Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
(Protokollen godkendtes)

MacCormick
Hr. formand, jeg vil gerne vende tilbage til et spørgsmål, som jeg rejste ifølge gårsdagens protokol. I går var spørgetiden til Kommissionen skåret ned til en time, under hvilken kun fem spørgsmål blev besvaret. Et af de væsentligste aspekter i EU's struktur er netop kommissærernes oplysningspligt over for Parlamentet, der skal omhandle detaljerede spørgsmål, som stilles i spørgetiden, og ikke blot spørgsmål af generel karakter.
Det er katastrofalt for EU, hvis vi fortsætter med at skære i spørgetiden og dermed kun har tid til at gå i dybden med et par spørgsmål. Et af de forslag, jeg har modtaget, er at indføre en ugentlig spørgetid i Bruxelles foruden i Strasbourg, så vi har mulighed for at udspørge Kommissionen grundigt om emner, som vores vælgere ønsker behandlet.
Det glæder mig at se hr. Provan her i dag, fordi denne type spørgsmål sorterer under ham som medlem af Parlamentets Præsidium. Jeg ønsker at minde medlemmerne om, at det er vigtigt, at vi udspørger Kommissionen grundigt. Det gør vi ikke i øjeblikket.

Formanden
Vi tager Deres bemærkning til efterretning, og den vil blive behørigt behandlet.
Jeg giver ordet til hr. Andrews, som har et indlæg til forretningsordenen.

Andrews
Hr. formand, jeg henviser til en administrativ ændring i Parlamentet, som er ny for mig. Der er åbenbart underskrevet en kontrakt med et nyt rejsebureau i stedet for Wagonlit. Siden jeg blev valgt ind i Parlamentet i 1984, har Wagonlit ydet en særdeles god service. Nu skal et nyt rejsebureau tage over måske for at spare EU for et par kroner.
Parlamentsmedlemmernes rejseplaner er omstændige nok i forvejen, uden at nye rejsebureauer inddrages uden om medlemmerne. Nogle af de rejsebureaumedarbejdere, der har serviceret medlemmerne af Parlamentet bedst, er nu på vej ud. Vi bør i højere grad tages med på råd, når der indføres administrative ændringer af denne art. Jeg mener ikke, det er en parlamentsbeslutning, men en kommissionsbeslutning. Dette er kun med til yderligere at sænke det serviceniveau, som medlemmerne har krav på. Jeg håber, at formanden vil gøre rede for grunden til tildelingen af kontrakterne og de opnåede besparelser. Min eneste interesse i sagen er medlemmernes ve og vel.
(Formanden fratog taleren ordet)

Formanden
Vi tager Deres bekymring til efterretning, og Præsidiet vil overveje sagen.
Jeg giver ordet til hr. Fitzsimons, som har et indlæg til forretningsordenen.

Fitzsimons
Hr. formand, lad mig kort indføre en bemærkning til forretningsordenen i forbindelse med protokollen. En stor del af gårsdagens forhandling handlede om den irske befolknings afgørelse om Nice-traktaten. I denne forbindelse vil jeg blot sige, at den irske befolkning tog en demokratisk beslutning, som vi alle respekterer. Befolkningen i Irland tror på EU og støtter udvidelsen, og vi vil beskæftige os med disse spørgsmål, når den tid kommer.
Min egentlige pointe er, at jeg dybt beklager, at den franske Nationale Front under hr. Le Pens tale viftede med det irske flag. Jeg kan forsikre medlemmerne af Parlamentet om, at National Front med denne handling misbrugte det irske flag og det, det står for.

Provan
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Lige som hr. Andrews er jeg bekymret over den måde, sagen med rejsebureauet er blevet håndteret. Jeg er ikke sikker på, at administrationen har forelagt sagen for Kvæstorkollegiet, som er den rette instans at henvise sagen til. Det er i virkeligheden dem, der skal varetage medlemmernes interesser.
Hvad angår hr. MacCormick, er jeg glad for at se hr. Corbett her i dag, fordi det er Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, der nu ser nærmere på sagen, efter at Præsidiet valgte at henvise sagen hertil. Jeg er sikker på, at sagen er i gode hænder.

Bourlanges
Hr. formand, jeg har taget ordet vedrørende to forskellige ting. Først vil jeg angående det helt rimelige spørgsmål om for lidt tid til spørgetid gøre opmærksom på, at man ikke både kan begrænse mødeperioderne i Strasbourg, bagefter være bekymret over den manglende tid, vi har til at behandle problemerne, og så foreslå at supplere den med en forøgelse af dagsordenen for Bruxelles-møderne.
Hvad angår traktaten, er det helt klart, at mødeperioderne i Bruxelles har karakter af supplement i forhold til Strasbourg, og man kan således ikke udvide dem fra det øjeblik, vi ikke fuldt ud anvender den tid, vi har til rådighed inden for rammerne af mødeperioderne. Det er nødvendigt at være opmærksom på dette, ellers vil der være fuldstændig mangel på sammenhæng i planlægningen af mødeperioderne.
En anden mindre bemærkning, hr. formand, som ikke har noget at gøre med den foregående. Den drejer sig om protokollen, som De har godkendt med Deres sædvanlige omhu og dygtighed. Jeg vil blot sige, at ved afstemningen om beslutningen om forberedelserne til Det Europæiske Råd i Göteborg stemte jeg hverken for eller imod, jeg undlod at stemme. Jeg går ud fra, at det kan indføres i protokollen, da jeg har gjort en bemærkning om det tidligere

Formanden
Tak, hr. Bourlanges. Den rettelse, som De har påpeget, vil blive udført.
Jeg giver ordet til fru Klamt, som har et indlæg til forretningsordenen.

Klamt
Hr. formand, jeg tillader mig at henvise til, at situationen for transporttjenesten i byen Strasbourg har tilspidset sig. Parlamentets administration foreskriver i kontraktens bestemmelser, at udelukkende køretøjer uden taxi-skilt kan anvendes. Dette synes at være i strid med fransk lov. Det franske indenrigsministerium erklærede allerede i 1998 i en skrivelse, at der gælder særlige regler for Strasbourg. I ca. to måneder er Parlamentets chauffører i mødeugen kontinuerligt blevet stoppet og kontrolleret af politiet - således også mandag ved Strasbourg lufthavn med parlamentsmedlemmer i bilen. Når man sågar opfordrer dem til at anskaffe et ekstra køretøj til transporttjenesten i mødeugen - vi taler nu kun om fire dage - så synes jeg, at grænsen til chikane allerede er overskredet. Derfor vil jeg indtrængende anmode Dem om, hr. formand, at henvende Dem til det franske indenrigsministerium med henblik på at finde en varig og gennemførlig ordning for chaufførerne.
Hvis der oven i de dårlige flyforbindelser til og fra Strasbourg nu også kommer indskrænkninger for parlamentsmedlemmerne på grund af transporttjenesten, vil det tilføje Parlamentet i Strasbourg yderligere stor skade.

Formanden
Meget vel, fru Klamt. Vi vil tage os af sagen.
Jeg giver ordet til hr. Corbett, som har et indlæg til forretningsordenen.

Corbett
Hr. formand, det, hr. Bourlanges netop sagde om manglende tid i Strasbourg, er en smule overdrevet. Hvis man ser på protokollen for i går, kan man se, at der under punkt 5 står "Mødet udsat kl. 11.30 i afventning af afstemningstiden og genoptaget kl. 12.00". Vi havde således en halv time til overs. Den tid kunne havde været udnyttet bedre under dette plenarmøde. Det er derfor ikke korrekt at sige, at problemet med spørgetid til Kommissionen skyldes manglende tid, fordi vi ikke længere holder møde om fredagen.

Formanden
Mange tak, hr. Corbett.

Strukturforanstaltninger
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0195/2001 af Martínez Martínez for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter
I. om forslag til Rådets forordning om ændring, for så vidt angår strukturforanstaltningerne, af forordning (EØF) nr. 3763/91 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de oversøiske franske departementer (KOM(2000)0774 - C5-0748/2000 - 2000/0307(CNS));
II. om forslag til Rådets forordning (EØF) nr. 1600/92 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira (KOM(2000)0774 - C5-0749/2000 - 2000/0308(CNS));
III. om forslag til Rådets forordning om ændring, for så vidt angåe strukturforanstaltningerne, af forordning (EØF) nr. 1601/92 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for De Kanariske Øer (KOM(2000)0774 - C5-0750/2000 - 2000/0309(CNS));
A5-0197/2001 af Martínez Martínez for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter
I. om forslag til Rådets forordning om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de franske oversøiske departementer (KOM(2000)0791 - C5-0744/2000 - 2000/0313(CNS));
II. om forslag til Rådets forordning om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira (KOM(2000)0791 og (KOM(2001)0156 - C5-0745/2000 - 2000/314(CNS));
III. om forslag til Rådets forordning om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for De Kanariske Øer (KOM(2000)0791 - C5-0746/2000 - 2000/0316(CNS));
IV. om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1254/1999 om den fælles markedsordning for oksekød (KOM(2000)0791 - C5-0747/2000 - 2000/0317(CNS));
A5-0189/2001 af Poignant for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (KOM(2000) 774 - C5-0751/2000 - 2000/0310(CNS));
A5-0190/2001 af Fraga Estévez for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om fravigelse af visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (KOM(2001) 62 - C5-0077/2001 - 2001/0035(CNS)).

Martínez Martínez
Hr. formand, de to betænkninger, som jeg her fremlægger, omfatter syv forordninger, for hvilke vi drøfter en reform, og som vedrører regionerne i EU's yderste periferi, nemlig Frankrigs Guadeloupe, Martinique, Réunion og Guyana, Portugals Azorerne og Madeira samt Spaniens Kanariske Øer.
Den fjerne beliggenhed, regionernes spredning på flere øer og klimatologiske forhold har udgjort væsentlige hindringer for disse regioners udvikling. Afstanden og transportomkostningerne til import og eksport samt områdernes ringe størrelse har gjort det vanskeligt at tiltrække og forrente store investeringer.
For at udvise solidaritet og imødekomme disse regioners behov vedtog Det Europæiske Fællesskab i 1989-1991 yderligere handlingsprogrammer som følge af regionernes fjerne beliggenhed og økarakter, de såkaldte Posei-programmer. Målet var et fremme en bæredygtig udvikling og styrke de beskæftigelsesdannende produktionssektorer gennem anvendelse af strukturfondene og en tilpasning af fællesskabspolitikkerne, navnlig den fælles landbrugspolitik. Således blev der givet særlig støtte til bestemte lokale produktioner, og forsyningen af råvarer blev forbedret via særforsyningsordninger under de respektive Posei-programmer.
Fællesskabets særforanstaltninger har været suppleret af en stor indsats fra de direkte berørte stater, altså Frankrig, Portugal og Spanien, og fra de regionale og lokale myndigheders side. Der er derfor sket betydelige fremskridt, men alligevel er der stadig store mangler, hvorfor det er nødvendigt at bibeholde aktionerne og også forbedre mekanismerne for at opnå endnu bedre resultater.
For at fortsætte integrationen af disse regioner i det europæiske område og gøre front mod de fænomener, der er dukket op i den seneste tid som følge af globaliseringsprocessen, er det under alle omstændigheder nødvendigt at etablere et fastere retsgrundlag og styrke de forordninger, som hidtil har været gældende.
Det har vi arbejdet på i månedsvis med udgangspunkt i, at artikel 299 i traktaterne siden Amsterdam har indeholdt anerkendelse af de særlige forhold for regionerne i den yderste periferi og forpligtelsen til at støtte dem med at overvinde vanskelighederne. Det reformprojekt, som blev forelagt for os, gik i den rigtige retning, men kom til kort i forslagene. F.eks. omfattede det ikke den nødvendige ændring af retsgrundlaget med henvisning til den nye traktattekst, som jeg netop har nævnt, men det var dog et godt udgangspunkt for arbejdet i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som har haft et godt samarbejde med Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, sidstnævnte netop med henblik på at fremme ændringen af retsgrundlaget.
Vi har endvidere konsulteret de sociale myndigheder og sektorer i de pågældende regioner, og således er vi nået frem til en række ændringsforslag, som er blevet drøftet og vedtaget i udvalgsbehandlingen.
Ud over det nævnte ændringsforslag om ajourføring af retsgrundlaget er der nogle ændringsforslag, der vedrører fælles krav fra de forskellige regioner og andre, som er specifikke for de enkelte regioner. Blandt de fælles krav kan nævnes muligheden for, at disse regioner med ret til restitutioner kan eksportere produkter, som er fremstillet af råvarer, der er indført under SFO, nødvendigheden af at forøge støtten til kvægbrugssektoren og styrkelsen af små og mellemstore agroindustrielle virksomheder.
Ændringsforslagene om særlige følsomme produkter for enkelte regioner vedrører tomater på De Kanariske Øer, kvægbrug, mejeriprodukter og sukkerindustri på Azorerne, støtte til vidjeindustrien på Madeira og støtte til ris i visse franske oversøiske departementer.
Med disse ændringsforslag erklærer vi vores vilje til en gang for alle at løse problemerne i regionerne i den yderste periferi. Det drejer sig ikke om at støtte disse regioners forsinkede økonomiske og sociale udvikling, men om at handle beslutsomt for at bringe en ende på denne forsinkelse og således give de mennesker, der bor i områderne, nogle leveforhold og fremtidsudsigter, som er på højde med de øvrige EU-borgeres.
Omkostningerne til de forbedringer, som vi foreslår, er i øvrigt ret ubetydelige i forhold til den størrelsesorden, som EU's budgetter bevæger sig inden for.
Jeg vil slutte med at takke embedsmændene i Landbrugsudvalget for deres engagement og professionelle indsats, og jeg vil også takke Kommissionen og Rådet, som har fulgt os med interesse og forståelse.
Hvis Parlamentet som ventet vedtager det, som fremlægges af Landbrugsudvalget, vil Rådet have ansvaret for ikke at svigte vores forhåbninger, som også er de forhåbninger, der næres af beboerne på De Kanariske Øer, Madeira, Azorerne, Martinique, Guadeloupe, Réunion og Guyana.
Det bør bemærkes, at det er i sager som disse, at borgernes tillid til EU's handlinger og i sidste ende troværdigheden af vores projekt står på spil.

Poignant
Hr. formand, min betænkning drejer sig også om gennemførelse på fiskeriområdet af Amsterdam-traktatens artikel 299, stk. 2, som vedrører regionerne i den yderste periferi. I Amsterdam-traktaten anerkendes disse regioners særlige karakteristika, og de defineres i øvrigt både ved deres specifikke handicap og vanskeligheder, der er forbundet med afsides beliggenhed, økarakter og ofte landskabets art og fjendtlige klimaer, ja, endog ofte med økonomisk afhængighed. Denne traktat har efter underskrivelsen gjort det muligt at vedtage de pågældende politikker lovmæssigt uden at betvivle kohærensen i fællesskabsretten.
På fiskeriområdet vedrører det syv regioner og 3 medlemsstater. Medlemstaterne er Spanien, Portugal og Frankrig. Regionerne er Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer, Guadeloupe, Guyana, Martinique og Réunion. Der kan således bevilges forskellige undtagelsesordninger både på fiskeri- og regionalpolitikområdet, det vil sige strukturfondene.
I den betænkning, jeg fremlægger, bifaldes en sådan tilpasning selvfølgelig, men samtidig er der stillet nogle ændringsforslag, som jeg kort vil orientere om. Jeg har bl.a. stillet et ændringsforslag, der er blevet vedtaget af Fiskeriudvalget. Det drejer sig om ændringsforslag 5, der omhandler satserne for støtte fra FIUF, som er det økonomiske instrument i disse regioner i den yderste periferi, hvilket er meget vigtigt for de berørte, nemlig havfiskerne. Kommissionen foreslår, at Fællesskabets del af denne sats skal forhøjes til maksimalt 85% for disse regioner, hvilket er udmærket, undtagen i forbindelse med fornyelse af fiskerflåden og modernisering af fiskerfartøjer samt pilotprojekter, for hvilke satserne er de samme som i den tidligere forordning og således ikke er ændret.
Mit og Fiskeriudvalgets ændringsforslag drejer sig således om dette "undtagen". Idet Kommissionen påberåber sig den nuværende situation for fiskeressourcerne og den nødvendige beskyttelse heraf samt forpligtelsen til at bibeholde en tilsvarende flådekapacitet, foreslår den, at Fællesskabets interventionssatser i forbindelse med modernisering og fornyelse af fiskerflåden hverken skal forhøjes, eller at den private finansielle deltagelse skal reduceres i forbindelse hermed.
Vi synes ikke, at denne holdning er at gå i den rigtige retning, og den er ikke i overensstemmelse med EF-traktatens formål, der netop er at sikre økonomisk udligning i disse regioner. Det er således hensigtsmæssig at ændre disse satser i gruppe 2, ligesom det foreslås. Dette vil få en positiv virkning på udviklingen af kystfiskeriet og forbedringen af behandlingen af fangsten og ville leve op til forventningerne fra aktørerne i dette netværk. Hvis der på den anden side findes en overkapacitet i byerne, er dette ikke tilfældet, eller under alle omstændigheder meget mindre sikkert, i regionerne i den yderste periferi.
Parlamentet har understreget en nødvendig forbedring af sikkerheden om bord på fiskerfartøjerne, og det er således vigtigt, at der sker en fornyelse og modernisering af fiskerfartøjerne i disse regioner for at sikre havfiskerne gode arbejdsbetingelser. Det foreslås derfor i dette ændringsforslag at forhøje sats A eller EU's del til 50% og sats C eller de andre nationale eller regionale bidrag til 40%. Dette er indholdet i det efter min mening væsentlige ændringsforslag til denne betænkning.
Der er stillet et andet ændringsforslag 6 fra fru McKenna, som ikke giver problemer. Det består i at angive i betænkningen, at disse tilpasninger og denne udvikling ikke må udnyttes til at støtte fiskeri under bekvemmelighedsflag. Der skal derfor i betænkningen indføjes en formulering, der fungerer som en slags juridisk forsigtighedsprincip på dette område.
Endelig er der ændringsforslag 7 og 8, som rejser spørgsmålet om, hvorvidt retsakter kan have tilbagevirkende gyldighed. Dette spørgsmål blev rejst på Fiskeriudvalgets møde. Kommissionen har for øvrigt ikke udtrykt sig klart. Den har endog været tøvende for ikke at sige, at den ikke kommer med et svar. Ændringsforslaget er stadig på dagsordenen, fordi det er blevet stillet igen. Udvalget om Regionalpolitik har udtalt sig positivt, og det samme har Udvalget om Landbrug. Fiskeriudvalget var fra begyndelsen ikke positivt indstillet - under alle omstændigheder ikke fuldstændigt - da det mente, at princippet om, at retsakter ikke kan have tilbagevirkende gyldighed, var et grundlæggende princip i fællesskabslovgivningen. Da de to andre udvalg imidlertid har udtalt sig positivt, og Kommissionen ikke har udtalt sig klart, foreslår jeg, at De stiller Dem positivt. Hvis dette viser sig retligt at være fuldstændig umuligt, vil retten klare sagen. Hvis dette er muligt, bør det gøres, og vi har i så fald truffet en beslutning, der gavner en meget god sag.

Fraga Estévez
Hr. formand, som De sikkert alle ved, er forhandlingerne om fornyelse af fiskeriaftalen med Marokko tilendebragt, uden at aftalen er blevet fornyet.
De ved sikkert også, at forhandlingerne har stået på meget længe - 15 måneder - hvilket har stillet fællesskabsfiskerflåden i en situation uden fortilfælde, hvor al aktivitet har været indstillet i en periode, som ikke var forudset i fællesskabslovgivningen. Ifølge FIUF-forordningens artikel 16, stk. 1, litra b), kan der, i tilfælde af at en fiskeriaftale ikke fornys, ydes godtgørelse for midlertidigt aktivitetsophør i seks måneder, og denne periode kan forlænges med yderligere seks måneder, såfremt der iværksættes en omstillingsplan. Denne frist og forlængelsen udløb den 31. december 2000, mens vi var i fuld gang med at forhandle med Marokko.
Kommissionen mente dengang, at fartøjsejere og arbejdstagere ikke kunne efterlades ubeskyttet, så længe disse forhandlinger stod på, hvorfor den foreslog den forordning, som i dag fremlægges til afstemning med henblik på at ændre FIUF-forordningens retsgrundlag med to formål, nemlig for det første at tillade, at denne støtte kan forlænges med yderligere seks måneder indtil 30. juni 2001 og for det andet at give de berørte medlemsstater tilladelse til at overskride tærskelen på 4%, som kan afsættes på FIUF-budgettet til støtte til flåden på grund af aktivitetsophør. Denne frist er naturligvis på grund af situationens ekstraordinære omstændigheder overskredet forlængst. Det var derfor et fuldt ud fornuftigt forslag.
Da den betænkning, som vi forhandler, var næsten færdig, anså ministerrådet i april imidlertid forhandlingerne for afsluttet, og i maj havde Kommissionen endnu ikke fremlagt sit forslag til omstillingsplanens foranstaltninger. Vi ved, at Kommissionen havde til hensigt at fremlægge et forslag til forordning på dette område på næste Råd (fiskeri) den 18. juni, men af tekniske årsager kunne det ikke blive vedtaget før den 3. juli, hvorved tidsplanen ville blive væsentligt forsinket, eftersom Europa-Parlamentet endvidere skal høres.
Fartøjsejerne bør kunne undersøge deres valgmuligheder grundigt i forhold til den fartøjstype, som de ejer, for at vælge mellem ophugning, flytning af båden til et andet fangststed eller stiftelse af et blandet selskab med en udenlandsk partner er erhvervsvalg, som ikke træffes let.
Eftersom de berørte arbejdstagere er afhængige af virksomhedernes valg, skal de endvidere sandsynligvis vente endnu længere med f.eks. at få at vide, om de skal forlade et fangststed for at fiske i et andet, eller om de blot bliver arbejdsløse, såfremt valget falder på ophugning. Det er indlysende, at alle disse beslutninger ikke kan træffes før den 30. juni, når de endelige valgmuligheder endnu ikke kendes.
Derfor indførte jeg inden afstemning om denne betænkning i udvalget et ændringsforslag, som gik ud på at ændre de datoer, der var foreslået af Kommissionen, således at fristen den 30. juni bliver udskudt til den 31. december. Fiskeriudvalget forstod fuldt ud den aktuelle situation, og under hensyntagen til at udskydelse af fristen endvidere ikke har nogen økonomisk indvirkning på fællesskabsbudgettet - da støtten fortsat ydes via de FIUF-bevillinger, der allerede er afsat til de berørte medlemsstater - besluttede udvalget at støtte indholdet af den ændrede betænkning enstemmigt.
På baggrund af de årsager, som jeg her har fremført, og Fiskeriudvalgets ufravigelige støtte håber jeg derfor, at Parlamentet også kan godkende den tekst, som i dag sættes til afstemning.
For en ordens skyld vil jeg ikke slutte uden at lykønske de to ordførere og især for mit eget vedkommende i Fiskeriudvalget hr. Poignant. Jeg forsikrer Dem om, at vores gruppe vil støtte Deres betænkning, og jeg vil gerne fremhæve ændringsforslag 5 i samme, for jeg mener, at det passer meget bedre til artikel 29, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1260/1999, som begrænser de små og mellemstore virksomheders maksimale bidrag til regionerne i den yderste periferi til 50%.
Vi må ikke glemme, at det normalt er skibsmoderniseringsforanstaltningerne, som markerer forskellen mellem konkurrencedygtige virksomheder og virksomheder med vanskeligheder, ud over at de sikrer en mere værdig beskæftigelse for arbejdstagerne. Netop derfor bør det være de sidste offentlige investeringer, der forsvinder eller ikke får økonomisk støtte.

Sánchez García
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, på vegne af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og også på vegne af Den Liberale Gruppe vil jeg gerne fremhæve, at høringen af Europa-Parlamentet med hensyn til anvendelsen i regionerne i den yderste periferi af fællesskabsbestemmelser på forskellige områder - f.eks. landbrugsforanstaltningerne i Posei-programmerne og strukturforanstaltningerne på landbrugs- og fiskeriområdet - er i overensstemmelse med proceduren i retsgrundlaget i nævnte artikel 299, stk. 2, i traktaten, som blev ændret ved topmødet i Amsterdam.
Endvidere vil jeg gerne endnu en gang minde om, at størstedelen af regionerne i den yderste periferi, herunder den øgruppe, som jeg stammer fra, nemlig De Kanariske Øer, er kendetegnet ved at have økarakter og ved at ligge fjernt fra fællesskabsområdet og fra de internationale markeders forsyningskilder for produkter, der er essentielle for forbrug og forarbejdning.
Selv om disse forslag kommer sent, vil jeg ligeledes gerne pointere, at de dog kommer på et politisk interessant tidspunkt på grund af det nye scenario med globalisering, udvidelse og nye landbrugsaftaler med tredjelande. Heri anerkendes interessante forhold som den regionale mangfoldighed og de enestående socioøkonomiske og geografiske forhold i regionerne i den yderste periferi. De forsøger at opfylde målet om økonomisk og social samhørighed, som er afbalanceret for alle de berørte regioner, og anerkender implicit EU-borgernes rettigheder inden for den økonomiske neutralitet, der anbefales af forretningsudvalget.
I nogle tilfælde har vi indført betydelige ændringer, f.eks. medtagelsen af kanariske tomater i støtten i henhold til landbrugsprogrammet Poseican, revidering af visse produkter, som oprindeligt var omfattet af SFO (den særlige forsyningsordning), og forbedringer af støtten til landbrugs- og husdyrbrugssektoren i de franske oversøiske departementer, Madeira og Azorerne. Alt dette er i tråd med filosofien om at øge konkurrenceevnen for regionerne i den yderste periferi og deres virksomheder, styrke beskæftigelsen, beskytte miljøet og anerkende landbrugssektorens strategiske karakter. Og det vigtigste, den europæiske integration indtil det punkt, hvor vi fra nu af kan tale om en ultraperiferisk dimension i Den Europæiske Union.
Derfor lykønsker vi ordførerne med deres arbejde og især hr. Martínez Martínez for hans lydhørhed, og vi beder parlamentsmedlemmerne og alle parlamentsgrupperne om at støtte disse betænkninger. Der er ingen tvivl om, at dette vil øge den europæiske integrationsbevidsthed hos de berørte borgere, og i vores tilfælde kan vi, når vi vender tilbage til øerne, sige "missionen fuldført".
Til sidste vil jeg gerne takke de regionale regeringers myndigheder og myndighederne i de berørte stater, nemlig Frankrig, Spanien og Portugal, og også Kommissionen og det svenske formandskab for deres interesse i at fremme denne pakke med bestemmelser, som vedrører regionerne i den yderste periferi, og som udgør et eksempel på solidaritet mellem befolkningerne i EU. Og jeg vil gerne på personligt plan slå fast, at jeg ikke vil deltage i afstemningen om de forordninger, som der henvises til i Martínez Martínez-betænkningen om De Kanariske Øer, for jeg har landbrugsinteresser på øerne.

Costa Neves
Hr. formand, hr. kommissær, jeg støtter Miguel Angel Martínez Martínez' betænkninger og finder det meget vigtigt, at Rådet imødekommer de deri fremsatte forslag. Jeg skal her nævne de grundlæggende tanker i Budgetsudvalget udtalelse:
1. Revisionen af de tre Posei-programmer bør være i overensstemmelse med EU's tilsagn om at øge støtten til regionerne i den yderste periferi.
2. Da Kommissionens forslag er baseret på princippet om budgetneutralitet, reduceres programmernes rammebevilling til niveauet i 90'ernes begyndelse, hvor de blev igangsat, hvilket er uantageligt.
3. Den igangværende revision må ikke true de landmænd, der er omfattet af den nuværende lovgivning. Formålet med forslagene bør være at styrke EU's støtte og ikke at formindske den.
4. Der bør træffes nye foranstaltninger til fremme af miljøvenligt landbrug og miljøvenlig udvikling og tilpasning af landdistrikter, og endelig bør Kommissionen fremsætte nye forslag, hvis nogen af foranstaltningerne viser sig at være utilstrækkelige eller udløber før 2006.

Cunha
Hr. formand, forlængelsen af de særlige programmer for støtte til landbruget i den yderste periferi må ske af simpel nødvendighed. Eftersom disse regioner ligger langt fra de store markeder, er deres landbrug, som normalt kun omfatter små bedrifter, en afgørende del af deres økonomi, og det ville på et stadig mere globaliseret marked ikke kunne overleve uden støtte. Kommissionens forslag er imidlertid utilstrækkeligt og begrænser sig i de fleste tilfælde til at forlænge status quo uden at tage hensyn til de nye markedsforhold og de stadig større vanskeligheder, som disse regioner har haft med at konkurrere på verdensmarkedet, siden WTO-aftalen blev underskrevet i 1999. Det er på baggrund heraf og det utilstrækkelige i Kommissionens forslag, at jeg gerne vil fremhæve den indsats, som ordføreren, Miguel Angel Martínez Martínez har ydet, og hvorledes han har formået at arbejde sammen med alle sine kolleger i et klima præget af kompromisvilje og med et resultat, der klart forbedrer Kommissionens forslag.
I denne sammenhæng vil jeg gerne pege på nogle ændringsforslag, som ordføreren har inddraget, og Landbrugsudvalget vedtaget, forslag, der vedrører de regioner, som jeg kender bedst, nemlig Azorerne og Madeira. Støtteberettigelse til druesorter med henblik på omstrukturering af vinarealer, herunder præmier for rydning af disse sorter, opretholdelse af tillægget til den særlige opfedningspræmie til handyr, så de opdrættere, der ikke mere har nogen mælkekvote, motiveres til at vende tilbage til kødproduktion og sikrer, at opfedningsmerværdien ikke forsvinder fra regionen i form af eksport af yngre kvæg, den fleksible tildeling af støtte til markedsføring af planter og blomster, uden at der skal undertegnes årskontrakter med producent organisationer, hvilket ville være umuligt på grund af landbrugets utilstrækkelige organiseringsgrad i disse regioner, udvidelsen af markedsføringsstøtten til også at omfatte konsumkartofler, øgede producentrettigheder og præmier til strategiske afgrøder som ammekøer, handyr til opfedning og sukkerroer, forbedringen af den særlige forsyningsordning, der inddrager visse råvarer af betydning for dyrefoderindustriens konkurrencedygtighed og følgelig også for kvægavlen som sådan. Sammenfattende kan det siges, at Parlamentet har gjort sit arbejde i kraft af en realistisk dialog mellem dets medlemmer og mellem disse og de ansvarlige politikere i EU's fjernt liggende regioner. Vi håber nu, at Rådet også gør sit arbejde og tager vel imod de foranstaltninger, som Landbrugsudvalget og Europa-Parlamentet har vedtaget. I samklang hermed vil Det Europæiske Folkeparti stemme for dette forslag, og jeg vil på min gruppes vegne endnu en gang gerne på det varmeste takke ordføreren for den store indsats og åbenhed, som han har vist gennem udarbejdelsen af denne betænkning.

Fruteau
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, selv om Amsterdam-traktatens artikel 299, stk. 2, giver regionerne i den yderste periferi fuld anerkendelse, lader de første omfattende foranstaltninger vente på sig. Derfor glæder jeg mig over, at vi i dag drøfter de struktur- og landbrugspakker, som Kommissionen har foreslået, for de tager ubestrideligt den oversøiske virkelighed bedre i betragtning. Jeg vil for øvrigt lykønske ordførerne og særlig hr. Martínez Martínez og hr. Poignant med deres udmærkede arbejde.
Jeg synes, at Kommissionens forslag som helhed går i den rigtige retning og på tilfredsstillende måde lever op til de lokale behov. Først vedrørende strukturforanstaltningerne kan man glæde sig over udligningen af interventionssatserne til 85% for alle regionerne i den yderste periferi. Dette betyder konkret, at man giver de samme muligheder til befolkninger, der står over for stort set de samme problemer.
Vedrørende landbrugsforanstaltningerne glæder jeg mig som borger fra Réunion over støtteforanstaltningerne til de traditionelle produkter og særlig støtten til transport af sukkerrør, som plantageejerne længe har ventet på. Visse punkter kræver imidlertid et par bemærkninger fra min side. Jeg beklager for det første, at det ikke er udtrykkeligt fastlagt, at foranstaltningerne har tilbagevirkende kraft, og jeg glæder mig over, at mange af Parlamentets ændringsforslag eftertrykkeligt understreger vigtigheden af dette punkt for alle netværkene, for man skal tænke på de tusindvis af producenter, der venter.
Jeg beklager dernæst, at Kommissionen ikke af sig selv har anvendt artikel 299, stk. 2, som retsgrundlag, hvilket efter min mening er i fuldstændig modstrid med den ånd, stats- og regeringscheferne har opfordret til. Jeg glæder mig i denne forbindelse over, at denne udeladelse er blevet delvist udbedret af Rådet, for hvis man udvider denne artikels rækkevidde, betyder det, at der sættes spørgsmålstegn ved selve grundlaget for begrebet "yderste periferi".
Jeg vil slutte med at give udtryk for det ønske, at de her foreslåede reformer definitivt vil danne grundlag for en politik, der stadig er mere ambitiøs for regionerne, således at lige muligheder og accept af forskelle bliver en realitet for alle EU-borgere.

McKenna
Hr. formand, jeg vil gerne beskæftige mig med Poignant-betænkningen. I Udvalget stillede vi et ændringsforslag om det tiltagende problem med fiskeri under bekvemmelighedsflag. Ændringsforslaget blev forkastet med et snævert flertal. Flere og flere skruppelløse skibsejere registrerer deres skibe i lande som Belize, Honduras eller Saint Vincent og Grenadinerne, vel vidende at disse lande vender det blinde øje til alt, hvad der foregår om bord på skibene. Hvilke fangstmetoder, der benyttes, og hvilke fisk, der fanges. Kommissær Fischler har ganske rigtigt omtalt problemet som "havenes plage".
Der er på nuværende tidspunkt intet, der forhindrer en europæisk skibsejer i at eksportere sit skib til et af disse lande og samtidig modtage en betragtelig støtte på omkring 1 million euro eller derover og stadig være skibets ejer. Vi stillede ændringsforslaget som et forsøg på at lukke det store smuthul ved at anvende kriterier vedtaget af internationale fiskeriforvaltningsorganisationer. Det glæder mig, at ordføreren støtter ændringsforslaget, fordi det er skandaløst, at smuthullet stadig eksisterer.
Jeg kan ikke se, hvordan medlemmer af Parlamentet overhovedet kan gå ind for, at EU's midler - som jo er EU-skatteborgernes penge - gives til skibsejere, så de undgår kontrol for dernæst at fiske i konkurrence med lovlydige skibsejere. Jeg opfordrer alle til at støtte forslaget.

Figueiredo
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, de vanskeligheder, som regionerne i den yderste periferi slås med, er velkendte. Afstand, spredthed og små markeder, som øger omkostningerne, især til transport, og som vanskeliggør deres udvikling. På grundlag af Amsterdam-traktatens artikel 299, stk. 2, der anerkender disse regioners særlige forhold, og at Fællesskabet bør træffe passende foranstaltninger, kan der træffes foranstaltninger til fremme af bæredygtig udvikling og styrkelse af de produktive sektorer, der kan skabe beskæftigelse. Dette retsgrundlag må derfor bruges, uanset bestemmelserne i den fælles landbrugspolitik, strukturfondene og andre fællesskabspolitikker.
Det er i denne sammenhæng Kommissionens forslag skal analyseres, forslag, der, selv om de er positive, alligevel langt fra lever op til de fjernt liggende regioners behov, således som jeg ved selvsyn har kunnet konstatere på Madeira og på Azorerne. Derfor er det et meget vigtigt arbejde, som ordføreren, hr. Martínez Martínez, har udført, og jeg vil da også gerne takke ham for det.
Betænkningen besvarer i det store og hele de spørgsmål, som Kommissionen ikke har behandlet på rette vis, men som har stor betydning for disse regioner. Hvad angår den første forslagspakke, der omhandler en revision af gradueringen af strukturfondenes interventionssatser, er det vigtigt, at fondenes deltagelse i disse områder øges, især til landbrugsmiljø­foranstaltninger og offentlig støtte til den produktive sektor, eftersom disse regioner er blandt de fattigste i EU, og det er nødvendigt at styrke deres produktions-, forarbejdnings- og markedsføringsstrukturer.
I den anden forslagspakke, der omhandler en revision af støtteordningerne til disse regioners landbrugsproduktion, så landbrugsstøtten giver sig positive udslag i landmændenes indtægter og i form af lavere forbrugerpriser, er betænkningens ca. 100 forslag meget væsentlige. På grund af den betydning, som de har for Portugals to fjernt liggende regioner, Azorerne og Madeira, skal særlig fremhæves forhøjelsen af den særlige støtteordning til omstrukturering af vindyrkningsarealer, til dyrkning og markedsføring af kartofler og til kvægbruget, ligesom mælkekvoterne og de foranstaltninger, der sikrer lønsomheden i Azorernes sukkerfremstilling samt forhøjelsen af støtten til tedyrkningen og de særlige ændringer for vinen på Madeira og støtten til vidjeproduktionen.
Jeg håber derfor, at Kommissionen og Rådet accepterer disse betænkningers forslag, herunder dem, der vedrører fiskeriet.

Van Dam
Hr. formand, regionerne i EU's yderste periferi befinder sig i en prekær situation. Med de afbrudte forhandlinger med Marokko, som opfører sig uforståeligt, ser det ud til, at en del af fiskerflåden skal saneres.
Kommissionen bekendtgør i sin grønbog, at ca. 40% af den europæiske fiskerflåde skal hugges op, hvis vi om 10-20 år vil fange fisk i de europæiske farvande. Hr. Poignant er imod idéen om, at også de perifere regioner skal aflevere flådekapacitet. Selv om hans bekymring for erhvervsbefolkningen er forståelig, er den kortsigtet. En skuffende fiskefangst kan vi i fremtiden ikke fortsat kompensere med bidrag fra strukturfondene. Flådekapaciteten skal reduceres på en eller anden måde. Med hensyn til reduceringen af flåden giver jeg følgende idé videre til hr. Poignant, nemlig antal dage til søs. Den nederlandske flåde har en for stor nominal kapacitet i forhold til det tildelte fangstområde. Ved at begrænse det antal dage, som skibene må være til søs, reduceres den samlede flådekapacitets indflydelse på fiskebestanden. Dermed holdes kapaciteten af den flåde, som dagligt er til søs, inden for de fastsatte normer. Sådan en ordning muliggør, at flåden moderniseres og sikres. Hvis vi ikke vil begrænse flådens fiskekapacitet nu, gør naturen det for os. Vi skal også i de perifere regioner behandle havets rigdomme ansvarligt.

Lang
Hr. formand, betænkningen om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de franske oversøiske departementer synes nogle steder ikke at tage den globalisering og frihandel, EU priser andre steder, i betragtning. Ud over gode forslag, såsom forhøjelse af den offentlige støtte til investeringer i landbrugsbedrifter, støder betænkningen på store hindringer.
For det første WTO og dens udtalte ønske om at få begrænset støtten og den direkte hjælp til landbruget. Således ofrer man bananerne fra Antillerne og AVS-landene for at imødekomme de amerikanske multinationale selskaber ved i 2006 at indføre en ordning, der udelukkende er baseret på tariffer. For det andet udvidelsen af EU, som udelukker de franske oversøiske departementer fra en del af strukturfondene. For det tredje de bilaterale og multilaterale handelsaftaler, der undergraver princippet om fællesskabspræference. For det fjerde harmoniseringen af skattelovgivningen, som bringer særtolden og fordelene ved afsides beliggenhed i fare.
Der findes imidlertid måder, som ikke er nævnt i betænkningen, at redde landbrugsproduktionerne i de franske oversøiske departementer på, og det er at vende tilbage til fællesskabspræferencen, at anvende beskyttelsesklausulerne ufravigeligt, prioritere kvalitetsproduktion med oprindelsesbetegnelse, sikre skattefordele i forbindelse med økarakter og afsides beliggenhed, yde eksporttilskud til bearbejdede produkter og kontrollere importen for at undgå svindel og bedrageri.
Det er udelukkende på denne måde og på disse betingelser, vi kan forsvare de traditionelle tropiske produkter.

Souchet
Hr. formand, det er glædeligt at se Kommissionen svare positivt på medlemsstaternes ønske om at indføre smidighed i forvaltningen af de strukturfonde, som regionerne i den yderste periferi kan nyde godt af for at rette op på deres særlige handicap. Forhøjelsen af de nuværende lofter for visse fællesskabsfondes støtte er således en positiv foranstaltning. Til gengæld skal visse begrænsninger, som Kommissionen har indført, ophæves. Således bør forhøjelsen af støtten fra FIUF udtrykkeligt gælde for bygning af skibe, som er uundværlige. Ligeledes er det vigtigt, hvad angår medfinansiering, ikke at pålægge regionerne i den yderste periferi de samme stramme regler, som gælder for resten af EU. Disse bestemmelser er meget skadelige, særlig for samfundene i de franske oversøiske departementer på grund af deres tilbagevendende budgetproblemer. Hvis bestemmelsen om medfinansiering kan bibeholdes, skal den bestemt reguleres.
Disse lempelser forekommer så meget desto mere nødvendige, som der bliver flere og flere trusler mod økonomien i regionerne i den yderste periferi og især mod de franske oversøiske departementer. Der kan rejses tvivl om visse tilskud fra den ene dag til en anden, som det viste sig i forbindelse med "banankonflikten" med USA. Med den planlagte regionale optagelse af De Caraibiske Øer i de amerikanske staters frihandelsområde i 2005 står de franske oversøiske departementer over for en ulige konkurrence fra deres naboer. Lamy-initiativet "Alt undtagen våben" vil destabilisere ris-, sukker- og bananproduktionen. Da denne bestemmelse ikke er gensidig, vil den være en kilde til uretfærdighed. Derfor må de franske oversøiske departementer uden toldafgifter importere varer fra deres mindst udviklede nabolande, mens det modsatte ikke vil være muligt. AVS-landene i Caraibien kan på deres side forbyde de franske oversøiske departementer at eksportere til Europa ved hjælp af ordningen med en negativliste. Det er derfor nødvendigt, selv om det naturligvis ikke vil være tilstrækkeligt, at der bliver fastsat særbestemmelser for støtten fra strukturfondene til regionerne i den yderste periferi, således at disse europæiske områder i det mindste delvist kan kompensere ikke kun for deres strukturelle handicap, men også for de trusler, de kommer til at stå over for i de kommende år.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i min egenskab af formand for Parlamentets Fiskeriudvalg vil jeg gerne komme med et kort indlæg i denne forhandling for at fremhæve, hvor vigtig strukturpolitikken er for fiskerisektoren, og at det er nødvendigt, at den er fleksibel, så den kan tilpasses til konkrete situationer, hvilket i dag kommer til udtryk i denne forhandling.
Jeg vil gerne begynde mit indlæg med at lykønske alle ordførerne, også dem, som ikke er medlemmer af Fiskeriudvalget, f.eks. hr. Martínez Martínez, men jeg vil naturligvis koncentrere mig om dem, der tilhører mit eget udvalg, nemlig hr. Poignant og fru Fraga, på grund af den store succes, de har opnået med deres arbejde i denne mødeperiode, og den store opbakning, de har fået i Fiskeriudvalget.
I Poignant-betænkningen må vi glæde os over, at traktatens artikel 299, stk. 2, er medtaget som retsgrundlag og som grundlæggende udgangspunkt for en ny opfattelse af den virkelige dimension af konceptet "yderste periferi" og differentieringen af støtteloftet. Fiskeriudvalget har for nylig besøgt Réunion på initiativ af Margie Sudre, og jeg tror, at vi ved tilbagekomsten alle var overbevist om nødvendigheden af med velvillig solidaritet at hjælpe med at løse eller i hvert fald lette de specifikke og vanskelige problemer, som disse fjerntliggende europæiske områder står over for.
Med hensyn til Fraga-betænkningen må man glæde sig over, at udvalget med enstemmig solidaritet har støttet initiativet om at udskyde fristen til den 31. december 2001 for støtten til en specifik sektor, der i den grad har været påvirket af, at fiskeriaftalen med Marokko ikke er blevet fornyet. Fristerne for EU's godkendelse af den specifikke plan for de berørte parter nødvendiggør denne udskydelse for at gennemføre planen, således at den allerede omfattende indvirkning ikke forværres yderligere.
Jeg har blot tilbage at håbe, at både Kommissionen og Rådet vil tage Europa-Parlamentets enstemmige holdning til efterretning.

Miguélez Ramos
Hr. formand, kære kolleger, den europæiske fiskerisektor gennemgår for øjeblikket en stor omvæltning. Det er virkelig dårlige tider for fiskeriet, og beviset herpå er, at vi i dag drøfter en forlængelse af FIUF-støtten til den flåde, der fiskede på banken mellem De Kanariske Øer og Vestsahara, indtil der iværksættes en omstillingsplan, således som det er blevet forklaret os af ordføreren for denne betænkning, fru Fraga Estévez.
De europæiske medier oplyser allerede, at Kommissionen har planlagt at tildele 142 millioner euro fra fleksibilitetsinstrumentet til denne plan, men både jeg og fiskerisektoren tvivler herpå, og jeg vil derfor bede hr. Fischler om at afklare denne tvivl.
Er det ikke korrekt, at anvendelsen af fleksibilitetsinstrumentet begrænser støtten til et enkelt budgetår, mens den spanske regerings forslag, som omfattede flere år, ville betyde en mere effektiv behandling for disse mennesker, der er blevet forvist fra det sted, hvor de traditionelt har fisket?
Den spanske regering har begrundet sin plan og fastsat den til 540 millioner euro, 240 fra FIUF og 300 fra yderligere finansiering. Kan kommissæren forklare mig, hvorfor disse krav ikke opfyldes?
Kan De, hr. kommissær, som deltog i Rådet i Nice, fortælle mig, om det, der dér blev aftalt om omstillingsplanen for denne flåde, omfattede støtte til økonomisk genopbygning af de berørte områder, eller om planen ganske enkelt var begrænset til støtte til ophugning, støtte til fartøjsejere og fiskere?
Den berørte sektor, som er stor, har flere spørgsmål end svar vedrørende sin fremtid. Hvad vil der f.eks. ske med FIUF-forordningen, som fastslår, at den støtte, som fartøjsejerne modtager på grund af midlertidigt aktivitetsophør, ikke kan forliges med støtten til ophugning, og at hvis de ønsker støtte til ophugning, skal de tilbagebetale den allerede modtagne støtte for aktivitetsophør? Sektoren vil gerne vide, om denne omstillingsplan for flåden vil blive drøftet på ministerrådet den 18. juni, og om støtten, som det foreslås i betænkningen, skal forlænges ligeligt for både fartøjsejere og arbejdstagere, eller om det kun bliver for sidstnævnte, om De allerede har modtaget omstillingsplaner fra de berørte regeringer, altså den spanske og portugisiske, og hvornår De, hr. kommissær, vil fremlægge Deres forslag for Europa-Parlamentet og Rådet.
Og til sidst, vil Kommissionens plan omfatte midler til økonomisk spredning i områderne? For efter min opfattelse vil en simpel omfordeling og ændring af retningslinjerne for de FIUF-midler, som allerede er tildelt til medlemsstaterne, hr. kommissær, være som at tage fra den ene for at give det til en anden.

Sudre
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, de ni forslag til forordning, vi har fået forelagt i dag, er den første række af foranstaltninger til fordel for regionerne i den yderste periferi som følge af ikrafttrædelsen af Amsterdam-traktatens artikel 299, stk. 2. Selv om Kommissionen endnu ikke har behandlet alle de berørte medlemsstaters ønsker, er disse nye forslag særligt vigtige og åbner mulighed for større tilpasninger.
Hvad angår strukturforanstaltningerne, kan man glæde sig over, at Kommissionen foreslår en forhøjelse af satserne for støtte fra strukturfondene og maksimumssatserne for offentlig støtte til regionerne i den yderste periferi, selv om formålet i virkeligheden er at sikre, at disse regioner kan bevare støttesatser, der ligner dem, der var gældende i den foregående periode.
Jeg beklager imidlertid, at forhøjelsen af disse satser kun omfatter begrænsende investeringskategorier. Resultatet heraf er, at støttens rækkevidde i vidt omfang begrænses, og at regionerne i den yderste periferi i sidste ende ikke kan få de samme forhold igen som i perioden 1994-1999.
Hvad angår revisionen af de foreslåede rammer for landbrugsstøtten, skal det understreges, at de indgår i en meget stram budgetsammenhæng, der vejer meget tungt på foranstaltningernes indhold og omfang. Jeg vil erindre om, at budgetbevillingen til Poseidon er blevet nedsat med 25% fra 46 til 35 millioner euro i budgettet for 2001, selv om de finansielle overslag for finansiering af reformen konkluderede, at der var et økonomisk behov på 55 millioner euro i 2001.
Uden at gå i detaljer med forslagene, der som helhed går i den rigtige retning, er det nødvendigt, at artikel 299, stk. 2, anvendes som retsgrundlag for denne tekst, og at disse bestemmelsers kontinuitet sikres for at bøde på Kommissionens forsinkelse under udarbejdelsen heraf og for at undgå enhver afbrydelse i finansieringen.
Hvad endelig angår forslaget til forordning om FIUF, er det vigtigt, at undtagelsessatserne for foranstaltninger til modernisering og fornyelse af fiskerflåden kommer til at gælde for fartøjer, der måler op til 16 meter. Dette er tale en grundlæggende udfordring for fiskeriet på Réunion. Jeg opfordrer Dem til at støtte disse forslag og de to ændringsforslag, jeg har stillet igen.

Casaca
Hr. formand, jeg lykønsker ordførerne Miguel Angel Martínez Martínez og Bernard Poignant for det fremragende arbejde, som de har udført. Med vedtagelsen af denne lovpakke om tilpasningen af Fællesskabets medfinansiering af strukturfondene og revisionen af Posei-forordningerne lukkes en cyklus i lovgivningen om landbrugs- og strukturforholdene for regionerne i den yderste periferi. Set fra Azorernes synsvinkel forekommer denne lovgivning mig positiv, fordi den vil gøre det muligt at bringe denne region endnu nærmere det europæiske udviklingsniveau. Jeg lykønsker ordføreren Carmen Fraga Estévez for hendes betænkning. Det er nødvendigt at udvide og udvikle støtten til de fiskere og det fiskeri, der er ramt af, at aftalen med Marokko ikke er blevet fornyet. I denne forbindelse vil jeg gerne på ny henlede opmærksomheden på det mest dramatiske problem for Azorernes økonomi, men som også angår Madeira, nemlig det kraftige fald i mængden af tun, der vandrer fra Atlanterhavets ækvatoriale dele til disse øgrupper. Der er tale om en direkte følge af det øgede fiskeri, især ved snesevis af trawlere, hvis aktivitet Europa-Kommissionen befordrer i farvandet ud for Vestafrika, hvor tunen begynder sin vandring mod nord. Kommissionen bliver nødt til straks at vurdere virkningerne af sin politik, såvel i farvandet ud for Vestafrika, hvor den direkte finder anvendelse, som i fiskersamfundene på Azorerne og Madeira og for tunkonservesfremstillingen på Azorerne, hvor dens konsekvenser mærkes, og ændre sin støttepolitik væk fra overfiskning og industrielle rovfiskerimetoder og over til gavn for et bæredygtigt fiskeri og fiskersamfundene.

Fernández Martín
Hr. formand, Posei-programmerne blev foreslået for over 10 år siden som instrumenter til udviklingsstøtte til det, som vi i dag kender som regionerne i den yderste periferi. De tre versioner af Posei-programmerne for franske, spanske og portugisiske regioner og departementer blev udtænkt og gennemført i praksis som et udtryk for Rådets og Kommissionens politiske vilje til at stimulere udviklingen i disse regioner, som er blandt de dårligst stillede i EU på grund af deres fjerne beliggenhed og økarakter. Med indførelsen af traktatens nye artikel 299, stk. 2, har regionerne i den yderste periferi nu fået et solidt retsgrundlag, som har gjort det muligt for Kommissionen at foreslå disse nye Posei-programmer.
På baggrund af det budget, der er defineret i den stabilitetsaftale, der blev indgået for at muliggøre Den Økonomiske og Monetære Union, tilpasses den finansieringsoversigt, som foreslås af Kommissionen, strengt til kriterierne om budgetneutralitet. Og jeg må sige, at næsten alle de ekstra omkostninger kompenseres af besparelserne fra reformen af Agenda 2000. Alt i alt lever forslagene op til Kommissionens ønske om at opfylde de forpligtelser, som den har fået i løbet af de seneste år, f.eks. kvæg og mejeriproduktioner på Azorerne og medtagelse af produktionen af tomater på De Kanariske Øer, for blot at nævne to eksempler.
Der er naturligvis stadig nogle spørgsmål, f.eks. visse produkter, især i landbrugsfødevareforarbejdningsindustrien, inden for den specifikke forsyningsordning for De Kanariske Øer, som skal afklares inden for rammerne af de beslutninger, der skal træffes af den kompetente forvaltningskomité, eftersom resultatet ville blive utilfredsstillende, hvis de betingelser, der på nuværende tidspunkt foreslås, blev bibeholdt.

Medina Ortega
Hr. formand, da kommissær Fischler skal tale om et øjeblik, kan jeg måske bede ham om at lytte til mig, så han kan forberede sit indlæg.
Jeg vil gerne lykønske ham, takke Kommissionen for interessen for regionerne i den yderste periferi og udtrykke parlamentsmedlemmernes generelle tilfredshed. Jeg vil også gerne takke og lykønske hr. Martínez Martínez med hans arbejde.
Fremfor alt vil jeg dog fremhæve tre eller fire ændringsforslag for hr. Fischler, som er særligt vigtige. Jeg henviser her til forordning (EØF) nr. 1601/1992 om særlige foranstaltninger til fordel for De Kanariske Øer og rent konkret ændringsforslag 29 og 34 om støtte til offentlige skovarealer, der tilhører andre myndigheder end kommunerne, og ændringsforslag 158, som også vedrører støtte til offentlige skove, der tilhører andre myndigheder end kommunerne. Jeg tror, at de spanske myndigheder begik en fejl ved ikke at ansøge om denne støtte dengang, og de bør gøre det nu.
Jeg henviser ligeledes til ændringsforslag 126 og 127, som vedrører beskyttelse af den lokale industri på De Kanariske Øer, og endelig ændringsforslagene om beskyttelse af de kanariske tomater, som kan få store vanskeligheder i den nye fase med udarbejdelse af en fællesskabspolitik, som gælder for Middelhavslandene, og også foranstaltningerne om støtte til vin og afskaffelse af støtten for import til De Kanariske Øer af bordvin og flydende mælk, som kan give de kanariske produkter konkurrence.
Alt i alt mener jeg, at vi har et godt forslag fra Kommissionen og nogle gode betænkninger fra hr. Martínez Martínez. Europa-Parlamentet bør vedtage disse forslag, som i øvrigt ikke har været genstand for nogen ændringsforslag fra plenarforsamlingen, da jeg tror, de fleste parlamentsmedlemmer er af den opfattelse, at den tekst, der er vedtaget af Landbrugsudvalget, er meget positiv.
Jeg håber, at Kommissionen kan tage hensyn til i det mindste nogle af de vigtigste ændringsforslag, som jeg netop har fremhævet.

Fischler
. (DE) Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne først rette en tak til ordføreren, hr. Martínez Martínez, og medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, af Budgetudvalget og af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked for betænkningerne, som beskæftiger sig omhyggeligt og konstruktivt med det komplekse emne: regioner i den yderste periferi.
Lad mig nævne nogle tal til belysning af disse regioners utilfredsstillende vilkår. Seks af de syv regioner i den yderste periferi har en gennemsnitlig indkomst pr. indbygger, som ligger mellem 40% og 55% af det europæiske gennemsnit og således hører til de laveste i Unionen. Arbejdsløshedsprocenten i fem af disse regioner er med 21% til 37% af den erhvervsaktive befolkning en af de højeste i EU.
Det første forslag vedrører strukturfondenes andel. Fondenes maksimale deltagelse blev - og det er noget nyt - fastsat til 85% af de samlede støtteberettigede udgifter for alle regioner i den yderste periferi. Fondenes maksimale deltagelse i investeringer i små og mellemstore virksomheder blev forhøjet fra 35% til 50%.
Det andet forslag vedrører forordningen om udviklingen af landdistrikterne i den fælles landbrugspolitiks anden søjle. Den øvre grænse for EUGFL's andel i de støtteberettigede investeringsudgifter bliver ved investeringer i landbrugsbedrifter forhøjet fra 50% til 75% og inden for forarbejdning og afsætning fra 50% til 65%. Desuden ydes der fremover også støtte til offentlige lokale, regionale og nationale skove og skovarealer.
Forslaget fastlægger desuden en forhøjelse af bestemte finansielle andele for Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet. Alle de ekstra udgifter, som opstår som en følge af dette, kan finansieres af de budgetmidler, som er bevilget til planlægningtidsrummet 2000-2006.
Jeg glæder mig over, at Parlamentet principielt støtter Kommissionens forslag, og at det er kommet til en konstruktiv diskussion i de forskellige udvalg. Jeg kan også godkende en række ændringsforslag på den betingelse, at der findes en rimelig formulering. Hertil hører en forhøjelse af de maksimale støttesatser for hele nydelsesmiddelindustrien til 65% og for SMV til 75%, såfremt investeringer for sektorer og virksomheder svarer til bestemte mål. Disse skal fastlægges på et senere tidspunkt.
Hertil hører desuden en forhøjelse af miljøvenlige landbrugsforanstaltninger og af de tre andre ledsagende foranstaltninger til 85% og fordoblingen af de maksimale beløb for miljøvenlige landbrugsforanstaltninger, såfremt disse foranstaltninger vedrører de følsomme regioner på Madeira og Azorerne. Jeg er indforstået med, at foranstaltningerne træder i kraft med tilbagevirkende kraft fra den 1. januar 2000. Kommissionen holder imidlertid fast ved sit standpunkt vedrørende retsgrundlaget. Artikel 299, stk. 2, bør kun anvendes for undtagelser fra traktaterne eller fra almindelige retsprincipper.
Nu til den landbrugsmæssige del af Posei-programmerne. Evalueringen af støttebestemmelserne på grundlag af de tidligere programmer har vist, at de hidtidige foranstaltninger i det store og hele har haft en positiv effekt. Men der har også igen og igen været kritik af nogle punkter. Kommissionens forslag blev opstillet både i lyset af evalueringerne og i bevidstheden om denne kritik.
Hvad er de vigtigste overvejelser? For det første skal den aktuelle ramme for den særlige forsyningsordning og den specifikke støtte til den lokale landbrugsproduktion forenkles, konsolideres og forbedres. For det andet skal de særlige forsyningsordninger styrkes, for deres mål om at tilpasse produktionsomkostningerne i randområderne til det øvrige Fællesskabs omkostninger, gælder fortsat. For det tredje blev produktfortegnelsen revideret, og der blev yderligere optaget nogle typer foder i denne fortegnelse. For det fjerde ønsker vi mere konkurrence mellem forsyningskilderne. Derfor indfører vi det princip, at støtten skal afspejle transportomkostningerne fra det europæiske fastland. Og endelig bør de fælles markedsordninger for mælk og oksekød tilpasses med en harmonisering af de tre Posei-forordninger for øje.
I sin holdning til ændringsforslagene skal Kommissionen tage hensyn til princippet om budgetneutralitet. Denne skal i hvert fald overholdes.
Udgifterne til de tre Posei-programmer kan alligevel stige indtil 2005 til 204,4 millioner euro, med samme opdeling. Forslaget dækkes af besparelser. Kommissionen kan derfor kun godkende ændringsforslag, der indvirker på budgettet, når de udlignes af lige så høje besparelser.
Lad mig nu slutte med de punkter, som jeg kan tilslutte mig. Jeg kan tilslutte mig åbningen af den særlige forsyningsordning for de franske regioner for produkter fra alle tredjelande, altså ikke kun fra udviklingslandene og andre oversøiske regioner, og så de faste terminer for ikrafttræden af bestemte artikler i Poseidom til sikring af kontinuiteten og muliggørelsen af handlen mellem Azorerne og Madeira med produkter, som falder ind under forsyningsordningen. På visse betingelser kan omstillingen fra vinarealer bevokset med hybridsorter på Azorerne og Madeira fortsættes. Støtten til importen af græsningskvæg ville kunne inddrages i et omfattende handlingsprogram for husdyrbrug for De Kanariske Øer. Endelig burde overgangsordningerne styrkes for at sikre kontinuiteten.
Jeg kan heller ikke her tilslutte mig anvendelsen af artikel 292, stk. 2.
Nu ganske kort til fiskeribetænkningerne. Jeg vil her begrænse mig til ændringsforslagene - og dem burde De jo kende, når De stemmer om dem nu om et øjeblik. De første to ændringsforslag vedrører retsgrundlaget. Da der for den samlede pakke af foranstaltninger skal gælde samme retsgrundlag, holder Kommissionen fast ved sit forslag om at anvende artikel 37. Artikel 299 bør kun tages i brug, når det drejer sig om at fastlægge undtagelser fra traktaten. Det er ikke tilfældet her.
Det tredje ændringsforslag kan jeg acceptere. Ændringsforslagene 4 og 6 vedrører problemer med fiskene og bekvemmelighedsflagene. Det blev der henvist til i forhandlingen. Her er vi fuldt og helt enige med Dem. Jeg vil sågar udtrykkeligt hilse Parlamentets klare holdning velkommen. Men vi vil løse dette problem som led i en ny ændring af forordning 27/92, som allerede er under udførelse. Vi vil en af de nærmeste dag sende et forslag til Parlamentet og Rådet.
Jeg vil til femte ændringsforslag gerne knytte den kommentar, at der aftegner sig et bredt flertal i Rådet for en kompromisløsning i denne sag. Dette kompromis vil set med Kommissionens øjne være bæredygtigt, da pågældende flådesegment falder ind under udgiftsområdet "mindre kystfiskeri", og negative følger skal undgås. Det kystnære fiskeri udgør heller ikke nogen fare for bestandene.
I det femte ændringsforslag foreslår vi at udvide anvendelsesområdet til også at omfatte fornyelse og modernisering af nævnte flåder og hæve interventionssatserne på nationalt plan og EU-plan for den samlede flåde. Vi kan ikke godkende Deres ændringsforslag 5, da vi mener, at vi ikke bør støtte en overkapitalisering af EU-flåden yderligere.
Ændringsforslagene 7 og 8 kan jeg acceptere.
Og nu ganske kort til fru Fraga Estévez' betænkning. Det diskuterede forslag drejer sig om første del af de foranstaltninger, som Det Europæiske Råd besluttede i Nice. Forslaget i dag opfylder et af målene fra Nice, nemlig at forlænge den hidtidige støtteordning i første omgang til den 30. juni. Anden del af opgaven fra Nice vil vi ligeledes vedtage i juni i Kommissionen. I dette udkast til en rådsforordning vil vi foreslå en række undtagelser fra FIUF-bestemmelserne og foreslå specifikke foranstaltninger, som der skal sættes yderligere bevillinger af til. Da dette forslag ikke vil passere Rådet før til efteråret, kan vi godkende Deres ændringsforslag om som led i dagens forslag at forlænge støtten til de pågældende fiskere og til rederne til udgangen af året. Det anser jeg af sociale grunde for rimeligt.
Jeg håber, at de, som har interesseret sig for det, trods lydstyrken her har hørt min redegørelse og mine kommentarer. Jeg takker for Deres opmærksomhed!

Balfe
Hr. formand, jeg kan forstå, at der ved starten af dagens møde var bemærkninger til sagen om det nye rejesebureau, og at de nuværende medarbejdere skal afløses af nye. Lad mig slå fast, at sagen ikke har været forelagt kvæstorerne. Det burde den, og der blev også givet tilsagn om, at sagen ville blive forelagt dem før udlicitering, men det var ikke tilfældet. Jeg har indtil videre kun talt med Mary Banotti, men jeg kan forsikre, at sagen vil blive taget op.

Corrie
Hr. formand, lad mig knytte en kommentar til Deres bemærkning efter kommissær Fischlers tale. Jeg synes, at larmen i Parlamentet er en skandale. Jeg ved, at formændene ihærdigt forsøger at komme den til livs. Jeg foreslår, at formandskabet ser på muligheden for at indføre en fem minutters pause mellem kommissærernes redegørelse og afstemningen. Vi kan ikke blive ved med at tillade, at kommissærerne behandles på denne måde.

Formanden
Jeg er helt enig. Vi bliver nødt til at gøre noget ved det. Det sætter Parlamentet i et dårligt lys. Jeg ved ikke, hvad folk i tilhørerlogerne må tænke.

AFSTEMNING
I. forslag til Rådets forordning om ændring, for så vidt angår strukturforanstaltningerne, af forordning (EØF) nr. 3763/91 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de oversøiske franske departementer (KOM(2000)0774 - C5-0748/2000 - 2000/0307(CNS));

II. forslag til Rådets forordning om ændring, for så vidt angår strukturforanstaltningerne, af forordning (EØF) nr. 1600/92 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira (KOM(2000)0774 - C5-0749/2000 - 2000/0308(CNS));
III. forslag til Rådets forordning om ændring, for så vidt angår strukturforanstaltningerne, af forordning (EØF) nr. 1601/92 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for De Kanariske Øer (KOM(2000)0774 - C5-0750/2000 - 2000/0309(CNS))
(Ved successive afstemninger vedtoges de tre forslag til beslutning)
Betænkning (A5-0197/2001) af Martínez Martínez for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om
I. forslag til Rådets forordning om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de franske oversøiske departementer (KOM(2000)0791 - C5-0744/2000 - 2000/0313(CNS));
II. forslag til Rådets forordning om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira (KOM(2000)0791 og (KOM(2001)0156 - C5-0745/2000 - 2000/314(CNS));
III. forslag til Rådets forordning om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for De Kanariske Øer (KOM(2000)0791 - C5-0746/2000 - 2000/0316(CNS)); IV. om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1254/1999 om den fælles markedsordning for oksekød (KOM(2000)0791 - C5-0747/2000 - 2000/0317(CNS))
(Ved successive afstemninger vedtoges de fire forslag til beslutning)
Betænkning (A5-0189/2001) af Poignant for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (KOM(2000) 774 - C5-0751/2000 - 2000/0310(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0190/2001) af Fraga Estévez for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om fravigelse af visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (KOM(2001) 62 - C5-0077/2001 - 2001/0035(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0199/2001) af Galeote Quecedo for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse om udvikling af delegationstjenesten (Hughes-proceduren) (KOM(2000) 456 - C5-0629/2000 - 2000/2292(COS))
Galeote Quecedo (PPE-DE). (ES) Hr. formand, denne betænkning er baseret på Hughes-proceduren, og Budgetudvalget har fået oplyst, at der er en åbenlys modsætning mellem afsnit 3 og 12 om flere menneskelige ressourcer til delegationerne og afsnit 28, som netop stammer fra Budgetudvalget, om, at yderligere personale kun kan retfærdiggøres inden for rammerne af det gældende budget. Med henblik på at harmonisere Udenrigsudvalgets og Budgetudvalgets forslag vil jeg derfor stille et mundtligt ændringsforslag, som udtrykkeligt fastslår, at budgetbegrænsningerne i afsnit 28 gælder for de menneskelige ressourcer, som der anmodes om i afsnit 3 og 12, og jeg vil undtagelsesvis stille det inden afstemningen, således at det kan bekræftes, at parlamentsgrupperne ikke forkaster forslaget, hvilket vil give Den Socialdemokratiske Gruppe mulighed for at trække anmodningen om særskilt afstemning for afsnit 3 og 12 tilbage.

Formanden
Tak, det var tydeligt og oplysende.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0163/2001) af Linkohr for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om meddelelse fra Kommissionen om EU's olieforsyning (KOM(2000)631 - C5-0739/2000 - 2000/2335(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)Formanden. Afstemningen er afsluttet.
STEMMEFORKLARINGER
Indstilling ved andenbehandling (A5-0196/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, i går havde jeg ikke bare besøg af min kone og min søster her i Europa-Parlamentet, men også af min mor, Maria Fatuzzo, som fulgte Parlamentets arbejde, og som sagde til mig: "Du afgiver alt for mange stemmeforklaringer, min søn. Du skal ikke afgive så mange stemmeforklaringer!"
Og man skal jo altid lytte til sin mor! Derfor vil jeg i dag kun afgive seks stemmeforklaringer i stedet for 15. Den første stemmeforklaring drejer sig om hr. Hughes' betænkning, hvor der i øvrigt henvises til Galileo Galilei. Dette navn har man givet det satellitnavigationssystem, som jeg håber man vil bruge til at følge vogntogene og kontrollere, hvorvidt de overholder bestemmelserne om køretid, som man netop har fastlagt i hr. Hughes' betænkning.

Formanden
Tak, og hils din mor fra mig.

Kauppi
Hr. formand, jeg ønsker at give en forklaring på min stemmeafgivelse i forbindelse med Hughes-betænkningen. Jeg stemte imod alle udvalgets ændringsforslag. Efter min opfattelse har disse ændringsforslag intet med hverken arbejdersikkerheds-, vejsikkerheds- eller sundhedsaspekter at gøre, men der er udelukkende tale om vanskeliggørelse af situationen for SMV-sektorens selvstændige chauffører. I dag har vi allerede en forordning 3820/85 om kørsels- og hviletidsbestemmelser, der også giver de små selvstændige chauffører passende køre- og hviletid. Dette direktiv taler om totalarbejdstid, og jeg mener, at det er forargeligt, at Europa-Parlamentet prøver at regulere totalarbejdstiden, som en selvstændig iværksætter udfører for sin egen virksomhed, og jeg stemte absolut imod alle disse ændringsforslag.

MacCormick
Hr. formand, under gårsdagens forhandling pegede en række talere fra afsidesliggende egne af EU på de mulige alvorlige effekter, som denne lov vil have på regionerne i den yderste periferi. F.eks. pegede hr. Hudghton på problemerne med chauffører, som kører fra Hebriderne til det skotske fastland og videre. Så vidt jeg husker, gjorde fru Kauppi sig samme overvejelser i forbindelse med Finland, og andre kolleger havde bemærkninger, hvad angår Portugal.
Under forhandlingerne blev vi oplyst om, at man ønskede et samråd og at nå til et kompromis mellem Kommissionen og Parlamentet ved samråd. Jeg stemte, som jeg gjorde, i håbet og forventningen om, at Parlamentets delegation i Samrådsudvalget tager passende hensyn til de meget alvorlige problemer i afsidesliggende egne af EU i forbindelse med lovforslaget.

Bordes, Cauquil og Laguiller
 Vi har vedtaget en begrænsning af arbejdstiden og køretiden for de såkaldt selvstændige chauffører, som er en gruppe, der hidtil har omgået loven på dette område.
For øvrigt er vi imod, at pauserne ikke medregnes i arbejdstiden, da chaufføren ikke kan anvende denne tid, som han vil.
Det er også uacceptabelt, at man efter at have fastsat, at den daglige arbejdstid ikke må overstige otte timer for hvert tidsrum på 24 timer, hvis der udføres natarbejde, lige efter tilføjer, at dette tidsrum kan forhøjes til 10 timer, forudsat at gennemsnittet på otte timer pr. dag ikke overstiges over en længere referenceperiode.
Det er uacceptabelt at beregne arbejdstiden "i gennemsnit", for den træthed, der ophobes en given dag ud over de otte timer, udjævnes ikke af det månedlige eller årlige gennemsnit med de risici, det indebærer for chaufførens og de andre trafikanters sikkerhed.

Bushill-Matthews
Storbritanniens konservative delegation stemte imod Hughes' ændringsforslag af de grunde, som er nævnt i mit indlæg til forhandlingerne.
Dog stemte vi for mit ændringsforslag 23 om udarbejdelse og offentliggørelse af en grundig erhvervskonsekvensanalyse inden for tre år efter vedtagelsen af direktivet. Det gjorde vi på trods af kommissær Palacios mildest talt oprørende udtalelse i slutningen af gårsdagens forhandling om, at hun "selvfølgelig" ikke kunne acceptere ændringsforslaget, da det ville være en urimelig administrativ byrde!
Hughes' ændringsforslag vil, hvis de vedtages i Rådet, pålægge selvstændige erhvervsdrivende og små og mellemstore virksomheder yderligere byrder. Det er derfor yderst vigtigt, at vi på et tidligt stadie klart og grundigt identificerer og vurderer konsekvenserne for disse virksomheder, så vi kan overveje yderligere ændringer til direktivet.

Figueiredo
Europa-Kommissionens forslag er uacceptabelt, fordi det udelukker de selvstændige chauffører, hvilket sætter vigtige mål i den fælles transportpolitik på spil. Den foreslåede ordning vil føre til konkurrenceforvridning, skade målet om sikker færdsel og ikke bidrage til et bedre serviceniveau. Den holdning, der kommer til udtryk i Hughes-betænkningen, er derfor særdeles vigtig, og vi har da også stemt for den, selv om de forslag, som vi stillede under forhandlingen, ikke til fulde er blevet indarbejdet. Det er afgørende, at de selvstændige chauffører, således som vi har villet, straks bliver omfattet af det direktiv, som vedtages, eller at det i det mindste kommer til at ske så hurtigt som muligt. Kun på den måde kan færdselsikkerheden fremmes, og konkurrenceforvridninger undgås.

Krivine og Vachetta
 Denne betænkning er et første, om end beskedent skridt, der i høj grad er nødvendigt for at fastsætte bestemmelser for vejtransportsektoren, hvor der råder en maksimumsudnyttelse af lønnede og selvstændige chauffører, og hvor der i lighed med søtransport eksisterer en bekvemmelighedsordning med virksomhedshjemsteder uden for EU og vognparker og mandskab, der står uden for enhver norm og arbejdsretaftale.
EU skal arbejde på en forbedring af den eksisterende lovgivning, særlig en revision af forordning 3820/85, samt på en udligning i forhold til de bedste opnåede betingelser for arbejdstid og natarbejde for EU-arbejdstagerne. Intet land og virksomhed må udelukkes fra direktivet, og ingen undtagelse må bevilges. For at gennemføre lovgivningen skal EU have de nødvendige menneskelige og økonomiske ressourcer, særlig ansættelse af det nødvendige antal inspektører og kontrollører til dette arbejde.
For tiden kan en chaufførs arbejdstid nå op på 60-70 timer, hvoraf mindst 50 timer tilbringes ved rattet. Ved arbejdstid skal man faktisk ikke kun forstå køretid, men også alle de andre opgaver. Natarbejdet skal begrænses betydeligt - en køretid på otte timer er for meget - med tilsvarende kompensation, og det skal begrænses til bestemte varer, der skal transporteres. Endelig skal selvstændige chauffører ligesom andre arbejdstagere være underlagt bestemmelserne.
På grund af disse fremskridt har vi stemt for betænkningen.

Markov
De principielle mål for den foreliggende henstilling er forhøjelse af færdselssikkerheden, garanti for et minimumsniveau for chaufførernes sundhed og sikkerhed samt ens konkurrencebetingelser med andre transportformer. Den af Rådet vedtagne fælles holdning tager kun utilfredsstillende højde for det, især hvad angår:
Inddragelse af de selvstændige chauffører
Manglende hensyn til personalet i transportvirksomheder, som har deres sæde uden for EU's medlemsstater
Definitioner af begreberne arbejdstid og rådighedstid
Definition af natarbejde
På trods af bevidstheden om, at vedtagelse af henstillingen medfører vanskelige forhandlinger med Rådet, har min gruppe afgivet positiv stemme, fordi:
1. Inddragelsen af de selvstændige chauffører er nødvendig inden for to år efter gennemførelse af direktivet for at løse problemet med falsk selvstændighed med sideløbende modarbejdelse af begrænsningerne i arbejdstiden
2. De selvstændige chaufførers arbejdstid ikke kun må omfatte køretiden, men også kontrollerne af køretøjet, administrationsmåder, virksomhedens drift osv., fordi hviletiderne ellers er for ringe, og dette udgør en trussel mod chaufførernes sundhed og minimering af sikkerheden i færdselen, for en lang række alvorlige ulykker sker som følge af overtræthed
3. Der ved definitionen af begreberne rådighedstid, natperiode, natarbejde skal tages hensyn til sociale aspekter
4. der skal leveres dokumentation for alle chaufførers køretider, uafhængigt af, om de er ansat eller selvstændige.

Meijer
Arbejde er stadigvæk en vare. Det er en fordel for de erhvervsdrivende, hvis de kan lade deres arbejdstagere arbejde på tidspunkter, som resulterer i de laveste omkostninger. Inden for vejtransporten foretrækker man chauffører, som kan sættes ind dag og nat hele ugen igennem. Nogle gange 20 timer i træk, andre gange et par timer fem gange om dagen. Hermed undgår de at ansætte flere folk, der kan dele opgaverne. Resultatet er, at de ansatte er stressede og overtrætte, forårsager flere ulykker og næsten ikke har et privatliv. Det kan kun ophøre gennem et godt samarbejde mellem stat og fagbevægelse. Nu, hvor vejtransporten får en stadig mere international karakter, og billige østeuropæiske virksomheder med dårlige arbejdsbetingelser forsøger at erobre en del af EU-markedet, er nødvendigheden af foranstaltninger endnu større. Netop med hensyn til grænseoverskridende problemer er der hårdt brug for foranstaltninger på europæisk plan, men Rådet har saboteret disse foranstaltninger i to år og slår nu til lyd for en meget svækket version. Det er godt, at ordføreren vil sætte hovedlinjerne igennem og slår til lyd for foranstaltninger for at undgå, at store transportvirksomheder undslår sig deres ansvar ved at skubbe driftsrisiciene over på deres ubeskyttede chauffører.

Sacrédeus
Som repræsentant for de svenske Kristelige Demokrater vælger jeg at stemme ja ved andenbehandlingen af arbejdstidens tilrettelæggelse for mobile arbejdstagere inden for vejtransport, da dette er vigtigt ikke mindst set ud fra et trafiksikkerhedssynspunkt.
Jeg har dog valgt at stemme imod betænkningen på følgende punkter: Forslaget om, at arbejdstageren skal informeres mindst et døgn i forvejen, forslaget om, at tid ved siden af chaufføren skal medregnes som arbejdstid og forslaget om maksimalt otte timers arbejde pr. døgn ved kørsel om natten. Jeg handler ud fra den holdning, at man må finde en god balance mellem trafiksikkerhed og rimelige vilkår for vognmænd.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0156/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, som De ved, er jeg landsformand for Pensionistpartiet i Italien, og jeg repræsenterer således pensionisterne. Desværre er der mange pensionister - også yngre mennesker - som netop er pensionister, fordi de har været ude for en arbejdsulykke. Jeg bifalder derfor denne betænkning, der tager sigte på en kraftig reduktion af de arbejdsulykker, der sker som følge af fald fra højder. Det er et problem i hele verden og navnlig i Europa, hvor det især rammer de lande, hvor man arbejder mest. Derfor er dette efter min mening et eksempel på, at det er vigtigt, at EU griber ind med en fællesskabslovgivning for disse aktiviteter, som gør så stor skade og forårsager så mange dødsfald her i Europa.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt
Vi har, præcis som ved førstebehandlingen, afstået fra at stemme om hr. Skinners betænkning om minimumskrav for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet. Dette er et område, hvorpå EU ikke bør have så stor indflydelse.
I bund og grund har vi en positiv indstilling til EU. Den europæiske integration er en mulighed for at nå frem til løsninger på grænseoverskridende problemer på områder som f.eks. miljø, handel, fri bevægelighed over grænserne, menneskerettigheder og konflikthåndtering. Vi tror også på subsidiaritetsprincippet, på at beslutninger skal træffes så tæt som muligt på dem, de vedrører. Det er derfor, vi aktivt promoverer idéen om en konstitution for EU, hvor ansvarsfordelingen er tydelig for enhver. Det skal stå fuldstændigt klart for alle borgerne, at EU kun skal beskæftige sig med de sager, som Unionen er bedst til - de grænseoverskridende.
Vi er overbevist om, at EU ikke er det bedste niveau for lovgivning om, hvordan f.eks. stiger må bruges ved arbejde på jord- eller gulvplan. De nationale forudsætninger skal være afgørende for, hvordan man skal opføre stilladser og udføre arbejdet.
For os er det vigtigt, at EU i stedet koncentrerer sig om nogle få områder, hvor man virkelig kan gøre nytte. Og dette er ikke et sådant område.

Sacrédeus
Detailregulering er ikke den rette vej. Derfor kan det ikke være EU's eller Europa-Parlamentets opgave at fastsætte regler for stigers hældning, for hvordan de placeres i forhold til bygninger eller for, at de ikke må stå på et glat underlag. Hvor rigtigt dette end er, kan det ikke falde ind under den europæiske politiske kompetence.
Den grænse må Europa-Parlamentet trække ved at vise tilbageholdenhed med, hvad man beskæftiger sig med og søger at få beslutningskompetence over.
Den mest rimelige løsning havde været et direktiv, i henhold til hvilket medlemslandene skal træffe passende og tilstrækkelige foranstaltninger for at sikre et vist niveau af sikkerhed på arbejdspladsen.
Et fælles marked bør have visse minimumsregler og fælles mål for at opnå bedre sundhed og sikkerhed på arbejdspladser. Derimod er det forkasteligt på EU-niveau at detailregulere, hvordan disse mål skal opnås.
Vi svenske Kristelige Demokrater ser det som en højt prioriteret opgave at arbejde for en klarere kompetencefordeling mellem EU og medlemslandene. EU's lovgivning skal holdes ren for detailreguleringer, og i en ny lovgivning skal der tages hensyn til subsidiaritetsprincippet.
EU-direktiver bør i al væsentlighed sigte mod at sætte mål op, ikke at regulere detaljer og beskrive vejen frem til målet. Lad medlemslandene selv afgøre, hvordan regler og forordninger for arbejdstageres sundhed og sikkerhed skal udformes for at opnå direktivets målkrav på bedste vis.
Europaparlamentarikere forventes ganske vist, ligesom nationale politikere, at beherske en række områder og forholde sig til et bredt spektrum af politiske spørgsmål. Regler om stigers forankring og støttesystem hører dog næppe til disse.

Skinner
Betænkningen, som resulterede i den fælles holdning, fremmer sikkerhed og sundhed for alle arbejdstagere i hele EU, som udfører midlertidigt arbejde i højden. Denne lov tager hensyn til arbejdsgiverne og er samtidig med til at sætte fokus på den "sikkerhedskultur" og praksis, som er nødvendig for at redde liv og nedbringe antallet af ulykker.
Labour-medlemmerne i Europa-Parlamentet har hele tiden søgt at hindre, at arbejdsgivere pålægges unødige byrder, og samtidig søgt at fremme de mest hensigtsmæssige og praktiske løsninger, som kan gennemføres inden for lovgivningens rammer.
Betænkning af Sterckx (A5-0208/2001)

Ortuondo Larrea
Hr. formand, det er vigtigt, at vi i dag i Europa-Parlamentet ved førstebehandlingen har kunnet vedtage den såkaldte Erika II-pakke. Dette navn minder os om det triste tilfælde med skibet, som knækkede midt over for halvandet år siden, i slutningen af 1999, og dermed forårsagede olieforurening og fik store konsekvenser for den franske nordvestkyst og havmiljøet.
Med denne anden pakke har Europa-Kommissionen fastsat forskellige bestemmelser til oprettelse af et europæisk søfartssikkerhedsagentur og en fond til erstatning for olieforurening i europæiske farvande samt oprettelse af et fællesskabsovervågnings- og informationssystem for skibsfarten. For at opnå sidstnævnte skal skibe, der sejler under EU-flag, og øvrige skibe, der anløber EU-havne, være udstyret med både automatiske identifikationssystemer - transpondere - for at de kan blive identificeret automatisk af kystvagtcentralerne, og udstyr til registrering af rejsedata - sorte bokse - som på sikker vis kan lagre alle oplysninger om position, bevægelse, fysisk tilstand, styring og kontrol. Alt dette er grundlæggende for opklaringen af ulykker og især for forebyggelsen af ulykker, hvis det anvendes med passende overvågning.
Medlemsstaterne er forpligtet til at indrette nødhavne og sikre ankringspladser for nødstedte skibe og også kystovervågningscentraler, hvortil skibene skal give ajourført meddelelse om skibets sikkerhedstilstand udarbejdet af det klassificeringsselskab, der er ansvarligt for inspektion af det pågældende skib. Alt dette vil blive gældende, hvis det ændringsforslag, som jeg har stillet på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, bliver vedtaget.
Hr. formand, jeg håber, at der er mere held ved denne anden pakke om søfartssikkerhed end den første, og at den vil blive accepteret af Rådet (transport), så den hurtigt kan træde i kraft og bidrage til at beskytte menneskeliv og miljø.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
De danske socialdemokrater har i dag stemt for en forbedring af sikkerheden til søs. Vi har stemt for et europæisk overvågnings- og informationssystem for skibsfarten, for en fond til erstatning af olieforurening og for oprettelsen af et europæisk søfartssikkerhedsagentur. Mange forureningsulykker kunne have været undgået, hvis sikkerheden havde været bedre. Vi har set alt for mange ulykker de sidste par år. Der har været tankskibet Erika's forlis ved Bretagne i december 1999, som var årsag til en omfattende olieforurening, og det forliste italienske kemikalietankskib Ievoli Sun. Senest har vi haft et omfattende olieudslip i Østersøen, som kunne have været undgået, hvis vi havde haft nogle bedre europæiske regler. Skibsrederne mener ikke, at en black box har noget med sikkerheden at gøre. Men det er ikke rigtigt. En black box er meget nyttig i opklaringsarbejdet, når to skibe kolliderer, som det f.eks. var tilfældet i Østersøen. Hvis vi bliver bedre til at finde årsagen til ulykker, bliver vi også bedre til at forebygge dem. Vi kan ikke vente på internationale regler i IMO. EU skal gå foran i IMO ved at vedtage nogle bedre regler. Vi kan ikke gå på kompromis med sikkerheden. Vi skal have sikkerhed for, at fisk, fugle og mennesker kan opholde sig i havet uden at blive smurt ind i olie og kemikalier.

Krivine og Vachetta
 Dette direktiv har til formål at gøre det lettere at identificere fartøjer på vej til europæiske havne og følge alle fartøjer, der sejler igennem stærkt trafikerede eller farlige områder, samt forpligte ejerne til at udstyre deres fartøj med en transponder, der gør det muligt for kystvagten at identificere dem automatisk og følge dem løbende.
Vi kan på ny konstatere, at dette direktiv giver klare fordele, hvad angår kontrol, men at det har betydelige mangler, særlig hvad angår besætningerne.
Det er uantageligt, at selv om det er velkendt, at mange søfolk har tragiske forhold på risikofyldte skibe, indgår besætningens sundhedstilstand og fysiske tilstand ikke i de obligatoriske inspektioner. Det er ligeledes nødvendigt, at inspektionerne udføres af det nødvendige antal kvalificerede medarbejdere.
Endelige giver begrebet "nødhavn" kun mening, hvis der findes effektive besætninger til disse nødhavne.
Vi stemmer for dette direktiv, samtidig med at vi fortsat vil arbejde for, at mændene (søfolk og inspektører) endelig agtes på deres rette plads, som er i første række!
Betænkninger af Sterckx (A5-0208/2001 ) og Mastorakis (A5-0205/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
 Samtidig med, at vi hverken stemmer for eller imod Mastorakis' betænkning om oprettelse af et europæisk søfartssikkerhedsagentur, stemmer vi for Sterckx's betænkning, fordi den fastsætter konkrete foranstaltninger til begrænsning af faren for forurening samt for, at besætningens liv sættes på spil.
Det skal imidlertid understreges, at der skulle ske katastrofer, som f.eks. i forbindelse med olietankeren Erikas og derefter kemikalietankeren Ievoli Suns forlis, inden der endelig blev foreslået foranstaltninger.
Det står nu tilbage at gennemføre disse foranstaltninger. Der foreslås ikke noget specielt tvungent for gøre disse foranstaltninger til uomgængelige forpligtelser både for ejerne af fartøjerne og ordregiverne. Det mindste, man kan gøre på dette område, burde være at drage både den ene og den anden til ansvar i forhold til deres andre fordele for enhver overtrædelse af disse direktiver.
Betænkning af Mastorakis (A5-0205/2001)

Fatuzzo
Jeg var mellem 11 og 14 år gammel, hr. formand. Eftersom jeg boede på et højdedrag i min fødeby, Genova, havde jeg hver morgen en fantastisk udsigt. Jeg kunne nemlig se havnen i Genova oppefra og de skibe, der sejlede ind og ud af havnen. Trafikken var så stor, at der var mange skibe af enhver slags, som lå på red og ventede på at komme ind i havnen. Dette lagde grunden til min kærlighed til havet og min fascination af skibe. Efter min mening er Genova således den europæiske by, der ville være den bedste repræsentant for søfartsspørgsmål og ikke mindst for søfartssikkerhed. Som genoveser og sømand håber jeg derfor, at søfartssikkerhedsagenturets hjemsted bliver placeret i Genova.

Krivine og Vachetta
 Med dette udkast til forordning kan der, hvis det vedtages, oprettes et europæisk søfartssikkerhedsagentur.
Det forekommer bestemt hensigtsmæssigt at behandle spørgsmålet om søfartssikkerhed på EU-plan. Et søfartssikkerhedsagentur skal organisere passende uddannelseskurser, yde videnskabelig og teknisk bistand til medlemsstaterne til gennemførelse af fællesskabslovgivning, indsamle oplysninger om havforureningen samt kontrollere og eventuelt stille forslag til udvikling af den gældende lovgivning. Dette værktøj griber ikke ind i medlemsstaternes politiske beslutninger, men hjælper dem til at træffe beslutninger og føre tilsyn.
Agenturet er endvidere ønsket af næsten alle aktører i søfartskredsene.
Ikke desto mindre er Kommissionens rolle i forbindelse med udpegelsen af formanden for og medlemmerne af agenturets bestyrelse og i ledelsen af agenturet så vigtig, at de borgere, der har forlangt, at et sådant agentur oprettes, risikerer at blive holdt udenfor. Derfor har vi foreslået en række ændringsforslag, som skal rette op på det oprindelige forslag. Det er helt rimeligt, at parlamentsmedlemmer, lokalvalgte og repræsentanter for søfolksorganisationer og havmiljøorganisationer skal være med i agenturets bestyrelse. Det er ligeledes rimeligt, at disse løbende rapporterer om resultaterne af deres arbejde.
Betænkning af Esclopé (A5-0201/2001)

Krivine og Vachetta
 Denne forordning har til formål at oprette en fond for erstatning for olieforurening i europæiske farvande.
Olieforureningen i december 1999 viste endnu en gang, hvor utilstrækkelige erstatningerne er. De fleste ofre har stadig ikke fået erstatning. Forslaget er bestemt udtryk for en forbedring. Det er imidlertid utilstrækkeligt, da det ikke går til bunds med ansvarliggørelsen af duoen befragter-skibsreder. Det er udtryk for en forbedring, da finansieringen af fonden bliver sikret af europæiske virksomheder, hvilket gør det muligt hurtigt at yde en betydelig erstatning. Det indeholder store utilstrækkeligheder, for denne forordning fastlægger ikke, at forurenerne skal have ubegrænset ansvar og indfører ikke betaling af samtlige skader.
Derfor har vi stillet en række ændringsforslag. Nogle af dem har til formål at indføre ubegrænset ansvar ved klart at fastslå forbindelsen mellem fartøjets ejer og flagstaten og forpligte befragterne og skibsrederen til at tegne en forsikring med ubegrænset dækning. Hensigten med andre ændringsforslag er at øge gennemsigtigheden i forvaltningen af COPE-fonden ved hjælp af bestyrelsens sammensætning. Vi stemmer for denne betænkning, men vil fortsætte med at arbejde for, at alle skader finansieres ved hjælp af forurenernes kæmpefortjenester.

Souchet
 Jeg vil koncentrere mit indlæg om spørgsmålet om erstatning til ofrene for olieforurening, som Parlamentet netop har foreslået at udvide til forurening med farlige og skadelige stoffer.
Den nuværende ordning med begrænsning af skibsredernes økonomiske ansvar - som rent ud sagt er skandaløs - og frivillig begrænsning af oliebefragternes ansvar inden for rammerne af en international erstatningsfond for olieforurening med midler, der er lagt loft på, og uden forbindelse med de virkelige omkostninger ved forureningen, resulterer i en sørgeligt utilstrækkelig dækning af ofrenes skader. Det er imidlertid ikke acceptabelt, at ofrene eller sædvanligvis skatteyderne tvinges til økonomisk at træde i stedet for de ansvarlige for selve forureningen.
Kommissionen foreslår derfor at oprette en specifik europæisk fond (COPE), der skal fungere ved hjælp af princippet om medlemsstaternes indtræden i de parters rettigheder, der er impliceret i olieforureningen. Hver aktørs ansvar, og naturligvis i første række skibsrederens og befragterens ansvar, skal imidlertid kunne fastlægges klart og gøres gældende af ofrene.
Vi er enige i de fastlagte mål, nemlig at ofrene ydes erstatning for den samlede lidte skade, og at erstatningsmekanismerne skal fungere effektivt og hurtigt.
Til gengæld er vi bekymrede over den måde, det foreslås, at COPE-fonden skal fungere på, og særlig tilpasningen af procedurerne for COPE til procedurerne for en international erstatningsfond for olieforurening. På disse betingelser risikerer ofrene at støde på de samme vanskeligheder som f.eks. ofrene for Erikas forlis, nemlig problemer med at bevise forureningen, og at virksomhederne nægter at betale. Derfor anmoder vi, ligesom ordføreren, om, at der udarbejdes særlige procedurer for oprettelse af COPE-fonden, således at den til fulde kan opfylde målsætningerne til gavn for ofrene.
Betænkning af Collins (A5-0203/2001)

Fatuzzo
Efter at have talt om havet skal vi nu tale om luften, hr. formand. Vi går nu over fra søfartssikkerhed til luftfartssikkerhed. Jeg vil gerne rose piloterne, flyteknikerne, hele personalet, flyvelederne osv., for de har gjort luftfart til den sikreste transportform overhovedet. Og dette er meget betryggende for mig, for efter at jeg er blevet medlem af Europa-Parlamentet, er jeg konstant i luften og konstant oppe at flyve. Hr. Collins' betænkning tager sigte på en yderligere forbedring af denne sikkerhed, og det er en god ting! Jeg vil gerne sige tak til Kommissionen, fordi den stillede dette forslag, og tak til os parlamentsmedlemmer, fordi vi vedtog det!

Markov
Min gruppe glæder sig over, at Europa-Kommissionen tager hensyn til Parlamentets krav fra diskussionen om en tilnærmelse af sikkerhedsstandarderne og indberetningssystemerne fra 1997 og har præsenteret et selvstændigt direktivforslag om indberetningen af hændelser i den civile luftfart. Fra nu af bliver det obligatorisk i alle EU's medlemsstater at indberette hændelser, fejl og fejlfunktioner, som udgør en vigtig sikkerhedsinformation. Samtidig skal alle informationer af den slags behandles fortroligt.
Den konstante forbedring af luftfartssikkerheden er et anliggende, som ligger alle parter, det vil sige flypassagerer, flyselskaber og tekniske tjenestegrene samt de ansvarlige politiske kræfter og os medlemmer af Europa-Parlamentet på sinde. Det så meget mere, som luftfarten i de kommende år vil vokse voldsomt. De fleste ulykker i luftfarten skyldes bevisligt den menneskelige faktor. Derfor vil det tjene en systematisk udnyttelse af de forskelligste hændelser og en udledning af konklusioner og forebyggelsesforanstaltninger at installere et fælles system i alle EU's medlemsstater til indsamling, lagring, udveksling og udbredelse af informationer om farlige eller potentielt farlige hændelser.
Særlig til skoling af personalet vil den systematiske udnyttelse af utilstrækkelige menneskelige afgørelser og reaktioner være af betydning. Gengivelse af situationer og simulering af beslutningssituationer vil hjælpe personalet til at være bedre forberedt og til at reagere velovervejet på uregelmæssigheder og nødsituationer.
Derudover kan alle optrædende tekniske problemer, hændelser eller fejl gennem en systematisk indsamling, lagring i en databank, som er tilgængelig for sikkerhedsmyndighederne, samt udnyttelse og udbredelse af konklusionerne nedsætte sikkerhedsrisiciene.
Af denne grund hilser vi ikke kun Kommissionens direktivforslag velkomment, men tilslutter os også den foreliggende Collins-betænkning og de få ændringsforslag.
Betænkning af Busk (A5-0210/2001)

Figueiredo
Selv om dyrene skal sikres gode vilkår, må man også tage hensyn til forholdene i de enkelte medlemsstater. I Portugal, hvor der er en overvægt af små bedrifter inden for svineavlen, er det ikke rigtigt straks at indføre en hel række dybtgående ændringer i bedrifterne, som vil gøre dem urentable ud fra et økonomisk synspunkt.
De maksimalistiske foranstaltninger, som Europa-Parlamentet har vedtaget, tager ikke hensyn til forholdene i et lille land som Portugal. Gennemførelsen af dem på kort sigt vil føre til, at produktionen koncentreres, og til at de fleste små og mellemstore bedrifter ødelægges, hvilket vil forværrre familielandbrugets situation. Det er foranstaltninger, der givetvis er vigtige for de nordeuropæiske lande, men som ikke passer til forholdene i syd.
Selv om vi fortsat går ind for, at dyrene får bedre forhold og behandling, har vi stemt imod denne betænkning.

Lulling
. (DE) Dyrevelfærd er en del af vores etiske grundholdning. Ganske vist må man ikke glemme, at høje dyrevelfærdsnormer i EU bevirker højere produktionsomkostninger. Derfor skal det undgås, at vores svineproducenter udsættes for konkurrence fra import, som, hvad dyrevelfærdsnormer angår, ikke skal opfylde de samme krav og derfor kan praktisere lavere priser. Man skal altså sætte en stopper for importen af svinekød fra tredjelande, som ikke har de samme love, hvad angår dyrebeskyttelses- og dyrevelfærdstandarder. Derfor skal hele spørgsmålskomplekset om dyrenes velfærd også behandles i de forestående forhandlinger i verdenshandelsorganisationen.
Vi bør også betænke, at nye krav vedrørende dyrebeskyttelse fører til ændrede opstaldningssystemer. Når svineproducenter først for nylig har bygget stalde, som lever op til de hidtidige regler, skal man, hvis disse regler nu ændres, det vil sige styrkes, indrømme disse producenter overgangsfrister, for at de kan afskrive deres hidtidige investeringer og omstille sig.
De nye bestemmelser vil indeholde meget specifikke detaljer for opdræt af svin. Det drejer sig om boksenes størrelse, deres udformning og også om opdræt af drægtige dyr.
Ved alle anstrengelser for at indføre en ændring i landbrugspolitikken skal betænkes, at den, der vil have stadig højere normer for dyrevelfærd, også som forbruger skal drage de heraf følgende konsekvenser, det vil sige skal være parat til at betale mere for svinekød, som produceres under betingelser med højere dyrevelfærd. Vi har i Luxembourg et kvalitetsmærke for sådant svinekød, som finder stadig større tilslutning, hvilket beviser, at forbrugeren udmærket kan forstå, at han må gøre et dybere greb i lommen for at få landbrugsprodukter af høj kvalitet.

Meijer
Om et øjeblik, ved et følgende punkt på dagsordenen om svinepest, vil det på ny vise sig, at det i kvægavlen fortsat drejer sig om mere kød, billigt kød og opfyldelse af verdenshandlens krav. På det frie marked er det ikke kun mennesker og deres miljø, som ofres, men også dyrs velfærd. Nationale beskyttelsesregler skubbes til side af store økonomiske interesser og europæisk liberalisering. Jo mere liberaliseringen fortsætter, desto større fordel har de, der producerer billigst. I den forbindelse er det ikke af betydning, om man anvender en dårlig arbejdsmåde for at kunne være så billig. Svin og høns bures inde under meget unaturlige forhold på et for lille gulvareal, hvor de er i vejen for hinanden. Det sparer plads og dermed udgifter. Med rette har mennesker og organisationer i mange år kæmpet for at henlede opmærksomheden herpå. Det er derfor positivt, at der langt om længe er politisk interesse for dyrenes lidelser, som den intensive kvægavl forårsager. Jeg støtter alle de regler, som medfører en form for forbedring, selv om jeg langt fra er overbevist om, at vedtagelsen af dette forslag får de unødvendige dyrelidelser ud af verden.
Betænkning af Brok (A5-0209/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
 Under påskud af at ville hjælpe Kosovo foreslås det i denne betænkning at bistå med privatiseringen af økonomien i dette land, hvilket i henhold til eksemplerne i betænkningen betyder at underlægge den de vesteuropæiske banker.
Når vi stemmer imod, er det udtryk for vores harme over hele den politik, de vesteuropæiske lande fører, og særlig EU's politik. Den består i, efter at man lod bomberne regne ned over Kosovo og Serbien, at gøre disse landes ruin til en yderligere afsætningsmulighed for vesteuropæisk kapital.
At de vesteuropæiske lande reparerer det, de har ødelagt, er det mindste, de kan gøre. En brøkdel af de penge, der blev brugt i krigen, og en del af de midler og teknikker, der blev anvendt, ville være nok til at reparere infrastrukturerne, genetablere vejene, jernbane- og telefonforbindelserne og genopføre de ødelagte ejendomme og virksomheder. Dette burde ske for de vesteuropæiske landes regning, nærmere bestemt med deres militærbudgetter, og uden at det giver anledning til privat fortjeneste i Vesteuropa. For tiden er den økonomiske status for EU's intervention på trods af lykønskningerne til dem selv kun en deling af resterne af Kosovos økonomi og dens underlæggelse af de vesteuropæiske banker og mafiastyret.
Betænkninger af Martínez Martínez (A5-0197/2001) og (A5-0195/2001) og Poignant (A5-0189/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, denne betænkning er en af de mest hensigtsmæssige, vi har vedtaget her i Europa-Parlamentet. Det er yderst positivt, at man diffentierer og specificerer støtten fra strukturfondene til regionerne i EU's yderste periferi, det vil sige Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer, Guadeloupe, Guyana, Martinique og Reunión. Jeg er glad på min ven og sidekammerats vegne, nemlig Fernando Fernández, som er guvernør på De Kanariske Øer. På denne måde kan han være mere stolt, når han rejser rundt på De Kanariske Øer, fordi han er bevidst om, at EU tager sig af regionerne og øerne i Fællesskabets yderste periferi. Jeg håber, at dette eksempel vil blive fulgt, hver gang man skal træffe beslutninger om regionerne i EU's yderste periferi.

Bordes, Cauquil og Laguiller
 Vi er uden forbehold for bistand til de oversøiske lande, som flere hundrede års kolonisering og udnyttelse fra de europæiske landes side har bibeholdt i en underudviklet økonomisk situation.
Vi vil derimod give udtryk for forbehold over for den måde, EU udformer hjælpen til de områder, som den kalder regionerne "i den yderste periferi", da den ikke kun er beregnet til de fattige befolkninger, arbejdere og smålandbrug, men også har til formål at støtte interesser, som er oprindelige eller ej, og som overhovedet ikke har behov for den, ved ligeledes at fremme "virksomhedsånden".
Vi går ind for bistand, men på andre betingelser. Derfor har vi hverken stemt for eller imod, men samtidig stemt for de ændringsforslag, der synes at støtte de interesser, de arbejdsomme befolkningslag har.

Costa Neves
Europa-Kommissionens forslag til revision af Poseima svarer langt fra til forventningerne. Når man tager de gode resultater, som er opnået siden ordningens begyndelse, den dybtgående kvalitative forandring, der siden da er sket i kraft af bestemmelserne i Traktaten om Den Europæiske Unions artikel 299, stk. 2 og de successive hensigtserklæringer fra flere Europæiske Råd, havde man ventet noget mere. Derfor er denne udtalelse fra Parlamentet så meget desto vigtigere, og det er afgørende, at Rådet tager så meget af den til sig som muligt.
Jeg fremhæver de forslag, som ordføreren Martínez Martínez har fremsat på eget initiativ eller via flere andre medlemmers bidrag, heriblandt mig selv, der tager form af 20 ændringsforslag til Kommissionens tekst, som jeg glæder mig over er inkluderet i Parlamentets holdning, der er vedtaget af så tydeligt et flertal. Selv om jeg stemmer for Parlamentets holdning, vil jeg gerne tage følgende forbehold:
Jeg accepterer ikke, at Poseima fortsat begrænser sig til landbrug og lidt fiskeri.
Jeg accepterer heller ikke "princippet om budgetneutralitet", der betyder, at den fremtidige finansieringsramme bliver mindre, end da programmet blev igangsat i begyndelsen af 90'erne (endnu inden artikel i traktaten om Den Europæiske Union).
Jeg accepterer desuden ikke den metode, hvorpå den foreslåede foranstaltning skal redde Azorernes vigtigste næringsvej, mælkeproduktionen. Jeg finder, at de 70.000 t, som man yderligere har bevilget det azorianske landmænd, er for lidt, og jeg er uenig i den overgangskarakter, som man har givet denne foranstaltning, der kun skal gælde indtil 2003, hvilket er i åbenlys modstrid med bestemmelserne i artikel 299, stk. 2 i traktaten om Den Europæiske Union.
Jeg håber, at risikoen for, at visse foranstaltninger skæres ned, således som Kommissionens tekst lagde op til, dog er blevet fjernet. I denne sammenhæng vil jeg gerne fremhæve Budgetudvalgets udtalelse, som bilag til Martínez Martínez' betænkning, der har behandlet alle disse forbehold.

Marques
Amsterdam-traktaten anerkendte juridisk (artikel 299, stk. 2), at EU bør behandle regionerne i den yderste periferi anderledes på grund af de helt særlige forhold, der karakteriserer dem. Der var da tale om en "juridisk-konstitutionel" anerkendelse, og ikke blot som før Amsterdam om en "de facto"anerkendelse via erklæringer som bilag til traktaterne eller gennem instrumenter som Poseima, symptomatisk benævnt særligt program for Madeira og Azorerne som følge af disse regioners afsides beliggenhed og økarakter.
Jeg giver derfor min fulde støtte til Europa-Parlamentets positive udtalelse om den række foranstaltninger, som vi har debatteret ud fra Kommissionens forslag, der skal konkretisere princippet om den yderste periferi.
Jeg vil særlig fremhæve forslaget til revision af Poseima, et program, der har vist sig af stor betydning, da det har sikret gennemførelse af vigtige dele af den fælles landbrugspolitik på Madeira og Azorerne på en måde, der har været tilpasset de særlige forhold for disse regioners landbrug. Poseima har således ydet et væsentligt bidrag til, at vores landbrug har kunnet opretholdes. Poseima har derudover været helt afgørende gennem de særlige foranstaltninger, der har skullet nedbringe meromkostningerne ved energiforsyningen, især for transport og fødevarer til forbrug eller industriel forarbejdning.
Forslaget til revision af Poseima, med de ændringer, som Europa-Parlamentet anbefaler, er ret positivt. Der indføres nye instrumenter, og de nuværende justeres i lyset af de opnåede erfaringer.
Jeg håber, at Kommissionen accepterer Europa-Parlamentets ændringsforslag.

Sturdy
Storbritanniens konservative delegation, som er en del af PPE­DE-Gruppen, stemte imod Martínez Martínez-betænkningen om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for forskellige lande. Mine kolleger og jeg har fuld forståelse for, at EU's ydre regioner har særlige behov på grund af deres perifere placering og de problemer, det medfører. Dog mener vi, at Kommissionen har udarbejdet et fornuftigt forslag til bekæmpelse af disse vanskeligheder, og at gå længere end det, som ordføreren foreslår, er ikke forsvarligt i forhold til de politiske og budgetmæssige følger. Landbrugssektoren oplever store vanskeligheder i hele EU, og at spænde budgettet yderligere er næppe realistisk på nuværende tidspunkt. Det er de samme overvejelser, som er baggrunden for min delegations beslutning om at stemme imod hr. Martínez Martínez' anden betænkning om strukturforanstaltninger.
Betænkning af Fraga Estévez (A5-0185/2001)

Figueiredo
Efter udløbet af fiskeriaftalen med Marokko den 30. november 1999 har fællesskabsflåden ligget uvirksom hen. På denne baggrund har Kommissionen foreslået en ændring af forordningen om strukturforanstaltninger i to henseender, nemlig, at perioden for godtgørelse for midlertidigt aktivitetsophør forlænges til 30. juni 2001, og at den fastsatte tærskel på 4% for denne form for støtte kan overskrides på grund af det store antal fiskere og redere, der er ramt af denne aktivitetsstandsning i Portugal og Spanien.
I denne betænkning foreslår fru Fraga Estévez, at støtten forlænges til udgangen af 2001, hvilket vi finder passende på grund af den fortsatte uvished om, hvorvidt der blot er den ringeste mulighed for at få fiskeriaftalen fornyet, og på grund af den forsinkede tilvejebringelse af de midler, der skal finansiere de omfattende omkostninger ved en omlægning af fællesskabsflåden, hvis aftalen ikke fornys, hvilket forhandlingsblokaden og konklusionerne fra det sidste fiskeriministermøde synes at gøre stadig vanskeligere.
For Portugal er situationen meget kompliceret, da ca. 30 fartøjer og 600 fiskere svæver i denne konstante uvished, hvorfor selv en sen forlængelse af støtten vil kunne afbøde nogle af aktivitetsstandsningens følger og måske undgå en mere gennemgribende omlægning. Vi har derfor stemt for denne betænkning.
Betænkning af Galeote Quecedo (A5-0199/2001)

Sacrédeus
Vi svenske Kristelige Demokrater vil understrege, at det er vigtigt, at en eventuel oprettelse af en europæisk diplomatskole, hvilket bliver foreslået i artikel 9, ikke leder til, at denne skal erstatte de enkelte medlemslandes egne nationale diplomatuddannelser.
Det er vigtigt, at hvert lands udenrigstjeneste har sin egen grunduddannelse, så den kan betjene borgerne fuldt ud, ikke mindst på deres eget modersmål.
Betænkning af Linkohr (A5-0163/2001)

Fatuzzo
Himlen er skyfri, svalerne flyver frem og tilbage, havet er roligt, og sollyset er helt fantastisk. Er vi måske i Italien, hr. formand? Nej, vi er i Sverige, og vi er på den smukke ø Gotland. "Har det noget med EU's olieforsyning at gøre?", tænker De sikkert. Men det har faktisk noget med EU's olieforsyning at gøre, for sidste weekend deltog jeg i et seminar om vedvarende energi, og dette seminar fandt netop sted i Sverige på den smukke ø Gotland, hvor 50% af energiforsyningen kommer fra vedvarende energikilder, det vil sige fra vinden, solen, biomasse osv. Jeg håber således, at vi fremmer brugen af vedvarende energikilder i EU.

Bonde, Krarup og Sandbæk
. Vi har samlet stemt for betænkningen, da vi finder det vigtigt, at man finder alternative energikilder til mineralolie. Derimod har vi stemt imod punkt 8 i betænkningen, da vi generelt er imod brug af kerneenergi.

Bordes, Cauquil og Laguiller
 Denne betænkning slår i betragtningerne fast, at "de høje oliepriser og prissvingningerne især rammer fattigere befolkningslag". I begrundelsen konstateres det også, at prisforhøjelserne hovedsageligt er en følge af spekulation. Resten vidner imidlertid om EU-institutionernes og for øvrigt medlemsstaternes forsætlige manglende evne til at intervenere.
Enhver prisforhøjelse i spekulationsøjemed er nogle olieselskabers og kapitalistiske mellemleds gigantiske beskatning af befolkningen, herunder de fattigste befolkningslag, der betaler direkte eller indirekte.
Ikke blot griber medlemsstaterne ikke ind for at bremse disse prisstigninger, men de tjener også på dem gennem olieafgifter, der er en indirekte skat, som er lige så uretfærdig som momsen, fordi den rammer de rigeste og de fattigste ens.
Det er ikke sandt, at de offentlige myndigheder ikke kan forbyde prisstigningerne. Det er ikke sandt, at de ikke kan afskaffe afgiften på olieprodukterne til privat forbrug. Da Kommissionen ikke er i stand til at træffe de nødvendige foranstaltninger, stiller den sig tilfreds med at fremsætte tomme talemåder på stribe. Derfor har vi stemt imod denne betænkning.

Thomas-Mauro
 Det er vigtigt, at medlemsstaterne seriøst overvejer at begrænse deres afhængighed af energiforsyning fra lande uden for EU.
På den ene side af strategiske grunde, der vil blive mere fremtrædende, efterhånden som der bliver mindre olie, den bliver dyrere og i højere grad begrænset til bestemte områder af verden, som ikke nødvendigvis er de mest demokratiske.
På den anden side har problemet med klimaforandringen, der er forbundet med drivhuseffekten, tvunget os til at overholde internationale forpligtelser.
Derfor skal medlemsstaterne gøre alt for at begrænse olieforbruget. I denne forbindelse er det en mulighed at udvikle biobrændsel. Dette er ikke taget tilstrækkeligt i betragtning i Kommissionens forslag. Vi har faktisk mulighed for at producere store mængder olieholdige afgrøder, sukkerroer og korn, der kan frembringe flere millioner hektoliter brændstof til erstatning for fossile energikilder. De mest oplyste bilfabrikanter og olieselskaber støtter denne strategi.
Vi mener således, at medlemsstaterne og Kommissionen skal gøre alt for at fremme forskning, udvikling og produktive investeringer til fordel for biobrændsel, særlig gennem passende skattemæssige foranstaltninger. Medlemsstaterne må snart forstå, at biobrændsel ikke skal pålægges de samme afgifter som fossile olieprodukter.

Formanden
Stemmeforklaringerne er afsluttet.

Den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0184/2001) af Graefe zu Baringdorf for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1259/1999 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte (KOM(2000) 841 - C5-0762/2000 - 2000/0335(CNS)).

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, i den betænkning, som vi diskuterer nu, drejer det sig om at forenkle den direkte støtte, som blev indført i 1992 og tilpasset i Agenda 2000, i hvert fald i den nedre afdeling. Kommissionens forslag bestemmer, at udbetalingen foretages samlet op til 1.000 euro, og at de små bedrifter ikke mere pålægges denne komplicerede ansøgning.
Vi fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter støtter dette forslag. Vi er af den opfattelse, at 1.000 euro er i underkanten, og vi har foreslået, at grænsen sættes ved 1.500 euro. Så kan ca. en tredjedel af alle bedrifter i Europa anvende denne forenklede ordning. Det er naturligvis forskelligt fra land til land. Jeg tror, hr. Cunha vil komme ind på det. I Portugal ligger denne andel naturligvis langt højere.
Vi henviser desuden til, at vi også gerne vil bringe den i artikel 3 og 4 i forordning 1229/99 indeholdte bestemmelse, i henhold til hvilken miljøstandarderne skal overholdes, til anvendelse her. Men vi er ikke indforstået med, at der nu med denne forenklede ordning skal foretages en besparelse hos de små bedrifter. Hvis en virksomhed anvender denne forenklede ordning, skal den udelukkes fra de stigninger, som foretages i Agenda 2000 ved kompensationsudbetalingerne i de næste år, fordi der foretages en tilbagevirkende beregning. Det vil sige, at disse landbrug er udelukket fra stigningen. Derfor foreslår vi, at der gives et tillæg på 20% ved disse udbetalinger.
Nu kunne man sige, at disse 20% også ville være berettiget ved, at man tilpasser disse betalinger direkte og umiddelbart til stigningerne. Det mener vi er for kompliceret, men vi ønsker ikke, at de små bedrifter straffes gennem denne ordning. De er bekendt med de diskussioner, der er vedrørende præmiebetalingerne: Store, rationaliserede landbrug i Europa, hvor de end ligger, modtager en meget høj udbetalingssum pr. arbejdskraft. Hvis man betænker, at der til disse små bedrifter, som jo også har brug for arbejdskraft, udbetales en så ringe sum, synes jeg ikke, at Kommissionen bør spare i forbindelse med disse arbejdskræfter og disse landbrug.
Hr. kommissær Fischler, De har foreslået eller påtænkt, at der i fremtiden muligvis stilles op til 5.000 euro fra den anden søjle til rådighed for bedrifter af denne størrelsesorden, fordi disse bedrifter gennem deres arbejde, når de overholder bestemte miljøstandarder, bidrager til udformningen af landdistrikterne økologisk og socialt. Så bør man ikke ved denne ordning spare for disse små bedrifters vedkommende og ikke udelukke dem fra det. For ellers måtte man jo anbefale bedrifterne ikke at tage imod denne forenklede ordning, for de har naturligvis krav på den fulde udbetaling - det sætter loven jo ikke ud af kraft - når de ikke anvender den forenklede ordning. Muligvis ville det føre til, at denne foranstaltning, som vi synes er fornuftig, ikke accepteres af de små bedrifter, for de siger nej, jeg vil gerne have den fulde udbetaling, også selv om det kun drejer sig om små beløb. Med netop fordi det drejer sig om små beløb, fordi det drejer sig om små bedrifter, som i det væsentlige yder et godt stykke arbejde i landdistrikterne, bør De tænke det igennem endnu en gang.

Cunha
Hr. formand, jeg begynder med at hilse dette forslag fra Europa-Kommissionen om at forenkle ansøgningsprocedurerne for de mindre landbrugere til den fælles landbrugspolitiks ordninger om direkte støtte velkomment, fordi forslaget er særdeles relevant og fornuftigt. Sagen er jo, at de erfaringer, som vi i dag har med den fælles landbrugspolitik, viser, at den i praksis marginaliserer de mindre landbrug, som i dette forslag defineres som dem, der i gennemsnit for de sidste tre år har modtaget mindre end 1000 euro om året. For det første fordi støtten pr. ha eller pr. høved kun i meget ringe grad slår igennem i disses landbrugeres indkomst, der ofte ikke har mere end fem eller 10 ha jord under plov eller mere end et halv dusin køer. For det andet fordi de mindre landbrugere i almindelighed udsættes for det samme bureaukrati, som er nødvendigt for støttebeløb, der er 10, 50 eller sågar 100 gange større, hvor de undertiden skal udfylde et dusin forskellige blanketter, hvert år, for at modtage et nogle gange latterligt lille støttebeløb. Det betyder, at den beskedne støtte, som disse landbrugere kan opnå, sammen med de bureaukratiske krav, der stilles, fører til, at langt de fleste mindre landbrugere ikke føler sig blot en smule motiverede til at søge om den støtte, som de kunne have ret til.
Ud over denne principielt positive vurdering af det foreliggende forslag vil jeg gerne fremføre tre bemærkninger. Den første er, at jeg finder det fornuftigt, at Landbrugsudvalget har vedtaget det ændringsforslag om at hæve loftet fra 1000 til 1500 euro, hvad der gør det muligt at nå en tredjedel af EU's landbrugere og i visse lande som f.eks. mit eget mere end to tredjedele. Det er en klog, men også realistiske begyndelse, som jeg finder fornuftig og vigtig. Det andet ændringsforslag om at øge gennemsnittet af de beløb, der er modtaget i løbet af de sidste tre år, med et tillæg af 20% af dette beløb, synes jeg ligeledes er vigtigt, fordi dette niveau endnu ikke er stabiliseret efter Agenda 2000-reformen, og fordi det vil være endnu et incitament for de mindre landbrugere til at søge om støtte. De forbliver imidlertid udelukket fra visse støtteordninger, f.eks. til olivenolie, bananer, tobak og kartoffelstivelse, som jeg håber senere bliver indbefattet.
For det andet vil jeg gerne sige, at princippet om at adskille støtten fra producenternes valg af afgrøder rummer nogle muligheder, men det må ikke føre til, at man opgiver kravet om, at landbrugeren faktisk producerer noget. I modsat fald kan vi befordre absentisme.
Tredje bemærkning er, at det i fremtiden bliver nødvendigt at tænke i en anden støtteskala for de mindre landbrug, som bør modtage et enhedsstøttebeløb, der er relativt større end de store og mellemstore bedrifter, hvis ikke denne støtte skal miste virkning. Det er et afgørende punkt. Støtten til de mindre bedrifter kan ikke beregnes på det samme måde som de andres. Det kan også forudses, at der må findes et nyt grundlag at tildele støtten ud fra, for det at basere den på et gennemsnitsbeløb modtaget i løbet af de seneste tre år udelukker de mindre landbrug, der dyrker afgrøder uden ret til støtte, men som ud fra et multifunktionelt synspunkt også burde have ret til at modtage den på lige fod med de andre.

Rodríguez Ramos
Hr. formand, Den Socialdemokratiske Gruppe bifalder med tilfredshed dette forslag, da det udgør endnu et skridt i forenklingen af landbrugspolitikken og er til fordel for de mindre landbrug.
Forslaget anerkender, at omkostningerne til administration og behandling af støtten ikke altid stemmer overens med det støttebeløb, som de mindre landbrug modtager. Det fremgår af Kommissionens egne oplysninger, at 23,2% af bedrifterne modtager direkte støtte på under 1.000 euro, et beløb, som er fastsat af Kommissionen som maksimumsbeløb for tilslutning til den forenklede støtteordning. Imidlertid modtager 48% af bedrifter under 2.000 euro, og som det allerede er påpeget, er der stor variation i de forskellige medlemsstater. Dette viser, at hvis den forenklede ordning skal være effektiv, er det nødvendigt at øge maksimumsbeløbet til 1.500 euro, således som det er vedtaget af Landbrugsudvalget.
Endvidere finder vi det uacceptabelt, at enhver ændring af administrations- og betalingssystemet kan være til økonomisk skade for bedrifter med lave driftsindtægter, som modtager en lavere procentdel støtte. Derfor støtter vi ordførerens forslag om, at de forenklede engangsbetalinger, som beregnes på baggrund af de faktiske udbetalinger i de foregående år, øges med 20% for således at kompensere for den forøgelse, der vil ske af de fremtidige betalinger, der ikke henhører under den forenklede ordning. På denne måde undgås den forskelsbehandling og de eventuelle negative økonomiske virkninger, som dette forslag kan have for de mindre landbrug.
Det er mit håb, at dette initiativ, som synes at have karakter af et forsøg, vil kunne gennemføres med succes, og jeg håber og ønsker, at Kommissionen vil fortsætte med at fremlægge forslag for os, som går fremad i retning af en forenkling af ordningen og administrationen af landbrugspolitikken, som er et essentielt element til opnåelse af større gennemskuelighed, tilnærmelse og forståelse for fællesskabspolitikken hos de europæiske borgere.

Jové Peres
Hr. formand, få gange har vi stået over for et så kort forslag med så stor potentiel rækkevidde. En forenkling af landbrugspolitikkens støtteordninger var tiltrængt. Men uanset forenklingerne er det nødvendigt at forebygge risikoen for svækkelse og ineffektivitet. I denne forbindelse overrasker det, at Kommissionens forslag mangler en præcis beskrivelse af foranstaltningens anvendelsesområde, og at Kommissionen tager udgangspunkt i et bogføringsnet for at vurdere den. Derfor bør værdien af hr. Graefe zu Baringdorfs betænkning anerkendes.
Jeg vil gerne minde om, at jeg udarbejdede en betænkning, og fru Redondo udarbejdede senere endnu en, som foreslog statistisk behandling af udbetalingerne fra EUGFL's garantisektion, således at man kunne få præcis viden om anvendelsen af den fælles landbrugspolitik. Kommissionen accepterede principielt ikke dette og forpligtede sig herefter til at gå fremad ad denne vej. Hvis vi havde gjort dette, tror jeg, at vi i dag ville have meget mere præcis viden om de forhold, som vi her beskæftiger os med.
Men hvis vi vender tilbage til det grundlæggende emne, tror jeg, der bør tages hensyn til nogle nuanceringer, og jeg henviser hele tiden til Kommissionens oprindelige forslag. At yde støtte, som ikke er betinget af bibeholdelse af aktiviteten, skaber risiko for forringelse af den økonomiske struktur og for at skabe et system af kammerateri i sektoren, som i de seneste 10 år har mistet 30% af bedrifterne og over 25% beskæftigelse. Dette system kan også være problematisk, da der er risiko for forskelsbehandling af støtten til mindre landbrug og deltidslandbrug.
Under disse omstændigheder mener jeg, at hr. Graefe zu Baringdorfs arbejde har kolossal værdi. Det bliver støttet af min politiske gruppe, og jeg vil bare sige, at vi endnu hellere havde støttet hr. Graefe zu Baringdorfs oprindelige forslag i alle forhold og ikke, som det endte med at blive efter afstemningen i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Under alle omstændigheder vil vi støtte hans betænkning.

Pesälä
Hr. formand, hr. kommissær, på vegne af Den Liberale Gruppe takker jeg Kommissionen og ordføreren for dette gode stykke arbejde, som ikke kun sigter mod en forenkling af administrationen, men denne gang også mod et godt formål set fra landmændenes side, nemlig en forenkling af ansøgningsproceduren. I den forstand er denne åbning en meget stor, principiel åbning. Når man rejser, hvor som helst i EU-området, og taler med landmændene, er bureaukratiet den første og eneste ting, man støder på. Udfyldning af uhyre mængder af papirer og vanskeligheder derved, skaber et meget negativt billede for landmændene. Dette er en meget vigtig ting specielt, når der er tale om mindre landbrug.
På langt sigt bør vi udvikle systemet, således at foranstaltninger for landdistrikters udvikling forenes med dette. En form for ekspansionshonorar skal være indeholdt i dette system, helt fra startfasen. Jeg undrer mig meget over, at Kommissionen går ud fra en linje, hvor indkomstudviklingen inden for systemet cementeres på et standardniveau uden indeksreguleringer. Ordføreren har på behørig vis grebet fat i sagen og påpeget, at uden for systemet er der ved hjælp af Agenda-løsninger mulighed for støtteforhøjelser. Efter min opfattelse er dette et meget vigtigt punkt. For at systemet også skal være fristende for landbrug, der satser på udvikling af virksomheden, er udvalgsforslaget om forhøjelse af støtteniveauet begrundet. Man kan diskutere niveauet, men i denne sag er navnlig princippet uhyre vigtigt. Det er derfor, man skal give opbakning til denne prøve, som nu faktisk i høj grad er et forsøg og midlertidig.

Patakis
Hr. formand, Kommissionens forslag er desorienterende, idet det begrænser sig til et administrativt spørgsmål, der ikke er værd at omtale, samtidig med at det bevidst overser fordelingsmåden af Fællesskabets direkte støtte til landbrugsbedrifterne og den forværrede situation for de små landbrug.
Ifølge udvalgsrapportens meget få oplysninger og registreringen af regnskabsoplysninger for landbrug får 23,2% af de medtagne brug direkte støtte på mindre end 1.000 euro om året. Denne procent er i virkeligheden meget større, hvis man medregner de landbrug, der ikke er med i registreringen, og som bevisligt er små landbrug. Det medfører, at en procentdel, der er meget større end 23,2% af de samlede fællesskabslandbrug, kun får 1,4% af den samlede, direkte støtte. Denne oplysning, som Kommissionen så bevidst overser, viser tydeligt hykleriet i dens toplederes udtalelser om, at formålet med fællesskabsbudgettet og de direkte støtteordinger skulle være at formindske uligheden mellem de rige og de fattige landbrugsområder i EU samt forskellene mellem de store og de små landbrug. Resultater er, at 20% af de store landbrug i EU får 80% af fællesskabsstøtten, sådan som den daværende kommissær hr. MacSharry undrende havde konstateret. Men situationen bliver desværre stadigt værre.
Eftersom fordelingsmåden af den direkte støtte provokerende favoriserer de store landbrug på de smås bekostning, hvilket medfører, at indkomstforskellen mellem de rige og de fattige landbrugsegne bliver større og større, og det samme gælder også for indkomstforskellen mellem de store, nærmest kapitalistiske landbrugsvirksomheder og de små familielandbrug. Eftersom fordelingsmåden af den direkte fællesskabsstøtte fungerer som et redskab til at udrydde de små landbrug, og eftersom Kommissionens forslag overhovedet ikke beskæftiger sig med problemets essens, vil vi fra Grækenlands Kommunistparti stemme imod Kommissionens forslag og Parlamentets betænkning.

Figueiredo
Hr. formand, den fælles landbrugspolitik gør det, ud over dens omkostninger, vanskeligt at fordele støtte til mindre landbrugere i lande som Portugal, hvor 75% af landbrugene er af mindre størrelse. En forenkling af støtteordningen er nødvendig, hvorfor det er vigtigt at komme videre på dette felt, selv om det kun er på det eksperimentelle plan. Parlamentets betænkning forbedrer Kommissionens forslag ved at udvide den forenklede ordning til landbrugere, der modtager op til 1.500 euro om året, og ved at øge støtten med 20%. På grund af landbrugssektorens karakteristika i Portugal havde vi dog foretrukket, at loftet for ordningen var blevet de 2.500 euro, som Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf havde foreslået, hvilket ville bringe mange flere portugisisk landbrugere ind under den. Jeg beklager derfor Arlindo Cunhas forslag om at nedsætte dette loft til de 1.500 euro. Det er imidlertid på sin plads at advare mod, at Kommissionen ikke bruger denne forenklede ordning til at forfølge andre mål f.eks. i forbindelse med en reform af den fælles landbrugspolitik, af hvilken grund der i samarbejde med de nationale regeringer må defineres klare betingelser for adgangen til den forenklede ordning med henblik på at sikre opretholdelse af landbrugsaktiviteten. Vi giver i alle tilfælde vores støtte til den betænkning, som Parlamentet lægger frem.

Fischler
Hr. formand, hr. ordfører Graefe zu Baringdorf, jeg vil gerne først takke Dem på det hjerteligste for det indgående arbejde med dette forslag. Mine damer og herrer, kære parlamentsmedlemmer, Revisionsretten har i sin udtalelse til Agenda 2000-reformerne påtalt, at myndighederne i medlemsstaterne udbetaler relativt beskedne støttebeløb til et relativt stort antal landmænd med stor administrationsbyrde til følge. Nogle medlemsstater har udtalt sig på lignende måde på møderne i arbejdsgrupperne, som har holdt møde med Generaldirektoratet for Landbrug som formand.
Det aktuelle forslag er Kommissionens svar på disse krav. Det skal ikke kun lette livet for de nationale myndigheder, men først og fremmest for landmændene, som fremover kan tage dette forenklede system i anvendelse. For landmændene består den vigtigste fordel vel i, at de i fremtiden skal udfylde færre formularer, og at forudsætningerne for støttetildeling bliver væsentlig enklere. For de nationale myndigheder nedsættes både arbejdsbyrden for bearbejdning af ansøgningerne og for kontrollen.
Jeg går massivt ind for, at det lykkes os at forenkle den fælles landbrugspolitik. Dette forslag er et første skridt i disse forenklingsbestræbelser, det er noget fuldstændig nyt, og efter at vi hidtil har koncentreret os om at forenkle allerede udstedte bestemmelser, som det efterfølgende har vist sig at være vanskeligt, kompliceret eller for dyrt at anvende, er det nu en ny vej, vi slår ind på. Men vi vil sikkert også fortsætte arbejdet med at forenkle de allerede udstedte bestemmelser.
Da mange aspekter i ordningen for mindre landbrug endnu ikke er afprøvet, skal vi tænke på, at det vel må dreje sig om et forsøg, som i første omgang skal gennemføres indtil 2005. Af samme grund har Kommissionen også bevidst indskrænket ordningens anvendelsesområde til et bestemt udvalg af den direkte støtte, og den har fastsat et relativt lavt højeste beløb for at udelukke risici og ikke skaffe sig bebrejdelser fra Revisionsretten på halsen.
Ordningen skal før udløbet af forsøgsperioden underkastes en evaluering, og jeg håber meget, at denne evaluering så kan være basis for, at vi kan finde en mere omfattende, mere generøs og også langfristet løsning.
Nu til de enkelte ændringsforslag. Miljøkravene i henhold til forordning 1259/99 gælder også fortsat, fordi de allerede er dækket i forordningen. Derfor er dette ændringsforslag 1 i og for sig ikke nødvendigt. Forslaget om at forhøje betalingerne med 20% i ændringsforslagene 2 og 3, forekommer mig meget problematisk. For det første ville ordningen så ikke længere være budgetneutral, men der skal regnes med meromkostninger i størrelsesordenen 100 millioner euro pr. år.
For det andet går forslaget udelukkende ud på at bringe den eksisterende støtte til landmændene på en forenklet måde. Derudover vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på, at landmændene jo alligevel vil have valget mellem at anvende gennemsnittet for de sidste tre år som basis eller det umiddelbart sidste år. Det er rigtigt, at vi befinder os i en vis overgangsfase. Men for de samlede arealpræmier er denne overgang i dag afsluttet. Hvad kvægpræmierne angår, sker der næste år en kapitaludvidelse. Det stemmer. Hvis en landmand virkelig har følelsen af, at han ville miste penge, har han jo også ret til endnu en gang at indgive en normal ansøgning for dette ene år og først træde ind i den forenklede ordning et år senere. Det er altså ikke Kommissionens hensigt at give landmændene ulemper. Men det er heller ikke berettiget, at vi indfører en præmieforhøjelse ad bagdøren.
Kommissionen kan acceptere tanken bag ændringsforslag 4 om at hæve den foreslåede øvre grænse ud over de 1.000 euro. Ændringsforslag 5 må Kommissionen dog afvise. Afgørelsen om anvendelsen af dette system skal på dette forsøgsstadium ske på nationalt plan, selv om medlemsstaterne indrømmes mulighed for at anvende ordningen for mindre landbrug regionalt.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, tillad mig til slut at stille kommissæren et spørgsmål! De siger, at der kommer 100 millioner ud af det. Efter de beregninger, som De har opstillet i dette forslag, udgør de udbetalinger, som det her drejer sig om - hvis jeg husker rigtigt - 1,6% af de samlede udbetalinger. De er altså forsvindende små. Som hr. Pesälä sagde, drejer det sig for os ikke om en præmieforhøjelse, men vi ønskede ikke at komplicere sagen. Hvis Kommissionen garanterer, at den medregner det, som kommer til i præmieforhøjelser, for de forenklede landbrugsbedrifter, ville vi jo være tilfredse. Det skal ikke være en præmieforhøjelse ad bagdøren, selv om disse bedrifter kunne have stærkt brug for sådan en. Det er et andet spørgsmål. Men at spare på det finder vi ikke i orden. Hvis De så hurtigt har udregnet eller ladet udregne de hundrede millioner, ville vi være meget interesseret i at vide, hvor meget der ville blive sparet, hvis denne præmieforhøjelse ikke foretages. For så ville det være en besparelse og en præmietilbageførsel i disse små landbrugs disfavør, og det synes jeg, vi bør udelukke.

Fischler
Hr. formand, også Kommissionen har den opfattelse, at det ikke skal dreje sig om besparelser, men det kan heller ikke dreje sig om præmieudvidelser. Således som forslaget blev stillet af os, ville der ske en generel kapitaludvidelse med 20%, og det betyder netop, at der faktisk kommer betydelige ekstraomkostninger ud af det. Jeg har jo sagt Dem, at allerede alle udvidelserne af præmierne fra Agenda 2000 er dækket, med undtagelse af den sidste kapitaludvidelse, som vil finde sted 1. juli næste år i kvægsektoren. Alle andre er jo allerede indeholdt. Kapitaludvidelsen for kvægsektoren næste år vil heller ikke være 20%, men ligge på ca. 10%. Hvis en landmand altså - og han havde jo det frie valg - har følelsen af, at han hellere bør vente med den forenklede ordning endnu et år, har han jo denne mulighed. Så ville netop denne landmand, som er specialiseret i kvægproduktion, træde ind i den forenklede ordning et år senere. Det kan han jo, og der er overhovedet ikke nogen ulempe for landmanden forbundet med det.
Vores mål er ikke at opnå besparelser - det skal man venligst ikke insinuere - men vores mål er at lette tilværelsen for mennesker, men samtidig sikre budgetneutralitet. I øvrigt - jeg har også henvist til det - er dette første skridt et forsøg, og vi kan jo også efter tre år - nej allerede før, for vi vil jo også lave en slags midterm review - vi kan altså i princippet allerede efter et års anvendelse undersøge, om tingene svarer til forventningerne eller ikke.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.
(Mødet udsat kl. 13.05 og genoptaget kl. 15.00)

AKTUEL OG UOPSÆTTELIG DEBAT
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Konventionen om biologiske våben og toksinvåben
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0434/2001 af McKenna m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om overholdelsen af konventionen om biologiske våben og toksinvåben;
B5-0436/2001 af Marset Campos m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om overholdelsen af konventionen om biologiske våben og toksinvåben;
B5-0446/2001 af Newton-Dunn for ELDR-Gruppen om overholdelsen af konventionen om biologiske våben og toksinvåben;
B5-0454/2001 af Cushnahan og Posselt for PPE-DE-Gruppen om overholdelsen af konventionen om biologiske våben og toksinvåben;
B5-0462/2001 af Wiersma og van den Berg for PSE-Gruppen om overholdelsen af konventionen om biologiske våben og toksinvåben.

Newton Dunn
Hr. formand, som alle ved, mødes EU's stats-og regeringschefer og USA's præsident i Göteborg i dag. Nogle af de emner, der vil blive drøftet, vil uden tvivl være uenigheden omkring Kyoto-protokollen om klimaændringer og den globale opvarmning og ABM-traktaten, som skal opdateres.
Men der er et andet vigtig område, som ikke har fået meget opmærksomhed, og som denne forhandling skal henlede opmærksomheden på. Det er de seksårige forhandlinger om opdatering af konventionen om biologiske våben og toksinvåben fra 1972, der nærmer sig en afslutning. Problemet med 1972-konventionen er, at selv om konventionen forbød fremstilling af biologiske våben, så indeholdt den ikke foranstaltninger til kontrol af eventuel hemmelig fremstilling af våben.
På trods af seks års forhandlinger ser det nu ud til, at den nye amerikanske regering er ved at trække sig ud og ikke længere ønsker at støtte de betingelser, man har forhandlet sig frem til, det gælder også tidligere amerikanske regeringers forhandlingsresultater. Det er en udbredt opfattelse i Parlamentet, at præsidentvalget sidste november ikke indikerede, at befolkningen i USA ønskede at ændre på regeringens politik, men tværtimod gerne så en fortsættelse af den daværende politik. Ikke desto mindre er der nu alarmerende tegn på, at amerikanerne alligevel ikke vil støtte det arbejde, der er blevet udført indtil nu. Hvis det er tilfældet, og hvis vi ikke når til enighed om en aftale om inddæmning af biologiske våben og toksinvåben, hvilket budskab sender vi så til de lande, som præsident Bush kalder "slyngelstaterne"?
Vi kan ikke blande os i forhandlingerne, men det vigtigste vi kan gøre - og jeg håber, at Parlamentet er enige heri - er at udtrykke vores fulde støtte til EU's forhandlere og sige til amerikanerne: "Kom nu og skriv under, vi har brug for denne her aftale".

Posselt
Hr. formand, det 20. århundrede, som nu ligger bag os, begyndte med udstrakt anvendelse af giftgas i 1. verdenskrig, altså af C-våben. Så efter 2. verdenskrig kom anvendelsen af atomvåben til, og den sidste fjerdedel af det 20. århundrede, begyndende med Vietnamkrigen, var på en særlig måde også præget af udviklingen af biologiske våben. Vi må se i øjnene, at netop vores tid og mulighederne for genteknik naturligvis medfører frygtelige muligheder for ødelæggelse. Menneskenes evne til at ødelægge bliver stadig større, og det endda uafvendeligt, mens derimod den internationale retsorden desværre ikke kan holde trit med det, og meget, som er nødvendigt som fundament for den internationale retsorden, først og fremmest fælles værdiforestillinger, fælles etiske forestillinger, snarere bliver spinklere end stærkere, med andre ord dårligere etiske fundamenter og samtidig flere muligheder for at ødelægge.
Dette viser, hvilket enormt ansvar vi har, og derfor er det tvingende nødvendigt at overholde international ret, at styrke den og arbejde hen imod multilateralisme i disse spørgsmål. USA har naturligvis et stort ansvar, men også vi som Europæisk Union. Vi skal vogte os for alt for tit at optræde i rollen som den, der - i dette tilfælde med rette - protesterer mod amerikanerne, men ikke er i stand til og ikke sætter viljen ind på at arbejde selvstændigt med i det internationale magtspil som en stærk faktor.
Vi henfalder let til at kritisere USA's lederrolle, og jeg tror, at denne lederrolle faktisk er for stor. Det skyldes dog ikke USA, det skyldes den politiske og især den sikkerhedspolitiske svaghed i EU. Jeg appellerer til topmødet i Göteborg om endelig at prioritere rigtigt og sætte udenrigs- og sikkerhedspolitikken i centrum af topmødet, således at EU langt om længe kan blive USA's ligeberettigede partner. Så vil også disse problemer kunne løses.

Wiersma
Hr. formand, præsident Bushs besøg i Europa skal bl.a. ses i lyset af hans planer om et nationalt missilskjold. Det skal beskytte USA imod angreb fra såkaldte slyngelstater. Vi er mildt sagt ikke særligt begejstrede for disse planer og slår til lyd for en multilateral politik over for den af USA nævnte trussel. Missilskjoldet beskytter i øvrigt ikke amerikanerne imod f.eks. biologiske våben, som kan spredes på mange måder. Det er ironisk, men også tragisk, at USA ikke ser ud til at ville medvirke til styrkelsen af konventionen om biologiske våben. Biologiske våben er nemmere at udvikle end atomvåben, og den trussel, som disse våben udgør, kan kun bekæmpes effektivt med multilaterale aftaler, og hertil hører en kontrolmekanisme til at opspore overtrædere. Den mekanisme skal udvikles hurtigt. Med en aftale herom kan der endelig gøres fremskridt ved bekæmpelsen af massedestruktionsvåben. Den politiske konklusion af en aftale skal være, at der bestemt er internationale alternativer til ensidet optræden inden for sikkerhedsområdet.

McKenna
Hr. formand, spredningen af masseødelæggelsesvåben udgør en væsentlig trussel mod verden. Misbrug af bioteknologi til fjendtlige formål er et emne, som kræver øjeblikkelig handling. Vi skal løse problemet med anvendelse af biologiske våben og toksinvåben. Det er skammeligt, at der i dag ikke er gennemført mekanismer til kontrol af overholdelsen af konventionen om biologiske våben og toksinvåben (BTWC).
Det er bydende nødvendigt at få udarbejdet en retlig bindende protokol til fremme af overholdelsen af konventionen. Vi opfordrer alle deltagende stater til at udvise den største fleksibilitet og vilje til at indgå kompromis, så vi kan overholde en kort tidsfrist og vedtage en protokol før den femte konference om revision af konventionen i november/december i år.
Ligeledes ønsker vi, at staterne fastsætter et mere effektivt kontrolsystem for at begrænse misbrugen af bioteknologi til fjendtlige formål. Det betyder, at vi mindst skal fastholde de foranstaltninger, som er skitseret i ordførerens udkast. Vi anbefaler, at den endelige version af protokollen til overholdelse opstiller et tidssvarende og fleksibelt kontrolsystem, der kan tilpasses den politiske og teknologiske udvikling.

Byrne
Hr. formand, Kommissionen støtter fuldt ud de beslutningsforslag, som de forskellige grupper i Parlamentet har stillet. Det er i øjeblikket meget vigtigt, at det internationale samfund gør betydelige fremskridt med hensyn til ikke-spredning og nedrustning. Hvad angår BTWC-aftalen, som blev undertegnet i 1972, har manglen på en protokol om oprettelse af en kontrolordning været en stor svaghed, hvad angår ikke-spredning i det internationale samfund. Ad hoc-gruppen blev nedsat for at løse dette problem. Efter fem års vanskelige forhandlinger på nedrustningskonferencen i Genève er det nu på tide, at vi undertegner en protokol.
EU roser formanden for ad hoc-gruppen, ambassadør Tóth, for hans ihærdige forsøg på at nå yderligere fremskridt før vedtagelsen af en kontrolprotokol på BTWC-konferencen i slutningen af dette år. Kommissionen håber, at alle deltagende stater accepterer sammenfatningen som et godt udgangspunkt for at udarbejde og nå til enighed om protokollen før BTWC-konferencen.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Situationen i Den Centralafrikanske Republik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0431/2001 af Rod m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Centralafrika;
B5-0437/2001 af Sylla og Miranda for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Den Centralafrikanske Republik;
B5-0447/2001 af van den Bos for ELDR-Gruppen om situationen i Den Centralafrikanske Republik;
B5-0455/2001 af Bowis og Morillon for PPE-DE-Gruppen om situationen i Den Centralafrikanske Republik;
B5-0463/2001 af van den Berg m.fl. for PSE-Gruppen om situationen i Den Centralafrikanske Republik.

Haarder
Hr. formand, det er en tragedie, vi behandler her. Et rigt land, som næsten er gået fallit, statsansatte, der ikke får løn, overgreb på borgerlige rettigheder, kupforsøg og undertrykkelse, væbnet kamp og hundreder af dræbte. Vi fordømmer volden mod den lovligt valgte regering, vi kræver retstilstande og fredelig dialog, og vi beder Kommissionen og Rådet om at hjælpe med humanitær bistand og bidrage til dialogen, hvis det er muligt. Jeg tror, vi alle kan enes om dette her i Parlamentet. Men, hr. formand, Deres indledende besværligheder med at finde en taler til dette punkt, som var til stede, understreges jo af, at vi kun er ca. 10 medlemmer her, og jeg er bange for, at vi ikke vil være hundrede, når vi om et par timer stemmer om disse resolutioner. Og jeg håber, at De, hr. formand, vil tage sagen op i Præsidiet, så vi kan få en anstændig behandling af disse meget vigtige sager. En behandling, der foregår på et tidspunkt, hvor også Rådet er til stede, og hvor flere medlemmer er til stede. For vi kan ikke være denne fremgangsmåde bekendt.

Morillon
Hr. formand, situationen i Den Centralafrikanske Republik er på ny blevet alvorligt forværret, og flere hundrede mennesker er blevet ofre herfor efter forsøget på statskup og den efterfølgende undertrykkelse.
Denne krise rammer endnu en gang en befolkning, der er ofre for stammekrige i et land, der i flere årtier har lidt under en alvorlig økonomisk krise, som vores kollega Bertel Haarder lige har gjort opmærksom på. Den er så meget mere bekymrende, som den har givet anledning til, at væbnede styrker og udenlandske militser har interveneret i landet i lighed med det, der skete i Den Demokratiske Republik Congo. Krisen risikerer at kaste Den Centralafrikanske Republik ud i et lignende kaos, der kan resultere i en stadig større fattigdom.
Stillet over dette drama kan EU ikke blive ved med at lukke øjnene. Det er ikke et spørgsmål om at vende tilbage til en indblandingspolitik. Det drejer sig om ikke at lade sig friste til ligegyldighed.
Det beslutningsforslag, Parlamentet om lidt skal stemme om, er udtryk for vores medfølelse og fordømmer en tilbagevenden til vold. EU har pligt til at gøre mere ved selvfølgelig at øge den humanitære bistand og især ved at tilslutte sig FN's bestræbelser på at etablere et forsoningsklima, som i mine øjne kunne fremmes meget ved at placere et fredskorps i landet i lighed med det, der spillede en gavnlig rolle mellem 1998 og februar i år.
Vi henviser hertil i vores beslutningsforslag, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater støtter uforbeholdent.

Cauquil
Hr. formand, vi tilslutter os dette beslutningsforslag, der tager afstand fra den centralafrikanske hærs undertrykkelse efter forsøget på statskup den 28. maj og denne undertrykkelses etniske karakter.
I beslutningsforslaget bekymrer man sig imidlertid fra den første betragtning om, at et af de fattigste lande i verden og en befolkning, der er ved at dø af sult, ikke betaler sin gæld til Verdensbanken tilbage. Beslutningsforslaget tager afstand fra udenlandske væbnede styrkers tilstedeværelse, i dette tilfælde styrker fra Libyen. Men hvordan kan man undlade at erindre om, at den udenlandske væbnede styrke, der har opholdt sig længst i dette land og har forværret dets skæbne, er den franske hær? Det er den franske hær, der har beskyttet koloniherredømmet, og det er den franske hær, der har indsat en af sine underordnede officerer, Bokassa, som overhoved for den selvstændige centralafrikanske stat uden at spørge om folkets mening.
Hvordan kan man glemme den beskyttelse, diktatoren Bokassa og hans galante eventyrere i mange år nød godt af, og franske ministres og selve præsidentens deltagelse i den maskerade, som Bokassas selvindsættelse som kejser var? Derfor vil vi samtidig med, at vi tager afstand fra lederne af Den Centralafrikanske Republik og dens hær, erindre om den franske stats så meget desto større ansvar, og vi undlader at stemme om beslutningsforslaget.

Van Hecke
Hr. formand, demokrati er stadigvæk ikke en realitet i Afrika. Det blev endnu en gang klart ved statskupforsøget i Den Centralafrikanske Republik, som i øvrigt havde et klassisk scenario. En leder nægter at acceptere valgresultatet og gør alt for at generobre magten, hvori han støttes af soldater fra sin egen etniske gruppe, og det medfører undertrykkelse og udrensninger.
Forskellen er, at denne gang greb tropper fra andre afrikanske lande ind med det samme for at støtte den demokratisk valgte leder. I lyset af det internationale samfunds ligegyldighed lærer de afrikanske lande langsomt at løse deres problemer selv. At et land som Libyen derved har fået mere magt og betydning på kontinentet er beklageligt, men en uundgåelig bivirkning.
Der er flere problemer. Begivenhederne i Den Centralafrikanske Republik er også en forlængelse af krigen i Congo. Kupmagerne støttes af Kabila-venlige tropper, som forsøger at angribe de congolesiske oprørere bagfra og afskære deres angrebslinjer. Krigen i Congo, krigen i Centralafrika breder sig som en olieplet ud over kontinentet. Europa er desværre en ubeslutsom og passiv tilskuer.
Den manglende interesse, men især de delte meninger inden for EU, fører til en meget lidt handlekraftig og sammenhængende optræden med hensyn til de lande, som krænker Lusaka-aftalen. Jeg slår endnu en gang til lyd for, at vi ikke glemmer Afrika - i dets og vores interesse - for hvis vi vil undgå, at der på langt sigt flytter hundredtusinder af afrikanere til Europa, så skal vi gøre mere ved konfliktforebyggelse og konfliktkontrol og sørge for, at disse mennesker har chance for at overleve i deres egne lande.

Byrne
Hr. formand, Kommissionen er bekymret over det seneste kupforsøg i Den Centralafrikanske Republik og den øgede politiske og sociale uro i landet. I den forbindelse har Kommissionen sammen med Den Centralafrikanske Republik udarbejdet en landestøttestrategi, der skal fremme god regeringsførelse og et mere stabilt socialt og institutionelt grundlag som forudsætningen for bæredygtig udvikling.
EU's samarbejde skal koncentreres om transport- og sundhedssektorerne. Det kan blive nødvendigt at revidere strategien i lyset af den seneste udvikling. Det skal understreges, at krisen på intet tidspunkt udviklede sig til et generelt oprør i befolkningen, men primært var begrænset til militæret. Det ser ud til, at man har et godt overblik over den efterfølgende humanitære krise, og at den er under kontrol.
Siden starten på krisen har Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) været i løbende kontakt med delegationen samt de internationale ngo'ere, der sammen med FN koordinerer indsatsen i Bangui.
I samråd med disse parter og som reaktion på krisen planlægger Kommissionen at bidrage med op til 1 million euro til en aktion på to måneder. Indsatsen omfatter fødevarenødhjælp til 35.000 børn og andre særligt udsatte grupper som gravide og ældre, medicinalbistand, f.eks. lægemidler, medicinaludstyr og mindre rehabiliteringsprojekter, så udplyndrede lægeklinikker kan genåbnes øjeblikkeligt samt bistand til reinstallering i form af basale husholdningsgenstande og eventuelt støtte til nyindretning af ødelagte hjem.

Sylla
Hr. formand, jeg har ikke noget særligt at tilføje, da kommissæren har svaret på de spørgsmål, jeg ville stille.
Når dette er sagt, er det vigtigt en sidste gang at understrege igen, at alle årsagerne til det, der sker i dag i et land som Den Centralafrikanske Republik trods alt hænger sammen med de velkendte politikker til såkaldt strukturtilpasning, som IMF og Verdensbanken pålægger visse lande, og som tvinger hele befolkninger til at leve i fattigdom, og som bevirker, at de ikke effektivt kan modarbejde denne verdens diktatorer.
Jeg vil virkelig ønske, hr. kommissær og hr. formand, at EU fortsætter med at styrke sin indsats for at komme civilbefolkningen og demokratiet til hjælp ved at bekæmpe disse politikker, der har til formål at få disse lande til at opgive deres strukturer, fordi disse politikker er uretfærdige. De bidrager til at styrke diktatorerne og ikke demokraterne.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Guatemala - B5-0430/2001 af Frassoni m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Guatemala;
B5-0438/2001 af Di Lello Finuoli m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Guatemala;
B5-0448/2001 af Gasòliba i Böhm for ELDR-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Guatemala;
B5-0456/2001 af Salafranca Sánchez Neyra m.fl. for PPE-DE-Gruppen om Guatemala;
B5-0464/2001 af van den Berg m.fl. for PSE-Gruppen om Guatemala;
Valgsvindel i Tchad- B5-0439/2001 af Sylla m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om valgsvindel i Tchad;
B5-0449/2001 af van den Bos for ELDR-Gruppen om præsidentvalget i Tchad;
B5-0457/2001 af Bowis og Morillon for PPE-DE-Gruppen om den nuværende situation i Tchad efter præsidentvalget;
B5-0465/2001 af Carlotti m.fl. for PSE-Gruppen om præsidentvalget i Tchad;
B5-0472/2001 af Maes m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om situationen i Tchad.
Egypten- B5-0422/2001 af Belder for EDD-Gruppen om situationen i Egypten;
B5-0425/2001 af Dupuis m.fl. for TDI-Gruppen om Nawal Saadawis og Saad Eddin Ibrahims situation i Egypten;
B5-0440/2001 af Boudjenah m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Egypten;
B5-0450/2001 af van den Bos m.fl. for ELDR-Gruppen om Nawal Saadawis og Saad Eddin Ibrahims situation i Egypten;
B5-0466/2001 af van den Berg for PSE-Gruppen om Nawal Saadawis og Saad Eddin Ibrahims situation i Egypten;
B5-0471/2001 af Cohn-Bendit m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Nawal Saadawis og Saad Eddin Ibrahims situation i Egypten;
Malaysia-B5-0433/2001 af McKenna for Verts/ALE-Gruppen om fængsling uden retssag i henhold til loven om indre sikkerhed (ISA) i Malaysia;
B5-0441/2001 af Vinci for GUE/NGL-Gruppen om fængsling uden retssag i henhold til loven om indre sikkerhed (ISA) i Malaysia;
B5-0451/2001 af Maaten for ELDR-Gruppen om situationen i Malaysia;
B5-0458/2001 af Cushnahan og Posselt for PPE-DE-Gruppen om fængsling uden retssag i henhold til loven om indre sikkerhed (ISA) i Malaysia;
B5-0467/2001 af Ford for PSE-Gruppen om fængsling uden retssag i henhold til loven om indre sikkerhed (ISA) i Malaysia;
Afghanistan- B5-0423/2001 af Belder for EDD-Gruppen om Taleban-styrets fortsatte krænkelser af menneskerettighederne i Afghanistan;
B5-0424/2001 af Dupuis m.fl. for TDI-Gruppen om situationen i Afghanistan;
B5-0427/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen om situationen i Afghanistan;
B5-0429/2001 af Jill Evans m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Afghanistan;
B5-0442/2001 af Fraisse m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om fortsatte krænkelser af menneskerettighederne i Afghanistan;
B5-0452/2001 af Malmström og Thors for ELDR-Gruppen om Taleban-styrets fortsatte krænkelser af menneskerettighederne i Afghanistan;
B5-0459/2001 af Thomas Mann og Tannock for PPE-DE-Gruppen om Afghanistan;
B5-0468/2001 af van den Berg og Vattimo for PSE-Gruppen om situationen i Afghanistan.
Guatemala

Lagendijk
Hr. formand, min gruppe støtter også Kommissionens udtalelser om historisk opklaring for at retsforfølge dem, der i fortiden gjorde sig skyldige i krænkelser af menneskerettighederne i Guatemala. Det er godt og fornuftigt, at Parlamentet og Unionen støtter dem, der under vanskelige forhold skal opspore og retsforfølge de skyldige. Jeg tænker her på menneskerettighedsaktivister, advokater og dommere. Støtten fra Guatemalas myndigheder til disse mennesker var tidligere mangelfuld. Jeg håber derfor, at støtten vil stige efter og på grund af denne beslutning. Men - og her henvender jeg mig til kollegerne fra PPE-DE-Gruppen, for så vidt de er til stede - så skal vi være ærlige og ikke hæve folk over loven. Det er nemlig ved at ske nu. De ved sandsynligvis, hvem jeg taler om, hr. Rios Mont, som i øjeblikket er formand for Parlamentet. Også han, netop han, skal stå til ansvar for sin fortid som militær diktator, og jeg håber derfor, at Parlamentet er villig til eksplicit at medtage det ansvar, han og andre fra 80'erne bærer, i beslutningsforslaget.

González Álvarez
Hr. formand, for et år siden anmodede vi her i Parlamentet om, at der blev gjort en ende på den straffrihed, som var skyld i, at de ansvarlige for mordet på monsignore Gerardi endnu ikke var blevet straffet. Heldigvis ved vi i dag, at tre officerer fra hæren og en præst - det er forfærdeligt, at en præst har deltaget - er blevet dømt for denne forbrydelse.
Vi mener, det er nødvendigt at iværksætte en række processer mod alle, der er involveret i mordet på monsignore Gerardi, således som det fremgår af rapporten om denne sag, som er udarbejdet med stor ligevægt, og som hedder Guatemala, nunca más (Guatemala, aldrig mere). I modsat fald vil straffriheden blive til et stort problem for Guatemalas fremtid. Og derfor mener vi, at EU bør bidrage til beskyttelse af alle vidner, dommere og menneskerettighedsforkæmpere i Guatemala. Jeg er overbevist om, at vi fra EU kan gøre dette.
Vi bør kræve beskyttelse af alle personer, der arbejder mod straffrihed, og opklaring af alle forhold, der er omfattet af denne rapport.

Haarder
Hr. formand, vi lever heldigvis i en tid, hvor undertrykte folk og folkegrupper kan få deres ret, og hvor bødler og tyranner kan få deres gerninger udstillet og fordømt. Det afgørende er ikke altid straffen. Det afgørende er at få sandheden frem. Der skal føres sag, fordi sandheden skal frem, så befolkningen kan blive vaccineret imod nye bedrag. Guatemala har ratificeret Genève-konventionen og konventionen om forebyggelse af og straf for folkedrab. Sandhedskommissionen har bedt om, at myndighederne nu retsforfølger dem, der har udøvet eller støttet folkedrab. Præsidenten har støttet det, men vi ser både dommere og andre personer tilknyttet de retslige myndigheder blive forfulgt og dræbt, og det er her, at vi også i dette parlament må holde det skarpeste øje med situationen og bevare maksimalt pres, så disse processer føres til ende i åbenhed og så sandheden kommer frem og skeletterne ud af skabet.

Pomés Ruiz
Hr. formand, Europa-Parlamentet har altid fastholdt sin forpligtelse over for fredsprocessen i Guatemala siden undertegnelsen af fredsaftalerne i 1996, hvor Parlamentet var til stede, ligesom vi gentagne gange har bekræftet vores hensigt og ønske om national forsoning i Guatemala, uden at dette har betydet, at der skulle herske straffrihed.
Den fælles beslutning, som vi fremlægger, er resultatet af en enstemmig aftale mellem alle Parlamentets politiske grupper og understreger Parlamentets konsekvente og konstante holdning, idet Parlamentet i så lang tid har udvist en forpligtelse over for menneskerettigheder generelt og over for den guatemalanske befolkning i særdeleshed i dens søgning efter fred.
De nylige domme som den, der blev nævnt for mordet på monsignore Gerardi, har sat fokus på, hvor vigtigt det er, at retfærdigheden og retsstaten følger rigtige baner og fungerer normalt som i ethvert demokratisk system, men man må ikke glemme eller se bort fra de ændringer og pres, der har været på denne proces.
Vi bør bekræfte vores bekymring over volden og overgrebene mod personer og juridiske myndigheder, som naturligt nok har medført omvæltninger.
Der er ingen berettigelse for i længere tid at følge de åbne sårs logik, og jo hurtigere den får ende, desto før kan Guatemala udvikles i retning af demokrati, respekt for retsstaten, udvikling, fred og social forbedring, som medfører velstand, sameksistens og respekt, således som vi ønsker det for Mellemamerika og for Guatemala.
Vi går ikke ind for at støtte fru Frassonis ændringsforslag om konkrete aktioner mod militærkommandoerne. Vi mener, at dette ændringsforslags vage karakter ikke er god. Endvidere ville vi udfylde en rolle, som tilfalder domstolene, som vi ønsker at støtte i deres ekstremt vigtige opgave med at indføre fred og genetablere retsstaten.

Van den Berg
Hr. formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg endnu en gang om det pragtfulde land og den særlige befolkning i Guatemala sige, at det naturligvis har en meget mørk periode bag sig, hvor det store flertal af Guatemalas befolkning blev kontrolleret og domineret som indigenas på en racistisk måde af et hvidt mindretal.
Hele historien om storgodsejere, af capituleros, strækker sig over en meget længere periode. Det forklarer, hvorfor et land, som institutionelt har sådan en baggrund, til trods for fredsaftalerne har så store problemer med at finde myndighederne, værdierne, normerne og den demokratiske kapacitet til at gøre op med fortiden og betragte fredsaftalerne som en ny start.
Rigoberta Menchu har været en stor inspiration for den hjemlige befolkning. Denne befolkning er stadigvæk bange og føler, hvor hård modstanden er, men jeg tror, at præsident Portillo er oprigtig og forsøger at tage nye skridt.
Derfor mener jeg, at ændringsforslaget er nyttigt, i modsætning til min kollega fra PPE-DE-Gruppen, fordi det klargør, at de kredse, som længe har betragtet og følt og for en del stadigvæk føler sig uden for og over loven, virkelig skal under den juridiske kniv og ikke må fritages herfor. Rios Mont, sammen med hans bagland af familie og relationer, tilhører klart disse kredse. Jeg håber derfor, at Kommissionen vil være stærk på det punkt, og det er kun muligt med tilstrækkelig international støtte. I den henseende er det, som Parlamentet gør, ligeledes af stor værdi og betydning. Beslutningsforslaget anerkender endvidere helt den nye fase, som Guatemala befinder sig i, og regeringens lovlighed. Jeg håber, at beslutningsforslaget også er til ære for Rigoberta Menchu.
Valgsvindel i Tchad

Sylla
Hr. formand, hr. kommissær, jeg tror, at valgene i Tchad er et skoleeksempel for de, der overalt i verden vil have en brugsanvisning på valgsvindel. Der er for det første forfølgelserne af modstanderne, fagforeningsmedlemmer er blevet anholdt, og valgurner med en million stemmer er blevet ødelagt.
Jeg tror imidlertid, at for alle de, der endnu er i tvivl om, hvad en nykolonialistisk politik kan være, hører det, der er sket i Tchad, under det internationale samfunds ansvar og i høj grad under mit lands - Frankrigs - ansvar. Frankrig har hele tiden været til stede militært i dette land, siden det blev uafhængigt. Det er militæret, der har trykt stemmesedlerne. Det er dem, der har fremstillet stemmeurnerne. Det er militæret, der har transporteret valgudstyret ud til de fjerneste egne af det mægtige ørkenland.
Jeg tror således, at Frankrig har et direkte ansvar herfor, og at der er tale om aftalt spil med Frankrig om svindelen. Under alle omstændigheder har landet bidraget direkte eller indirekte dertil. Det internationale samfunds tavshed skyldes endvidere, at man lige har opdaget en stor olieforekomst i Tchad.
Hr. kommissær, fra dette øjeblik skal Kommissionen og EU gøre opmærksom på de internationale olieselskabers ansvar. De tager ikke alene ikke hensyn til miljøet, men bekymrer sig heller ikke om befolkningens interesser og endnu mindre om demokratiet. Jeg tror, at vi her har et ægte skoleeksempel på, hvad man stadigvæk, undskyld mig kære kolleger, kan betegne som nykolonialistisk politik i Afrika.

Van den Bos
Hr. formand, den netop valgte præsident Déby har afgivet flotte løfter til sin befolkning, EU og Verdensbanken. Han bekendtgjorde, at han ville bekæmpe den omfattende korruption og respektere menneskerettighederne. Han ville trække sit land ud af fattigdomsspiralen ved hjælp af oliepengene. Er Déby klar over, at han uigenkaldeligt skal holde sig til de indgåede aftaler? Verdensbanken har ikke bare uden videre stukket næsten 4 milliarder euro i olieprojektet. De europæiske Cotonou-pengestrømme er heller ikke ubetingede. Hjælpen skaber forpligtelser, men alt tyder på, at præsidenten forsøger at undslippe disse. Millionforskuddet til oliekonsortiet anvendte Déby delvis til at anskaffe våben. Hermed brød han sit løfte til Verdensbanken om, at han ville anvende pengene til fattigdomsbekæmpelse. Valget var tilsyneladende manipuleret. Indskrænkningen af pressefriheden og de vilkårlige arrestationer blandt oppositionen understreger endnu en gang det manglende demokrati. Europa skal gøre Déby klart, at han ikke kan bryde sit ord ustraffet.

Bowis
Hr. formand, fru Maes, fru Carlotti og jeg besøgte Tchad sidste år for at se på rørledningsprojektet og dets betydning for lokalbefolkningen, lokalsamfundene og miljøet. Vi undersøgte også menneskerettighedssituationen i landet. Vi tre har i dag fremsat dette beslutningsforslag, fordi vores bekymring over menneskerettighedssituationen nu er forstærket som følge af beskyldningerne i kølvandet på præsidentvalget. Det er rigtigt, at vi ikke bør drage forhastede konklusioner. Det er også rigtigt, at vi bør lytte til observatørerne fra Organisationen for Afrikansk Enhed (OAU), der mener, at valget generelt var retfærdigt. Men det er samtidig rigtigt, at vi skal tage hensyn til andre grupper af observatører og menneskerettighedsorganisationer, der er af den modsatte overbevisning.
Regeringen i Tchad skal berolige befolkningen samt resten af verden ved at gennemføre en uvildig og offentlig undersøgelse af beskyldningerne. EU skal insistere herpå. Vi er en stor investor i Tchad, og vi bør absolut overveje at sende observatører fra Parlamentet til Tchad ved næste års parlamentsvalg. Men der er spørgsmål, som vi må have besvaret nu.
For det første, hvis der er 4 millioner registrerede vælgere i Tchad og yderligere en halv million registrerede vælgere i udlandet, hvordan kan antallet af afgivne stemmer så nå op på 5,6 millioner? Er det sandt, at man har observeret børn med stemmesedler? For det andet, hvorfor fik OAU og andre internationale observatører ikke adgang til den nordlige del af landet? For det tredje, hvorfor blev de valgforordnede ved valgstederne i den nordlige del af landet efter middag udskiftet med soldater samt andre civile? For det fjerde, hvis det samlede antal registrerede stemmer i den sydlige del af landet viste et stort flertal til oppositionskandidaterne, som det hævdes, hvordan kan man så nå frem til det samlede valgresultat, som man gjorde? For det femte, er det sandt - og det tror jeg, det er - at en kvindelig delegation, der forsøgte at aflevere en indsigelse mod valget til den franske ambassadør, blev beskudt og spredt af militæret? For det sjette, er det sandt, at de seks oppositionskandidater blev arresteret efter valget, og at en af dem, hr. Yorongar, blev gennembanket og pådrog sig kvæstelser? Jeg mødte ham i Tchad, og jeg mødte ham igen i eftermiddags, hvor han viste mig sporene efter den behandling, han modtog på et hospital i Paris. Alle disse spørgsmål skal besvares fyldestgørende. Det er et krav fra vores side og fra befolkningen i Tchad.

Van den Berg
Hr. formand, Den Socialdemokratiske Gruppe er også meget foruroliget over den uro, som er opstået i Tchad efter genvalget af Idriss Déby. Beskyldninger om valgsvindel, arrestationer og tortur af oppositionsledere og demonstrationer, som slås ned med vold, er krænkelser af de grundlæggende rettigheder, som vi fordømmer på det skarpeste.
Jeg har også et andet spørgsmål, og jeg tilslutter mig i øvrigt alle de spørgsmål, som kollegaen fra PSE-Gruppen har stillet. Bliver Idriss Déby en ny oliediktator? Det er naturligvis ikke sympatisk at sige det sådan, men det ser på alle måder ud til, at der med udvindingen af olie misbruges penge til at holde ham ved magten. Bliver Tchad hermed en gentagelse af lande som Nigeria, Angola og Sierra Leone? Vi ved, hvilken konsekvens udvindingen af råstoffer som olie og diamanter har haft og stadigvæk har på konflikterne i disse lande.
Tchad-Cameroun-olieledningsprojektet støttes af Verdensbanken og Den Europæiske Investeringsbank. Parlamentet tilkendegav allerede i januar 2000 sin bekymring med hensyn til olieledningsprojektet. Den nylige udvikling i Tchad giver os tilsyneladende ret, desværre. Den særlige iværksættelse af projektet skal sikre, at udbyttet anvendes til de økonomiske og sociale udviklingsprogrammer for de fattige, men den ustabile situation i Tchad truer disse gode hensigter, og det er uacceptabelt. Både Verdensbanken og vi i Europa skal øge presset på Tchad, så menneskerettighedssituationen kan forbedres i landet. Det kan efter min mening også betyde, at finansieringen standses. Samtidig skal de involverede internationale virksomheder bære deres ansvar. Jeg slår på ny - jeg gjorde det tidligere i forbindelse med andre lande i Afrika - til lyd for en adfærdskodeks mellem de internationale institutioner og multinationale olieselskaber, hvor de involverede virksomheder binder sig til betingelser om samfundsmæssig forsvarlig drift. Underskrivelse af denne adfærdskodeks - og det kan være et initiativ fra EU eller Kommissionen - skal være en minimumsbetingelse for multinationale virksomheder for at deltage i projekter i udviklingslandene, hvor der arbejdes med offentlige midler.

Maes
Hr. formand, kollegerne har udførligt peget på den måde, som valget i Tchad blev forfalsket på. På ny ser vi, at demokratiske valg eller valg, som er ment som demokratiske, ikke forløber på en demokratisk måde. Det er blevet til et rigtigt valgmæssigt hold up i Tchad. Et statskup, som har en demokratisk facade, og her må vi som den udenlandske offentlige mening ikke lade os tage ved næsen.
Vi har talt med repræsentanterne fra Tchad, hvilket hr. Bowis allerede sagde. Folk i Tchad har ikke tillid til deres demokratiske institutioner, og de har tilsyneladende ret. Man forsøger at overbevise os ved at forelægge lovtekster, som skulle sikre, at olieudbyttet gives tilbage til befolkningen på en korrekt måde, og at både udviklingen i den nordlige og sydlige del herved fremmes.
Tværtimod, man advarede os allerede dengang om, at den på ny udemokratisk valgte præsident Idriss Déby ikke vil gøre andet end at anvende oliepengene til at styrke sin militære magt yderligere, og den militære magt erstatter den demokratiske magt.
Ud af seks millioner indbyggere skulle ikke mindre end 4,5 millioner have stemt. Man har uddelt og solgt valgkort. Man har øget befolkningen i den nordlige del og reduceret befolkningen i den sydlige del kunstigt. For at forhindre at antallet af stemmer skulle overgå indbyggerantallet, har man undladt at tælle stemmerne fra de borgere, som opholder sig i udlandet. Denne hån mod demokratiet er uacceptabel.
Tilsyneladende er de klager, som i mellemtiden er indgivet, alle forkastet af de højeste instanser, og valgresultatet er erklæret definitivt. Det kan vi da ikke acceptere, for derved sætter vi os selv, vores borgere og vores egne demokratiske institutioner i et utroværdigt perspektiv.
Jeg anmoder derfor udtrykkeligt den franske regering om ikke at unddrage sig sit ansvar. Med hensyn til de vestafrikanske lande kan vi hver eneste gang konstatere, hvor meget den franske indflydelse stadigvæk er gældende. Det er udelukkende af neokoloniale grunde, og det accepterer vi ikke!
Hr. Yorongar, der er blevet underkastet tortur, er til stede i dag. Jeg vil hermed hylde ham.

Martínez Martínez
Hr. formand, i går bekræftede valgkommissionen i Tchad præsident Idriss Débys genvalg, idet han havde fået 67% af stemmerne ved valget den 20. maj. En sådan stemmeandel burde ikke give anledning til nogen tvivl om valgets lovlighed, hvis ikke det var for de anmeldelser om uregelmæssigheder, som er indgivet af de øvrige kandidater og det uafhængige nationale valgobservationsorgan.
Præsident Déby har selv over for anerkendte medier udtalt, at uregelmæssigheder er normale ved afrikanske valg og i afrikanske demokratier, men det nytter ikke at dække sig ind under et generelt onde for at berettige interne forbrydelser.
I dette tilfælde taler vi ikke om tekniske problemer, som kan opstå i selv de mest konsoliderede demokratier. Vi taler om trusler mod oppositionskandidater, begrænsning af de mest grundlæggende frihedsrettigheder, som skal træde i kraft ved en valgproces, og vi taler altså alt i alt endnu en gang om, at retsstatens funktion selv på de mest grundlæggende niveauer er tvivlsom i dette tilfælde.
Som så ofte før er det Europa-Parlamentets opgave at opfordre til, at de EU-organer, der er ansvarlige for udenrigsanliggender, efter bekræftelse af valgresultatet vurderer, om det tchadiske demokrati fungerer. Hvis vi holder os til indholdet af nogle af anmeldelserne, ser vi nogle forhold af en så alvorlig karakter, at de absolut ikke kan tillades i det 21. århundrede. Endnu en gang bør vi gentage, at vi må anvende alle de midler, der står til vores rådighed, især i henhold til Cotonou-aftalen og vores samarbejde med AVS-landene og rent konkret de afrikanske lande, for at undgå og rette op på mere end tvivlsomme handlinger som dem, der netop er sket i Tchad.
Sammen bør vi sikre succes for dem, der med strenghed forsøger at nå værdige niveauer med demokrati, frihed og fremskridt i disse lande som en betingelse for, at samfundene kan opnå virkelig stabilitet og velstand.
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe anmoder om, at beslutningen støttes, og beder samtidig Kommissionen om at basere sig på Parlamentets udtalelse, således at den tchadiske regering kan blive klar over vores bekymring, og de sektorer i det tchadiske samfund, som har været fortrængt fra valgprocessen, kan vide, at de kan regne med vores solidaritet.
Der kommer nye muligheder for at skabe en virkelig ramme for demokratisk sameksistens i Tchad, især valget i marts 2002, og de bør ikke spildes.
Egypten

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, sagen om Nawal Saadawi og Saad Edin Ibrahim drejer sig om et land, man kun taler lidt om. Parlamentet foretrækker til en vis grad at glemme dette land og de lande, der ligesom det tilhører "bouillabaisse"gruppen fra Barcelona, nemlig Euro-Middelhavsaftalerne.
Der foregår imidlertid mærkelige ting i dette land, som er Egypten. Sagen om Nawal Saadawi er symbolsk. Hun beskyldes for frafald og trues med tvungen skilsmisse. Jeg håber, at mine kolleger vil opholde sig lidt længere ved denne skik. Nawal Saadawi risikerer at blive idømt fængselsstraf. Jeg takker de 100 parlamentsmedlemmer, der sammen med mange internationale personligheder har indvilliget i at underskrive en appel. Fru Bonino og andre parlamentsmedlemmer vil være til stede i Cairo i de kommende dage for at forsvare hende og være sammen med hende under retssagen. Jeg mener, at det er Parlamentets pligt at reagere meget bestemt.
Proceduren bag denne fordømmelse kaldes hisba. Den kan kun iværksættes af mænd samt mænd, der er muslimer. Proceduren er fuldstændig i modstrid med den egyptiske forfatning, og særlig artikel 40. Jeg opfordrer derfor alle parlamentsmedlemmer til at støtte denne kamp, som efter min mening ikke slutter i dag, ligesom jeg opfordrer Kommissionen til at støtte Saad Edin Ibrahim. Han har arbejdet med Kommissionens midler og er blevet beskyldt for bedrageri, selv om Kommissionen normalt foretager streng kontrol. Det ville derfor være mere end passende, at Kommissionen forsvarer ham så eftertrykkeligt som muligt.

Fraisse
Hr. formand, kære kolleger, man kan simpelthen sige, at heksejagten på ny er indledt i Egypten, da en række forfattere eller personligheder nu er underlagt censur og trusler mod deres grundlæggende rettigheder.
En persons grundlæggende rettighed kunne f.eks. være den rettighed, der er nævnt i artikel 7 i det charter om grundlæggende rettigheder, vi lige har vedtaget, og som beskytter privatlivet.
Når Nawal Saadawi beskyldes for frafald, ved De, at hun bliver tvunget til skilsmisse, hvilket er et overgreb på hendes privatliv. Man kunne rulle hele historien op, men først skal vi tale om hende, fordi hun i 1972 havde mod til at nægte at blive omskåret. Det var for 30 år siden på et tidspunkt, hvor det ikke var let at nægte at blive omskåret og endnu mindre, når man levede i et sådant land.
Siden har hun fortsat sin kvindekamp i aviser, artikler, bøger og ved hjælp af en betydelig offentlig fremtræden. Vi ved altså, hvem denne kvinde er. Når hun bliver behandlet, som hun gør i dag, respekterer man slet ikke alle de forpligtelser, hun har indgået. Måske drejer det sig om at gøre opmærksom på, at anklageren i dag anbefaler at frafalde sigtelserne mod hende. Hr. Dupuis har lige sagt, at retssagen finder sted i næste uge, men Egypten vil forhåbentlig under internationalt pres tage sin beslutning op til fornyet overvejelse, og jeg takker fru Bonino for at have udfærdiget den appel, som jeg selv har skrevet under på. Ikke desto mindre erindrer jeg om, at skilsmissen ...
(Formanden afbrød taleren)

Van den Bos
Hr. formand, Egypten er meget vigtig for stabiliteten i Mellemøsten. Landet har vigtige forbindelser med USA og Europa. Desværre er der endnu ikke tale om intern stabilitet i landet. Undtagelsestilstanden blev bekendtgjort i 1967 og er aldrig blevet ophævet. Egypten er langt fra demokratisk. Det mangler væsentlige politiske friheder, og menneskerettighederne krænkes. Regeringen indskrænker de politiske partiers, menneskeorganisationernes, erhvervsorganisationernes og pressens aktiviteter. Mennesker fængsles og tortureres uden proces. Der afholdes fortsat skinprocesser. Den nylige domfældelse over den amerikanske sociolog Ibrahim passer meget godt ind i dette dårlige billede. Det beviser, at retsplejen kontrolleres af politiske motiver og er uretfærdig. Som en vigtig partner for Egypten skal vi protestere kraftigt herimod. Barcelona-processen kommer aldrig i gang, hvis demokratiseringen bliver hængende i autokratisk uvilje. Stabilitet er noget andet end retsløshed.

Boumediene-Thiery
Menneskerettighedssituationen i Egypten bliver mere og mere bekymrende.
Som vores kolleger har sagt, er Nawal Saadawis lidelseshistorie lærerig, og i dag har vi ligeledes fået at vide, at hun snart skal møde for en straffedomstol og risikerer fængsel og tvunget skilsmisse. Flere andre forsvarere af menneskerettighederne er udsat for den samme lovgivningsmæssige og retslige forfølgelse.
Undtagelsestilstand, loven om foreninger og retssystemet udnyttes til at undertrykke alle former for tilkendegivelse, hvilket viser, at regeringen følger en forkert kurs, hvad angår overholdelse af menneskerettighederne i forbindelse med bl.a. tortur og mishandling. Og torturbødlerne fortsætter med at hærge fuldstændig ustraffet.
Regeringen overholder hverken forpligtelserne i international ret eller de internationale forpligtelser, der er indgået de seneste år, herunder artikel 2 i den planlagte associeringsaftale med EU.
Det er derfor på tide, at de egyptiske myndigheder fordømmer al denne vold, sørger for beskyttelse af borgerne ved at iværksætte reelle foranstaltninger, særlig for kvinder, mindreårige og fængslede, sikrer et uafhængigt retsvæsen med undersøgelser og kontrol, ophæver lovgivning, der begrænser ytrings- og foreningsfriheden, og ikke mere indfører undtagelsestilstand for at begrænse den demokratiske frihed og de aktiviteter, alle disse forkæmpere for menneskerettighederne gennemfører.

Martin, Hugues
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, som ordfører for associeringsaftalen mellem EU og Den Arabiske Republik Egypten vil jeg erindre om, hvor vigtig denne aftale er for etableringen af et globalt partnerskab, det vil sige ikke kun handelsmæssigt, men også politisk og kulturelt med denne væsentlige aktør i Mellemøsten. Det kan dreje sig om, og der er ikke noget at tage fejl af, nøgleaftalen med dette venskabsland. Efter at forhandlingerne blev afsluttet i juni 1999, burde associeringsaftalen kunne underskrives meget snart, og vi vil blive anmodet om at udtale os om denne tekst.
Jeg håber, at den kommer til at markere indledningen til et nyt opsving i EU's forbindelser med Egypten, en styrkelse af handelen og den gensidige forståelse, for dette er et af de vigtigste mål med denne associeringsaftale. Jeg synes ikke, at det drejer sig om, at de skal efterligne vores samfundsmodel og begreber, eller definitivt at fordømme bestemte holdninger, men om at analysere, forstå og støtte uden derfor at tolerere det, der ikke kan være acceptabelt. Dette er i mine øjne det berettigede i denne kompromisbeslutning, og jeg takker de af mine kolleger, der har deltaget i udarbejdelsen heraf og har støttet den, særlig hr. Purvis og hr. Dary.
Dette beslutningsforslag har til formål at vise min gruppes og Parlamentets uforbeholdne omsorg for menneskerettighederne i verden, og særlig over for vores partnere i Middelhavsområdet. Vi skylder os selv at blive ved med at være uforsonlige i disse spørgsmål og samtidig opmuntre dem, der engagerer sig i den rigtige retning. Den uundværlige gensidige forståelse er et af de budskaber, jeg ønsker at viderebringe i dag, og de uopsættelige eller aktuelle beslutningsforslag skal ikke få os til at glemme det, men vi skal tværtimod blive et særligt redskab for denne forståelse. Jeg ved, fordi jeg i længere tid har drøftet det med de egyptiske myndigheder, at de fra deres side har forstået det og er klar. Dette er trods alt det væsentligste.

Dary
Hr. formand, mine kære kolleger, med den kommende underskrivelse af en partnerskabsaftale mellem Egypten og EU kan man særlig på menneskerettighedsområdet gøre en ende på alle de vanskeligheder, de forskellige organisationer, der er fortalere for disse rettigheder, møder på dette område.
Alligevel skal man ikke systematisk give efter for uopsætteligheden, og jeg tror, at inden for rammerne af de institutionelle tillidsfulde forbindelser, der klart er etableret mellem EU og Egypten, ville det have været hensigtsmæssigt på forhånd at basere vores egen holdning og overvejelser på den fremgangsmåde, som en række parlamentsmedlemmer allerede har anvendt her i Parlamentet.
Derfor mener jeg, og det er min egen mening som parlamentsmedlem, jeg giver udtryk for her, og ikke nødvendigvis min gruppes holdning, at dette beslutningsforslag er fremsat for tidligt, og at situationen er gunstig til at gøre en ende på den manglende overholdelse af menneskerettighederne ved at forbedre forholdene på dette område i Egypten og i forbindelse med associeringsaftalen.

Bordes
Medlemmerne af det franske arbejderparti Lutte ouvrière stemmer for dette forslag til beslutning for at protestere imod et uacceptabelt overgreb på ytringsfriheden. Vi tager ved samme lejlighed afstand fra den tortur, der finder sted på politistationerne i Egypten. De oplysninger fra Amnesty International, der har gjort opmærksom på denne praksis, vedrører en række mænd, kvinder og selv børn, der er blevet tortureret i nogle tilfælde indtil døden. Det egyptiske politi kan kun tillade sig denne afskyelige praksis med stiltiende tilladelse fra den egyptiske regering, ja, endog på dens ordre, og man kunne formode, at styrets ledere ved, at stormagterne lukker øjnene. Stormagterne, og særlig EU-stormagterne, har betydelige pressionsmidler over for styret i Egypten, som nyder godt af stor støtte fra Vesteuropa.
Europa-Parlamentet bør som helhed tage afstand fra det egyptiske styres umenneskelige praksis. Af mangel på en sådan stillingtagen er det med glæde, at vi gør os til fortalere for Amnesty Internationals ønske om, at Europa-Parlamentets medlemmer skal gribe ind over for nogle staters tortur, selv om det kun bliver via personlige protestbreve til myndighederne. Selv om det ikke sætter en stopper for politiets praksis, kan det måske redde de ofre, der for tiden befinder sig i torturbødlernes hænder.

Belder
Hr. formand, ytringsfriheden i Egypten i år 2001: Det officielle forfatterforbund ekskluderer forfatteren Ali Selim. Hvad var baggrunden for denne indgribende beslutning? Selim slår til lyd for en normalisering af forholdet mellem sit land og nabostaten Israel. Derfor tilføjer jeg hans navn til de øvrige i det foreliggende beslutningsforslag.
Eksklusionen af Selim var i øvrigt ikke uventet. Denne modige og uafhængige egyptiske forfatters optræden har allerede i fire år været en torn i øjet på hans kolleger. Grunden er indlysende. Det egyptiske forfatterforbund forbyder sine medlemmer direkte kontakt med Israel. Ikke desto mindre besøgte Selim Israel syv gange. Og sit kald tro offentliggjorde han sine israelske rejseerfaringer. De faldt ikke i god jord i forfatterforbundet. Den fælles anmeldelse var, at de var overdrevent positive over for Israel. Selim gik imidlertid endnu videre. Han udtalte sig offentligt om en afslutning af den nuværende palæstinensiske Intifada. Hermed var målet åbenbart fuldt for det egyptiske forfatterforbund, for det støtter netop den såkaldte "Aksa-Intifida". Kort sagt, Selims eksklusion var beseglet.
Samtidig modtog 11 andre forfattere en advarsel på grund af samme holdning som Ali Selims. I mellemtiden har det anerkendte medlem af det egyptiske forfatterforbund, nobelprisvinderen Nagid Mafouz, taget skarp afstand fra disse censurforanstaltninger.
Jeg slår til lyd for, at Kommissionen også optræder i denne sag. I sidste instans er ensretning af tankegangen i kombination med propaganda for rent antisemitiske holdninger i strid med de værdier og normer, som EU-medlemsstaterne siger, de står for. Desuden bidrager EU på den måde til genoplivningsforsøgene af den døende fredsproces i Mellemøsten. Fredsprocessen kan i det hele taget ikke forenes med den generelle politiske ordlyd i den egyptiske statspresse. Den indeholder de mest fantastiske anti-israelske og anti-vestlige historier henholdsvis beskyldninger. Man kan f.eks. læse følgende om Colin Powells besøg hos "hans chefer i Tel Aviv": "Den amerikanske udenrigsminister veg ikke tilbage for at underkaste sig, da han var i Israel. Der stod han ydmyg, med en jødisk kalot på hovedet, foran statuen for jødernes (bemærk) fiktive holocaust under 2. Verdenskrig". Intet under, at æresgæsten på bogmessen i Cairo, det arabiske svar på Frankfurter Buchmesse, i år var Roger Garaudy. En mand, som i den europæiske presse beskrives som "den internationalt berygtede og forfulgte benægter af holocaust". Den egyptiske tolkning af ytringsfriheden er i det store hele meget politisk selektiv. Det skal Kommissionen også stille myndighederne i Cairo til ansvar for.

Purvis
Hr. formand, dette er en unødvendig og uønsket uopsættelig debat. Den kommer tydeligvis på det forkerte tidspunkt, som hr. Dary sagde. Den blev indledt af Boninos yderliggående tilhængere og er baseret på fejlagtige og tendentiøse anklager mod det egyptiske retssystem. Under drøftelserne mellem grupperne fastslog vi kendsgerningerne, som selv de ikke kunne benægte. Resultatet er, at kompromisforslaget i realiteten ikke siger mere, end hvad man kan forlange af vores egne medlemsstater, det vil sige, at frihed og menneskerettigheder er grundlæggende demokratiske rettigheder. Alligevel har forfatterne til dette beslutningsforslag kastet om sig med pinlige og grundløse anklager i deres taler.
Der er dog et spørgsmål, som jeg gerne vil stille Dem, hr. kommissær, og som jeg ønsker et utvetydigt svar på, hvis det er muligt. Artikel 4 i beslutningsforslaget udtrykker vores støtte til Khaldun-centret for demokrati og anmoder Kommissionen om at fortsætte den økonomiske støtte til organisationen og dens aktiviteter. Mit spørgsmål er: Er Kommissionen helt sikker på, at Khaldun-centret for demokrati har forvaltet og gjort rede for anvendelsen af sine midler, især støtte fra EU, på tilfredsstillende vis? Det er et af problemerne i denne sag. Er svaret "ja", støtter jeg med glæde artikel 4. Er svaret "nej" eller "måske nej", mener jeg, vi bør stemme imod artikel 4, indtil vi er tilfredse, og også stemme imod hele beslutningen, hvis den stadig indeholder artikel 4. Det vil jeg gerne have, at kommissæren svarer på.
Malaysia

Haarder
Hr. formand, jeg har fulgt udviklingen i Malaysia igennem nogle år gennem besøg og bekendte der. Det er deprimerende at se, hvorledes premierminister Mahatir i stigende grad gør vold på helt elementære demokratiske principper og almindelig anstændighed for at komme sine politiske rivaler til livs. Denne Internal Security Act, ISA, bliver brugt og misbrugt til at komme premierministerens politiske og personlige fjender til livs ligesom i en diktaturstat. Det samme gælder den paragraf i den malaysiske grundlov, som havde til hensigt at sikre fred i landet og mellem de etniske grupper, og som nu bruges til regeringens egne formål. Den tidligere premierminister, Tunku Abdul Rahman, sagde allerede for fjorten år siden, at det så ud, som om Mahatir var på vej mod et autoritært styre. Det kan man roligt sige, at han har fortsat lige siden. Det er dybt beklageligt, og det er godt, at Parlamentet i dag får en debat om det, at vi får en skarp erklæring fra regeringen. Malaysia bør have sandheden at vide, når vi mødes med malaysierne i de forskellige fora i de kommende uger og måneder.

Posselt
Hr. formand, man kan ikke tale om Malaysia uden at tænke på den vise statsgrundlægger i 50'erne i sidste århundrede, nemlig Tunku Abdul Rahman, hvem det lykkedes på intelligent vis at integrere folkeslagene og religionerne ved at være retfærdig over for alle. Han minder om en skikkelse i den europæiske historie, kejser Karl IV, en luxembourger som Astrid Lulling, hvem det er lykkedes at integrere tyskere og tjekkere, franskmænd og italienere i Europas hjerte, og som med den gyldne bulle skabte den vel nok mest tidssvarende og smartest afbalancerede forfatning i middelalderen for det Hellige Romerske Rige.
Denne rolle, som Karl IV udøvede i Europa, har Tunku Abdul Rahman som sagt udøvet i Malaysia i det 20. århundrede, og det lykkedes ham at bringe hinduer, muslimer og buddhister, malayer, tamiler og kinesere i balance og det tilmed i en føderalistisk statskonstruktion med ni forskellige sultanfamilier i spidsen, som i en meget smart rytme afløste hinanden igen og igen i ledelsen af denne stat bestående af mange nationaliteter.
En sådan meget skrøbelig statskonstruktion hviler på respekt for andres kultur. Den hviler på respekt for loven. Den hviler naturligvis først og fremmest også på respekt for retsstatsprincippet. Derfor er det yderst problematisk, at denne følsomme ligevægt i Malaysia i nogle år er blevet mere og mere ødelagt af den centralistisk indstillede premierminister Mahathir, som først mistede respekten for de enkelte stater for derefter gennem misbrug af den islamiske tro også i stigende grad at miste respekten for de andre religioner og nu også ødelægger ligevægten mellem de forskellige nationaliteter.
Det hører med i dette billede, at munden nu også lukkes på politiske rivaler fra egen lejr med den såkaldte akt om indre sikkerhed, og at Malaysias retsstatsprincip trænges mere og mere i baggrunden. Dette er yderst bekymrende, for Malaysia er i en vigtig geopolitisk situation. Det er også i økonomisk henseende et vigtigt land. Det er frem for alt en vigtig del af ASEAN, vores partnerfællesskab i den sydøstasiatiske del af verden.
Derfor skal vi sætte alt ind på, at Malaysia vender tilbage til Abdul Rahmans ånd eller også til luxembourgernes ånd, som netop også spiller en så fremragende integrerende rolle i vores Europæiske Union. Jeg tror i virkeligheden, at hr. Mahathirs tid er forbi, og at det er nødvendigt, at der i dette land kommer nye demokratiske kræfter til roret, som vil forny retsstatsprincippet i landet, hvis ikke denne komplicerede statskonstruktion af mange folkeslag og mange religioner på grund af overdrevet centralisme og autoritarisme skal hensynke i et blodbad.

Schulz
Hr. formand, må jeg uden for talerlisten rette et spørgsmål til hr. Posselt? Jeg har med stor opmærksomhed lyttet til hans historiske foredrag, selv om også kritikken af hr. Mahathir har forbavset mig meget, fordi professor Rinsche tidligere altid fortalte os, at hr. Mahathir er den største statsmand i Asien. Forholder det sig nu tilsyneladende anderledes hos de tyske kristelige demokrater? De sagde, hr. Posselt, at Karl IV var luxembourger ligesom fru Lulling. Jeg er hidtil gået ud fra, at fru Lulling var fra Luxembourg. Har jeg misforstået det, så vær venlig at forklare mig det.
Afghanistan

Dupuis
Hr. formand, jeg er ikke enig hr. Purvis' personlige bemærkning. Jeg tror, at hans meget selektive opfattelse af de hændelser, der er foregået og stadig foregår i Egypten, står for hans egen regning. Desværre vil fremtiden, eller for øvrigt fortiden, næppe give ham ret. Hvad angår Afghanistan, mener jeg stadig, at vi bør være oprigtigt skuffede over EU's politik, og især over Kommissionens og Rådets politik over for Pakistan, der som bekendt er afgørende for Afghanistans fremtid.
Så længe der ikke eksisterer en meget fast politik over for Pakistan, vil talebanerne fortsætte med at gøre det samme, som de har gjort i årevis. Jeg har en helt frisk nyhed, nemlig at talebanerne har generobret en by midt i Afghanistan. Det første, de mente var fornuftigt at gøre, var at bombardere og ødelægge hospitalet og nødhjælpscentret. Dette er hverdagens Afghanistan, det Afghanistan, vi stadig støtter indirekte, da vi ikke har en fast politik over for alle de lande, der fortsat støtter det, naturligvis først og fremmest Pakistan, men ikke at forglemme Saudiarabien og en række andre lande.
Jeg vil derfor spørge Kommissionen, om den kan give os nogle klare og tydelige elementer til den politik, den har til hensigt at iværksætte over for lande, som hjælper dette forræderiske land med at bevare sin plads. Vi har hørt om katastroferne og har ofte talt om dem, først og fremmest kvindernes situation, men der er desværre endnu flere. De omfatter også, at hele Afghanistans ungdom udelukkes fra enhver form for, hvad der kan kaldes uddannelse. Vi ved udmærket godt, at koranskolerne i den afghanske version ikke har noget at gøre med uddannelse. Det er derfor på tide, at Kommissionen og Rådet, som endnu en gang er fraværende, giver os konkrete svar.

Sörensen
Hr. formand, kære kolleger, efter den mørke skæbne, som afghanske kvinder og Bamyan-Buddhastatuerne blev tildelt, går Taleban-styret et skridt videre i sin hensynsløse religionsfanatisme. Sikh- og hindumindretallene forpligtes til at bære et gult mærke på deres tøj.
Human Rights Watch berettede i dag om de seneste rædselsgerninger i denne uendelige historie: 60 borgere er blevet fængslet, og officielle, private og kommercielle bygninger er blevet ødelagt.
Da styret i Kabul overtog magten, skulle det anerkendes på grundlag af tre kriterier, nemlig udryddelse af narkotikahandlen, bekæmpelse af terrorisme og overholdelse af menneskerettighederne. Taleban-styret har kun haft en klar succes, nemlig reduceringen af opiumproduktionen. Det er derfor overbevist om, at det aldrig får international anerkendelse og vælger derfor omfattende undertrykkelse, her forstås kollektivt mord, af sin befolkning. Den første følgevirkning af isoleringspolitikken er, at alle forhandlinger er blevet umulige, og derved er den eneste konsekvens af sanktionerne, at en træt udkæmpet befolkning straffes, som kun kan flygte til lejre i håbet om at komme til Europa. Spørgsmålet er ikke længere, om Taleban-styret krænker menneskerettighederne, men hvilke konklusioner der skal drages? Vores gruppe stiller derfor to medfølgende ændringsforslag. Hvis Taleban-styret også erobrer Panchi, vil det se sig selv som den store vinder over Vesten og russerne, hvorved det helt vil se bort fra at indgå et kompromis med det internationale samfund. Det vil føre til, at ngo'erne, som er den eneste resterende informationskilde, forjages. Europa kan foreslå at ophæve sanktionerne og samtidig øge det diplomatiske pres på Pakistan. Det kan sinke Taleban-styrets fremmarch og føre det tilbage til forhandlingsbordet. Det er imidlertid kun muligt, hvis der samtidig investeres i ngo'erne, som arbejder i landet, og som forsøger at forbedre kvindernes, børnenes og mændenes situation.

Fraisse
Hr. formand, for to dage siden slog Médecins du Monde alarm i de franske byer, ligesom vi forsøger her i Parlamentet at advare offentligheden om situationen i Afghanistan. Médecins du Monde tilføjede, at EU's budgetbevillinger til ngo'erne i Afghanistan, var blevet betydeligt reduceret.
Jeg spørger mig selv, hvordan vi kan modtage repræsentanter for den afghanske modstandsbevægelse, og om vi kan støtte de afghanske kvinder - hvilket efter min mening er meget udmærket - uden at gå ud over dette og uden at have de midler, der modsvarer vores harme.
Det er efter min mening i dag holdningen i dette beslutningsforslag, som forekommer mig noget bedre end det, vi udarbejdede for to måneder siden, og som jeg fandt for vagt, især hvad angår forskelsbehandling af kvinderne. Jeg kan se, at man i dag kan tale om forbrydelser, krænkelser og forskelsbehandling, alle disse ting, kvindernes situation i dag indebærer.
Den nuværende situation er således vanskelig. Den er måske oven i købet værre, fordi vi støtter kommandant Massoud, de afghanske kvinder og mange andre samt hele den afghanske befolkning, der er ved at dø af sult. Men selv om vores støtte fremover eventuelt giver sig udslag i yderligere sanktioner, og man forbyder kvinderne at stå i spidsen for de ngo'er, der arbejder for kvinderne, eller man lukker brødbutikkerne, som gjorde det muligt for kvinderne både at arbejde, forsørge sig selv og andre, bør vi gøre noget mere. At gøre mere er, som det allerede er blevet sagt, at protestere over for de lande, der støtter talebanerne.
Jeg tror, at EU ikke blot skal give flere penge, men også vide politisk at protestere over for dem, der støtter dette styre og gør det muligt for det at overleve. Dette hænger sammen med vores harme og støtte, og det er vores ansvar.
Jeg ville ønske, at man ville ophøre med at holde sig til beslutningsforslag, der, selv om de bliver bedre for hver gang, stadig er for spagfærdige i forhold til, hvad vi bør gøre over for denne lidende befolkning.

Thors
Hr. formand, de foregående talere har sagt, at vi gentagne gange har fordømt volden i Afghanistan og de krænkelser af menneskerettighederne, der forekommer hver dag. Men hvad skal vi gøre, når situationen bliver værre og værre for kvinderne og for hazarerne, der er blevet nævnt i dag? Vi har en situation med 170 henrettelser af civile i januar og, som hr. Dupuis og andre nævnte det, angreb i Yakaolang. Hvad skal vi gøre?
Vi ved på den anden side, at EU efter topmødet i Tampere i 1999 godkendte en anbefaling fra en arbejdsgruppe på højt niveau om, hvordan vi skulle håndtere den afghanske situation. Jeg tror, at den strategi skal vurderes til bunds. Vi må evaluere den igen. Hvordan behandler vores ambassader i Pakistan mennesker, der søger om at få lov til at komme til vores lande? Jeg har hørt rygter om, at de bl.a. behandles som kriminelle.
Jeg ser med glæde, at vi efterlyser et ECHO-kontor i Afghanistan, og den opfordring bør vi gentage. Vi skal også støtte de kristne organisationer, der arbejder i Afghanistan. Der er kristne organisationer, der holder lav profil, men som gør utroligt meget for den afghanske befolkning. De har også brug for vores støtte. Vi må også, ligesom andre talere har påpeget det, arbejde for, at våbenembargoen skal træde i kraft, og for at FN kan få adgang til landet for bl.a. at undersøge de grusomheder, hazarerne har været udsat for.
Dette er nogle af de foranstaltninger, der er nødvendige. Vi kan ikke komme længere ved gang på gang at fordømme. Man føler sig virkelig magtesløs. Vi har brug for en mere intelligent politik på dette område, og jeg synes, at erfaringer fra vores nærområder har vist, at en tilstedeværelse i landet også kan give gode resultater og frem for alt er humanitært motiveret.

Mann, Thomas
Hr. formand, Taleban-styret i Afghanistan har den sørgelige verdensrekord i krænkelse af menneskerettighederne. For få uger siden - mine kolleger har henvist til det - blev Buddha-statuerne i Bamiyan ødelagt. Radikalismen fortsætter. Religiøse mindretal - først og fremmest hinduer, nu også ikke-afghanere - tvinges til at gøre sig genkendelige ved at bære et gult stykke stof. Fatale minder om det totalitære naziregime i mit land vækkes til live.
Siden Taleban tog magten, er civilbefolkningens situation blevet dramatisk forværret. Kvinder og piger undertrykkes systematisk, de tvinges til at bære slør, de nægtes uddannelse, de trues med dødsstraf i tilfælde af ægteskabsbrud. Selv uddelingen af brød gennem FN's verdensfødevareprogram må kvinder ikke mere deltage i. De må ikke længere sidde ved roret, internationale organisationers arbejde forhindres massivt. Mænd skal nu bære fez og lade skægget gro, tyve mishandles, og de får hugget hænderne af i fuld offentlighed til skræk og advarsel for andre. Den højeste islamiske gejstlige i Ægypten og for mange muslimer, Farid Wasil, frakender talebanerne viden om de sande værdier og Koranens idéer. Han erklærer deres religiøse erklæringer, fatwaerne, for ugyldige.
Hr. kommissær, vi opfordrer den pakistanske regering til at distancere sig fra støtte til dette regime, både finansielt og moralsk.
Der er næsten heller ikke realiseret nogen af de tidligere løfter om at tilintetgøre valmuemarker eller opiater. Sidste onsdag konfiskerede den tyske told seks kg heroin og 64 kg hash i en container fra Afghanistan - samlet værdi: 2 millioner euro. Salget af de narkotiske midler går til finansiering af religiøse fanatiske felttog og international terrorisme.
Bin Laden opholder sig fortsat i landet, og han bliver ikke udleveret, men æret og beundret. FN-sanktionerne, hr. kommissær, må vente, til Afghanistan finder ud af den af mullah Omar dekreterede middelalder og op til vor tid og dermed til demokrati og retsstatsprincip.

Vattimo
Hr. formand, jeg vil ikke gentage alt det, som mine kolleger allerede har sagt under denne forhandling, der efter min mening har været meget indholdsrig. Nogle gange drøfter vi dog spørgsmålet om EU's og det internationale samfunds holdning til Afghanistan igen, fordi det hver eneste gang forekommer os, at den tidligere rekord i at krænke menneskerettighederne er blevet slået. For nylig - og dette vedrører også mig som italiener - har man måttet lukke et italiensk hospital i Kabul - som var et af de få moderne og velfungerende hospitaler - fordi personalet blev truet med repressalier, da styret ikke tillader, at der arbejder kvinder på hospitalet i tæt kontakt med mandlige læger og sygeplejersker. Som det allerede er blevet nævnt, er det heller ikke så længe siden, at styret pålagde et mindretal at bære et særligt mærke på tøjet, når de går på gaden. Det minder uhyggeligt meget om en nazistisk metode, som vi håbede, at vi aldrig skulle se igen. Alt dette gør, at vi ikke længere tror på, at man kan nøjes med verbale fordømmelser, og vi spørger derfor os selv, hvilke reelle pressionsmidler EU har over for Afghanistan. Sådan som det allerede er blevet sagt, og sådan som der står i den fælles beslutning, gælder det således om at lægge pres på de lande, der anerkender Afghanistans styre, og som også støtter landet økonomisk - nemlig Pakistan, Saudi-Arabien osv. hvorefter vi på en effektiv måde skal tilrettelægge forskellige former for selvstændig hjælp fra EU's side, både i selve landet i form af levering og uddeling af humanitær bistand og ligeledes ved grænserne, hvor der er flygtningelejre, hvilket også gælder for Indien og Pakistan.
Alt dette er yderst presserende, ikke kun for at bidrage til menneskerettighedernes genindførelse i landet, men også for at undgå, at Taleban-styret er med til at udbrede et billede af islam som en fanatisk og blodig religion, et billede, som ville passe glimrende ind i vores fundamentalisters og racisters forestillinger.

Tannock
Hr. formand, i tirsdags blev Mohamed al-'Owhali dømt til livsvarigt fængsel i New York for bombningen af den amerikanske ambassade i Nairobi, mens hans leder, Usama bin Laden, har fået beskyttelse hos Taleban-styret, hvor han opfattes som en af Afghanistans islamiske helte. Dette land er nu så ekstremt og middelalderligt, at man har forbudt papirsposer, fordi de kan være fremstillet af gamle versioner af Koranen, og kvinder skal være tilsløret og adskilt fra mænd og må overhovedet ikke arbejde. Selv skak og drageflyvning er nu forbudt, fordi det ikke anses for god islamisk skik, og det på trods af, at mange lærde inden for islam ville anfægte sådanne fortolkninger af Koranen. Reglerne, som Taleban-styret har indført, synes da også i højere grad at være udtryk for en stammetradition, der grundlæggende vurderer kvinders værd ud fra et forplantningsmæssigt- og økonomisk perspektiv, end udtryk for Koranens lære.
Indtil for nylig har styret koncentreret deres indsats om at sikre, at muslimerne lever i overensstemmelse med islam. Men efter at en hård fundamentalistisk kerne med forbindelse til bin Laden tog magten i Taleban i marts, er de helt vidunderlige Buddha-statuer fra det femte århundrede i Baniyan blevet sprængt i stykker med dynamit. Tankerne ledes hen på Nazityskland, når hinduer - som jeg repræsenterer titusinder af i det hinduistiske samfund i London - offentligt skal bære et synligt bevis på deres identitet i form af et gult stykke stof.
Jeg antyder ikke, at direkte intervention i landet, som jo trodsede den Røde Hær, er en passende eller gennemførlig løsning. Derudover kan ydre indblanding i andre staters interne anliggender ofte forværre og forlænge en konflikt, som det måske var tilfældet med Balkan. Måske bliver vi ganske enkelt nødt til at vente på, at tingene falder til ro af sig selv. Vi må heller ikke glemme, at der nu hersker en slags fred i det meste af Afghanistan.
Taleban-styret skal dog ikke være i tvivl om, at de, hvis de ønsker vores hjælp, er nødt til at være lydhøre over for den udbredte bekymring blandt folk i verden, som er chokerede og forfærdede over brutaliteten i det middelalderlige styre.

Byrne
Hr. formand, jeg vil først beskæftige mig med debatten om situationen i Guatemala. Kommissionen følger situationen nøje. Der er stigende bekymring i EU og det internationale samfund over landets kraftigt forværrede situation, hvad angår væsentlige områder som beskyttelse af menneskerettigheder, retfærdighed og god regeringsførelse.
Kommissionens væsentligste prioriteter i forbindelse med forholdet til Guatemala er at støtte gennemførelsen af fredsaftalerne fra 1996, der skulle føre til større respekt for menneskerettighederne, fremme modernisering af staten og øge god regeringsførelse. EU har ydet massiv støtte til fredsprocessen i Guatemala, både på politisk og økonomisk plan. Samarbejdsprogrammet med Guatemala sigter på at yde den nødvendige støtte til fredsprocessen. Kommissionen har ydet bistand til civilsamfundet og statslige organisationer for at støtte forsoningsprocessen i landet. Samtidig er Kommissionen ved at udarbejde et program til forbedring af retssystemet. Derudover underskrev Kommissionen og regeringen i Guatemala den 26. marts 2001 et aftalememorandum, som bekræfter vores tilsagn om at støtte fredsprocessen med yderligere 93 millioner euro i perioden 2001-2006. Kommissionen og medlemsstaterne har også benyttet den regelmæssige politiske dialog med Guatemala til at understrege vigtigheden af at respektere menneskerettighederne. De seneste EU-aktioner, som udtrykker bekymring over Guatemala, har været fælleserklæringen fra San José 17-mødet i marts og den nylige erklæring fra det svenske formandskab på treårsdagen for mordet på biskop Gerardi. I denne forbindelse bifalder Kommissionen den seneste domfældelse i retssagen om mordet på biskop Gerardi og ser det som et positivt tegn på domstolenes vilje til at forbedre menneskerettighedssituationen. I tillæg hertil kan jeg fortælle, at min kollega hr. Patten under et besøg i Mellemamerika i slutningen af marts 2001 opfordrede præsident Portillos regering til øjeblikkelig handling for at forhindre en negativ udvikling i Guatemala og for at genoplive gennemførelsen af fredsaftalerne, som var gået i stå.
Kommissionen følger også nøje situationen i Tchad efter den nationale uafhængige valgkomités offentliggørelse af resultatet af præsidentvalget den 20. maj. Befolkningens ro på valgdagen samt det store fremmøde viste et samfundsmæssigt engagement, som bør roses. Ifølge internationale observatører var valgprocedurerne i overensstemmelse med lovgivningen, men der var organisatoriske uregelmæssigheder. En udtalelse fra observatørkorpset lød, at oppositionens kandidater havde påpeget visse tilfælde af svindel og uregelmæssigheder, som de hævdede havde påvirket resultatet. Den 12. juni offentliggjorde Det Forfatningsmæssige Råd det officielle valgresultat, som bekræftede, at Idriss Déby havde vundet valget og dermed sin anden regeringsperiode med 63% af stemmerne. Det forlyder, at Rådet ikke anerkendte afstemningen på visse valgsteder. EU's korpschefer overvåger nøje situation på stedet. Kommissionen vil fortsætte den løbende politiske dialog med Tchad i overensstemmelse med ånden fra artikel 8 i Cotonou-aftalen. Tchad har gennem de sidste 10 år undergået en demokratisk proces. Anstrengelserne har ført til større beskyttelse af menneske- og borgerrettighederne. Dog anerkender man, at disse friheder og rettigheder ikke respekteres tilstrækkeligt af alle parter. Det er meget vigtigt, at vi tager fat på disse spørgsmål, så vi sikrer varig fred i landet. Landestøttestrategien fra den 9. Europæiske Udviklingsfond (EUF), som er i sidste forberedelsesfase, omfatter et væsentligt støtteprogram til civilsamfundet, herunder menneskerettighedsorganisationer.
Den seneste domfældelse over den kendte menneskerettighedsforkæmper og fortaler for demokrati, professor Saad Ibrahim, og hans kolleger har vakt stor opmærksomhed i det internationale samfund. Kommissionen og medlemsstaterne har nøje fulgt retssagen mod professor Ibrahim og de 28 medanklagede fra Ibn Khaldun- og HODA-centrene. Da de sidste år blev tilbageholdt uden sigtelse, udtrykte EU sin bekymring på højeste niveau, hvad angår både fængslingen uden sigtelse og den intensive og skadelige pressekampagne mod de anklagede. Da man endelig rejste tiltale mod de anklagede, og da det stod klart, at sigtelserne også omfattede anklager for modtagelse af bistand fra udlandet (det vil sige EU) uden tilladelse, gjorde Kommissionens delegation i Kairo de relevante myndigheder opmærksom på, at støtte til civile organisationer var helt legale og omfattet af rammekonventionen for EU og Egypten om finansielt og fagligt samarbejde. Støtte til civilsamfundet er også en integreret del af Barcelona-processen samt et erklæret mål i Barcelona-aftalen fra 1995, som Egypten har undertegnet.
Sigtelserne lød også på misbrug af EU-midler udbetalt til Ibn Khaldun- og HODA-programmerne til fremme af demokrati. Kommissionens udtalelse fra Bruxelles den 13. december gjorde det klart, at de berørte projekter var underlagt normale kontrolprocedurer samt et eksternt midtvejsrevision. Som svar på især hr. Purvis' spørgsmål vil jeg gerne understrege, at Kommissionen i 1999 modtog tilfredsstillende statusrapporter for begge projekter vedrørende en tilfredsstillende og uafhængig finansiel revision.
De egyptiske myndigheder har indtil videre ikke kunnet fremlægge beviser eller oplysninger til støtte for deres anklager i forbindelse med projekterne, som er finansieret af EU. Der har været observatører fra EU til stede under hele retssagen, og EU har hele tiden gjort det klart, at man forventede en rimelig og retfærdig proces. Den har omhyggeligt undgået enhver indblanding, som kunne virke mod denne hensigt. Dog var tidspunktet for domsfældelsen en måned før forventet og uden synlig hensyntagen til forsvarets fremlæggelse på retsagens sidste dag samt de hårde domme - 7 år til Ibrahim og lavere, men ikke desto mindre hårde straffe til alle anklagede - slet ikke forventet og særdeles foruroligende.
Domfældelsen affødte en mundtlig udtalelse fra Kommissionen den 23. maj og en erklæring fra formandskabet den 25. maj, hvori man gav udtryk for alvorlig bekymring. EU benyttede lejligheden til at fremhæve, at den lægger stor vægt på udviklingen af civilsamfundet, og understregede, at programmer med dette formål var en integreret del af EU's bilaterale programmer med Egypten. Europa-Kommissionen vil fortsat følge sagen på nært hold. Domstolen er forpligtet til at begrunde sin dom senest en måned efter domsafsigelsen, og begrundelsen vil blive studeret indgående. Der er også begrænsede muligheder for at appellere. Retssagen er endnu ikke afsluttet, og man kan håbe på, at det endelige resultat vil vise det egyptiske retssystem fra sin bedste side. De egyptiske myndigheder er udmærket klar over den internationale opmærksomhed, der er på sagen, samt følgerne af en endelig konklusion, som opfattes som uretfærdig.
Nawal el Saadawi, den kendte kvindesagsforfatter, blev anklaget for religiøs apostasi, men den offentlige anklager afviste anklagen den 23. maj. Men det ser ikke ud til at være slutningen på sagen, og der kan endnu blive anlagt sag ved en anden domstol. Kommissionen overvåger situationen nøje. Ibrahim- og Saadawi-sagerne har begge givet grund til alvorlig bekymring, selv om yderligere retlige tiltag og muligheden for et fornuftigt resultat stadig er til stede. Situationen er generelt kompleks og uklar. Der er dog tegn på optimisme på visse områder, f.eks. kvinders rettigheder, valg kontrolleret af den dømmende magt, sociallovgivning osv. En stigende del af den egyptiske befolkning går helhjertet ind for, at Egypten gennemfører de højeste standarder, og arbejder hen imod det mål.
Hvad angår Malaysia, har Kommissionen nøje fulgt begivenhederne i forbindelse med det malaysiske politis fængsling af 10 reformvenlige aktivister i henhold til loven om indre sikkerhed (ISA) blot få dage før toårsdagen den 14. april for domfældelsen over den tidligere vicepremierminister, Anwar Ibrahim. Kommissionen beklager stærkt, at indenrigsministeren den 2. juni underskrev domme på to års fængsel til fire af de 10 oppositionsaktivister, og at tre af de andre seks fængslede i henhold til ISA fortsat er i politiets varetægt. Kommissionen er stærkt foruroliget over begivenhederne, som den anser for at være i strid med almindelig demokratisk praksis. Begivenhederne er med til at øge de bekymringer, som man tidligere har givet udtryk for i forbindelse med den generelle menneskerettighedssituation i Malaysia. I denne forbindelse bifalder Kommissionen, at den malaysiske menneskerettighedskommission har sat spørgsmålsegn ved grundlaget for arrestationerne, og at repræsentanter for regeringen har udtalt, at man bør afskaffe ISA eller helt ændre den.
Kommissionen bifalder ligeledes, at højesteretten i Malaya opfordrede det malaysiske parlament til at foretage en gennemgribende revidering af ISA, da den den 30. maj løslod to af de fængslede i henhold til ISA i henhold til fremstillingskendelser. Kommissionen er ved enhver given lejlighed parat til at støtte EU-aktioner, der lægger pres på den malaysiske regering vedrørende menneskerettighedssituationen generelt, og specielt med hensyn til ISA.
Ligesom Parlamentet er Kommissionen stærkt bekymret over den forværrede humanitære og politiske situation i Afghanistan. På den humanitære front fortsætter Kommissionen sammen med andre parter hjælpen til udsatte grupper og befolkningsgrupper i Afghanistan samt til flygtninge i nabolandene. Hjælpen ydes over hele landet i de områder, hvor nøden er størst, og hvor adgangs- og sikkerhedsforholdene tillader det. Det er i tråd med EU's fælles holdning om Afghanistan, der fastsætter målet om at yde effektiv humanitær hjælp på baggrund af en uvildig behovsvurdering. Kommissionens repræsentanter er jævnligt på besøg i marken og på vurderingsudsendelser i Afghanistan for at få et førstehåndsindtryk af forholdene og sikre, at hjælpen når frem til de områder, hvor nøden er størst.
På den politiske front har Kommissionens repræsentanter som en del af EU-trojkaen forsøgt at overtale de to parter i den nuværende konflikt til at støtte en fredelig løsning. EU-trojkaen, som består af ambassadørrepræsentanterne i Islamabad, besøgte for nylig Kandahar og Faizabad for at forklare EU's fælles holdning over for Taleban. De konstaterede en modvilje mod nye fredsinitiativer. EU undersøger i øjeblikket i samarbejde med andre partnere, hvordan man bedst kan fremme større engagement.
To ting står klart vedrørende Afghanistans fremtid. For det første vil indblanding udefra i konflikten i Afghanistan kun forlænge kampene. Det gælder støtte til begge sider fra tredjelande, der har deres egen dagsorden og nationale interesser. For det andet er en militær løsning på den indviklede situation i Afghanistan ikke mulig. Landets historie viser tydeligt, at det ikke er muligt for ét parti at gennemtvinge sin politiske og kulturelle filosofi i hele landet. Jeg kan måske understrege dette, specielt som svar til hr. Dupuis, ved at henvise til, at Kommissionen ikke yder bistand til partier. Støtte gives til udsatte grupper og befolkningsgrupper alt efter behov, og hvor adgangs- og sikkerhedsforholdene tillader det. I betragtning af, at Taleban kontrollerer 90% af Afghanistan, er det klart, at en stor del af EU's bistand vil tilfalde områder, der kontrolleres af Taleban.
Af disse grunde opretholder EU våbenembargoen, der omfatter hele Afghanistan, og fortsætter med at opfordre tredjelande til at standse deres indblanding. Samtidig støtter EU FN's fredsbestræbelser og fremhæver behovet for en bredt funderet regering i landet.
Endelig, og som svar på fru Fraisses indlæg er kampene mellem Taleban og den Nordlige Alliances styrker intensiveret efter pausen i vinters, og man kan forvente, at Taleban vil forsøge at uddrive den Nordlige Alliances styrker fra de ca. 10% af Afghanistans territorium, som alliancen kontrollerer i øjeblikket, mens Massud, som står i spidsen for den Nordlige Alliance, og hans allierede vil forsøge at sprede konflikten til Taleban-kontrollerede områder.
I mellemtiden fortsætter den værste tørke i Afghanistan i 30 år sin hærgen, især i de sydlige, centrale og vestlige dele af landet. Store dele af befolkningen har forladt deres hjem af frygt for hungersnød og konflikten og bor nu i lejrene for internt fordrevne i Afghanistan eller har krydset grænserne til Iran eller Pakistan. I 2000 eller 2001 flygtede yderligere 500.000 internt fordrevne personer eller flygtninge fra kampene eller tørken, og landet er stærkt afhængigt af fødevarehjælp, hvoraf USA står for størstedelen.

Dupuis
Hr. formand, jeg ville spørge hr. Purvis, om han ville stille et forslag om mistillidsvotum mod Kommissionen på grund af de fejlagtige nyheder og forsætlige usandheder, som kommissær Byrne lige er fremkommet med foran de tilstedeværende parlamentsmedlemmer.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Nepal
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0426/2001 af Dupuis m.fl. for TDI-Gruppen om situationen i Nepal;
B5-0428/2001 af Collins for UEN-Gruppen om følgerne af massakren på den nepalesiske kongefamilie;
B5-0435/2001 af Messner m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Nepal,
B5-0443/2001 af Vinci for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Nepal,
B5-0460/2001 af Thomas Mann og Tannock for PPE-DE-Gruppen om Nepal,
B5-0469/2001 af Fruteau og Sánchez Aparicio for PSE-Gruppen om situationen i Nepal.

Dupuis
Hr. formand.
Hvad angår Nepal, og selv om vi alle er klar over, at der er tale om en shakespearsk tragedie, mener jeg, at hovedopgaven og vores opgave som Europa-Parlament er at binde an med fremtiden.
Jeg opfordrer alle mine kolleger til at støtte det ændringsforslag, Messner har stillet, hvori Parlamentets formand anmodes om at tillade, at en delegation fra Parlamentet hurtigst muligt rejser til Nepal. Jeg mener, at denne delegations rolle er fundamental. De destabiliserende kræfter, der for tiden er virksomme i Nepal, er meget stærke, og jeg tror, at det vil være forkert at undervurdere dem. Situationen er yderst skrøbelig, og jeg er sikker på, at en gestus som tre parlamentsmedlemmers tilstedeværelse i Nepal vil kunne påvirke situationens udvikling positivt.
Alle kender den skadelige rolle, som et stort land spiller, der normalt ikke burde grænse op til Nepal, men som på grund af sin besættelsespolitik over for Tibet i dag næsten er Nepals nabo. Alle kender til den logistiske støtte som dette land, Folkerepublikken Kina, yder til den maoistiske guerilla, der kan sammenlignes med Den Lysende Sti i Peru - dermed er alting sagt, tror jeg. Det er på tide, at der også lægges pres på Kina for at gøre en ende på støtten til denne guerilla, som har en destabiliserende virkning og risikerer at kaste dette vidunderlige lille land i Himalaya ud i kaos. Det er på tide, at vi omsider begynder at føre en anderledes politik i dette område.
En sidste ting vedrørende Kommissionen. Det er mange år siden, at Parlamentet anmodede om at få oprettet en selvstændig delegation i Nepal. Jeg tror, at de seneste begivenheder desværre i endnu højere grad nødvendiggør, at der oprettes en sådan delegation.

Messner
Hr. formand, efter tragedien i Nepal, hvor næsten hele kongefamilien blev udryddet, trues dette lille kongerige i Himalaya nu af borgerkrig. Og man skal tænke på, at dette land er klemt inde mellem Tibet - som i dag hører til Kina - og Indien og trues af kvælningsdøden mellem disse to befolkningsrigeste stater i verden.
Her er nogle fakta om Nepal i dag: Nepal er ca. på størrelse med Schweiz og Østrig lagt sammen. Der bor dog 22 millioner mennesker, og når man tænker på, at en stor del af landet er højland med bjerge, har disse mennesker kun lidt plads. Arealerne er overgræssede, skovene er fældet, en økologisk kollaps truer. Der er knap nok skoler i landet, knap nok en infrastruktur, og korruptionen er et problem. Nepal hører til de fattigste lande i verden, og turismen er den eneste kilde til penge.
Hertil kommer disse maoistiske grupper, som står kritisk over for kongefamilien, som allerede har lagt en del af landet - først og fremmest i den vestlige del - under sin kontrol, og som står endnu mere skeptisk over for den nye konge, afdøde kong Birendras bror, end over for den gamle kongefamilie.
Det, dette land har brug for nu, er oplysning. Disse mennesker har også brug for vores solidaritet, de har brug for håb og forslag. Turismen må ikke tage af, hvilket naturligvis ville blive tilfældet med en borgerkrig. Jeg mener, at Europa her bør spille en fredsstiftende rolle. Derfor mit forslag om at sende en lille EU-delegation til Nepal for at gøre noget præventivt, før det er for sent.
Vi skal føre vores værdier såsom gennemsigtighed, demokratisering og fremtidshåb til dette land. Vi må ikke lade dette land, som har mange venner i Europa, i stikken.

Mann, Thomas
Hr. formand, den nepalesiske kongefamilies død har rystet os alle. Vi udtrykker vores solidaritet med det nepalesiske folk. Kong Birendra, som jeg har mødt nogle gange i egenskab af viceformand for SAARC-delegationen, nød den største popularitet og sympati. Hans bekendelse til demokratiet, til flerpartisystemet, har givet dette land meget håb, et land - og her har Reinhold Messner absolut ret - som er økonomisk ludfattigt, men kulturelt så rigt. Tragedien i kongepaladset i Kathmandu, som kong Birendra, hans hustru Aishwarya og flere slægtninge blev ofre for, efterlader et vakuum. Udgangsforbuddene og forsamlingsforbuddene kan kun berolige situationen noget. der var flere voldsovergreb.
Et første positivt tegn var den nye kong Gyanendra, som sagde: Jeg vil underskrive Nepals gamle forfatning, min broders forfatning, for at fortsætte den demokratiske vej, som blev påbegyndt i familien. Også indsættelsen af en undersøgelseskommission var vigtig. Som følge af de store forbehold fra befolkningens side over for den nye magthaver er den en første tilkendegivelse af, at der kan skabes tillid. Kommissionen ledes af præsidenten for højesteret, som er neutral nok, men kommissionen bliver først troværdig, hvis ikke kun regeringsrepræsentanter, men også oppositionsrepræsentanter er med og naturligvis også internationale iagttagere. Altså, hvis en delegation skal deltage, skal det være SAARC-delegationen fra Europa-Parlamentet!
De maoistiske undergrundsrebeller har forsøgt at udnytte tidens gunst og destabilisere landet yderligere. Regeringen og oppositionen er nødt til langt om længe at lære at tilnærme sig andre, at udvikle konsensus. De er nødt til at dræne omgivelserne for terrorisme og revolution, og det kræver netop ikke personlige uregelmæssigheder, men en fælles overordnet linje. PPE-DE-Gruppen appellerer til kongen og til ansvarlige politikere om at gøre alt, hvad der står i deres magt for at fjerne ængstelse og bekymringer fra befolkningen, og EU, hr. kommissær, skal vise vejen!
Jeg opfordrer atter Europa-Kommissionen til at åbne et kontor i Kathmandu, som er SAARC-generalsekretariatets hovedsæde. Derfra kan vi gennemføre EU's fremragende samarbejdsaftale med Nepal. Det er en glimrende base. For nogle år siden fejrede vi her, i Europa-Parlamentet, denne aftale.

Fruteau
Hr. formand, mine kære kolleger, jeg vil først give udtryk for min medfølelse med det nepalesiske folk, som for tiden oplever et af de sværeste øjeblikke i sin historie. Som næstformand for Delegationen for Forbindelserne med Landene i Sydasien havde jeg lejlighed til at møde kong Birendra, som var en vidtfavnende mand, der havde vendt op og ned på ældgamle politiske traditioner og indført et konstitutionelt monarki. Han var ligefrem en stabilitetsfaktor og var et symbol på håbet om, at det nepalesiske folk kunne komme ud af den totale fattigdom, og at der med tiden ville blive indført en retsstat og demokrati.
At den, som det nepalesiske folk betragtede både som et symbol på og bindemidlet for nationens enhed, fik en tragisk død, er kilde til mange bekymringer og rejser en lang række spørgsmål. Bag dramaet er det faktisk en politisk proces, der pludselig stilles spørgsmålstegn ved. Det er et tillidsbånd mellem den politiske klasse og folket, der brydes. Det er også en ændring af en vigtig situation i et område, hvor der hersker stor ustabilitet.
EU er meget optaget af, at menneskerettighederne overholdes og af de demokratiske principper. Vi skal derfor eftertrykkeligt fordømme den undertrykkelse og de anholdelser, der har fulgt kongens død. Vi kan heller ikke i tavshed forbigå det smertelige problem med flygtningelejrene i Bhutan, som jeg er meget optaget af, da jeg besøgte dem sidste år sammen med Delegationen, og håbe på, at de positive foranstaltninger, der var blevet påbegyndt for at løse dette problem, bliver fortsat med den samme viljekraft.
Til sidst vil jeg opfordre Kommissionen til at oprette en selvstændig delegation i Katmandou, der skal have til opgave at forsøge at hjælpe dette traumatiserede folk med at hele sårene.

Byrne
Kommissionen er chokeret over de dramatiske begivenheder, der har rystet Nepal. Det er forståeligt, at nepaleserne befinder sig i en choktilstand efter tabet af både en elsket konge, som var symbol på sammenhold og kontinuitet, og mange medlemmer af den kongelige familie.
Situationen er stadig ustabil. Det er endnu for tidligt at vurdere drabenes indvirkning på landets stabilitet og forudsige, om begivenhederne vil tage en katastrofal drejning eller true demokratiet.
Denne udvikling fandt sted efter en i forvejen turbulent situation i Nepal de sidste måneder som en følge af politisk lammelse og den konstante trussel fra de maoistiske oprørere. De europæiske kondolencetelegrammer lægger derfor især vægt på nødvendigheden af at bevare det demokrati, som Kongeriget Nepal og den afdøde konge Birendra har haft succes med at indføre.
Kommissionen følger udviklingen med største opmærksomhed for at sikre sig, at alle parter handler med respekt for de demokratiske principper og menneskerettighederne i overensstemmelse med de grundlæggende bestemmelser i artikel 1 i samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Nepal.
I denne sammenhæng beklager Kommissionen, at det nepalesiske politi har arresteret tre redaktører fra dagbladet Kantipur. Kommissionen har som bekendt konsekvent støttet Nepal i landets stræben efter social og økonomisk udvikling. Siden 1977 har Fællesskabet tildelt 160 millioner euro i samarbejdsbistand, som i øjeblikket udgør ca. 50 millioner euro om året. Vores forpligtelse er urokkelig. Vi er også villige til at tilføje en ny dimension til vores samarbejde ved særligt at tage højde for regeringsaspekter. Vi mener dog, at det i den nuværende situation er nødvendigt at vente med at tage yderligere konkrete skridt, indtil der er faldet ro over sagen.
Som svar på spørgsmålet, som flere af Dem stillede, om, hvorvidt Kommissionen åbner en delegation i Katmandu, er jeg glad for at kunne meddele, at Kommissionen er ved at udarbejde en meddelelse om delegationstjenesten, som omfatter situationen for nye delegationer, og som omhandler dette særlige emne. Den offentliggøres før sommerferien.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Situationen i Angola
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0432/2001 af Maes m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Angola;
B5-0444/2001 af Miranda m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Angola;
B5-0445/2001 af Ribeiro e Castro for UEN-Gruppen om situationen i Angola - fredsskabende foranstaltninger i civilsamfundet;
B5-0453/2001 af van den Bos for ELDR-Gruppen om situationen i Angola;
B5-0461/2001 af Coelho og Cunha for PPE-DE-Gruppen om situationen i Angola;
B5-0470/2001 af Soares m.fl. for PSE-Gruppen om situationen i Angola.

Maes
Hr. formand, det er 117. gang, at vi drøfter Angola. Krigen har allerede varet i 25 år, og vi skal på ny stemme om et beslutningsforslag. Vi skal imidlertid overveje, om der gøres nok for freden.
Jeg hilser det velkomment, at det svenske formandskab har taget dette spørgsmål op og har sørget for en erklæring. Spørgsmålet er, om begge parter, både dos Santos-regeringen og UNITA ikke gør alt for at lade krigen fortsætte.
Det er en krig, som fødes af en strøm af smuglede diamanter og olie, tilstrækkeligt til at købe store mængder våben og til at holde befolkningen som gidsel hele tiden. Denne krig er en hån mod vores civilisation.
Jeg anmoder derfor om, at udtalelserne, som på ny medtages i beslutningsforslaget, følges af både Kommissionen og Rådet, så det kontrolleres, om viljen til fred virkelig tager til. Det er naturligvis godt, at både præsident dos Santos og lederen af UNITA for nylig har udtalt, at man vil starte en dialog.
Man kan imidlertid konstatere, at befolkningen hele tiden plages. En ny bevægelse, som også kalder sig en oprørsbevægelse, har gennemført gidseltagninger. Der er de nye minefelter, angreb på byer, og de vedvarende angreb på civilbefolkningen. De, der bor i områderne, ved, at soldaterne handler med hinanden på barerne ved grænserne. Sikke en kynisme!

Miranda
Hr. formand, den komplekse situation i Angola kræver konstant og grundig opmærksomhed, af hvilken årsag vi finder det berettiget, at den endnu en gang står på Europa-Parlamentets dagsorden, idet vores centrale mål er, at der bliver fred, og at alle dem, der søger dét, bør have vores støtte. Dette forslag til beslutning kan alene på grund af den sammenhæng, som man må kræve i det, ikke forholde sig til de tidligere beslutninger som tabula rasa og heller ikke i forhold til mere eller mindre nylige holdninger, som andre af Fællesskabets institutioner og øvrige internationale instanser, navnlig Rådet, som har særlige beføjelser i denne sag, har givet til kende. Den kan eller bør heller ikke ignorere eller undertrykke relevante hændelser, som præger situationens udvikling i landet og klargør, hvis det skulle være tiltrængt, de virkelige hensigter hos visse kræfter, der virker i området, særlig hr. Jonas Savimbis UNITA. Når dette er sagt, vil jeg også gerne straks understrege, at jeg finder det positivt, at det kompromisforslag til beslutning, der er lagt frem, har gjort op med de forsøg på mystificering af forholdene i Angola og på hvidvaskning af UNITA, der lå i det oprindelige forslag fra UEN ...
Det er imidlertid også rigtigt, at dette kompromisforslag selv efter de positive ændringer, som det har undergået på vores initiativ, deriblandt henvisningen til, at vi er enige i den holdning, som det svenske formandskab har udtrykt på Unionens vegne, stadig lider under uacceptable synspunkter og alvorlige mangler. Det gør sig gældende med det åbenbare forsøg på at tillægge Angolas legitime regering og UNITA samme ansvar, i klar modstrid med alle FN's resolutioner, der symptomatisk og netop derfor nu forties. Det gør sig ligeledes gældende med den uantagelige udeladelse af det seneste, afskyelige angreb fra UNITA på Cachito, som resulterede i mange forsvarsløse og uskyldige menneskers død og i den forkastelige bortførelse af snesevis af børn og unge. Jeg finder det derfor særdeles vigtigt, at Kommissionen bekræfter de holdninger, som Parlamentet og Rådet indtager på EU's vegne. Efter vores opfattelse er der faktisk ikke noget, der kan retfærdiggøre, at en resolution fra Parlamentet indeholder sådanne synspunkter og udeladelser, som i øvrigt er den afgørende årsag til, at vi ikke tilslutter os kompromisset. Vi undrer os også over den gabende afgrund, der er mellem det, som Rådet har vedtaget og for nylig gentaget, og det, som nu foreslås, så meget mere som nogle af det aktuelle kompromis' vigtigste støtter tilhører den samme politiske retning, der står bag en regering, som for ganske kort tid siden fastlagde og indtog den holdning, som Rådet har vedtaget. Også derfor har vi fremsat nogle ændringsforslag, så Parlamentets holdning kan bringes i overensstemmelse med Rådets og det internationale samfunds holdninger og sikre en linje, der hænger sammen med det, som vi hele tiden har vedtaget. Afstemningen vil naturligvis afgøre vores endelige stillingtagen.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, kære kolleger, vi har lige hørt en krigstale, den slags tale, der har ført til krig, den slags tale, der har ført til nederlag efter nederlag for den internationale mægling. Og det var ikke vores hensigt. Vores hensigt er at bidrage til freden, fordi der i Angola langt om længe viser sig vedholdende tegn på, at noget kan undergå en varig ændring i landet. Dét er de seneste måneders store nyhed. Blandt nyhederne om den frygtelige krig, der stadig foregår, dukker disse tegn på vilje til fred op i det angolanske civilsamfund, som bestemmer vores stemme i dag. Det er til disse signaler, som vi vender os for at hilse dem, favne dem og opmuntre dem. Vi vil ikke kun begræde endnu flere døde eller beklage endnu mere ødelæggelse. Vi vil hilse dem, der modigt, generøst og selvstændigt fra kirkerne og mangfoldige sider af det angolanske samfund rydder en ny vej, der kan føre til national forsoning og varig fred. Lad os lytte til angolanerne. De ved mere og bedre end os. AMC, en bred borgerbevægelse, en civil platform, der for nylig trådte frem i Luanda, taler til os om en altomfattende national forsoning. Altomfattende i betydningen, at den ikke udelukker nogen, thi det er udelukkelsens giftige ånd, der sår krig, elendighed og ødelæggelse over hele Angola. Altomfattende, fordi den ånd, der omfatter alle, er betingelsen for forsoning, og fordi uden en ægte forsoning, som genskaber tilliden, kan der ikke blive fred.
Angolanerne vil have fred. Lad os lytte til angolanerne, lad os nære tillid til, at den interne mægling og borgerbevægelserne kan formå det, som den internationale mægling led nederlag med at forsøge. Lad os følge angolanernes stemme, folk, der vil det gode, ikke blot AMC, men alle de bevægelser, der spirer frem i et håbefuldt fredsnetværk: Den Kirkelige Komité for Fred i Angola, Den Angolanske Gruppe for Fredstænkning, kvinderne i "Fred og Udvikling", der netop i dag har sammenkaldt en international konference i Luanda, foreningen Martin Lutter King, bevægelserne Retfærdighed, Fred og Demokrati, Fredshytten, Fredens Budbringere, Mosaikken og endnu flere af samme art som det forum om krigens mangfoldige følger, der har udsendt en appel om våbenhvile nu. Det er de stemmer, vi skal lytte til. Vi må lære disse ansigter at kende, vi må lære disse navne, vi må gøre dem kendt og vi må trykke deres hænder. Angolas tragiske nyere historie lærer os nemlig én ting, og det er, at vi kun bør have tillid til dem, der taler om fred uden våben i hånd, men med signaler om og redskaber til fred. Vi må gøre en ende på det monopol, som krigens bipolarisering har besiddet.
Jeg beder derfor om, at I alle tilslutter jer en invitation, som jeg allerede har anmodet formanden om at lade udfærdige, så vi her kan høre den vision om Angola og fredens fremtid, som D. Zacarias Kamuenho, Vieira Lopes, Rafael Marques, Justino Pinto de Andrade, William Tonnet, Chivukuvuku, Marcolino Moco, Cesinanda Xavier og mange flere stræber efter, og som den civile fredsbølge slutter sig til. Det er dem, der kan lære os mange ting. Angola lider stadig, men sådan behøver det ikke at være. Dette Angola, der vil have fred, forventer, at vi kan sende nye og anderledes signaler i retning af de nye signaler, som de udfordrer os med.

Thors
Hr. formand, alle, i hvert fald i Finland, har nok spillet et spil, der hedder Afrikas Stjerne. Hver gang, vi diskuterer Sierra Leone eller Angola, tænker jeg med forfærdelse på dette spil, der blev betragtet netop som et spil, samtidig med at det på blodig vis - som i Angola, som i Sierra Leone - viste, at det, der egentlig kunne være et lands velsignelse, også kan være dets forbandelse.
Kære venner, jeg tror faktisk, at vi kan begynde at se tegn på en mere intelligent politik, når det gælder overvågning af ressourcer. Vi har set mange forslag til fred - Lusaka-protokollen, fredsforslag i Sierra Leone og lign. men så længe krig betaler sig bedre end fred, vil vi ikke nå langt. Jeg støtter derfor til fulde det, som fru Maes fremførte, nemlig at det er ad denne vej, at vi skal gå videre.
Jeg synes også, at Canada, som har indledt et sanktionsarbejde, er vores støtte værdig og samtidig er et referencepunkt for vores aktiviteter, når det gælder sanktionsarbejde, bekæmpelse af miner og bekæmpelse af brugen af børnesoldater. Vi skal påbegynde et lignende arbejde, og det skal være lige så ambitiøst.
Det er interessant at notere sig, at mange, der taler Angolas sprog, udtaler sig i dag. Jeg tror også, at der er mange iblandt os, der har dårlig samvittighed over det, vi tidligere har sagt om Angola. Vi har alle på hver vores måde bidraget til tragedien. Nu gælder det om at få stoppet dette, at se på det, der bliver udpeget i FN's rapporter - også i de rapporter, der er blevet bestilt af medlemslandenes parlamenter - og også pege på præsidenterne, magthaverne i Togo og Burkina Faso, der på deres måde har bidraget til handel med diamanter og olie.
Med hensyn til Verdensbanken, der er blevet omtalt i forhandlingen, tror jeg faktisk, at den kan være en meget positiv aktør i Afrika, f.eks. ved som nu at overvåge den indtægt, som regeringen i Angola får ved salg af olie.

Coelho
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i Angola er der stadig krig, ødelæggelse og unødigt og chokerende spild af menneskeliv. Angola har alle betingelser for at blive et stort, rigt, udviklet land, der kunne være en faktor til stabilitet og fremskridt i det sydvestlige Afrika, men det har ødet sine ressourcer og sin energi ud på en konflikt, der synes at skulle vare i det uendelige. Vi fordømmer, at man bruger krig som middel, og vi fordømmer i særlig grad umenneskelige angreb på forsvarsløse civile, på kvinder og på børn, angreb, som intet kan retfærdiggøre. I årenes løb har Europa-Parlamentet udtalt sig om Angola og har kritiseret holdninger og adfærd. Vi erindrer de overvejelser, som vi har tilsluttet os og støttet, og som kompromisforslaget tilslutter sig, erindrer om og støtter, ligesom vi kommer FN's udtalelser om konflikten i hu og ikke ser bort fra, at de forskellige parter har et forskelligt ansvar. Efter vores opfattelse er det imidlertid vores opgave lige nu, hvor der står et lille vindue af håb på klem med de erklæringer, som civilsamfundets ledende figurer og initiativer har udsendt om fred, at opmuntre denne bevægelse.
Vi må sige til Angolas folk og politiske ledere, at det internationale samfund er rede til at samarbejde om at opnå fred. Der er ikke nogen militær løsning på denne konflikt. Rådet (almindelige anliggender) sagde det på sit møde den 11. juni i Luxembourg. I dag er det Europa-Parlamentets tur til at bekræfte det på vegne af Europas folk. Vi glæder os over den kompromistekst, som det er lykkedes at udarbejde, og vi vil stemme imod forslag, der kan forvanske det, ikke fordi vi er imod indholdet i flere af dem, men fordi det, som man forventer af os i dag, er ord, der opmuntrer, ikke ord, der dadler.

Soares
Hr. formand, kære kolleger, repræsentanter for Kommissionen, jeg støtter også det forslag til beslutning om Angola, der er resultatet af et kompromis, og som efter min mening er et moderat og ganske afbalanceret forslag. Det er i grunden en appel om fred, der, som det er blevet fremhævet af José Ribeiro og nu af Carlos Coelho, må støttes af det internationale samfund og i særdeleshed af Europa-Parlamentet. Situationen i Angola er en tragedie. Angola er et ødelagt land, der i 26 lange år uafbrudt har haft borgerkrig. Siden uafhængigheden den 11. november 1975 har der været en borgerkrig i Angola, der bare går videre og videre. Denne borgerkrig har, som det allerede her er blevet sagt, ingen militær løsning. Og den teori, at det ville kunne lade sig gøre at nå frem til en løsning, hvis fjenden blev smadret, eller hvis Savimbi blev myrdet eller døde, er ingen løsning, for krigen ville alligevel fortsætte. Krigen kan kun stoppe gennem forhandling mellem dem, der fører den, og ved pres fra det angolanske civilsamfund, der endelig er ved at dukke frem. Og der er uafhængige stemmer fra civilsamfundet, der kræver fred, især med støtte i den katolske kirke i Angola, som her har spillet en yderst afgørende rolle, og af alle de andre kirker, der lægger et stort pres til fordel for fred, altså for en forhandling om fred. Det er det pres, som vi bør støtte, såvel EU som den del af EU, som Europa-Parlamentet udgør.
Der er blevet talt om et forslag fra nogle af vores venner på venstrefløjen - De Grønne og Kommunistpartiet - som gerne så, at der blev givet en særlig fordømmelse af massakren i Cachito. Vi er ikke enige, og vi har mundtligt foreslået en ændring, der kunne være et kompromis. Dette mundtlige ændringsforslag fordømte alle massakrerne, hvem der end har begået dem, for der er ikke kun massakren i Cachito, der er også de massakrer, der har fundet sted for nylig i f.eks. Cabinda. Hvis vi således kun taler om én slags massakrer, ser vi med det ene øje tildækket på en virkelighed, der, som det er sagt, er ganske kompleks, og det ville, selv om det ser ud som en ren humanitær handling, være en egentlig politisk handling, som vi ikke er enige i. Derfor vil vi stemme for dette forslag til beslutning, sådan som det er formuleret, og ikke for de ændringer, der er blevet foreslået. Ved at gøre det mener vi, at vi kan bidrage til freden i Angola, og jeg vil gerne tilslutte mig et forslag af min kollega José Ribeiro e Castro om, at Europa-Parlamentet kommer til at høre de uafhængige stemmer, der i Angola i dag modigt kæmper fredens sag, som f.eks. journalisten Rafael Marques, som f.eks. ærkebispen Zacarias Kamuenho, som f.eks. den tidligere angolanske premierminister Marcolino Moco og mange andre angolanere, der kan og tør komme hertil og fortælle den sandhed, at der må gøres op med krigsherrerne. Thi hvis det er sandt, at der er krigsherrer på begge sider, og at de begge må fordømmes, både MPLA og UNITA (og vi bør fordømme dem begge), så er det også sandt, at der er interesser, som har fordel af krigen, og de kræfter, der har fordel af krigen, er olie- og diamantinteresserne, og det, der skal til, er, at civilsamfundet og kirkerne kommer til syne, så dette martrede folk endelig kan få fred.

Byrne
Hr. formand, ærede medlemmer. Kommissionen er meget bekymret over den fortsatte krig i Angola, især på grund af den seneste kraftige stigning i antallet af angreb på civile og de lidelser, som 3-4 millioner borgere stadig er ramt af på grund af krigen, som blev genoptaget i 1998. Kommissionen er fortsat forpligtet til at støtte initiativer, der bidrager til en politisk løsning af konflikten i Angola, som det er fastlagt i den fælles holdning, som blev vedtaget af EU den 11.-12. juni 2001. Kommissionen forsøger at fremme styrkelsen af de demokratiske institutioner og forbedringen af menneskerettighederne, retsstatsprincippet og retfærdighed samt en mere gennemsigtig styring af de offentlige finanser. Kommissionen opfordrer til, at konflikten løses gennem politisk dialog i overensstemmelse med vilkårene i Lusaka-aftalen. Den håber, at præsident dos Santos' nylige erklæringer med en opfordring til hr. Savimbi til at fastsætte en dato, hvor krigen skal slutte, fører til en dialog om fred og national forsoning.
Kommissionen er alvorligt bekymret over, at nødhjælpsorganisationer ikke har sikker adgang til at hjælpe folk i nød. Kommissionens hjælpestrategi går ud på at levere en fleksibel nødhjælps-og rehabiliteringsbistandspakke tilpasset de skiftende krav samt at skabe betingelser til at sikre, at der tages skridt til strukturudvikling. Jeg kan oplyse, at øko-interventionen i 2001 forventes at stige til et niveau, som svarer til niveauet i 2000, som faktisk er på 52 millioner euro.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet, og dermed slutter debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Civilbeskyttelsesindsatsen i katastrofetilfælde
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0180/2001) af González Álvarez for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Rådets beslutning om fastlæggelse af en fællesskabsordning for koordinering af civilbeskyttelsesindsatsen i katastrofetilfælde (KOM(2000) 593 - C5-0543/2000 - 2000/0248(CNS)).

González Álvarez
Hr. formand, allerede i 1985 indledtes et fællesskabssamarbejde om civilbeskyttelse med to programmer, hvoraf det ene varede i to år - 1998-1999 - og det andet er i kraft indtil 2004.
I de seneste år har katastrofer, i mange tilfælde fejlbenævnt som naturkatastrofer, medført alvorlige følger for mennesker, miljø, naturarv og kulturarv. At støtte medlemsstaterne med at forebygge risikoen, øge uddannelsen af indsatsmandskaberne og bidrage til uddannelse og oplysning af borgerne om egenbeskyttelse er nogle af disse programmers mål, men i dag drøfter vi Rådets forslag om iværksættelse af en ordning for koordinering af civilbeskyttelsesindsatsen i katastrofetilfælde.
Jeg tror, det er passende at minde om, at i henhold til FN's mellemstatslige panel om klimaændringer er det allerede et faktum, at hvis de nuværende tendenser med stigning i udledningen af drivhusgasser ikke standses, vil disse katastrofer - oversvømmelser, tørke, storme osv. blive mere og mere almindelige. Derfor bør denne ordning bifaldes.
At fastsætte de disponible indsatsressourcer, uddannelse af vurderings- og koordineringshold til katastrofetilfælde og et kommunikationssystem er aspekter, som er omfattet af dette forslag med henblik på at opfylde målene om beskyttelse af civilbefolkningen, miljøet, naturressourcerne og kulturarven.
De fire prioriteter, der definerer denne ordning, er forebyggelse af ulykker, øjeblikkelig indsats, indsats ved nødsituationer og foranstaltninger til genopbygning ved katastrofer. Og for at opnå disse mål er de vigtigste elementer oprettelse af en kommandocentral for styring, koordination og information, bestemmelse af de ressourcer, der er til rådighed i medlemsstaterne, uddannelsesprogrammer for indsatshold, for eksperter i vurdering af behov og koordination af transport af ressourcer og udstyr samt oprettelse af et fælles styringssystem for nødvarsling, som sætter de forskellige beredskabstjenester i kontakt med hinanden.
Naturligvis er de virkelige forhold forskellige i de enkelte medlemsstater. I Tyskland og Spanien er de selvstyrende regioner meget velafgrænset, og de har egne ordninger for civilbeskyttelse, også på rådhuse og i kommuner. I de øvrige lande er civilbeskyttelsesindsatsen mere centraliseret.
Under alle omstændigheder finder vi det indlysende, at denne ordning vil være nyttig, idet den effektivt kan koordinere og udnytte de ressourcer, som vi råder over i Europa til nødsituationer, således som det er sket i de seneste år - jeg husker udmærket, hvad der skete i Doñana nationalpark, da der opstod brud på et depot med giftigt affald, og floden og lavlandet blev totalt oversvømmet, hvilket medførte, at over 5.000 landmænd mistede deres arbejde. Derfor af det ekstremt vigtigt, at en sådan ordning er hurtig og effektiv.
Ud over nødvendigheden af kommunikation og hurtig koordination er oplæring og uddannelse af borgerne i egenbeskyttelse måske endnu vigtigere. I Europa er der - og jeg blev selv overrasket over antallet - næsten 5 millioner frivillige, som uden nogen betaling stiller op i tilfælde af katastrofe. Et minimum af uddannelse til disse mennesker ville hjælpe meget i katastrofesituationer. Jeg tror, man må huske på det, der skete med Erika på den franske kyst og andre lignende katastrofer.
Jeg mener, at Parlamentets forslag er acceptable, at de forbedrer ordningen, og at det i fremtiden vil være vigtigt, at der er en klar og konkret ordning med en kommandocentral for kommunikation og ressourcer til civilbeskyttelse.

Fischler
. (DE) Hr. formand, mine damer og herrer, kære parlamentsmedlemmer, allerførst vil jeg gerne takke Parlamentet og især Dem, fru parlamentsmedlem, som ordfører samt Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Budgetudvalget for det udmærkede og konstruktive arbejde med denne sag. Jeg tror ikke, det er nødvendigt at minde om hver enkelt af de talrige natur-, teknologi- og miljøkatastrofer i de seneste år. De, fru parlamentsmedlem, har netop nævnt én, som forårsagede de alvorligste skader i flere medlemsstater og i nabolandene.
De europæiske borgere har tydeligt givet udtryk for deres bekymringer og ladet forstå, at de forventer konkrete foranstaltninger fra Fællesskabets side, så der, hvis det bliver alvor, ydes en mere effektiv civilbeskyttelse. Også De som Parlament har opfordret Kommissionen gennem en række beslutninger til initiativer på dette område.
Kommissionens forslag fra 27. september sidste år fastsætter, at der oprettes en fællesskabsordning for civilbeskyttelsesindsats i tilfælde af natur-, teknologi- og miljøkatastrofer i og uden for EU. Det er målet at forbedre og koordinere medlemsstaternes foranstaltninger ved den slags alvorlige katastrofer, men også ved kernekraftulykker og miljøkatastrofer og skabe mulighed for omgående hjælpeforanstaltninger, hvis et enkelt lands kapacitet ikke slår til.
Lad mig til resultatet af det parlamentariske arbejde i første omgang anføre, at mange af de foreslåede ændringer har fundet stor tilslutning, da de forbedrer Kommissionens forslag i væsentlig grad. De vigtigste forbedringer er følgende: oprettelsen af en overvågnings- og informationscentral som operativt redskab til gennemførelse af beslutningen, opbygningen af en databank over medlemsstaternes ressourcer inden for sera og vacciner eller andre livsnødvendige medicinske ressourcer, betoningen af hjælpeforanstaltningers betydning for de regioner, der ligger isoleret og i udkanten af EU, udnyttelsen af nye teknologier inklusive dem fra varslingssystemer og systemer til dataudveksling samt af satellitteknologier med ordningen for øje og det rigtige forhold til beskyttelse af kulturarven.
Af denne grund kan vi af de i alt 46 ændringsforslag i princippet overtage 35 fuldstændigt eller delvis.
Hvad øvrige ændringsforslag angår, har vi endnu nogle ubesvarede spørgsmål, som i det væsenetlige vedrører følgende aspekter: For det første den henvisning til den humanitære hjælps komponenter, som kommer til udtryk i ændringsforslag 12. Dette ændringsforslag kunne føre til en vis forvirring og til en vis risiko for en overlapning med ECHO-programmet. Det vil Kommissionen gerne undgå og afviser af denne grund dette forslag.
Dernæst nødvendigheden af øjeblikkelig handling på fællesskabsplan i tilfælde af forsætlig havforurening. Det er ændringsforslagene 1 og 13. Begrebet "forsætlig havforurening" mener jeg ikke er det rigtige og passende begreb her. For forsætlig havforurening udløser ikke nogen hurtig handling. Det afhænger af arten af forureningen eller af arten af katastrofen, om der skal handles hurtigt.
Dernæst den præcise definition af den rolle og de opgaver, som kommandocentralen for overvågning og information skal have. Det vedrører delvis ændringsforslagene 5, 14 og 16. Ændringsforslag 17 er Kommissionen nødt til at afvise.
Henvisningerne til overvågnings- og informationscentralen er et konstruktivt bidrag. Nogle formuleringer er dog vildledende og bør revideres eller slettes. Centralen skal være et redskab for Kommissionen og medlemsstaterne og ikke være aktør.
Jeg sammenfatter: Kommissionen støtter ændringsforslagene 3, 6, 9, 10, 11, 15, 18, 23, 25, 27, 31, 35, 36, 38 til 41. Den støtter i princippet 11 ændringsforslag, som dog kræver nogle redaktionelle tilpasninger. Det drejer sig om forslagene 4, 7, 19, 22, 24, 26, 30, 32 til 34 og 37. Kommissionen støtter delvis forslagene 5, 8, 13, 14, 16, 21 og 45. Kommissionen kan ikke acceptere forslagene 1, 2, 12, 17, 20, 28, 29, 42 til 44 og 46.
Afslutningsvis vil jeg gerne betone, at vores forslag har vundet i kvalitet takket være bidrag og støtte fra Europa-Parlamentet. Jeg er sikker på, at forbedringerne vil bidrage til i fremtiden at redde flere menneskeliv og at nedsætte skaderne ved natur- og teknologikatastrofer eller ved kernekraftulykker og økologiske katastrofer.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

EF-foranstaltninger til bekæmpelse af klassisk svinepest
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0143/2001) af Redondo Jiménez for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets direktiv om EF-foranstaltninger til bekæmpelse af klassisk svinepest (KOM(2000) 462 - C5-0493/2000 - 2000/0214(CNS)).

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, den betænkning, som blev vedtaget enstemmigt af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter den 25. april om EF-foranstaltninger til bekæmpelse af klassisk svinepest, indeholder forslag om et system til tidlig diagnosticering og bibeholdelse af Fællesskabets system til bekæmpelse af sygdommen og nedslagning, eftersom fremskridtene inden for markørvacciner endnu ikke er tilstrækkelige.
Politikken med ikke-vaccination bygger på det forhold, at vaccinerede svin i tilfælde af en infektion kan blive til virusbærere. Det gælder navnlig for drægtige søer, som uden selv at vise nogen tegn på sygdommen kan smitte såvel resten af besætningen som deres eget afkom med virus, hvilket kan medføre forekomst af persistent inficerede pattegrise i dette afkom.
Endvidere er differentieringen mellem dyr, der er vaccineret eller har haft sygdommen og har dannet antistoffer, og dyr, der er vaccineret eller smittet, endnu ikke pålidelig. Forskningen på dette område må følges, indtil markørvaccinerne er tilstrækkeligt effektive, og vi får metoder, som kan skelne mellem, om dyrene er blevet vaccineret eller har haft sygdommen.
Disse bestemmelser forbedrer visse forebyggelsesbestemmelser, afklarer definitioner og foreslår at inkludere en diagnostisk manual som bilag til direktivet. Endvidere henviser de indførte ændringsforslag til bestemmelser om dyrevelfærd på bedrifter og under transport, og der foreslås nødløsninger for tilfælde med alvorlig sundhedskrise, som betyder, at dyrene skal blive på samme sted i længere perioder, f.eks. interventionsopkøb, som Kommissionen i øvrigt aldrig har anvendt.
Det foreslås også, at disse sundhedsbestemmelser skal gælde for de central- og østeuropæiske lande, og at de skal inkluderes i deres planer om bekæmpelse af klassisk svinepest. Til dette dokument er der stillet en lang række ændringsforslag, som jeg mener, jeg bør kommentere på en eller anden måde.
Ændringsforslag 34, som er stillet af hr. Mulder for ELDR-Gruppen, skal forestille at være logisk, men når de kontrollerende sundhedsmyndigheder er nationale, synes det ikke muligt at opdele EU i regioner, som hører til forskellige nationer og ikke er sammenfaldende med de nationale grænser. Jeg vil gerne spørge hr. Mulder, som er til stede i salen, om hollænderne vil være i stand til at kontrollere tyske bedrifter, eller om tyskerne vil kontrollere hollandske bedrifter. Jeg tror, at ingen af dem vil være enige.
Ændringsforslag 35, som også er stillet af hr. Mulder, er i modstrid med både ordførerens og betænkningens tankegang. Hvis ikke dyret udslettes, udslettes sygdommen ikke af vaccinationen, og forhandlingen af kød fra vaccinerede dyr i EU vil betyde mindre sikkerhed for vores forbrugere end for forbrugere i tredjelandene. Principielt ville vi ikke kunne eksportere, og hvis denne nyhed nåede pressen, ville sektoren hurtigt gå nedenom og hjem. Fersk kød fra vaccinerede dyr bærer virus og kan smitte raske dyr, som fodres med affald herfra. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 35.
Med hensyn til ændringsforslag 36, som ligeledes er stillet af hr. Mulder, støder vi endnu en gang på emnet om medfinansiering, og jeg er som ordfører også imod dette.
Der er to andre ændringsforslag, nemlig ændringsforslag 33, som er stillet af hr. Böge for PPE-Gruppen, og ændringsforslag 37, som er stillet af hr. Graefe zu Baringdorf for Verts/ALE-Gruppen. Disse to ændringsforslag går en smule videre end det, som ordførernes tankegang kunne have taget hensyn til, eftersom anvendelse af affald har været forbudt i mit land i over 20 år.
Imidlertid blev ændringsforslag 102 til fru Paulsens betænkning revideret og vedtaget af Parlamentet, og jeg vil ikke gå imod Parlamentets tankegang. Derfor mener jeg, at både ændringsforslag 33 og 37 er acceptable, fordi de kan give os mulighed for at løse kontrollen med foderet på en mere realistisk måde.

Stevenson
 Hr. formand, dette er en omfattende betænkning, og jeg lykønsker fru Jiménez med det store arbejde, som hun har lagt i den. Det kan være, at Parlamentet finder det interessant, at fru Redondo Jiménez tog imod min invitation om at komme til London under udarbejdelsen af denne betænkning for at tale med repræsentanter fra den britiske svineindustri og højtstående embedsmænd fra landbrugsorganisationen National Farmers Union og Landbrugsministeriet. Vi sad i et af disse møder tirsdag den 20. februar i år, da der kom melding om det første udbrud af mund- og klovsyge i Det Forenede Kongerige. Som De nok kan forestille Dem, satte dette en brat stopper for vores møde.
Det er delvis på grund af sygdommen mund- og klovsyge, at jeg ønsker at tale om brugen af køkken- og madaffald eller affald som svinefoder. Jeg ved, at mine tyske og østrigske kolleger har store forbehold over for forslaget om at forbyde sådant materiale som svinefoder i EU. Som fru Redondo Jiménez netop nævnte, er formålet med ændringsforslag 33 at tillade kontrolleret brug af køkken- og madaffald som svinefoder i overensstemmelse med stramme ekstraordinære foranstaltninger, hvis det kan garanteres, at patogenerne, som er skyld i smitsomme dyresygdomme, kan udryddes ved behandling. Ændringsforslag 37 tilstræber et tilsvarende formål.
Jeg anmoder Parlamentet om at stemme imod begge disse ændringsforslag i aften. I Det Forenede Kongerige er der allerede streng kontrol med brugen af køkken- og madaffald som svinefoder. Vi har sikret os, at svineavlerne kun bruger det nyeste og mest egnede udstyr til at få køkken- og madaffald op på den korrekte temperatur, så alle patogener udryddes, og vi har sikret os, at landbrugsbedrifter, der benytter dette udstyr, inspiceres regelmæssigt. Man kan dog ikke lovgive om menneskers adfærd. Det er nu næsten sikkert, at en gård i det nordøstlige England fik leveret inficeret køkken- og madaffald, som af en eller anden årsag ikke var behandlet tilstrækkeligt, eller måske slet ikke behandlet. Uanset om denne enkle fejl var forsætlig eller blot et hændeligt uheld, har den medført, at mere end 6 millioner dyr er destrueret i Det Forenede Kongerige og titusinder af dyr i Irland, Nederlandene og Frankrig. Der er nu indført total forbud mod køkken- og madaffald som svinefoder i Det Forenede Kongerige. Jeg opfordrer Parlamentet til at gøre det samme i hele EU.

Kindermann
Hr. formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg gerne rette en hjertelig tak til ordføreren, fru Redondo, for hendes arbejde, som i lyset af det seneste udbrud af mund- og klovsyge har fået en uventet aktuel reference. Parallellerne mellem svinepest og mund- og klovsyge er jo tydelige. Både ved mund- og klovsyge og ved svinepest har Fællesskabet tidligere vedtaget at drive en politik uden vaccination. Dramatikken i begivenhederne omkring mund- og klovsyge har dog vist, at den betingelsesløse politik med ikke-vaccination bør på prøvebænken. Jeg vil ikke dermed sige, at vi i fremtiden bør sætte ind med generelle vaccinationer. Aflivning af smittede besætninger, den såkaldte stamping out, skal også fortsat forblive hovedelementet i strategien til bekæmpelse af sygdommen. Vaccination bør dog have en mere fremtrædende plads. Efter min mening må vi dog ikke blive stående ved vaccinationsspørgsmålet, men vi skal udvikle en omfattende dyreinfektionsprofylakse som strategi, som særligt kommer til syne i sygdomsfrie tider. Hertil hører f.eks. større kontrol med import fra tredjelande, kontrol ved lufthavne, men også karantæneforanstaltninger ved nyerhvervelser til dyrebesætninger.
Et yderligere vigtigt punkt er regionaliseringsprincippet. Kommissionen skal meget hurtigt træde i aktion og forhandle med EU's handelspartnere for også at gennemføre dette princip. Det kan da ikke være rigtigt, at generelt alle EU-medlemsstater skal lide under importbegrænsninger fra tredjelande, når der kun udbryder en dyresygdom i en eller nogle få medlemsstater. EU anvender allerede dette princip på import fra tredjelande. Nu skal tredjelandene også yde os samme betingelser. I denne forbindelse har markørvacciner en stor betydning. Det har også ordføreren tydeligt understreget. Der skal investeres videre i disse vacciner samt i udvikling af differentialdiagnostiske teknikker, således at vaccinerede dyr i nær fremtid kan skelnes fra de syge og i tilslutning hertil en økonomisk anvendelse af disse vaccinerede dyr muliggøres.
Jeg vil gerne komme nærmere ind på et andet helt specifikt punkt, nemlig udnyttelsen af madrester, det vil sige husholdningsaffald fra storkøkkenrestauranter osv. Disse er i årtier blevet udnyttet til dyrefoder, og det skal også i fremtiden være sådan. Ligesom dette for tiden er tilfældet ved kødmel, støtter jeg et betinget forbud, som det er formuleret i De Grønnes ændringsforslag 37, det vil sige en anvendelse af disse madrester er kun mulig på betingelse af, at der anvendes rimelige steriliseringsprocedurer. Jeg regner med, at det, når en præcis kontrol gennemføres - og det har erfaringen i mange medlemsstater vist - også er muligt fortsat at benytte denne værdifulde proteinbærer. Dette forslag fra De Grønne fortjener vores støtte, da det fortsat tillader udnyttelsen, men stiller strengere krav.

Maes
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, for jeg har lært noget af hendes betænkning, og det er altid rart. Desuden peges der i betænkningen på den nødvendige ændring af direktiverne. Vi skal naturligvis have svinepesten under kontrol, men aflivningsmetoder, som kræver omfattende slagtninger, accepteres faktisk ikke mere af offentligheden. Det er et problem.
Jeg kommer fra Flandern, som er et tætbefolket land, men der er flere svin end mennesker. Det vil sige, at vi i høj grad konfronteres med problemet. Jeg er altså enig i, at bekæmpelsen af svinepest er vigtig, men samtidig vil jeg gøre opmærksom på, at denne dyresygdom i modsætning til andre dyresygdomme ikke er farlig for mennesker.
Aflivning på grund af sygdom er én ting, men den er svær at skelne fra slagtning af økonomiske grunde, f.eks. fordi staldene bliver overfyldte, eller fordi dyrene bliver for tunge til at sælge. Derfor er det altid lidt hyklerisk, når man overvejer omfattende slagtninger, for det er ikke klart, om man slagter for at forebygge sygdomme eller af økonomiske grunde. Jeg må indrømme, at jeg i den henseende ikke har fuld tillid til sektoren.
Betænkningen har overbevist mig om, at der er opstået en påfaldende udvikling af markørvaccinen. Efter min mening kan den nemt erklæres brugsklar, så den kan anvendes i et meget større omfang end kun i nødstilfælde. Hvis den ikke er pålidelig, fordi der fortsat kan finde spredning sted via moderkagen, er det logisk, at den ikke kan bruges på søer, men alligevel i andre tilfælde. Hvis det viser sig, som det konstateres i betænkningen, at diagnosemetoden stadigvæk ikke er pålidelig, skal man gøre alt for at udvikle gode diagnosemetoder, så man kan skelne mellem vaccinerede dyr på den ene side og på den anden side dyr, som har udviklet antistoffer, fordi de har haft sygdommen eller på anden måde har været i kontakt med sygdommen. Derfor mener jeg, at aflivningsmetoden skal forkastes som bekæmpelsesmetode af denne dyresygdom, og at vi skal fokusere på udviklingen af ikke kun markørvaccinen, for den eksisterer allerede, men også af gode diagnosemetoder, samt viderebearbejdningen af vaccinen, så den også kan anvendes på søer. Direktiverne skal i hvert fald omfatte en ordning, som overflødiggør omfattende slagtninger. Jeg er enig med Kommissionens konklusioner om, at de omfattende slagtninger faktisk er en skamplet på den landbrugs- og sundhedspolitik, som Fællesskabet ønsker at føre.

Van Dam
Hr. formand, hr. kommissær, svinene opnåede i denne uge stor opmærksomhed. Desværre ender den interesse med behandlingen af Redondo Jiménez-betænkningen i et antiklimaks. I mandags talte den svenske minister om dyrs velfærd, bl.a. om en skærpelse af velfærdsreglerne for transport af dyr. I morges stemte vi om Busk-betænkningen, hvor vi i detaljer forsøgte at forbedre leveforholdene for svin. Det ligger alt sammen bag os. Foran os ligger nu en betænkning, hvor vi uden videre skal acceptere aflivningen af tusindvis af sunde svin, hvis der udbryder svinepest.
Parlamentet taler med dobbelt tunge! En til forbrugerne om betydningen af dyrenes velfærd og en til økonomien og handlen, som under ingen omstændigheder må lide under udbruddet af en sygdom. Jeg har anmodet om afstemning ved navneopråb ved denne betænkning og hr. Mulders ændringsforslag, så offentligheden gennem medlemmernes stemmeafgivning kan erfare Parlamentets dobbelttunge i forbindelse med dyrs velfærd.
Det er overraskende, at fru Redondo Jiménez ikke har lært noget af bekæmpelsen af mund- og klovsygen, sådan som den i de forløbne måneder tog sig ud i især Det Forenede Kongerige og Nederlandene. Som forberedelse til denne betænkning havde jeg gerne ladet fru Redondo køre rundt i regionen Oene, mund- og klovsygetrekanten i Nederlandene. Her ville hun have bemærket, at der på næsten hver eneste mark er et skilt med teksten: "EU, vacciner nu!" Jeg har i Parlamentet flere gange slået til lyd for, at dyr er mere end produktionsenheder. Det er væsener, som er skabt af Gud, og som vi er ansvarlige for. Normer og værdier gælder ikke kun i kirken eller på gaden, men også i stalden.
Vaccination var almindeligt i EU indtil 1980, og det undertrykte store pestepidemier. For at imødekomme handlen blev ikke-vaccinationspolitikken indført. Ved udbruddet af svinepest i Nederlandene i 1997 måtte tusindvis af sunde svin slagtes, og også dengang slog man til lyd for vaccination. Hvornår begynder Parlamentet at lytte til borgerne? Der er et disponibelt vaccinationsstof, som gør det muligt at skelne mellem vaccination og infektion. Vaccinationerne har naturligvis ulemper, men er der ikke også ulemper ved omfattende slagtning af dyr? Bemærk, at Det Internationale Kontor for Epizootier (Office international des épizooties) anbefaler, at lande, som tidligere ikke vaccinerede, overvejer nødvaccinationer med en markørvaccine ved alvorlige udbrud af svinepest.
Smitsomme dyresygdomme, såsom svinepest, viser den nuværende landbrugspolitiks svagheder. Det er ikke berettiget, at økologisk landbrug og ekstensiv kvægavl fremlægges som den eneste løsning. Disse former for landbrug er ikke mindre sårbare over for kvægsygdomme, tværtimod. På grund af den intensive kvægavls høje isoleringsgrad er disse virksomheder netop mindre sårbare over for smitte. Hermed ikke sagt, at det økologiske landbrug ikke indebærer ønskelige aspekter, dets lille omfang har mange fordele. En kombination af det økologiske lille omfang og den intensive kvægavls lukkethed er nøglen til fremtiden. Vi skal med hensyn til produktionen se bort fra den store mobilitet og gå over til mere lukket driftsførelse uden internationale, men regionale kredse.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil ligeledes gerne lykønske ordføreren med en meget tiltrængt betænkning. På samme måde som mund- og klovsyge dukker svinepest fra tid til anden op i forskellige medlemsstater i EU. Desværre er den eneste måde, vi kan kontrollere den på i øjeblikket, at slå store bestande af dyr ned, hvoraf mange ikke er smittede. Indtil nu har vi som tidligere nævnt ikke været i stand til at udvikle en markørvaccine, der kan kontrollere sygdommen.
Jeg har svært ved at forstå, at vi ikke i denne moderne tidsalder har gjort større fremskridt. Man behøver blot at se på, hvad vi har til rådighed, og på omkostningerne ved denne meningsløse nedslagtning af tusindvis af uskyldige dyr. Vi hørte i denne uge, at man i Det Forenede Kongerige for hvert påvist tilfælde af mund- og klovsyge har slået dyrebesætninger på fem eller seks nærliggende gårde ned. Omkostningen, ikke blot for statskassen og for hele EU, men også den reelle omkostning ved tabet er disse dyr, er enorm.
Landbrugsindustrien har bestemt ikke brug for yderligere dårlig omtale, og jeg støtter hr. Stevensons holdning til de ændringsforslag, som hr. Mulder har stillet. Det er udmærket at tale om strenge kontrolforanstaltninger, men man kan ikke sikre sig mod menneskelige fejl. Man kan ikke forhindre et enkelt individ i at begå fejltagelser, og der skal kun én person til at bryde disse kontrolforanstaltninger for, at køkken- og madaffald som foder bliver et virkeligt problem, hvilket synes at have været tilfældet i forbindelse med mund- og klovsygen i Det Forenede Kongerige.
Jeg kan forstå, at det vil være meget vanskeligt og tidskrævende at opnå enighed mellem alle de involverede parter, herunder vores handelspartnere. Men vi må begynde et sted, og vi skal finde en markør nu. Vi må aldrig mere gå igennem det, som vi netop har været vidne til, uanset om det drejer sig om svinepest eller mund- og klovsyge. Der må være en bedre løsning. Borgerne i EU forlanger dette. Mange landmænd kræver, at kontrolmetoderne forbedres. Det er bydende nødvendigt, at vi finder en mere egnet måde i stedet for at bevidne den meningsløse nedslagtning, som har fundet sted for nylig.
Ingen kan overbevise mig om, at vi har en tilfredsstillende løsning i øjeblikket. Det mener jeg ikke, at vi har. Vi har begået fejl, som vi bør erkende og rette op på så hurtigt som muligt.

Byrne
Tak, ærede medlemmer. Jeg vil gerne takke ordføreren fru Jiménez og Landbrugsudvalget for betænkningen om forslag til Rådets direktiv om EF-foranstaltninger til bekæmpelse af klassisk svinepest. Det overordnede formål med Kommissionens forslag er at opdatere de gældende kontrolbestemmelser om svinepest for at tage højde for den seneste viden og de seneste erfaringer med bekæmpelse af sygdommen. Forslaget tager også højde for udviklingen af nye diagnostiske værktøjer og vacciner samt for Den Videnskabelige Komités tilkendegivelser vedrørende dette emne.
Som Parlamentet er bekendt med, var der i 1997/1998 et stort udbrud af klassisk svinepest i flere medlemsstater. Denne krise fik Kommissionen til at gennemgå fællesskabslovgivning om dette emne og undersøge muligheden for at indføre bestemmelser vedrørende brugen af de såkaldte markørvacciner som et ekstra værktøj mod sygdommen i nødstilfælde. Der er kommet øget pres på denne gennemgang på grund af de foruroligende udbrud i Det Forenede Kongerige sidste år, og det er i dag bekræftet, at der er et udbrud i området omkring Lérida i Katalonien, Spanien.
Kommissionen har i samråd med de spanske myndigheder straks besluttet at indføre begrænsninger på eksport fra dette område. Beslutningen bliver gennemgået på et møde med Den Stående Veterinærkomité i denne uge. Beslutningen, som er truffet i dag, træder i kraft omgående med virkning indtil den 30. juni i år og bliver gennemgået i mellemtiden. Før jeg gik på talerstolen i denne forhandling, talte jeg kort i telefonen med den spanske landbrugsminister om dette emne. En enkelt gård er involveret, og heldigvis oplyste han mig om, at alle de dyr, som var fjernet fra gården før bekræftelsen, var slagtet. Vi må dog være særligt årvågne i forbindelse med dette emne. Vi skal følge situationen nøje, og jeg holder gerne Parlamentet løbende informeret om udviklingen.
For at vende tilbage til det nuværende forslag, og især markørvaccinen, har Kommissionen finansieret særlige forsøgs- og forskningsprojekter. Gennem denne forskning har vi fået meget værdifulde oplysninger, som har været afgørende for Kommissionen i forbindelse med udarbejdelsen af forslaget. De har endvidere været med til at bane vejen for en mulig brug af disse vacciner. Vaccinerne skal naturligvis kun bruges i nødsituationer, og når det er muligt at skelne mellem vaccinerede og inficerede dyr i laboratorieprøver. Her må jeg understrege vigtigheden af effektive prøver til forskel fra selve markørvaccinerne.
Det er opmuntrende, at Parlamentets Landbrugsudvalg, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og medlemsstaterne i store træk støtter Kommissionens holdning til dette følsomme emne. Dette står i kontrast til situationen for nogle år siden, hvor selv eksperterne havde forskellige meninger. Dette minder os om vigtigheden af videnskabelige undersøgelser, så der kan gives oplyste svar i svært tekniske sager som denne. Jeg ved, at fru Jiménez ved udarbejdelsen af betænkningen afholdte en interessant og vigtig høring i Landbrugsudvalget med deltagelse af eksperter i svinepest fra forskellige medlemsstater for at få en bedre forståelse af de fremskridt, der er gjort på området siden udbruddet i 1997/1998.
Jiménezs-betænkningen støtter i store træk Kommissionens forslag, hvilket jeg naturligvis er glad for. Jeg vil dog gerne behandle de stillede ændringsforslag mere detaljeret. Jeg begynder med de ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan godkende. Kommissionen kan ikke godkende ændringsforslag 2-5, 26, 28 og 30, da de går ud over direktivets anvendelsesområde. Jeg ved, at den nylige mund- og klovsygekrise har fået Parlamentet til at rejse nogle tværgående spørgsmål vedrørende dyresundhed, som skal besvares. Betænkningen omhandler f.eks. gennemførelse af kontrol med import af levende dyr og produkter, sporbarhed, finansiering af omkostninger forbundet med dyresygdomme og fremtidige sundhedsproblemer ved dyr, som kan dukke op i forbindelse med EU's udvidelse. Jeg deler Parlamentets betænkelighed. Men direktivet kan ikke omfatte disse komplekse emner.
Som nævnt tidligere vil Kommissionen tage disse emner op i særskilt lovgivning før årets udgang. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 6-8, 12, 16-18, 22, 24, 25 og 29, som indeholder visse tekniske detaljer af mindre betydning, hvor Kommissionen mener, at forslagets ordlyd er mere passende. Ændringsforslag 15 omhandler etablering af EU-finansierede foranstaltninger til markedsstøtte i tilfælde af, at forbud mod flytning af svinebesætninger på grund af svinepest opretholdes i længere perioder. Kommissionen kan ikke acceptere dette ændringsforslag, da sådanne beslutninger må træffes fra sag til sag. Det retlige grundlag herfor eksisterer allerede inden for rammerne af den fælles markedsordning for svinekød. Denne mekanisme har vist sit værd, og der er ikke behov for flere juridiske bestemmelser herom. Ændringsforslag 20 og 21 vedrører de forskellige myndigheders rolle i bekæmpelsen af svinepest hos vildsvin.
Kommissionen kan ikke acceptere disse ændringsforslag, da det er op til medlemsstaterne at sikre, at alle myndigheder, som er involveret i bekæmpelsen af sygdommen, får en passende rolle. Koordineringen skal garanteres for at sikre egentlig udryddelse. Ændringsforslag 23 omhandler indførelsen af en artikel om den eventuelle brug af markørvacciner. Som jeg allerede har nævnt, er Kommissionen og Parlamentet enige om dette vigtige emne. Kommissionen kan dog ikke acceptere ændringsforslaget, da Kommissionens forslag allerede indeholder omfattende bestemmelser om markørvacciner. Vi tager dog højde for Parlamentets bemærkninger i en ny betragtning.
Ændringsforslag 20 og 29 omfatter det retlige grundlag for den diagnotiske manual i forbindelse med den klassiske svinepest, hvilken manual Kommissionen har i sinde at vedtage. Når dette direktiv er vedtaget efter Den Stående Veterinærkomités tilkendegivelse, foreslås det i betænkningen, at denne manual indarbejdes i selve direktivet. Kommissionen føler, at dette kan skabe forvirring ud fra en juridisk betragtning, hvorfor den ikke kan acceptere ændringsforslagene. Der vil dog blive indført visse ændringer i dokumentet for at styrke konceptet, men manualen skal være en vigtig del i fællesskabslovgivningen om svinepest. I ændringsforslag 24 og 25 beskrives behovet for overgangsbestemmelser om beredskabsplaner, som allerede er omfattet i forslagets artikel 28. Selv om Kommissionen deler Parlamentets opfattelse, kan den ikke acceptere disse ændringsforslag.
Derimod kan Kommissionen acceptere en række ændringsforslag helt eller delvist. I disse tilfælde er det også nødvendigt at indføje en række redaktionelle ændringer. Disse omhandler ikke alene visse tekniske aspekter i direktivet, som disinficering af bygninger eller andet smittet materiale og prøveudtagning af svin, som mistænkes for at være inficeret, men også mere væsentlige og følsomme emner som markørvaccination og indførelse af forbud mod køkken- og madaffald som svinefoder. I forbindelse med sidstnævnte emne kan jeg, ud over hvad jeg allerede sagde i denne forsamling i tirsdags under forhandlingen vedrørende forordningen om animalske biprodukter, blot tilføje, at Kommissionen har forpligtet sig til at sikre overensstemmelse mellem dette direktiv og nævnte forordning.
For at opsummere kan Kommissionen acceptere følgende ændringsforslag helt eller delvist under forudsætning af, at de ændres redaktionelt. Det drejer sig om ændringsforslag 1, 9-11, 14, 19, 27, 31 og 32. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 2-8, 12, 13, 15-18, 20-26, 28-30 og 33-37. Afslutningsvis vil jeg igen gerne takke fru Jiménez og Landbrugsudvalget for den fremragende betænkning og for deres støtte.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Fiskeriaftale EØF/Den Islamiske Forbundsrepublik Comorerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0192/2001) af Pérez Royo for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse for perioden 28. februar 2001-27. februar 2004 af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den Islamiske Forbundsrepublik Comorerne om fiskeri ud for Comorerne (KOM(2001) 173 - C5-0144/2001 - 2001/0088(CNS)).

Pérez Royo
Hr. formand, den protokol, som i dag foreslås til vedtagelse i Parlamentet, om aftalen mellem Den Europæiske Union og Den Islamiske Forbundsrepublik Comorerne, er baseret på den oprindelige aftale fra 1988 og omfatter aftalens femte periode, hvilket betyder, at det er fjerde gang, den oprindelige aftale fornys. Den aftale, som vi i dag skal stemme om, følger linjerne fra den foregående, og dens filosofi er samtidig i overensstemmelse med størstedelen af aftaler af denne art, som EU har indgået.
I den nuværende aftale, der som sagt følger linjerne fra den foregående, indføres kun nogle små kvantitative ændringer med hensyn til antallet af fartøjer med tilladelse til at fiske og mængden af tilladte fangster samt nogle ændringer, der er små regnet i mængde, men væsentlige for strukturen af det finansielle bidrag fra EU og af de virksomheder, som drager fordel af aftalen.
Mængden af tilladte fangster fastsættes til 4.600 t, lidt over de 4.500 t i den foregående aftale, men ret meget under de historiske niveauer på 6.000 t i 1988-1994. Antallet af fartøjer med tilladelse til at fiske fastsættes til 65, herunder 40 notfartøjer til tunfiskeri og 25 langlinefartøjer med flydeline. Antallet af fartøjer er således øget fra 60 til 65. Af disse er notfartøjer til tunfiskeri fordelt med 21 til Frankrig, 18 til Spanien og 1 til Italien. Af langlinefartøjer med flydeline tilhører de fleste Spanien og nogle Portugal.
Det må bemærkes, at selv om antallet af fartøjer er øget, er antallet af notfartøjer til tunfiskeri, som er dem, der giver størst fangstvolumen, reduceret fra 44 til 40. Antallet af langlinefartøjer med flydeline er øget fra 16 til 25. Disse tal afspejler netop graden af effektiv udnyttelse af fiskerimulighederne, som er opnået i den foregående aftales gyldighedsperiode, og som var på 75-80% for notfartøjer til tunfiskeri og over 90% for langlinefartøjer med flydeline, og det er netop disse antal, der nu er øget.
Det må endvidere bemærkes, at det finansielle bidrag er fastsat til noget over 1 million euro, rent konkret 1.050.750 euro, altså svarende til 350.000 euro for hvert år, aftalen varer.
Den væsentligste ændring i dette afsnit omfatter dette finansielle bidrags struktur. Hvor midler tildelt til erstatning og midler tildelt til særforanstaltninger, altså støtteforanstaltninger til udvikling af den lokale fiskerisektor, tekniske programmer osv., i den foregående aftale var fordelt med 50% til hver, udgør midler tildelt til disse særforanstaltninger i den nye aftale 60% af det finansielle bidrag. Der er, om jeg så må sige, altså større satsning på udviklingsbidraget på bekostning af de helt igennem kommercielle aspekter.
Fordelingen af omkostningerne til aftalen ændres også. Fællesskabsbudgettets bidrag reduceres med 2,7%, hvorimod fartøjsejernes bidrag øges med 35%. Rent konkret ændres kvoten fra 20 til 25 euro pr. fanget t.
Det er en retfærdig og velafbalanceret aftale, som samordner de forskellige interesser og forskellige elementer, som uvægerligt påvirkes ved denne form for aftaler, først og fremmest Den Islamiske Forbundsrepublik Comorernes interesser, Den Europæiske Unions interesser, interesserne fra de virksomheder, som vil drage fordel af aftalen, og sidst, men ikke mindst naturligvis bevarelsen af ressourcerne.
Der er som sagt tale om en retfærdig og velafbalanceret aftale, som er blevet vedtaget med meget stort flertal af Kommissionen, og som jeg anmoder Parlamentet om at vedtage.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Royo for betænkningen og den effektive forretningsgang i udvalget. Han fik vores fulde støtte. Vi har dog visse forbehold. I forbindelse med at købe fisk fra tredjelande på vegne af EU-flåden, spørger jeg ofte mig selv, om ikke vi kan bruge pengene mere fornuftigt et andet sted til gavn for de områder, som vi har til hensigt at hjælpe. Jeg har overhovedet ingen problemer med behovet for at udvikle fiskerihavne, som på mange måder er hårdt presset på grund af omstrukturering og tomme lagre. Jeg har ingen problemer med EU's oprindelige politiske beslutning om at hjælpe de egne, især i Spanien og Portugal, som er meget eller delvist afhængige af fiskeri.
Men jeg har et alvorligt problem med at handle med lande som Comorerne, hvis befolkning er på en halv million, og som har et BNP pr. indbygger på 700 amerikanske dollars. Jeg tror overhovedet ikke, at disse folk har tilstrækkelig kapacitet til at overvåge farvandene omkring Comorerne eller på nogen måde forvalte deres lagre. Vi sender åbenbart, som ordføreren nævnte, noget i retning af 65 fartøjer (flest spanske og franske) til disse farvande. Disse fartøjer fanger 40.000 t fisk. Hvordan kan nogen have kontrol med, hvad de foretager sig, eller hvad de tager med sig tilbage? For at sige det rent ud synes jeg nærmere, at det er en tilladelse til at drive rovdrift.
For det første vil jeg gerne have en ordentlig vurdering, som hr. Royo efterlyste, en økonomisk vurdering og en cost-benefit analyse på vegne af EU. Jeg vil gerne gå videre end det og få en social vurdering af de penge, som vi bruger, for at finde ud af, om vi bidrager til en forbedring af den økonomiske og sociale situation i visse områder i Spanien eller Frankrig, som disse penge forventes at gå til, eller om vi blot giver en mindre gruppe, som forvalter forholdsvis store mængder kapital, tilladelse til at udnytte farvandene ud for et land, som ikke på nogen måde er i stand til at kontrollere sine egne ressourcer.
Det er min største bekymring. Jeg foretrækker, at disse penge bruges i de omhandlede områder i Spanien, Portugal eller Frankrig, og at de bruges, så vi har direkte kontrol med den udvikling, vi støtter, og på en måde, som vi er sikre på er bæredygtig, f.eks. til fiskeopdræt eller alternative industrier.
Ikke desto mindre støtter jeg betænkningen. Hr. Royo giver udtryk for udvalgets holdning.

Fischler
. (DE) Hr. formand, mine damer og herrer, kære parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne først og fremmest takke ordføreren, hr. Pérez Royo, for denne betænkning om den nye fiskeriprotokol med Comorerne. Det glæder mig også, at De, hr. ordfører, støtter dette forslag helt og fuldt.
Den nye protokol vedrører udelukkende tun og fastlægger - som allerede anført - fiskerimuligheder for i alt 65 skibe. Den finansielle modydelse beløber sig årligt til ca. 350.000 euro. Det glædelige er, at 60% af denne sum skal anvendes til målrettede foranstaltninger til udvikling af den lokale fiskerisektor i Comorerne, med særlig hensyntagen til det kystnære fiskeri.
Ganske kort til ændringsforslagene. Ændringsforslagene 1, 3 og 4 er indholdsmæssigt ikke noget problem, ganske vist er de set med vores øjne overflødige, fordi Kommissionen allerede opfylder de i ændringforslagene indeholdte krav som led i interinstitutionelle aftaler og især gennem rammeaftalen mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen fra 5. juli sidste år.
Ændringsforslag 5 kan jeg desværre ikke godkende. Det gældende princip lyder her nemlig, at det ikke er nødvendigt med et nyt forhandlingsmandat for protokoller, da det drejer sig om et tillæg til en aftale.
Ændringsforslag 2 kan jeg tilslutte mig helt og fuldt, men heller ikke dette er set med vores øjne nødvendigt, for de heri berørte principper svarer allerede til Fællesskabets grundlæggende holdning om anvendelse af fiskeressourcerne på en bæredygtig og ansvarlig måde. Jeg vil her gerne nævne som eksempler vores meddelelse om emnet "fiskeri og fattigdomsbekæmpelse" og den nyligt forelagte grønbog om fiskeripolitikkens fremtid.
Hvad angår ændringsforslag 6, deler Kommissionen Europa-Parlamentets anliggende med henblik på at beskytte levestedet for den blå fisk i Comorerne. I stedet for at henvise dertil i rådsforordningens tekst, foreslår jeg følgende fremgangsmåde: Kommissionen er parat til i en skrivelse at overbevise myndighederne i Comorerne om betydningen af denne species og det hermed forbundne problem. Vi sender gerne formanden for Fiskeriudvalget, hr. Varela, en kopi af dette brev.
Endelig kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 7. Det er nemlig en integreret bestanddel af vores aftalepolitik, og det står også i alle forhandlingsdirektiver, at den finansielle modydelse for de tildelte fangstrettigheder delvis skal tilvejebringes fra EU-budgettet og delvis af skibsrederne. I det konkrete tilfælde betyder det, at Fællesskabet overtager den finansielle modydelse til det pågældende tredjeland, men skibsrederne skal selv betale licensafgifterne.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.
Da dagsordenen er færdigbehandlet, udsætter jeg mødet i et kvarter inden afstemningen.
(Mødet udsat kl. 18.15 og genoptaget kl. 18.30) Om formandens meddelelse om udvalgenes sammensætning

MacCormick
Hr. formand, jeg er sikker på, at De nu med rimelig lettelse kan bekræfte, at et stort antal sager, som verserer for Retsudvalget vedrørende medlemmers immunitet, nu falder bort.

Formanden
Jeg lader Dem dømme om Deres bemærkning, kære kollega.

AFSTEMNING
Formanden
Vi går over til afstemningen om den aktuelle og uopsættelige debat.
Inden afstemningen om Tchad

Maes
Hr. formand, jeg har en række små ændringer, som er nødvendige på grund af den ændrede situation i Tchad og en tilføjelse, som alle grupper er enige om, og som er meget enkel og kort. I punkt i) skal ordene must endorse ændres til did endorse (i datid). I punkt 3 i den ordnede del skal ved den første linje tilføjes: notes that the election of President Idriss Déby on 20th May 2001 was confirmed by the Chadian Constitutional Court on the 13th of June. Dette på grund af den ændrede situation, det har allerede fundet sted. Det kan ikke ændres. Så er der en aftale om en tilføjelse af et punkt 10a: calls on the Commission to examine the possibility of using the consultation procedure under the terms of Article 96 of the Cotonou Convention.

Formanden
Tak, Deres to præcisioner er altså tekniske ændringsforslag, der bygger på bekræftede fakta.

Sylla
Hr. formand, det er ikke for at gøre indvendinger, jeg har taget ordet, men kun for at sige, at jeg synes, at fru Maes' ændringsforslag er fornuftige, men at det samtidig virker, som om vores drøftelse ikke har været helt i overensstemmelse med den tekst, vi skal stemme om.
Jeg deltager således ikke personligt i denne afstemning, fordi jeg ikke mener, at omfanget af de vesteuropæiske landes, og særlig Frankrigs ansvar, over for Tchad afspejles tilstrækkeligt i betænkningen. Jeg accepterer fru Maes' ændringsforslag, men jeg deltager ikke personligt i afstemningen om Tchad, fordi jeg ikke mener, at de er vidtrækkende nok.

Formanden
Det er Deres fulde ret, hr. Sylla. Vi indfører dette i protokollen.
Fru Maes' to første tekniske ændringsforslag er således indført. Hvad angår den sætning, hun læste op, er det et mundtligt ændringsforslag.
Er der indvendinger mod, at dette mundtlige ændringsforslag tages i betragtning?
Det er der ikke, det indføres ligeledes i protokollen.
Under afstemningen om Afghanistan

Maes
Hr. formand, vi mente, at der stadigvæk skulle stemmes om en del af punkt 6, den allersidste del.

Formanden
Nej, fru Maes, vi har taget sætningen ud og stemt i to dele, og de to dele er blevet godkendt af plenarforsamlingen.
Inden afstemningen om Angola

Ribeiro e Castro
Hr. formand, det er ikke noget egentligt mundtligt ændringsforslag, men snarere en faktuel precisering, som jeg, hvis der ikke er nogen indvendinger, gerne så kunne føre til en rettelse i teksten til den fælles beslutning. I punkt seks tales der om 3 millioner fordrevne som følge af krigen i Angola. De seneste statistikker og indsamlede oplysninger fra de internationale organisationer peger på 4 millioner. Jeg vil derfor gerne, hvis der ikke er nogen indvendinger, bede om, at dette tal rettes: 4 millioner og ikke 3 millioner.

Formanden
Vi begynder under alle omstændigheder ikke at stemme om den fælles beslutning nu. Der er først to gruppe-beslutningsforslag, der ikke dækker hele teksten. Jeg foreslår, at De og Deres kolleger tænker over forslaget fra hr. Ribeiro, mens vi går over til afstemning om de andre forslag. Vi får se, om plenarforsamlingen godkender det stillede tekniske ændringsforslag.
Om afstemningen om Angola

Swoboda
Hr. formand, for at nå frem til en så bred konsensus og så bred en tilslutning som muligt kunne jeg tænke mig at foreslå, at vi foretager et mundtligt supplement, som erstatter ændringsforslagene 2, 3 og 4 og indføjes som nyt punkt 5a, og som ville lyde på følgende måde - jeg håber, at De tilgiver mig mit dårlige franske, jeg vidste ikke, at der netop ville være en fransktalende formand:
"Fordømmer de militære styrkers massakrer mod den civile befolkning".
Det ville, hvis det finder tilslutning, erstatte ændringsforslagene 2, 3 og 4.

Formanden
For det første er Deres fransk perfekt, hr. Swoboda, og dernæst vil jeg henholde mig til forretningsordenen.
Er der indvendinger mod, at dette mundtlige ændringsforslag tages i betragtning?
Det er ikke tilfældet.
Betænkning (A5-0184/-2001) af Graefe zu Baringdorf for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1259/1999 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte (KOM(2000)841 - C5-0762/2000 - 2000/0335(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0180/2001) af González Álvarez for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Rådets beslutning om fastlæggelse af en fællesskabsordning for koordinering af civilbeskyttelsesindsatsen i katastrofetilfælde (KOM(2000) 593 - C5-0543/2000 -2000/0248(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0143/2001) af Redondo Jiménez for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets direktiv om EF-foranstaltninger til bekæmpelse af klassisk svinepest (KOM(2000) 462 - C5-0493/2000 - 2000/0214(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Betænkning (A5-0192/2001) af Pérez Royo for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse for perioden 28. februar 2001-27. februar 2004 af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den Islamiske Forbundsrepublik Comorerne om fiskeri ud for Comorerne (KOM(2001) 173 - C5-0144/2001 - 2001/0088(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)STEMMEFORKLARINGER
Betænkning af Gonzalez Alvarez (A5-0180/2001)

Turchi
Den række af naturkatastrofer, teknologiske katastrofer og miljøkatastrofer, som med jævne mellemrum rammer store områder i hele verden, giver altid anledning til anmodninger om nødforanstaltninger, hvor man gør EU's civilbeskyttelsesindsats mere effektiv, hvilket er tilfældet med dette forslag til retsakt, som jeg føler, jeg godt kan støtte.
Som rådgivende ordfører for Budgetudvalget vil jeg gerne sige om dette forslag, at denne EU-mekanisme, som koordinerer civilbeskyttelsesindsatsen, bliver oprettet på permanent basis for at imødegå nogle præcise nødsituationer. Der vil således blive oprettet et organ under Kommissionen, og dette organ skal koordinere medlemsstaternes indsats.
Denne mekanisme kommer til at koste 1,5 millioner euro om året og vil blive opført under budgetpost B4-3300 "EF-samarbejde om beskyttelse af civilbefolkningen og imødegåelse af nødsituationer". Der eksisterer et andet retsgrundlag for denne budgetpost, og dette retsgrundlag tillader et flerårigt program (2000-2004) med en finansieringsramme på 7,5 millioner euro. I overensstemmelse med den fælles erklæring af 20. juli 2000 har jeg noteret mig, at denne ekstraudgift er forenelig med udgiftsområde 3 i de gældende finansielle overslag, uden at der foretages nogen reduktion for de eksisterende politikkers vedkommende.
Jeg er dog usikker på to punkter, som jeg allerede i min betænkning bad Kommissionen om at kaste lys over. Det gælder for det første adskillelsen mellem konjunkturudgifter og rene driftsudgifter, f.eks. udgifter til redningsmandskaberne, vurderingsholdene og koordineringsholdene, og de strukturelle udgifter af mere administrativ karakter. Og for det andet gælder det risikoen for en overlapning af de aktioner, der finansieres i forbindelse med civilbeskyttelsessamarbejdet, hvor der også er taget højde for øvelser, ekspertudveksling og mobilisering af personer med særlige kvalifikationer.
Jeg er under alle omstændigheder af den opfattelse, at vi bør støtte dette forslag til retsakt, og i den forbindelse vil jeg gerne sige, at min gruppe stemmer for betænkningen.
Betænkning af Redondo Jimenez (A5-0143/2001)

Klaß
. (DE) Den klassiske svinepest er en af dyreverdenens svøber i Europa. Virussygdommen, som er ufarlig for mennesker, kan optræde igen og igen, da virussen fortsat er til stede som følge af smittede vildsvinebesætninger i nogler regioner af EU.
Det giver mening at udvikle strategier til bekæmpelse i rolige tider og ikke i krisetider, hvor forebyggende foranstaltninger nødvendigvis står i centrum, for udbruddet af sygdommen kan medføre en massiv nedslagtning af dyr.
Vaccinationspolitikken i EU står, senest med udbruddet af mund- og klovsyge, stærkere i synsfeltet. Anvendelsen af traditionelle vacciner er forbundet med lange perioder med fuldstændig isolering af kvægbestanden i de ramte regioner.
Situationen ville være anderledes, hvis man kunne anvende markørvaccinerne, som der for tiden arbejdes på at forbedre. Vaccinerede dyr skal kunne skelnes fra smittede dyr.
Fru Redondo har til problematikken omkring den klassiske svinepest forelagt en afbalanceret, god betænkning. Jeg støtter kravet om øget forskning og udvikling af vaccinerne.
Med anvendelsen af markørvaccinerne ville man have et meget nyttigt, ekstra redskab til bekæmpelsen af sygdommen i områder med høj svinebelægningsgrad, og den massive aflivning af dyr ville kunne undgås. I forbindelse med sygdomme spiller hygiejnen en stor rolle. Tilberedningen af foder skal underkastes de strengeste forskrifter, som er kontrollerbare, og som også skal kontrolleres.
Et totalt forbud mod fodring med husholdningsaffald afviser jeg. Det ville betyde tilintetgørelse af værdifulde næringsstoffer, kun fordi vi ikke ser os i stand til at udnytte dem på en sådan måde, det vil sige at opvarme dem på en sådan måde, at de er hygiejnisk rene.

Meijer
Svineproduktionen er steget i årevis. Vegetabilske produkter, som tidligere blev spist med det samme af menneskerne, blev givet til svinene, og svinene blev efterfølgende spist af menneskerne. Indsatsen var mere kød og billigere kød. Der var alt for lidt opmærksomhed om dyresygdomme, dyrs velfærd og menneskers sundhed. Hvis vi avler slagtedyr under kunstige forhold og i store tætpakkede antal, får sygdomme flere chancer. Netop ved de overfyldte stalde og den på grund af handlen omfattende transport er forebyggende vaccination den eneste mulighed for at begrænse sygdomsudbrud. Alligevel udebliver denne indlysende sikkerhedsforanstaltning. Den internationale handel kræver kød fra ikke-vaccinerede dyr. Det er kortsigtet, at Kommissionen fortsat medvirker til en forudgående ikke-vaccinationspolitik og masseslagtninger af sunde dyr bagefter, og at ordføreren er enig heri. Denne løsning på svinepestproblemet erklærer handlen hellig og dømmer dyret fredløst. Det forudsiger meget lidt godt for den tilsagte besindelse med hensyn til vaccinationspolitikken efter den nuværende mund- og klovsygeepidemi. Som tilhænger af forebyggende vaccination og som modstander af unødig aflivning støtter jeg ikke ordførerens forslag.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg er nødt til at forklare, hvorfor jeg ikke kan afgive nogen stemmeforklaringer. Jeg havde besøg af min 86-årige mor her i Europa-Parlamentet, og hun sagde følgende til mig: "Bravo, Fatuzzo! Det er et pænt Parlament! Men du snakker lidt for meget. Du skal afgive færre stemmeforklaringer." Og man skal jo altid lytte til sin mor! Derfor vil jeg gerne glæde hende ved ikke at afgive flere stemmeforklaringer. I hvert fald ikke i dag!
(Bifald og munterhed)

Formanden
Jeg tror, hr. Fatuzzo, at bifaldet viser, hvor målløs plenarforsamlingen er over Deres mors klogskab.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 19.00)

