
Formanden.
   - Næste onsdag er årsdagen for folkedrabet i Rwanda.
Til minde om de næsten 1 million ofre og som udtryk for vores ønske om, at der aldrig mere sker en sådan tragedie, opfordrer jeg Dem til at iagttage et minuts stilhed.
Gebhardt (PSE ).
   - Hr. formand, i Tyskland kender vi aflytning som det yderste middel i kampen mod meget alvorlig organiseret kriminalitet. Efterforskningsmyndighederne kan anvende aflytning i den strafferetlige efterforskning, men kun under strenge lovbestemmelser og retsstatslig kontrol. Den tyske forfatningsdomstol har for nylig sat endnu snævrere grænser for brugen af dette middel.
I går kunne et medlem af Europa-Parlamentet i en sen aftentime i et tysk fjernsynsprogram bryste sig af, at han i årevis har anvendt denne metode mod kolleger som selvbestaltet efterforsker uden nogen form for kontrol. I udsendelsen blev der vist filmsekvenser, som var optaget med skjult kamera, som dokumentation for påståede snyderier især ved afslutningen af plenarugen i Strasbourg. Udsendelsen kulminerede med truslen om, at man snart ville ses igen, for som det ordret lød: "I overmorgen er det atter fredag i Strasbourg". Jeg skal i morgen udføre mine politiske pligter her i Parlamentet og også dokumentere min tilstedeværelse i centralregistret. Det vil jeg gerne kunne gøre uhindret og uden at skulle være bange for at blive overfaldet med et kamera. Derfor vil jeg gerne spørge, hvordan man har sikret, at jeg og alle andre kolleger uden angst kan udføre vores opgaver i de europæiske borgeres tjeneste. Hvordan genopretter man husfreden? Vil Europa-Parlamentet som forfatningsorgan fortsat finde sig i disse intimideringsforsøg?
Formanden.
   - Mange tak, fru Gebhardt. Jeg vil overbringe parlamentsformanden Deres anmodning.(1) 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0204/2004) af Oostlander for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om den periodiske rapport for 2003 fra Kommissionen om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse.
Oostlander (PPE-DE ),
   Hr. formand, den tyrkiske regering har ikke ligget på den lade side siden vedtagelsen af min foregående betænkning og har med en vis beslutsomhed vedtaget en række lovreformer, især i forhold til menneskerettighederne, frihedsrettigheder inden for kultur og medier og begrænsning af hærens politiske rolle. Vi har med stor interesse fulgt forhandlingerne om Cyperns fremtid, fordi de har stor betydning for Tyrkiets fremskridt hen imod et EU-medlemskab.
Vi havde oprindeligt forestillet os, at det var den tyrkiske deltagelse i disse forhandlinger, der ville skabe problemer på grund af hærens modstand mod et kompromis og de tyrkiske myndigheders etablerede administratorer. Vi måtte desværre konstatere, at den græsk-cypriotiske samarbejdsvilje, hvad angår Cypern-spørgsmålet, mildt sagt heller ikke er optimal.
Det er selvsagt ikke det sidste, vi hører i denne sag. Forhandlingerne forventes at fortsætte, fordi det efter min opfattelse er utænkeligt, at den græsk-cypriotiske regering vil risikere at blive optaget i EU på så ekstremt dårlige vilkår som disse. Jeg tror, den ville være mærket af det i mange år. 
Selv om der formelt er sket store ændringer i Tyrkiet, og myndighederne ifølge de foreliggende beslutninger skal anerkende det civile samfunds friheder, har implementeringen af reformerne angiveligt været yderst vanskelig. Det er regeringen også opmærksom på og har indført en tilsynsordning, der vidner om, at den ønsker, at bestemmelserne skal tages alvorligt. Jeg finder regeringens tiltag i denne henseende vigtige, fordi vi især interesserer os for implementeringen af de forskellige ændringer. Papir er taknemmeligt, kun fremtiden vil vise, om reformerne bliver gennemført.
Hindringerne på vejen mod EU-medlemskab kan næppe komme som en overraskelse for os. Statens opbygning og idégrundlag afspejles i befolkningens og tjenstemændenes mentalitet. Hvis det er grunden til, at de befinder sig på et spor, der ikke er foreneligt med EU, kan de ikke forvente, at det ændrer sig på kort sigt. De ændringer, vi ønsker, er revolutionerende.
Disse betragtninger bekræfter betænkningens grundlæggende princip. EU bør opstille strenge krav i forhold til samtlige kandidater eller stater, der ønsker at blive kandidater, hvad angår respekt for retsstatsprincipperne og demokratiet. Det er først og fremmest et principielt spørgsmål, men det handler også om EU's funktionsdygtighed som sådan og vores mulighed for at overbevise vores egen befolkning, hvis accept af denne udvidelse vil afhænge af, om vi finder, der er et grundlag herfor.
Det, der betyder noget, er, at kandidaterne skal passe ind i EU, hvad angår de politiske værdier, de står for. Så længe det ikke er tilfældet, er der ingen grund til at overveje et medlemskab. Det drejer sig ikke om blot at rette op på nogle specifikke overtrædelser, men om det retlige og sociale grundlag, disse overtrædelser tager udgangspunkt i. Det drejer sig f.eks. ikke kun om at frigive Leyla Zana, der er idømt mange års fængselsstraf for den indsats, hun modtog Europa-Parlamentets Sakharov-pris for. Det vigtige er, at sådanne domme bliver utænkelige i fremtiden. Hvis man udspørger Tyrkiets øverste retsinstanser herom, er de til min store overraskelse stadig ikke i stand til at besvare spørgsmålet.
Det samme gælder mindretallenes kulturelle rettigheder. Det burde være utænkeligt, at der opstilles hindringer for udøvelsen heraf. En reel adskillelse af kirke og stat burde ikke give anledning til panik, hvilket heller ikke burde være tilfældet for religionsfrihed for grupper, der ikke specifikt er nævnt i Lausanne-traktaten. Men det er øjensynligt et meget vanskeligt område for Tyrkiet.
Et andet komplekst anliggende er hærens stilling. Historien viser, at store dele af befolkningen har haft stor tiltro til hæren, men den politiske klasse må genvinde troen på sig selv. Selv om regeringen arbejder på at ændre situationen, kan den ikke gå længere, end omstændighederne tillader. Ikke desto mindre bør EU fastholde kravet om, at hæren ikke bør have større politisk indflydelse, end det sædvanligvis er tilfældet i EU's medlemsstater. I det lys må jeg fraråde enhver ændring, der tager sigte på at lempe EU's krav til Tyrkiet. De politiske kriterier, der blev fastlagt i København, bør være opfyldt, før vi kan bevæge os videre til den sædvanlige støtte, vi tilbyder med henblik på vedtagelsen af EU's . Det er den erfaring, vi har gjort i forbindelse med de tidligere udvidelsesprocesser og med f.eks. Rumænien. Desuden kan det også betragtes som et budskab til de lande, der overvejer et EU-medlemskab. Jeg mener også, at den tyrkiske regering har brug for vores pres som opbakning i forhold til oppositionskræfterne i samfundet og til dels i magtens korridorer.
Visse dele af EU's står ikke til forhandling. Det gælder også for værdierne og håndhævelsen heraf inden for EU. Der er ingen mulighed for forhandling. De skal overtages. Så hvis et land virkelig har til hensigt at blive en medlemsstat, må det ganske enkelt sikre respekten for disse værdier.
Jeg er dog af den opfattelse, at EU bør fastholde udsigten til et fuldgyldigt medlemskab for Tyrkiet, for så vidt de politiske, økonomiske og øvrige kriterier reelt er opfyldt. Selv om visse ændringsforslag forståeligt nok indeholder et krav om omfattende inddragelse af Parlamentet, er det lige så nødvendigt, at vi gør vores hjemmearbejde, så vi bliver i stand til at assimilere tiltrædelseslandene i EU. Det betyder, at konventets resultater bør accepteres uden forbehold, fordi vi i modsat fald ikke vil kunne fungere. Tanken om uddybning før udvidelse er fortsat relevant.
Tanken om inddragelse i politikken for godt naboskab, som beskrives i hr. Napolitanos betænkning, kan også bevares, men ændringsforslag, der tildeler Tyrkiet en særskilt plads uden for EU, er ikke i overensstemmelse med ånden i min betænkning. Det kategoriske krav om opfyldelse af de politiske kriterier er også forbundet med ønsket om at finde tilstrækkelig støtte i befolkningen.
Jeg håber, at vi gennem en accept af den linje, der er lagt i betænkningen, vil sende et klart budskab til Tyrkiets regering og samfund såvel som til EU's borgere. Det er helt klart et principspørgsmål, og vi kan ikke tolerere nogen form for usikkerhed. Jeg foreslår, at vi går ind i de videre forhandlinger med Tyrkiet med den åbenhed, som den tyrkiske regering nu har vænnet sig til.
Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, debatten i dag er en god anledning til at gøre foreløbig status over reformbestræbelserne i Tyrkiet. Først vil jeg gerne varmt takke hr. Oostlander for en afbalanceret og vidende betænkning, som jeg i vidt omfang er enig i.
Vi kan konstatere, at den tyrkiske regering i de forløbne år meget beslutsomt har sat gang i forandringen af Tyrkiet i retning af et fuldt demokrati, retssamfund og respekt for menneskerettigheder og mindretals rettigheder. Jeg tror, at man i lyset af de seneste valgresultater sidste søndag i Tyrkiet kan tillade sig at vurdere, at denne reformkurs har en solid forankring i det tyrkiske samfund. Det bør vi glæde os over, for uden EU ville denne proces ikke være kommet i gang. Helsinki-strategien har givet Tyrkiet et klart perspektiv. Betingelserne for, at Tyrkiets mulighed for medlemskab kan blive til virkelighed, er klart og entydigt defineret. For Tyrkiet gælder som for alle andre kandidatlande Københavnskriterierne uden ændringer og i fuldt omfang. Det har givet klarhed i vores relationer til Tyrkiet, og de tiltrædelsespartnerskaber, som vi har udviklet som samarbejdsinstrument, har vist sig meget effektive i bestræbelserne på at fremme reformprocessen.
I fremskridtsberetningerne har vi rost omfanget og betydningen af det, som er opnået, men vi har også hele tiden klart og utvetydigt påpeget mangler og svagheder. Tyrkiet har i forbindelse med reformerne indført nye love for at forbedre menneskerettighederne, styrke beskyttelsen mod tortur og mishandling, udvide ytrings- og pressefriheden, styrke forenings- og forsamlingsfriheden samt demonstrationsretten, udvide de kulturelle rettigheder, styrke ligestillingen mellem kønnene, styrke demokratiet og ændre forholdet mellem militæret og det civile område.
Tyrkiet har også underskrevet flere centrale internationale konventioner. Det er klare tegn på, at Tyrkiet er inde på en ændret kurs. Det ser man især også på forandringen af det politiske klima i Tyrkiet. Det civile samfund i Tyrkiet bliver stærkere. Det organiserer sig bedre, ngo'er bliver hørt i forbindelse med udarbejdelse af love, som det f.eks. er sket i forbindelse med den nye straffelov. Reformprocessen har bragt en stemning af åbenhed og frihed ind i den offentlige debat i Tyrkiet. Spørgsmål som militærets rolle i politik, spørgsmålet om det kurdiske sprog, tortur og mishandling eller kvindens rolle i samfundet bliver nu drøftet frit. Da vi for fire år siden begyndte med dette arbejde med Tyrkiet, kunne jeg ikke engang nævne ordet "kurdisk" i dialogen med den tyrkiske regering. For nu blot at nævne et lille eksempel.
Der kører en offentlig debat om at udstyre Tyrkiet med en moderne forfatning, som indeholder de samme grundlæggende værdier, som EU er baseret på. Denne nye situation i Tyrkiet er en succes for vores nultolerancepolitik, når det handler om demokrati, retssamfund og menneske- og mindretalsrettigheder. Netop derfor skal vi huske på, hvor vi ser mangler og svagheder. Kommissionen har peget på nogle områder, som jeg kort vil nævne. Det gælder styrkelse af retsvæsenets uafhængighed og arbejdsprocesser og en samlet ramme for udøvelsen af de grundlæggende friheder, som skal afklares, så alle rester af fortidens autoritære arv forsvinder. Det gælder fortsat en tilnærmelse af relationerne mellem den civile myndighed og militæret, det gælder for situationen for de internt fordrevne i landets sydøstlige del og deres hjemvenden til deres landsbyer. Det gælder efter min mening også i særlig grad spørgsmålet om religionsfrihed.
Men det er ikke nok med ændringer af lovgivningen og den retlige situation. Vi vil se det anvendt i praksis, ikke bare punktvis, men systematisk og effektivt. I den seneste tid har der kunnet konstateres fremskridt. Jeg må imidlertid også sige, at vi hele tiden modtager efterretninger, som viser os, at reformprocessen kun tøvende bliver accepteret i den tyrkiske forvaltning. Derfor retter jeg en indtrængende appel til den tyrkiske regering om at gøre alt, hvad den kan for at sikre gennemførelsen.
Jeg vil i denne forbindelse gerne nævne sagen om Leyla Zana, som er et eksempel på, at reformånden endnu ikke er helt indoptaget af alle organer i den udøvende og lovgivende magt i landet. Denne retssag ser ikke ud til at være i overensstemmelse med de grundlæggende principper om, at man er uskyldig, indtil man er dømt, og retten til et forsvar.
Jeg kommer lige fra Schweiz fra forhandlingerne om den endelige løsning på Cypern-spørgsmålet, som sluttede tidligt i morges, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at orientere Europa-Parlamentet som den første institution om situationen. Som De ved, ville og vil vi fortsat foretrække at kunne byde et forenet Cypern velkommen som medlem den 1. maj. I løbet af disse dage i Schweiz kom vi meget, meget tæt på dette mål, og processen er på ingen måde gået i stå. Fra begyndelsen var der opstillet to muligheder. Enten skulle en aftale underskrives allerede i Schweiz, eller der skulle fremlægges en endelig plan fra FN's generalsekretær, som de to samfund på Cypern så skulle tage stilling til den 24. april i en demokratisk folkeafstemning.
Man valgte den anden mulighed, efter at det havde vist sig, at ikke alle deltagerne var i stand til at underskrive en aftale. Jeg må imidlertid understrege, at der har fundet bemærkelsesværdige tilnærmelser sted, og jeg tror, at vi nu er nået til et punkt, hvor der er behov for en stærk politisk ledelse. Jeg appellerer her til ledelsen for de græske og de tyrkiske cyprioter om nu at gøre alt for at overbevise folk på øen om, at den foreliggende plan er den bedste og mest afbalancerede løsning, der kan opnås. Valget står ikke mellem denne plan eller en anden. Valget står mellem denne plan eller slet ingen løsning. Jeg tror heller ikke, at der i nær fremtid vil komme en ny lejlighed til at tage fat på emnet. EU's krav er i fuldt omfang taget med i forslaget fra FN's generalsekretær, hvis bestræbelser man må møde med den allerstørste respekt. Den nye stat, det nye Cypern, der skal opstå her, vil være et land, som kan tale med én stemme, som kan forholde sig sagligt i internationale fora uden at blokere. Det vil være et land, som har strukturer, der er stærke nok til at gennemføre fællesskabslovgivningen, og som er baseret på de samme principper som EU. Hvad angår de nødvendige tilpasninger af Kofi Annan-forslaget til fællesskabslovgivningen, så er der enighed om, at disse tilpasninger foretages uden permanente undtagelser fra EU's . Det er det store fælles mål for alle institutioner, at vi ikke vil have flere permanente undtagelser fra EU's . Også det har vi opnået. Derfor tror jeg, det ville være godt, hvis også Europa-Parlamentet ville give helt klart udtryk for sin vilje, så de involverede politiske partier og de politiske kræfter indser deres ansvar for at tage imod det tilbud, som nu ligger på bordet, og som er et resultat af meget omhyggelige, meget besværlige og meget forstående drøftelser. Jeg gentager: Det er forkert at sige, at processen er mislykkedes. Sandheden er, at en mulighed, som var forudset fra starten, har vist sig at være den mulige og bedste løsning. Vi vil nu arbejde for at gennemføre denne anden option.
For nu at vende tilbage til Tyrkiet, som har spillet en meget konstruktiv og kooperativ rolle under disse forhandlinger i Schweiz, hvilket jeg udtrykkeligt vil anerkende, vil jeg blot sige, at det ved årets udgang vil skulle afgøres, om Tyrkiet opfylder de afgørende politiske Københavnskriterier. I så fald - det besluttede Det Europæiske Råd i København i december 2002 - skal der indledes optagelsesforhandlinger med det samme. Det vil Kommissionen fremlægge sin beretning om til efteråret, og den vil som alle hidtidige beretninger være fair og objektiv.
Oostlander-betænkningen viser, at processen med at modernisere det politiske system i Tyrkiet og tilpasningen til EU-standarderne er nået langt. Når det handler om at minde Tyrkiet om dets forpligtelser som demokratisk stat i forbindelse med respekt for grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, så har Europa-Parlamentet altid spillet en vigtig rolle. I den fase, som ligger foran os, afhænger meget af Tyrkiets egen evne til at vise, at det ikke kun retligt, men også i praksis opfylder de politiske Københavnskriterier.
Disse kriterier er ikke opfundet for Tyrkiet, det er kriterier, som gælder generelt og på samme måde for alle de hidtidige og kommende kandidater. Jeg kan forsikre Dem, at Kommissionen i sin beretning til efteråret vil fremlægge en grundig, objektiv og fair analyse, ligesom vi har gjort det i de forløbne år.
Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den tyrkiske regering har gjort en utrolig indsats for at opfylde EU's politiske kriterier, således at det vil være muligt at træffe den rette beslutning i december og dermed indlede tiltrædelsesforhandlinger. Vi skal anerkende dette fremskridt, og vi skal lykønske de tyrkiske myndigheder. I en meget vanskelig international situation og trods de uhyrlige terroraktioner i Istanbul har der været en klar vilje til at ændre forholdene på nationalt plan.
Nogle har måske den opfattelse, at EU's målsætninger flyttes, hver gang Tyrkiet gør fremskridt på et bestemt område. I den betænkning, som Parlamentet fremlagde for et år siden, sendte Parlamentet et negativt budskab til Tyrkiet og undlod at anerkende omfanget af den positive udvikling, som havde fundet sted i de foregående 12 måneder. Dette års betænkning er mere afbalanceret, men Parlamentet sender stadig et noget negativt budskab.
I en række af de stillede ændringsforslag forsøger man at tilbagekalde nogle af de beslutninger, der blev truffet på Det Europæiske Råds møde i Luxembourg i 1997, og som bekræfter, at Tyrkiet vil blive vurderet efter samme kriterier som de andre ansøgerlande, samt nogle af de beslutninger, der blev truffet på Det Europæiske Råds møde i Helsingfors i 1999, hvor Tyrkiets status som et selvstændigt kandidatland blev anerkendt.
Det er ikke længere rigtigt at tale om Tyrkiets mulige tiltrædelse af EU. Tyrkiets skæbne er fastlagt. Tyrkiet vil tiltræde EU, når tiden er inde. Jeg håber imidlertid, at EU til den tid, og når mange af de unge mennesker i tilhørerlogen i dag - inklusive unge mennesker fra St Martin's School i Brentwood i min egen valgkreds - er fuldt ud etableret i deres kommende professioner, vil have lagt sin besættelse af politisk integration bag sig og erstattet den med et noget enklere fællesskab mellem de forskellige stater. Mange af os arbejder videre med det formål.
Der er helt korrekt rejst spørgsmål om Cypern. Det var en faktor i Tyrkiets eget EU-kandidatur - og nogle vil nok mene, at det var forkert. Men det, som var en negativ faktor, vil snart have den modsatte virkning. I aftes fremlagde FN's generalsekretær sin endelige plan til løsning af problemerne med splittelsen i Cypern. Der har længe hersket en fordrejet international opfattelse af dette spørgsmål, og tyrkisk-cyprioterne har ikke haft mulighed for en retfærdig høring. Især de tyrkiske myndigheder har arbejdet hårdt på at opnå en retfærdig aftale, der giver mulighed for fred og sikkerhed. Jeg tror, at borgerne i Cypern vil bifalde de forslag, der nu er på bordet, og jeg håber, at de vil stemme for forslagene under folkeafstemningen den 24. april. 
Endelig er der meget, der skal gøres for at gennemføre reformer i Tyrkiet, især i forbindelse med menneskerettigheder. Mange af de fremskridt, der er opnået, kan risikere at gå tabt, hvis der træffes en negativ beslutning i december. Hr. Oostlanders budskab er stadig overvejende negativt. Jeg vil gerne sende et signal om en mere positiv indstilling. 
Smet (PPE-DE ),
   Hr. formand, de seneste år har været vanskelige for Tyrkiet som samfund og for landets beskæftigelsessituation. Tyrkiet har været udsat for en finansiel krise, jordskælv, tørke og terrorangreb. Det har helt klart haft en negativ indvirkning på befolkningens sociale situation og indkomstniveau. Det generelle indkomstniveau i Tyrkiet udtrykt i købekraft ligger 23 % lavere end i EU. Skellet er blevet større i de seneste år, idet niveauet i 1997 lå på godt 30 % af niveauet i EU. Arbejdsløsheden er steget og svinger mellem 9-10 %. Beskæftigelsesniveauet ligger på under 50 % mod over 60 % i EU, selv om vi bestræber os på at nå op på 70 %.
Der er to forklaringer på denne tilbagegang i beskæftigelsen. Kvinderne arbejder ikke. Kun hver fjerde kvinde har et job, og mange ufaglærte kvinder i landområderne vælger at gå hjemme, fordi der ikke er ansættelsesmuligheder. Der er også en stigning i sort arbejde, som paradoksalt nok til dels kan tilskrives den strenge arbejdsmarkedslovgivning. Bestemmelserne om afskedigelse er meget strenge, hvilket betyder, at arbejdsgiverne forsøger at omgå lovgivningen ved at ansætte ulovlig arbejdskraft. Børnearbejde er fortsat meget almindeligt. Det skønnes, at der stadig er 750.000 børn, der arbejder. Ifølge Eurostat har en fjerdedel af den tyrkiske befolkning en indkomst, der ligger 60 % under gennemsnittet. Fattigdomsniveauet er derfor stadig højt, og de sociale indikatorer følgelig ikke de bedste.
Tyrkiet har dog gjort en stor indsats. Det har udviklet arbejdsmarkedslovgivningen og har truffet foranstaltninger til fordel for de arbejdsløse. Der bliver således gjort en indsats, men det skal dog bemærkes, at den som følge af krisen og utilstrækkelige investeringer ikke har haft væsentlig indvirkning på den sociale situation.
Jeg støtter Tyrkiets ansøgning om medlemskab af EU på de betingelser, vi enedes om i København. Jeg håber derfor, at vi kan hjælpe Tyrkiet med at tage dette skridt. 
Ettl (PSE ),
    Hr. formand, bortset fra alle de generelle politiske spørgsmål, som Europa-Parlamentet skal drøfte i forbindelse med Tyrkiet, er det naturligvis ikke uvæsentligt også at beskæftige sig med, om en tiltrædelse er realistisk for EU, økonomisk såvel som socialt.
De virkelig store fremskridt inden for lovgivningen, også med hensyn til arbejdsret, ligebehandling, sundhedsbeskyttelse og andre vigtige sociale ordninger, står desværre - desværre, må jeg sige - over for en helt modsat realpolitisk udvikling. Voksende arbejdsløshed, en hastigt voksende fattigdom, især i landområderne, en vækst i ulovlig ansættelse af korttidsansatte i virksomheder for at omgå arbejdsmarkedslovgivningen, manglende kamp mod børnearbejde og mere af samme skuffe lover desværre ikke godt. Desuden mangler man i arbejdsmarkedslovgivningen antidiskrimineringsreglerne, og det betyder, at man ikke kan gå til domstolene med f.eks. en krænkelse af menneskets værdighed. Det kan man regulere, men der er stadig et stort stykke arbejde tilbage at gøre.
Det er alt sammen spørgsmål, som ikke kan løses hurtigt og under tidspres. Af disse årsager, og for alligevel at bane vejen for en tilslutning til Tyrkiets optagelse i EU, mener jeg af demokratiske grunde, at det er absolut nødvendigt med en fornyet drøftelse af dette spørgsmål i EU med 25 medlemmer og med en forudgående tilslutning fra Europa-Parlamentet, før der indledes optagelsesforhandlinger med Tyrkiet. 
Olsson (ELDR )
   Hr. formand, hr. kommissær, hvis man studerer landbruget i Tyrkiet, finder man ud af, at det er meget lidt udviklet. Der findes næsten dobbelt så mange bønder i Tyrkiet som i samtlige 15 medlemsstater. Næsten halvdelen af arbejdskraften i Tyrkiet er beskæftiget i landbruget.
Når Tyrkiet bliver EU-medlem, bliver det en meget stor opgave for EU at medvirke til en udvikling af det tyrkiske landbrug. Den sværeste opgave er i sandhed at få iværksat en udvikling i landdistrikterne, som medfører, at der ikke skabes sociale problemer, som ellers kan blive meget store, når landbruget nødvendigvis affolkes, og mennesker skal finde anden beskæftigelse.
Der er sket mange positive ting i Tyrkiet i de senere år. I 2000 indførte de f.eks. en ny landbrugspolitik, som gør det lettere for Tyrkiet at nærme sig EU på dette område. Samtidig er vi her i en tidlig fase med hensyn til drøftelserne af medlemskab, og det er svært at foretage en nøjagtig vurdering.
Jeg vil gerne sige, at det nok ikke er landbruget, der er det største problem, når det gælder Tyrkiet. Vi har lignende problemer i lande som Rumænien og Bulgarien. Der findes andre spørgsmål, som udgør større problemer, f.eks. menneskerettigheder, demokrati og retssikkerhed. Det er vigtigt, at vi alle er enige om, at når Københavnskriterierne er opfyldt, så er det o.k. Så skal vi indlede forhandlingerne, og så er det muligt for Tyrkiet at blive medlem.
Jeg tror personligt, at det ville være nyttigt at få et muslimsk, men sekulariseret land som medlem af Unionen, som en bro mellem kulturerne i Europa og den arabiske verden. Jeg ved, at der er partier og grupper i Europa-Parlamentet, som ikke synes, at Tyrkiet skal være medlem. Jeg synes, det er vigtigt, at vores flertal slår fast, at vi hilser Tyrkiet velkommen, men vi skal lægge pres på landet, så det gennemfører de reformer, der er nødvendige, inden det kan blive medlem.
Sommer (PPE-DE ),
   Mange tak, hr. formand. Indledningsvis vil jeg gerne understrege, at den udtalelse, som min kollega hr. Verheugen netop kom med om fremtidsudsigterne for EU, på ingen måde er i overensstemmelse med opfattelsen hos flertallet af De Kristelige Demokrater her i Parlamentet. Det synes jeg er vigtigt at slå fast.
Set ud fra regional- og trafikpolitikken kan der de facto ikke på mindste måde tales om, at Tyrkiet har gjort fremskridt. Inden for regionalpolitikken må det især kritiseres, at der stadig ikke er skabt nogen decentrale strukturer. Disse strukturer er imidlertid et must for os. Vi skal bruge dem til at sikre en ordnet og kontrollerbar fordeling af EU-midlerne til regionalstøtte og samhørighedspolitik. Fra tyrkisk side kan man ikke i fuldt alvor kræve stadig flere penge, hvis forvaltningen ikke er i stand til at udbetale disse penge på en ordentlig og gennemsigtig måde.
Ja, og inden for trafikpolitikken er der jo virkelig total uorden i Tyrkiet. For ingen af trafikmidlernes vedkommende kan der konstateres en udvikling i retning af en tilpasning til EU's lovgivning og standarder. Overalt finder man stadig rystende mangler: manglende sikkerhed i flytrafikken, ved jernbanerne, i søfarten og i vejtrafikken. Særlige mangler i forbindelse med vejtrafikken finder man f.eks. i de sociale bestemmelser - køre- og hviletider er et godt eksempel - i uddannelsen af chaufførerne og især også her inden for sikkerheden. Og det er ikke helt uproblematisk. Det drejer sig jo bl.a. også om mange transporter af farligt gods. Disse mangler i vejtrafikken truer ikke kun trafikken i selve Tyrkiet, men i stigende grad også trafikken i EU. Der er behov for omgående handling.
Den største skandale - og det er virkelig en skandale - er imidlertid det forhold, at Tyrkiet står på den sorte liste over stater, hvor der ikke finder nogen seriøs statslig havnekontrol sted. Det betyder, at en stor del af de gamle vrag, der sejler rundt på vores have som tikkende bomber, sejler under tyrkisk flag. Det er uværdigt for et tiltrædelsesland, ligesom det er uværdigt for ethvert andet land i verden, men især for et ansøgerland til EU er det en uholdbar situation.
Så længe Tyrkiet ikke har et nationalt program til at fjerne alle disse mangler, må vi nødvendigvis tvivle på landets vilje til at tilnærme sig vores regler. Alle disse ting er naturligvis ikke førtiltrædelseskriterier. Men heller ikke førtiltrædelseskriterierne har man indtil nu opfyldt på et eneste punkt. Alting tager nu engang sin tid. Desto mere uforståeligt er det, at Tyrkiet nu i årevis har presset på for at få en dato for indledning af optagelsesforhandlinger. Det gør man ingen en tjeneste ved, hverken EU eller Tyrkiet. 
Karamanou (PSE ),
    Hr. formand, som forfatter til udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder finder jeg det principielt positivt, at Tyrkiet i den seneste tid har gjort en indsats for at forbedre kvindernes stilling i landet. Imidlertid gør vi opmærksom på, at det ikke er tilstrækkeligt at oprette specielle mekanismer på statsligt plan, de skal også forstærkes med en stærk retlig status og rigelige finansielle midler, så ligebehandling af mænd og kvinder fremmes i praksis og i hverdagen. Et særligt problem er stadig alle former for vold, hovedsagelig vold i hjemmet, og mangel på juridiske og psykologiske støttemekanismer til ofrene. Det er også forkasteligt, at der udøves vold mod kvinder af ansatte inden for den statslige sikkerhedstjeneste, hvor det især går ud over kvinder fra minoritetsgrupper som f.eks. kurdere.
Hvad angår straffeloven, opfordres Tyrkiet til at afskaffe den gældende praksis med nedsat straf i tilfælde af såkaldte æresforbrydelser og til at fjerne udtrykket "jomfruelighed" i straffeloven. Skikke og traditioner kan ikke sættes over loven i en retsstat. Samtidig er det nødvendigt med en øjeblikkelig forhøjelse af udgifterne til sundhedsvæsenet, som er uacceptabelt lave, hvorved kvindernes ret til sundhedstjenester begrænses.
Endvidere må jeg påpege, at kvindernes deltagelse og repræsentation i demokratiske institutioner er uacceptabelt lav, og det samme gælder kvinders deltagelse i erhvervsuddannelse og på arbejdsmarkedet. Fru Smet gjorde grundigt rede for dette.
Endelig kræver vi øjeblikkelig løsladelse af det tidligere parlamentsmedlem og modtager af Sakharov-prisen, Leyla Zana, som sammen med tre andre parlamentsmedlemmer har siddet fængslet siden 1994 af rent politiske årsager. I morgen afholdes i Ankara den 13. høring, en proces, som indledtes for omkring et år siden under pres fra EU. Vi er med forhandlingen i dag nødt til at sende et meget stærkt signal til Tyrkiet med krav om øjeblikkelig løsladelse af Leyla Zana som et lille tegn på, at Tyrkiet omsider er på vej mod Europa.
Til sidst, kommissær Verheugen, vil jeg som græker gerne takke Dem varmt for den utrættelige indsats, De har gjort for at få en retfærdig og holdbar løsning på Cypern-problemet. 
Suominen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vores overvejelser angående Tyrkiets eventuelle tiltrædelse af EU bør tage udgangspunkt i Københavnskriterierne som helhed. I Arie Oostlanders betænkning understreges dette på en neutral måde. Der er efter min opfattelse tale om en upartisk vurdering, som hverken er negativ eller positiv, af en eventuel tyrkisk tiltrædelse. Det er op til Tyrkiet selv at afgøre, hvorvidt landet ønsker at opfylde de politiske kriterier, der er opstillet for kandidatlandene, og hvor hurtigt. Derimod er det op til EU at beslutte, om vi kan klare en udvidelse, eller - med andre ord - om Unionens økonomi og interne strukturer kan bære det. Begge synspunkter bør tages i betragtning fuldt ud, og intet eksternt pres kan eller bør give anledning til en ændring heraf.
Jeg mener, at jeg i det mindste taler på vegne af PPE-DE-Gruppens finske medlemmer, når jeg siger, at meget tyder på, at Tyrkiet nu er på rette vej, og at tiltrædelsen tegner sig vagt i horisonten. Der blev ikke givet tilsagn om medlemskab i Helsinki i 1999, men Tyrkiet fik tilkendt kandidatstatus, hvilket logisk nok øger forventningerne i landet betragteligt. Vi må hellere undlade at gå ind i en nærmere evaluering af Unionens integrationskapacitet, idet 10 nye lande vil strække Unionens finanser til det yderste i de næste mange år. Samtidig ønsker de fleste nettobidragsyderlande at reducere Unionens budgetramme. Tyrkiet har lang vej igen, før det opfylder Københavnskriterierne. Jeg kan blot nævne to punkter. Vi kan ikke så meget som overveje et fuldstændigt medlemskab, før vi har absolut sikkerhed for, at det repræsentative demokrati bestemmer over de væbnede styrker i Tyrkiet i alle situationer, og ikke omvendt. Derudover er det en grundlæggende forudsætning for tiltrædelse, at der indføres religionsfrihed, således at alle religioner, der nu kun fungerer som trossamfund, får frihed til og reel ret til at oprette og opføre rigtige kirker, hvilket EU-landene traditionelt tillader ikke-europæiske religioner. 
Vi bør i denne forbindelse takke kommissær Verheugen såvel som Kofi Annan og de øvrige forhandlere for, at Cypern-spørgsmålet, som i dag udgør en reel juridisk hindring for Tyrkiets tiltrædelse, nærmer sig en løsning. Vi håber alle, at den planlagte folkeafstemning vil føre til en hurtig løsning.
På lang sigt er jeg dog overbevist om, at hvis hindringerne for Tyrkiets tiltrædelse forsvandt eller blev fjernet, ville et tyrkisk medlemskab være i Unionens interesse. Mit ændringsforslag 1 og hr. Elles ændringsforslag 16 er efter min opfattelse fuldstændig i overensstemmelse med kriterierne og udgør på ingen måde et forsøg på at sabotere Tyrkiets ønske om tiltrædelse. Jeg mener dog, at ændringsforslag 41 vil betyde, at Tyrkiet bliver skubbet ud af tiltrædelsesforhandlingerne. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne lykønske hr. Oostlander med denne gode og afbalancerede betænkning.
Der er jo nogle i Parlamentet, som mener, at Tyrkiet ikke bør være noget kandidatland. Desværre er der ikke noget klart og entydigt forslag om det, for så ville man også klart kunne se, hvor flertallet i Parlamentet lå. Jeg mener, at Tyrkiet skal blive ved med at være et kandidatland, sådan som det er nu. Det må indrømmes, at det ikke er et kandidatland som så mange andre, hvor processen kan afvikles relativt let og på relativt få år. Tyrkiet befinder sig i en særlig situation. Tyrkiet har desværre - og jeg indrømmer, at det især også gælder de regeringer, som klart bekender sig til en verdslig stat - ikke gjort meget i de forløbne år for at vedtage og gennemføre de reformer, som man også i dag med rette har rykket for. Den seneste regering, AKP-regeringen, har dog vist en meget tydelig vilje til reformer og taget klare reformskridt. Måske er der nogle her i Parlamentet, som mener, at netop fordi det er en AKP-regering, der gør fremskridtene, bør Tyrkiet ikke blive ved med at være kandidat. Jeg mener imidlertid, at der er meget gode grunde til at opretholde kandidatstatus, og der er mange gode grunde - grunde for Europa - til at presse på for, at reformerne ikke bare fortsættes, men også gennemføres.
Det er nok et af de mest afgørende problemer. Jeg vil gerne bede Kommissionen om i sin beretning til Rådet - det er Rådets afgørelse, og det skal det blive ved med at være - ikke kun at vurdere, hvad der er blevet vedtaget, men også, hvad der er blevet gennemført, og jeg ved, at det vil hr. kommissær Verheugen også gøre. Efter min personlige opfattelse ville det være en meget stor præstation i sig selv, hvis man ved årets udgang kunne se synlige fremskridt i gennemførelsen af de foranstaltninger, som Tyrkiet har vedtaget.
Hvad militærets rolle angår, er der også sket vigtige ting. Denne rolle er klart blevet reduceret. Når den tyrkiske regering i dag, som hr. kommissær Verheugen fortalte, har en positiv holdning i Cypern-spørgsmålet, så hænger det netop sammen med, at militærets rolle er blevet reduceret. For hvis der har været et afgørende punkt, hvor militæret hidtil har blokeret, så har det naturligvis været i Cypern-forhandlingerne. Det er ikke mindst på den tyrkiske side også et spørgsmål om at bevise, at militærets rolle virkelig er blevet reduceret.
Hvad respekten for menneskerettighederne angår, er det helt klart, at vi har set fremskridt, men vi skal bruge mange flere. Det gælder også det kurdiske spørgsmål. Jeg ved, at det fortsat er et meget prekært emne for Tyrkiet. Det gælder naturligvis også i forbindelse med respekten for grænserne til nabolandene, også til nabolande, hvor der findes en kurdisk befolkning. Men også her må man naturligvis tage udgangspunkt i, at der fra sådanne kurdiske regioner ikke udgår nogen militære eller terroristiske aktioner mod Tyrkiet.
Jeg vil derfor gentage, at jeg tror, vi skal holde os strengt til kursen, vi bør kontrollere strengt, at kriterierne overholdes, ligesom vi gør ved alle andre lande.
Til slut vil jeg komme med en bemærkning om Cypern. Jeg håber, det vil lykkes at finde en løsning. Jeg takker hr. kommissær Verheugen for hans anstrengelser. Men det skal - det skal vi gøre os klart - være en løsning for Cypern, som passer til Cypern, men som også passer til Europa, så det land, der tiltræder EU, også er i stand til at medvirke aktivt i Europas beslutninger. 
Duff (ELDR ).
   - Hr. formand, Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe hilser planen, som Kofi Annan udarbejdede i går i Schweiz, meget velkommen. Jeg vil gerne takke kommissær Verheugen og hans team, som har spillet en vigtig rolle i mæglingen af pakken. Det er helt passende, at Kommissionen og Rådet har været proaktive i forbindelse med at gøre betingelserne for medlemskab gældende for hele Cypern. Det er ikke for sent for Parlamentet at udvise større støtte til en afgørelse af disputten, end det har udvist tidligere.
Jeg vil gerne anmode alle de politiske kræfter, der er repræsenteret i Parlamentet, om at arbejde for en afstemning med et positivt resultat ved folkeafstemningen. Mange cyprioter har brug for støtte for at opfange den europæiske ånd - og for at kunne se frem til et genforenet Cypern med større sikkerhed.
Tyrkiet fortjener vores tak for at bidrage væsentligt til aftalen. Disse begivenheder og vores taknemmelighed afspejles ikke fuldt ud i Oostlander-betænkningen, men disse forhold vil helt sikkert have indflydelse på Parlamentets beslutning, når vi nærmer os december og den kritiske beslutning om at indlede tiltrædelsesforhandlinger. Vi falder helt korrekt ikke for fristelsen til at træffe en beslutning i dag. Der er mange forhold, som vil ændre sig fra i dag og indtil december i EU. Vi vil have indgået en aftale i regeringskonferencen som forberedelse til yderligere tiltrædelser. I Tyrkiet vil AKP-regeringen have understreget sin berettigelse, og Parlamentet vil have afsluttet forhandlingerne om en ny reformpakke. De sociale og økonomiske omstændigheder vil være forbedret, der vil forhåbentlig være truffet foranstaltninger vedrørende den praktiske gennemførelse af reformerne, og Tyrkiet vil have fortsat forbedringerne af sit forhold til nabolandene.
Den stille tyrkiske revolution vil fortsætte, og vi i Den Liberale Gruppe vil se forholdene i det rette perspektiv og behandle Tyrkiet retfærdigt og anerkende det bidrag, som Tyrkiet kan give Europa i fremtiden. 
Ainardi (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, EU skal i december 2004 fastsætte datoen for indledningen af forhandlingerne med Tyrkiet omkring dets kommende tiltrædelse. Det er i sandhed et meget vigtigt skridt. Jeg vil gerne på vegne af flertallet i min gruppe sige, at Tyrkiet bør have sin plads som fuldgyldigt medlem af EU. Det er et land, som qua sin historie og sin geografi er en del af Europa. I modsætning til hvad nogle foregiver enten åbent eller skjult bag falske påskud, er problemet med Tyrkiet ikke dets religiøse identitet. Visse politiske kræfter fortsætter i øvrigt med at presse på for at få indskrevet Europas såkaldt jødisk-kristne grundlag i forfatningsudkastet for at modarbejde eller ligefrem forhindre Tyrkiets tiltrædelse.
Når det være sagt, er problemet med Tyrkiet dets politiske system, som er domineret af hæren, dets love og dets forfatning, som endnu langtfra opfylder de demokratiske kriterier. Det er også dets uacceptable behandling af det kurdiske mindretal, som trods alt udgør en fjerdedel af befolkningen. Det er sandt, at Tyrkiet siden 2001 har iværksat en reformproces til gennemførelse af Københavnskriterierne. Men som Europa-Parlamentet gentagne gange har bemærket, indeholder disse reformer en række betydelige begrænsninger med hensyn til fuldt og helt at nyde de grundlæggende rettigheder og friheder. Udenrigsudvalgets betænkning tager i øvrigt denne analyse op på ny efter at have indlemmet nogle ændringsforslag fra vores gruppe om f.eks. Leyla Zana, det kurdiske spørgsmål og anerkendelsen af det armenske folkemord.
Det er sandt, at Tyrkiet stadig ikke har opstillet en klar ramme, som giver mulighed for at sikre de politiske, borgerlige, økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder. Landet har bevaret en forfatning, som blev vedtaget i 1982 under militærstyret, og som stadig har et autoritært præg. Hæren spiller fortsat en vægtig rolle inden for politik, økonomi, kultur og uddannelse. Den er det egentlige fundament for staten og samfundet og udgør derfor en af de største forhindringer for Tyrkiets udvikling hen imod et demokratisk og pluralistisk system. Ændringerne foregår i et langsomt og homøopatisk tempo og sigter ofte kun mod at føre omverdenen bag lyset, men vi bliver nødt til at erkende, at der stadig er nogle meget alvorlige problemer.
Leyla Zana, som modtog Europa-Parlamentets Sakharov-pris, og tre andre tidligere parlamentsmedlemmer af kurdisk oprindelse, som blev dømt i 1994, er stadig i fængsel. Den appelsag, som vi har bidraget til at opnå, foregår under skandaløse omstændigheder, hvilket Europa-Parlamentets delegation, som bl.a. består af Feleknas Uca og Luigi Vinci fra min gruppe, har været vidne til ved hvert retsmøde. Leyla Zana og hendes kolleger har endda nægtet at deltage i det 12. retsmøde for at protestere mod omstændighederne omkring den nye bedømmelse, hvor deres skæbne er afgjort på forhånd. Det kurdiske HADEP-parti er blevet forbudt, og en lignende procedure truer DEHAP-partiet. En lang række domme fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol bliver stadig ikke overholdt. Der er indledt retssager imod personer, som udelukkende har givet fredeligt udtryk for deres holdning. Forsvarerne af menneskerettighederne lider under chikane og trusler og udsættes for myndighedernes retsundersøgelser. Fagforeningsrettighederne er ikke sikret. Tortur og dårlig behandling foregår stadig, især på politistationerne og i fængslerne. Minoriteterne er ofre for diskrimination, hvilket f.eks. er tilfældet med kurderne, hvis økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder stadig ikke reelt anerkendes.
Jeg hørte godt, hvad De sagde, hr. kommissær, men hvad angår det cypriotiske spørgsmål, har jeg alligevel nogle spørgsmål, især vedrørende opretholdelsen af den militære besættelse af nordøen.
Endelig får alle disse aspekter vores kollega fra Udenrigsudvalget til i sin betænkning at skrive, jeg citerer, at "opfyldelsen af de politiske Københavnskriterier er forudsætningen for at indlede tiltrædelsesforhandlinger". For flertallet i min gruppe er demokratisering af de tyrkiske institutioner, reel respekt for de grundlæggende rettigheder, anerkendelse af det kurdiske folks rettigheder, frigivelsen af Leyla Zana og en løsning på det cypriotiske spørgsmål grundlæggende kriterier for at kunne give tilsagn om at indlede tiltrædelsesforhandlinger med Tyrkiet.
Lagendijk (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, vi er nu nået til det punkt i debatten, hvor der heldigvis er generel enighed om de resterende emner. Disse emner kræver stor stringens, og gennemførelsen - ordet er faldet gentagne gange - er mere nødvendig end nogen sinde før. Ikke desto mindre er den foreliggende Oostlander-betænkning mangelfuld på tre områder, hvilket jeg mener, vi bør råde bod på først.
Lad os først og fremmest se på punkt 8, hvoraf det fremgår, at Tyrkiets nuværende holdning til Cypern-konflikten afspejler hærens politiske magt. Det kan vi helt klart ikke tage alvorligt. Det, der netop er sket på Cypern, er, at hæren har støttet begivenhedernes forløb i overensstemmelse med regeringens anvisninger. Det er et eksempel på reform og ikke på stagnation. Vi bør fjerne dette afsnit fra betænkningen, hvilket ændringsforslag 10 gør muligt.
For det andet kan hr. Oostlander ikke i lyset af de seneste begivenheder mene det alvorligt, når han påstår, at græsk-cyprioterne har tilkendegivet deres uforbeholdne tilslutning til Annan-planen. Det er noget, de skal bevise i løbet af de kommende uger. Jeg mener derfor, at det også er nødvendigt at ændre betænkningen i denne henseende.
Hvad angår det tredje svage punkt, ville jeg være en stor tilhænger af en sænkning af stemmetærsklen under valget og har stillet et ændringsforslag herom. Det er et ønske fra Parlamentets side, og vi bør nødvendigvis forelægge det for tyrkerne, fordi det efter min opfattelse ville være hensigtsmæssigt for det tyrkiske parlament at opnå en mere nuanceret repræsentation end i dag, hvor en stemmetærskel på 10 % er mulig.
Det væsentligste problem i Oostlander-betænkningen ligger dog i punkt 7. Ordføreren har erkendt, eller var måske tvunget til at erkende, at hvis den nuværende reform føres ud i livet, vil medlemsstaterne i december uvægerligt beslutte at indlede forhandlingerne. Hvad siger punkt 7 om det? Ifølge hr. Oostlanders fortolkning er forhandlinger uundgåelige, men vi vil ikke indgå i virkelige forhandlinger. I særdeleshed vil de 31 kapitler om EU's ikke blive gjort til genstand for forhandlinger, selv om der har fundet sådanne forhandlinger sted med alle de øvrige kandidatlande. Det, der foreslås i punkt 7, er, at vi afslutter alle de politiske kriterier først. Det lyder udmærket, men hvad betyder det i praksis?
Lad mig give et eksempel. Ifølge samme punkt skal programmet omfatte et udkast til en ny forfatning. Det tilslutter hr. Oostlander sig, og det gør jeg også. Hvis det sker på forsvarlig vis, vil det efter min opfattelse tage mellem to og tre år, vi kan blot se, hvor lang tid det tager for EU. For at tage et andet eksempel anfører hr. Oostlander gentagne gange, at den ønskede mentalitetsændring er en langvarig proces. Mener han virkelig, at den skal være afsluttet, inden vi kan begynde at drøfte kapitlerne? Givet ikke. Mener Parlamentet og f.eks. Den Europæiske Socialdemokratiske Gruppe virkelig, at vi skal gå ind i forhandlinger med Tyrkiet med den ene arm bundet på ryggen, fordi vi ikke har ret til at drøfte de 31 kapitler i EU's ? Min holdning, som kommer til udtryk i ændringsforslag 9, er, at vi bør indlede forhandlinger på begge fronter efter december.
For det første bør vi fortsat understrege, hvor vigtige de politiske kriterier er, om nødvendigt ved hjælp af en særlig overvågningsordning, fordi det er vigtigt nu og fremover, men samtidig bør vi indlede de såkaldte normale forhandlinger. Efter min opfattelse kan vi ikke komme til december og sige til Tyrkiet, at vi vil indlede forhandlinger og følge hr. Oostlanders fortolkning, som nu kommer til udtryk i punkt 7 og kun giver os beføjelse til at gøre det forberedende arbejde de næste mange år, før vi kan gå ind i virkelige forhandlinger.
Punkt 7 er med sin nuværende ordlyd et upræcist - næsten diplomatisk - kompromis, der dækker over en mængde synder. Alternativet er en klar og afbalanceret stillingtagen fra Parlamentets side, hvilket Tyrkiet har krav på. 
Queiró (UEN ).
   - Hr. formand, hr. Oostlander, som jeg takker for det arbejde, han har udført med denne betænkning, rejser flere politisk relevante spørgsmål, hvad angår Tyrkiets optagelse i EU.
Jeg vil gerne fremhæve to. Det første drejer sig om, hvorvidt EU selv er forberedt på engang i fremtiden at integrere dette store euroasiatiske land. Hvilke virkninger vil dets eventuelle tiltrædelse få? Hvilke geopolitiske følger vil de nye grænser få for EU, der ikke blot får grænser uden for Europa, men også grænser til områder med væbnede konflikter? Hvordan skal den demografiske dimension tackles, som Tyrkiets kandidatur indebærer, og de følger, som den vil få for de aktuelle institutionelle balancer? Vil Tyrkiets indtræden styrke EU's sikkerhed og gøre dets udenrigspolitik mere troværdig og handlekraftig i regionen? Kan den fælles landbrugspolitik opretholdes? Og hvordan? Og hvad med strukturfondene? Disse overvejelser skal ikke fra vores side forstås som nogen form for ringeagt for den store tyrkiske nation, snarere tværtimod. De betyder blot, at vi mener, at der stadig på europæisk plan er et helt uomgængeligt behov for en åben og ærlig offentlig debat om disse spørgsmål. Det er derfor, vi støtter ordførerens forslag om at opfordre Kommissionen til at foretage en grundig undersøgelse af følgerne af et tyrkisk medlemskab og at orientere Parlamentet og Rådet om de interne ændringer, der er behov for i EU, og om behovet for at reformere den nuværende politik inden for de nøgleområder, som vi har nævnt.
Det andet spørgsmål er på en vis måde det omvendte af det første og drejer sig om Tyrkiets politiske vilje til fuldstændigt at gennemføre de nødvendige reformer af sine strukturer og institutionelle og juridiske opbygning, så det kan opfylde de politiske Københavnskriterier, ligesom det har været tilfælde med de øvrige kandidatlande. Ordføreren mener helt rigtigt, at Tyrkiet i denne fase har suveræn ret til at bestemme, om det vil eller kan tilslutte sig, at EU's principper og politiske værdier er hensigtsmæssige for den tyrkiske stat og det tyrkiske samfund som forudsætning for at indlede tiltrædelsesforhandlinger.
I denne sammenhæng må vi erkende, at den nuværende regering har udvist stærk politisk motivation og vilje til at gennemføre betydelige reformer i den retning, reformer, der er vanskelige, og som ofte er ufuldstændige, eftersom de kolliderer med traditioner og praksis inden for den civile, retslige og militære administration, der ikke mindst på menneskerettighedsområdet har fæstnet sig gennem årtier.
Fremgangsmåden med de såkaldte lovgivningsharmoniseringspakker har muliggjort en hurtigere tilnærmelse til EU's standarder, end det ville kunne lade sig gøre ved en generel revision af den grundlæggende lovgivning, som det politiske, retslige og lovgivende system i Tyrkiet hviler på, hvilket er positivt. Selv om vi ikke ser bort fra de vanskeligheder og særlige forhold, der kendetegner en proces af denne karakter, kan vi konkludere, at tingene skrider frem, og at Tyrkiet har udsigt til, at der en dag kan åbnes forhandlinger med EU, hvis det fastholder det valg af europæiske værdier, som det frit og suverænt har truffet.
Vi konkluderer derfor, at den fase, som vi befinder os i, må ses som en gensidig forberedelse til en eventuel optagelse af Tyrkiet i EU: forberedelse fra EU' side, der må tilpasse sig på alle niveauer for at modtage den store tyrkiske nation, og forberedelse fra Tyrkiets side, der må fortsætte sin indsats for effektivt at gennemføre de nødvendige reformer i overensstemmelse med Københavnskriterierne.
Hr. formand, resultatet af denne proces må derfor være den naturlige følge af denne indsats med gensidig forberedelse og tilpasning og ikke af et eller andet subjektivt ønske, der ikke tager hensyn til de realiteter, som vi hver især står over for. 
Belder (EDD ).
   - Hr. formand, hr. Oostlander har som en logisk fortsættelse af sin foregående betænkning endnu en gang forelagt Parlamentet en krystalklar betænkning om Tyrkiets meget vanskelige rejse mod EU-medlemskab.
Ordføreren påpeger med rette i punkt 32, at Tyrkiets opfattelse af en sekulær stat fortsat er meget forskellig fra den, der sædvanligvis gør sig gældende i EU. Hr. Oostlander nævner også statens kontrol med den største religion og diskrimination af de øvrige. Jeg ønsker at erstatte ordet statskontrol med fremme, fordi Republikken Tyrkiet med støtte fra landets præsidium for religiøse anliggender, som hører direkte under premierminister Erdogan, giver den største religion - sunni-islam - generøse sociale udviklingsmuligheder. Man behøver blot besøge de kristne kirker i Tyrkiet. Selv om de er omfattet af bestemmelserne i Lausanne-traktaten fra 1923, må de i dag stadig klare sig uden status som juridisk person. Kort sagt, hr. kommissær, er der fortsat meget, der skal gøres, men det behøver jeg vel ikke fortælle Dem.
Jeg støtter også punkt 10 i betænkningen, hvor hr. Oostlander forsvarer kravet om uafhængighed og kvalitet inden for de videregående uddannelser og videnskabelige institutioner i Tyrkiet. Et meget relevant krav i betragtning af hr. Erdogans vedvarende reformforsøg, der ganske enkelt tager sigte på at underlægge landets akademiske niveau, jeg citerer: "regeringens islamiske, konservative, politiske begreber". Denne alarmerende advarsel, som et medlem at det tyrkiske videnskabelige akademi fremsatte for omkring en måned siden, blev offentliggjort i . Det er et andet signal til Bruxelles om, hvordan situationen virkelig er i Ankara. 
Claeys (NI ).
   - Hr. formand, Tyrkiet har, hvilket er blevet grundigt beskrevet her i dag, gjort fremskridt på reformområdet. Så meget desto bedre! Men spørgsmålet er ikke, om kandidatlandene gør fremskridt, men om de opfylder de kriterier, der er fastsat for medlemskab. Og det er helt klart ikke tilfældet. Jeg kan i det omfang, tiden tillader det, opremse en hel liste med grundlæggende problemer, som Tyrkiet stadig ikke har løst.
Menneskerettighedssituationen er fortsat usikker til trods for de gennemførte reformer, som hovedsagelig er på plads på papiret, men ikke gennemføres i praksis. Også på det socioøkonomiske plan er kløften mellem Tyrkiet og EU så bred, at det ville være fuldstændigt uansvarligt blot at overveje tyrkisk tiltrædelse. Jeg forstår derfor ikke, hvordan nogle talere kan fastslå, at Tyrkiet vil blive medlem af EU, uanset hvad der sker. Denne holdning illustrerer på glimrende vis, hvorfor så mange andre ting er gået galt i EU. Man anbefaler, at der optages et ikke-europæisk, islamisk land i EU, uden at spørgsmålet gøres til genstand for en grundlæggende drøftelse. Vi ønsker at optage et land, der om godt 15 år vil være den største medlemsstat, hvad angår befolkning og areal. Derudover vil landet blive langt den største nettomodtager. Men Europas befolkning er ikke på noget tidspunkt blevet hørt om dette spørgsmål, og der vil ikke blive afholdt folkeafstemninger i medlemsstaterne. Vi er endog blevet advaret mod at drøfte det tyrkiske spørgsmål under valgkampagnen. Med andre ord træffer man grundlæggende afgørelser uden at referere til Europas borgere. Det kendetegner det demokratiske underskud på alle fronter.
Faktum er, at Tyrkiet ikke er et europæisk land og følgelig ikke hører til i EU. Ingen har nogensinde haft tilstrækkeligt mod til at sige det til tyrkerne, men det bliver vi nødt til på et eller andet tidspunkt. Tyrkiet kan og skal hjælpes som et venligtsindet land, men det kan udmærket ske ved hjælp af en associeringsaftale og inden for rammerne af EU's politik for godt naboskab. 
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg tror, det er af uhyre stor betydning, at Tyrkiet bliver tæt knyttet til os. Det er af stor strategisk interesse på vores side. Desuden er det i vores store interesse, at Tyrkiet er et demokratisk retssamfund, og at vi støtter landets udvikling i denne retning. Men jeg har flere uafklarede spørgsmål.
Tyrkiet er det land i hele regionen, hvor relativt demokrati og retssamfund er længst fremme. Samtidig er kemalismen af mange grunde en hindring for medlemskab i EU. Men er det måske sådan, at Tyrkiet netop opviser et relativt demokrati og retssamfund, fordi man har kemalismen og hærens indflydelse? Det er en modsætning i sig selv. Det er et vanskeligt spørgsmål, som bør undersøges, og som vi ikke må tabe af syne i disse dage.
For det andet mener jeg i modsætning til hr. Lagendijk, at det er en betingelse for forhandlinger, at de politiske kriterier er opfyldt. Sådan gjorde vi det også med Slovakiet. Derfor kom Slovakiet ikke med i båden allerede i 1997. Dette princip bør vi bevare her. Det er ikke nogen diskriminering af Tyrkiet at bevare det princip, det er blot de normale regler, som vi hele tiden har fulgt. I forbindelse med opfyldelsen af de politiske kriterier er det ikke nok at tage de rigtige beslutninger i lovgivningsprocessen, de skal også gennemføres i praksis. Det er ikke nok at vedtage retssamfund og menneskerettigheder i Nationalforsamlingen, det skal også nå ud til byretsdommeren i det østligste Anatolien og være gennemført i praksis. Og her har jeg mine tvivl om, hvorvidt det kan lade sig gøre inden november. Jeg er slet ikke i tvivl om, at den nuværende regering ønsker det, men jeg tvivler på, at det overhovedet vil kunne lade sig gøre. Det må vi undersøge til efteråret. På samme måde som vi eksempelvis skal undersøge, som den tyske indenrigsminister har sagt, om Tyrkiet kan være et sikkert tredjeland i forbindelse med asylproceduren, fordi der i Tyskland er anerkendt flere asylansøgere fra Tyrkiet end fra noget andet land. Men hvis man er anerkendt som asylansøger, kan det andet land ikke være et retssamfund. Dette spørgsmål skal besvares.
Vi må fortsat være klar over, at EU's integrationsevne skal efterprøves. Er EU's bånd stærke nok til at forhindre det, som hr. Van Orden gav udtryk for her? For vi skal være klar over, at der er nogle her, som ønsker at ødelægge EU gennem udvidelsen. Men jeg siger kun nogle, det er ikke alle dem, som går ind for den tyrkiske tiltrædelse. Og jeg mener, at vi ikke kun på grund af Tyrkiet, men også på grund af andre lande i Europa har brug for valgmuligheder for vores relationer til lande, som ikke har fuldt medlemskab, også inden for et nyt europæisk økonomisk område. I hvert fald bør disse lande ikke have fuldt medlemskab fra starten. Hvis vi kun har muligheden for fuldt medlemskab, vil det bringe os i store vanskeligheder i de kommende år i Tyrkiet, i Ukraine, på det vestlige Balkan. Og derfor bør vi udvikle nye idéer.
Endelig, hr. formand, ville jeg i Cypern-spørgsmålet gerne se, at Europa-Parlamentet først indtager en klar holdning, når vi har fået indsigt i de nødvendige dokumenter, ligesom det f.eks. også var tilfældet med den tyske genforening, hvor vi sågar nedsatte et særligt udvalg til dette formål. 
Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har bedt om ordet nu, fordi formanden for Europa-Parlamentet og Formandskonferencen indtrængende har bedt mig om at indfinde mig hos dem nu. Jeg har svært ved at være i plenum og hos Formandskonferencen samtidig. Jeg håber, De har forståelse for, at jeg kommer med mit afsluttende indlæg nu og derefter følger invitationen fra Deres formand.
Jeg har fire korte bemærkninger. For det første er overtagelsen af fællesskabslovgivningen genstanden for tiltrædelsesforhandlingerne, ikke en forudsætning for dem. Derfor var det helt rigtigt, hvad de to ordførere sagde her, og det står også i vores fremskridtsrapporter. Men det kan ikke bruges til nu at sige, at vi ikke kan indlede forhandlinger med Tyrkiet, fordi de endnu ikke har gjort det, der skal forhandles om. Det er desværre en selvmodsigelse.
Fru Sommer, jeg må også gøre Dem opmærksom på, at det simpelthen ikke er rigtigt, når De her påstår, at Tyrkiet forlanger stadig flere penge uden at gøre noget. Jeg ville jo vide det, hvis Tyrkiet krævede flere penge. Det gør det ikke. Sandheden er tværtimod, og det er meget beskæmmende, at EU ikke har kunnet holde sine finansielle løfter over for Tyrkiet. Det er virkeligheden.
Med hensyn til spørgsmålet om de eventuelle konsekvenser for fællesskabssystemet af Tyrkiets tiltrædelse vil jeg gerne sige, at det er et af de vigtigste spørgsmål overhovedet. Forslaget om at gennemføre en særlig undersøgelse af dette spørgsmål finder jeg meget vigtigt og interessant. Det mener jeg også, man bør gøre, og vi er allerede i færd med at overveje, hvordan rammerne for en sådan undersøgelse skal være. Men det er vigtigt, at der samtidig med en eventuel beslutning om at indlede forhandlinger også foreligger viden om, hvad det egentlig vil betyde for EU i sidste ende.
Jeg er helt enig med alle dem, som med stor tydelighed har sagt, at forandringer skal finde sted i virkeligheden. Det har jeg også gentagne gange sagt til den tyrkiske ministerpræsident under pauserne i forhandlingerne i de seneste dage på Bürgenstock i Schweiz. Han kender problemet, og jeg har sagt til ham, at vi ved årets udgang skal kunne se så meget kritisk masse i forbindelse med gennemførelsen af reformerne, at vi er i stand til at sige, at gennemførelsesprocessen er troværdig og varig. Hvis det ikke er tilfældet, så vil vi næppe kunne nå frem til det resultat, at de politiske kriterier er opfyldt.
Jeg vil også gerne understrege, hvad hr. Brok sagde med hensyn til at holde fast i reformprocessen. Det er det vigtigste overhovedet! Jeg går, som De ved, ind for en helt fordomsfri, åben og også kontroversiel debat om det principielle spørgsmål, om Tyrkiet overhovedet skal med eller ej. Jeg beder bare hele tiden om, at vi i alt, hvad vi siger og diskuterer, ikke trækker tæppet væk under reformerne i Tyrkiet. Hvad vi end forestiller os omkring Tyrkiet, så er der én ting, vi må være enige om: Vi har en grundlæggende interesse i, at Tyrkiet er et stabilt og demokratisk retssamfund som en fast og pålidelig partner for EU. Det gælder under alle omstændigheder, og derfor skal reformprocessen fortsætte.
Til sidst endnu en kort bemærkning om Cypern. Alle de spørgsmål, som findes i Oostlander-betænkningen med hensyn til det tyrkiske ansvar for Cypern, løses med vedtagelsen af Annan-planen. Så forsvinder alle spørgsmålene, fordi der så vil være en løsning. Så er de ikke længere relevante. Det er mit indtryk, at det nu faktisk gælder om at overbevise især det græsk-cypriotiske samfund om, at den plan, der er fundet frem til, den sidste plan, som nu foreligger - og der kommer ikke flere - også er i deres interesse. Det kræver virkelig stærke ledelseskvaliteter og en stærk politisk vilje. Jeg vil gerne stille alle de informationer, vi har, til rådighed for Europa-Parlamentet og udvalgene, men jeg må gøre opmærksom på, at der ikke længere kan ændres på planen. Vi kan altså kun studere den nøje og danne os en mening om den, men der kan ikke længere ændres på den. Det var de svar, jeg gerne ville give Dem, før jeg går. Jeg beder virkelig om undskyldning for, at jeg undtagelsesvis ikke kan deltage i hele debatten, men jeg har forklaret Dem årsagen, og jeg beder om Deres forståelse. 
Katiforis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke vores fremragende ordfører for det store arbejde, han har gjort, og for den nøgternhed, hvormed han har grebet spørgsmålet an, samt den åbenhed, hvormed han har accepteret vores ændringsforslag, der i modsætning til, hvad hr. Van Orden hævder, ikke har til hensigt at genfremsætte krav over for Tyrkiet, som allerede er opfyldt, men skal sikre, at reformerne bliver gennemført i virkeligheden og ikke kun på papiret som en fiktiv virkelighed. Det kan godt være, at det fiktive er tilstrækkeligt for hr. Van Orden, ligesom det er tilstrækkeligt for ham, at EU er en fiktiv virkelighed, så vidt jeg har forstået, idet han gerne ser et løst EU. Det er ikke sådan, vi ser på det.
Der er nogle, der hævder, at et muslimsk Tyrkiet ikke kan optages i EU. Det er vi ikke enige i. Vi ønsker et Tyrkiet, som sagtens kan være muslimsk, hvilket det også vil være, men det skal være demokratisk og fredeligt, i hvert fald over for dets samarbejdspartnere i EU. Hvis Tyrkiet mener, at vi skal acceptere landet som en militærmagt og ratificere de væbnede styrkers ledelses militaristiske tankegang i EU, tager det meget fejl. Tyrkiets holdning til Cypern-spørgsmålet er heller ikke opmuntrende, og jeg er meget bange for, at det samme gælder for både Generalsekretærens plan og EU's holdning, da man ikke bør acceptere en massiv militær tilstedeværelse, som svarer til militærbesættelsen af en del af øen, 18 år efter Cyperns optagelse i EU, ja muligvis også efter Tyrkiets optagelse i EU.
Dette er vanvittigt, og det kan forklare den græske parts utilfredshed med Annan-planen. Jeg håber, at den græske side vil godkende planen, og mener, den bør gøre det, men vi må være klar over, at det, vi beder den græske del om, er at bygge et demokrati på noget, som er grundlæggende udemokratisk, som det er tilfældet med Annan-planen i dens nuværende udformning. Jeg håber, det lykkes os, til gavn for Cypern og EU, men vi skal vide, hvad det er, vi beder dem om.
Hvad angår Tyrkiets fremskridt mod opfyldelsen af Københavnskriterierne, sker de rigtig nok på papiret! I virkeligheden er der et stykke vej endnu. F.eks. opfordrer undervisningsministeren eleverne til at skrive fanatiske stile rettet mod andre nationaliteter. Der er ikke tale om, at reformen skal gå i dybden i Østen. Reformen skal først gå i dybden i Undervisningsministeriet. Rektor for universitetet i Istanbul stiller sig op og taler om 135.000 døde for at besætte både Cypern og Grækenland. Jeg siger ikke, at han repræsenterer hele offentlighedens synspunkt, heller ikke regeringens, men det viser, at der er en modstand hos i hvert fald en del af offentligheden i Tyrkiet mod grundlæggende forandringer, og det bør man være opmærksom på, for Tyrkiet kan kun optages i EU, når og hvis mentaliteten ændrer sig i Tyrkiet.
Så er der naturligvis også Leyla Zana-sagen, som er et konstant slag i ansigtet på Europa-Parlamentet, og jeg undrer mig over, at vi tolererer, at der ikke gøres noget ved situationen.
For to år siden udtalte formanden for tyrkisk industri, at Tyrkiet enten bliver Europa eller Pakistan. Vi ønsker, at Tyrkiet skal blive Europa, og for at det skal lykkes, må vi støtte alle tendenser til fremskridt i Tyrkiet, så målet nås ved hjælp af interne processer og ikke med styring udefra, for med styring udefra kan vi ikke nære håb om, at der sker de forandringer, der skal ske i Tyrkiet. 
Vallvé (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg beklager, at kommissæren har været nødt til at gå for at deltage i et andet møde, og at han ikke er til stede under en drøftelse i Parlamentets øverste organ, det vil sige plenarforsamlingen.
Jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. Oostlander, for jeg synes, at han har udarbejdet en god betænkning. Der er sket fremskridt i Tyrkiet, men der er stadig mange mangler, især i forbindelse med hærens rolle og respekten for de mindretal, der lever i landet.
EU bør uddybe samarbejdet og tage yderligere skridt fremad, hvilket - tror jeg - opfattes som en risiko af dem, der ønsker, at EU kun er en frihandelsunion og ser udvidelsen og optagelsen af andre lande som en mulighed for, at EU ikke udvikler sig hen imod en politisk enhed.
Jeg synes, at man bør kræve af Tyrkiet, at det nøje opfylder alle Københavnskriterierne og tager skridt hen imod et mere demokratisk samfund, som respekterer mindretallene bedre. 
Korakas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, selv om betænkningen anerkender mange af de problemer, som Tyrkiet og den tyrkiske befolkning har på alle områder, og angiver konkrete eksempler på himmelråbende krænkelser af de grundlæggende rettigheder, konstaterer den samtidig på mærkværdig vis, hvad hr. Oostlander og hr. Verheugen også gentog i dag, at der er sket væsentlige og positive fremskridt. Det er, hvad de kalder enkelte ændringer af lovrammen, som heller ikke anvendes i praksis på trods af de hensigter, der fra tid til anden gives udtryk for af de regerende.
Betænkningen konstaterer også, at det er den nuværende regerings udtalte mål at foretage gennemgribende reformer på alle områder. Imidlertid forbavses man over disse konstateringer, da det ikke er første gang, de enkelte tyrkiske regeringer har givet udtryk for disse hensigter, som imidlertid står i skærende kontrast til den daglige praksis. Forfølgelser, vilkårlige arrestationer og tortur til døde af politiske årsager fortsætter. Fængslerne er fyldt med tusindvis politiske fanger, heriblandt Leyla Zana og de tre parlamentsmedlemmer af kurdisk oprindelse, som efter 10 år i fængsel skal gennemgå endnu en på forhånd afgjort retssag.
Forfatningsdomstolen har opretholdt forbuddet mod kommunistpartiet. DEHAP trues af endnu et forbud, mens partiets ledere dømmes, og menneskerettighedsforkæmperne retsforfølges og dræbes. Græsrodsbevægelser, som demonstrerer for fred, demokrati og arbejdstagernes rettigheder, nedkæmpes brutalt, og hæren styrer fortsat landets politiske og sociale liv. Og som om det ikke var nok, kræves det i betænkningen, at Tyrkiet bakkes op i dets kamp mod terrorisme, idet man forbigår den kendsgerning, at landet er områdets største terrorist.
Hvad Cypern-spørgsmålet angår, finder betænkningen det konstruktivt, at Tyrkiet forsøger at konsolidere resultaterne af den brutale invasion og besættelse, som ikke nævnes med et eneste ord, som et fait accompli. Samtidig støtter den Annan-planen, som i virkeligheden tilsidesætter FN-resolutionerne og folkeretten i det hele taget ved at legitimere resultaterne af invasionen og besættelsen. Betænkningen lægger hårdt pres på den cypriotiske regering for at få den til at acceptere den! Det samme gjorde hr. Ostlander, hr. Verheugen og andre i dag, hvorved de afslørede, hvor hykleriske deres erklæringer om respekt for folkeretten er. Betænkningen er gennemsyret af EU's ønske om en herskerposition på alle områder og om at tjene storkapitalens interesser.
Derfor vil KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet stemme imod betænkningen, en beslutning vi også baserer på den græske befolknings erfaringer, og vi gør det i solidaritet med den tyrkiske befolkning, da vi mener, at de negative elementer i optagelsesprocessen og selve optagelsen vil veje langt tungere end eventuelle positive elementer. 
Wyn (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg hilser hr. Oostlanders betænkning velkommen. Den indeholder en række værdifulde henstillinger.
I mandags vendte jeg tilbage fra Tyrkiet, hvor jeg sammen med andre politikere og fagforeningsledere havde lejlighed til at observere de lokale valg. I punkt 1 i henstillingerne i betænkningen henvises til de tyrkiske myndigheders "gentagne erklæringer" om, at de går ind for "demokratiet og det europæiske samarbejde". Jeg nærer dersværre ikke samme tillid. Da vi forsøgte at observere valget på grundskolen Vali Unal Erkan i Diyarbakir, blev der råbt trusler imod os af den lokale politichef, og vi blev nægtet adgang til afstemningslokalet. Det er ikke en isoleret hændelse. I afstemningslokaler i andre dele af landet var der andre medlemmer af det regerende tyrkiske parti til stede, som overvågede de kurdiske vælgeres udfyldelse af stemmesedlerne. Militæret var også til stede uden for mange af afstemningslokalerne i det kurdiske område.
Personer, der taler kurdisk - som tales af 20 millioner mennesker i Tyrkiet - bliver stadig forfulgt. Kurdiske skoler forbydes, den eneste indrømmelse er den længe påkrævede tilladelse til at åbne et par klasseværelser til undervisning af kurdisk som fremmedsprog et par timer om ugen.
Hvordan kan vi så sige i punkt 8, at vi nærer tillid til, at AKP-regeringen vil sikre de demokratiske værdier? Som det understreges i betænkningen, er der stadig forbud imod politiske partier som f.eks. HADEP og DEHAP, og jeg opfordrer derfor indtrængende kollegerne til at støtte ændringsforslag 11 fra hr. Lagendijk vedrørende det afgørende spørgsmål om ophævelse af tærsklen på 10 % for politiske partier. Indtil disse grundlæggende forhold er drøftet, og indtil den tyrkiske regering respekterer EU's charter om grundlæggende rettigheder, er der mange af os, som har store betænkeligheder ved at støtte tiltrædelsen af Tyrkiet. 
Camre (UEN ).
   - Hr. formand, indledningsvis vil jeg takke ordføreren, hr. Oostlander, for en dygtigt gennemarbejdet betænkning med mange rigtige vurderinger, men også med urealistiske forventninger.
Det er anført i betænkningen, at det grundlæggende synspunkt er, at Tyrkiet er i stand til, såfremt landet ønsker det, at forvandle sig til en 1. klasses EU-medlemsstat. Det forekommer mig at være noget af en cirkelslutning. Hvis Tyrkiet forvandler sig, bliver landet et andet, end det er, men spørgsmålet er jo, om en sådan forvandling overhovedet er mulig.
Hvis vi for det første tager det for givet, at EU består af europæiske stater, kan Tyrkiet aldrig blive medlem, for landet kan ikke forvandle sig til en europæisk stat, uanset hvor meget, det ønsker det. Optagelsen af lande uden for Europa har aldrig været drøftet seriøst, og det er næppe muligt eller ønskeligt at skabe et så omfattende samarbejde inden for rammerne af de traktater, som udgør grundlaget for EU.
For det andet er der hele spørgsmålet om opfyldelse af Københavnskriterierne, Balladur-principperne, som her især er relevante i forhold til besættelsen af dele af Cypern, og jeg må sige, at jeg ikke tror på værdien af Annan-planen. Jeg tror hr. Verheugen tager fejl, hvis han mener, at græsk-cyprioterne er tilhængere af denne plan. Jeg tror ikke, at græsk-cyprioterne vil kunne acceptere en plan, som giver Tyrkiet fodfæste på øen.
Og så er der endelig Lauzanne-traktaten. Det indebærer en total ændring af Tyrkiets forfatning, dets straffelov, dets ægteskabslovgivning, dets religiøse lovgivning m.m.
For det tredje er der en voldsom forskel mellem Tyrkiets økonomiske struktur og udvikling og EU's. En ændring er ikke blot et spørgsmål om en økonomisk støttepolitik. Det handler om at skabe et helt andet samfund.
Endelig ville en optagelse af Tyrkiet medføre en voldsom immigration af tyrkere til EU, og der ville blive dannet endnu større islamiske parallelsamfund. Der er i den seneste tid fremkommet en række meget foruroligende rapporter om faretruende antivestlige holdninger i omfattende dele af de islamiske samfund i EU, og det gælder desværre ikke mindst for unge andengenerationstyrkere. Europa kan simpelthen ikke leve med, at store befolkningsgrupper i EU forkaster vores kultur.
Det, tilhængerne af Tyrkiets medlemskab reelt beder om, er, at Tyrkiet skal skrotte hele den islamiske kultur, og det anser jeg ikke for realistisk. Det er vigtigt ikke at forveksle de holdninger, som tyrkiske diplomater og visse intellektuelle og politikere repræsenterer, med de holdninger, som findes i det meget klassedelte tyrkiske samfund i øvrigt. Tyrkiet er grundlæggende et islamisk samfund uanset den formelle og ovenfra påtvungne adskillelse af kirke og stat. Hvis Tyrkiet blev demokratiseret gennemgribende, sådan som EU ønsker det, ville folket desværre uden tvivl træffe en demokratisk beslutning om at indføre en islamisk stat uden demokrati.
Der findes ikke noget islamisk land i verden, der opfylder Københavnskriterierne, og det kommer Tyrkiet næppe heller til, selv om EU beder om det. Vi bør ærligt sige til Tyrkiet, at medlemskabet af EU ikke kan komme på tale, og vi skal ikke holde landet hen med tomme løfter, og på den baggrund vil jeg gerne støtte de ændringsforslag, som er fremsat af Marcus Ferber m.fl., om at integrere Tyrkiet i EU's nye naboskabspolitik. 
Mathieu (EDD ).
   - Hr. formand, vi har modsat os den kommende udvidelse af EU med 10 nye medlemsstater. Det var ikke et principielt spørgsmål, men min gruppe og jeg, den franske EDD-delegation, har givet udtryk for vores modstand mod en urealistisk integrationsdagsorden og mod tiltrædelsen af lande, som ligesom vi ikke er rede til et sådant spring ud i det ukendte. Vores holdning til Tyrkiets tiltrædelse er en helt anden. Vi modsætter os deres tiltrædelse af principielle årsager. Som general de Gaulle sagde, er kendsgerningerne genstridige. Geografisk, historisk og kulturelt er Tyrkiet ikke et europæisk land. Som artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Union angiver, skal ansøgerlandene imidlertid være europæiske lande. Jeg vil kun fremlægge to yderligere argumenter blandt alle dem, som allerede er nævnt.
For det første er Tyrkiet en østmagt i den multipolære verden, vi lever i. Det spiller en fremherskende rolle over for de tyrkisktalende befolkninger i Centralasien og grænser i stort omfang op til Iran, Irak og Syrien, og vi mener ikke, at EU har sin plads i så ustabilt et område.
For det andet er EU-landenes politiske repræsentation knyttet til deres demografiske tyngde. På sigt får Tyrkiet en større befolkning end noget andet europæisk land. Vi ønsker ikke, at et land, hvis tiltrædelse vækker så meget polemik, skal blive en politisk sværvægter i EU.
Efter års betænkeligheder ved at indlede forhandlinger om Tyrkiets tiltrædelse er afstemningen om denne betænkning en lejlighed til at sende et stærkt politisk signal. Selv om vi er enige i de utallige kritikker af landets manglende forberedelse, stemmer vi imod en betænkning, som fremlægger Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse, for som mange af vores medborgere modsætter vi os denne tiltrædelse.
Desuden vil jeg gerne til slut stille et spørgsmål: Hvor går grænserne for udvidelsen af denne såkaldt europæiske Union?
Ferber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først en hjertelig tak til hr. Oostlander, som har beskæftiget sig meget indgående med spørgsmålet om Tyrkiet og dets udvikling til et demokratisk retssamfund - også i sin initiativbetænkning i sin tid.
Men nu tror jeg, det så småt er på tide, at Europa kommer med et svar på spørgsmålet om, hvordan vi ønsker at udforme de langsigtede relationer mellem EU og Tyrkiet. Her vil jeg gerne sige, at jeg er meget ked af, at det fortsat er den fremherskende mening i debatten, at der kun er to muligheder for forholdet mellem Tyrkiet og EU, nemlig ikke-medlem eller fuldt medlem. Her glemmer vi helt, at der findes en broget buket af individuelle samarbejdsmuligheder mellem EU og andre lande. Jeg kommer selv fra en region, som grænser op til Schweiz. Vi har aftalt et privilegeret partnerskab med Schweiz, hvor vi har løst fælles problemer, men hvor begge parter kan udvikle sig. Det er netop det, det handler om, når vi taler om Tyrkiet. Naturligvis har hr. Verheugen ret i, at vi skal stabilisere de kræfter, som driver reformerne fremad. Men er der kun det ene instrument, det fulde medlemskab? Er der ikke også en anden mulighed for at sørge for, at Tyrkiet udvikler sig demokratisk, økonomisk og stabilt, hvilket er i vores interesse som europæere, uden at det nødvendigvis skal ende med optagelse i EU? Netop det bør vi tale meget åbent og ærligt med hinanden om.
Jeg vil gerne opfordre Kommissionen - eller de rester, der endnu er tilbage af denne Kommission, da den jo er i færd med at opløse sig selv - til, når den formulerer sin beretning til forelæggelse for stats- og regeringscheferne til efteråret, at forholde sig meget indgående til, om de politiske kriterier er opfyldt eller ej. Jeg kommer selv fra et land, hvor mennesker fra Tyrkiet stadig får asyl, fordi de bliver forfulgt af staten. Er det så et land, man kan føre tiltrædelsesforhandlinger med? Det mener jeg ikke. Jeg vil også gerne bede Rådet om at tage seriøst stilling til dette spørgsmål, fordi det i sidste ende kræver Europa-Parlamentets tilslutning. Hvis stats- og regeringscheferne tror, at de kan træffe den slags grundlæggende beslutninger hen over hovederne på Europas befolkninger, så tager de fejl. Hvis de tror, at der vil være en slags automatik i sidste ende, at Parlamentet og befolkningen - der er jo tale om folkeafstemninger om ratificeringen i nogle medlemsstater - nok skal acceptere det, så tager de fejl. Jeg tror, at vi i Europa-Parlamentet her og i dag har lejlighed til at overveje det og sende et signal til folkene i EU om, at vi tager de sorger og bekymringer meget alvorligt, som menneskene i Tyrkiet og vores andre naboer rundt om EU har. Vi har imidlertid også andre muligheder end kun at diskutere fuldt medlemskab, og de muligheder bør vi nu udvikle i fællesskab! 
Lalumière (PSE ).
   - Hr. formand, Tyrkiet er et vigtigt emne, som der er meget delte meninger om. Efter utallige drøftelser og ændringsforslag i Udenrigsudvalget mener jeg, at ordføreren hr. Oostlanders beslutningsforslag er tilstrækkeligt afbalanceret til at blive vedtaget. Det er, hvad jeg vil gøre på betingelse af, naturligvis, at denne balance ikke forstyrres ved, at plenarforsamlingen vedtager nye ændringsforslag, som er alt for negative for Tyrkiet.
Ikke at det er nødvendigt at vise nogen som helst overbærenhed med Tyrkiet! Det er endda yderst vigtigt at insistere på de omfattende reformer, som landet skal gennemføre for en dag at leve op til Københavnskriterierne. Denne insisteren og disse krav, som Europa-Parlamentet og Kommissionen har gentaget utallige gange, er i øvrigt allerede begyndt at bære frugt. Hr. Erdogans regering, som er styrket ved sidste valg, og den tyrkiske Nationalforsamling har allerede vedtaget nogle love, som bevæger sig i den rigtige retning. Det er rigtigt, at disse nye love skal være iværksat på ordentlig og konkret vis. Det er også rigtigt, at der er brug for andre love og en ny forfatning. Og det er rigtigt, at der skal ske en mentalitetsændring, og det er aldrig let, det er endda det allersværeste. Men fra nu af er der sket nogle fremskridt, og som europæiske parlamentsmedlemmer skal vi sørge for ikke at ødelægge dette tilløb og tværtimod opfordre til bevægelse.
En af de store fordele ved den proces, som er indledt for at forberede Tyrkiets kommende tiltrædelse af EU, er at støtte reformerne hen imod et pluralistisk demokrati, en moderne økonomi og respekt for individets rettigheder. I den forbindelse tænker jeg især på Leyla Zana, som indtrængende ønsker, at reformprocessen vil føre til, at der hurtigt findes en rimelig og retfærdig løsning.
Kort sagt har den igangværende reformprocedure allerede den store fortjeneste, at den har bragt os nærmere til Tyrkiet og knyttet nogle mere og mere fortrolige bånd mellem Tyrkiet og os. Det har vi det største behov for. Vores fremtid og især vores sikkerhed i ordets bredeste forstand afhænger meget af vores gode relationer med et så stort land som Tyrkiet. Vi skal derfor fortsætte med styrke og overbevisning og med det bagvedliggende håb om at kunne indlede tiltrædelsesforhandlinger ved udgangen af året.
Andreasen (ELDR ).
   - Hr. formand, tillykke til hr. Oostlander med den fine betænkning. Det Europæiske Råd besluttede i Helsingfors i 1999, at Tyrkiet er et ansøgerland. Den beslutning står ved magt, og ergo skal Tyrkiet behandles som et ansøgerland på linje med alle andre ansøgerlande.
Det største krav til et ansøgerland er, som hr. Oostlander sagde det, at det skal opfylde Københavnskriterierne, det skal være et retssamfund, der skal være demokratisk stabilitet, respekt for menneskerettighederne og for mindretal, det skal have en velfungerende markedsøkonomi osv. Alle de betingelser opfylder Tyrkiet ikke i dag, men Tyrkiet er på vej. Vi har set mange fremskridt, og derfor skal vi ikke her og nu afvise muligheden for, at Tyrkiet kan blive medlem af EU. Der er ingen tvivl om, at netop EU's krav har bidraget væsentligt til de demokratiske fremskridt, der er sket i Tyrkiet, og et signal fra Europa-Parlamentet om, at Tyrkiet ikke kan blive medlem af EU, eller at Tyrkiet skal have en særstatus, ville utvivlsomt føre til et stop i denne positive udvikling.
Nu skal regeringscheferne på baggrund af Kommissionens papirer i december træffe en beslutning om optagelsesforhandlinger med Tyrkiet på et nærmere fastsat tidspunkt og på nærmere fastsatte betingelser. Men Europa-Parlamentet må her og nu med Hr. Oostlanders grundige, afbalancerede og omfattende betænkning sende det signal til Det Europæiske Råd, at Tyrkiet skal behandles som alle tidligere ansøgerlande. Det skylder vi vore tyrkiske naboer, og vi skal fortælle tyrkerne, at de er godt på vej, og at de skal fortsætte den linje, de er inde på, til gavn for Tyrkiet, til gavn for EU og til gavn for stabilitet og vækst i vor verdensdel. 
Andersen (EDD ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at rette opmærksomheden mod den tyrkiske menneskerettighedsorganisation HRFT. I sidste weekend fik HRFT's præsident Yavuz Önen en hæderspris på JuniBevægelsens landsmøde for hans og organisationens modige kamp for menneskerettigheder i Tyrkiet.
HRFT trues med nedlæggelse som følge af flere retssager mod bestyrelsesmedlemmer, herunder Yavuz Önen. HRFT har fem centre for rehabilitering af torturofre med tusind aktive frivillige. Det kan få store konsekvenser for behandlingen af torturofre i Tyrkiet, da ingen andre kan løfte HRFT's opgave. De mange ofre for tortur lades i stikken. Der finder stadig tortur sted i de tyrkiske fængsler og på de tyrkiske politistationer. Staten og myndighederne prøver hele tiden at chikanere centrene i deres arbejde med retssager, og lægerne trues med, at de kan miste deres arbejde på de offentlige sygehuse, hvis de arbejder for centrene. Ja, centrene er faktisk slet ikke gjort lovlige, men de har indtil nu vundet alle retssager mod staten.
Jeg opfordrer Parlamentet og Kommissionen til nøje at følge den tyrkiske menneskerettighedsorganisations muligheder for at udføre deres helt nødvendige arbejde for menneskerettigheder i Tyrkiet. 

Berthu (NI ).
   - Fru formand, Oostlander-betænkningen konkluderer forsigtigt, at Tyrkiet ikke er rede til at træde ind i EU, fordi, og jeg citerer, landet "endnu ikke opfylder de politiske Københavnskriterier". Og sandt at sige finder man næppe, når man nærlæser betænkningen, nogle punkter, som udelukkende er positive for tiltrædelsen, bortset fra den tyrkiske regerings prisværdige bestræbelser, som vi i øvrigt ikke engang er sikre på, har en reel dyberegående samfundsmæssig indflydelse. Det tyrkiske samfunds værdier ligger i dag meget langt fra EU-landenes på en lang række centrale områder, f.eks. statens forhold til religionerne, som Oostlander-betænkningen viser i punkt 32 og punkt 33, som jeg opfordrer alle til at overveje.
Vi kan naturligvis altid håbe på en hurtigere udvikling af den tyrkiske forfatning hen imod demokrati, pluralisme, borgerlige frihedsrettigheder og afskaffelse af den militære parallelstat. Men det er endnu ikke sket. Og hvis det var sket, hvor hurtigt ville det tyrkiske samfund så følge efter? Og kan man desuden ikke frygte negative reaktioner fra visse samfundsgrupper og bivirkninger, som vi andre europæere ikke vil kunne kontrollere?
Under de omstændigheder, kære kolleger, ville det være uansvarligt fra vores side at foreslå Tyrkiet andet end et privilegeret partnerskab, som skal følge landets udvikling uden at kaste Unionen ud i et farligt eventyr. Det ville, og sådan har det været længe, være bedre at sige det direkte, det er min største kritik af Oostlander-betænkningen.
Elles (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil som de øvrige takke ordføreren for at give os et fremragende grundlag for vores forhandling om dette meget følsomme emne her til morgen. Jeg vil også takke kommissær Verheugen for at være kommet tilbage fra Schweiz sent i går aftes for at orientere os om situationen vedrørende forhandlingerne med Cypern, der er meget relevant for vores forhandling her til morgen.
Jeg deltog for to måneder siden i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Cypern, og selv om der ikke var stor optimisme, var der et oprigtigt ønske om at forene de to fællesskaber den 1. maj. Vi håber meget, at det vil lykkes.
Vedrørende den tyrkiske tiltrædelse af EU præsenterede hr. Verheugen os for en meget detaljeret analyse af de politiske og økonomiske reformer, der er gennemført. Jeg bifalder som så mange andre hans synspunkt om, at der bør foretages en klar og objektiv vurdering på grundlag af Københavnskriterierne.
Jeg har her en kopi af Københavnskriterierne af 21.-22. juni 1993. Heri er det fastsat, at "Medlemskab kræver, at ansøgerlandet har opnået institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og beskyttelse af mindretal. Det kræver endvidere en fungerende markedsøkonomi samt evne til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen". Endvidere er følgende fastsat: "Unionens evne til at optage nye medlemmer uden derved at sætte tempoet i den europæiske integration over styr er ligeledes af stor betydning og bør indgå i overvejelserne i såvel Unionens som ansøgerlandenes almindelige interesse".
Der er sagt meget under denne forhandling om Tyrkiets mange fremskridt, men der er sagt meget lidt om EU's evne til at optage et land med en størrelse og forhold som Tyrkiet. Derfor skal vi ikke blot se på Tyrkiets muligheder for at tiltræde EU, men også EU's evne til at optage landet.
Hvis man skal se tingene i det rette perspektiv - som hr. Duff nævnte - er der mange i min politiske gruppe, som mener at man både skal vurdere EU's evne til at optage Tyrkiet og Tyrkiets evne til at opfylde Københavnskriterierne. Vi mener derfor, at man skal foretage en grundlæggende vurdering af EU's institutionelle evne til at optage Tyrkiet, og at det bør indgå i Kommissionens rapport i oktober. Vi skal være modige nok til at se på situationen ud fra en meget klar og fornuftig synsvinkel.
Med 25 medlemsstater fra den 1. maj, 21 sprog, ingen udsigt til nye finansielle overslag for tiden efter 2006 før tidligst 2005 og tvivl om, hvorvidt en forfatningstraktat vil være fastsat og ratificeret, vil det mest fornuftige udgangspunkt være at indse, at der er stor usikkerhed om EU's nuværende politiske situation, og at vi skal være meget sikre i vores sag, før vi giver Tyrkiet grønt lys på nuværende tidspunkt. 
Leinen (PSE ).
   - Fru formand, Helmut Kohl blev for nylig i det tyske fjernsyn spurgt, hvad han mente om Tyrkiets tiltrædelse. Han henviste til Københavnskriterierne. Selv efter gentagne spørgsmål fra journalisten sagde han ikke nej til Tyrkiets tiltrædelse. Jeg tror, han har ret. Fordi man gennem 40 år har lovet dette land ved Bosporusstrædet tiltrædelse, ville alt andet være at forurolige befolkningen i Tyrkiet og også det politiske klima, vi har i Europa. Parlamentet bør derfor ikke beslutte noget, som forhindrer muligheden for tiltrædelse. Der er derfor flere af de forslag, der er stillet, som ikke bør få flertal ved afstemningen.
Bolden ligger helt klart på Tyrkiets banehalvdel. Landet skal dokumentere, at Københavnskriterierne er opfyldt. Her kan vi konstatere, at der er gjort meget. Men det er stadig ikke nok! Der er stadig meget at gøre på vejen mod demokrati, retssamfund og frihed. I forbindelse med friheden er vi inde på mindretallene i dette land, frem for alt kurderne. Der er skrevet mange smukke ord, men i praksis fungerer det endnu ikke i skolerne, i fjernsynet, ved brugen af deres sprog. Jeg får også breve, hvor borgere klager over, at de bliver behandlet vilkårligt af politiet og retsvæsenet. Det er et grimt kapitel, som Tyrkiet må bringe i orden! Politiet og retsvæsenet er ikke demokratisk. Der skal ske meget endnu.
Jeg mener også, at de civile institutioner skal have den fulde magt, og militæret skal gå hen, hvor det hører hjemme, nemlig på kasernerne. Det går ikke an, at militæret og det nationale sikkerhedsråd får det sidste ord, når der skal træffes beslutninger i landet.
Jeg er enig i hr. kommissær Verheugens vurdering, at Tyrkiet har sat gang i et stort reformprogram. Det er også et stort eksperiment for en demokratisk og fri forfatning i et islamisk land, og det bør vi støtte. Vi bør altså ikke sige nej, men holde muligheden for yderligere reformer åben og også stemme efter det. 
Borghezio (NI ).
   - Fru formand, hr. Oostlanders betænkning fortjener vores fulde respekt. I mange af talerne - om ikke dem alle - understregede man det grundlæggende spørgsmål om respekten for menneskerettighederne og de frihedsprincipper, som EU bygger på. Spørgsmålet er så, om Tyrkiet opfylder betingelserne i den forbindelse. Det mener vi ikke.
I den forbindelse vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der i går skete noget meget alvorligt i det italienske parlament. Formanden for Den Norditalienske Liga for Padanias Uafhængighed, hr. Cè, blev frataget ordet, fordi han havde tilladt sig at bruge en talemåde - , der betyder "det tyvagtige Rom" - som blev censureret. Det er et meget alvorligt fortilfælde. I den forbindelse vil jeg bede Europa-Parlamentet, der er alle de europæiske befolkningers friheds vogter, om at vise solidaritet, når det gælder krænkelsen af den ret, som de retmæssige repræsentanter for befolkningen fra Padania - der har lige så mange rettigheder som kurderne - har til at kunne tale frit, ikke mindst i parlamentet i et af EU's stiftende lande.
Jeg vil gerne gentage, at det er et meget alvorligt tilfælde af censur - der snarere er kendetegnende for et tyrkiskinspireret demokrati end for et utvivlsomt demokratisk land, som er en af EU's stiftere - over for en politisk gruppe, der ønsker selvstyre og føderalisme, og som således er modstander af etatisme. Dette er ikke et udtryk for racisme mod nogen og slet ikke mod romerne. Modstand mod det tyvagtige Rom betyder modstand mod centralismen og mod dem, de krænker vores frihed. Vi er således mod det tyvagtige Rom af samme grund, som vi siger nej til Tyrkiets optagelse i EU. Vi er mod det tyvagtige Rom, vi er mod det tyvagtige Rom! Det kan vi frit sige her, og der er gudskelov ingen, som hindrer mig i at tale. Vi er mod det tyvagtige Rom! I Rom skal de vide, at Padania er mod det tyvagtige Rom og for friheden. Leve friheden! Leve EU! Leve princippet om befolkningernes ret til selvstyre! 
Stenzel (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, om fire uger finder den hidtil største udvidelse af EU sted. Det er en begivenhed, som varigt vil ændre Europa, og som EU skal gøre til en succes for befolkningerne. Der er ikke tvivl om, at dette udvidede EU nu skal bruge tid til at stabilisere sig. Det er vanskeligt for borgerne at forstå, at en begivenhed i denne størrelsesorden ikke en gang er fuldført, før man sætter gang i en proces, som yderligere fremskynder udvidelsen. Det er disse forudsætninger, diskussionen om Tyrkiet-betænkningen skal føres under.
Der er næppe nogen her i Parlamentet, som ikke er sig Tyrkiets geopolitiske betydning bevidst, og som ikke ville hilse Tyrkiets fremskridt i retning af demokrati og menneskerettigheder velkommen. Men der er næppe heller nogen, som vil fortie den afgrund, der findes mellem de lovgivningsmæssige forudsætninger og den reelle gennemførelse i alle disse spørgsmål. Det er allerede blevet påpeget, at Tyrkiet hører til de lande, der producerer flest asylansøgere, og hvor et land som Østrig også oftest giver asyl. Alligevel mener jeg og min gruppe, at det er for snævert at begrænse Tyrkiet-betænkningen til det rent politiske kriterium. Derfor støtter jeg og min gruppe alle forslag, som giver denne diskussion et bredere grundlag. Det er uforståeligt, at der ikke fra Kommissionens side skal fremlægges en undersøgelse af konsekvenserne af Tyrkiets tiltrædelse for EU som en del af den kommende beretning i oktober eller som separat undersøgelse. Der skal tages højde for konsekvenserne for strukturpolitikken, den fælles landbrugspolitik samt for EU's institutioner. Samtidig med beretningen i oktober bør der også fremlægges muligheder for Tyrkiet, som ikke udelukkende sigter mod tiltrædelse. Vi må tilbyde Tyrkiet alternativer i rette tid. Det skylder vi både Tyrkiet og os selv.
Til slut vil jeg gerne takke Arie Oostlander varmt, fordi han som ordfører har vist det fornødne format til ikke at indsnævre diskussionen, og fordi han har bevaret følsomhed nok til også at forblive tro over for sig selv. Vi har med denne betænkning om Tyrkiet nu en chance for at sende et vigtigt politisk signal og give debatten et bredere grundlag. Det går ikke an kun at beskæftige sig med det politiske kriterium i den snævreste form. Det må kunne lade sig gøre også at undersøge og vurdere kompatibiliteten for EU. Hvis det ikke sker, vil vælgerne aldrig tilgive os! 
Paasilinna (PSE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, jeg ønsker at takke hr. Oostlander, fordi han som altid har givet os nogle forstandige ord med på vejen. Det grundlæggende problem i forbindelse med spørgsmålet om udvidelse er den store udvidelse af Unionen den 1. maj, som vil blive betydeligt mere problematisk end de tidligere udvidelsesrunder. Samtidig er Unionens evne til at modtage nye medlemmer ikke så stor som tidligere. EU er nu mere krævende og engageret, og en udvidelse er ikke en maskine eller et dyr, der er derimod tale om den mest komplekse menneskeskabte organisme nogensinde, nemlig EU.
Vi må ikke desto mindre behandle Tyrkiet lige så retfærdigt som alle de andre lande, der søger om tiltrædelse af EU, også selv om vores mulighed for at optage dem er svækket. Der er sket betydelige fremskridt i Tyrkiet inden for et kort tidsrum. Der er indført ny lovgivning i forhold til det civile samfund, og der er demokrati. Kvindernes og kurdernes stilling drøftes nu åbent. Dog har jeg ikke nogen konkret viden om, hvor militærets magt ender, og hvor den civile magt begynder. Militærets fremtrædende rolle er et meget stort problem.
Københavnskriterierne er ikke opfyldt, og med det mener jeg respekt for retsstatsprincipperne og menneskerettighederne. Der skal fortsat ydes en indsats på dette område. Den dømmende magt er ikke uafhængig, og Tyrkiet bør undertegne Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol. Vi står over for et velkendt problem, idet lovene vedtages, og der træffes en masse beslutninger, men den praktiske gennemførelse og overvågningen heraf forbliver et stort uafklaret problem, som kun tyrkerne selv kan løse. Er de i stand til det? Det er det, der nu er spørgsmålet, og vi vil først kunne besvare det efterfølgende. 
Nordmann (ELDR ).
   - Fru formand, jeg vil også gerne lykønske hr. Oostlander, som i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik har haft held til at få vedtaget sin betænkning om Tyrkiet både af tilhængere og modstandere af Tyrkiets tiltrædelse. Hvilket ikke er nogen venstrehåndsopgave, og opgaven er lykkedes på grund af hans forslag, som er yderst fornuftigt afbalanceret fra ende til anden, eller næsten fra ende til anden. Det vender jeg tilbage til.
Jeg vil gerne sige, at fru Stenzel taler vise ord. Vi har imidlertid kun en delvis vision, eftersom vi værdsætter Tyrkiets fremskridt, men ikke undersøger EU's beredskab på de forskellige politiske områder til at modtage Tyrkiet, hvilket ikke er let.
Det punkt, jeg ville vende tilbage til, hr. Oostlander, er verdsligheden. Punkt 32 i Deres betænkning forekommer mig at gå ud fra et lidt negativt indtryk af verdsligheden, der som en arv efter Kemal Atatürk måske er det mest positive punkt. Adskillelsen af kirke og stat er ikke et begreb, der er gået af mode, det er et fremtidsbegreb for Unionen. At en stat med et religiøst islamisk flertal forsøger at praktisere denne adskillelse er en styrke, som vi må regne for et aktiv for Tyrkiet, ikke et handicap.
Langen (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne takke Arie Oostlander for hans betænkning og rose ham for hans søgen efter kompromiser. I Europa-Parlamentet er der overhovedet ikke tvivl om, at Tyrkiet er en vigtig partner og vil vedblive at være det. Men partnerskab er ikke automatisk ensbetydende med fuldt medlemskab af EU. Hr. Leinen nævnte netop associeringsaftalen fra 1963. Heri er det udtrykkeligt negativt formuleret. Der står: "En senere tiltrædelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab er ikke udelukket". Det er formuleringen, hverken mere eller mindre.
Tyrkiet har efter to årtier med absolut stilstand nu for første gang taget fat på lovændringer. Det må sikkert vurderes positivt på vejen mod mere demokrati og flere menneskerettigheder. Men selv den tyrkiske ministerpræsident har meddelt, at han i april og maj vil ændre yderligere 15-20 forfatningsparagraffer, idet det dog endnu ikke omfatter vigtige krav fra Europa-Parlamentets side, f.eks. om religionsfrihed og ophævelse af 10 %-klausulen til beskyttelse af politiske mindretal. Derfor har vi stillet forslag, som ud over beslutningen om ja eller nej til fuldt medlemskab også peger på et alternativ, nemlig et privilegeret partnerskab. Ingen skal gå ud fra, at Rådet er alene om at beslutte dette. Det næste valgte Parlament, som skal virke fra 2004 til 2009, skal have fuld suverænitet til at sige ja eller nej og udvikle alternativer. Derfor beder jeg kollegerne behandle de ændringsforslag herom, som vi har stillet, på den måde, som Parlamentets værdighed og vores egen position kræver det.
En sidste bemærkning om Københavnskriterierne. De er vigtige, men de er ikke tilstrækkelige. Tyrkiet må tage til efterretning, at ikke kun Cypern-spørgsmålet hører med til kriterierne, men også spørgsmålet om, hvorvidt EU selv overhovedet er i stand til at optage Tyrkiet. Vi kan ikke tillade os nogen form for eventyr, som ville teste EU's politiske og økonomiske handlekraft til det yderste. 
Ceyhun (PSE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne varmt og helt ærligt takke alle de kolleger i Parlamentet, som har holdt indlæg, og som for det meste ved alle debatter om Tyrkiet holder samme indlæg og gør det klart, at de ikke vil have Tyrkiet og tyrkerne med i EU. Jeg takker for fem års samarbejde og for, at I har tålt mig som tyrk i Parlamentet. Virkelig, jeg er meget, meget taknemmelig. Denne store præstation fra Jeres side gør Parlamentet ære, mange tak!
Jeg kom til Parlamentet som tysker, jeg har arbejdet ganske flittigt som tysk medlem i fem år, men jeg forlader Parlamentet som tyrk. Mange af Jer har gjort mig til en tyrk, fordi jeg skammer mig over disse indlæg, som virkelig kun kan betegnes som dobbeltmoral, over disse indlæg, som i virkeligheden ikke har noget med ærlighed at gøre. Andre kan være stolte af, at de tappert forsvarer de kristnes union mod Tyrkiet, kan måske også finde nogle vælgere, men jeg skammer mig, det er ikke mit EU.
Van Hecke (ELDR ).
   - Fru formand, både Kommissionens sidste interimsrapport og de forskellige parlamentsudvalgs udtalelser viser, at Tyrkiet har tage betydelige skridt i retning af en opfyldelse af Københavnskriterierne. Landet har gjort kolossale fremskridt i løbet af de sidste år. Som eksempel kan nævnes ophævelsen af dødsstraffen og den ændrede holdning til det kurdiske mindretal. Det sker under en tyrkisk regering, som man engang frygtede, ville gøre Tyrkiet til en islamisk stat.
Det er heldigvis ikke tilfældet. Den tyrkiske regering kræver uden tøven forsvarlig samfundsforvaltning, mere gennemskuelighed og ligestilling af mænd og kvinder. Det forsøg, AKP-partiet er i færd med at gennemføre, er enestående og af verdensomspændende betydning. EU bør ikke sidde disse signaler overhørig og bør komme med et konkret udspil om medlemskab snarest muligt, ellers risikerer vi, at vi i vores baghave snart kommer til at stå over for truslen om en islamisk fundamentalistisk stat, der ikke længere er åben for dialog. 
Ebner (PPE-DE ).
   - Fru formand, kære kolleger, til emnet Tyrkiet vil jeg gerne erklære, at Københavnskriterierne efter min mening er en grundlæggende forudsætning, og at Københavnskriterierne, hvad beskyttelse af menneske- og mindretalsrettigheder angår, i Tyrkiet virkelig ikke bliver opfyldt i en form, som vi forstår, og som vi bør forstå det i vores værdifællesskab. Her henviser jeg til kurderne, men også til de religiøse mindretal.
Til hr. Ceyhun, som talte før mig: Jeg forstod ikke hans indlæg i flere henseender. Jeg mener, at hr. Ceyhun bestemt ikke kun er blevet tålt. Vi har haft et vældig godt naboskab. Vi er direkte naboer her i Strasbourg. Der er basis for at udvide dette naboskab, og jeg tror, at et privilegeret partnerskab udgør en tredje vej mellem medlemmer og ikke-medlemmer i EU og dem, som plejer et privilegeret forhold til EU, og som skal have nogle fremtidsudsigter.
Vi har forskellige forestillinger om EU's fremtid. Vores forestilling er, at dette Europa, dette EU, også må have grænser, og at vi skal indgå særlige aftaler med vores direkte naboer. Derfor tror jeg, at Tyrkiet, om det nu er af historiske, geografiske eller kulturelle grunde, ikke passer til EU som direkte medlem, og jeg håber, at man modigt vil følge denne tredje vej. Kommissionen og Rådet bør også her vise større fantasi og ikke bare pege på, at vejen allerede er udstukket. 
Roure (PSE ).
   - Fru formand, hvad er der sket siden 1963? Fremskridt, javist, men på nuværende tidspunkt er det lettere at skrive en liste over uoverensstemmelser end over fremskridt. Forfatningen, som blev vedtaget under et militærregime, gør det ikke muligt at sikre retsstaten og de grundlæggende frihedsrettigheder. Noget andet, der skal nævnes, er anerkendelsen af det armenske folkemord. Vi skal huske på, at Europa-Parlamentet understregede det i en beslutning af 18. juni 1987 og har gentaget det flere gange herefter. Tyrkiet fortsætter med at benægte de grusomheder, som blev begået af de daværende myndigheder, og Europa-Parlamentet har allerede udtrykt sin bekymring over cirkulærer fra det tyrkiske undervisningsministerium, som indskærper landets folkeskoler og gymnasier at deltage i en benægtende kampagne i forbindelse med undertrykkelsen af minoriteter op gennem Tyrkiets historie og især med henblik på det armenske samfund. Vi har svært ved at se, hvordan et land kan blive optaget i Unionen, når det benægter sin historie og sine fejltagelser. Vi forventer derfor, at Tyrkiet opfrisker sin hukommelse, og det vil vi gentage ved enhver lejlighed.
Schleicher (PPE-DE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, som formand for Europa-Parlamentets delegation for de tre lande i Sydkaukasus, som Armenien hører med til, bliver jeg hele tiden præsenteret for særlige anliggender. Først vil jeg gerne takke hr. Oostlander for hans afbalancerede betænkning og også for den måde, han tager Tyrkiets problemer med naboerne op på, særligt også med nabolandet Armenien.
To problemer står i forgrunden, for det første Tyrkiets økonomiske boykot af Armenien. Lukningen af grænsen mellem Tyrkiet og Armenien betyder, at varetransport til Armenien er blevet dyrere. Det modarbejder EU's økonomiske hjælp til Armenien. Det er også en alvorlig overtrædelse af Balladur-principperne, som gælder for alle nuværende og kommende tiltrædelseskandidater, og som siger, at EU-medlemslande ikke må have grænsekonflikter med nabolande, men tværtimod skal pleje gode forbindelser til deres nabostater.
For det andet er der nu som før historiske fakta mellem Tyrkiet og Armenien, som ikke er bearbejdet. Det hindrer den gensidige forståelse og forhindrer, at der kan udvikles gensidig tillid. Endelig har Tyrkiet desværre sørget for, at Armenien ikke deltager i forhandlingerne om energitransporten og opførelse af tilsvarende ledninger fra den naturgas- og olierige region omkring Det Kaspiske Hav, men tværtimod bliver holdt udenfor. Det er alt sammen ting, som Armeniens befolkning ikke med urette klager over. Disse konflikter har hidtil ikke kunnet løses. De står ikke kun i vejen for Tyrkiets målsætning om at blive medlem af EU, de er også en massiv hindring for EU's målsætning om at stabilisere den sydkaukasiske region. 
Maaten (ELDR ).
   - Fru formand, Tyrkiet gør en stor indsats for at leve op til de politiske kriterier og har allerede truffet flere reformforanstaltninger. Hr. Erdogans regering gør sit yderste. Det er positivt, men der er meget, der skal gøres, inden forhandlingerne kan åbnes efter december. Tortur og tilsidesættelse af forskellige borgerlige frihedsrettigheder er fortsat et problem, og kløften mellem teori og praksis er forsat for stor.
Det er ikke kun os her i elfenbenstårnene i Bruxelles og Strasbourg, der finder dette problem foruroligende, det gør Europas almindelige borgere også, og vi bør derfor være helt sikre på, at vi træffer den rigtige beslutning til sin tid. Jeg er derfor noget overrasket over, at hr. Lagendijk mener, at Tyrkiet vil skulle forhandle med den ene arm bundet på ryggen, medmindre landet ikke behøver at opfylde de politiske kriterier først, og at det kan ske sideløbende med forhandlingerne om EU's . Det sætter det hele på spidsen igen og lader forstå, at det er højst upassende, at vi kræver, at et tiltrædelsesland skal opfylde vores grundlæggende kriterier først. Også i denne forbindelse bør vi holde os til det, der er vedtaget.
Tyrkiet bør vurderes retfærdigt ud fra de politiske Københavnskriterier. Jeg hørte kommissær Verheugen anvende begrebet nultolerance, og jeg finder det hensigtsmæssigt. Tyrkerne fortjener det, og det gør befolkningen i EU også. Kort sagt er det endnu ikke sikkert, at der fastsættes en dato for forhandlingerne i december. 
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne henlede opmærksomheden på noget, jeg synes er særdeles vigtigt. Vi ser på Tyrkiet-spørgsmålet med udgangspunkt i frygt, i en ekstraordinær frygt for, at der nærmer sig os en partner med en stor befolkning, og som samtidig er en del forskellig fra os. Og ikke desto mindre er det et faktum, at der for to og et halvt år siden ikke var nogen, der kunne have forestillet sig de ændringer, som Tyrkiet gennemfører for at tilnærme sig Europa.
Ud over den første revolution i 30'erne, som ændrede sproget og skabte et verdsligt land - hvis blot alle de arabiske stater havde samme opfattelse af en stat, hvor den civile og religiøse magt er adskilt - er det utroligt, at vi - i lyset af de stadig mere magtfulde teokratier i den muslimske verden - ikke forstår, at det drejer sig om et stort, demokratisk eksperiment.
Nuvel, det er rigtigt, at vi plejer at se overlegent på de andre, og at vi ikke lægger mærke til vores egen lidenhed. Og hvorfor er vi små? Fordi, hvis vi ser på den internationale kontekst og på det, der vil ske i fremtiden, et stort Kina, et stort Indien, USA..., så bliver de alle stormagter, og der er ingen, der vil tage hensyn til Europa; det bliver en af verdens små provinser.
Jeg har derfor ingen problemer med et land, som har en regeringsstruktur, en , der skal videreudvikles, men som er større end andre europæiske lande, som har statsstrukturer, og som derfor er i stand til at gøre sin pligt, og som faktisk gør det, og som gør fremskridt under en moderat regering, som forsøger at indføre demokrati og lave politiske reformer. Jeg ser derfor ingen grund til, at vi ikke giver det en chance til at blive en partner, der er tæt på os, og som kan være et eksempel for de arabiske lande.
Lad os se på demografien. Demografien i Middelhavsområdet, i Tyrkiet, i Aserbajdsjan og i andre lande står i kontrast til vores egen. Lad os tænke på fremtiden og fastlægge de tilgange og analyser, vi behøver. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00. 

Rocard (PSE ),
   Hr. formand, jeg beder om ordet i henhold til forretningsordenens artikel 146. Forhandlingen om Tyrkiet har varet hele morgenen, og derfor har forhandlingen om de europæiske kulturhovedstæder ikke kunnet finde sted. Der er ingen tvivl om, at Tyrkiet er et emne af største betydning. Men det er trods alt fjerde gang, siden jeg blev formand for Kulturudvalget, at sager vedrørende kulturen udsættes enten til en sen nattetime eller til torsdag eftermiddag på trods af emnets betydning.
Heraf resulterer for det første, at vi ikke kan stemme om betænkningen, som trods alt er på dagsordenen, og for det andet, at vi, hvad angår arbejdet denne eftermiddag, er så langt inde i forberedelserne af valgkampagnen, at alle er på vej videre. Jeg beder Dem derfor om at udsætte forhandlingen til tirsdag den 20. april i Strasbourg. Jeg har fået tilsagn til denne anmodning fra min egen gruppe - PPE/DE-Gruppen - og Verts/ALE-Gruppen. Jeg undskylder, at jeg ikke har haft tid til at rådføre mig med de andre grupper, eftersom vi kun har vidst det i den sidste halve time.
Formanden.
   - Vi stemmer nu om forslaget om at udsætte forhandlingen om betænkningen om den europæiske kulturhovedstad til mødeperioden i april.
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i går aftes stemte Parlamentets arbejdsgruppe, som er nedsat af Formandskonferencen, med et meget lille flertal for at sende to modstridende tekster til Formandskonferencen om EU's finansiering af Den Palæstinensiske Myndighed. Jeg vil gerne anmode Formandskonferencen om at reagere på disse tekster. Jeg vil endvidere gerne anmode om en fuld forhandling med Kommissionens og Rådets tilstedeværelse for at drage nogle konklusioner vedrørende disse betænkninger. 
Formanden.
   - Formandskonferencen holdt møde her til morgen. Jeg ved ikke, om man drøftede det spørgsmål, som De rejser, men Deres tale er under alle omstændigheder blevet hørt, og Deres forslag vil blive nøje overvejet. 
Turchi (UEN ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig hr. Tannocks anmodning om, at forhandlingen om den rapport, der blev vedtaget i går af arbejdsgruppen om EU's finansiering af Den Palæstinensiske Myndighed, bliver opført på dagsordenen. 
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning. 

Wallström,
    Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at udtrykke Kommissionens glæde og tilfredshed med den meget positive modtagelse, som Europa-Parlamentet har givet vores nye medlem af kollegiet, hr. Dimas. Den udveksling af synspunkter, som hr. Dimas havde i tirsdags med Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, fandt sted i en meget konstruktiv og samarbejdsvillig atmosfære.
Kommissionen anerkender den politiske betydning af denne øvelse, der, som alle ved, skal indgå i en anden og særlig kontekst i forhold til den interinstitutionelle procedure, som er defineret i artikel 215 i traktaten. 

(1)
Terrón i Cusí (PSE ).
   - Hr. formand, jeg anmoder venligst om, at vi i dette tilfælde anvender forretningsordenens artikel 68, stk. 3, hvori der står, at hvis et initiativ forkastes, henvises det til fornyet behandling i det ansvarlige udvalg. Jeg anmoder herom, fordi hr. Vitorino i går informerede om to væsentlige ændringer af initiativet, som jeg mener burde være genstand for en yderligere analyse i udvalget, og det er desuden den almindelige procedure i henhold til den nævnte artikel. 
Schmitt (PPE-DE ),
    Hr. formand, kolleger, jeg er nu noget overrasket over min kollegas udtalelser, for i aftes sagde hun noget helt andet. Jeg er imod en henvisning til fornyet behandling i udvalget og vil gerne bede Dem afholde afstemning om den lovgivningsmæssige beslutning. 
Formanden.
   - Rådet er ikke til stede, og derfor kan vi ikke høre dets synspunkt. Vi stemmer nu om ordførerens forslag om at sætte forslaget til lovgivningsmæssig beslutning under afstemning.
Wallström,
    Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for Kommissionens skuffelse over synspunkterne i hr. Lisis betænkning, som blev vedtaget ved afstemning. I henhold til vores forslag gennemføres netop de politiske retningslinjer i handlingsplanen for fiskeriet i Middelhavet, der blev hilst velkommen af Parlamentet og vedtaget af Rådet. Adskillige af de kritiske kommentarer er ganske enkelt urimelige. Jeg vil gerne klarlægge et par punkter her.
For det første medfører Kommissionens forslag fleksibilitet for medlemsstaterne i beslutningen om de forskellige muligheder for forvaltning af fiskebestande i Middelhavet, så vi tager rent faktisk hensyn til de særlige forhold for fiskeri i Middelhavet. Beviset er, at nationale forvaltninger kan etablere nationale ledelsesplaner, og at disse planer kan give mulighed for afvigelser fra bestemte fælles bestemmelser netop på grund af de varierende situationer i de forskellige dele af Middelhavet.
For det andet er vi helt klar over, at fiskerisektoren er imod vores forslag. Vi har fået lignende reaktioner på genopretningsplanen for torsk i EU's nordlige farvande. Forskellen her er imidlertid, at både sektoren og Europa-Parlamentet har været åben over for en dialog med Kommissionen, og vi vedtog i sidste ende en acceptabel plan. Og det er denne holdning, vi også har brug for vedrørende de sydlige farvande.
For det tredje er det ikke sandt, at sektoren ikke er konsulteret i tilstrækkelig grad. Sektoren er konsulteret ved adskillige lejligheder, både før og efter præsentationen af forslaget.
For det fjerde er Kommissionen enig med Parlamentet i, at der er behov for samarbejde med de andre lande i Middelhavsområdet. Derfor tog vi initiativ til konferencen i Venedig i november 2003, da landene i Middelhavsområdet - fra Marokko til Libanon og Slovenien - enedes med EU om, at det er vigtigt at indgå en aftale om fælles foranstaltninger i Det Almindelige Råd for Fiskeri i Middelhavet med henblik på at bevare vores fiskebestande.
Endelig ønsker jeg at understrege følgende. De katastrofale sociale og økonomiske omkostninger, som hr. Lisi nævnte i sin betænkning, vil være resultatet, hvis vi ikke træffer de hurtige og effektive foranstaltninger, som vi har foreslået, da mange af fiskebestandene i Middelhavet allerede har meget dårlige betingelser. Vi kan derfor ikke acceptere Deres forslag om at trække vores forslag tilbage, idet der hverken er videnskabelig eller politisk berettigelse for Parlamentets anmodning.
Formanden.
   - Kommissionen bekræfter kort sagt sit forslag. 
Stevenson (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg har lyttet omhyggeligt til kommissæren. Vores udvalg mener ikke, at det er et godt forslag. Vi har haft gentagne besøg af og konsultationer med sektoren, især fra Italien og Frankrig, hvor ledere af fiskerisektorerne forklarede, at Kommissionens forslag ville have ødelagt deres arbejdspladser og gjort meget lidt for at redde fiskebestandene. Jeg vil gerne appellere til Kommissionen om at overveje situationen endnu en gang. Vi nærmer os valgperioden, og Kommissionen vil dermed have en ideel mulighed for at gennemføre yderligere konsultationer med sektoren i hele Middelhavsområdet og vende tilbage under det nye mandat med et revideret forslag, som Parlamentet måske så vil kunne acceptere. Kommissionen skal ikke overveje at sende forslaget tilbage til vores udvalg, for i henhold til forretningsordenen skal vi således behandle det inden for en periode på to måneder. Det vil helt klart ikke være muligt for os at overholde disse regler, idet mandatet snart ophører. 
Lisi (PPE-DE ),
   Hr. formand, gruppeformanden har allerede været inde på, hvorvidt Kommissionens svar er hensigtsmæssigt. Jeg vil ikke udtale mig, men udelukkende bemærke, at man bekræfter den defensive holdning, hvor man ikke er villig til at føre en dialog med borgerne, som vi er de beskedne repræsentanter for, og at man således ikke vil lytte til det budskab, som vi bliver ved med at sende, nemlig at man skal være fornuftig og villig til at forhandle. Jeg vil blot anmode om, at vi i henhold til forretningsordenens artikel 68, stk. 3, ikke stemmer om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning, men henviser teksten til fornyet udvalgsbehandling. Vi vil så hurtigst muligt tage dette spørgsmål op på det tidspunkt i valgperioden, hvor det er muligt. 
Formanden.
   - Det er faktisk ikke nødvendigt med en afstemning, eftersom der i forretningsordenen står, at betænkningen automatisk henvises til fornyet udvalgsbehandling, hvis Kommissionen ikke tager sit forslag tilbage.
Ó Neachtain (UEN ),
   Hr. formand, jeg vil blot gøre opmærksom på, at min betænkning er den sidste betænkning til Parlamentet fra Fiskeriudvalget under det nuværende mandat. Det er derfor passende, at det formentlig er den vigtigste betænkning for fiskerne i de sidste fem år. Fiskerne anerkendes endelig som gyldige partnere, der i fremtiden vil blive konsulteret om alle forhold, der har med fiskeriet at gøre, og som direkte påvirker deres levebrød. Der er ingen bureaukratisk erstatning for fiskeres viden og erfaring. Af hensyn til fiskerne i hele EU - ikke mindst i Irland - vil jeg derfor anmode alle om at stemme til fordel for betænkningen.

(2)
(3)
Scarbonchi (GUE/NGL ),
   Hr. formand, mine kære kolleger, jeg har to hurtige tilføjelser. For det første har der ikke været nogen teknisk ændring til betragtning I, hvori det præciseres, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU har godkendt opførelsen på budgettet, hvilket ikke er tilfældet, eftersom vi om meget kort tid vil modtage dokumentet fra AVS-landene. Jeg ville derfor ønske, at sætningen om Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU blev slettet.
For det andet vil jeg gerne, eftersom PPE-DE-Gruppen ikke var til stede ved forhandlingen i går aftes, gøre opmærksom på, at jeg accepterer hr. Devas ændringsforslag 1 til punkt 11. Derimod modsætter jeg mig hr. Devas ændringsforslag 2 til punkt 39, fordi det ville gøre det muligt at få den restance på 11 milliarder euro, som vi skylder AVS-landene i henhold til de tre seneste EUF, til at forsvinde sporløst. Disse penge er til dem, og restancen skyldes udelukkende forsinkelser, som er skabt af EU's tunge administration.


Evans, Jonathan (PPE-DE ),
    De konservative medlemmer af Parlamentet opponerede imod bekræftelsen af at tage imod kommissærer fra den tidligere skandaleramte Kommission i valget til Europa-Parlamentet i 1999. Vi er ikke i tvivl om Stavros Dimas' evner som kommissær for beskæftigelse og sociale anliggender, men kan ikke deltage i bekræftelsen af udnævnelsen af hele Kommissionen, som vi er nødt til her, og derfor har vi undladt at stemme. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Et indre marked med fri bevægelighed for varer og kapital må nødvendigvis ledsages af et tæt samarbejde mellem medlemsstaterne om at bekæmpe smugleri og afgiftssvig. Disse bestemmelser indgår i en lovgivningspakke, der skal styrke den gensidige bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder, i det konkrete tilfælde inden for området forbrugsafgifter, hvor tobakssmugleri er af særlig betydning.
Ordføreren beklager imidlertid, at det ikke er muligt på nuværende tidspunkt at harmonisere indirekte skatter ved hjælp af lovgivning, og mener derfor, at samarbejdet er en midlertidig løsning. Vi kunne ikke være mere uenige, eftersom samarbejde er en effektiv måde til at bekæmpe afgiftssvig og organiseret kriminalitet på, hvilket ikke kun gælder de særlige forbrugsafgifter, men også moms og de øvrige indirekte afgifter. Det er frem for alt en måde, som bevarer den nationale suverænitet. En harmonisering ville give andre problemer af økonomisk art og for medlemsstaternes skattegrundlag. Det decentraliserede samarbejde er derfor en god løsning. 

Piscarreta (PPE-DE ),
    Europa-Parlamentets holdning til initiativet vedrørende stærkt vandrende fiskebestande i det vestlige og centrale Stillehav har fået min uforbeholdne støtte.
Det giver EU grønt lys til at vedtage konventionen om bevarelse og forvaltning af stærkt vandrende fiskebestande i det vestlige og centrale Stillehav. Denne konvention indgår som et led i den målsætning om bevarelse og bæredygtig forvaltning af ressourcerne, som EU har fulgt og søger at fremme.
Det vestlige og centrale Stillehav omfatter 60 % af verdens bestand af tun og er derfor af særlig interesse for Fællesskabets tunfiskerfartøjer og langlinefiskerfartøjer. For at styrke sin fangstkapacitet og de tilgængelige ressourcer har EU undertegnet forskellige bilaterale aftaler med kyststater i Stillehavet og har dermed fået adgang til nye eksklusive økonomiske zoner.
Ved at tiltræde denne konvention kan EU komme til at deltage aktivt i de regionale fiskeriorganisationer, som er det mest velegnede multilaterale instrument til effektivt at bevare og forvalte fiskebestandene og til at bekæmpe ulovligt fiskeri.
Jeg støtter Europa-Parlamentets indtrængende anmodning om, at EU bliver medlem af alle eksisterende regionale fiskeriorganisationer, som fællesskabssektoren har en legitim interesse i, for at fremme et ansvarligt fiskeri og forsvare fiskerisektorens interesser. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Forslaget til Rådets afgørelse har til formål at godkende EF's tiltrædelse af konventionen om bevarelse og forvaltning af stærkt vandrende fiskebestande i det vestlige og centrale Stillehav. Dette instrument skal gennem oprettelse af en fiskerikommission, Western and Central Pacific Fisheries Commission (WCPFC) sikre den langsigtede bevarelse og en bæredygtig udnyttelse af de stærkt vandrende fiskebestande i dette område.
Betydningen af WCPFC's kompetenceområde taler for sig selv. Det område, som denne regionale fiskeriorganisation dækker, omfatter 60 % af verdens bestand af tun og tæller i øjeblikket fem store EF-tunfiskerfartøjer med slæbenet, der står for en fangst på omkring 15.000 t om året.
Hertil kommer de regionale fiskeriorganisationers stigende betydning, hvilket Europa-Parlamentet flere gange har påpeget, "som multilaterale organer til forvaltning af ressourcerne og som ideelle fora for bilæggelse af tvister mellem parterne og for gennemførelse af en forsvarlig forvaltning gennem bekæmpelse af ulovligt fiskeri".
Jeg er således enig med ordføreren i, at det har stor betydning for medlemsstaterne, at EF bliver fuldgyldigt medlem også af denne regionale fiskeriorganisation, med henblik på at forsvare EF-fiskerisektorens interesser også i disse områder. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Fællesskabsprogrammet til bevarelse af den genetiske mangfoldighed i landbruget udløb i 1999. Kommissionen fremlægger nu forslag om at oprette et nyt fællesskabsprogram om bevarelse, beskrivelse, indsamling og udnyttelse af genressourcer i landbruget. Programmet fremlægges efter Europa-Parlamentets og Rådets afvisning af Kommissionens tidligere forslag i 2001, der indebar finansiering af nationale foranstaltninger på dette område, hvilket var uacceptabelt, også fordi det fjernede den strategiske betydning af at sikre bevarelse af den genetiske mangfoldighed, især på baggrund af Fællesskabets forpligtelse i henhold til diverse internationale FN-konventioner.
Det var og er endnu mere uforståeligt, når man betænker den trussel for den genetiske mangfoldighed, som en mulig ophævelse af de facto-moratoriet for genetisk modificerede organismer udgør.
Europas genetiske arv og mangfoldige fødevareafgrøder må bevares, herunder også lokale og regionale særegenheder. Dertil behøves lokale foranstaltninger i form af støtte til landbrugerne, så de kan fastholde deres traditionelle arter og racer og afsætte de herfra kommende produkter på de lokale og regionale markeder.
Vi beklager, at programmets foreslåede finansieringsramme er meget snæver i betragtning af de behov, som medlemsstaterne og også Europa-Parlamentet har påpeget. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Da vi kender Guinea-Bissaus politiske og økonomiske situation, forstår vi, hvor vigtigt det er, at den ændrede protokol hurtigt vedtages som et signal, der kan støtte de bestræbelser, som Guinea-Bissaus myndigheder udfolder for at normalisere forholdene i landet. Vi ved også, hvordan situationen er for fiskebestandene ud for Guinea-Bissaus kyst på grund af overfiskning og manglende foranstaltninger og midler til kontrol.
Vi finder de mål acceptable, der ligger i de ændringer til den nuværende protokol, som der blev enighed om i maj 2003, og som indebærer mindskelse af fiskeriindsatsen og støtteforanstaltninger til fremme af bæredygtigt fiskeri.
Selv om vi ikke ønsker at bringe forslagets vedtagelse i fare, har vi dog stærke forbehold med hensyn til dets fordeling mellem fiskerflåderne, da vi konstaterer, at den portugisiske flådes muligheder, hvad angår rejetrawlfiskeri, mindskes 65 %, hvilket er mere end gennemsnittet af den samlede BRT-reduktion.
Derudover mistes der en licens til langlinefartøjer med flydeline, så aftalen kun kommer til at omfatte fire langlinefartøjer. Man forstår derfor ikke, hvad det er for en vurdering af de socioøkonomiske virkninger, som Kommissionen har foretaget af dette forslag, og hvilke kompensationsforanstaltninger den agter at træffe. Det er et spørgsmål, som vi bestemt vil følge op på. 
McKenna (Verts/ALE ),
    Normalt ville Verts/ALE-Gruppen stemme imod en europæisk fiskeriaftale på grund af tidligere erfaringer. Vi har dog stemt for denne aftale af nedenstående årsager.
I min betænkning anmodes der om forskellige yderligere tiltag i bekæmpelsen af ulovligt fiskeri. Hvis EU-medlemsstater, der fisker i Guinea, ikke forelægger pålidelige og detaljerede oplysninger om deres fangster, ønsker Parlamentet, at Kommissionen retsforfølger de pågældende og ophæver deres ret til at fiske i henhold til aftalen.
Fiskerirettigheder for EU-fartøjer skal vurderes endnu en gang i henhold til de nyeste videnskabelige analyser udført af den regionale fiskeriorganisation i Vestafrika. Den stigning i fiskeriet, der forudses i aftalen, skal også være afhængig af utvetydige og uafhængige begrundelser, som skal være til rådighed for Parlamentet. 
Piscarreta (PPE-DE ),
    Jeg vil gerne give udtryk for min uforbeholdne støtte til Europa-Parlamentets betænkning om ændringerne i fiskeriaftalen med Guinea-Bissau.
Guinea-Bissaus farvand, der traditionelt har været rigt på fisk og skaldyr, har lidt under overfiskning. Hertil skal føjes, at politisk ustabilitet, korruption og manglende kontrolforanstaltninger har påvirket fiskernes vilkår.
Ud over at forlænge den gældende aftale til 2006 er der særlig tale om ændringer, hvis formål er at mindske fiskeriindsatsen fra især fiskerflåder tilhørende stater uden for EU, en bedre udnyttelse af fællesskabsmidlerne og en styrkelse af kontrolforanstaltningerne.
Med disse ændringer vil Guinea-Bissaus myndigheder endelig kunne modernisere fiskerisektoren med henblik på at forbedre overvågningen og afpatruljeringen af havet og bekæmpe overudnyttelsen af dets ressourcer.
Jeg tilslutter mig også ordføreren, når han betoner vigtigheden af, at Europa-Parlamentet og Rådet holdes informeret om, hvordan aftalen forvaltes, så der kan foretages en generel evaluering.
Jeg håber endelig, at denne fiskeriaftale bliver et om end kun beskedent bidrag til en forbedring af Republikken Guinea-Bissaus økonomiske og politiske situation. Europa-Parlamentet sender således et positivt signal ved at støtte de bestræbelser, som Guinea-Bissaus myndigheder udfolder for at normalisere forholdene i landet. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har med stor bekymring fulgt den politiske og sociale udvikling i Guinea-Bissau.
Jeg anerkender, at de politiske myndigheder har søgt at gennemføre foranstaltninger med henblik på en bedre regeringsførelse i landet i modsætning til det indlysende sammenbrud, som var tilfældet under præsident Kumba Ialá.
I denne sammenhæng, og da det er et land med få ressourcer og mange behov, har indtægterne fra fiskeriet særlig betydning og fortjener derfor særlig hensyntagen. Det er således afgørende, at der ydes Guinea-Bissau bistand til at modernisere fiskerisektoren med henblik på at forbedre overvågningen og afpatruljeringen af havet og bekæmpe overudnyttelsen af dets ressourcer.
Jeg tilslutter mig ordførerens opfattelse af, hvor vigtigt det er, at Europa-Parlamentet sender et positivt signal for at støtte de bestræbelser, som Guinea-Bissaus myndigheder udfolder for at normalisere forholdene i landet. Trods de seneste forlydender om uro og optøjer i forbindelse med det igangværende valg mener jeg, at denne afrikanske nation med EU's støtte vil kunne genfinde sin stabilitet.
Det er mit oprigtige ønske.
Det siger sig selv, at jeg har stemt for. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Som opfølgning på den strategi for en bæredygtig udvikling inden for EF's akvakultur, der blev fremlagt i september 2002 i forbindelse med revisionen af den fælles fiskeripolitik, har Kommissionen fundet det nødvendigt at ændre forordning (EF) nr. 2792/1999 om Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet, der indeholder specifikke bestemmelser om støtteforanstaltninger til EF's akvakultur, med henblik på at præcisere definitionen af akvakultur, forhøje fællesskabsstøtten til ekstensivt fiskeopdræt, udvikle metoder, der mindsker miljøpåvirkningen, støtte anvendt forskning og sikre finansiel godtgørelse til skaldyrsproducenter i tilfælde af, at høsten må indstilles.
Selv om forslagene umiddelbart ser positive ud, især med de forbedringer, som ordførerens ændringer indebærer, er der to forhold, der giver anledning til alvorlige forbehold.
Det første er den betoning, der lægges på akvakulturens udvikling, ikke som en supplerende aktivitet til fiskeriet, men som erstatning for fiskeriaktiviteten, hvilket giver anledning til alvorlige forbehold. Man bør ikke opmuntre til systematisk ophugning og aktivitetsophør for på sigt at erstatte fangst med en produktion, der skaber andre problemer, hvad angår miljø, fødevaresikkerhed og beskyttelse af kystzonerne. Der må derfor også investeres i forskning.
For det andet kunne man have benyttet anledningen til en generel revision af forordningen ved at forhøje maksimumsbeløbet for individuel støtte, hvilket Europa-Parlamentets ændringer søger at imødekomme, selv om de ikke er vidtgående nok. 
Martinez (NI ),
    Til overgrebet på vores fiskere føjer sig overgrebet på vores østers- og muslingefiskere i Thau-bassinet eller i Barcarès-lagunen i Aude. De bærer byrden efter den massive forurening, som opstår sommeren over fra de tusinder og atter tusinder af campingvogne med turister fra Nordeuropa, der hver dag tømmer deres spildevand med fosfater og ligefrem skadelige bakterier i lagunerne i Languedoc og i Catalonien. For Middelhavet og dets fiskere, østersfiskere og muslingefiskere betyder Europa restriktioner og forurening uden erstatning.
Piscarreta (PPE-DE ),
    Endnu en gang er Europa-Parlamentet blevet bedt om at udtale sig om en strategi for en bæredygtig udvikling inden for EF's akvakultur i forbindelse med den igangværende reform af den fælles fiskeripolitik.
Teoretisk set er de mål, som Kommissionen søger at nå, rosværdige: beskyttelse af miljøet, skabelse af beskæftigelse på lang sigt (i fiskeriafhængige områder, eller hvor der ikke findes alternativer), forbrugergaranti for adgang til sikre akvakulturprodukter og sikring af høje standarder for dyresundhed og -velfærd samt fremme af forskning. I praksis er det en særdeles vigtig sag, for den drejer sig om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets støtte til akvakultursektoren.
Finansiel godtgørelse til skaldyrsproducenter i tilfælde af, at høsten må indstilles på grund af forurening med giftige alger, fortjener min støtte. Kommissionen vil imidlertid ikke yde denne støtte i tilfælde af gentagen forurening og indfører dermed en ubegrundet forskelsbehandling af producenterne.
Jeg forkaster også forslaget om, at høsten skal være indstillet i mindst seks måneder også i perioder med høj afsætning, for at en producent kan blive støtteberettiget. Det synes mig et alt for langt tidsrum.
Endelig beklager jeg nok en gang, at brancheorganisationerne ikke inddrages i den anvendte forskning, der retter sig mod denne sektor. 
Queiró (UEN ),
    I 2003 vedtog Rådet konklusioner om en strategi for en bæredygtig udvikling inden for EF's akvakultur, hvis vigtigste mål er skabelse af beskæftigelse og tilvejebringelse af kvalitetsprodukter fra en miljøvenlig produktion, især gennem omlægning af den offentlige FIUF-støtte til foranstaltninger inden for uddannelse, overvågning, forskning i nye arter og fremme af miljøvenlig akvakulturteknologi.
Selv om jeg i det store og hele støtter det forslag, som Kommissionen nu har forelagt Europa-Parlamentet, er der to vigtige forslag, som ordføreren har fået med i betænkningen, og som har bestyrket mig i, hvorledes jeg skulle stemme. Det ene angår reduktionen af perioden på seks måneder (foreslået af Kommissionen) for indstilling af produktionen på grund af forurening med giftige alger, efter hvilken der ydes finansiel godtgørelse til skaldyrsproducenterne. Det andet angår det forhold, at man benytter denne revision af forordningen til at indføre en ændring, der ikke vedrører akvakultur, men som forhøjer maksimumsbeløbet for individuel støtte til fiskerne med 20 %, og som tilbagekalder kravet om endeligt aktivitetsophør, hvis der vedtages genopretningsplaner eller nødforanstaltninger. Da begge forslag er blevet vedtaget, har jeg stemt for denne betænkning. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Strategien for en bæredygtig udvikling af akvakulturen lægger vægt på aspekter som beskyttelse af miljøet, skabelse af beskæftigelse på lang sigt især i fiskeriafhængige områder, og hvor der ikke findes alternativer, forbrugergaranti for adgang til sikre akvakulturprodukter og sikring af høje standarder for dyresundhed og -velfærd samt fremme af forskning, bl.a. ved at tilvejebringe passende finansieringsmuligheder f.eks. til akvakulturens indvirkning på miljøet og stamkulturer. Af hensyn til henstillingerne i denne strategi og deres gennemførelse har det været nødvendigt at ændre Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet (FIUF), det vil sige forordning (EF) nr. 2792/1999.
Jeg bifalder den betydningsafklaring, der er sket af visse definitioner, den foreslåede forhøjelse af fællesskabsstøtten til ekstensivt fiskeopdræt og nedsættelsen af fællesskabsstøtten til intensivt fiskeopdræt, støtte til anvendt forskning, udvikling af metoder, der mindsker miljøpåvirkningen, og støtte til traditionel akvakultur (f.eks. opdræt af bløddyr) af hensyn til opretholdelse af den arbejdsmarkedsmæssige struktur i bestemte områder, hvor der ikke findes andre alternativer. Ligesom ordføreren mener jeg, at Kommissionens forslag går i retning af øget forskning og teknologisk udvikling og af mere respekt for miljøet samt generel bæredygtighed.
Jeg har derfor stemt for. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Jeg er enig med ordføreren, når hun påpeger, at tildeling af midler til forbedret kontrol er en væsentlig del af den fælles fiskeripolitik, men at det kun er én side af sagen, idet den anden er fiskernes aktive inddragelse i forvaltningen af den, for uden fiskernes støtte vil tildeling af store bevillinger til at forbedre overvågningen ikke standse de alvorlige overtrædelser af den fælles fiskeripolitik.
Kommissionens forslag har til formål at forlænge (med to år) og ændre den ordning for fællesskabsstøtte til oprettelse af kontrolstrukturer, der udløb i 2003, indtil der træffes en beslutning om den fælles inspektionsstruktur, som Kommissionen mener kan være funktionsdygtig i 2006.
Forslaget indebærer imidlertid, at kun de nye medlemsstater skal have adgang til støtte, og selv da må tilskuddet ikke overstige 35 %. Da en forøgelse af Fællesskabets bidrag til tungt fiskerikontroludstyr er en af måderne, hvorpå kontrolkapaciteten på havet kan styrkes, støtter vi ordførerens ændringsforslag 8 og 12, som har til formål at udstrække foranstaltningen til alle medlemsstaterne og øge tilskuddet til 50 %. Man må ikke glemme, at Portugal har den største eksklusive økonomiske zone blandt EU-landene og et stort antal fartøjer at overvåge. 
Piscarreta (PPE-DE ),
    Jeg har haft lejlighed til i Europa-Parlamentet at give udtryk for mine bekymringer over fiskerikontrollens manglende effektivitet. Ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri er daglig virkelighed i Portugal. Dette initiativ giver medlemsstaterne mulighed for at anmode om EF-bidrag til delvis finansiering af bestemte projekter, der skal forbedre overvågningen af fiskeriaktiviteterne. Det er blot endnu en byggesten i udformningen af en politik for et bæredygtigt fiskeri.
I denne sammenhæng støtter jeg, at der indføres en grænseoverskridende udveksling af oplysninger, da det er et enkelt og nyttigt instrument til at pålægge effektive, forholdsmæssige og frem for alt afskrækkende sanktioner inden for hele EU. Det skal tilføjes, at det er meget uheldigt, at der er så stor forskel på de sanktioner, der i EU anvendes over for de samme overtrædelser. Dette problem er så meget mere alvorligt, eftersom der ikke er opstillet nogen indikatorer, som gør det muligt at foretage en vurdering af overvågningens effektivitet. EU råder ikke over nogen oplysninger om antallet af inspektioner eller konstaterede overtrædelser, overtrædelsesprocedurer, der er indledt osv. Jeg støtter også ordføreren i, at overvågningen ikke kun bør ske på fartøjerne, men også på land. Endelig må Fællesskabets incitamenter styrkes, så medlemsstaterne anskaffer tungt fiskerikontroludstyr. Samtidig må man bifalde det initiativ, der har til formål at forenkle og stramme op på tildeling af støtte. 
Queiró (UEN ),
    Vedtagelsen af forordningen om bevarelse og bæredygtig udvikling af fiskeressourcerne har udvidet den fælles fiskeripolitiks målsætninger og har derfor også medført nye gennemførelsesbestemmelser, der ikke blot indebærer udvikling og indførelse af effektive overvågningsmidler, men også faglig uddannelse samt teknisk og administrativt samarbejde mellem alle berørte sektorer og institutioner. Kommissionen ønsker nu at forlænge og ændre den tidligere ordning for to år med henblik på i et udvidet EU at styrke og strømline overvågnings- og inspektionsmidler og -metoder og forberede, at den nye fælles inspektionsstruktur kan indlede sin virksomhed. Problemet ligger i adgangen til fællesskabsstøtte til en overvågningsindsats, der indebærer anskaffelse af "tungt udstyr", og som Kommissionen ikke har ønsket at tage stilling til i sit forslag, idet den i stedet udelukkende vil give de nye medlemsstater adgang til de tilgængelige midler. Da dette forhold har særlig betydning for Portugal, eftersom det har den største eksklusive økonomiske zone i EU og et stort antal fartøjer at overvåge, må der sørges for, at Portugal ikke udelukkes far adgang til denne støtte eller i hvert fald en del af den. Fordi betænkningen imødekommer dette vigtige ønske, har jeg stemt for. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Forordning (EF) nr. 3069/95 fastsætter, at der skal være en observatør om bord på alle fiskerfartøjer, der fisker i det nordvestlige Atlanterhav, som reguleres af NAFO. Kommissionen har hidtil sørget for gennemførelsen af denne forordning på de fællesskabsfartøjer, der opererer i dette farvand, og har afholdt alle udgifter i forbindelse med observatørerne, og det er sådan, det bør være.
Det foreliggende forslag har imidlertid til hensigt, at medlemsstaterne selv fra den 1. januar 2004 skal overtage ansvaret for observatørerne og de dermed forbundne udgifter, hvilket vi på ingen måde kan godtage. Selv om den seneste revision af den fælles fiskeripolitik betyder, at overvågningsforpligtelserne ligger hos medlemsstaterne, taler vi her om overvågning inden for deres eksklusive økonomiske zoner, hvilket ikke er i modstrid med fællesskabsfinansiering af overvågningsindsatsen.
Jeg har derfor stemt imod betænkningen. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    At vi stemmer for disse forordninger, skal ikke forstås som en støtte til de opfattelser, som ordføreren fremfører. Hvad angår euromønterne, er det afgørende, at offentligheden beskyttes mod enhver form for svindel og i dette særlige tilfælde som følge af forveksling med medaljer og møntefterligninger. Siden euroen er kommet i omløb, har man kunnet konstatere en stigende anvendelse af falske euromønter i møntdrevne maskiner.
Disse forordninger fastsætter graden af lighed, som bør forbydes i medaljer og møntefterligninger, der ligner euromønter. Det er endnu et instrument til bekæmpelse af forfalskning af euromønter og -sedler.
Selv om vi alle er enige i disse forholdsregler, forkaster vi ganske ordførerens trosbekendelse til den fælles valutas succes og til Europa-Parlamentets "urokkelige" støtte til "Den Økonomiske og Monetære Unions og den fælles valutas historiske projekt". Ikke kun fordi de praktiske problemer, efterhånden som tiden går, begynder at vise sig, hvilket inflationstendenserne er et eksempel på ligesom de stigende bankgebyrer, men fordi der på det økonomisk-monetære plan må foretages en grundig evaluering af euroens følger for den økonomiske vækst og for beskæftigelsen, især i de mindre udviklede medlemsstater som Portugal. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    To år efter indførelsen af den fælles valuta er det nu på tide at foretage en analyse af situationen omkring euroen og på baggrund heraf at foreslå løsninger på de problemer, der ses at være. Formålet er ikke mindst at beskytte offentligheden mod enhver form for svindel og at værne om valutaen.
Man har således kunnet konstatere en stigende anvendelse af falske euromønter i møntdrevne maskiner, og hverken medlemsstaternes eller Fællesskabets lovgivning har kunnet dæmme op for problemet i fornødent omfang. Et øget antal lande, hvor euroen er i omløb, gør det endnu mere påkrævet og nødvendigt at vedtage foranstaltninger i så henseende.
Forslaget forbyder visse grader af lighed mellem medaljer og møntefterligninger, der ligner euromønter, ligesom det fastsætter retningslinjer for de virksomheder, der fremstiller disse medaljer og møntefterligninger. Repræsentanter for den berørte sektor er blevet grundigt konsulteret, og de støtter den foreslåede lovgivning. Hensigten er også, at forordningen skal gælde for de stater, der har undertegnet aftaler med EU og brug af euroen så som Monaco, San Marino og Vatikanstaten.
Jeg har stemt for. 

Berthu (NI ),
    Jeg afsluttede mit indlæg i går aftes om Marinho-betænkningen med at bemærke, at denne betænkning som mange andre før den synes at ignorere de uoverskuelige problemer, som perverteringen af asylretten skaber for vores samfund, og nøjes med at foreslå mindre ændringer, som ledsages af den nærmest messende gentagelse af nødvendigheden af "en fuldstændig overholdelse af Genève-konventionen af 28. juli 1951" (om flygtninges retsstilling).
Denne konvention, som blev udarbejdet lige efter Anden Verdenskrig for at varetage sager om politisk forfølgelse, svarer imidlertid overhovedet ikke længere til verden af i dag, som er præget af massive folkevandringer, der skyldes sult, elendighed, sygdomme, kronisk usikkerhed og manglen på statsmagter, som er deres navn værdige, i oprindelseslandene.
Det ville derfor kræve en drastisk omarbejdning af vores retsgrundlag. Men EU ønsker at gøre det modsatte ved at helliggøre Genève-konventionen i chartret om grundlæggende rettigheder (artikel II-18), som det vil indlemme i udkastet til europæisk forfatning.
Det var i mine øjne endnu en grund til at afvise Marinho-betænkningen, som taler for forfatningsprocessen.
Stirbois (NI ),
    Under påskud af at ville forenkle procedurerne og asylsystemerne er Bruxelles i færd med at skabe et helt juridisk arsenal, som skal sørge for, at Europa bliver oversvømmet.
Vi finder i betænkningen en lang remse af forslag, den ene mere indvandrervenlig og samfundsnedbrydende end den anden. F.eks. skal vilkårene for lovlig indrejse i EU for tredjelandsborgere med henblik på beskæftigelse eller familiesammenføring lempes, der må ikke foretages kollektive udvisninger, der bør være en samlet styring af migrationsstrømmene, og der skal foretages en byrdefordeling (af indvandringen) inden for EU ... det vil sige, at vi skal lade Kommissionen påtvinge os indvandrerkvoter pr. land!
Vi er i hvert fald enige om en ting, nemlig at asylretten skal reformeres. Overalt i Europa er det nuværende asylsystem i krise.
Frankrig, Storbritannien, Italien og Tysklands jorder er mættet af de massive tilstrømninger af asylsøgere, som flygter fra deres hjemlande af økonomiske årsager, ikke på grund af politisk forfølgelse, som Genève-konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling fastslår.
Men løsningerne ligger ikke i en ny, bredere og mere tolerant definition af asylretten. Tværtimod. Lad os ikke indgyde alle de ulykkelige væsener på jagt efter et tvivlsomt eldorado nogle uigennemførlige og farlige drømme.
Thors (ELDR ),
    Jeg vil klarlægge et punkt vedrørende min støtte til Luis Marinhos betænkning om lettere tilgængelige samt mere retfærdige og styrede asylsystemer. Jeg stemte for betænkningen, som indeholder mange gode pointer om Unionens fremtidige asylpolitik. Derimod synes jeg, at betænkningen er bekymrende på et punkt, og jeg ville gerne have stemt imod netop det punkt. Punkt 8 i betænkningen betyder nemlig, at Parlamentet nu går ind for et ekskluderende system, som i værste fald fører til, at indvandringspolitikken vil variere stærkt med den aktuelle arbejdsmarkedssituation i de forskellige medlemslande.
Selv om politikken om lovlig indvandring nu er utilstrækkelig i medlemsstaterne, mener jeg, at det er mangel på eftertanke fra Parlamentets side som en løsning på problemet at udarbejde en mere eksklusiv og snæver politik, hvis grundlag ikke er humanisme og menneskerettigheder, men derimod det enkelte medlemslands eget arbejdsmarkedspolitiske behov, der defineres af hvem, om man må spørge?
Jeg vil også fastslå, at jeg vedrørende punkt 9 i samme betænkning håber, at tolkningen skal være, at mishandling inden for familien også inkluderes som en grund. Ligesom de grunde, som punkt 9 nu særskilt nævner, er også mishandling inden for familien en årsag til at søge asyl, som i højeste grad må anses for berettiget.

Marques (PPE-DE ),
    Jeg takker fru Maes for den betænkning, som hun har udarbejdet, og som jeg giver min støtte. Den behandler et spørgsmål af stor betydning, nemlig øget sikkerhed i forbindelse med tredjelandes luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne. Jeg stemmer derfor for det fælles udkast ved tredjebehandlingen, et udkast, der indeholder tre elementer, som jeg finder meget væsentlige:
- ensartet anvendelse af inspektionsprocedurer i hele EU, hvilket hindrer, at fly fra tredjelande undviger til andre lufthavne i EU med mindre krævende kontrol,
- offentlig adgang til oplysninger om luftfartsselskabernes overholdelse af sikkerhedsbestemmelserne,
- de europæiske myndigheders ret til at inspicere et luftfartøj og pålægge det flyveforbud, hvis der foreligger mistanke om, at det ikke overholder sikkerhedsbestemmelserne. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    I sin meddelelse om luftfartssikkerhed, som blev offentliggjort sidste år, gav Kommissionen udtryk for bekymring over forbindelsen mellem det stigende antal ulykker og den øgede lufttrafik.
Rådet havde allerede søgt at udarbejde et direktiv på området, men den gamle konflikt om Gibraltar gjorde det ikke muligt at nå frem til det ønskede resultat. Løsningen på dette problem skabte de nødvendige forudsætninger for at tage et vigtigt skridt på dette felt. Kommissionen tog således et initiativ på luftfartssikkerhedsområdet og søgte i nøje overholdelse af SAFA-proceduren at sikre en systematisk kontrol af luftfartøjer, der kan mistænkes for at udgøre en risiko for luftfartssikkerheden, på tre afgørende punkter: målrettet indsamling og formidling af oplysninger, kontrol af besætninger og tredjelandes luftfartøjer i Fællesskabets egne lufthavne og gennemførelse af passende foranstaltninger til at udbedre de konstaterede mangler, herunder også flyveforbud, hvis det skønnes nødvendigt.
På baggrund af tragiske begivenheder i nyere tid finder jeg det afgørende at styrke luftfartssikkerheden også gennem en mere effektiv og grundig kontrol af tredjelandes luftfartøjer, af hvilken grund jeg har stemt for. 

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    Vi har stemt imod denne betænkning, som vedrører finansieringen af den nye statut for Parlamentets ansatte, for den foreslåede finansiering stadfæster Kinnock-reformen, som angriber og skaber tvivl om statutten for Parlamentets ansatte.
Overordnet set bliver der færre ansatte, som har status som embedsmænd, og flere midlertidige ansættelser, som føjes til de hundreder af ansatte, der allerede er løst ansatte, f.eks. som underleverandører, på tvungen deltid osv.
De nyansatte ansættes på et løntrin og med en lavere rang, end hvad vi har gjort hidtil. Endelig omfatter tilbagegangen også pensionerne: Parlamentets lønmodtagere går senere på pension og modtager en lavere pension.
Europa-Parlamentet retter sig banalt ind efter den sociale tilbagegang, som rammer hele det europæiske arbejdsmarked. Et flot bevis på, hvor meget EU's hensigtserklæringer om beskæftigelsen og arbejdsvilkårene er værd.

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Denne betænkning er et led i processen med at tilpasse Europa-Parlamentets forvaltning til det øgede antal officielle sprog, der bliver tilfældet allerede fra den 1. maj, når de 10 lande i det østlige Europa og Middelhavet træder ind.
Det hævdes, at det drejer sig om at garantere hvert enkelt medlem en service af samme kvalitet og rationalisere Europa-Parlamentets drift ved at udnytte de menneskelige og finansielle ressourcer, det råder over, på den bedste måde, men det er et faktum, at de aktuelle rettigheder mindskes, selv om ordføreren forsøger delvist at kompensere herfor.
Som vi allerede har påpeget, er bekræftelsen og den konkrete gennemførelse af princippet om, at alle EU-landenes sprog skal være officielle sprog og arbejdssprog, så meget desto vigtigere i den aktuelle situation, hvor der kan ses tendenser til, at kun visse sprog i praksis og i stadig større omfang bliver fremherskende, nemlig sprogene i de lande med størst befolkning - Storbritannien, Frankrig, Tyskland, Spanien og Italien - til skade for de øvrige sprog i de lande, der er en del af EU. Denne situation skal der gøres noget ved gennem en konstant indsats. 
Queiró (UEN ),
    Denne betænkning foreslår en ændring af Europa-Parlamentets forretningsorden, hvad angår den gældende flersprogethedsordning, for at tage højde for de vanskeligheder, der kan forudses som følge af udvidelsen med hensyn til rekruttering af et tilstrækkeligt antal tolke til bestemte sprog. De foreslåede løsninger er gode, idet forpligtelsen til flersprogethed således som fastsat i traktaterne bekræftes, selv om det bestemmes, at denne forpligtelse kun kan "bøjes" med de berørte medlemmers udtrykkelige eller stiltiende samtykke (hvad angår visse udvalgs- eller delegationsmøder), nemlig i artikel 117, stk. 3a: "På udvalgs- og delegationsmøder uden for de tre sædvanlige arbejdssteder er der tolkning fra og til de sprog, som medlemmer, der har bekræftet, at de vil være til stede på mødet, anvender. Denne ordning kan, såfremt medlemmerne af det pågældende organ samtykker heri, lempes i ekstraordinære tilfælde".
Vi kan kun acceptere, at der indføjes en overgangsbestemmelse med følgende ordlyd, fordi den har midlertidig karakter og udløber i december 2006: "Ved anvendelse af artikel 117 tages der undtagelsesvis, hvad angår de officielle sprog i de lande, der pr. 1. maj 2004 tiltræder Den Europæiske Union, fra denne dato og indtil den 31. december 2006 hensyn til, om der rent faktisk er et tilstrækkeligt antal tilsvarende tolke og oversættere til rådighed". Af disse grunde har jeg stemt for. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    For at kunne tage højde for de vanskeligheder, der kan forudses som følge af udvidelsen med hensyn til rekruttering af et tilstrækkeligt antal tolke til bestemte sprog, foreslår denne betænkning en ændring af Europa-Parlamentets forretningsorden, hvad angår den gældende flersprogethedsordning. Forpligtelsen til flersprogethed bekræftes således som fastsat i traktaterne. Det bestemmes, at denne forpligtelse kan "bøjes" med de berørte medlemmers udtrykkelige samtykke, ligesom der indføres en overgangsordning for de nye medlemsstater, så længe der er mangel på tolke.
Det er et meget følsomt område, og der var ikke behov for nogen overgangsordning, idet tolkning godt kunne løse problemet. Enhver selv midlertidig ophævelse af flersprogetheden udgør en fremtidig risiko.
Jeg har stemt for De Grønnes ændringsforslag, der utvetydigt begrænser overgangsbestemmelsen, og imod i den endelige afstemning. 

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR ),
    Trods gode forsøg indebærer dagens fiskeripolitik stadig, at EU køber sig retten til at misbruge de fattiges naturressourcer. Det er en moderne form for kolonialisme. Der er behov for en reel reform af fiskeripolitikken og et fuldstændigt ændret syn på vores forhold til fattige lande. Vi har derfor valgt at stemme imod ovenstående betænkning.
Queiró (UEN ),
    Jeg deler den kritik, som den portugisiske regering tilbagevendende har rettet imod den urimelighed og ubalance, som denne aftale har medført i forhold til aftalerne med "de sydlige lande", især med hensyn til svælget mellem reelle fiskerimuligheder og omfanget af finansiel godtgørelse, og det forhold, at udrustning ikke indgår i de udgifter, der er indeholdt i aftalens beregningsgrundlag, samt at der ikke kan overdrages uudnyttede kvoter mellem medlemsstaterne. Jeg glæder mig derfor over de opnåede resultater og Rådets løfte om, at forholdet mellem EU og Grønland efter 2006 skal hvile på et bredere partnerskab, der omfatter en særlig fiskeriaftale forhandlet efter de almindelige bestemmelser og principper for denne type aftaler. Da det afgørende politiske spørgsmål drejer sig om overdragelse af uudnyttede fiskerimuligheder mellem medlemsstaterne, så de kan udnyttes rationelt, og da betænkningen foreslår, at Kommissionen får mulighed for at gøre det via de fornødne foranstaltninger, så fællesskabsflåden kan gennemføre de fastsatte fangster, uden at princippet om relativ stabilitet mellem medlemsstaterne undermineres, har jeg stemt for betænkningen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Ud fra en analyse af de data, der er indsamlet om fiskeriaftalen mellem EF og Grønland, skal protokollen om betingelserne for det fastsatte fiskeri justeres.
En sådan justering er særdeles velbegrundet på grund af den ringe udnyttelse af de fiskerimuligheder, som EU har fået tildelt, så meget mere som den udbetalte finansielle godtgørelse ikke afspejler dette forhold. Til det formål foreslås særlig følgende foranstaltninger, som jeg støtter: fastsættelse af fiskekvoter i overensstemmelse med fiskebestandenes virkelige tilstand, inddragelse af nye fiskearter til mulig fangst, styrkelse af forskningen på fiskeriområdet og forøgelse af EU-fiskerflådens fiskerimuligheder, hvis fiskebestandenes tilstand giver mulighed for at forøge fangsterne op til 50 % af fiskerimulighederne.
Jeg bifalder særlig ordførerens forslag til løsning af spørgsmålet om overdragelse af uudnyttede kvoter mellem medlemsstaterne, hvilket ikke mindst vil komme Portugal til gode.
Jeg har stemt for. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
    De frygtelige begivenheder i Madrid gav Det Europæiske Råd en anledning til at fremskynde gennemførelsen af foranstaltninger, som allerede var fastsat ved lov, og tilnærme sig USA og NATO endnu mere. Ud over at styrke politiforanstaltningerne, den elektroniske registrering og kontrollen af (det vil sige jagten på) de forfulgte, som søger tilflugt på vores kontinent, vil man også kontrollere humanitære organisationer for at sikre, at de ikke støtter terrorister, og naturligvis yderligtgående religiøse og politiske holdninger. De egentlige årsager til terrorisme ligger, af indlysende årsager, uden for Rådets interesser.
På det økonomiske område opfordrer man, efter at have konstateret, at den kapitalistiske omstrukturering ikke går så godt, endnu en gang arbejdstagerne til at ofre sig til fordel for monopolernes udbytte. De sociale sikkerhedssystemer skal "moderniseres", de ældre skal i arbejde, og alle skal give sig i arbejdsgivernes vold med fleksible vilkår, usikkerhed i ansættelsen og deltidsbeskæftigelse. Alle lande skal kontrolleres, og der kommer henstillinger til dem, der ikke indordner sig. Sådan opnår vi "flere og bedre arbejdspladser"!
Vel vidende, at beslutningerne vil rejse en ny bølge af arbejdskampe, opfordres medlemsstaterne til at oprette partnerskabsforbindelser med henblik på reform, med deltagelse af arbejdsmarkedets parter. Selv om der er enkelte ledere, som er bestukket til at støtte op om dette, er vi overbevist om, at den folkelige modstand vil vokse. Befolkningerne har styrken til at vælte deres planer.
Berthu (NI ),
    Europa-Parlamentet har netop hilst velkommen, at det seneste Europæiske Råd har forpligtet sig til inden den 17. juni 2004 at nå frem til en aftale om udkastet til europæisk forfatning, som er "et konkret udtryk for det, der er en ny start for vores kontinent".
Der ville være tale om en ny start, eftersom det ville være et afgørende spring opad mod en superstat og vi på denne måde ville fjerne os fra de suveræne staters pluralisme, som altid har været Europas kendetegn.
Især de kompromisforslag, som for øjeblikket cirkulerer med henblik på den endelige aftale, lader ane, at man sandsynligvis vil acceptere princippet om "dobbelt flertal", når der skal træffes beslutninger i Rådet - det betyder rent ud sagt, at man vil indføre et kriterium, som regulerer stemmevægtningen for hvert land efter antallet af dets indbyggere. Man ville på den måde bevæge sig i retning af en beregning af et overordnet flertal på tværs af grænserne, som om der kun var et samlet folk i EU.
Dette tiltag, som allerede er at finde i citatet af Thucydid øverst i forfatningsudkastet, fornægter de europæiske nationers pluralitet. Det ligger bag en følelse af distance hos befolkningerne, som ikke genkender sig selv i de nuværende institutioner. Det er dette tiltag, som grundlæggende motiverer mig til at forkaste forfatningsudkastet.
Santos (PSE ),
    Jeg har stemt for forslaget til fælles beslutning om Det Europæiske Råds møde den 25.-26. marts 2004, selv om jeg har mange forbehold vedrørende henstillingerne om Mellemøsten.
Jeg har derfor ikke fulgt min gruppes almindelige holdning især med hensyn til punkt 41 og 43 i det nævnte beslutningsforslag.
Jeg har med særlig stemmeafgivning, når dette var muligt, givet udtryk for min uenighed om disse punkter. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    To måneder før valget til Europa-Parlamentet er der nok ikke noget bedre bevis på enigheden mellem højre (herunder det portugisiske PSD - Det Socialdemokratiske Parti) og socialdemokraterne (herunder det portugisiske PS - Det Socialistiske Parti) end denne buket fælles trossætninger:
- fra amen til den såkaldte europæiske forfatning - der endnu mere vil underminere Portugals suverænitet og uafhængighed,
- til den såkaldte kamp mod terror - der betyder flere sikkerhedsforanstaltninger, som benyttes til at fratage staterne beføjelser og militarisere de internationale relationer,
- fra "Lissabon-strategien" - med endnu en bekræftelse af stabilitetspagten, liberaliseringer (arbejde, sundhed, pensioner), men nu med den "nyhed", at der indføres forpligtende mekanismer for staterne,
- til Mellemøsten - med accept af "status quo" i Irak og legitimering heraf gennem FN's rolle og den uretfærdige holden palæstinenserne for medansvarlige for situationen i Palæstina.
Hvad angår regeringskonferencen, ser det ud, som om Spanien og Polen (igen) kommer til at indgå i gruppen af dem, der "bestemmer". I praksis vil de store magter sætte sig igennem, og de øvrige regeringer vil føje sig. Se blot den seneste udskiftning af en spanier med en anden spanier i ECB's Styrelsesråd, eller hvordan en franskmand pånødes som "europæisk" kandidat til IMF's formandskab. 
Krivine og Vachetta (GUE/NGL ),
    Vi kunne på Det Europæiske Råd den 25.-26. marts i Bruxelles have ønsket os et par demokratiske og sociale trækninger hos stats- og regeringslederne efter de forbryderiske attentater i Madrid. Men sådan blev det ikke. Tværtimod genoptager De 15 det liberale og militaristiske udkast til europæisk forfatning. De forfølger Lissabon-strategien, som er en sand krigsmaskine, når det drejer sig om at skabe usikre arbejdsforhold for lønmodtagerne og privatisere de offentlige tjenester. Endelig relancerede De 15 i fuld enighed kampen mod terrorismen og underminerede frihedsrettighederne ved at vende det døve øre til Bushs, Blairs og Aznars officielle løgne.
På Det Europæiske Råd kunne vi have ønsket os at høre hele sandheden om den illegale og illegitime krig i Irak. EU kunne have krævet, at alle besættelsestropperne blev trukket tilbage, og at suveræniteten blev overdraget til det irakiske folk, ligesom det kunne have krævet, at opførelsen af muren mellem Israel og Palæstina blev stoppet, og bosættelserne blev afviklet.
Vi kunne også have håbet på, at fundamentet blev lagt til et nyt socialt og demokratisk Europa, som bryder med markedsdiktaturet og eurokratiet. Men den nye fælles beslutning fra de konservative, socialdemokraterne og de liberale om resultaterne af Det Europæiske Råd stadfæster dødvandet og hykleriet i det europæiske projekt. Vi har stemt imod.
Nogueira Román (Verts/ALE ),
    Jeg vil frem for alt gerne lykønske det irske formandskab for dets håndtering af spørgsmålet om vedtagelsen af konventets forfatningsudkast. Som det sædvanligvis sker, måtte det blive formandskabet fra en lille stat, der viste intelligens og europæisk sindelag nok til at forsøge at løse et så afgørende problem. Det siger jeg, selv om jeg som medlem fra en nation uden stat, Galicien, kun kan tage afstand fra forfatningsteksten, når den ikke anerkender nationer uden stat, der jo er en fundamental del af Europas politiske, historiske og kulturelle mangfoldighed.
Når jeg har sagt det, vil jeg gerne lade mit indlæg om Det Europæiske Råds møde i Bruxelles sidste uge omhandle terrorangrebet i Madrid. Som jeg sagde i det ændringsforslag, som jeg stillede på vegne af min gruppe, vil jeg gerne udtrykke min beundring - der afspejler alles beundring - for den eksemplariske reaktion, som befolkningen i Madrid og det spanske samfund i det hele taget udviste over for terrorangrebet den 11. marts. Jeg vil gerne fremhæve, hvor værdigt og menneskeligt borgerne opførte sig, og hvor effektivt alle institutioner gennemførte rednings- og nødhjælpsarbejdet og sørgede for hjælp til ofrene og deres familier, ligesom jeg gerne vil påpege, at der på intet tidspunkt forekom udtryk for fremmedhad eller udtryk for modvilje mod bestemte religioner eller lande.
Sacrédeus (PPE-DE ),
    De svenske Kristelige Demokrater ønsker, at spørgsmålet om den planlagte forfatning for Europa får en løsning, som bl.a. opfylder følgende kriterier:
1) at EU ikke får beskatningsret til vores indkomster og pensioner;
2) at det roterende formandskab i Rådet fortsætter, og at der ikke oprettes et nyt, centralistisk embede som EU-formand;
3) at Europas bibelske og jødisk-kristne arv anerkendes i præamblen som et historisk faktum med hensyn til vores åndelige arv, på samme måde som humanismen præciseres som den eneste navngivne filosofiske strømning;
4) at artikel 51 fastholdes med sit indhold om, at EU skal føre en regelmæssig dialog med kirker og samfund og øvrige religiøse sammenslutninger;
5) at hvert medlemsland har ret til en kommissær med fuld stemmeret;
6) at forsvarsspørgsmål også i fremtiden behandles ud fra princippet om enstemmighed;
7) at gummiparagrafferne om passerellen og overgangsmekanismen fjernes. Det foreslås, at de skal give stats- og regeringslederne i Rådet ret til enstemmigt at udvide EU's lovgivningskompetence på bekostning af de nationale parlamenter samt at opgive vetoretten/enstemmighedsprincippet til fordel for flertalsbeslutninger - og dette uden krav på godkendelse i de enkelte landes parlamenter.
Van den Bos (ELDR ),
    Hr. van den Bos (ELDR, D'66) har meddelt, at han stemte imod fælles beslutning B5-0165/2004 - B5-0182/2004 - B5-0183/2004, hvori Rådet endnu en gang anmodes om at tage associeringsaftalen med Israel op til fornyet overvejelse. Nu hvor premierminister Sharon selv opfordrer til en tilbagetrækning fra de besatte områder og fjernelse af bosættelser, bør EU støtte en ny politik, der går i denne retning. En boykot af Israel vil yderligere reducere Europas allerede meget begrænsede indflydelse i landet og udgøre en alvorlig hindring for kommunikationen. Derudover finder hr. van den Bos teksten i punkt 40 ubalanceret, fordi den ikke fordømmer terrorangrebet mod Ashdod, hvorimod drabet på Hamas-lederen er blevet fordømt. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Den argumentation, der fremføres i betænkningens forslag om at forkaste denne forordning, er meget vigtig, for den kan benyttes i andre tilfælde som f.eks. Portugal, der har den største eksklusive økonomiske zone af Fællesskabets lande.
Det første argument angår respekten for de særlige karakteristika ved fiskeriet og fiskerflåden i Middelhavet, ved den samfundsøkonomiske struktur, ved fiskearterne og ved fiskenes størrelse. Det andet drejer sig om det nødvendige i at inddrage fiskerne i beslutningsprocessen og gøre brug af deres erfaringer og bestræbelser. Det tredje handler om at styrke dialogen og samarbejdet med tredjelandene i Middelhavsområdet med henblik på at inddrage dem konkret i bestræbelserne på at sikre et bæredygtigt fiskeri. Forslaget til forordning opfylder ikke disse betingelser, der også, i betragtning af at Middelhavet er et internationalt farvand, udgør gode retningslinjer for den fælles fiskeripolitik.
Endelig er der forbindelsen mellem disse betingelser og nødvendigheden af en grundig evaluering af fiskebestandene og de foranstaltninger, der bør gennemføres for at sikre deres bevarelse, hvor spørgsmålet om at liberalisere adgangen til dem og de modsigelser, der ligger heri, er meget parallelt til det, der sker i Portugal. 
Martinez (NI ),
    I de sidste 20 år har Europa-Kommissionens politiske linje på fiskeriområdet og over for vores fiskere været klar: antallet af både skal begrænses, antallet af garn skal begrænses, og antallet af fangster skal begrænses.
Begrundelsen synes fornuftig nok, eftersom vores fiskeriressourcer som f.eks. torsken efter sigende svinder ind. Så for at redde bestandene og sikre en bæredygtig genopretning skal vi begrænse vores sømænds fiskeriindsats. Deraf de restriktive foranstaltninger, som vi kender for maskestørrelsen på garnene og de omtalte garn selv, for bådenes ydeevne, bygningen af nye både, TAC'erne eller de samlede tilladte fangstmængder, som alt sammen er indført i FUP'er eller flerårige udviklingsprogrammer.
Desværre er det sådan, at mens der sættes hindringer for vores fiskere, og vores både ødelægges, udhuler de japanske, russiske og andre landes flydende fabrikker fiskeressourcen helt ind i vores franske farvande. Ud for Sète og Languedoc-Roussillon-kysterne får fartøjer under 12 meter forbud mod at modernisere bådene med henvisning til et kWh-loft, på bekostning af deres sikkerhed.
Samtidig køber Frankrig for mere end 2 milliarder euro fiskeriprodukter i udlandet, som Bruxelles forbyder os at fiske.
Queiró (UEN ),
    I lighed med det, der er tilfældet i andre fælles politikområder, andre områder og andre EU-medlemsstater, ønsker Kommissionen heller ikke inden for den fælles fiskeripolitik, og i det konkrete tilfælde vedrørende fiskeriet i Middelhavet, at tage det nødvendige hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende i de forskellige sammenhænge. I det konkrete tilfælde med Middelhavet er den vigtige rolle, som det spiller på utallige felter, og den strategiske betydning, som dette hav har, ikke blevet tillagt nogen betydning overhovedet, selv om Europa-Parlamentet indtrængende har anmodet om at respektere Middelhavets særlige forhold og om, at der udvikles fleksible foranstaltninger. Det forslag til forordning fra Kommissionen, som er genstand for nærværende betænkning, fastholder en forvaltningsstrategi, som er fuldstændig uden forbindelse med virkeligheden i Middelhavet, og som ikke rummer en eneste foranstaltning til imødegåelse af de katastrofale samfundsøkonomiske konsekvenser, som den vil få. Ordføreren har derfor med god ret foreslået, dels at dette forslag til forordning forkastes, dels at Kommissionen anmodes om snarest muligt at forelægge et nyt forslag, som tager højde for de idéer og forslag, der måtte fremkomme under en forudgående seriøs og grundig høring af alle de berørte parter. Da jeg er helt enig i ordførerens synspunkter, har jeg stemt for betænkningen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Ordføreren mener, at dette forslag i modsætning til det, der blev lagt op til i grønbogen om reformen af den fælles fiskeripolitik, ikke tager det fornødne hensyn til de særlige forhold i Middelhavet. Forslaget følger den tilgang, som har kendetegnet de foranstaltninger, der hidtil er blevet gennemført, men som har vist sig utilstrækkelige, og som på baggrund af den forfejlede forvaltningspolitik har gjort det klart, at der må skiftes kurs efter de retningslinjer, som grønbogen om den fælles fiskeripolitik udstikker.
Idet ordføreren fremhæver, at det er nødvendigt at inddrage fiskerne for at sikre, at reglerne bliver overholdt, påpeger han samtidig, at der ikke er blevet taget hensyn til deres erfaringer og bekymringer, hvorved de i en retsramme som den foreslåede presses til lovens yderste grænser. Utallige eksempler på bedste praksis fra både fiskeres og rederes side ignoreres, hvilket i fravær af en virkelig og grundig høring hos de berørte parter på ingen måde er befordrende for, at den forvaltningspolitik, som Kommissionen foreslår, krones med succes.
Jeg er enig med ordføreren og har stemt imod forslaget til forordning, ligesom jeg har støttet, at sagen sendes tilbage til fornyet behandling i udvalget. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Betænkningen bekræfter et centralt princip, som vi altid har fremført - god forvaltning inden for den fælles fiskeripolitik - hvilket "indebærer en reel inddragelse af alle erhvervsdrivende i fiskerisektoren i beslutningsprocessen som et led i udarbejdelsen og forvaltningen af denne politik", ligesom "denne inddragelse bør finde sted så tidligt som muligt i beslutningsprocessen". Vi har derfor også altid fremført, at den fælles fiskeripolitik bør decentraliseres.
Kommissionens forslag om at oprette regionale rådgivende råd er et vigtigt bidrag i den retning. Vi er i det store og hele enige i denne betænkning, der forbedrer Kommissionens oprindelige forslag. Betænkningen fremhæver betydningen af at inddrage alle sektorens aktører, særlig ansatte fiskere og partsfiskere samt fiskere, der driver fiskeri i mindre målestok inden for 12-milegrænsen. Oprettelse af underudvalg er et andet interessant forslag, da det skal sikre direkte deltagelse på alle niveauer. Betænkningen søger også at gøre finansieringen af udgifterne i forbindelse med disse råds virksomhed arantere mere effektiv.
Vi nærer dog forbehold over for, at disse regionale (og derfor overstatslige) råd laves om til råd med egentlige forvaltningsbeføjelser, da det kan bringe medlemsstaternes nationale suverænitet i fare. 
Parish (PPE-DE ),
    Reformen af den fælles fiskeripolitik indeholdt et forslag om oprettelse af rådgivende råd, og de britiske konservative medlemmer af Parlamentet stemte i dag til fordel for forslaget. Vi mener ikke desto mindre, at EU allerede har henvist disse organer til sidelinjen, hvad angår fiskeriforvaltning, ved ikke at tildele dem tilstrækkelig støtte og insistere på, at deres rolle udelukkende er rådgivende. Vi frygter, at meningsfyldt deltagelse af involverede derfor vil være begrænset, og at Bruxelles fortsat vil træffe alle beslutninger om forvaltning. Det er ikke acceptabelt, og det vil ikke løse de problemer, der har resulteret i den mislykkede fælles fiskeripolitik. Selv om vi opfatter oprettelsen af rådgivende råd som et lille skridt i den rigtige retning, er det stadig vores faste overbevisning, at EU skal trække sig ud af den fælles fiskeripolitik og foranledige, at forvaltningen er underlagt lokal og national kontrol, for det er den eneste måde, hvorpå man kan sikre fremtiden for EU's fiskerisektor og fiskebestande. 
Piscarreta (PPE-DE ),
    Jeg har i Europa-Parlamentet adskillige gange fremført det synspunkt, at fiskere og redere bør spille en større rolle i reformen af den fælles fiskeripolitik, især når der udformes planer for at genoprette arter gennem forbud og begrænsning af fiskeriindsatsen.
Det forekommer mig utopisk at ville gennemføre effektive foranstaltninger til bevarelse af bestandene uden at konsultere de vigtigste aktører, da det lige præcis er dem, der berøres mest af fiskeriforvaltningens beslutninger og politikker.
Det er netop formålet med dette initiativ om at oprette regionale rådgivende råd. Mens der er enighed om, at de skal oprettes, er der divergerende opfattelser af deres sammensætning og finansiering. Jeg mener, at denne foranstaltning uden et dertil svarende budget mister enhver berettigelse, og at de regionale rådgivende råd uden en flertalsrepræsentation fra fiskeriets side vil betyde, at de vigtigste aktører ikke vil finde deres rettigheder tilgodeset.
Først ved udgangen af en overgangsperiode bør de regionale rådgivende råds sammensætning og virksomhed genovervejes. Hvis erfaringerne viser, at disse organer har effekt, bør de tildeles en afgørende rolle i forvaltningen af fiskeressourcerne.
Til slut kan jeg meddele, at jeg ikke er enig i den geografiske fordeling af de regionale rådgivende råd, som Kommissionen foreslår ved at dele EU's territorium i kun fem områder. De portugisiske farvande omkring selve Portugal og omkring øerne er således lagt ind under "det sydvestlige område".
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Oprettelsen af regionale rådgivende råd som led i den fælles fiskeripolitik har til formål - for første gang - at øge fiskernes inddragelse og deres organisationers deltagelse i beslutningsprocessen bag den fælles fiskeripolitik. Jeg takke for det fremragende arbejde, som ordføreren har udført, og hvor han har formået at udtrykke fiskernes legitime forventninger om, at oprettelsen af disse råd ikke mindst vil indebære, at der skabes et ideelt forum til, at fiskere og videnskabsfolk kan komme ud over deres traditionelle meningsforskelle om fiskeressourcernes situation.
En bæredygtig forvaltning af fiskeressourcerne, sektorens sociale interesser og kystsamfundenes økonomiske overlevelse vil i vid udstrækning afhænge af, om sektorens forskellige repræsentanter inddrages i udformningen af den fælles fiskeripolitik. Disse regionale rådgivende råd må derfor sikres en gennemsigtig statut og en høj grad af uafhængighed, måske som ordføreren foreslår i form af "et ikke-erhvervsdrivende organ med egen juridisk status" registreret i en medlemsstat. Det er derfor også af den grund vigtigt, at Kommissionen accepterer, at der sker en forhøjelse af finansieringen, som udvalget og ordføreren finder latterlig lav, så de regionale rådgivende råd får reelle muligheder for at fungere. Disse råd er udtryk for et objektivt behov i EU, både på grund af den gevinst, som deres knowhow vil betyde for den fælles fiskeripolitik og for Kommissionens arbejde, og fordi fremtidige problemer på den måde bedre lader sig forebygge. 
Souchet (NI ),
    Det har ladet vente på sig, men her er det endelig. Forslaget til afgørelse om oprettelse af regionale rådgivende råd er et svar på de bestemmelser i rammeforordningen, som fastlægger nye former for inddragelse i den fælles fiskeripolitik. Det er ganske vist et svar, men i form af et spørgsmålstegn.
Ordføreren understreger med rette, at dette initiativ uden permanent og tilstrækkelig finansiering meget hurtigt vil blive en tom skal, som har tilladt Kommissionen at give sig selv god samvittighed for få midler.
Mit bidrag til betænkningen består i at kræve, at der etableres nogle mellemliggende strukturer, som svarer til kohærente og homogene geografiske underudvalg, hvis rolle skal være at udarbejde tekniske henstillinger til de regionale rådgivende råd helt forrest i beslutningsprocessen. På denne måde vil den socioøkonomiske dimension af den fælles fiskeripolitik endelig blive taget i betragtning på betingelse af, at der også her fastlægges en passende finansiering.
De regionale rådgivende råds effektivitet er direkte knyttet til graden af inddragelse af fiskerisektoren. Denne vil imidlertid kun reelt og effektivt kunne inddrages, hvis der garanteres fællesskabsfinansieringer og et operativt inddragelsesniveau over for de regionale rådgivende råd. Sidstnævnte vil så kunne påtage sig en egentlig forvalterrolle så tæt som muligt på de økonomiske, sociale og miljømæssige udfordringer i forbindelse med den fælles fiskeripolitik.
Souchet (NI ),
    Det har ladet vente på sig, men her er det endelig. Forslaget til afgørelse om oprettelse af regionale rådgivende råd er et svar på de bestemmelser i rammeforordningen, som fastlægger nye former for inddragelse i den fælles fiskeripolitik. Det er ganske vist et svar, men i form af et spørgsmålstegn. Ordføreren understreger med rette, at dette initiativ uden permanent og tilstrækkelig finansiering meget hurtigt vil blive en tom skal, som har tilladt Kommissionen at give sig selv god samvittighed for få midler.
Mit bidrag til betænkningen består i at kræve, at der etableres nogle mellemliggende strukturer, som svarer til kohærente og homogene geografiske underudvalg, hvis rolle skal være at udarbejde tekniske henstillinger til de regionale rådgivende råd helt forrest i beslutningsprocessen. På denne måde vil den socioøkonomiske dimension af den fælles fiskeripolitik endelig blive taget i betragtning på betingelse af, at der også her fastlægges en passende finansiering.
De regionale rådgivende råds effektivitet er direkte knyttet til graden af inddragelse af fiskerisektoren. Denne vil imidlertid kun reelt og effektivt kunne inddrages, hvis der garanteres fællesskabsfinansieringer og et operativt inddragelsesniveau over for de regionale rådgivende råd. Sidstnævnte vil så kunne påtage sig en egentlig forvalterrolle så tæt som muligt på de økonomiske, sociale og miljømæssige udfordringer i forbindelse med den fælles fiskeripolitik.

Meijer (GUE/NGL ),
    For fem år siden blev den serbiske stats magt over Kosovo, som hovedsaglig er befolket med albanere, brudt. Kosovos befolkning husker især serberne for deres soldater, politi, skatteindsamlere, fængselsvagter, uvenlige tjenestemænd og uønskede herskere. De mener ikke, de resterende 5 % serbere vil tilegne sig det albanske sprog og tilpasse sig i øvrigt. 
Dette mindretal mistænkes for i virkeligheden at ønske sig tilbage til deres tidligere privilegerede stilling. Deres stilling svarer til tyrkernes i Grækenland og Bulgarien, ungarernes i Slovakiet og Rumænien og russernes i de baltiske lande, bortset fra at minderne i Kosovo er af nyere dato og behæftet med større bitterhed. Det område, der blev udpeget som den tosprogede selvstændige provins Kosovo-Metohia inden for Serbien efter Anden Verdenskrig, er i praksis blevet opdelt i en nordlig serbisk del - med nogle få spredte serbiske landsbyer under militær overvågning - og en ellers rent albansk del. De få kontakter mellem serbere og albanere resulterer i voldelige konflikter.
Vi bør nu arbejde i retning af lighed mellem folkene og godt naboskab. Jeg forventer, at albanernes intolerante holdning over for serberne, tyrkerne og romaerne - som er meget beklagelig - vil forsvinde, så snart de har sikkerhed for, at de kan overtage styringen af landet og ikke på ny vil blive underlagt en anden magt. 

Andersson, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries og Theorin (PSE ),
    Vi svenske Socialdemokrater mener følgende:
Punkt 28: Vi mener ikke, at dette er det rette forum til at opfordre medlemsstaterne til at ændre deres lovgivning angående dødshjælp. Det er et spørgsmål, som det enkelte land selv skal afgøre.
Punkt 147: Vi mener, at medlemsstaterne selv skal afgøre, om de har brug for at benytte sig af overgangsregler eller ej. Mange medlemsstater har valgt at indføre overgangsregler for at få tid til at forberede en smidig overgang til fuld fri bevægelighed. Vi mener, at det er vigtigt, at overgangsreglerne gælder så kort tid som muligt.
Berthu (NI ),
    Jeg har stemt imod Boumediene-Thiery-betænkningen om de grundlæggende rettigheder i EU, der til min store tilfredsstillelse blev forkastet med et lille flertal (177 for og 184 imod).
Betænkningen opstillede faktisk en lang liste over vores synder på alle områder, eftersom vi ifølge den ikke respekterer menneskeværdigheden (I), vi håner frihederne (II), vi udøver diskrimination (III), vi negligerer solidariteten (IV), vi sætter hindringer for borgerskabet (V), og vi har ikke tilstrækkelig retfærdighed i retssystemet (VI). Blandt alle disse kapitler var den "røde tråd" indvandrersituationen, eftersom vi f.eks. stadig i henhold til forslaget ikke skulle være tilstrækkeligt åbne over for flygtningene og asylansøgerne, ikke skulle sætte tilstrækkeligt mange indvandrere på valglisterne og burde give stemmeret til de legale indvandrere.
Ganske logisk fandt vi i betænkningen en stærk lovsang om udkastet til europæisk forfatning, selv om konsekvensen af den ville være at fratage den enkelte befolkning retten til at definere de grundlæggende rettigheder ved at placere dem på europæisk niveau, hvor ingen længere har styr på noget. Det er et klart kunstgreb.
Betænkningen faldt, men forfatningen står endnu, desværre.
Korakas (GUE/NGL ),
    Betænkningen giver et temmelig troværdigt billede af EU, som er meget anderledes end den sminkede profil som et forbillede, hvad angår respekt for menneskerettighederne, som så ofte vises frem af EU's propagandører.
Den indeholder flere kritiske henvisninger til situationen for de grundlæggende rettigheder i EU, behandling af fængselsfanger, slaveri og tvangsarbejde, beskyttelse af personlige data, ytringsfrihed og adgang til information, ret til asyl, racisme og fremmedhad, kønsdiskrimination, handicappede, arbejdsmæssige rettigheder, tredjelandes statsborgeres rettigheder og retfærdig adgang til domstolene.
Imidlertid undergraves denne selvkritik, fordi betænkningen ser det som et kriterium, at EU's charter om grundlæggende rettigheder efterleves, selv om det slet ikke lever op til indholdet af flere forfatninger, heriblandt den græske.
Vores mest grundlæggende modstand vedrører imidlertid behandlingen af grundlæggende rettigheder som f.eks. retten til arbejde, gratis sundhedsydelser, skolegang, velfærd osv. I en tid, hvor kapitalen retter et frontalt angreb på arbejdstagernes rettigheder, er der i bedste fald tale om en illusion, hvis man tror, at problemet kan løses ikke med kampe, men med nye EU-direktiver og -foranstaltninger eller med gennemførelsen af de eksisterende. Med hensyn til kvindernes rettigheder forbigår betænkningen den kendsgerning, at der kun kan opnås ligestilling i det sociale liv og familielivet, hvis den kapitalistiske kerne i EU's politik fjernes.
Derfor stemmer KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet hverken for eller imod. 
Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR ),
    De grundlæggende rettigheder i EU føles endnu vigtigere nu, hvor vi om blot få uger genforener Øst- og Vesteuropa. Vi har nu endnu mere brug for et fælles værdigrundlag for det nye udvidede EU. Vi vil skabe en union, hvor grundlaget er menneskers ligeværd, humanisme, tolerance og menneskeværdighed.
Vi har valgt hverken at stemme for eller imod i afstemningen om partnerskab og rettigheder for par af forskelligt køn og par af samme køn, når det gælder adoption inden for EU. Folkepartiet De Liberale har altid støttet spørgsmålet om, at alle uanset seksuel orientering eller civilstand skal kunne ansøge om adoption. Alle beslutninger om adoptioner skal ske ud fra princippet om barnets tarv. Vi er derfor hverken imod heteroseksuelle eller homoseksuelle pars mulighed for at blive prøvet i adoptionssager. Derimod tvivler vi på, om dette er noget, der skal besluttes på EU-niveau.
Vi mener også, at aktiv dødshjælp er noget, som hvert enkelt medlemsland skal kunne beslutte på egen hånd. Derimod har vi støttet, at EU skal presse på for, at kvinder skal have adgang til sikre og lovlige aborter, nødvendige præventionsmidler og økonomisk overkommelige tjenester inden for reproduktiv og seksuel sundhed og seksualoplysning.
Pasqua (UEN ),
    Vi bliver alle ved med at beklage det faktum, at Europa-Parlamentet lider af en indlysende mangel på anseelse og troværdighed. Men som om fraværet af et europæisk folk og det umulige i at gennemføre den parlamentariske praksis, der er gældende i medlemsstaterne, på europæisk niveau ikke var nok, pålægger det føderalistiske flertal os med jævne mellemrum at behandle vanvittige betænkninger, som - det har jeg allerede sagt gentagne gange - grundlæggende er skadelige for Europa-Parlamentets omdømme.
Årsberetningerne om menneskerettighederne i EU er af den slags, og den årsberetning, vi har fået fremlagt i år, afviger ikke fra reglen ...
Medlemsstaternes politistyrker fremstilles som rene "militser" bestående af potentielle torturbødler, og regeringerne mistænkes for informationskontrol og -manipulation, forhåndsfordømmelse af de politikker, der sigter mod at styrke kontrollen med den illegale indvandring, ubønhørligt stigende racisme og fremmedhad: Det billede, som denne betænkning opstiller, er ganske enkelt forbløffende, for ikke at sige latterligt.
Hvis man hertil føjer forsvaret af homoseksualiteten eller dødshjælpen, kan man ikke blive forbavset over den ravage, som betænkninger af denne slags skaber i vores offentlighed.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Disse betænkninger er desværre blevet et ritual til gavn for en radikal og sekterisk politisk dagsorden. De tjener ikke mere det seriøse formål at beskytte og vurdere menneskerettighederne i EU til reel gavn for borgerne.
Dette års betænkning brød ikke med denne tendens.
Den skred ofte til helt urimelige fordringer. Den fremsatte uretfærdige, overfladiske og ubegrundede påstande om medlemsstaterne, f.eks. om Portugal, der alle var forkerte. Selv om den havde brugt chartret om grundlæggende rettigheder som ledetråd, kom den hurtigt i konflikt med det og fjernede sig derfra ved f.eks. at proklamere en ikke eksisterende "ret til abort" (og en tilføjelse, som jeg foreslog, om at beskytte liv, blev forkastet i udvalget) eller manisk at befordre en homoseksuel dagsorden imod medlemsstaternes enebeføjelse på det familieretlige område, således som chartret fastsætter.
Den havde endelig ikke den nødvendige styrke til at tage sig af virkelige trusler. Dels ignorerede den fuldstændig i løbet af den lange strøm af demagogiske punkter, at terrorismen er den vigtigste nuværende trussel imod menneskerettighederne, dels fordømte den ikke utvetydigt den franske lovgivning om religiøse symboler, der er det mest foruroligende nyere tegn på forskelsbehandling og trussel mod trosfriheden.
Jeg har derfor stemt imod og glæder mig over, at den er blevet forkastet i plenarforsamlingen. Jeg håber, at lektien vil blive husket fremover. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Jeg har i dag sammen med et flertal forkastet denne betænkning (184 nejstemmer, 177 jastemmer og 13 hverken for eller imod). Vi europæiske kristelige demokrater i PPE-DE-Gruppen har gjort dette massivt, fordi vi mener, at betænkningen burde have koncentreret sig om at vurdere, hvordan medlemsstaterne har respekteret menneskerettighederne med udgangspunkt i EU's charter om grundlæggende rettigheder.
Det blev desværre ikke tilfældet. Et eksempel: I et og samme punkt findes henvisninger til på den ene side tortur, som naturligvis entydigt skal fordømmes, og på den anden side krav om indførelse af dødshjælp, hvilket hverken er et EU-spørgsmål eller et menneskerettighedsspørgsmål.
Betænkningen indeholder i det hele taget en række emner, som går ud over EU's kompetenceområde og ikke omfattes af chartret, f.eks. at ændre de nationale lovgivninger om ægteskab mellem mand og kvinde samt selve familiebegrebet, eller at udslettelsen af liv i form af fosterfordrivelser/aborter skulle være omfattet af begrebet menneskerettighed. Til dette siger Europas kristelige demokrater naturligvis nej.
Wijkman (PPE-DE ),
    Europa-Parlamentet stemte i dag om en betænkning om menneskerettighedssituationen i Europa. Betænkningen burde have koncentreret sig om at vurdere, hvordan medlemsstaterne har respekteret menneskerettighederne med udgangspunkt i EU's charter om grundlæggende rettigheder.
Det blev desværre ikke tilfældet. Betænkningen er lige lovlig flot og usselt formuleret, hvilket eksemplificeres ved, at der i et og samme punkt findes henvisninger til på den ene side tortur, som naturligvis entydigt skal fordømmes, og på den anden side dødshjælp, som ikke er et EU-spørgsmål og dertil ikke indregnes blandt menneskerettighederne. Betænkningen indeholder i det hele taget en række spørgsmål, som går ud over EU's kompetenceområde og ikke er omfattet af chartret.
Betænkningen indeholder dog flere vigtige spørgsmål som menneskehandel, kvinders rettigheder, asylpolitik og retssikkerhedsspørgsmål, som jeg i og for sig vil give min støtte til. Men den samlede bedømmelse af betænkningen bliver således, at jeg har valgt hverken at stemme for eller imod ved den endelige afstemning.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL ),
    Betingelserne for Kroatiens tiltrædelse af Den Europæiske Union - og ikke Europa, som beslutningen siger - rejser nogle problemer i lighed med de andre tiltrædelser og også nogle specifikke spørgsmål. Som alle andre steder lader vi som om, vi gennemfører Københavnskriterierne, idet vi forudsætter, at vi får en bæredygtig markedsøkonomi, selv om medlemsstaternes afskaffelse af beskyttelsesforanstaltningerne og deres manglende sociale engagement har næret fattigdommen, arbejdsløsheden og underskuddene på handelsbalancen. Vi, jeg citerer, gør "opmærksom på, at det er nødvendigt at skabe åbenhed og fremskynde privatiseringsprocessen", selv om disse tvangsprivatiseringer som alle andre steder har været uigennemsigtige, og deres sendrægtighed afspejler mærkbare vanskeligheder og legitimitetsproblemer, som aldrig er blevet behandlet. Desforuden er det meningen, at Kroatiens tiltrædelse skal opmuntre de vestlige Balkanlande, som på Det Europæiske Råd i Thessaloniki i juni 2003 blev lovet en kommende integration. Det er kolossalt hyklerisk, så længe den internationale politiske situation i Bosnien-Hercegovina og i Kosovo er en katastrofe, som de seneste uroligheder i Kosovo under overværelse af næsten 20.000 NATO-soldater vidner om.
Vi støtter en europæisk konstruktion, som er åben for alle disse lande. Men de aktuelle åbningsdiskurser omfatter nogle områder, som vi nægter at komme ind på. Derfor har vi stemt imod beslutningen.
Queiró (UEN ),
    Med sin ansøgning om tiltrædelse af EU fra den 21. februar 2003 er Kroatien blevet det første land i det vestlige Balkan, der har valgt EU som sit mål, hvilket har bestyrket opfattelsen af, at det europæiske projekt fortsat er en mobiliserende faktor også ud over den udvidelse, der finder sted den 1. maj. På baggrund af den politiske efterkrigssituation, der kendetegner regionen, er jeg helt enig med ordføreren i, at Kroatien kan blive den drivende kraft for fremskridt i det vestlige Balkan. Med sin økonomiske succes og med sine demokratiske fremskridt kan Kroatiens succes udmærket tjene som model og opmuntring for de øvrige lande i det vestlige Balkan, også med hensyn til deres egne muligheder for på sigt at blive optaget i EU. Det ville være det mest ønskværdige scenario til at sikre stabilitet og velstand i denne region. Der er dog problemer, som Kroatien først må løse, hvis det skal gøre sig forhåbninger om en hurtig optagelse i EU, og som angår definitionen af landets grænser til lands og til havs i forhold til Slovenien og Italien. EU kan ikke tillade sig at importere problemer af den art. Ordføreren henviser til problemerne og opfordrer til en hurtig løsning. Jeg har stemt for denne betænkning. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Kroatien indgav sin ansøgning om tiltrædelse af EU den 21. februar 2003 og er dermed det første land i det vestlige Balkan, der klart har valgt at gå ind i det europæiske integrationsprojekt.
I de seneste år har Kroatien iværksat økonomiske og politiske reformer for at demokratisere landet og modernisere økonomien. Det har også gjort store fremskridt i bestræbelserne på at tilpasse lovgivningen til EU's retsakter i overensstemmelse med retningslinjerne i stabiliserings- og associeringsprocessen.
Det er rigtigt, at der stadig er meget at gøre - især med hensyn til repatriering af flygtninge, Kroatiens samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det Tidligere Jugoslavien og udvidelsen af den kroatiske jurisdiktion i Adriaterhavet - og der er brug for megen ihærdighed, hvis Kroatien skal sikre de nødvendige midler til at befæste retsstatsprincippet og demokratiet.
På trods af disse begrænsninger mener jeg dog alligevel, at det kroatiske eksempel kan tjene som model for hele Balkan-regionen, af hvilken grund jeg har stemt for. 

Andersen og Bonde (EDD ),
    JuniBevægelsen har i dag valgt at stemme for, at Tyrkiet skal behandles som andre ansøgerlande og opfylde Københavnskriterierne, ikke mindst menneskerettighederne.
JuniBevægelsen mener klart, at Tyrkiets eventuelle medlemskab ikke på nogen måde kan kædes sammen med et behov for en EU-forfatning eller en fælles sikkerheds- og forsvarspolitik.
JuniBevægelsen er grundlæggende imod en EU-forfatning og en fælles sikkerheds- og forsvarspolitik. 
Berthu (NI ),
    Oostlander-betænkningen, som evaluerer "Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse", er naturligvis tvunget til at give negative vurderinger af hvert enkelt punkt, men bekvemmer sig ikke til at give en samlet negativ konklusion. Hvis vi ikke ønsker at omdirigere Tyrkiet mod et privilegeret partnerskab, som jeg foreslog i mit indlæg i forhandlingen, hvad gør vi så?
Oostlander-betænkningen peger forsigtigt i en uventet retning, nemlig den interne reform af selve Unionens politikker og institutioner (se betragtning G og punkt 36). Denne idé fortjener overvejelse, ikke mindst fordi den kan nærme sig et forslag, som vi selv har stillet før, nemlig at et Europa med variabel geometri lettere ville kunne tage imod Tyrkiet som partner, fordi det kunne etablere frie relationer mellem suveræne lande og ikke ville føre til eksplosive situationer, hvor man var underlagt et overstatsligt beslutningssystem, i hvilket Tyrkiet ville veje meget tungt.
Desværre fortsætter Oostlander-betænkningen efter at have taget flere skridt ad denne vej igen i den forkerte retning, eftersom den som løsning på alle disse problemer foreslår ... at styrke det overstatslige system ved at vedtage det nuværende udkast til europæisk forfatning. Føderalisterne går i ring.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    Vi har stemt imod ændringsforslag 7, med hvilket ophavsmanden med henvisning til reaktionære og chauvinistiske idéer ønsker at smække døren til EU i for Tyrkiet.
Det faktum, at han skjuler sin holdning bag et forslag om folkeafstemning, hvor alle befolkninger i EU ville blive inviteret til at udtale sig om spørgsmålet, gør den ikke bedre. Hvorfor foreslår han ikke en folkeafstemning om spørgsmål, som reelt vedkommer hele befolkningen, f.eks. om det at anvende staternes oprustningsbudgetter på Unionens skoler, hospitaler og offentlige transportsystemer?
Vi er naturligvis ikke imod Tyrkiets tiltrædelse af EU, og vi er imod alle dem, som bruger religiøse eller ideologiske påskud til at modsætte sig, at man stryger en grænse på det kontinent, som i forvejen er alt for splittet.
Når det være sagt, er vi hverken enige i årsagerne til, at den herskende europæiske klasse ønsker, at Tyrkiet tiltræder Unionen, eller i de roser, som tildeles den tyrkiske regering, ikke mindst fordi de grundlæggende rettigheder og friheder som f.eks. det kurdiske folks kollektive ret til selvbestemmelse fortsat trædes under fode i landet, og fordi landet stadig har politiske fanger. Vi har heller ikke til hensigt at støtte de krav, som de europæiske institutioner har stillet til landet, og som dets ledere uundgåeligt vil få masserne til at betale for.
Derfor har vi hverken stemt for eller imod betænkningen.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Betænkningen indeholder elementer, som jeg finder rimelige, og andre, som jeg er uenig i, hvilket især gælder dens forudsætninger.
Det er, som betænkningen gør, kun rimeligt at påpege, at de tyrkiske myndigheder ikke respekterer fagforeningernes frihed, og at rette kritik mod den måde, som sagen mod Leyla Zana og andre kurdiske parlamentsmedlemmer foregår på. Vi må kræve, at de politiske fanger frigives, og fordømme politiske forfølgelser og forbud mod visse politiske partiers virksomhed. Vi må absolut fordømme, at der udøves tortur og mishandling og sker forfølgelse af aktivister og organisationer, der forsvarer menneskerettighederne. Vi må stå fast på det kurdiske folks kulturelle rettigheder og på, at der skal findes "en retfærdig, bæredygtig og funktionel løsning på Cypern-problemet, som er i overensstemmelse med de relevante FN-resolutioner".
I sammenhæng hermed og i solidaritet med Tyrkiets folk er jeg imod visse elementer i betænkningen som f.eks. dens accept af, "at EU-retten har forrang for den nationale ret", at den såkaldte europæisk forfatning skal vedtages, at Tyrkiet som NATO-medlem skal benyttes til at øge EU's indflydelse i regionen "betydeligt", og at der skal gælde et enten-eller i forhandlingerne, hvor EU ikke gør nogen som helst indrømmelser med hensyn til gennemførelsen af sin neoliberale politik, hvor man blot behøver se udtalelsen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. 
Goebbels (PSE ),
    Jeg mener, at Tyrkiet, selv om det stadig skal bestræbe sig på at opfylde de såkaldte Københavnskriterier, har sin plads i Europa. Det har bidraget til at forme Europas historie og kultur. Derfor har jeg taget afstand til alle de ændringsforslag, som ikke sigter mod en reel forbedring af den demokratiske proces i Tyrkiet, men forsøger at skabe nye barrierer og faldgruber for at undgå enhver positiv beslutning.
Grossetête (PPE-DE ),
    Jeg stemte imod beslutningen.
Med en fuld integration af Tyrkiet ville Europa ikke blot ændre sin geografiske størrelse, det ville også ændre karakter. Tyrkiet kan hverken via geografien, historien eller kulturen tage sig EU's politiske projekt til indtægt.
Men vi er nødt til at knytte landet til Europa. Jeg siger derfor nej til Tyrkiets tiltrædelse, men ja til et snævert og privilegeret samarbejde, til en stærk partnerskabsaftale.
Desuden skal Tyrkiet se sin fortid i øjnene. Derfor har jeg stemt for det ændringsforslag, der anmoder de tyrkiske myndigheder om offentligt at anerkende folkemordet på armenierne.
Endvidere ønsker jeg, at alle anmodninger om samstemmende udtalelser fra Europa-Parlamentet sker, før forhandlingerne åbnes, og ikke ved udgangen af dem.
Lang (NI ),
    Hvilket bemærkelsesværdigt hykleri i Europa-Parlamentet, som i dag drøfter Tyrkiets tiltrædelse, som om intet endnu var afgjort, selv om den storslåede udvidelse af Europa til 10 nye lande går forud og baner vejen for endnu en "tiltrædelsesbølge" bestående af Bulgarien, Rumænien og Tyrkiet.
Betænkningens titel siger alt om, hvad Kommissionen brygger på i aktivt ledtog med de politiske "eliter". "Rapport om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse". Alene ved at læse disse ord er der ingen tvivl om, at Fællesskabets instanser allerede har programsat Tyrkiets tiltrædelse. Det er meningen, at vi skal vente til december 2004 på at få at vide, om tiltrædelsesforhandlingerne kan indledes. Hvilket cirkus! Alle de europæiske ledere har allerede udtalt sig positivt om denne naturstridige tiltrædelse og det uden overhovedet at spørge deres befolkninger.
Som den første til at afsløre skandalen om en ikke-europæisk udvidelse, som er politisk ubegrundet, et økonomisk selvmord og en social katastrofe, er Front national den eneste politiske magt i Frankrig, der reelt modsætter sig Tyrkiets indtræden i EU.
Maes (Verts/ALE ),
    Denne betænkning gør det klart, at Tyrkiet, selv om der er sket en vis udvikling i den rigtige retning, stadig ikke opfylder Københavnskriterierne. Disse kriterier udgør de grundlæggende forudsætninger for et partnerskab med og medlemskab af EU. Det er en illusion at tro, at disse kriterier vil være opfyldt til efteråret, og det er derfor for tidligt at fastsætte en dato.
Det vigtigste for os er, at der ikke kan eksistere et reelt demokrati under hærens overvågning. Det er ligeledes afgørende, at kurderne uhindret kan udøve deres rettigheder som et kulturelt mindretal.
En forfatningsmæssig stat er utænkelig uden en uafhængig dømmende magt. Selv om vi stadig ikke er overbeviste om, at Tyrkiet i sidste instans skal være medlem af EU, eller at EU kan tage imod Tyrkiet som en medlemsstat, ønsker vi ikke at udelukke muligheden på nuværende tidspunkt. Det bør også drøftes inden for EU. En endelig afgørelse til fordel for en associeringsaftale og imod medlemskab forekommer os lige så forhastet. Vi ønsker fortsat at tilskynde tyrkerne til at bevæge sig hen imod mere demokrati og større respekt for menneskerettighederne såvel som øget selvstændighed til kurderne, hvad angår deres kultur. 
Meijer (GUE/NGL ),
    Tyrkiet valgte Europa helt tilbage ved Atatürks revolution i begyndelsen af 1920'erne. Desuden har udvandrere fra Tyrkiet og deres efterkommere udgjort en væsentlig befolkningsgruppe i Vesteuropa i de sidste 40 år. Det har gjort spørgsmålet om, hvorvidt Tyrkiet hører til Europa, eller hvorvidt det ville være mere hensigtsmæssigt at undertegne associeringsaftaler med Mellemøsten, Centralasien eller Iran, stadig mere teoretisk.
De kræfter, der ønsker at holde Tyrkiet uden for EU med den begrundelse, at landet for store deles vedkommende ikke ligger i Europa rent geografisk og ikke er baseret på de jødisk-kristne traditioner, har for længst tabt diskussionen. Det er dog ikke ensbetydende med, at den anden yderfløj nødvendigvis har ret.
I sin nuværende form passer Tyrkiet faktisk ind i det autoritære Europa, der eksisterede i første halvdel af det 20. århundrede, men endnu ikke i et EU bestående af parlamentariske demokratier. Det vil først ske, når landet ophører med at forbyde politiske partier, afskaffer et valgsystem, der tager sigte mod udelukkelse, ophører med at tage politiske fanger og afskaffer pressecensuren, undertrykkelsen af regionale sprog og hærens politiske indflydelse. Det er ikke tilstrækkeligt, at lovgivningen ændres, hvis det ikke medfører ændringer i praksis. Alle, der ønsker et tyrkisk medlemskab ud fra militære, økonomiske eller idealistiske motiver, bør gøre sig klart, hvilke negative følger en forhastet optagelse kan få. Det vil hverken gavne demokratiet, menneskerettighederne, freden eller miljøet i EU. 
Pasqua (UEN ),
    Min holdning til emnet har længe været kendt. Enhver ved, hvorfor jeg sætter mig så kraftigt imod Tyrkiets tiltrædelse af EU. Under de omstændigheder er det klart, at jeg ikke kan tilslutte mig konklusionerne på denne nye rapport, som synes at mene, at Tyrkiets tiltrædelse er blevet et uundgåeligt faktum.
Jeg undrer mig desuden også over, at en stor nation som Tyrkiet accepterer at blive behandlet med så meget foragt af europæiske institutioner som Europa-Kommissionen og Parlamentet. Med henvisning til hvad vover disse organer af mere end tvivlsom legitimitet at give en suveræn stat en så ydmygende behandling som den, der her er forbeholdt Tyrkiet?
Under påskud af at undersøge, om Københavnskriterierne overholdes, opfordrer Europa-Parlamentet de tyrkiske myndigheder til at vedtage en ny forfatning og sprede føderalistisk propaganda i dette famøse civilsamfund, hvorefter det kaster Tyrkiet for de internationale løver på grund af de evindelige brud på menneskerettighederne osv. 
Helt bortset fra problemet med Tyrkiets tiltrædelse udviser EU her en yderst bekymrende tendens til at blande sig.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Denne betænkning evaluerer Tyrkiets fremskridt imod en mulig tiltrædelse af EU.
Ordføreren har valgt en realistisk tolkning af den tvivl, der er blevet stadig større i visse medlemsstater, hvad angår Tyrkiets tiltrædelse af EU, for så at fremføre en realistisk politik, som han mener, at EU bør føre over for Tyrkiet. Vi må således ikke fremme den opfattelse, at Tyrkiet med de foranstaltninger, som det allerede har truffet, nu næsten er klar til at blive optaget, men bør i stedet samarbejde med den nuværende tyrkiske regering, så den til fulde opfylder de politiske Københavnskriterier.
Sagen er jo, at Rådet nok noget overilet har anerkendt Tyrkiet som kandidatland til tiltrædelse, og at "Tyrkiets egenskaber som demokratisk og konstitutionel stat", som ordføreren udtrykker det, "i forbindelse med denne anerkendelse ikke har spillet en stor rolle".
Jeg tilslutter mig min kollega Luís Queirós synspunkter, som de er fremført i plenarforsamlingen, om, at Rådet og Kommissionen skal foretage en klar og utvetydig vurdering af de følger, som Tyrkiets tiltrædelse vil få. Det er således ikke tilstrækkeligt at vide, om Tyrkiet er forberedt til at blive en del af EU. Fornuften byder at tage stilling til, om også EU er forberedt hertil.
Jeg har stemt for. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Jeg har hverken stemt for eller imod ved den endelige afstemning. Betænkningen blev vedtaget med 211 jastemmer, 84 nejstemmer og 46 hverken for eller imod.
Tyrkiet skal hæve den 30-årige besættelse af Cypern og erkende folkemordet på de kristne minoritetsfolk armenierne og syrere-assyrere-kaldéer fra 1915-1918, som kostede 1,5 millioner mennesker livet.
EU som fredsprojekt undermineres, hvis Tyrkiet får lov at indlede forhandlinger om EU-medlemskab i en situation, hvor landet fortsat er en besættelsesmagt i det nye EU-medlem Cyperns nordlige del. Medlemsstater i EU besætter ikke hinanden!
Historiske fejlgreb skal erkendes for at lindre de ramte minoritetsfolks lidelser og sorg samt skabe forudsætninger for forsoning. Kun således kan vi gå en ny fremtid i møde.
Tyskland ville aldrig være regnet for et demokrati eller kunne være medlem af EU, hvis man havde fornægtet holocaust, folkemordet på jøderne, under Anden Verdenskrig. Tyrkiet har alt at lære af dette.
Vlasto (PPE-DE ),
    Jeg har stemt imod betænkningen om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse, for ud over holdningen i denne betænkning, som understreger, at Tyrkiet ikke opfylder de nødvendige kriterier for at tiltræde, modsætter jeg mig af princip Tyrkiets tiltrædelse af Unionen.
Tyrkiet hører ikke geografisk til det europæiske kontinent, og Europa skal sætte nogle sammenhængende grænser for sig selv.
Derfor støttede jeg muligheden af at tilbyde Tyrkiet et privilegeret partnerskab som fastlagt i den kommende europæiske forfatning. Eftersom Europa-Parlamentet ikke støttede dette tiltag, fastholder jeg, at Tyrkiets tiltrædelse ville gå imod opbygningen af et stærkt og sammenhængende politisk Europa.

Goebbels (PSE ),
    Jeg er fortsat imod, at EUF skal indlemmes i Unionens budget, så længe medlemsstaterne ikke indvilliger i at bidrage til Unionens udviklingspolitik med et beløb, der mindst svarer til de nuværende frivillige bidrag, som alt sammen skal være et supplement til det nuværende loft på 1,24 % af den fælles BNI.
Pasqua (UEN ),
    Hvis EUF's system på bemærkelsesværdig vis har overlevet indtil nu, er det fordi de forbindelser, som nogle af Unionens medlemsstater - og kun nogle - har knyttet til udviklingslandene og især til Afrika, i sig selv er bemærkelsesværdige.
I stedet for at mistro dem burde EU tværtimod glæde sig over disse permanente privilegerede forbindelser på trods af de seneste års udvikling af et fællesskabsperspektiv, der på grund af udvidelsen har rettet sine bestræbelser mod øst på bekostning af syden.
Hvis vi skal rationalisere og forenkle procedurerne, skaber reformen af systemet for at gøre hjælpen til et fællesskabsanliggende og opføre det hele på budgettet to problemer, nemlig oplevelsen af, at det globale finansieringsniveau falder, når man ophæver den psykologiske faktor ved frivillige bidrag, som generelt har inciteret til størst mulig gavmildhed. Samt at man ved at sætte labelen "europæisk" på en stor del af samarbejdspolitikken reducerer synligheden - og dermed indflydelsen - af hoveddonorernes handling i det pågældende område.
Kort sagt sker nivelleringen som altid nedefra, idet de mest snu får et ufortjent skalkeskjul, som fratager de mest gavmilde lande modet, eftersom de er dømt til at opleve, at deres bestræbelser skjules bag en uretfærdig og kontraproduktiv anonymitet.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Det forhold, at Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) har udviklet sig uden for fællesskabsbudgettet, bunder i, at udviklingssamarbejdet længe er blevet opfattet som det, nogen har kaldt medlemsstaternes "private domæne". EUF's opførelse på budgettet vil som det første betyde, at parlamentarisk kontrol bliver mulig, men vil også fremme mere forenklede og rationelle procedurer og sanere de uindfriede forpligtelser, som efter almindelig opfattelse er en medvirkende årsag til den generelt manglende gennemsigtighed. Det vil ligeledes betyde, at der kan sættes mere effektivt ind med nødhjælp i katastrofesituationer. På den anden side må det for enhver pris undgås, at denne opførelse på budgettet indebærer en mekanisk reduktion af støtten til AVS-landene, der kan blive forbigået til fordel for strategiske investeringsinteresser eller som følge af de nye medlemsstaters indtræden. Det må også undgås, at den psykologiske faktor, der ligger i de nationale bidrags synlighed, fuldstændig forsvinder, fordi bistanden centraliseres.
Jeg har altid ment, at Europa har et historisk og menneskeligt ansvar for at medvirke til de folks og nationers velfærd, som en dyb følelse af broderskab forbinder os med, og som af forskellige årsager behøver vores opmærksomhed og konkrete bistand. De resultater, som den europæiske solidaritet gennem mange år har opnået ikke mindst i forhold til AVS-landene, bør opmuntre os til at fortsætte ad denne vej. Det har disse folk brug for, og det ønsker Europas borgere. 
Dehousse (PSE ).
   - Hr. formand, flersprogetheden er garanteret på godt og ondt i den europæiske retsorden gennem de grundlæggende traktater, og fordi denne garanti finder anvendelse på hver enkelt borger i Unionen, beskytter den naturligvis også medlemmerne af Europa-Parlamentet i udøvelsen af deres embeder. Heraf følger, at Europa-Parlamentets forretningsorden ikke alene kan afvige fra en forpligtelse, som er stadfæstet i traktaten, og det er derfor nødvendigt til gennemførelse af de bestemmelser, som vi har vedtaget i fællesskab, at Præsidiet meget nøje overvåger de forpligtelser, som det har indgået.
Dehousse (PSE ).
   - Hr. formand, beslutningen om Det Europæiske Råd indeholder mange ting, det er De også klar over. Den indeholder endnu en gang en godkendelse af udkastet til europæisk forfatning, hvilket ville have fået mig til at forkaste den, eftersom jeg ikke har ændret mening i den henseende. Men beslutningen indeholder så mange andre vigtige og positive ting, især hvad angår terrorisme og det frygtelige attentat i Madrid, at jeg ikke har villet nægte den min stemme.
Formanden.
   - Jeg kender godt teksten til denne erklæring fra Rådet, hr. Dehousse. Hvis jeg må komme med en bemærkning - selv om jeg som formand sædvanligvis kun fører forsædet - fandt jeg det i øvrigt meget mærkeligt, at man i et officielt dokument fra Det Europæiske Råd lader de to sidste punkter handle om et internt husningsspørgsmål. Som Parlament burde vi på en eller anden måde gøre Rådet opmærksomt på, at dette er virkelig besynderligt efter vores mening. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har stemt for den i det store og hele afbalancerede beslutning, selv om der efter min mening mangler nogle vigtige punkter. For det første mener jeg, at man ikke kan nå frem til en løsning på Kosovo-problemet uden først at træffe nogle endelige beslutninger om Kosovos fremtid. Man vil ikke kunne indfri standarderne uden at fastlægge den status, som man vil give landet. Derfor mener jeg, at den hidtidige vej er forkert.
For det andet mener jeg, at FN's overgangsforvaltning har bragt sig selv så meget i miskredit, at den bør afløses af en europæisk civil forvaltning, som ville være lettere at kontrollere og ville kunne nyde større respekt, hvis den undgår at gentage UNMIK's fejl.
Det tredje og sidste punkt, jeg gerne ville strejfe, er, at der tales om, at de kosovoalbanske ledere ikke har fordømt udskejelserne klart nok. Det har de klart gjort. Præsident Rugova har fastsat en national sørgedag for begge nationaliteter, mens den serbiske ministerpræsident marcherede i spidsen for et nationalistisk demonstrationstog i Beograd, hvor der blev råbt: "Dræb albanerne!" 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg hilser Baltas-betænkningen velkommen som et forsigtigt skridt hen mod EU-medlemskab for Kroatien, men jeg må samtidig sige, at vi allerede var kommet længere, for Parlamentet udtalte sig med Brok-betænkningen helt entydigt for kandidatstatus og for Kroatiens tiltrædelse i den næste tiltrædelsesrunde. Jeg vil gerne sige, at vi bør holde fast i denne linje. Kroatien er uden egen skyld ikke i samme række som de medlemsstater, som kommer til os den 1. maj. Det er imidlertid på mange punkter mindst lige så modent til tiltrædelse som visse andre stater, som bliver medlem pr. 1. maj, og jeg mener, at vi bør støtte Kroatien massivt, så det kan komme med i næste udvidelsesrunde. 
Bourlanges (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ville blot fortælle, hvor bekymret jeg er over det massive flertal i Europa-Parlamentet for Tyrkiets tiltrædelse. Tyrkiet er et stort land, Tyrkiet er et respektabelt land, Tyrkiet er ikke et europæisk land. At tillade Tyrkiet at tiltræde er at indlede en proces, som skridt for skridt vil føre til en generel udvanding af hele EU, og det er derfor at dømme EU til at give afkald på en reel beslutnings- og handlekraft for fremtiden.
Jeg forstår, at Parlamentet har stemt, som det har, for det følger tråden i Helsinki-beslutningen, som blev truffet af stats- og regeringslederne i 1999, men denne beslutning blev truffet på et løst grundlag uden en egentlig forhandling, uden høring af offentligheden, og vi står i dag over for de katastrofale konsekvenser af den. Jeg undrer mig i øvrigt over, og det bliver min sidste bemærkning, at se, at der i dag er nogle, der modsætter sig, at processen fortsætter, selv om de i går vedtog det initiativ fra hr. Chirac og hr. Jospin, hvad særligt angår Frankrig, som var grundlaget for Helsinki-beslutningen af 1999.
Dehousse (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ser i hr. Bourlanges et af de mest kultiverede medlemmer af Europa-Parlamentet. Jeg undrer mig derfor over hans kategoriske udsagn om, at Tyrkiet ikke er et europæisk land. At sige dette, hr. Bourlanges, er at sige, at Byzans ikke er europæisk og aldrig har været det. Tag på pilgrimsfærd til Ravenna, så kan vi tale om det.
Men problemet er ikke fortiden, problemet er fremtiden. Det er et spørgsmål om at vide, om vi ønsker eller ikke ønsker Tyrkiet som en del af den europæiske konstruktion. Det er ikke historietimen, der giver os svaret, det er vores egen vilje og vores befolkningers vilje. Jeg slutter mig her til hr. Bourlanges og mange kollegers bekymring. Jeg hører til dem, der ønsker, at der indledes forhandlinger også i Europa-Parlamentet for at få en reflekteret afgørelse. Jeg vil dog sige, at alle de, der har udtalt sig i dag, har udtalt sig for tidligt og på et tidspunkt, hvor alle de begrundede eller ubegrundede forbehold, man formulerer om Tyrkiet, skader den vanskelige opgave, som Fællesskabet har indledt sig på sammen med FN for at finde en løsning på Cypern-spørgsmålet. Det er derfor ikke nu, vi bør drøfte disse problemer og endnu mindre træffe beslutninger, og derfor har jeg godkendt en tiltrædelse uden forbehold til det forslag, som vi er blevet forelagt.
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har stemt imod Oostlander-betænkningen, selv om den indeholder mange gode tanker. Jeg vil imidlertid klart tilslutte mig hr. Bourlanges' linje. Vi ønsker et stærkt Tyrkiet som en god partner, men vi ønsker også et funktionsdygtigt og stabilt EU. Hvis man vil gøre Tyrkiet til fuldt medlem af EU, destabiliserer man EU. Men hvis man blot foregøgler Tyrkiet, at det har en ægte kandidatchance, så destabiliserer man i sidste ende Tyrkiet, fordi man faktisk lokker det med uopfyldelige løfter og derefter skuffer det ved at skrue kriterierne højere og højere op. Jeg vil ikke medvirke til dette spil. Jeg går ind for en ærlig politik over for Tyrkiet, som siger, at der er grænser for alting, også det integrerbare Europa. Tyrkiet skal være vores nærmeste partner, og hvad Byzans angår, kan man sige, at den hellige Augustinus stammede fra det nuværende Algeriet, han var en af den vestlige civilisations fædre, og alligevel ville jeg ikke optage det nuværende Algeriet og heller ikke et kommende sågar demokratisk Algeriet i EU. EU er ikke en sammenslutning af alverdens demokratiske lande, som opfylder Københavnskriterierne, men af alle europæiske stater, som opfylder Københavnskriterierne og ønsker at tiltræde. 
Formanden.
   - Stemmeforklaringerne er hermed afsluttet.(4)

(5)
Lynne (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Der var ikke nogen meddelelse netop nu, men da den skriftlige erklæring om døvblindes rettigheder har opnået det påkrævede antal underskrifter, nemlig 320, vil jeg bare gerne takke alle for at underskrive beslutningsforslaget, som jeg var medforfatter af. Det er meget gode nyheder for døvblinde. Vi anmoder ikke om flere rettigheder for døvblinde mennesker i EU, men om de samme rettigheder som andre borgere i Europa har. 
Formanden.
   - Vi lykønsker Dem, og vi lykønsker os alle, fru Lynne, med denne vigtige nyhed om, at erklæringen allerede har opnået det nødvendige antal underskrifter. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0176/2004) af Florenz for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens meddelelse "På vej mod en temastrategi for affaldsforebyggelse og genanvendelse".
Florenz (PPE-DE ),
    Hr. formand, jeg vil også gerne tilslutte mig lykønskningerne. Jeg vil gerne takke kommissæren, fordi Kommissionen har udviklet denne tematiske strategi, og jeg vil også gerne opfordre hende til at fortsætte med dette spørgsmål, fordi jeg tror, at vi i øjeblikket er i en fase i Europa, hvor vi må gøre os tanker om, om affaldspolitikken kan fortsætte på den måde, vi hidtil har gjort det, eller om vi ikke for længst har fået ny viden og ikke skal nøjes med at stille lidt på nogle skruer, men måske også skal foretage et systemskifte her og der.
Derfor er den første ordning, som Kommissionen og Parlamentet har taget op, at vi omgående må tage os af gennemførelsen af gældende ret i Europa. Gennemførelsen er mildt sagt miserabel, f.eks. for deponeringsdirektivet. Nogle lande overdriver det, men der er også nogle lande, som slet ikke gør noget på dette område. Derfor tror jeg, at vi foruden et højt beskyttelsesniveau også skal være opmærksomme på gennemførelsen af sådanne ting.
Det andet, som ligger mig stærkt på sinde, er, at vi inden for affald og genbrug skal være opmærksomme på, at parallelle forordninger eller papirer, f.eks. REACH, IVO og integreret produktpolitik og ressourcestrategien - som burde have været diskuteret under dette emne - er kompatible med denne betænkning. Ellers tror jeg ikke, lovgivningen vil være vandtæt, og der vil opstå smuthuller, som vi slet ikke ønsker.
Vi er meget positive over for Kommissionens model med at udvikle en bæredygtig affaldsbehandling med ligeberettigede parametre, nemlig økologi, økonomi og sociale forhold, altså en bæredygtig politik. Vi mener også, at den samlede livscyklus for ressourcer og affaldspolitik skal betragtes under ét; ikke bare en del, men hele livscyklussen skal medtages.
Modellen med at opstille costbenefitanalyser, fru kommissær, kan jeg kun tydeligt understrege. Ellers tror jeg ikke, vi gør Europa nogen tjeneste. Den bæredygtige kombination i affaldshierarkiet vil jeg overhovedet ikke sætte spørgsmålstegn ved. Men vi må også underkaste dette affaldshierarki en vis gennemsigtighed og fleksibilitet, for forebyggelse, genanvendelse, genbrug, genvinding af energi og miljøvenlig bortskaffelse af affald, det er gamle og velafprøvede instrumenter. Rækkefølgen er også rigtig. Men den fleksibilitet, som vi faktisk har brug for her, vil jeg gerne fremhæve igen.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har derefter behandlet spørgsmålene om, hvor der skal stilles flere harmoniseringsforslag, og hvor allerede eksisterende ordninger omkring implementeringen faktisk skal gennemføres. Det glæder mig meget, at også genvindingsanlæg fremover får visse regler og systemkoncepter, at der ikke skal herske forskellige meninger om genvindingsanlæg. Jeg håber, at udvalget og Kommissionen er enig med mig i, at de sekundære råstoffers konkurrenceevne skal være sikret, ligesom for de primære råstoffer. Jeg tror, at der her er behov for hjælp udefra, sandsynligvis fra skatteområdet, så der udvikles en egnet og frem for alt kontinuerlig strøm af sekundære råstoffer til den forarbejdende industri.
Et vanskeligt emne er spørgsmålet om deponeringsdirektivet. Vi har sammen med de grønne venner diskuteret, om vi skal indføre en deponeringsafgift. Det går jeg slet ikke ind for, det gør kun Europa dyrere. Jeg går imidlertid stærkt ind for, at standarderne for deponering endelig kommer på et sammenligneligt niveau. At opkræve skatter er noget nær det enkleste i denne verden. Men de nødvendige ens standarder for deponering ville jo også føre til en harmonisering af omkostningerne. Det ville være en meget fornuftigere vej. Vi har altså foreslået en standardisering og en virkelig europæisk deponeringsordning og også fået stort flertal for det.
En andet vigtigt punkt - man skulle næppe tro det - er spørgsmålet om, om vi skal have en afgrænsning mellem udnyttelse og bortskaffelse osv. osv. Alle disse ting vil fremover være reguleret i dette direktiv. De følges målrettet af Kommissionen og af Dem. Jeg takker alle de kolleger, som har deltaget i udarbejdelsen af denne betænkning, og jeg håber, vi når frem til en god afslutning. 
Wallström,
    Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Florenz for den meget vigtige betænkning. Han har som sædvanlig gjort et stort arbejde. EU har i det sjette miljøhandlingsprogram fastsat en plan for integration af ressource-, produkt- og affaldspolitikker, og nu fastsætter vi i forbindelse med temastrategien for affaldsforebyggelse og genanvendelse den konkrete politik, der vil være næste skridt i realiseringen af denne plan.
Jeg vil gerne dele nogle af mine tanker om de udfordringer, som vi står over for, med Dem. Den første udfordring er tilpasningen af affaldspolitikken til EU's udvidelse og øgede mangfoldighed. Vi skal fastsætte fælles regler, der garanterer et højt niveau af miljøbeskyttelse for alle faciliteter i EU. Vi skal sikre, at vores lovgivning sender de rette signaler til medlemsstaterne, samtidig med at de får mulighed for at tilpasse politikkerne til nationale spørgsmål. Det betyder, at affaldslovgivningen skal have karakter af en rammeaftale.
Den næste udfordring er at definere affaldspolitikkens miljømæssige målsætning. Vi har brug for nøjagtigt at målrette miljøvirkninger og se på, hvordan affaldsforebyggelse, genbrug og mere genanvendelse bedst kan begrænse virkningen.
Endelig vil den mest konkrete udfordring være udarbejdelsen af omkostningseffektive instrumenter. Tidligere fokuserede vi på produkter med særlige forhold som udrangerede køretøjer og computere. Dette affald udgør dog kun en lille del af den samlede affaldsmængde, og vi har i meddelelsen skitseret måder, hvorpå man kan fremme genanvendelse mere generelt. Vi skal øge den økonomiske interesse i at genanvende og sætte dagsordenen for, at materialer kan indgå i økonomien igen.
Jeg vil gerne komme med et par kommentarer til nogle nøgleaspekter af betænkningen foran os i dag. I betænkningen understreges helt korrekt den generelle målsætning med at begrænse miljøvirkningen af affald og den primære rolle, som affaldsforebyggelse skal spille. Vi bør dog acceptere, at der ikke findes nogen mirakuløse instrumenter, der kan forhindre affald ved kilden. Vi skal træffe mere fleksible foranstaltninger, som giver medlemsstaterne mulighed for at anvende mange forskellige tiltag.
Jeg bifalder støtten til udvikling af fælles standarder for affaldshåndteringsfaciliteter og fremme af økonomiske instrumenter som f.eks. lossepladsafgifter. Jeg mener, at disse elementer skal spille en afgørende rolle. Lossepladsforbud kan også være hensigtsmæssigt, men kun som en del af den overordnede politik. Jeg vil gerne understrege, at det ikke vil være muligt uafladeligt at øge antallet af produktdirektiver. Dækningen af affaldstyper er for begrænset, og gennemførelsen er kompleks.
Jeg vil gerne slutte af med at sige, at vi skal have en hensigtsmæssig strategi, hvis vi skal gøre fremskridt under omstændigheder, der er stadigt skiftende. Vi skal fokusere på de mest betydningsfulde miljøvirkninger af affald og vedtage rammeaktioner til håndtering af problemerne. 
Ayuso González (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, Kommissionens meddelelse er et første skridt mod en temastrategi for affaldsforebyggelse og genanvendelse. Sådan hedder det i udtalelsen fra Industriudvalget, som blev forelagt af hr. Langen, og som jeg hilser velkommen.
Vores holdning hertil er klar. Det er fornuftigt at have en fleksibel tilgang, der tager hensyn til de mange forskellige geografiske, sociale og økonomiske situationer i de forskellige medlemsstater. Vi erkender, at det er nødvendigt at mindske mængden af affald og opnå en så stor genanvendelse af materialerne som muligt, og alle former for affaldsbehandling er i orden, hvis de er bæredygtige.
Det ville være meget ønskeligt at genanvende 100 % af affaldet, men det er umuligt. Indførelse af obligatoriske mål, især for forebyggelse, og afgifter og skatter kan virke mod hensigten, når det drejer sig om affaldsforvaltning. Der er affaldsmarkeder, der fungerer perfekt og forvalter store mængder effektivt. Indførelse af obligatoriske standarder og afgifter på affald kan efter Industriudvalgets mening føre til en forvridning.
På den anden side er industriaffald ofte nemt at genanvende, og derfor anmoder vi Kommissionen om at være opmærksom på det og medtage særskilt indsamling af genanvendelige materialer fra industrien i sit forslag.
Vi opfordrer ligeledes Kommissionen til at foretage en vurdering af den høringsprocedure, der er gennemført om definitionen på "affald", og til at offentliggøre resultaterne og komme med et endeligt svar på definitionen af dette begreb og andre lignende begreber, f.eks. nyttiggørelse af affald.
Fru kommissær, vi venter utålmodigt på temastrategien om affald, og vi vil, når vi stiller vores forslag til forbedring, altid tænke på, hvad der er bedst for miljøet og vores borgere. 
Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi bør bestræbe os på at nedbringe affaldsproduktionen både kvantitativt og kvalitativt, og samtidig bør der findes metoder til genanvendelse af materialer defineret som affald, således at mængden af affald, der skal bortskaffes, minimeres. Det har været målet for EU's tilgang til affaldsproblemet meget længe, og det har også været den røde tråd i min kollega, hr. Florenz', prisværdige betænkning.
De principper, der ligger til grund for affaldsforebyggelse og en effektiv behandling og genanvendelse, kan dog let betragtes som indbyrdes modstridende. Vi har organisationer, der er modstandere af effektiv genanvendelse af affald, fordi de frygter, at en vellykket genanvendelsespolitik vil true princippet om forebyggelse. Det er forrykt og udtryk for en form for ideologisk stivsind, som verden ikke længere har råd til. Alle midler bør tages i brug, først forebyggelse, derefter genanvendelse, og vores politikere bør være i stand til at finde et system, hvor disse mål ikke er uforenelige. Vi er dårlige politikere, hvis vi ikke kan gøre systemet mere rationelt.
Det giver definitionen af affald en central betydning. Vores problem er de forskellige og ofte alt for begrænsende definitioner, der anvendes på affaldsområdet, hvilket fremgår af det store antal problematiske sager, der er indbragt for Domstolen. Dette problem bør løses gennem en klarlægning og harmonisering af lovgivningen. Det vil blive nødvendigt at definere forskellen mellem genanvendelse og bortskaffelse hurtigst muligt i den nye valgperiode.
Indtil videre tyder alt på, at konkurrence kan sikre mere effektive fremgangsmåder, der reelt kan øge effektiviteten, hvilket i de fleste tilfælde også indebærer en forbedring af miljøeffektiviteten for materialernes anvendelse. Følgelig har konkurrencen sammen med EU-lovgivningen allerede ført til en tilfredsstillende styring i retning af affaldsforebyggelse. Det er helt klart en gunstig tendens, som kun kan støttes. Det største uudnyttede potentiale ligger fortsat i at kortlægge, hvordan materialer og biprodukter, der klassificeres som affald, kan genindvindes, således at anvendelsen af jomfruelige materialer reduceres og affaldsbortskaffelse overflødiggøres. Industrivirksomhederne tegner sig for enorme mængder affald, hvis præcise sammensætning er kendt, og som lige fra kilden bør behandles adskilt fra det øvrige affald. Det vil forbedre mulighederne for genanvendelse og sikre fuldstændig kontrol med de forskellige risici. Europa handler fornuftigt, når det bestræber sig på at sikre en bæredygtig affaldsforvaltning, og der er ikke plads til et kompromis, hvad angår denne målsætning. 
Dhaene (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, der er i de seneste år blevet sat fokus på affaldsforebyggelse, genanvendelse og genindvinding. Jeg takker hr. Florenz for det bidrag, han har ydet til debatten, og for hans interessante betænkning.
De europæiske direktiver har givet sat en bevægelse i gang. Vi sorterer og indsamler vores emballageaffald, og vi sikrer os, at vores husholdningsapparater bortskaffes på forsvarlig vis. Over hele Europa findes der nu genbrugsanlæg, og over hele Europa er folk engageret i forarbejdningen af det affald, vi producerer. Det er tungt og krævende arbejde. Men det skal gøres af hensyn til miljøet og bør fortsat gøres, fordi affaldsbjerget fortsat vokser. Vi bør derfor ikke ignorere nogle få problemer inden for den europæiske affaldspolitik.
Der er først og fremmest stor forskel på, hvordan de enkelte medlemsstater gennemfører direktivet. Det kan til tider tilskrives eftergivenhed, men som oftest virkelige problemer, herunder manglen på potentielle markeder. Denne uensartede gennemførelse indebærer også konkurrenceproblemer. I visse lande er det det offentlige og skatteyderne, der varetager indsamlingen, hvorimod erhvervslivet kun bidrager i meget begrænset omfang, mens det i andre lande forholder sig præcis modsat.
For det andet er der den miljømæssige fordel, som ikke altid er indlysende. Vi mener, at genanvendelse er til gavn for miljøet, men der er en grænse. Hvis transportafstandene bliver for store, er der f.eks. ikke længere tale om en fordel, men om en byrde for miljøet.
For det tredje er vi stadig ikke nået tilstrækkeligt langt inden for forebyggelse og genanvendelse. Indpakningen er vigtig for at beskytte et produkt, men et dobbelt lag plastik omkring et lille stykke brød et givet lidt overdrevet. Selv om De Europæiske Socialdemokraters Gruppe ikke er meget opsat på at udtrykke forebyggelsesmålene i vægt, fordi det fremmer anvendelsen af lettere materialer såsom plastik, har vi måttet konstatere, at f.eks. Belgien har haft stort held med at opstille sådanne mål for genanvendelsen. Også Tyskland er en kilde til inspiration, hvad angår landets deponeringssystem.
Hvad angår ændringsforslagene, støtter vi fuldt ud alle ændringsforslag om tilskyndelse til genanvendelse og forebyggelse, undtagen ændringsforslag hvor forebyggelse udtrykkes i procenter som i ændringsforslag 13. Hvad angår definitionen af affald, mener jeg, at vi bør huske på, at målet er at mindske den byrde for miljøet, som produktionen og forbruget indebærer. Det kræver, at hele kæden undersøges - fra råvarer til affald. Jeg finder det ikke nyttigt til stadighed at drøfte definitionerne af affald og forebyggelse. Jeg er enig med hr. Florenz i, at nedbringelsen af affaldsmængden er afgørende for en bæredygtig affaldsforvaltning. Hvordan det formuleres, er underordnet.
Endelig vil jeg gerne kommentere affaldsforebyggelsens økonomiske og sociale aspekter. Vores nøgleemne er miljøet, men også andre aspekter er omfattet, især det økonomiske og sociale område. Det er netop disse aspekter, der ikke er blevet tilstrækkeligt belyst, selv om Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik jævnligt har beskæftiget sig hermed. Vi har tidligere krævet, at der blev udnævnt en underkommissær for bæredygtig udvikling. Det kunne måske være et udmærket tidspunkt at genfremsætte denne anmodning. Lissabon-processen har brug for en saltvandsindsprøjtning, og den bør komme fra et nyt Parlament og en ny kommissær. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, affald er et stort problem overalt i EU. Med hensyn til f.eks. kommunalt affald producerer vi langt over de målsætninger, der blev fastsat i det femte miljøhandlingsprogram. Affaldsforebyggelse er en af metoderne til håndtering af problemerne, idet bortskaffelse af affald - uanset om det er ved hjælp af lossepladser eller forbrænding - skaber sundheds- og miljøproblemer. Mange lande i EU forsøger at løse problemerne ved hjælp af lossepladser nær beboelsesområder. Andre lande, herunder Irland, forsøger at løse affaldsproblemerne ved at oprette forbrændingsanlæg. Men det er ikke de rigtige løsninger.
Kommissionens meddelelse er det første skridt i retning af en strategi for forebyggelse og genanvendelse. Vi bifalder, at betænkningen omhandler meget vigtige punkter, f.eks. affaldsreduktionsplaner. Det er meget nemt at sige, at det er det, vi ønsker, hvis der ikke gøres en indsats for at sikre, at det sker. Det er derfor afgørende, at disse planer er obligatoriske. Fremme af genbrug er meget vigtigt og især overholdelse af Domstolens afgørelse, hvor det er fastsat, at forbrænding af kommunalt affald er bortskaffelse og ikke genanvendelse. Det er beklageligt, at dette spørgsmål ikke blev behandlet indgående i revideringen af emballagedirektivet. Afgørelsen var tydelig nok, hvordan kan man så betragte forbrænding af husholdningsaffald som genanvendelse?
Vi beklager, at vi ikke har kunnet ændre den positive holdning til forbrænding til fordel for genanvendelse. Det er meget vigtigt, idet enhver tilskyndelse - hvis man går ind for forbrænding - til at begrænse og overveje andre alternativer til affaldshåndtering ødelægges. 
Wallström,
    Hr. formand, jeg vil gerne starte med at tale lidt om definitionen af affaldsbegrebet. Det betegnes ofte som vigtigt, og det er det naturligvis også. Kommissionen fastsætter i sin meddelelse, at den er indstillet på at overveje ændringer til definitionen af affaldsbegrebet, hvis der viser sig at være et stort behov for sådanne ændringer, og at det alternative forslag vil garantere et højt niveau af miljøbeskyttelse. Kommissionen understreger endvidere, at debatten om definitionen af affaldsbegrebet skal fokusere på at lette anvendelsen af definitionen af affaldsbegrebet. Det har også modtaget de involveredes brede støtte.
Det vil formentlig være nyttigt at opbløde virkningen af definitionen af affaldsbegrebet i nogle tilfælde, og det kan være nødvendigt at foretage ændringer til affaldsrammedirektivet.
Hvad angår affaldsforebyggelse - når nu spørgsmålet er taget op - og fastsættelsen af målsætninger for affaldsforebyggelse, er det meget komplicerede spørgsmål, og potentialet for affaldsforebyggelse vil variere og afhænge af økonomisk vækst og graden af forskellige industrielle fremstillingsprocesser. Der er endvidere brug for specifikke oplysninger og instrumenter til at påvirke alle beslutninger, der træffes på fremstillings-, ledelses-, design- og forbrugerniveau.
I EU-lovgivningen fastsættes grundlaget for obligatoriske affaldsforebyggelsesplaner, for medlemsstaterne skal i henhold til affaldsrammedirektivet udarbejde affaldshåndteringsplaner, der fremmer affaldsforebyggelse.
Hvad angår genvinding og genanvendelse er genvinding generelt, men ikke altid, at foretrække for genanvendelse af energi ud fra en miljømæssig betragtning. F.eks. kan utilstrækkelig genvinding, et højt niveau af genanvendt energi eller meget blandet affald påvirke den miljømæssige ydelse. Under sådanne omstændigheder kan det være nødvendigt med en vurdering af de enkelte tilfælde for at fastsætte det bedste alternativ. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i næste mødeperiode.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om den internationale konference om vedvarende energi (Bonn, juni 2004).
Wallström,
    Hr. formand, i den gennemførelsesplan, der blev vedtaget i Johannesburg på verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i 2002, blev der lagt stor vægt på behovet for en betydelig forøgelse af andelen af vedvarende energi i den samlede globale energiforsyning. Som reaktion på denne udfordring iværksatte EU og medlemsstaterne under verdenstopmødet i Johannesburg den såkaldte "Johannesburg-koalition for vedvarende energi", hvor alle lande blev opfordret til at deltage. En vigtig milepæl i denne proces er konferencen, der vil finde sted i Bonn i år.
Kommissionen har været involveret i koalitionens forberedende arbejde siden de første tiltag. Den første indledende internationale konference på højt plan blev organiseret af Kommissionen. Konferencen var det første store skridt i retning af konferencen i Bonn og omfattede en tydelig køreplan. Kommissionen er også vært for koalitionens sekretariat.
Koalitionen er nu vokset fra 66 til 87 medlemmer og fortsætter med at vokse. Ghana tiltrådte i denne uge. Kommissionen har i sinde at præsentere tre initiativer på konferencen i Bonn, først og fremmest en meddelelse, der indeholder en vurdering af udviklingen inden for vedvarende energi i EU. Meddelelsens udgangspunkt er behovet for at se nøjere på EU's stigende afhængighed af energiimport - hovedsagelig olie og fossilt brændstof fra nogle enkelte områder i verden - og behovet for at løse problemerne med klimaændringerne. Fremme af vedvarende energi spiller en vigtig rolle på begge områder. I meddelelsen evalueres medlemsstaternes fremskridt i henhold til direktivet om fremme af elektricitet fra vedvarende energikilder, og det fremgår, at alle medlemsstater har fastsat nationale målsætninger for andelen af elektricitet fra vedvarende energikilder. Hvis medlemsstaterne opfylder deres nationale målsætninger, vil andelen af elektricitet fra vedvarende energikilder i EU med 15 medlemsstater komme i nærheden af direktivets målsætning på 22 % sammenlignet med 14 % i 2001. De gældende nationale politikker og foranstaltninger vil imidlertid kun resultere i opnåelsen af ca. halvdelen af det nødvendige fremskridt og kun bringe andelen af vedvarende energi op på mellem 18 og 19 % i 2010. Det er en kilde til bekymring.
Med hensyn til det samlede energiforbrug har EU siden 1997 arbejdet på at opfylde målsætningen med en andel af vedvarende energi på 12 %. For et par år siden var andelen kun på 6 %. Siden da har EU i 2001 vedtaget en ny lovgivning inden for området vedvarende energi og energieffektivitet, et direktiv om elektricitet fra vedvarende energikilder - der dækker biobrændstof, bygningers energiydelse, kraftvarmeproduktion osv. Europa-Parlamentet og Rådet er i gang med at undersøge yderligere forslag om krav til miljødesign, energieffektivitet og energitjenester. Men selv om denne rammelovgivning fuldt ud omsættes og gennemføres, vil andelen af vedvarende energi stadig kun nå op på 10 % i 2010. Der er behov for en yderligere indsats. Opvarmningssektoren vil være en prioritet.
Vi har via sekretariatet for Johannesburg-koalitionen for vedvarende energi iværksat to vigtige initiativer til støtte, især støtte til udviklingslandenes medlemmer af koalitionen. Vi er i færd med at udvikle en global on-line database for politik og foranstaltninger vedrørende vedvarende energi, herunder rapporterede målsætninger, i samarbejde med Det Internationale Energiagenturs team for vedvarende energi. Som reaktion på de tilbagevendende anmodninger om innovative offentlige/private partnerskaber undersøger vi også muligheden for at oprette en kapitalfond for at fremme deltagelsen fra internationale og lokale kreditformidlende institutioner samt internationale pengeinstitutter. Formålet er at tilbyde rimelig risikokapital. Begge projekter vil blive præsenteret af Kommissionen på konferencen i Bonn.
Jeg vil gerne klarlægge nogle spørgsmål vedrørende kapitalinitiativet, der stammer fra de forpligtelser, som EU indgik for at identificere og bygge bro over økonomiske huller og forhindringer i relation til vedvarende energi. Det er først og fremmest stadig blot en idé, som vi undersøger nærmere. Der er iværksat en gennemførlighedsundersøgelse. Hvis initiativet gennemføres, vil fonden være en form for investering i kapitalandele, som forener den offentlige og private sektors investeringskrav. Fonden vil tilbyde investering i kapitalandele i forventning om et udbytte, men på mindre krævende betingelser end ren privat investering i kapitalandele på markedet. Vi præsenterer initiativet ved en lang række begivenheder og i mange forskellige fora og har indtil nu fået mange positive reaktioner.
Hvad angår konferencen i Bonn, blev EU's forberedelseskonference om vedvarende energi afholdt i januar i år. På konferencen blev det drøftet, om anvendelsen af overordnede målsætninger for vedvarende energi skal forlænges til efter 2010. En række tekniske undersøgelser viser, at en målsætning på mindst 20 % af bruttonationalforbruget af vedvarende energi i 2020 er økonomisk mulig og realistisk for et EU med 25 medlemsstater under forudsætning af det rette politiske miljø. Det er dog Kommissionens holdning, at det på nuværende tidspunkt er for tidligt at vedtage en målsætning for EU, der skal være opfyldt i 2020, da det vil være nødvendigt med flere konsultationer. Det er dog min personlige holdning, at vi skal sende et klart signal i Bonn om, at vi er rede til at fastsætte målsætningerne for 2020, men at der skal gøres et større arbejde for præcist at kunne fastsætte de pågældende målsætninger. Et sådant signal er af afgørende betydning, hvis EU ønsker at opretholde sin lederrolle inden for koalitionen for vedvarende energi og inden for global bæredygtig udvikling generelt.
Målsætningerne for 2020 er endvidere nødvendige for at styrke sikkerheden vedrørende den svingende industri for vedvarende energi i EU og især vedrørende den økonomiske sektor, og disse forhold vil medvirke til at opfylde de nuværende og fremtidige målsætninger. 
Ayuso González (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, den internationale konference om vedvarende energi og den beslutning, som vi skal stemme om om lidt, er et svar på et behov og et alment ønske om at øge ren og bæredygtig energi over tid.
EU er nået ganske langt, men der er stadig langt igen. For tre år siden vedtog Parlamentet direktivet om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder, og siden da har der været en bemærkelsesværdig stigning i anvendelse af sådanne energikilder. EU råder over størstedelen af den kapacitet, der findes i verden. I 2001 var der installeret 17.000 megawatt vindkraft. I dag er dette tal dobbelt så stort. Det er blot et eksempel på en lang række successer, der gør det muligt for os at eksportere innovative og miljøvenlige teknologier til andre lande.
Jeg mener, at det fra nu af er nødvendigt at forsøge at opnå en bedre effektivitet, som bidrager til en forbedret forvaltning af energiressourcerne. I denne henseende synes jeg, at direktiverne om energieffektivitet i bygninger og kraftvarme spiller en stor rolle, og det samme er tilfældet med den nye plan om intelligent energi for Europa. Jeg kunne godt tænke mig, at vi kom op på de 20 %, der nævnes i beslutningsforslaget, men den bedste måde til at opnå det er uden tvivl at forbedre energieffektiviteten.
Forbruget af brændstof til transport forårsager emissioner af forurenende gasser, hvis umiddelbare virkninger er tydelige i de store bysamfund. Direktivet om fremme af biobrændstoffer, der blev vedtaget sidste år, er derfor endnu en af kommissær de Palacios forpligtelser over for den bæredygtige energi med henblik på at reducere emissionerne i atmosfæren.
Vi ser allerede, hvordan nogle byer indfører transportsystemer, der bruger biodiesel, bioethanol og brint. I nogle tilfælde er der tale om forsøgsprojekter, men i andre tilfælde kører teknologien nu på skinner. Disse brændstoffer kan også anvendes i blandinger med andre konventionelle brændstoffer i normale biler, og som om det ikke var nok, sælges der allerede biler, der både kan fungere konventionelt og med el, hvilket optimerer brændstofudnyttelsen.
Næste skridt bør være teknologi om stordriftsudnyttelse af brint. Kommissionen har allerede åbnet en omfattende debat om denne energibærer, der vil gøre det muligt for os at anvende transportmidler uden emissioner.
Indeværende valgperiode nærmer sig sin afslutning, men jeg er sikker på, at brint bliver et af de store temaer i debatten i de kommende måneder, og alle disse initiativer kan medvirke til, at vi får nogle mere ambitiøse mål for bæredygtig energi og hermed for miljøet.
I dag, hvor OPEC-landene netop har vedtaget en reduktion af olieproduktionen, vil jeg afslutte med at anmode medlemsstaterne om at udvise den nødvendige vilje til at fremme disse bæredygtige teknologier, som ikke forurener, og som stammer fra ressourcer, som naturen gavmildt giver os, for det vil være til fordel for os alle. 
Rothe (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, som vi ved, finder der i de første dage i juni en international konference om vedvarende energi sted i Bonn. Den tyske forbundskansler annoncerede denne konference i Johannesburg på verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i 2002. Jeg synes virkelig, det var en meget vigtig begivenhed, denne konference. De var inde på det, fru kommissær. For jeg tror, at netop de, som var i Johannesburg, var meget skuffede over resultatet i Johannesburg, netop hvad vedvarende energi angik. Selv om det er positivt, som De netop sagde, at Johannesburg-koalitionen nu kan fremvise de første positive resultater, så var det jo sådan i Johannesburg, at det trods de virkelig meget seriøse og stærke bestræbelser fra EU's side ikke var muligt at nå de mål, vi gerne ville nå. Derfor tror jeg, det er yderst vigtigt, at denne Bonn-konference virkelig bliver en succes.
Fru kommissær, De nævnte den europæiske forberedelseskonference i Berlin, som fandt sted i januar og med over 650 deltagere fra 45 lande virkelig stillede nogle klare forventninger til konferencen i Bonn, men også klare forventninger til EU og til EU's politik. Jeg synes, at EU har udviklet sin strategi for udvidelse af den vedvarende energi virkelig eksemplarisk med fordoblingen inden 2010 til 12 % respektive 22,1 % på elektricitetsområdet. Vi har markedsføringskampagnen, vi har lovene til fremme af elektricitet eller biobrændsel, som De nævnte. Det er vigtigt at bemærke, at vi er i færd med at opprioritere effektiviteten på området med Ecodesign-direktivet og energitjenesteydelser. Nu er det imidlertid vigtigt, at denne strategi virkelig bliver fortsat og intensiveret. Jeg behøver nok ikke nævne stikordene længere - klimabeskyttelse, endelige ressourcer, nedsættelse af importafhængigheden og skabelse af arbejdspladser på dette område. Her tror jeg for det første, det er vigtigt virkelig at se længere end til 2010 - det siger jeg nu i modsætning til Dem, fru kommissær - og fastsætte et nyt mål. Berlin-konferencen krævede ikke kun en undersøgelse, den sagde også helt klart i de afsluttende resolutioner, at man ønsker en fastsættelse på 20 % for 2020. Og De ser det også i vores kompromisbeslutning, at vi netop forventer dette, at Kommissionen og Rådet lægger sig fast på det og udformer politikken efter det.
I forbindelse med en intensivering i fremtiden vil det nemlig være vigtigt, at der også findes nye foranstaltninger. Vi ser, at det under visse betingelser - De tvivlede - er muligt at nå de fastsatte 22,1 %, særligt hvis vi ser på udviklingen i de lande, der har et klart fødningssystem. Det er vanskeligt eller næsten umuligt at nå målet, når det gælder varme og kulde. Her vil det altså være vigtigt at opprioritere lovgivningen i EU for at nå det samlede mål om fordobling. Det er imidlertid også vigtigt at integrere den vedvarende energi i mange andre politiske områder i EU, i strukturpolitikken, i regionalpolitikken, måske i Middelhavspolitikken og helt sikkert også i politikken omkring udviklingssamarbejdet.
Vi ved, at tre milliarder mennesker i verden må leve uden adgang til elektricitet, og det er et helt centralt punkt i fattigdomsbekæmpelsen at satse på det, der byder på ægte muligheder, nemlig decentrale systemer med vedvarende energi. Og derfor har vi også sagt meget klart i vores beslutning, at det er nødvendigt at planlægge sådanne foranstaltninger, at der også skal ske en prioritering af vedvarende energi og energieffektivitet hos finansieringsorganerne, f.eks. Den Europæiske Investeringsbank og andre. 
Turmes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, eftersom jeg kun har to minutter, vil jeg først sige, at jeg fuldt ud støtter fru Rothes argumenter, som hun har fremført i de sidste fem minutter. Jeg vil dog gerne tilføje et par differentierede bemærkninger.
De vedvarende energiformer er af klima- og miljøbeskyttelsesårsager energiformen for det 21. århundrede, der skal reducere vores afhængighed af olie og gas. Uden vedvarende energi er der imidlertid selv med udviklingsstrategien ingen fremtid for milliarder af mennesker i verden. Det er naturligvis også positivt, at vi dermed oven i købet skaber arbejdspladser i Europa. Når jeg nu i denne uge ser, at hr. Kerry, den demokratiske kandidat til valget i USA, annoncerer, at også USA inden 2020 vil anvende 20 % vedvarende energi, så er det et kæmpeboom for den europæiske industri, fordi vi er førende inden for teknologien for den vedvarende energi, og det vil også komme den europæiske industri til gode.
Vi har brug for langsigtede mål i EU for klimabeskyttelsen - med mindst 60 % vedvarende energi inden 2050 og mindst 20 % inden 2020 - for også at skabe investeringssikkerhed i energisektoren og andre sektorer. Vores problem i dag er i mindre grad den vedvarende energi selv, for Europa er førende inden for vedvarende energi, men i effektivitetsstrategien ligger vi i dag efter Kina. I går mislykkedes i Rådet muligheden for en hurtig enighed om Ecodesign-direktivet, fordi vi ikke længere kan få Rådet til at synes om -direktiver som Ecodesign-direktivet, eller også fordi der er for meget industrilobbyisme.
I beslutningen, som støttes af alle partier, præciseres det også, at Den Europæiske Investeringsbank skal spille en større rolle. I dag går ikke engang 10 % af Den Europæiske Investeringsbanks lån til vedvarende energi. Også her skal der udøves politisk pres, fordi de vedvarende energiformer er fremtidens energiformer. 
Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er meget, der tyder på, at Kyoto-protokollen ikke nødvendigvis vil træde i kraft. Men ifølge folkeretten vil den være bindende for signatarstaterne i flere år. I det tidsrum kan den ikke ændres, hvilket betyder, at Kyoto-processen vil blive alt for statisk.
Klimaændringer udgør ikke desto mindre en virkelig trussel, og derfor bør tiltag til at imødegå dem betragtes som positive og dynamiske. En fremgangsmåde er at analysere EU's hidtidige politikker, hvor man inden for de fleste sektorer har været i stand til skabe vækst uden at øge udslippene. Det lykkedes, da man decentraliserede og indførte en mængde forskellige effektive politikker, der skaber en dynamik og endog har positive sidegevinster for miljøet og samfundet. De bør nu fremmes og gennemføres inden for andre sektorer. Først og fremmest bør de nu gennemføres globalt. Bonn-konferencen vil blive det første skridt i denne retning.
De Forenede Nationers miljøprogrammer bør sikres den fornødne autoritet, og forebyggelsen af klimaændringer bør splittes op i indsatsområder til fremme af energieffektivitet, anvendelse af vedvarende energi og ren teknologi. Det vil også bidrage til at skabe den dynamik, der er nødvendig for at få ændringer igennem.
En sådan fremgangsmåde vil også give USA og Rusland en ny mulighed for at blive inddraget og deltage i bestræbelserne på at nedbringe drivhusgasemissionerne. FN bør danne ramme om klare globale strukturer til nedbringelse af emissionerne og fastsættelse af en pris på kuldioxid, samtidig med at der gøres en ihærdig indsats for at fremme markedsbaserede tilskyndelser til at nedbringe emissionerne. Tilsvarende bør den utrolige stigning i emissionerne i Kina og Indien nedbringes inden for rammerne af FN.
Det er afgørende, at vi holder fast ved Kyoto-målene, men der bør være mulighed for hurtigt at konstatere eventuelle negative indvirkninger forbundet med Kyoto-processen og bringe dem under kontrol. Ellers vil aftalen virke mod hensigten. EU har udvist stort mod som pioner, men man bør også have mod til at indrømme eventuelle fejltagelser. I forbindelse med Kyoto er den største fejltagelse antageligt udslip af kul ved overførsel af produktionen til lande, der ikke er omfattet af Kyoto-målene. Princippet om, at forureneren betaler, ændres således til en praksis, hvor forureneren bliver betalt.
Desuden er der, hvad angår vedvarende energi, en risiko for, at vi lader os overbevise af slogans, der ikke er særligt realistiske. Der er allerede foretaget uforholdsmæssigt store investeringer i forskning i fremme af vedvarende energikilder, og Parlamentet er endnu en gang rede til at øge denne forsknings minimumstildeling. Størstedelen af den energi, der produceres ved hjælp af vedvarende energikilder, kommer fortsat fra store vandkraftværker, og folk er ikke parate til at gå videre.
Man kan ikke skubbe med et tov, kun trække, hedder det i et finsk ordsprog. Investeringer i forskning vil ikke hjælpe mere, men det ville en global efterspørgsel. Det er grunden til, at vi i Bonn bør gøre vores bedste for at henlede opmærksomheden på spørgsmålet om global efterspørgsel. 
Linkohr (PSE ).
   - Hr. formand, det vil måske overraske Dem, når jeg fortæller, at man om 25 år kan hente lige så meget energi ud af en kubikcentimeter silicium som af en kubikcentimeter uran. Det overraskede i hvert fald mig, og det understreger, hvilket enormt potentiale der ligger og slumrer også i de vedvarende energiformer.
En anden bemærkning gælder konferencen i Bonn. Jeg vil gerne opfordre til, at Europa-Parlamentet også er repræsenteret ved denne konference i form af en delegation. En lang række af verdens parlamenter vil sende delegationer til Bonn. Det ville være en skændsel, hvis Europa-Parlamentet ikke var synligt på konferencen med en gruppe medlemmer, som har en officiel opgave.
Min tredje bemærkning er, at der i beslutningen, som fru Rothe meget rigtigt gjorde opmærksom på, to gange er nævnt ordet "fattigdomsbekæmpelse". Jeg mener, det er yderst vigtigt, at vi skaber en sammenhæng mellem klimapolitik, energipolitik og fattigdomsbekæmpelse. Instrumentet til det, i hvert fald et af de egnede instrumenter, er f.eks. decentrale energiforsyningssystemer på grundlag af vedvarende energiformer. Det kunne man sagtens finansiere, i hvert fald delvist, med et andet instrument, som vi i øjeblikket drøfter i Parlamentet, nemlig emissionshandelen, det såkaldte . Kommissionen udsendte prisværdigt nok for nogen tid siden en meget interessant brochure, hvor den viste, hvilke midler der alene i Middelhavsområdet ville kunne mobiliseres til den vedvarende energi på denne måde. Det er virkelig overraskende høje tal, der bliver nævnt. Jeg mener, det er et instrument, som man kunne udnytte meget mere. I sidste ende skal de vedvarende energiformer jo også finansieres, og vi ved alle, at det ikke er billigt.
Som en sidste bemærkning vil jeg gerne sige, at det bekymrer mig lidt omkring den vedvarende energi, at vi i øjeblikket er inde i en opsvingsfase. Alle taler om det, den vedvarende energi får god pressedækning, og det er fint. Men hvem ved, hvad der sker om et par år, hvis udgifterne stiger? Vil der være den samme accept, eller vil man måske sige: Nå ja, lidt mindre er jo også godt, lad os skrue lidt ned på kravene? Det ville være meget farligt, for det ville begrænse kontinuiteten i en sektor, som også er en del af vores industripolitik. Det betyder, at vi har brug for kontinuitet, og de små og mellemstore virksomheder, som har investeret i det, har brug for sikkerhed.
Ja, udgifterne falder, men de er alligevel relativt store. Jeg kender udmærket diskussionen i Tyskland om udgifterne til den vedvarende energi. Alene i Tyskland skønnes det, at vi om et par år sandsynligvis vil have udgifter i størrelsesordenen fire til fem milliarder euro. Det er absolut muligt, at det for mange er en smertegrænse, som de ikke vil overskride. Jeg advarer blot mod at afbryde kontinuiteten, den skal tværtimod bevares. For de, som investerer i det i dag, skal også have sikkerhed. 
Wallström,
    Hr. formand, ærede medlemmer, jeg var med til mødet i Johannesburg. Jeg både følte og delte den skuffelse, som frem for alt EU-delegationen følte over, at vi ikke kom længere med at etablere et globalt mål for vedvarende energi. Vi vendte det til det bedste, vi kunne præstere på det tidspunkt. Jeg har selv engageret mig vældigt meget for at føre de mennesker sammen, som vil arbejde med tydelige mål og datoer for, hvordan vi skal opnå en større andel af vedvarende energi.
Det forestående møde i Bonn vil givetvis få stor betydning. Frem for alt vil vi der kunne dele vores erfaringer og viden om, hvordan vi med politiske midler bedst kan fremme udviklingen af vedvarende energi. Under dagens forhandling har vi hørt nogle af de bedste argumenter for, hvorfor dette er nødvendigt, deriblandt argumentet om klimaforandringer. Claude Turmes opregnede alle vores overbevisende argumenter, som taler for, at der bør investeres i vedvarende energi. Vi har drøftet nogle af de vigtigste instrumenter. Jeg er den første til at medgive, at det ville være et vigtigt signal, hvis vi i Bonn erklærer, at vi er rede til at tænke lidt mere langsigtet, nemlig til 2020, samt at vi vil opstille et sådant mål. I det udvidede EU har vi imidlertid brug for lidt mere tid til nærmere drøftelse af, hvordan og hvor højt dette mål skal sættes.
Jeg vil påstå, at der blandt nogle medlemmer råder en misforståelse omkring den nuværende situation, hvad angår Kyotoprotokollen. Det er ikke sådan, som mange mennesker tror, nemlig at forhandlingerne er gået i total hårdknude. Samtlige lande, som nu har ratificeret Kyotoprotokollen, gør faktisk en meget vigtig og konkret indsats for at gennemføre protokollen. Dette beror på, at de fleste af disse lande og især de fattige lande allerede er ramt af klimaforandringerne. De indser, at konsekvenserne af klimaforandringerne blot vil blive værre, hvis der ikke tages hånd om problemet nu. Derfor er der allerede iværksat et vigtigt stykke arbejde. Vi er ikke alene om at træffe foranstaltninger. Overalt i verden er man begyndt at forstå, at truslen om klimaforandringer er så stor, at vi er nødt til at træffe modforanstaltninger allerede i dag.
Den påstand, at vedvarende energi risikerer at blive dyrere, er fejlagtig. Den vil tværtimod blive billigere. Tænk på udviklingen, når det gælder de fossile brændstoffer. Alene i de seneste dage har vi set, hvor dyr olien er blevet. Det vil blive billigere at investere i vedvarende energi. Dette gælder især, hvis vi desuden fraregner støtten til de fossile brændstoffer.
Vi bør desuden være helt klar over, at markedet for vedvarende energi har stor økonomisk værdi allerede i dag. Det er europæiske virksomheder, som i dag står for 90 % af verdensmarkedet for udstyr. Vi er meget konkurrencedygtige, hvilket har skabt i tusindvis af job i Europa. Denne udvikling vil fortsætte. Alene vindenergien er steget fra 5 GW (gigawatt) i 1997 til 27 GW i 2003. Der sker en kolossal udvikling i denne sektor. Der er overhovedet ikke tale om, at dette område står stille, eller at der ikke sker tilstrækkeligt. Der sker kolossalt meget, og potentialet er fantastisk. Disse fakta skal vi benytte os af som argumenter på vores møde i Bonn. Vi skal sørge for, at vi også fremover vil være førende på verdensmarkedet for vedvarende energi. Det vil vi alle tjene på.
Formanden.
   - Jeg giver ordet til hr. Posselt, der har en bemærkning til forretningsordenen. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, blot ganske kort, men det er vigtigt. For det første vil jeg gerne protestere mod, at vi i dag strøg den aktuelle og uopsættelige debat og i forgårs spørgetiden og debatten om Europas kulturhovedstad, selv om vi ville have haft tid nok til dem.
For det andet vil jeg gerne komme med en personlig erklæring på vegne af den såkaldte fredagsklub. Jeg takker de kolleger, som er her, fordi de gør deres pligt her lige til om aftenen. Tidligere gjorde de det også til fredag middag, så længe det endnu var muligt. Det er uhyrligt, at der her findes en person, som forsøger at kriminalisere disse kolleger, som forbilledligt opfylder deres pligt. Jeg vil arbejde her i aften, jeg vil arbejde her til i morgen middag, for mine vælgere. Det står jeg inde for, jeg mener, det er vores pligt. Jeg glæder mig over alle, som gør deres pligt her i stedet for at gå rundt og bagtale Parlamentet og bringe det i miskredit.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Posselt. Vi noterer os Deres forpligtelse over for arbejdet i Parlamentet og over for vælgerne.
Som afslutning på denne forhandling har jeg modtaget fem beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Afstemningen finder sted om nogle minutter.(2) 
Knolle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvis De i denne uge skulle have ladet Dem transportere af den såkaldte kørselstjeneste her i Parlamentet, så var De nok også blevet grøn af galde. Det, der især om aftenen foregår i Parlamentets katakomber, er en skandale. Vi måtte i min "ventegruppe" stå i træk i op til 40 minutter og vente på en vogn fra den såkaldte kørselstjeneste. Jeg gør ikke chaufførerne ansvarlige for det, de yder et fremragende stykke arbejde. Den ansvarlige er sikkert en eller anden tjenestemand eller direktør i forvaltningen, som har strøget 17 biler for denne uge. Hvor længe skal vi medlemmer finde os i det uacceptable formynderi fra tjenestemænd i Parlamentet? Jeg beder Dem sørge for, at denne service omgående bliver organiseret på en medlemsvenlig måde.
Hvis De leder efter et eksempel på god kørselstjeneste, så prøv at se på Berlin - lad mig som tysk medlem sige det her - dér er kørselstjenesten virkelig en kørselstjeneste og en service for medlemmerne!
Formanden.
   - Hr. Knolle, vi tager det, De siger, ad notam.
Lad os se mod Berlin, og i særdeleshed mod Europa-Parlamentet.
Jeg kan forsikre Dem om, at Præsidiet har noteret sig disse problemer, og vi er ikke i tvivl om, at der vil blive fundet en passende løsning. 

Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.
(1)

Formanden.
   - Parlamentets dagsorden er hermed udtømt.(1)
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.

