Famagusta (Varosha) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af Marcin Libicki for Udvalget for Andragender til Kommissionen om inkorporering af tilbagegivelsen af bydelen Varosha til de retmæssige indbyggere i de omfattende foranstaltninger, der tager sigte på at bringe isolationen af det tyrkisk-cypriotiske samfund til ophør - B6-0446/2006).
Marcin Libicki 
forslagsstiller. - (PL) Hr. formand! Vi har ventet temmelig længe på opførelsen af den mundtlige forespørgsel om Varosha i Famagusta på Parlamentets dagsorden. Det er således anden gang i dag, at vi drøfter spørgsmål relateret til Udvalget for Andragender. I formiddags fremlagde vores udvalg dets betænkning om den europæiske ombudsmands beretning.
Det glæder mig meget, at disse spørgsmål, er blevet sat på dagsordenen den samme dag, selv om vi har ventet meget længe på at drøfte disse to punkter. I lyset af vores beskrivelse af Udvalget for Andragender som et organ, der har til formål at bringe EU tættere på borgerne, er jeg meget tilfreds med, at vi har mulighed for at drøfte et meget vigtigt andragende. Det glæder mig også, at nogle af andragerne sidder i tilhørerlogen. Det glæder mig at byde hr. Afxentiou og hr. Christofidis velkommen. De er som nævnt to af andragerne og vil følge i debatten i dag.
Beslutningen om at stille en mundtlig forespørgsel blev truffet på udvalgets møde den 14. juli 2005. Andragerne, bl.a. de to andragere, der er til stede i dag, deltog også i det pågældende møde. De repræsenterer en meget vigtig organisation i Cypern kaldet Famagusta Refugees Movement. Denne organisation blev etableret i 1976 af de fordrevne indbyggere i Famagusta. Europa-Parlamentet har desværre udsat debatten flere gange. Debatten i dag er således blevet betydeligt forsinket. Hele problemet er i mellemtiden blevet endnu mere presserende.
Andragerne understregede, at der er gået 30 år, siden Famagusta blev besat af den tyrkiske hær, og bydelen Varosha blev afspærret. Da andragerne fremlagde deres problemer og deres andragende på udvalgsmødet, understregede de, at Varosha, der er blevet en hel spøgelsesby, skaber store kløfter mellem de fordrevne indbyggere og disses efterkommere. Den lægger hindringer i vejen for et samlet økonomisk genopsving i byen og bidrager på ingen måde til at skabe tillid mellem de to cypriotiske samfund.
Andragerne foreslår navnlig, at Varosha tilbagegives til de oprindelige indbyggere på vilkår fastlagt af det internationale samfund, herunder navnlig EU. Andragerne bekræfter, at de støtter bestræbelser på at hjælpe tyrkisk-cypriotere, der udgør en integrerende del af Cypern i retlig og social henseende. De udtrykker også bekymring over de gennemførte forordninger, der begunstiger det tyrkisk-cypriotiske samfund. De er bekymret over, at disse foranstaltninger fører til isolation og modvirker den underliggende strategi om en genforening af Cypern.
Andragerne understregede, at selv om dette formål er angivet i begrundelsen til Rådets forordning om oprettelse af et instrument for økonomisk støtte til fremme af den økonomiske udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund, er hensigten med pakken at fremme Cyperns genforening ved at støtte den økonomiske og sociale udvikling med særlig vægt på den økonomiske integration.
Der har ikke været ført en konsekvent politik for at opnå disse mål. Andragerne foreslår først og fremmest, at der træffes foranstaltninger til fremme af handel og turisme, hvilket kunne øge samfundets velstand og forbedre den økonomiske situation, og at potentialet i havnen i Famagusta udnyttes fuldt ud, hvilket ville resultere i et genopsving i hele den omkringliggende region.
Andragerne foreslog også, at en del af de EU-midler, der er øremærket til støtte til tyrkisk-cyprioterne, overføres til en særlig fond, der forvaltes af en ikkestatslig organisation i EU-regi og under Kommissionens opsyn, hvor begge samfund deltager på lige fod. De foreslog også, at disse midler øremærkes til renovering, modernisering og udnyttelse af havnen i Famagusta.
Udvalget for Andragender har på vegne af andragerne stillet en mundtlig forespørgsel til Kommissionen, hvori det anmoder Kommissionen om at oplyse, hvilke instrumenter Kommissionen agter at bruge for at sikre, at de problemer, som andragerne har rejst, løses.
Rådet (almindelige anliggender) besluttede den 27. februar 2006 at anmode Kommissionen om at fortsætte bestræbelserne med hensyn til direkte handel til fordel for det tyrkisk-cypriotiske samfund på baggrund af de forhandlinger, der fandt sted under det luxembourgske formandskab, hvor den afspærrede bydel Varosha og havnen var sat på dagsordenen sammen med forordningen om frihandel. Det blev samtidig påpeget, at denne del af Famagusta, Varosha, i øjeblikket ligger uudnyttet hen. Det er en utrolig smertelig situation for de fordrevne indbyggere og disses efterkommere. Den lægger hindringer i vejen for et økonomisk genopsving i byen og bidrager på ingen måde til at skabe tillid mellem de to cypriotiske samfund. Hvordan har Kommissionen tænkt sig at gå videre med sagen på grundlag af ovennævnte beslutning, så den afspærrede del af Famagusta kan gives tilbage til de retmæssige indbyggere?
Parlamentet har ved flere lejligheder drøftet spørgsmål relateret til Cypern, Tyrkiet og problemerne forårsaget af den tyrkiske aggression mod Cypern. Dette andragende og den efterfølgende mundtlige forespørgsel handler netop om dette problem, der er af afgørende betydning for denne del af Europa, og som har følger for hele EU. Jeg vil derfor blive meget glad, hvis dette spørgsmål besvares, men jeg ser også meget gerne, at de forskellige europæiske organer stiller forslag, og at andragernes krav gennemføres.
Dette spørgsmål er vigtigt, da de tyrkiske, græske og cypriotiske borgere vil vurdere, hvor effektivt de europæiske organer kan løse problemer relateret til de europæiske borgeres forhåbninger, på grundlag af denne løsning.
Jeg vil meget gerne have et svar, og håber, at dette svar vil tilfredsstille andragerne såvel som Udvalget for Andragender og Parlamentet.
Olli Rehn
Hr. formand! Jeg vil begynde med at takke hr. Libicki og Udvalget om Andragender for at rejse dette spørgsmål. Personlige venner, jeg har kendt i lang tid, er flygtninge fra Varosha, og derfor kender jeg vigtigheden af spørgsmålet, ikke kun fordi det hører under mit område, men også gennem mine personlige kontakter.
De Forenede Nationer har ansvaret for og kompetencen til at tilstræbe en bred løsning af Cypern-problemet. Kommissionen støtter FN i disse bestræbelser og tilskynder de berørte parter til at genoptage drøftelserne af en sådan løsning.
Tilbagegivelsen af Varosha til dens lovlige indbyggere er et nøgleelement i den proces, FN leder. Hvis der opnås enighed mellem parterne, skal tilbagegivelsen af Varosha finde sted under FN's auspicier.
Annan-planen forudså en tidlig tilbagegivelsen af Varosha til byens retmæssige indbyggere. Men den plan, der blev støttet af FN og EU, faldt i 2004.
Tilbagegivelsen af Varosha er et særskilt spørgsmål i forhold til indførelsen af direkte handel mellem det tyrkisk-cypriotiske samfund og resten af EU. Direkte handel henhører under EU's kompetence. Kommissionen har udarbejdet et forslag til forordning herom i juli 2004.
Flere på hinanden følgende formandskaber i EU har i deres forsøg på at nå til enighed i Rådet om forordningen om direkte handel undersøgt mulige løsninger, men indtil nu uden held. Det finske formandskab gør sig store diplomatiske bestræbelser på at komme ud af det nuværende dødvande, og Kommissionen støtter fuldt ud formandskabet i dets bestræbelser. Den finske formel vil skabe en situation med fordele for alle, for begge befolkningsgrupper og alle berørte parter. Det vil være en væsentlig tillidsopbyggende foranstaltning på vejen imod en omfattende løsning og vil således også frembyde en mulighed for tilbagegivelse af Varosha. At skabe en sådan situation med gevinster for alle parter har været det essentielle i europæisk integration siden Robert Schuman og Konrad Adenauers dage, da de forenede Frankrig og Tyskland, kun fem år efter at den bitreste og mest ødelæggende krig på kloden var blevet udkæmpet på deres territorium.
I de sidste 42 år har der været nok snak om "røde linjer" og "afpresning" i det østlige Middelhav. Det er præmoderne snak i nutidens postmoderne Europa. Det er på høje tid at erstatte de røde linjer med brobygning og en tankegang, der sigter imod fordele for alle, for det er præcis det, EU drejer sig om.
Panayiotis Demetriou
for PPE-DE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Famagusta-spørgsmålet er hovedsaglig humanitært. Det var præcis det grundlag, hvorpå Famagusta-flygtningebevægelsen forelagde sit andragende for Udvalget om Andragender.
I 32 år har 30.000 mennesker drømt dag og nat om at vende tilbage til deres hjem. 32 år er for lang tid. Den smukke by Famagusta er stadig ubeboet. Det er en spøgelsesby. Tyrkiet insisterede kynisk på at beholde den som et forhandlingsobjekt. Naturligvis er det, Famagustas beboere spørger om, hvad det internationale samfund gør, og hvad EU gør for at hjælpe dem med at komme tilbage til deres hjem. Kommissæren har sagt, at alle forsøger. Men spørgsmålet er ganske enkelt. Der er en tom by at give til dens lovlige beboere. Der er andre forhandlingsobjekter, Tyrkiet kan bruge.
Man sender ikke det rigtige budskab til Tyrkiet om, hvad der bør gøres. Overvejelserne om Famagusta er det første store skridt mod en ordentlig løsning på Cypern-problemet, baseret på FN's resolutioner og europæiske værdier. Tyrkiet må tage det skridt nu, af hensyn til retfærdigheden, til Tyrkiet selv og af hensyn til de græske og tyrkiske cyprioter, som hr. Libicki har sagt.
Den desperate appel fra de flygtninge fra Famagusta, der stadig er i live, er: "Hjælp os at komme hjem". Lad os hjælpe dem, hr. kommissær. Nu er det tid.
Maria Matsouka
Hr. formand, mine damer og herrer, de fleste af os er så heldige at have små luksusting som f.eks. at bo i eget hus tæt på venner og bekendte. I dag drøfter vi imidlertid de forsøg, som visse folk, der tilhører den store europæiske familie, gør på at genvinde netop det, som vi tager for givet i vores hverdag.
Flygtningebevægelsen fra Famagusta består af forviste borgere fra en by, der har været forladt i 32 år. Disse mennesker har ganske vist formået at skabe sig et liv igen i Cypern, men tænk på, hvordan det må være at vide, at ens første hjem eller barndomshjem befinder sig nogle kilometer væk, forladt og uden for rækkevidde af årsager, som man ikke selv er herre over.
Mine damer og herrer! Det vil have mange økonomiske og sociale fordele at give Famagusta by tilbage til de retmæssige beboere fra det græsk-cypriotiske og det tyrkisk-cypriotiske samfund. Famagusta var en populær turistdestination. Hvis den genopbygges, kan man bringe den tilbage til dens fordums glans, ligesom der kan skabes store muligheder for handelen, hvis man udnytter havnen, der kan genåbnes - som man har anmodet om - ved brug af de nyeste teknologier, så man udnytter den bedst muligt. Hvis byen gives tilbage til dens indbyggere, således at man sørger for at styrke båndene mellem de to samfund med garantier fra det internationale samfund og naturligvis fra EU under genopbygningen og udviklingen, vil der blive udviklet fornuftige bånd mellem de to samfund. Hvis der skabes vilkår med sikkerhed, tryghed og tillid til den økonomiske udvikling og samarbejdet, vil de sociale bånd blive udviklet, så længe det arbejdsmæssige og økonomiske samarbejde udvikles.
I sidste instans er det nødvendigt, at byen udvikler sin egen dynamik. En dynamik, der vil fungere som et banebrydende eksempel. Eftersom kravet kommer fra byens indbyggere, og alle ved, at der er positive relationer mellem folk i de to samfund, spørger jeg mig selv, om vi har ret til at sige nej, ret til at lade være med at hjælpe. Denne mulighed bør dog ikke give os anledning til at underminere bestræbelserne på at skabe fremskridt i Cypern. Vi har alle et ansvar. Ansvar over for menneskene, men også ansvar over for historien.
Marios Matsakis
Hr. formand! I de senere år har det ikke været usædvanligt, at terrorister tog gidsler og derefter krævede løsepenge. Det er en foragtelig, satanisk kriminel perversion, og den bliver vidt og bredt fordømt af alle, der har blot den mindste gnist af almindelig sund fornuft. Ligeledes er det at holde en by som gidsel, når det gøres af et land, der har invaderet et andet, og så bruger denne by for at få politiske gevinster gennem afpresning, et udslag af psykopatisk barbari af umådelig størrelse, og baseret på et uforståeligt ræsonnement. Det er det, der er sket i tilfældet Famagusta.
Indtil 1974 var Famagusta en blomstrende by fuld af liv, med en rig historie, der går tusinder af år tilbage, omgivet af blomstrende citrusfrugthaver og beliggende ved en gylden sandstrand. Det var en utrolig smuk by. Famagusta blev vidt og bredt af mange betragtet som det østlige Middelhavs juvel. Dens fredselskende beboere passede deres daglige dont og arbejdede hårdt for at skabe fremskridt og velstand. Men i sommeren 1974 blev alle deres drømme tilintetgjort.
Efter adskillige voldsomme og katastrofale luftbombardementer blev byen indtaget af horder af tyrkiske soldater, tanks og pansrede køretøjer, der spredte død og ødelæggelse på deres vej. Beboerne flygtede rædselsslagne, idet de desperat forsøgte af redde livet for deres kære og kun medførte de allermest nødvendige ting for overlevelse. De fleste af dem fandt tilflugt på et højt beliggende område nogle få kilometer syd for byen, hvor de levede i interimistiske flygtningelejre, og hvorfra de kunne se deres hjem blive udplyndret af tyrkiske soldater.
Ud over møbler og andre husholdningseffekter tog de invaderende døre, vinduer, vandrør, tagsten og hvad som helst ellers, de kunne få fat i. Så afspærrede de hele byen, erklærede den for en militær zone, og satte vagtposter rundt om den. Denne tilstand fortsætter i dag, 33 år senere. Når en indbygger drevet af hjemveens desperation har forsøgt at nærme sig sin afspærrede by, er han blevet skudt på stedet eller arresteret af tyrkiske soldater, og dømt ved tyrkiske militære domstole for at trænge ind på et militært højsikkerhedsområde.
Spøgelsesbyen Famagusta har mange gange været i fokus i forskellige FN-resolutioner, og ind imellem "hvis'erne" og "når'erne" og "hvordan'erne" i det tågede diplomatiske sprog har Famagustas befolkning forsøgt igen og igen at tro på, at de ville komme tilbage til deres hjem. Men det har alt sammen været en illusion, fordi det i det politiske diplomatis virkelige verden næsten altid er den stærkeste, der vinder. I tilfældet Cypern var og er Tyrkiet langt den stærkeste.
Netop som flygtningene fra Famagusta var ved at blive helt desillusionerede med FN og Sikkerhedsrådet, opstod der pludselig nyt håb i form af Cyperns tiltrædelse af EU.
Mænd, kvinder og børn sagde pludselig ord som "det europæiske acquis communautaire" og "de principper og værdier, hvorpå EU er grundlagt". Mange var endog overbevist om, at EU efter tiltrædelsen ville tvinge Tyrkiet til at tilbagegive Famagusta til sine rette ejere. Hvor naive de var. De forstod slet ikke, at EU især er interesseret i handel på det store tyrkiske marked og slet ikke i gammeldags principper som retfærdighed og frihed. De forstod slet ikke, at EU især ser Tyrkiet som et land, der er tæt på at have enestående betydning for at modvirke truslen fra islamiske fundamentalister.
Og således, mine damer og herrer, finder vi, at vi i dag taler, taler og taler om Famagustas indbyggeres ret til vende hjem. Hvis Tyrkiet får sin vilje, vil vi sandsynligvis fortsætte med at tale om det i lang tid endnu, mens det store EU bliver ved med at være stolt af sine principper og værdier, og næsten alle vil være glade - især den tyrkiske regering - bortset fra befolkningen fra Famagusta.
Vi vil gradvist affinde os med deres sorg over at måtte se deres by, juvelen i det østlige Middelhav, langsomt dø under omhyggelig observation fra FN, Sikkerhedsrådet og nu EU.
Kyriacos Triantaphyllides
Hr. formand! Spørgsmålet om tilbagegivelen af det spærrede område i Famagusta til de retmæssige indbyggere har aldrig været en del af helhedsløsningen på Cypern-problemet, som der er vedtaget relevante FN-resolutioner om.
Det forhold, at tilbagegivelsen af byen i mange år har været holdt uden for helhedsløsningen, er det ene af de punkter, jeg gerne vil fremhæve. Det andet er, at Kommisionen i sin sidste rapport om fremskridtene i Tyrkiet understreger, at gennemførelsen af protokollen er en juridisk forpligtelse i sig selv, som ikke kan kædes sammen med det tyrkisk-cypriotiske samfunds status. Derfor tager Tyrkiet fejl, når det kæder spørgsmålet om overholdelsen af landets forpligtelser sammen med ophævelsen af den såkaldte isolation af tyrkisk-cyprioterne, som, for så vidt den er en kendsgerning, ene og alene skyldes den tyrkiske besættelse.
Der er også kredse i EU, der begår den fejl at acceptere denne sammenkædning. Hvis denne sammenkædning foretages, kan den cypriotiske regerings forslag om fælles benyttelse af havnen i Famagusta, under FN's auspicier og Kommissionens tilsyn og kædet sammen med byens retmæssige indbyggeres tilbagevenden, imidlertid blive det vendepunkt, som kan være med til, at man kommer ud af det stærkt uønskede dødvande, man befinder sig i. På denne måde vil Tyrkiet få opfyldt sit krav om ophævelse af den såkaldte isolation af tyrkisk-cyprioterne. Selv om tyrkisk-cyprioterne absolut intet mister, ved at byen, der har været forladt i 32 år, overgives til de retmæssige indbyggere, sikres de retten til at drive udenrigshandel fra havnen. Desuden vil alle de retmæssige indbyggere vende tilbage til deres by, samtidig med at de tyrkiske havne og lufthavne vil blive åbnet for cypriotiske skibe og fly. Endelig vil de to samfunds sameksistens i Famagusta støtte indsatsen for at finde en helhedsløsning på Cypern-problemet.
Konklusionen er, at tilbagegivelsen af Famagusta til de retmæssige indbyggere er nøglen til løsningen på de aktuelle problemer på en måde, der tjener alle parters berettigede interesser. Hvis alle er situationen voksen, og fornuften sejrer, er vi beherskede optimister og tror på, at de aktuelle hindringer vil kunne overvindes.
Kathy Sinnott
for IND/DEM-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Famagusta holdes som gidsel. Den er blevet beskrevet som en spøgelsesby. Den er øde, isoleret og tom. Famagusta er en by på østkysten af Cypern. I 1974 invaderede tyrkiske tropper Famagusta, og siden da har byen været lukket af. I øjeblikket står den ubrugt hen og bevogtes af tyrkiske tropper. Der bor ikke nogen. Enhver, der forsøger at komme ind, bliver skudt på stedet eller kommer for en militær domstol.
Famagusta havde kun uafhængighed i 14 år. I den tid var den af uvurderlig værdi for den cypriotiske økonomi. Den havde en befolkning på 60.000 med 15.000 tilrejsende pendlere dagligt. Den havde en travl havn. Skønt den kun rummede 7 % af Cyperns befolkning, tegnede den sig for over 10 % af den samlede industrielle beskæftigelse og produktion på Cypern. Til trods for disse tal og for de indlysende fordele for Cypern er byen forblevet øde. Det er helt klart ikke en situation, som Cypern og dens befolkning kan tolerere. Det er indlysende, at der må gøres noget.
Jeg finder det utroligt, at EU ikke kræver omgående og betingelsesløs tilbagegivelse af Famagusta til dens indbyggere, der i øvrigt er EU-borgere. I stedet har vi denne bizarre situation, hvor EU og mange EU-regeringer forsøger at imødekomme alle Tyrkiets modbydelige krav og ønsker. Vi ved alle, at Tyrkiet ønsker at tiltræde EU. Vi ved, hvilket magtfuldt land det er. Men vi må spørge os selv, om Tyrkiet er parat til at tilslutte sig Den Europæiske Union.
Tyrkiet gør ikke sin tiltrædelse nogen tjeneste. Da jeg først kom her i Parlamentet, stemte jeg for at indlede forhandlinger med Tyrkiet. Ved den sidste afstemning afholdt jeg mig. Bliver jeg nødt til at stemme imod Tyrkiets tiltrædelse, eller vil jeg snart få lidt god vilje fra Tyrkiets side at mærke?
Jeg kan ikke se noget godt i denne situation. At tilbagegive Famagusta ville være en glimrende lejlighed for Tyrkiet til at vise ikke bare Famagustas oprindelige indbyggere, men også EU og resten af verden, at det er et fredselskende og fredsstøttende land.
Charles Tannock
(EN) Hr. formand! Siden den tyrkiske invasion i 1974 har Cypern på tragisk vis været delt, og byen Famagusta har været besat af de tyrkiske væbnede styrker.
Vi begynder nu at se en lovende forhandlingsløsning nærme sig under det finske formandskab for EU, i henhold til hvilken den tyrkisk-besatte nordlige del af øen igen kan åbnes op for direkte handel gennem Famagustas havn, under streng overvågning fra EU. Det skulle være i bytte for Tyrkiets tilbagegivelse af det indhegnede område Varosha til dets oprindelige græsk-cypriotiske beboere under FN-kontrol. Heldigvis kan de oprindelige græsk-cypriotiske beboere vende tilbage uden problemer, da det ikke er nødvendigt at genhuse nogen, fordi det affolkede Varosha-område blev lukket af i 1974 og er under direkte kontrol fra det tyrkiske militær.
Henvisning til genbosættelse i Varosha blev medtaget i aftalen på højt plan mellem Kyprianou og Denktas i 1979. Man aftalte allerede dengang, at dette skulle gennemføres uden at vente på resultatet af drøftelserne om andre aspekter af Cypern-problemet, eller at det blev brugt som et forhandlingsobjekt, når man drøftede andre cypriotiske problemer.
Det er helt klart, at tilbagegivelsen ikke kan forbindes med spørgsmålet om Tyrkiets gennemførelse af sit højtidelige løfte, som EU-kandidatland, om at åbne sine havne for alle skibe fra Cypern, sådan som Tyrkiet gik med til under Ankara-protokollen om udvidelse af toldunionen, der må udstrækkes til alle EU-lande. Disse indbefatter Republikken Cypern, som Tyrkiet helt latterligt nægter at give juridisk anerkendelse, selv om Cypern er fuldt medlem af EU.
Den grønne linje må også omhyggeligt overvåges, hvis man genoptager direkte handel fra den nordlige del af øen, med hensyn til en mulig vækst i omfanget af ulovlig indvandring og menneskehandel, særlig med kvinder fra Østeuropa. Desuden kan den såkaldte republik Nordcypern ikke få lov til at fortsætte som et helle for undvegne kriminelle, herunder berygtede flygtninge fra Det Forenede Kongeriges justitsvæsen, såsom Asil Nadir.
Mechtild Rothe
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær! Det er en uholdbar situation for Europa, at Varosha befinder sig i den tilstand, den gør: en spøgelsesby, en by afspærret med pigtråd, som tidligere havde omkring 30.000 indbyggere, og den har nu stået tom i 32 år. Folk, der boede i byen engang, kan på afstand se deres huse bag hegnene. De har altid haft et ønske om at vende tilbage, og det synes jeg, de har ret til.
Hr. kommissær, jeg ved, at vi i Parlamentet og De i Kommissionen ikke kan løse Cypern-problemet alene. Hvis det havde stået til Parlamentet og Kommissionen, havde en løsning baseret på Annan-planen været på plads i dag, men selv om vi er skuffet over græsk-cyprioternes overvældende nej, må vi respektere det, og - lad mig gøre det helt klart - det har vi gjort. Alligevel håber vi på en snarlig løsning.
Det kunne virkelig skabe tillid og fremme en yderligere positiv udvikling, hvis Varosha blev givet tilbage til sine oprindelige indbyggere og ledet af repræsentanter fra begge befolkningsgrupper, så cyprioter fra begge etniciteter kan leve sammen i Famagusta.
Hr. kommissær, De henviste til, at det finske formandskab for øjeblikket arbejder på at muliggøre direkte handelssamkvem mellem EU og Nordcypern, som man har lovet gennem to år. Vi har givet tyrkisk-cyprioterne vores ord på, at det vil blive muligt.
En åbning af Varosha i overensstemmelse med forslagsstillernes forslag kunne hjælpe dem, som har ventet i 32 år på at vende tilbage, og det ville også gøre det muligt for dem at sameksistere på en ny måde, der kan bane vejen for en samlet løsning. Jeg håber, at det finske formandskab vil genoverveje sit forslag i den henseende.
Jaromír Kohlíček
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Cypern har gennem lang tid været opdelt i tre områder. Britiske militærbaser okkuperer 3 % af territoriet. Ingen af de lokale ved, hvad der sker, men en række udlændinge tjener helt klart gode penge her.
Rådet (almindelige anliggender) har anmodet Kommissionen om at støtte direkte handel med det tyrkiske samfund i Cypern i forbindelse med åbningen af Famagusta - kaldet Varosha i Tyrkiet - der i øjeblikket er afspærret. Da Parlamentet har drøftet frigivelsen af midler til udvikling og fornyelse af infrastrukturen i den nordlige del af Cypern, ønsker jeg at spørge om følgende: Hvis Famagusta hører til den nordlige del af øen, hvornår vil genopbygningen finansieret af ovennævnte midler starte, og hvornår vil lokalbefolkningen få adgang? Hvis Famagusta derimod hører til den sydlige del af øen, hvornår vil de lokale indbyggere så få mulighed for at starte genopbygningen af deres by?
Der er måske en tredje løsningsmodel, hr. kommissær? Bør de britiske enheder udstationeret på øen løse problemet?
Bernd Posselt
(DE) Hr. formand! Strasbourg, denne herlige by, som Europa-Parlamentet har sit eneste sæde i og forhåbentlig også vil have i fremtiden, blev efter Anden Verdenskrig foreslået som hovedstad for et forenet Europa af den britiske Labour-politiker Ernest Bevin. Han sagde dengang, at da næppe nogen by havde lidt så meget under menneskehedens dumhed som Strasbourg, ville den være det ideelle sted at overvinde menneskehedens dumhed.
Jeg ville ønske, at vi snart kunne sige noget lignende om Famagusta, som er symbolet på en brutal og meningsløs fordrivelse i strid med både folkeretten og menneskerettighederne. Ved ganske enkelt at vise lidt god vilje, kunne det uden store problemer blive til et symbol på overvindelse af nationalisme og fordrivelse, som ville have en effekt, der rækker langt ud over Cyperns grænser.
Jeg kan huske engang, jeg var i Nordcypern, og havde en tyrkisk-cypriotisk chauffør, der talte glimrende græsk og som sagde: "Jeg har dyb sympati for mine græsktalende medborgere fra Cypern, og det er ikke græsk-cyprioterne, der er vores problem, men den tyrkiske hær og bosætterne, som er bragt kunstigt ind i landet." De har en interesse i at holde liv i denne strid. Det bør vi gøre noget ved. Vi må sikre, at begge befolkningsgrupper kan blive forsonet, og de fordrevne kan vende tilbage til deres oprindelige hjem i Famagusta. Det ville sende et signal til hele Middelhavsområdet, til Europa og resten af verden om, at folk fra forskellige befolkningsgrupper kan leve fredeligt sammen på grundlag af retsstatsprincipper.
I den henseende kunne Cypern blive et eksempel for mange, mange andre urocentre, og derfor takker jeg initiativtagerne til dette andragende for at have taget emnet op. Vi skylder at støtte dem på enhver måde og sikre dem det, de er berettiget til, og som de har ventet på så længe, nemlig at Famagusta igen bliver den blomstrende handels- og kulturby, som den har været gennem historien - en historie fyldt med stolte traditioner, som forhåbentlig kan blive genskabt i fremtiden.
(Bifald)
Panagiotis Beglitis
(EL) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! 32 år efter militærinvasionen og den vedvarende besættelse er fotografierne fra det afspærrede Varosha-område, som udelukkende kontrolleres af det tyrkiske militær, et ubestrideligt vidnesbyrd om den cypriotiske tragedie, krænkelserne af den internationale og europæiske retsorden og ødelæggelsen af den europæiske demokratiske kultur.
Anmodningen fra de græsk-cypriotiske borgere - der i lighed med deres tyrkisk-cypriotiske medborgere er flygtninge i deres eget fædreland - om en mulig tilbagevenden til deres huse og ejendomme er et fundamentalt krav om respekt for de humanitære principper. Samtidig er det et nødvendigt initiativ til opbygning af en atmosfære med tillid, sikkerhed og forsoning mellem de to samfund. Et initiativ, som går ud over den barske virkelighed med opdeling af landet og vil bidrage til bestræbelserne på at skabe fælles udvikling og sameksistens og bygge bro over den psykologiske kløft mellem de to sider.
Hvis EU konsekvent og beslutsomt arbejder for tillidsopbyggende foranstaltninger - og det kan lade sig gøre, hr. kommissær - kan man skabe de nødvendige forudsætninger for at genskabe en oprigtig dialog med det formål at finde en bæredygtig og funktionel løsning på Cypern-problemet. Løsningen angår ikke kun de respektive ledelser og deres politiske vilje. Den er tæt forbundet med samfundet og borgerne og med den følelse af retfærdighed, som skal konsolideres.
Hvis man ser på hele Cypern-problemets forløb gennem historien, har der været mange spildte chancer på politisk plan. Lad os ikke lade de chancer, der findes på samfundsplan, for en fredelig genforening af øen til gavn for alle borgere, græsk-cyprioter såvel som tyrkisk-cyprioter, gå til spilde.
Zbigniew Zaleski
(PL) Hr. formand! Der er allerede blevet sagt en del om de faktiske forhold omkring Famagustas status. Jeg vil gerne fremdrage tre punkter. For det første har indbyggerne ret til deres egen ejendom, og de har ret til at vende tilbage. For det andet kan problemet med Famagusta sidestilles med skizofreni eller kræft, der æder sig ind på EU. Hvis vi ikke kan håndtere denne situation, tvivler jeg på, at vi kan håndtere Tyrkiets tiltrædelse af EU på et tidspunkt i fremtiden. Hr. formand, De vil sammen med alle de europæiske institutioner og det europæiske demokrati som helhed en dag blive dømt og anklaget for ikke at have beskyttet den kulturarv, som vi alle er vokset op med. Famagusta er et godt eksempel på denne kulturarv, og vi kan ikke tillade, at alt forfalder og bliver til ruiner, hvilket tilsyneladende allerede er ved at ske. Hvis vi står over for en besættelsesmagt, mener jeg, at vi bliver nødt til at anvende en anden strategi. Den nuværende strategi er ikke effektiv, og vi har alle ansvaret herfor, også De, hr. formand.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Mange talere har sagt, at delingen af Cypern er tragisk. Det er jeg helt enig i. Genforening burde have fundet sted senest i går.
Den Europæiske Union støtter konsekvent disse bestræbelser, og EU har forsøgt at gøre sit, sådan at Kommissionen er aktivt involveret i alle disse bestræbelser. Med alle formandskabernes involvering i disse bestræbelser i de sidste par år har EU investeret en enorm mængde energi og arbejde i at løse Cypern-dilemmaet.
I dag ser det ud til, at den finske formel bliver sidste chance i adskillige år til at få løst op for den nuværende situation. Derfor bør man tage det alvorligt. At dømme efter mødet i Rådet (udenrigsministrene) i mandags, støtter EU's medlemsstater faktisk de finske bestræbelser. Det samme gør Kommissionen, der har både de politiske muligheder og midler, og den juridiske og andre former for omfattende ekspertise, der skal lette vejen til løsningerne.
For at opsummere bør alle gribe denne lejlighed og således skabe en situation med gevinst for alle parter, herunder flygtningene fra Varosha.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
