Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 14. marts 2002, for genoptaget.

Formanden.
 Kære kolleger, mens EU ved Rådsmødet i Barcelona tog afgørende skridt hen imod økonomiske reformer og modernisering, blev professor Marco Biagi myrdet af terrorister i Bologna. Hr. Biagi var professor i arbejdsret ved universitetet i Modena og den italienske regerings rådgiver i spørgsmål om arbejdsmarkedsforhold og beskæftigelse. Professor Biagi efterlader sig hustru og to børn.
Terrorhandlinger er altid modbydelige, og angrebet var i dette tilfælde nøje udtænkt. Med snigmordet på Marco Biagi har terroristerne valgt en både professionelt og personligt særdeles anerkendt mand. Han er ophavsmand til den politik, der danner grundlag for den nødvendige arbejdsmarkedsreform til forbedring af beskæftigelsen i Italien og i EU. Han var også en ivrig fortaler for social dialog og solidaritet samt udvikling og modernisering i sit hjemland og gik stærkt ind for det europæiske ideal.
Mordet påvirker ikke kun befolkningen i Italien, men er også et anslag mod selve kernen i vores fælles europæiske ideal.
På vegne af Europa-Parlamentet og de italienske kolleger vil jeg gerne udtrykke min dybeste medfølelse og sympati med hr. Biagis familie og universitetskolleger. Desuden vil jeg gerne over for de italienske myndigheder give udtryk for Europa-Parlamentets chok og forfærdelse.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Formanden.
 Det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til en delegation fra det kroatiske parlament, Hrvatski Sabor, som har taget plads i den officielle loge. Delegationen ledes af hr. Ivo Skrabalo, der er formand for Underudvalget for Forbindelserne med Europa-Parlamentet og formand for Det Interparlamentariske Samarbejdsudvalg for det kroatiske parlament.

Visse kolleger vil kunne huske, at for blot få måneder siden, den 12. december 2001, godkendte Europa-Parlamentet stabiliserings- og associeringsaftalen, som danner et solidt udgangspunkt for vores fremtidige samarbejde.
Vores ærede gæster skal senere i dag mødes med Delegationen for Forbindelserne med Sydøsteuropa, som ledes af fru Pack, til det 10. interparlamentariske møde mellem Europa-Parlamentet og Kroatien.
Vi sætter alle stor pris på Deres tilstedeværelse her i dag, hr. Skrabalo, på dette vigtige tidspunkt for stabilitet og fred i Sydøsteuropa, og vi takker for Deres besøg her i Parlamentet.

Formanden.
 Før vi tager hul på forhandlingen, har jeg et par bemærkninger til vores procedurer og tidsplan. Rådsformanden, hr. Aznar, skal gå kl. 16.30 for at deltage i den internationale konference om udviklingsfinansiering i Monterrey i Mexico. Han vil således starte forhandlingen, svare på spørgsmål i første runde, hvorefter han afløses.
Kommissionsformanden, hr. Prodi, der også deltager i konferencen i Mexico, vil i lyset af de dramatiske omstændigheder i forbindelse med mordet på professor Biagi, der var en nær ven af hr. Prodi, rejse til Bologna i eftermiddag for at vise sin deltagelse. Jeg ved, at Parlamentet har forståelse for hans personlige overbevisning i denne sag. Hr. Prodi vil derfor deltage i første del af forhandlingen om Det Europæiske Råds møde i Barcelona og afløses derefter af Kommissionens næstformand, fru de Palacio.
Før jeg åbner forhandlingen, vil jeg gerne sige, at jeg under Det Europæiske Råds møde i Barcelona i sidste uge for første gang havde den ære at repræsentere Parlamentet i min egenskab af formand for Parlamentet. Jeg lagde vægt på vores bidrag, på det arbejde, som så mange ordførere, udvalgsformænd og koordinatorer for politiske grupper har ledet og deltaget i. Jeg vil gerne takke alle i Parlamentet, der har arbejdet hårdt både med indholdet og for at imødekomme tidsfristerne. Det var en dejlig følelse som formand for Parlamentet at yde så stort et bidrag til topmødet i Barcelona.
I løbet af mødet understregede jeg Parlamentets ønske om en udvikling og modning af forholdet til samt dialogen med Det Europæiske Råd i en lang række spørgsmål. Jeg håber og tror, at vi har indledt en udvikling, der muliggør dette i nær fremtid.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om resultaterne af Det Europæiske Råds møde i Barcelona den 15.-16. marts 2002.
Det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til rådsformanden, ministerpræsident José María Aznar, og kommissionsformand Prodi.
Siden Kommissionen sidste år gjorde min forgænger opmærksom på, at vi var bagud med gennemførelsen af reformer, har vi gjort vores til at indhente det forsømte. I vurderingen og prognoserne fra Lissabon og siden Barcelona fastsættes nye tidsfrister for gennemførelsen. Parlamentet har overholdt fristerne for Barcelona, og det vil vi fortsætte med i tæt samarbejde inden for rammerne af vores retlige forpligtelser.
Hvad angår spørgsmålet om at forenkle og forbedre de lovgivningsmæssige rammer - med andre ord, fastslå hvordan vi forbedrer lovgivningen og forvaltningen i EU - har jeg foreslået formandskabet, at alle vores institutioner, Parlamentet, Rådet og Kommissionen, kan drage fordel af en ny og nøje gennemtænkt udsigt til dialog. Jeg har anbefalet dette synspunkt til den siddende formand. Jeg kan med glæde fortælle, at man fra politisk side anerkender, at det er en ønskværdig udvikling. Jeg håber, at vi med hjælp fra hr. Aznar og hans kolleger i formandskabet samt hr. Prodi og hans kolleger i Kommissionen kan nå målet.
På den baggrund er det mig en stor glæde at invitere rådsformanden til at indlede forhandlingen om topmødet i Barcelona.

Aznar López
Hr. formand for Europa-Parlamentet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, på vegne af Det Europæiske Råd vil jeg tilslutte mig hr. Cox' udsagn og på det stærkeste fordømme mordet på professor Marco Biagi, rådgiver for den italienske beskæftigelsesminister hr. Maroni, som blev begået i går i Bologna. På Det Europæiske Råds vegne overbringer jeg vores kondolence til hr. Biagis familie og ligeledes til den italienske befolkning og de italienske myndigheder.
Bekæmpelse af terrorisme er en yderst vigtig prioritet i EU. Vi ved, at terrorisme er en trussel mod friheden og demokratiet og bør bekæmpes med beslutsomhed og udholdenhed og med alle de midler, som retsstaten giver os. Vi bør således bekræfte vores mest resolutte beslutning om med sindsro og politisk mod at gøre front mod terrorismen i solidaritet med ofrene og af demokratisk værdighed.
Hr. formand, mine damer og herrer, det er en glæde for mig at tale i Parlamentet, og ligesom jeg i januar i år fik mulighed for at fremlægge det spanske EU-formandskabs prioriteringer for Dem, vil jeg i dette tilfælde informere Dem om resultaterne af Det Europæiske Råds møde i Barcelona.
For to år siden udarbejdede stats- og regeringscheferne i Lissabon et udkast til, hvordan Europa kunne imødekomme den kolossale ændring, vi oplever i vores samfund på grund af globaliseringen, og ligeledes hvordan vi kunne imødekomme de udfordringer, som en videnøkonomi skaber.
Der blev så sat et strategisk mål for EU for det kommende årti: at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnøkonomi i verden, der skulle være i stand til at vokse økonomisk bæredygtigt med flere og bedre arbejdspladser og med en større social samhørighed.
To år efter og efter afholdelsen af Det Europæiske Råds møde i Barcelona er det mig en fornøjelse at bekræfte, at Lissabon-processen om økonomisk og social modernisering ikke alene er konsolideret, men også er blevet stærkere.
Mine damer og herrer, succesen med moderniseringen af vores økonomier afhænger hovedsageligt af den politiske vilje til at gå i gang med en række reformer.
Jeg vil gerne fremhæve og takke Dem for Europa-Parlamentets bidrag til de gode resultater i forbindelse med Lissabon-processen og for de gode resultater, der blev opnået i Barcelona. Denne anerkendelse blev tilkendegivet enstemmigt over for parlamentsformand Cox under hans første deltagelse i Det Europæiske Råds møde.
De har gjort et stort stykke arbejde og truffet mange beslutninger i forbindelse med Lissabon-processen.
Blandt den lange liste over sager, De har behandlet, vil jeg gerne her erindre om, hvordan et så vigtigt aspekt som skabelsen af integrerede finansielle tjenester blev muliggjort takket være betænkningen om gennemførelse af lovgivningen om finansielle tjenester.
Deres beslutning om at gøre fremskridt med dette emne har ikke alene bidraget til at skabe konkurrencedygtige finansielle markeder, men også til, at der i fremtiden vedtages en række foranstaltninger, som kan betyde en yderligere årlig vækst på 0,5% af EU's BNP.
Jeg vil også fremhæve Deres beslutninger om ratificeringen af Kyoto-protokollen og om bæredygtig udvikling og betænkningerne, der blev vedtaget i sidste uge, om det indre marked for elektricitet og gas og den grænseoverskridende elektricitetsudveksling.
Europa-Parlamentets væsentlige bidrag til Det Europæiske Råds møde i Barcelona begrænser sig derfor ikke til et særligt område, nemlig arbejdet med økonomiske reformer, men strækker sig over et stort antal forskellige områder.
Parlamentets bidrag vil uden tvivl gøre det muligt at etablere nye standarder for samarbejdet mellem Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet med tanke på at styrke det politiske og institutionelle partnerskab, der bygger på gensidig tillid.
Dette fremgår klart af den første konklusion fra Det Europæiske Råds møde i Barcelona.
Mine damer og herrer, før jeg kommer ind på indholdet af drøftelserne og de beslutninger, Rådet har truffet, vil jeg gerne understrege ansøgerlandenes deltagelse i et almindeligt arbejdsmøde i Rådet.
Det Europæiske Råd har med stor glæde set, hvilken forpligtelse, de kommende EU-medlemsstater har påtaget sig i forbindelse med Lissabon-reformstrategien. Vi kan sige, at ansøgerlandene selv før deres indtræden i Unionen er blevet til en energisk drivkraft for disse reformer.
De gode resultater af Det Europæiske Råds møde i Barcelona må ikke få os til at glemme, hvor meget der endnu skal gøres for at nå det ambitiøse mål om at gøre Europa til et samfund med fuld beskæftigelse i slutningen af dette årti.
Jeg vil derfor tillade mig, når jeg nu skal fremlægge resultaterne fra det seneste Europæiske Råd, at insistere såvel på det, vi har opnået, som på det, vi skal have opnået om otte år.
Efter mit skøn har Rådet udsendt to vigtige budskaber i Barcelona: tilliden til det økonomiske opsving og reaktiveringen af Lissabon-ånden.
Vi er enige om, at det økonomiske opsving er begyndt, og vi stoler på, at dette opsving konsolideres i løbet af året. Opsvingets styrke og varighed er sikret, hvis vi er i stand til at gøre fremskridt med vores reformdagsorden og skabe en stabil ramme, der fremmer væksten.
Det Europæiske Råd betonede, hvor vigtigt det er at opfylde kravene i stabilitetspagten. Derfor har alle medlemsstater forpligtet sig til at nå eller opretholde budgetter, der næsten balancerer eller udviser overskud inden 2004, hvor vi er blevet enige om at styrke koordineringen af vores økonomiske politikker.
Mine damer og herrer, vi kan i korthed sammenfatte alle de sager, Det Europæiske Råd i Barcelona har koncentreret sig om, i fire store blokke.
Den første blok er alle de beslutninger, der skal forbedre det indre markeds funktion, og som skal styrke integrationen af det europæiske økonomiske område, hvilket er det bedste, vi kan gøre for at skabe større rigdom.
I denne henseende medtager konklusionerne medlemsstaternes forpligtelse til at reducere den offentlige støtte set i forhold til BNP og til at sikre øget gennemsigtighed i forbindelse med anvendelsen af støtten. Det Europæiske Råd har ligeledes pålagt økonomiministrene at evaluere gennemsigtigheden i vores regler for regnskabsføring, konsulentvirksomhed og revision.
Vi får ikke virkeligt effektive regler, hvis vi ikke garanterer deres overholdelse. Derfor har Rådet besluttet, at 100% af de direktiver, som er mere end to år forsinket for så vidt angår gennemførelsen i national ret, skal være gennemført inden Det Europæiske Råds møde i foråret 2003.
Det europæiske økonomiske område, som vi stræber efter, bliver kun en realitet, hvis der sammen med en juridisk gennemsigtig og fleksibel ramme gøres fremskridt mod en åbning og indbyrdes forbindelse mellem nøglesektorer som transport, energi og telekommunikation og mod et finansielt system, som samtidig tillader en korrekt fordeling af opsparingen og en så omkostningsrigtig finansiering som muligt.
Det er på dette område, Det Europæiske Råds fremskridt sandsynligvis har været mest relevante.
Hvad angår finansielle markeder og efter aftalen mellem Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet, bliver det muligt at overholde fristerne for at opnå et integreret værdipapirmarked i 2003 og den fulde integration af finansielle tjenester i 2005. Dertil har vi udpeget syv direktiver og en forordning, som skal vedtages i år for at nå dette mål.
Hvad angår energi, er der sket fremskridt både i form af en åbning af markederne og i form af europæisk integration på dette felt via de indbyrdes forbindelser.
Som De ved, er det blevet besluttet at åbne gas- og elektricitetsmarkederne i år 2004 for alle europæiske virksomheder, hvilket betyder, at ca. 70% af det europæiske energimarked til være åbent for konkurrence. Hvad angår resten af markedet har Det Europæiske Råd givet et mandat til at træffe en beslutning før Det Europæiske Råds møde i foråret 2003.
Disse foranstaltninger til åbning af energimarkedet fuldendes på den anden side med målsætningen om indbyrdes elforbindelser blandt medlemsstaterne på mindst 10% af den installerede produktionskapacitet med henblik på 2005. Fra og med opfyldelsen af dette mål vil vi ikke længere kunne tale om fragmenterede nationale markeder, men om et sandt europæisk marked for elektricitet, der er åbent og integreret.
Vedrørende transport og telekommunikation har vi udarbejdet et arbejdsprogram, som vil bidrage betydeligt til forbedring af effektiviteten af det indre marked.
Således vil vi i år vedtage revisionen af de transeuropæiske transportnet, hvilket vil gøre det muligt for os at fjerne store problemer, bl.a. i Østersøen, Alperne og Pyrenæerne.
På den anden side er vi blevet enige om at iværksætte Galileo-programmet, som ikke alene er klart forbundet med udvikling af europæisk transport og kommunikation, men som også har en vigtig teknologisk komponent.
Vi er også blevet enige om, at det fælles europæiske luftrum skal træde i kraft i 2004, hvilket vil reducere flyvetiderne og omkostningerne ved lufttransport og effektivisere forvaltningen af lufttransporten, og endelig er vi blevet enige om at prioritere udviklingen af bredbåndsnet højt som et afgørende element til udvikling af informationssamfundet.
Mine damer og herrer, den anden blok af sager, som jeg vil tale om, drejer sig om strategien for bæredygtig udvikling, som vi vedtog på Det Europæiske Råds møde i Göteborg.
I Det Europæiske Råd er vi blevet enige om ikrafttrædelsen af direktivet om beskatning af energi i december 2004 parallelt med åbningen af energimarkederne.
Som De ved, har Unionen og medlemsstaterne besluttet at ratificere Kyoto-protokollen. Rådet har indtrængende bedt om, at alle de nationale ratificeringsprocedurer skal være afsluttet i juni før Johannesburg-topmødet.
Til sidst i forbindelse med Monterrey-topmødet er de 15 EU-lande nået frem til en aftale om at forøge EU's gennemsnitlige officielle udviklingsbistand til 0,39% i år 2006 som et mellemliggende skridt til at nå forpligtelsen på 0,7%.
Mine damer og herrer, den tredje blok fra Det Europæiske Råds møde i Barcelona omfatter beskæftigelsen og de sociale anliggender.
Som De ved, blev der om eftermiddagen før afholdelsen af Det Europæiske Råds møde afholdt et topmøde med arbejdsmarkedets parter. Det direkte resultat af dette sociale topmøde var en forpligtelse af arbejdsmarkedets parter til at opfylde strategien og målsætningerne fra Lissabon.
Under hele Det Europæiske Råds møde herskede der bred enighed blandt medlemsstaterne om at bestræbe sig på at fjerne hindringer, der komplicerer europæernes adgang til arbejdsmarkedet. Det drejer sig om hindringer, der er forbundet med skattesystemerne og social sikring og ligeledes med arbejdstagernes bevægelighed inden for Unionen.
I denne henseende har vi vedtaget udstedelsen af et europæisk sygesikringskort, som vil lette borgernes adgang til lægebehandling under rejser, og vi har besluttet at skabe fælles europæiske websteder med jobtilbud via internettet.
Der er blevet insisteret på foranstaltninger til to helt konkrete befolkningsgrupper. For det første øget adgang til børnehaver for det store flertal af børn for at gøre det lettere at forene familieliv og arbejdsliv. For det andet og set i lyset af de lave fødselstal og vores befolkningers høje alder vil vi træffe foranstaltninger, som sikrer, at den reelle gennemsnitlige pensionsalder i løbet af dette årti bliver sat op med fem år.
Til sidst brugte Rådet også en del tid på sagerne vedrørende uddannelse og forskning, udvikling og teknologisk innovation, hvilket er faktorer, der burde være vigtige elementer til sikring af EU's konkurrencefordel.
Det Europæiske Råd mener, at en kvalitetsuddannelse er et af de vigtigste kendetegn ved de velstående og åbne samfund. Derfor har vi vedtaget et "arbejdsprogram for 2010" for uddannelsessystemerne. Som konkrete elementer i forbindelse med uddannelse har Det Europæiske Råd støttet undervisning i mindst to af de øvrige medlemsstaters sprog fra en ung alder og udbredelsen af edb- og internetundervisning fra og med gymnasie- og hf-niveau.
Hvad angår forskning, udvikling og teknologisk innovation vil jeg fremhæve det meget relevante kompromis, vi nåede frem til i Barcelona, og som De uden tvivl allerede kender: at forøge investeringer i disse kategorier for i 2010 at nå op på 3% af BNP, hvor to tredjedele af denne investering kommer fra den private sektor.
Mine damer og herrer, i Lissabon blev det besluttet, at Det Europæiske Råd hvert forår skulle afholde et arbejdsmøde om de økonomiske og sociale spørgsmål for at sikre den overordnede sammenhæng og et effektivt tilsyn med fremskridtene hen imod det nye strategiske mål.
Det Europæiske Råd i Barcelona har i overensstemmelse med dette mandat først og fremmest arbejdet med Lissabon-strategien. Det betyder ikke, at vi ikke har kunnet behandle andre sager om EU's udenrigspolitik eller om andre institutionelle spørgsmål.
Blandt sidstnævnte spørgsmål vil jeg gerne understrege den drøftelse, der blev afholdt på initiativ af den irske premierminister om Den Irske Republiks ratificering af Nice-traktaten.
Det Europæiske Råd har med tilfredshed noteret sig den indstilling, som den irske premierminister fremlagde, og har gentaget, at man er parat til at støtte Irlands regering i processen til ratificering af Nice-traktaten. Derudover blev vi enige om at behandle sagen igen i Sevilla.
På mødet i Sevilla vil Det Europæiske Råd for første gang bruge et arbejdsmøde på at drøfte, hvordan drøftelserne om Europas fremtid skrider frem.
En rapport fra konventets formand vil gøre det muligt for os direkte at vide, hvilke fremskridt der gøres med overvejelserne i dette forum til forberedelse af den fremtidige regeringskonference.
Til sidst, hvad angår de institutionelle spørgsmål, har vi opfyldt mandaterne fra Det Europæiske Råds møder i Göteborg og Laeken. I henhold til vedtagelserne på sidstnævnte møde fremlagde Rådets generalsekretær en rapport, som skal danne grundlag for de relevante operative konklusioner på mødet i Sevilla til reformen af Det Europæiske Råd.
I de kommende uger vil formandskabet og Rådets generalsekretariat tage de nødvendige kontakter for at nå dette mål.
Mine damer og herrer, i drøftelserne om udenrigspolitiske anliggender har situationen i Mellemøsten spillet en vigtig rolle. Vi drøftede også de indgåede aftaler mellem Serbien og Montenegro, forbindelserne mellem EU og den atlantiske alliance og EU's fremtidige rolle i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.
Endvidere vil jeg navnlig fremhæve Det Europæiske Råds støtte til Bruxelles-processen om Gibraltar.
EU har i den vedtagne Barcelona-erklæring igen bekræftet sin fordømmelse af alle terrorangreb, samtidig med at Unionen gør opmærksom på, at det er op til Den Palæstinensiske Myndighed som eneste legitime myndighed at bekæmpe terrorismen. I denne forbindelse krævede Det Europæiske Råd, at alle restriktioner rettet mod lederen af Den Palæstinensiske Myndighed, Yassir Arafat, som hindrer dennes frie bevægelighed, straks hæves.
På den anden side bekræftede Det Europæiske Råd, at Israel bør trække sine styrker tilbage fra de områder, der falder under Den Palæstinensiske Myndigheds kontrol, stoppe de udenretslige henrettelser, hæve blokaderne og restriktionerne, stoppe bosættelserne og respektere international ret.
Det Europæiske Råd gentog i denne erklæring Unionens dobbelte mål i regionen: dels at skabe en demokratisk palæstinensisk stat, der er levedygtig og uafhængig, og som kan bringe den situation, der har hersket siden besættelsen i 1967, til ophør, og dels at sikre Israels ret til at leve i fred med sikre og anerkendte grænser, der garanteres af det internationale samfund og navnlig af de arabiske lande.
Kun via en tæt koordinering mellem Unionen, De Forenede Nationer, USA, Rusland og andre lande i regionen kan vi bidrage effektivt til en løsning af konflikten.
Mine damer og herrer, også den europæiske politik for Balkan hviler på et klart princip, og det er princippet om grænsernes ukrænkelighed og respekten for staternes territoriale integritet. Den aftale, som lederne i Serbien og Montenegro indgik den 14. marts, er et skridt i den rigtige retning, da den knæsætter opretholdelsen af den forfatningsmæssige enhed og den territoriale integritet.
Denne aftale giver gode muligheder for at sætte de europæiske håb for unionen mellem Serbien og Montenegro på prøve, hvorefter EU vil afgøre sin grad af forpligtelse, alt efter om aftalen opretholdes.
Mine damer og herrer, Det Europæiske Råd gav udtryk for sin beslutning om at fortsætte støtten til stabiliserings-, forsonings- og genopbygningsprocessen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.
Det Europæiske Råd følger den filosofi, der har fået EU til at beslutte at overtage politimissionen i Bosnien-Hercegovina fra og med den 1. januar næste år, og har således givet udtryk for, at Unionen står til rådighed for en operation, der efterfølger den, der på nuværende tidspunkt gennemføres af den atlantiske alliance, dermed indforstået, at de permanente samarbejdsaftaler mellem Den Europæiske Union og den atlantiske alliance allerede har virkning.
Endvidere har Det Europæiske Råd anmodet Spanien som formandsland om sammen med den højtstående repræsentant at opretholde passende kontakter på højt niveau for at opnå et positivt resultat, som gør det muligt af ophæve blokeringen af denne situation.
Mine damer og herrer, Afrika syd for Sahara blev også drøftet i Det Europæiske Råd, som på den ene side har tilkendegivet sin tilfredshed med ophøret af fjendtlighederne i Angola efter mere end 25 år med en konflikt, som har haft katastrofale konsekvenser for befolkningen. På den anden side har Det Europæiske Råd fordømt den mangel på politiske garantier, som kendetegnede det seneste valg i Zimbabwe.
EU har også givet udtryk for sin bekymring over udviklingen i Den Demokratiske Republik Congo og over oplysninger, som tyder på, at en kvinde i Nigeria vil blive stenet til døde.
Det Europæiske Råd har indtrængende bedt Nigerias myndigheder om fuldt ud at respektere menneskerettighederne med særligt hensyn til kvinderne.

Jeg må sige, at jeg i Monterrey vil få mulighed for at anmode den nigerianske præsident udtrykkeligt om at opfylde alle de krav, der stilles, for at undgå, at et menneske, en kvinde, stenes i dette land.
(Bifald)
Som sagt vil jeg på den anden side fremhæve, at Det Europæiske Råd med stor tilfredshed har modtaget Det Forenede Kongeriges og Spaniens beslutning om på ny at starte Bruxelles-processen om Gibraltar, som blev igangsat i november 1984. Vi støtter begge regeringers løfte om at afhjælpe problemerne om Gibraltar og indgå en global aftale før sommeren.
Mine damer og herrer, hr. formand, i den seneste tid er der blevet talt om behovet for at bringe den europæiske opbygningsproces tættere på borgerne. Man har på det seneste kunnet få det indtryk, at EU beskæftigede sig med sager, der tilsyneladende lå alt for langt væk fra vores borgeres hverdag.
Jeg tror, Det Europæiske Råd i Barcelona har vist det modsatte. Vi har beskæftiget os med beslutninger, der konkret berører EU-borgernes virkelighed og hverdag.
Jeg tror, at resultatet er en meget vigtig og komplet dagsorden for de kommende års arbejde.
I 2002 igangsættes Galileo-programmet, revisionen af de transeuropæiske energi- og transportnet vedtages, og forslagene om havnetjenester og kontrakter om offentlige tjenester og reglerne om fordelingen af slots til flyselskaberne vil blive vedtaget. Derudover vedtages også syv direktiver og en forordning om finansielle tjenester og den vigtige forordning om grænseoverskridende elektricitetsudveksling.
Topmødet i Sevilla skal bl.a. fokusere på vedtagelsen af det sjette rammeprogram om forskning og udvikling og EU's fælles strategi til Johannesburg, det nye eEurope 2005-program og reformen af Det Europæiske Råd ud over drøftelserne om udvidelsen.
I 2003 vil vi opnå fuld gennemførelse af telekommunikationspakken, igangsættelse af det europæiske jobsøgningswebsted og udstedelse af det europæiske sygesikringskort samt integration af de europæiske værdipapirmarkeder.
I 2004 vil der ske en åbning af gas- og elektricitetsmarkederne for alle virksomheder, medlemsstaterne vil se en situation med overskud og balance i budgettet, direktivet om energiprodukter træder i kraft, og det fælles europæiske luftrum bliver en realitet.
I 2005 vil vi få fuldt integrerede markeder med 10% indbyrdes elforbindelser, og vi vil have udviklet bredbåndsnettene.
I 2010 skal vi bruge 3% af BNP på forskning, udvikling og innovation, og vi vil have gennemført arbejdsprogrammerne om uddannelse, om at forene familieliv og arbejdsliv, og vi vil have forhøjet pensionsalderen for så vidt angår reel ophør med erhvervsmæssig aktivitet.
Jeg tror virkelig, at vi i det væsentlige og på fornuftig vis har nået målet, når det drejer sig om at igangsætte en dagsorden for reformer, som vi blev enige om i Lissabon.
Hr. formand, jeg tror også, at vi i dag har "mere Europa" og navnlig et "bedre Europa" end før afholdelsen af Det Europæiske Råds møde i Barcelona. Endelig tror jeg, at vi med vores aftaler har bidraget til at sætte gang i og fremskynde det økonomiske opsving.
Det var netop det, der var de store mål, som det spanske formandskab opstillede for Det Europæiske Råds møde i Barcelona. Medlemsstaterne har vist den nødvendige ambition og fleksibilitet og har på afgørende vis bidraget til at nå disse velafbalancerede og positive aftaler.
Europa-Kommissionen har forelagt dokumenter, som har dannet et fortrinligt grundlag for arbejdet i Det Europæiske Råd og har meget aktivt støttet det europæiske engagement og fremskridt.
Og naturligvis vil jeg som sagt takke for Europa-Parlamentets forslag og indgriben. De har spillet en meget dynamisk rolle i udviklingen af Lissabon-strategien.
Jeg vil således afslutte min tale, som jeg begyndte, med oprigtigt at takke for bidraget til at nå gode resultater, som jeg finder er alle anstrengelserne værd.
Mange tak, hr. formand.
(Bifald)

Prodi
Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, vi er samlet her i dag for at drøfte resultaterne af Det Europæiske Råds møde i Barcelona for nylig. For mit vedkommende vil jeg starte med at minde om en mand, som mange af parlamentsmedlemmerne kendte. Han hed Marco Biagi - vi var venner - og han blev myrdet i Bologna i går aftes. Marco Biagi var 52 år gammel, og han var gift og havde to børn. Han var professor på universitetet i Modena, specialist i arbejdsret og konsulent for den nuværende italienske regerings arbejdsminister, ligesom han havde været konsulent for andre arbejdsministre i de tidligere regeringer, også i min regering, da jeg var ministerpræsident. I hele sit liv havde han arbejdet på at fremme dialogen mellem arbejdsmarkedets parter i hans og mit land, Italien, og i Europa. Kommissionen havde udpeget ham til at være medlem af en gruppe på højt plan om de industrielle forbindelsers fremtid, en gruppe, der havde udarbejdet en rapport om dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, og det var netop den rapport, som vi drøftede for et par dage siden i Barcelona. Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, for at mindes Marco Biagi skal vi gøre en indsats for, at vores samfund står sammen, og for at vi bekæmper terrorismen i fællesskab. Vi skal gøre en indsats for at bekæmpe terrorismen, som er demokratiets uforsonlige fjende.
Udvikling, social retfærdighed og gensidig solidaritet skal som bekendt gå hånd i hånd i vores samfund. Det er de værdier, som vi ønsker at basere Europa på, nemlig et frit og demokratisk Europa, et Europa, hvor den nødvendige drøftelse af idéer af princip udelukker brugen af vold. Det er de værdier, vi aldrig nogensinde må glemme, og slet ikke i øjeblikke som dette.

Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, jeg er således kommet her i dag for at fortælle Dem om resultaterne af Det Europæiske Råds møde, der fandt sted i Barcelona i slutningen af sidste uge.
Som rådsformanden, hr. Aznar, sagde, var Det Europæiske Råds møde i Barcelona en succes. Det var en succes for EU, eftersom man tog et afgørende skridt i retning af en konkret gennemførelse af Lissabon-strategien. Det var ligeledes en succes, når det gælder metoden og institutionerne, nemlig Kommissionen, Rådet og Parlamentet. Det var en succes for Kommissionen, som med sin forårsrapport var retningsgivende for Det Europæiske Råds forhandlinger og for de forslag, der er medtaget i konklusionerne. Det var en succes for Rådets formandskab, der ledede og tilrettelagde mødet på en dygtig måde, hvilket jeg virkelig gerne vil rette en varm tak til rådsformanden, hr. Aznar, og hans medarbejderstab for. Det var også en succes for Parlamentet, som i løbet af disse uger drøftede og vedtog praktisk taget alle de forslag, der var blevet stillet om topmødet i Barcelona. Det betyder - sådan som De med rette understregede, parlamentsformand Cox - at vi er gået fra en debatkultur til en forandringskultur. På denne måde skaber vi et uløseligt bånd mellem institutionernes samarbejdsånd og en større effektivitet i reformprocessen. Derfor vil jeg også gerne rette en dybtfølt tak til Dem, parlamentsformand Cox. Jeg satte desuden særlig pris på de ord, som De udtalte ved Rådets begyndelse, og som gav de to positive arbejdsdage den bedst mulige start. De understregede nemlig Parlamentets kraftige hensigter om i høj grad at tage del i reformen og udviklingen i EU's opbygning. Og jeg er helt enig i dette synspunkt.
I den sidste tid har Parlamentet navnlig udført et omfattende arbejde via den fælles beslutningsprocedure, hvilket vi alle er stolte af, og hvilket jeg er Dem særlig taknemmelig for. Jeg glæder mig ikke mindst over denne udvikling, fordi den gør det muligt at skabe en større overensstemmelse mellem en politiks bebudelse og dens reelle gennemførelse. I november sidste år - og også i forårsrapporten - understregede jeg farerne ved en manglende overensstemmelse mellem de politiske erklæringer og den konkrete gennemførelse. Jeg var nemlig meget bange for, at vi blev ved med at skabe nye forventninger hos borgerne, som vi så ikke kunne opfylde. Hvis vi virkelig skal bringe EU tættere på borgerne, er det nødvendigt at træffe beslutninger og handle. I dag er jeg glad for, at vi i Barcelona har fastlagt en køreplan med nogle klare frister for de kommende år. Rådsformand Aznar mindede om denne køreplan.
Hr. formand, nu vil jeg gerne meget kort komme ind på nogle vigtige punkter. I Barcelona fastsatte vi nemlig en dato for elektricitets- og gasmarkedernes åbning. Det var et projekt, som havde ligget stille i flere måneder, hvilket forhindrede de europæiske virksomheder i at nyde godt af en reduktion af omkostningerne og således af en større produktivitet. Inden udgangen af 2004 kan alle ikke-private forbrugere frit vælge deres egne leverandører. Det skal dog også siges, at åbningen bliver reguleret for at sikre den offentlige tjeneste. Kommissionen har således allerede haft lejlighed til at vise særlig lydhørhed over for nødvendigheden af eller rettere pligten til at forene konkurrence- og produktivitetskravene med de krav, der er forbundet med tjenesteydelser af almen interesse.
På mødet i Barcelona satte man desuden fællesforetagendet Galileo på rette spor og gav det en saltvandsindsprøjtning. Galileo opnåede et uventet resultat og er et meget vigtigt fremskridt med stor politisk og økonomisk betydning.
Herudover vil jeg gerne fremhæve den vigtige målsætning, som vi har nået, når det gælder finansmarkedernes åbning. Rådet bekræftede løftet om at gennemføre handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser og integrere markederne fuldstændigt. Det betyder, at markederne for værdipapirer og risikovillig kapital bliver integreret inden 2003, og at markederne for de finansielle tjenesteydelser bliver integreret inden 2005. Denne beslutning må absolut ikke undervurderes, selv om den måske har fået mindre omtale i pressen end beslutningen om elektricitetsmarkedet. Hvad de økonomiske konsekvenser angår, er det dog en endnu vigtigere beslutning, eftersom et kapitalmarked, som er integreret på europæisk plan, og hvor der er en fælles valuta, giver forbrugerne og investorerne nogle meget store fordele.
Under forberedelsen af Det Europæiske Råds møde i Barcelona blev der desuden gjort fremskridt for at styrke forbindelsen mellem de europæiske telekommunikations- og elektricitetsnetværk. Bortset fra dette emnes tilsyneladende tekniske karakter skal det understreges, at det muliggør en større integration af markederne og en større produktivitet for den europæiske industri.
Endelig indgik man en aftale om den nye handlingsplan eEurope 2005, som styrker vores strategi, der tager sigte på en udbredelse af den nye teknologi inden for sektorer som handel, sundhedsvæsenet og den offentlige forvaltning. Rådet blev desuden enigt om en bedre samordning af de økonomiske politikker, ikke mindst i eurozonen.
Man opnåede således nogle vigtige resultater, som vi ikke må undervurdere. Vi kan nemlig ikke blive ved med at tage succeserne for givet og udelukkende koncentrere os om forsinkelserne og de ting, der ikke sker.
Rådets forårsmøde er allerede blevet en vigtig politisk lejlighed til at gøre status og sætte skub i den igangværende proces. En vigtig del af denne proces er samordningen af de økonomiske politikker. Som jeg har sagt flere gange, er tiden nu inde til at drage fordel af den fantastiske succes, som euroens indførelse har været. Efter euroen er det nødvendigt, at vi gør en politisk indsats og retter vores opmærksomhed mod spørgsmålet om den økonomiske politik, som vi skal fastlægge og føre i eurozonen via en styrket samordning af medlemsstaternes økonomiske politikker. Det er navnlig nødvendigt, at vi arbejder ud fra en række fælles principper og regler, som er retningsgivende for medlemsstaternes budgetpolitik. Jeg er glad for, at Det Europæiske Råd støttede denne opfattelse, som skaber sammenhæng og forudsigelighed i de strukturelle budgetpolitikker. Det viser, at man på Rådets forårsmøder har påtaget sig det ansvar at lægge nogle politiske retningslinjer, når det gælder denne skabelsesproces for den europæiske økonomis styring. På Rådets forårsmøder er man også klar til at spille den rolle, der består i en årlig status over den generelle økonomiske strategi. Herved styrker man euroens økonomiske grundlag og skaber en god cirkel mellem det monetære aspekt og det realøkonomiske aspekt.
Hr. formand, i Barcelona satte vi kraftigt skub i de økonomiske reformer, som var blevet forsinket i forhold til tidsplanen, men vi lod ikke disse målsætninger gå forud for vores sociale dimension. Spørgsmål som miljøspørgsmålet, oprettelsen af arbejdspladser og skabelsen af betingelserne for, at det stadig er muligt at være konkurrencedygtig på arbejdsmarkedet, var yderst vigtige for os. Som vi understregede i forårsrapporten, betyder det, at vi har valgt at koncentrere os om nogle prioriteringer, i øvrigt bestemt ikke, at vi har glemt de andre prioriteringer. Vi skal holde trit med reformerne inden for alle sektorer, for en integreret indfaldsvinkel er som bekendt af afgørende betydning for, at vi når den endelige målsætning. Vi skal således gøre en indsats på to felter, nemlig handle med det samme for at følge op på det, vi har opnået i Barcelona, og fortsætte vores kamp for at nå de andre målsætninger i vores strategi. Der er således ikke tale om en slutsum, som giver nul, men om en positiv slutsum. I vores politiske beslutninger går vores prioritering af et aspekt ikke ud over et af de andre aspekter. Vi bliver med andre ord ved med at tage højde for de sociale aspekter og miljøaspekterne i vores generelle politiske beslutninger. Andre initiativer skal naturligvis følge efter, for vi må aldrig glemme, at vi beskæftiger os med en 10-årig strategi. Vores resultater skal måles ved årtiets slutning, og det er et perspektiv, som vi skal holde os for øje.
(Bifald)

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, vi har med dyb afsky og sorg modtaget meddelelsen om mordet på Marco Biagi, og vores sympati gælder hans familie. Vores gruppe erklærer følgende over for alle terrorister i Europa og i den øvrige verden: Vi bøjer os aldrig for terrorister! Den, der bøjer sig for terrorister, sætter spørgsmålstegn ved vores demokratiske system. Vi vil beslutsomt bekæmpe terrorismen i Europa og i den øvrige verden med alle demokratiske og retsstatslige midler.
Jeg vil gerne rette en stor tak til Europa-Parlamentets formand, Pat Cox, for de meget praktiske og politiske forslag, som han har forelagt Det Europæiske Råd. Det tror jeg var et godt grundlag for debatten. Formanden for Det Europæiske Råd og kommissionsformanden, som vi ønsker en god rejse til Italien til sin myrdede ven og dennes familie, har jo givet udtryk for, hvordan vi skal takke ham for hans bidrag.
Men jeg vil også gerne udtrykke min anerkendelse særligt over for formanden for Det Europæiske Råd og påskønne hans ansvar, også for, at han vil tale i Parlamentet tre gange under det spanske formandskab. I dag er han her allerede for anden gang. Det er, tror jeg, også et godt eksempel for kommende formandskaber.
Topmødet i Barcelona er et topmøde, som også vi i princippet vurderer positivt. Men mange ønsker mangler naturligvis at blive opfyldt. Sproget er interessant. Hr. formand for Det Europæiske Råd, Det Europæiske Råd opfordrer os - Parlamentet og Rådet - til alligevel at åbne energimarkedet for forsyningsvirksomheder i en bestemt periode. Vi havde været taknemmelige, hvis Det Europæiske Råd havde opfordret os til også at åbne det europæiske energimarked for forbrugerne, da vi nemlig havde været villige til det. Rådets ubeslutsomhed, som jo skyldes et medlemsland - og jeg ved, at formanden for Det Europæiske Råd gjorde sig stor umage - denne negative holdning bliver tilsløret i opfordringen til Ministerrådet og Europa-Parlamentet. Vi ville altså egentlig mere.
Vi lykønsker Dem med Deres beslutning. Hr. formand for Det Europæiske Råd, jeg ved også, at De med Deres personlige engagement har sørget for, at Galileo har en fremtid nu. Det er af strategisk betydning for Europa. Det glæder mig, at det er lykkedes at overvinde både den politiske og den finanspolitiske modstand. Vi tager også med glæde til efterretning, at De bekender Dem til stabilitet og ønsker noget nær balance på statsfinanserne i alle EU's medlemsstater frem til 2004. Men vi havde ønsket os langt mere, hvis Det Europæiske Råd havde kunnet slå fast i Barcelona, at det hilser Kommissionens holdning om at sende en advarsel til to af EU's medlemsstater velkommen, som så - som vi alle ved - blev stoppet af finansministrene på grund af et medlemslands bestemte adfærd Vi ville ønske os, at denne positive erklæring om noget nær balance på statsfinanserne også bliver gennemført i praksis i fremtiden ved at Kommissionen får støtte i sine stabilitetsbestræbelser over for EU's medlemslande. For så bliver Det Europæiske Råd også troværdigt, hvis også finansministrene handler herefter ved de konkrete tiltag.

Hr. formand for Det Europæiske Råd, vi finder det særdeles tilfredsstillende, at stats- og regeringschefernes konference har fundet stærke ord om Mellemøsten. Vi går afgjort ind for, at palæstinenserne får en stat i værdighed, og vi går afgjort ind for, at Israel kan leve inden for sikre grænser. Men vi må bekæmpe terrorismen på begge sider. Det er efter vores mening ikke rigtigt - og det glæder mig, at De har henvist hertil - at sætte formanden for det palæstinensiske selvstyre, Yassir Arafat, i husarrest, når det i dag stadigvæk er tvivlsomt, om han kan deltage i det arabiske topmøde i Beirut. Det må dog sikres, at han kan deltage i det topmøde. Vi har jo besluttet at invitere Yassir Arafat og Shimon Peres til at holde tale i Europa-Parlamentet. Vi vil dog have lov til at invitere disse personligheder, og vi må også være sikre på, at de så efterfølgende kan vende hjem igen.
(Bifald fra højre)
Lad mig bringe endnu to aspekter på tale, som rækker ud over Barcelona. Det første vedrører reformen af Rådet. Hr. formand for Det Europæiske Råd, De sagde i januar, at De går ind for en institutionel arbejdsgruppe mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet, og vi har også hørt udtalelser fra Deres side om, at det nu også virkelig skal ske på denne måde. Vi har oplysninger om, at det skal forhindres på et bestemt plan - ikke på det politiske plan. Vi vil gerne tilskynde Dem til at gennemføre denne institutionelle arbejdsgruppe på politisk plan, også ved at formanden for Europa-Parlamentet bliver repræsenteret ved et medlem af Parlamentet, så vi også opnår gode resultater i Sevilla. Hvis vi opnår gode resultater i Sevilla, så har det spanske formandskab og også De personligt ære af det. Det er til alles fordel.
Konferencen om Middelhavsdialogen finder sted i Valencia den 21. og 22. april under Deres forsæde - og går jeg ud fra under udenrigsministerens, men De vil sikkert også være der. Jeg er netop hjemvendt fra Algeriet, og jeg har indtryk af, at hvor meget vi end må rette blikket mod øst mod ansøgerlande, så må vi også rette blikket mod syd, for udviklingen i nogle af landene i det sydlige Middelhavsbækken er så dramatisk, at vi også må prioritere vores politik her. Vi må ikke lade det blive ved teoretiske, politiske erklæringer, men har brug for et bredt samarbejde inden for erhvervslivet, i den finansielle sektor og mellem de involverede befolkninger. Jeg vil tilskynde Dem meget til at skænke Barcelona-processen stor opmærksomhed under hensyntagen til Middelhavsdialogen. Vores gruppe vil støtte Dem meget her, og vi ønsker Dem held og lykke med anden halvdel af Deres formandskab! Hvis De i den forbindelse også lytter lidt til os og Kommissionen, så er jeg helt sikker på, at det bliver et meget vellykket formandskab. Held og lykke til det spanske formandskab!
(Bifald fra højre)

Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru næstformand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne give udtryk for vores solidaritet og smerte. Vi tilslutter os Europa-Parlamentets erklæring i forbindelse med mordet på professor Biagi og ønsker at markere, at terrorismen aldrig vil kunne få bugt med os, og at vi derudover fuldstændigt forkaster den fejhed og straffrihed, som desværre stadig findes, og som er i modstrid med frihedsopfattelsen og den europæiske sag.
I forbindelse med topmødet i Barcelona, hr. rådsformand, vil jeg begynde, hvor De sluttede. De talte om den offentlige opinion. Jeg tror, at Barcelona-topmødet ud over at gøre byen til en åben og kosmopolitisk europæisk storby har vist noget, som afkræfter den sædvanlige kritik. Det siges altid, at borgerne ikke interesserer sig for det, vi laver. De har vist, at det ikke er rigtigt med euroen, og de har vist det i Barcelona. Hundredtusindvis af mennesker har demonstreret fredeligt i Barcelona, og det viser, at det, vi laver i EU, interesserer dem, og det viser også noget andet: at det ikke er nødvendigt at suspendere Schengen-konventionen, for folk kan godt opføre sig korrekt og passende.

Hvis jeg skal komme ind på topmødets indhold, tror jeg, Det Europæiske Råd i Barcelona har opnået at sætte Lissabon-processen på skinner igen. Og, hr. rådsformand, eftersom De nu er lokomotivfører for Rådet, må jeg gøre opmærksom på, at der i min gruppe var en stor bekymring for den tydelige risiko for, at alle togvognene ville løbe af sporet ud fra Deres egen erklæring om, at De ved topmødet i Barcelona stod over for et socialistisk flertal i Rådet. Jeg tror, det vil hjælpe os alle at føre en velafbalanceret proces, som opretholder en balance mellem vækst og social beskyttelse for at garantere fuld beskæftigelse og bæredygtig udvikling.
For os er kombinationen af politikker meget vigtig. Vi tror, at liberaliseringen, som er en reguleret deregulering, er fornuftig, hvis den tilbyder bedre tjenester til en bedre pris. Men der er brug for en bedre regulering og en bedre overvågning. Og det er med i konklusionerne fra Rådet. Det kræver, at de offentlige monopoler ikke erstattes af private monopoler, og det kræver navnlig - og her henvender jeg mig til Kommissionen - at forslaget til et rammedirektiv om tjenester af almen interesse bliver til noget.
(Bifald)
Det, mener vi, er absolut vigtigt.
Hvad angår stabilitets- og vækstpagten går vi ind for vækst. Men hvorfor reviderer De ikke denne pagt? Jeg har aldrig forstået - og jeg tror heller ikke, folk forstår - at et land skal have en bøde, hvis det nærmer sig et underskud på 3%. Det eneste, der opnås med det, er at skabe flere problemer for landet. Så en pagt, der blev født under tysk konservativ inspiration, bør i et vist omfang revideres for at blive mere logisk.
(Bifald)
Og når dette er sagt, hr. formand, tror jeg også, arbejdsmarkedet skal reformeres. Men jeg henleder opmærksomheden på situationen med direktivet om regulering af arbejdstiden, og jeg henleder ligeledes opmærksomheden på noget positivt, nemlig børnehavenettet, og jeg tror, vi skal overveje spørgsmålet om pensionsalder i forbindelse med Europas demografiske modning.
Og til sidst, hr. formand, to ting. Den første er en solid støtte til erklæringen om Mellemøsten, og den anden er, at min gruppe ikke forstår, hvorfor Økofin kan mere end Det Europæiske Råd i forbindelse med skabelsen af en Euro-Middelhavsbank. Jeg tror, Økofin skal indordne sig under Det Europæiske Råd og ikke omvendt ...
(Bifald)
... Og så anmoder jeg formanden om at viderebringe budskabet om, at vi begynder at inddrive vores penge - og vi tager det alvorligt - før Monterrey.
Og et sidste spørgsmål, hr. formand. De har tilbudt Rådet en olivengren med en praktisk og pragmatisk dialog. Vi vil gøre det til virkelighed. Ministerpræsident Aznar forpligtede sig her i januar til en interinstitutionel aftale om en bedre europæisk regulering og lovgivning. Jeg kan ikke se dette punkt omtalt i Barcelona-konklusionerne. Der er en henvisning til den uklare Mandelkern-rapport i afsnit 19, og i afsnit 35 anmodes vi om at vedtage otte direktiver på én gang om liberaliseringen af de finansielle tjenester. Hvorfor sætter vi os ikke ned og indgår en seriøs interinstitutionel aftale om at forbedre den europæiske lovgivning? Vi er villige til det, nu er det op til Rådet at tage det næste skridt.

Watson (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig den forrige talers ord om hr. Marco Biagi.
Hr. formand, jeg lykønsker Dem med det gode resultat på Deres første topmøde som formand for Parlamentet. De satte Dem for at fremvise Parlamentet som en troværdig og pålidelig part i den interinstitutionelle dialog og vise, at Parlamentet har fjernet, hvad hr. Prodi beskrev som "leveringsforsinkelsen". I begge tilfælde gjorde De det glimrende.
Hr. formand, De Liberale bifalder en lang række solide resultater fra Barcelona. Stigningen i den oversøiske udviklingsbistand til et gennemsnit på 0,39% af bruttonationalindkomsten er et positivt skridt. Hvis EU kan fortsætte tendensen og nå FN's mål på 0,7% af bruttonationalindkomsten, berøver vi ikke længere de fattige 100 milliarder euro om året i udviklingshjælp. Vi bifalder også topmødets vægtning af, at det skal kunne betale sig at arbejde, samt fokus på en sænkning af skatten for de lavestlønnede og aftalen om direktivet om energiskat. Vi har brug for større økonomisk vækst, men det må ikke ske på bekostning af miljøet, som vi skal beskytte for de kommende generationers skyld.
Hvad angår Mellemøsten, bifalder vi erklæringen fra Det Europæiske Råd. Vi opfordrer israelere og palæstinensere til at indlede nye forhandlinger med udgangspunkt i FN's Sikkerhedsråds resolution 1397, at acceptere internationale observatører, respektere Genève-konventionen og at tage afstand fra terror og hensynsløs vold.
Jeg vil også lykønske den højtstående repræsentant, hr. Solana, med aftalen mellem Serbien og Montenegro. Det er virkelig en sejr for EU's diplomati.
Den britiske premierminister, Tony Blair, beskrev Barcelona-topmødet som et "knald eller fald"møde. Han fortryder måske nok den stærke vending, for selv om Barcelona uden tvivl er et skridt på vejen til økonomiske reformer, er det tydeligt, at vejen er lang og besværlig. Vi skal sikre, at leveringsforsinkelsen, som hr. Prodi påpegede, ikke fører til manglende troværdighed på grund af Rådets svigtende evne til at nå sine mange mål fra topmøderne. Et eksempel på den manglende troværdighed er delaftalen om liberalisering af energimarkedet. Aftalen er ikke troværdig set fra borgernes side, hvis vi ikke giver dem flere valgmuligheder og lavere energipriser. Vi opfordrer Rådet til at støtte Parlamentets anmodning om, at den næste fase af energiliberaliseringen vil omfatte private forbrugere inden 2005.
EU's troværdighed er også på spil i forbindelse med finansielle tjenesteydelser. Rådet har blokeret pensionsfondsdirektivet siden vedtagelsen i Parlamentet under førstebehandlingen i juli sidste år. Det er et typisk eksempel på den leveringsforsinkelse, som Parlamentet har fjernet, men som kræver mere end anerkendende ord fra Rådets side. Rådet har også andre ambitiøse krav, f.eks. en aftale om et EU-patent inden maj samt rammerne for offentlige indkøb. Hvis vi ønsker, at forårets økonomiske topmøder fortsat skal fremstå som troværdige, skal premierministrene arbejde hårdt og samle alle kræfterne om at sikre, at de nationale ministre gør fremskridt inden for disse områder.
Hr. formand, hvis vi skal fjerne skellet mellem EU og borgerne, gøres det ikke ved at indskrænke deres ret til fri bevægelighed, især hvis borgerne ønsker at udøve deres demokratiske rettigheder til at udtrykke deres mening i protest.
Desuden kræver det større gennemsigtighed at bringe EU tættere på borgerne. I artikel 51 i konklusionerne opfordres der til at sikre større gennemsigtighed i lovgivningsprocessen. Dog påtænkes der ikke særlige tiltag før juni. Desuden begrænser generalsekretærens betænkning til Rådet de dokumenter, der skal omfattes af åbenhed, til retsakter, som vedtages ved den fælles beslutningsprocedure. Det er i strid med forordningen om aktindsigt, som vi vedtog sidste år, og som indeholder en langt bredere definition af retsakter. De er allerede fire måneder bagefter med gennemførelsen. Vi anmoder om, at arbejdet færdiggøres.
Endelig påregner Rådet i artikel 20 i konklusionerne, at der nedsættes et vismandsudvalg. Jeg spekulerer på, om man en dag, når man anerkender kvinders store deltagelse i arbejdsstyrken, og når man udtrykker bekymring over de nigerianske kvinders vilkår, i det mindste i dette tredje årtusinde vil tale om et vispersonsudvalg.

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, først vil også min gruppe og jeg gerne ære Marco Biagis minde. Efter Ezio Tarantelli og Massimo D'Antona er han den tredje store ekspert i arbejdsret, som er blevet myrdet i de senere år. Disse mænd forsøgte at finde metoder til at styrke og genskabe dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og den sociale samhørighed. Det er noget, som terroristerne er modstandere af i dag, og det må vi efter min mening absolut ikke glemme, når vi i dag taler om Det Europæiske Råds møde i Barcelona.
Det Europæiske Råds møde i Barcelona bekræftede en tendens, som der efter min gruppes opfattelse har været fremherskende i længere tid, nemlig denne type møders manglende evne til at tage vigtige spørgsmål op og udstikke nogle generelle retningslinjer, som er konsekvente. Her tænker jeg f.eks. på, at der mærkeligt nok ikke blev sagt noget om Irak, og at der næsten ikke blev sagt noget om strategien for bæredygtig udvikling. Til gengæld får man i stadig større grad smag for at beskæftige sig med spørgsmål, som ikke direkte hører under Det Europæiske Råds kompetenceområde, f.eks. hvilket antal computere pr. skoleelev der skal være i EU i de kommende år. Det er alvorligt, også fordi det er med til at skabe større forvirring for borgerne, som ikke ikke kan finde ud af, hvor stor en del af disse konklusioner der giver sig udslag i beslutninger på nationalt plan, hvor stor en del af dem der repræsenterer en konkret retningslinje for EU-institutionerne og ikke mindst for Ministerrådet, og hvor stor en del af dem der til gengæld er rene hensigtserklæringer, som regulært bliver glemt på topmødet eller under det næste formandskab.
Jeg må sige, at vi også blev offer for denne forvirring, da vi i Göteborg glædede os over, at man endelig havde forstået, at bæredygtig udvikling og velfærd ikke er muligt uden en integreret indfaldsvinkel, der ikke bare tager højde for de økonomiske aspekter, men også for det sociale aspekt og miljøaspektet. Bortset fra den lille del, hvor man taler om bæredygtig udvikling, er miljøet kun omtalt én gang i konklusionerne. Jeg er overbevist om, at der på trods af den positive atmosfære og ånd i Barcelona ikke var nogen overordnet vision om, i hvilken retning vi skal gå med de økonomiske reformer for at nå Lissabon- og Göteborg-målsætningerne. Og det tror jeg, at de 500.000 demonstranter var fuldstændigt klar over.
Nu vil jeg gerne sige noget om liberaliseringsspørgsmålet, for jeg ville gerne have, at vi for en gangs skyld frigjorde os fra standardideologien og blev klar over, at problemerne stadig ikke er blevet løst i dag. Misbrug af dominerende stillinger og markedernes skævvridning til fordel for atomkraft er i dag vores væsentligste problemer. Vi ved nemlig udmærket godt, at de offentlige selskaber som EDF, EON og RVE skævvrider markedet ved at opkøbe andre europæiske selskaber med de midler, der er sat af til håndteringen af radioaktivt affald og atomkraftværkernes nedlukning. Desuden ændrer stigningen på 10% i forbindelserne mellem Spanien og Frankrig absolut ikke noget ved Endesas og Iberdrolas dominerende stilling, og derfor er der ikke meget, der forandrer sig for forbrugerne.
Til sidst vil jeg gerne stille to præcise spørgsmål om Mellemøsten til rådsformand Aznar, hvis han lytter til mig. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvorfor der i beslutningsforslaget om Mellemøsten var en henvisning til den fjerde Genève-protokol om behandlingen af civile i krigstider, og hvorfor denne henvisning blev taget ud af den endelige udgave af disse konklusioner. Jeg ville gerne have besked om årsagen til dette, og jeg tror også, at det er vigtigt for hele Parlamentet.

Wurtz (GUE/NGL).
Hr. formand, på vegne af min gruppe støtter jeg fuldt ud Deres indledende udtalelser og ønsker personligt at give udtryk for min uforbeholdne fordømmelse af den modbydelige terrorhandling, som har ramt Italien.
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru næstformand for Kommissionen, på sin vis siger konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Barcelona mere om situationen i Unionen end den bedste tale om emnet. Jeg vil gøre dette mere klart med tre eksempler.
De 15 EU-landes stats- og regeringschefers forårstopmøde lægger principielt hvert år vægt på den sociale dimension i opbygningen af Europa. Hvad er Barcelonas bidrag i denne forbindelse? Hr. rådsformand, De har nævnt beslutningen om at trække fem år fra den faktiske pensionsalder. Eller det højtidelige løfte om at respektere stabilitetspagten, det vil sige en begrænsning af de offentlige og sociale udgifter og løntilbageholdenhed. Eller den øgede fleksibilitet eller med andre ord de mere usikre ansættelsesforhold. Tror De, at borgerne vil acceptere denne indgangsvinkel? Hr. rådsformand, hvad er Deres vurdering af de fremskridt, der er gjort siden topmødet i Lissabon for to år siden i forbindelse med løftet om fuld beskæftigelse i 2010? Er arbejdsløsheden ved at være besejret, og er fattigdommen overvundet? Hvorfor har De ikke nævnt de tal, som Kommissionen selv har offentliggjort om emnet, f.eks. de 60 millioner personer, der lever under fattigdomsgrænsen i medlemslandene efter overførsel af sociale midler? Og hvilke konklusioner drager De af det? Hvor langt er iværksættelsen af den sociale dagsorden, der blev vedtaget i Nice? Jeg kunne godt tænke mig svar, som er mere omfattende end det meget generelle indhold i konklusionerne fra topmødet.
Min anden bemærkning omhandler spørgsmålet om tjenesteydelser af almen interesse. Vi har bemærket Kommissionens anmodning om at udarbejde et forslag til et rammedirektiv på dette område. Vi følger meget nøje med i indholdet og den faktiske gennemførelse af dette forslag. Når dette er sagt, hr. formand, har Europa-Parlamentet den 13. november anmodet om, at der hurtigst muligt blev udarbejdet en præcis og sammenlignelig vurdering af den reelle betydning af liberaliseringpolitikken for tjenesteydelserne af almen interesse, inden liberaliseringen fortsatte. Hvor langt er denne undersøgelse? Den er ikke blevet gennemført, og De har alligevel skubbet liberaliseringsprocessen fremad. Kan man konkludere, at De er fuldstændig ligeglad med de forespørgsler, som parlamentsmedlemmerne og de europæiske borgere giver udtryk for?
For at blive i elektricitetssektoren - har De intet lært af den californiske fiasko eller Enrons fallit? Eller et endnu bedre eksempel fra Deres eget land. I Spanien er der fem selskaber, der alle er private. Det selskab, der netop dominerer Barcelona-området, er ikke i stand til at sikre forsyningen til sine kunder, og Catalonien blev mørkelagt i december. Den administrerende direktør for et andet spansk selskab har forudsagt, at man "kan vente sig det værste i fremtiden". Og som prikken over i'et har den spanske regering forberedt sig på at bevilge disse selskaber 7,8 milliarder euro, som de spanske skatteborgere har betalt, for at hjælpe dem med at forberede sig på en endnu kraftigere deregulering. Hr. formand for Rådet, er det sandt eller falsk? Er det den model, som ved en generalisering skal kunne bidrage til at gøre EU til det mest konkurrencedygtige og dynamiske område i verden, for at gentage det højtravende og en smule arrogante udtryk, der i øjeblikket er gældende i vores institutioner?
Endelig var der før, under og efter topmødet i Barcelona noget, som El País i sin leder med rette beskrev som den vigtigste demonstration til fordel for en anden globalisering. Og det - og det er mig, der tilføjer dette - på trods af de forkastelige begrænsninger, som De havde fastsat for bevægelsesfriheden for hundredvis af europæiske borgere. Hvorledes har De, hr. formand, taget denne opfordring uden sidestykke i betragtning, som kommer fra vores respektive samfund til de vigtigste ansvarlige europæiske politikere? Faktisk kan EU's devise fra Barcelona samles i de tre ord, hvormed De selv gav udtryk for Deres tanker under den seneste konference i Estoril: liberalisering, privatisering og konkurrence. Det er noget, som kan få en forretningsmand eller en aktionær til at drømme, men som helt sikker ikke får de fleste af vores borgere til at drømme. Da vi er flere, der ønsker at tro på en anden målsætning for Europa, der kan give verden et alternativt perspektiv til den liberale, røveriske og ubarmhjertige tankegang, der præger den nuværende globalisering. Min gruppe og andre har fuldt ud lod og del i den folkelige, foreningsmæssige og fagforeningsmæssige mobilisering, der udgør det nye styrkeforhold i hele perioden. Lad os mødes i Sevilla.

Muscardini (UEN).
Hr. formand, efter topmødet i Barcelona har der fundet to begivenheder sted, som er så alvorlige, at de ikke bare har rystet Italien, men også Europa. Mordet på professor Marco Biagi sætter igen terrorismeproblemet i fokus i debatten. Det tragiske mordattentat skete på udgivelsesdagen for en af hans artikler i det kendte økonomiske dagblad Il Sole 24 Ore, hvor Biagi gav en klar analyse af nødvendigheden af, at Italien og hele Europa snart indfører nogle reformer, som gør det muligt langt om længe at sætte skub i beskæftigelsen og at liberalisere arbejdsmarkedet for at bekæmpe den plage, der har hærget i de 15 medlemsstater i mange år, nemlig de flere millioner arbejdsløse og de nye fattige.
Vi skal bekæmpe terrorismen på en energisk og klar måde, og det gælder både den terrorisme, der slår tusindvis af mennesker ihjel, sådan som det var tilfældet i New York, og den terrorisme, der tager enkeltpersoners liv og udgør en alvorlig fare for ikke bare reformerne, men også for selve demokratiet. De foranstaltninger, der blev truffet i Barcelona, skal - ligesom de mange signaler fra det spanske formandskab om en stadig større integration og en bedre udvikling af informationssystemerne og systemerne for at bekæmpe terrorismen - straks fremskyndes, og vi vil gerne slå fast, at selv om professor Biagi ikke er her mere, lever hans idéer og hans reformforslag stadig blandt os.
Den anden tragedie var, at næsten 1000 kurdere gik i land i Italien, herunder 360 børn, som de voksne brugte som skjold, og at der er andre skibe, som er klar til at lægge til på italiensk og europæisk område, hvilket igen er ensbetydende med tusindvis af desperate mennesker, som terrorister og almindelige kriminelle gemmer sig blandt, eftersom de benytter sig af denne massive udvandring. Disse skibe, der lægger til, bringer endnu en gang det massive problem på bane med en indvandring, som ikke bare skyldes fattigdom, men også nogle landes regeringers eftergivenhed og de umenneskelige levevilkår i nogle regimer, som lader deres folk leve under umenneskelige forhold, samt nødvendigheden af at fastlægge nye strategier og nye måder at samarbejde på. Det er nemlig ikke muligt at samarbejde med dem, som ikke kontrollerer deres egne grænser, og som krænker alle menneskerettigheder og borgerlige rettigheder.
Kommissionen og Rådet skal sikre, at Euro-Middelhavsdialogen får højeste prioritet, så vi fremmer væksten, beskæftigelsen og nogle socioøkonomiske strukturer, som i højere grad er forenelige med markedsøkonomien. Efter vores mening er det utilstrækkeligt at gøre brug af et begrænset finansielt instrument som Euro-Middelhavsinvesteringsfaciliteten, mens det efterhånden er tvingende nødvendigt at oprette en ægte Middelhavsbank, som er selvstyrende, og som forsynes med midler.
Vi slår ligeledes fast, at det haster med at iværksætte stabiliseringsprojektet for de vestlige Balkanlande, som er en vigtig region for sikkerheden og freden. Vi anmoder om, at Det Europæiske Råd opfylder de forpligtelser, som det indgik i Feira i 2000, hvilket også skal ske med henblik på tiltrædelsen. Vi understreger, at der stadig er flaskehalse i transportnettene i nogle regioner, f.eks. i Alpeområdet, og disse flaskehalse hindrer i dag en reel fri bevægelighed og forvrider det indre markeds måde at fungere på.
Vi har alt for længe været vant til, at man efter hvert topmøde hører om optimistiske hensigter og lyse udsigter. I dag har vi forudsætningerne for at føre de bedste hensigter ud i livet. Vi håber ikke - sådan som det så ofte sker - at optimismen i stedet bliver til pessimisme, så virkeligheden står i kontrast til forventningerne. Vi håber, at det spanske formandskab - der har alle forudsætningerne for at løse disse uopsættelige spørgsmål - og vi alle sammen kan føre det ud i livet, som vi gerne vil have, og det, som borgerne gerne vi have, nemlig frihed, retfærdighed, demokrati og en fremgang, der sker i respekt for den menneskelige værdighed.

Bonde (EDD).
Hr. formand, topmødet har nu nedsat en arbejdsgruppe, som skal barsle med reformer af Rådets arbejde, og det er der stærkt brug for. I dag vedtages 70% af alle love i EU af embedsmænd i Rådets arbejdsgrupper, 15% vedtages af ambassadørmusketererne i Coreper, 15% når Ministerrådet. Jeg har ikke procenter for, hvad ministrene ser, dog ved jeg, at lovgivningsmagten tilhører vælgere og folkevalgte, men at den i EU er erobret af embedsmænd og deres skiftende ministre. Vi kunne udskifte vore egne ministre, men vi kan aldrig stemme os til nye love ved valg. Hvis en lov virker dårligt, kan den kun ændres, hvis vi får Kommissionen til at stille forslag og får det vedtaget med som regel 62 af 87 stemmer bag de lukkede døre i Rådet.
Europa-Parlamentet kan med absolut flertal komme med ændringsforslag og forkaste en lov under forligsproceduren, men Europa-Parlamentet har ikke fået den lovgivningsmagt, som vælgerne og vore folkevalgte i medlemslandene har mistet. Vi står stadig med et voksende demokratisk underskud. Jeg vil foreslå, at enhver EU-lov behandles parallelt af de nationale parlamenter. Det er der, folk kan følge med; det er der, demokratiet starter.
Næste reform er så at åbne behandlingen i Rådet for offentligheden. Forhandlingerne om lovene bør være offentlige, ligesom i de nationale parlamenter og i Europa-Parlamentet. Afstemningerne bør også være offentligt tilgængelige. Folkevalgte bør have adgang til alle dokumenter i Rådets arbejdsgrupper, og hvorfor ikke også kigge på ombudsmandens forslag til forvaltningsreform.
Under forhandlingerne om forordningen om aktindsigt var Tyskland, Frankrig og Spanien de tre største modstandere af mere åbenhed. Nu har Aznar López chancen for at give Spanien et andet image. Det kunne blive juni-topmødet i Sevilla, der kommer til at gå over i historien som det sted, hvor EU for alvor blev åbent for sine borgere. Jeg håber også, det bliver stedet, hvor man dræber de store landes forsøg på at erobre formandskabet i EU. Der bør ikke laves gruppeformandskaber, hvor hvert af de fem store lande får fire/fem småstater med i et gruppeformandskab - så er risikoen, at det store land tager løvens rolle. Små lande må også kunne repræsentere den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik udadtil. Vi skal fremstå som et samarbejde mellem selvstændige lande - ikke som en ny stat. Hvis de store lande gerne vil optræde fælles, må de slå sig sammen i en fælles stat. De må ikke kunne bruge de fælles institutioner til at marginalisere de mindre medlemslande.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, i sin sidste leder, som blev offentliggjort i Il Sole 24 Ore i går, skrev professor Marco Biagi om resultaterne af topmødet i Barcelona, og han bad medlemsstaterne og ikke mindst Italien om i højere grad at lytte til Rådets bemærkninger om reformerne af arbejdsmarkedet. Han blev slået ihjel på grund af sine idéer om fleksibilitet på arbejdsmarkedet og om reformen af den sociale sikring, og fordi han hjalp regeringerne med at føre disse idéer ud i livet. Vores svar på volden skal være en stringent og engageret anvendelse af demokratiet, dets sædvanlige regler, dets dialektik og dets evne til at løse også skarpe konflikter og uoverensstemmelser på en ikke-voldelig måde. Jeg kan dog ikke lade være med at gøre opmærksom på, at der i de seneste dage i Italien var personer på ansvarsfulde poster og med stor mediedækning, der i forbindelse med de reformer, som EU-institutionerne håber på, og som Marco Biagi ønskede så inderligt, på en kynisk og demagogisk måde talte om manglende civilisering, barbariske handlinger og krænkelse af de grundlæggende rettigheder.
Hr. formand for Rådet, vi risikerer, at Lissabon bliver et slogan, som kan bruges ved enhver lejlighed. Det ville måske tværtimod være bedre at holde op med at sige, at de europæiske stats- og regeringschefer for to år siden besluttede, at den europæiske økonomi i løbet af 10 år skulle blive verdens bedste og mest innovative økonomi - som om stats- og regeringscheferne før dem ønskede det modsatte. Efter min mening bør man udelukkende drøfte reformerne og de målsætninger, man har nået eller ikke nået. Jeg vil ikke sige noget dårligt om det, der blev besluttet på topmødet i Barcelona, men jeg tror, at der stadig er risiko for, at vi opstiller nye prioriteringer og nye målsætninger, mens vi ikke gør nogen konkrete og effektive fremskridt med hensyn til det, vi havde sat os for. Her taler jeg naturligvis om sådan noget som liberaliseringen af elektriciteten. Vi er selvfølgelig glade for, at der er sket nogle fremskridt, men vi må navnlig beklage det, der ikke blevet foretaget, nemlig en fuldstændig liberalisering, som også omfatter de private forbrugere.
Derfor kan man efter min opfattelse sige, at vi måske nok har nået det bedst mulige resultat i Barcelona, men at dette resultat er utilfredsstillende, hvis det er vores målsætning, at Europa skal kunne konkurrere på de internationale markeder og ikke mindst med USA. Det er nødvendigt at gøre en større indsats og at fremskynde reformerne.
Når det gælder den samordning af de økonomiske politikker, som kommissionsformand Prodi talte om, vil jeg gerne minde mig selv, rådsformanden og alle andre om, at EU i højere grad har brug for nogle gode økonomiske politikker end for samordnede økonomiske politikker, og sådan som historien viser, hænger de to ting ikke altid sammen.

Aznar López
Mange tak, hr. formand, kære parlamentsmedlemmer.
Jeg vil takke de forskellige ordførere, der har bidraget med kommentarer til debatten om konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Barcelona.
Jeg synes, det er vigtigt at komme med en indledende bemærkning til et spørgsmål, som De alle har nævnt, nemlig bekæmpelsen af terrorisme. Som De jo ved, har dette spørgsmål højeste prioritet for øjeblikket, hvilket det spanske formandskab allerede har tilkendegivet. Lad os prioritere det højere end alle andre anliggender.
Jeg fik på et tidspunkt lige efter de beslutninger, der blev taget den 11. september, mulighed for at sige, at da EU skulle reagere, viste Unionen sig at være på højde med situationen med bekæmpelse af terrorismen.
Jeg tror, vi på dette punkt er nået usædvanligt langt. Det ville endda være rimeligt at sige, at vi for nogle få måneder siden ikke ville have troet, vi kunne nå så langt, og jeg vil erindre om, at det desværre naturligvis ikke er det spanske formandskab, der skal stimuleres til at træffe foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme. Netop dette bør være en vedvarende bestræbelse fra alles side, meget aktiv for alles vedkommende og med fuld forståelse over for dem, der lider under terrorismen, og hvem det end måtte ramme uden nogensinde at være berettiget. Det skal siges, at al terrorisme er ens, at al terrorisme bør bekæmpes, og at terrorisme altid skal bekæmpes og udryddes definitivt. Dertil har vi tilstrækkelige instrumenter, som kan forbedres, hvis det viser sig nødvendigt.
Hvad angår Det Europæiske Råds møde i Barcelona vil jeg gerne ind på spørgsmålet om Rådet og dets omgivelser. Det Europæiske Råds møde i Barcelona havde som internationalt møde nogle fortilfælde, der skulle tages hensyn til: mødet i Seattle, Det Europæiske Råds møde i Nice, Det Europæiske Råds møde i Göteborg og mødet i Genova.
Jeg vil gerne erindre om, at Verdensbanken i juni 2001 besluttede at aflyse et møde, der netop skulle afholdes i Barcelona, efter en beslutning truffet af Verdensbanken selv. Så ud over klart og tydeligt at rose Barcelonas og indbyggernes borgeradfærd og prise den fredelige ånd, som et stort flertal af demonstranterne i Barcelona udviste, vil jeg sige, at der tydeligvis er andre grupper, som ikke er fredelige og - det skal siges - som ikke er interesseret i fredsommelighed, som ikke engang er interesseret i at demonstrere, men som mener, de kan udøve vold ustraffet.
Hvis Barcelona af forskellige grunde har været en langt mere rolig by, selv om der var 17 medlemmer af de spanske sikkerhedstjenester, der blev såret, hvis byen har været meget mere rolig end i andre tilfælde, så skyldes det, at der blev truffet alle passende foranstaltninger. Bl.a. at forhindre adgangen til Barcelona for folk, der var parate til at udøve vold med alle dens konsekvenser i byen. Og det var at gøre alle borgerne en tjeneste og ligeledes var det i dette tilfælde at gøre de spanske borgere og de europæiske borgere og den demokratiske legitimitet en tjeneste.

På den anden side er jeg forhåbningsfuld, og det er også min opfattelse, at der uden tvivl er forskellige måder i et demokrati, hvorpå folk kan fremføre behov, krav, bestræbelser og målsætninger. Der er en måde, som jeg specielt tror på, og det er den, der udledes af den demokratiske legitimitet og gives til dem, der vælges, og til dem, der går gennem valgurnerne. Jeg må sige helt ærligt med fuld respekt for alle former for demonstrationer, at flertallene eller mindretallene i et demokrati afgøres i valgurnerne. Borgerne afgør dette ved at stemme. Og de hundredtusinder af borgere, som er gået på gaderne i Barcelona, er lige så hæderlige som de millioner og atter millioner af europæiske borgere, der repræsenteres af deres legitime repræsentanter i Det Europæiske Råd, som ikke er gået på gaden noget sted, og som nøje har fulgt drøftelserne i Barcelona, og som fredeligt ønsker, at Europa skal blomstre, og at Europa skal fortsætte med at gøre fremskridt med reformprocessen, som blev understreget i Barcelona.
(Bifald)
Så spørgsmålet om, hvorvidt der kommer nye flertal eller ej i Europa, det skal borgerne afgøre ved valgurnerne, hvilket jeg håber, alle er klar over og accepterer.
Mine damer og herrer, jeg tror, at et af de vigtigste spørgsmål fra Barcelona netop er at have tilnærmet sig borgernes ånd, og når vi taler om de politiske elementer, om beslutningerne fra Det Europæiske Råds møde i Barcelona, er vi nødt til at være opmærksomme på, at alle disse beslutninger på en eller anden måde direkte berører borgerne. Når vi taler om transport eller energi eller beskæftigelse, eller når vi taler om opsparing og investeringer eller forskning, eller når vi taler om uddannelse, så taler vi altid om borgerne.
Og når vi nu taler om fuld beskæftigelse, er der så nogen større social ambition end fuld beskæftigelse? Jeg vil hellere opleve glæden ved fuld beskæftigelse og 20 millioner arbejdspladser i Europa end fuld understøttelse, det siger jeg helt ærligt. Jeg skal gøre, hvad jeg kan for at koncentrere politikkerne i alle de europæiske lande og i EU om at opnå fuld beskæftigelse. Hvad kan vi gøre for at opnå fuld beskæftigelse? Der er tydeligvis nogle grundlæggende spørgsmål. Et er at holde fast ved de korrekte retningslinjer, som Det Europæiske Råd i Lissabon besluttede, hertil kommer reformstrategien, åbningsstrategien, liberaliseringsstrategien, hvortil vi naturligvis føjer målsætningen om bæredygtig udvikling.
Men der er spørgsmål, som vi ikke bør glemme, og endnu mindre i forbindelse med et opsving. Stabiliteten og stabilitetspolitikkerne behøver ikke at blive ændret. Efter min mening skal de ratificeres, for de danner det afgørende grundlag, som gør det muligt at forbedre økonomien, og som gør det muligt at sikre et stærkere økonomisk opsving og sikre, at det sker hurtigere i disse lande.
En fornuftig budgetstabilitet betyder, at rentesatserne alle steder er lave, at inflationssatserne er rimeligt lave, og at vækstmulighederne og følgelig beskæftigelsesmulighederne er større. Men hvis der udsendes et budskab om, at der ikke sker noget ved at nå et underskud på 3%, kan man af samme grund forestille sig, at der ikke sker noget ved at nå 5%. Jeg mener bestemt, der sker noget ved det. Der mistes vækstmuligheder, der mistes beskæftigelsesmuligheder, og virksomhederne og familierne mister muligheder for at få en større velstand.
Det samme sker ud fra liberaliseringspolitikkernes synspunkt, hvilket efter min mening betyder, at der gives flere muligheder, så vidt det er muligt, både til virksomhederne og til de private forbrugere. At erstatte et offentligt monopol med et privat monopol er ikke at liberalisere, det er det modsatte af at liberalisere. Hovedproblemet består ikke i, om det er offentligt eller privat. Problemet består i monopolet, og netop liberaliseringen er den politik, der gør det muligt at bringe monopolerne til ophør, lige meget hvilken karakter det får bagefter, om det bliver offentligt, privat eller blandet eller begge former, som kan fungere sammen.
Og det, vi skal gøre i Europa, er først og fremmest at undgå monopoler og derfor liberalisere med alle konsekvenser. Og det vil skabe bedre tjenester til færre omkostninger, hvis vi samtidig støtter de indbyrdes elforbindelser, for der kan naturligvis være markeder, som kan være monopolistiske, som indskrænker konkurrencen, og som er dårligt forbundet, når det gælder elektricitetsforsyningen.
Spanien, som nogle af Dem har nævnt som eksempel, har en indbyrdes elforbindelse på 3%. Hvordan ser aftalen ud? At nå til 10%. Hvad betyder det? Det betyder rent energimæssigt en usædvanlig ændring. Forenet med liberaliseringen og konkurrencen betyder det et objektivt udbytte, som jeg håber vil nå ud til alle Europas borgere så hurtigt som muligt. Det vil nå ud til 70% af markedet i 2004, og jeg håber, det når ud til 100% i den beslutning, vi tager før Det Europæiske Råds møde i foråret, hvilket præcist er, hvad vi har besluttet i Barcelona.
Til sidst vil jeg sige, at vi efter min mening kan være ganske tilfredse, hvad angår balanceprocessen, forpligtelsen til at skabe balance mellem de tre søjler i Lissabon-strategien, den økonomiske vækst og reformerne, beskæftigelsen og den bæredygtige udvikling.
Der er nogle ting, der er blevet taget op i forbindelse med Galileo eller med Mellemøsten. Jeg støtter fuldt ud erklæringen om Mellemøsten. Der fremlægges nogle udkast til en erklæring, som skal drøftes blandt stats- og regeringscheferne, og disse udkast underkastes rettelser til et enkelt, to eller syv punkter, og det kan jeg naturligvis ikke gå i detaljer med. Jeg synes, der er kommet en god erklæring om Mellemøsten. Det er en erklæring, der har frembragt, og som frembringer virkninger i forbindelse med den nuværende situation i regionen, og vi håber at kunne fortsætte arbejdet med at forbedre situationen i den umiddelbare fremtid.
Rent institutionelt, mine damer og herrer, gentager jeg blot den holdning, jeg gav udtryk for her i januar. Jeg vil erindre om, at der allerede er planlagt et møde den 5. april for at behandle Europa-Parlamentets adgang til fortrolige dokumenter, tidshorisonten og målsætninger for det interinstitutionelle samarbejde om en bedre lovgivning, og hvor de spanske statssekretærer, Parlamentets generalsekretær, Kommissionens generalsekretær og generalsekretærerne for Europa-Parlamentets politiske grupper vil deltage. Mødet afholdes den 5. april, og i henhold til det, vi aftalte med formanden for Europa-Parlamentet og med kommissionsformanden, tror jeg derfor også, vi kan gøre fremskridt med denne forbedring af de institutionelle forbindelser, som tydeligvis når sit højeste, når dette arbejde er blevet fuldendt.
Jeg vil gerne gentage min tak til Kommissionen for det arbejde, den har udført, og det initiativ, den har taget, og endnu en gang tak til Europa-Parlamentet for opmuntring og forståelse. Mange tak, hr. formand.

Formanden.
 Tak, hr. Aznar, for Deres tilstedeværelse her i dag for at redegøre for mødet i Barcelona. Jeg ved, De er nødt til at forlade os for at rejse til Monterrey. På vegne af Parlamentet ønsker jeg formandskabet held og lykke på den internationale konference om udviklingsfinansiering og bon voyage.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Hr. formand, forårsmøderne plejer at give lejlighed til en drøftelse mellem stats- og regeringscheferne for at fastlægge de overordnede retningslinjer, der udstikker den vej, der skal følges, og Det Europæiske Råd i Lissabon lagde netop grunden til en Union, der var tæt på sine borgere, og som var forankret i en økonomi, der bliver mere og mere åben og dynamisk.
Det mål, der blev udstukket dengang, om at gøre Europa til et område med fuld beskæftigelse og gøre økonomien til den mest konkurrencedygtige i verden inden for tidshorisonten 2010, er det mål, der blev stadfæstet i Barcelona. Men derudover blev der sidste weekend truffet klare og konkrete beslutninger, som i praksis betyder en endelig tilskyndelse til strategien om at fremme en større økonomisk integration, en styrkelse af den sociale samhørighed og en større vækst i økonomien og i beskæftigelsen i hele Unionen.
Eksistensen af en verdensomspændende økonomisk kontekst, der kendetegnes ved stigende indbyrdes afhængighed, og siden januar indførelsen af euroen, vil kræve vedtagelse af de strukturreformer, som Parlamentet og naturligvis min gruppe har krævet i flere beslutninger i løbet af de seneste to år. Vi er derfor glade for den brede vifte af beslutninger, som Rådet har taget, hvilket kan udledes af mangfoldigheden i emner, som de forskellige parlamentariske grupper allerede på dette tidspunkt i drøftelserne har behandlet og er kommet med konstruktive betragtninger til.
Blandt de aftaler, der blev indgået i Barcelona, vil jeg gerne nævne tre. For det første er liberaliseringsprocessen inden for energisektoren blevet åbnet ved at fastlægge det frie valg af udbyder for erhvervslivet i 2004. Jeg synes, det er vigtigt med Europa-Kommissionen at understrege, at denne foranstaltning forstærkes ved forpligtelsen om i 2005 at skulle have installeret et minimumsniveau for indbyrdes elforbindelser på 10% af produktionskapaciteten. Det kan nu siges, at man burde være gået længere, som min gruppe tilstræbte, men sandheden er, at liberaliseringen er startet. Og det er noget, som få, hvis vi skal være helt ærlige, ville have turdet satse på ville ske i Barcelona, hvilket sikkert skaber en dynamik, som vi er overbevist om vil sætte os i stand til at afslutte processen hurtigere, end det kan se ud til i dette øjeblik.
For det andet har Rådet besluttet at give endeligt grønt lys til etableringen af satellitnavegationsprojektet Galileo med etableringen af et fælles selskab og frigivelse af midlerne fra de tilsvarende budgetkonti.
Til sidst vil jeg gerne understrege den sociale dimension på et møde, der gik forud for topmødet. Det var et møde med faglige organisationer og arbejdsgivere, som ikke har fortilfælde, men som virkelig burde fortsætte og således sikre drivkraften i den sociale dialog.
Godt to måneder efter at euroen er blevet sat i omløb, får vi altså en klar mulighed for at fremskynde de økonomiske og sociale reformer, som det europæiske indre marked har brug for.
Og det må siges, at det i Barcelona blev understreget, hvor godt fællesskabsmetoden og den interinstitutionelle dialog fungerer. Og så skal jeg naturligvis erindre formanden for Den Socialdemokratiske Gruppe om, at vi ikke engang er nået halvvejs igennem det spanske formandskab endnu.
Nu skal vi blive ved med at yde vores indsats for en proces med modernisering og økonomisk liberalisering, og dertil kan De regne 100% med Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, og jeg er glad for at kunne konstatere andres tilslutning til de teser, der sikrer fremgangen for vores Fællesskab, selv om det er på bekostning af, at de her siger det modsatte af, hvad de erklærer i deres egne lande.
Og jeg afslutter nu, hr. formand, med en henvisning til det, der skete uden for Det Europæiske Råd: Barcelonas borgere opførte sig fornuftigt, sikkerhedsstyrkerne optrådte professionelt, og det store flertal af de tusindvis af demonstranter, hvis rettigheder er blevet respekteret og garanteret, optrådte fredeligt. Dette betyder naturligvis ikke, at jeg er enig i deres krav, for den demokratiske legitimitet, hr. formand, den har stats- og regeringscheferne, der samles i Det Europæiske Råd.
Hughes (PSE).
Til trods for den hektiske optakt til mødet i Barcelona, der antydede, at dagsordenen i høj grad ville udvikle sig til fordel for nyliberalisme og strukturelle reformer, så fastholdes de vigtigste punkter fra mødet i Lissabon, nemlig fælles økonomisk reform, fuld beskæftigelse og social samhørighed, og fra Göteborg spørgsmålet om bæredygtig udvikling.
Det eneste område i forbindelse med det overordnede policy mix, vi gerne havde set uddybet i Barcelona, er bæredygtig udvikling. Vi mener, det bør kædes sammen med andre politikområder og ikke blot kan behandles som en tilføjelse.
I Barcelona berørtes naturligvis spørgsmålet om liberalisering vedrørende åbningen af el- og gasmarkederne. Jeg har to bemærkninger til det. For det første bifalder vi sideløbende med forhandlingerne om liberalisering de centrale beslutninger fra Barcelona om at garantere borgerne offentlige tjenesteydelser af høj kvalitet i EU i forhold til territorial og social samhørighed. For det andet anser vi ikke liberalisering af sektorer som energisektoren for at være et mål i sig selv. Det skal foregå i nær tilknytning til målene om en mere kvalitativ og bæredygtig udvikling, større social samhørighed og bedre, billigere og mere effektive tjenesteydelser for borgerne. Ministerpræsident Aznar talte om mål for "fælles netforbindelser". Fra hvad jeg har erfaret, har liberaliseringen i Spanien imidlertid ført til en række strømafbrydelser i Madrid og andre områder. Det er den slags episoder, vi skal undgå. De kristelige demokrater har stillet forslag til en kompromistekst, som jeg håber vinder støtte i Parlamentet.
Der er endnu to punkter i teksten, som jeg gerne vil fremhæve. For det første er der behov for at styrke den økonomiske investeringspolitik i hele Europa for at tilskynde til offentlige og private investeringer som et væsentlig instrument til at stimulere økonomisk aktivitet. For det andet er der behov for at anerkende, at arbejdsmarkedsreformer skal sigte mod at skabe bedre arbejdspladser med vægt på kravet om væsentlige investeringer i mennesker og deres potentiale. Det er Parlamentets bemærkninger i Bullman-betænkningen. Denne investering skal især rettes mod uddannelse, træning og livslang læring.
Forslaget, som blev vedtaget af Kommissionen i dag, om vikarer fra vikarbureauer er et væsentligt bidrag i denne forbindelse. Det er med til at fremme den rette balance mellem bureauernes fleksibilitet og sikkerheden for arbejdstagere, der arbejder for og skifter mellem disse bureauer. Forslaget vil også medføre en forbedring af beskæftigelsesmulighederne. Derfor bifalder vi dette tiltag. De grundlæggende elementer i policy mixet er på plads, og det kompromisbeslutningsforslag, der er stillet, udstikker klart de nødvendige tiltag, vi skal gennemføre i de kommende uger og måneder. Jeg håber, at Parlamentet støtter forslaget.

Clegg (ELDR).
Barcelona-mødet resulterede naturligvis i mange gode tiltag, og jeg tilslutter mig tidligere taleres anerkendelse af den spanske ministerpræsidents og Europa-Kommissionens store arbejde med at nå de pågældende resultater. Dog må vi ikke gøre os falske forhåbninger. Måden, disse topmøder organiseres på, er et kritisk punkt. Vi lider alle af "mødefeber", en tilstand der bringer store og overdrevne forventninger frem før hvert eneste møde. Det skal dog siges, at denne situation ikke bliver bedre af visse EU-regeringers overskruede retorik, der f.eks. beskriver topmødet som en "knald eller fald-begivenhed". Det kan ikke undgås, at disse forhåbninger brister, når de udsættes for virkelighedens ubarmhjertige forhandlinger i Det Europæiske Råd. Det skader alles troværdighed.
Det er på tide at sætte en stopper for den falske forestilling om, at EU's konkurrenceevne på forunderlig vis kan skabes på EU's årlige forårsmøder. Det er ikke vejen frem. Det kræver en langt mere pragmatisk fremgangsmåde at forbedre konkurrenceevnen. Vi har brug for en mere langsommelig og konsekvent fremgangsmåde på tværs af politiske områder, hvis vi skal nå målene fra Lissabon, og ikke en vedvarende strøm af symbolsk retorik.
Min sidste bemærkning er, at konkurrenceevne ikke blot handler om, hvordan man sætter nye initiativer i gang, og hvor mange mål der opstilles. Det handler også om hvordan lovgivningen skal udformes for at sikre, at den virker efter hensigten. Vi ser alt for ofte EU-lovgivning der er direkte i modstrid med den overordnede stræben efter konkurrenceevne. Det glædede mig at høre hr. Barón Crespo give udtryk for samme synspunkt. Jeg bifalder konklusionens artikel 19 og ser frem til den nye interinstitutionelle fremgangsmåde, som vi håber vil indføre forskriftsmæssige konsekvensanalyser af alle EU-institutionernes arbejde. Vi ser frem til, at det tiltag tages op på Sevilla-topmødet.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. Aznar har givet os et flatterende billede af topmødet i Barcelona. Jeg deler ikke hans begejstring. Dette møde var hverken i form eller i indhold værdigt til den catalanske hovedstad. Først og fremmest vedrørende formen, så blev byen frygtelig forstyrret igennem flere dage: forhindringer for trafikken, en atmosfære med usikkerhed, den masive tilstedeværelse af sikkerhedsstyrker. Catalonien, der er en af de mest eurofile regioner i Europa, blev krænket. Hr. formand, De blev modtaget af Rådet. Præsidenten for det catalanske regionalstyre blev det ikke. Det var en skam. Men jeg tror, at mine meningsfæller vil drage de nødvendige konklusioner af dette.
For at blive anerkendt bør vi på demokratisk vis opbygge den catalanske republik og uden videre komme ind i Unionen. Hr. Aznar har set sin kapitalistiske glød langsomt blive kølet ned af sine kolleger, der snart skal følge valgets afgørelse. Ødelæggelsen af de offentlige virksomheder fortsætter ikke desto mindre, hvilket - hvad enten man vil det eller ej - er ensbetydende med en udhuling af de offentlige tjenesteydelser. Det gennemsnitlige arbejdsliv forlænges med fem år. For at fastholde de gamle arbejderes opgaver, betaler man de unge arbejdsløse. Fleksibilitet og mobilitet er de centrale ord i en europæiske beskæftigelsespolitik, og man regner med at arbejdsgiverne kan gøre omstruktureringerne humane, hvis det overhovedet er muligt. Resultaterne fra denne politik er usikkerhed for alle, stress, forringelse af de menneskelige forhold, vold og måske i morgen en tragedie som i Argentina, men på europæisk plan.
Hr. formand, når jeg ser på stjernerne i vores flag, så ser jeg et andet Europa. Et Europa med kultur, solidaritet, udveksling og evner. Det er Europa for hundredtusindvis af demonstranter i Barcelona. Det er fremtidens Europa.

Jové Peres (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, vi kan være enige i, at Det Europæiske Råd i Barcelona var vigtigt, men vi er tydeligvis uenige i vurderingen af mødets konsekvenser, hvilket fremgik af de omfattende og fredelige demonstrationer, som krævede et mere socialt Europa.
Rådets formandskab fremlægger Barcelona som fortsættelsen af Lissabon og siger, at det vil opnå konkurrenceevne via nogle reformer, som berører den sociale sikring, og liberaliseringer. Begge fremgangsmåder sætter spørgsmålstegn ved den europæiske sociale model og ignorerer, at det i Lissabon for at nå fuld beskæftigelse i 2010 blev anslået som nødvendigt at fastholde en vækst i BNP på 3%. Vi står imidlertid over for en anslået vækst på 1,3% for 2002 og en vækst i beskæftigelsen på 0,2%, hvorfor arbejdsløsheden i EU vil stige. Det er ikke tilstrækkeligt, at formandskabets konklusioner bekræfter, at det økonomiske opsving i verden er begyndt efter det bratte fald i 2001.
Et fleksibelt arbejdsmarked tillige med løntilbageholdenhed fordeler regressivt det sociale udbytte, skaber usikkerhed i beskæftigelsen og bidrager til at skabe grupper af marginaliserede og underbeskæftigelse. På den anden side foreslås det at reducere arbejdsløshedsbidragene og således give de arbejdsløse skylden for den situation, de befinder sig i, nedsætte prisen på arbejde, forøge pensionsalderen og fjerne incitamenterne til førtidspensionering. Alle disse ting er politikker, der set fra min gruppes synspunkt fjerner sig fra målsætningen om fuld beskæftigelse, som EU siges at stræbe efter, og som kræver stabile kvalitetsarbejdspladser med rettigheder.
Den strenge fortolkning af stabilitetspagten sikrer ikke engang den offentlige investering, når det skal fastlægges, om der er tale om alt for store underskud. Det ville imidlertid være fornuftigt og besindigt at gøre det, så Unionen kunne komme op på en tilstrækkelig investeringsrytme over for den nuværende økonomiske usikkerhed og over for behovene i forbindelse med udvidelsen eller det erklærede mål om at forøge de generelle bestræbelser inden for forskning, udvikling og innovation. EU har brug for en vækst- og beskæftigelsespagt, der styrker den reelle integration af de europæiske økonomier.
Det spanske formandskab har forsøgt at gå i dybden med liberaliseringen af energi- og transportmarkederne. Selv om hensigterne er blevet formindsket på topmødet, ser det ikke sammenhængende ud, at EU tager fat på disse liberaliseringsprocesser uden først at evaluere de problemer, der opstod i den første dereguleringsbølge. Det Europæiske Råd burde i Barcelona have evalueret den nuværende situation for de offentlige tjenester og for tjenester af almen interesse, før de vedtog nye foranstaltninger.
Det fremstilles som et videnskabeligt dogme, at liberaliseringer forbedrer kvaliteten af tjenesterne og nedsætter priserne. På den anden side er der mange eksempler på det modsatte: elektriciteten i Spanien, jernbanerne eller sundheden i Storbritannien.
For os er det nødvendigt på ny at sætte fokus på tanken om offentlige tjenester i opbygningen af Europa og fremme en debat om karakteristika og målsætninger for tjenester af almen interesse. Vi mangler at anerkende Barcelona for at "konsolidere og specificere principperne for tjenester af almen økonomisk interesse, der er omfattet af traktatens artikel 16, i et udkast til rammedirektiv".
På den anden side er der en række positive sager fra Barcelona, så som sygesikringskortet, ophævelsen af blokaden for Galileo - forudsat at projektet holdes under civil kontrol - holdningen om Gibraltar, beslutningerne - om end de er utilstrækkelige - om Mellemøsten og udviklingsbistand.
Imidlertid er det klart, at der er nogle bekymrende mangler på området udenrigsanliggender. Det Europæiske Råd har ikke taget hensyn til to situationer, der er særligt alvorlige: USA's erklærede hensigt om at kunne bruge atomvåben og landets trussel om et umiddelbart angreb på Irak. Det er uforståeligt, at Det Europæiske Råd ikke har pålagt den højtstående repræsentant for FUSP at tage de nødvendige skridt for at sikre, at USA holder op med at skabe spændinger i verden og ændrer strategi og således fjerner risikoen for atomoprustning.
Kort sagt, for os, for vores politiske gruppe og af de fremførte grunde var Det Europæiske Råds møde i Barcelona ikke tilfredsstillende.

Segni (UEN).
Hr. formand, i denne forhandling bad jeg om ordet som repræsentant for en fjern region, der ligger i Middelhavet, nemlig Sardinien, og for at tale om nogle problemer, der vedrører et mere omfattende område, nemlig hele Syditalien, men jeg vil sige nogle ting, som jeg reelt tror er i hele EU's interesse og ikke bare i visse befolkningers legitime interesse. Der er rent faktisk tale om nogle af de befolkninger, der har de største problemer i EU's 15 medlemsstater.
Det drejer sig om Middelhavsspørgsmålet. Den kommende udvidelse - som er glimrende, og som vi alle går ind for - får reelt det resultat, at den bringer EU længere nordpå, både konkret og på landkortet. Vi beder ikke om, at man standser denne proces, men vi beder om en kraftig genoptagelse af Middelhavspolitikken og den sydlige politik. Det beder vi om på vegne af regioner og folk, som altid har givet et stort bidrag til EU, som tror på EU, som ønsker at fortsætte, og som ganske enkelt anmoder om at få de nødvendige forudsætninger for at deltage i en harmonisk udvikling ligesom alle andre. Det beder jeg især om i dag, fordi der bl.a. med henblik på Euro-Middelhavskonferencen i næste måned er et projekt, som ligger min region særligt på sinde, men som formodentlig også ligger mange sydlige regioner på sinde, nemlig projektet med nedlæggelsen af den gasledning, der kan føre metan fra Algeriet og helt til det europæiske fastland via Sardinien og Korsika. Det er et projekt, som vi allerede har fremlagt for kommissæren, fru de Palacio - der er til stede her i salen, og som jeg sender en hilsen til - og det er et projekt, som Kommissionen allerede har kendskab til, og som den italienske regering har godkendt og bevilget en foreløbig finansiering. Tro mig, kære kolleger, i denne vigtige Euro-Middelhavspolitik er det et projekt, som er af stor vigtighed, hvilket De er klar over, fru kommissær, og hvilket de spanske repræsentanter også ved, eftersom de har de samme problemer selv. Europa er ikke bare Nordeuropa, det er også Middelhavsbefolkningernes Europa.

Blokland (EDD).
Hr. formand, det er bemærkelsesværdigt, hvorledes der inden stats- og regeringschefernes topmøder tales meget om, hvilke emner der under et givet topmøde skal træffes afgørelse om. Denne gang var det et spørgsmål om at tilføre kendte målsætninger ny dynamik.
En af de kendte målsætninger, jeg vil fremhæve, er integration af miljøhensyn i den sociale og økonomiske politik. I sluterklæringen fra topmødet i Barcelona understreges balancen mellem den økonomiske og den sociale politik endnu en gang. Det er positivt, men der mangler et element. Konklusionerne lægger ikke i tilstrækkelig grad vægt på integration af miljøhensyn. Der anføres mange konkrete økonomiske mål, men man er i for ringe grad opmærksom på, hvad den økonomiske vækst betyder for miljøet.
Det er glædeligt, at der fokuseres på energibeskatning. Energibeskatningen kan bidrage til at sikre en ansvarlig energianvendelse og styrke bestræbelserne for at reducere udledningen af drivhusgasser. Jeg støtter fuldt ud anvendelsen af økonomiske instrumenter som middel til at fremme en mere rationel energiudnyttelse. Når det gælder beslutningen om at indføre en energiafgift, vil jeg imidlertid gerne spørge kommissær de Palacio, hvilken betydning en miljøafgift på energi efter hendes opfattelse vil have for handlen med rettigheder til udledning af drivhusgasser?
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg gerne sige, at topmødets resultater i flere henseender betegner et skridt i den rigtige retning. Der kan noteres fremskridt. Men det var ikke et topmøde om de overordnede politiske linjer, hvilket havde været rimeligt. Vi må forvente, at stats- og regeringscheferne udstikker retningslinjerne for EU's fremtid. Drøftelsen af detailspørgsmål, hvor vigtige de end måtte være, hører ikke hjemme under et topmøde. Kort sagt, der er for mange topmøder og for få overordnede retningslinjer.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, rapporten fra formanden for Det Europæiske Råd om mødet i Barcelona er deprimerende læsning. Hr. Aznars formel for opbygningen af et mere fleksibelt arbejdsmarked er dødsstødet for den europæiske sociale model.
Det er faktisk derfor, at den spanske regering indsatte store politistyrker på gaderne i Barcelona med den undskyldning, at Batisuna lagde op til voldelige sammenstød mellem dem og antiglobaliseringsdemonstranter. Heldigvis har hr. Aznar ikke haft held til det. Det grundlæggende sammenstød, vi var vidne i Barcelona, var sammenstødet mellem formandskabets fæstning og hundrede tusinde almindelig mennesker, der demonstrerede i Barcelonas gader.
Sluttelig vil jeg gerne udtrykke min dybe medfølelse med familien til professor Marco Biagi, som jeg kendte personligt.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, efter min mening drejer det sig i denne forhandling ikke så meget om at fremhæve de lyse sider eller skjule de mørke som at komme med en objektiv vurdering, der er så afbalanceret som mulig, af de resultater, der er opnået i Barcelona.
Jeg synes, at der i Barcelona har været en fornuftig balance mellem det ønskelige og det mulige, som har tilladt EU at komme videre i såvel dets interne dimension som i dets eksterne projektering. Der er truffet en lang række beslutninger på meget vigtige områder, f.eks. på infrastrukturområdet. Det er klart, at der ikke kan være et forenet Europa, hvis der ikke netop finder en forbedring sted af infrastrukturerne, bl.a. fordi integrationen af markederne ikke kun er et politisk eller juridisk begreb, men først og fremmest og i særdeleshed et fysisk begreb.
I dag, hvor der, hr. formand, tales så meget om en hurtigere ændring og om udfordringerne og prøvelserne i et Europa under forandring, synes jeg, at man i prioriteret rækkefølge skal gøre sig klart, hvad der kan vente, og hvad der ikke kan vente. I denne prioritering er det netop infrastrukturerne, der ikke kan vente, for da det er et trægt system, bliver det helt umuligt at indhente de akkumulerede forsinkelser.
Det samme er tilfældet, hr. formand, med den sociale dialog. Jeg synes ikke, at det vigtige, når man taler om idéer, er deres farve. Når jeg taler om idéer, tænker jeg naturligvis ikke på ytringerne fra hr. Gorostiaga, som her i Parlamentet er talsmand for terrorgruppen ETA, og som faktisk kunne udbrede sin kondolence til ofrene for dem, hvis meninger han giver udtryk for her i dag.
Hr. formand, jeg sagde, at med hensyn til idéerne, er det vigtige ikke at være opmærksom på deres politiske farve, men på om de er sande eller falske. Jeg synes ikke, hr. formand, at der er nogen, der i dag siger, at jo mere fleksibelt et system er, jo mindre arbejdsløshed er der. Jeg synes, at det, der kan slås fast med syvtommersøm, er, at ingen gruppe eller person kan have monopol på det sociale, for en politiks virkelige sociale karakter afspejles i arbejdsløshedstallene og i kvantiteten og kvaliteten af de tjenesteydelser, som staten yder vores borgere. Derfor foretrækker vi at lade andre politiske grupper tage sig af utopien om at bygge sociale paradiser på økonomiske kirkegårde.
Kun fremgangsrige samfund kan effektivt imødekomme befolkningens sociale behov. I denne forstand er det, hr. formand, nødvendigt at sige, at det vigtige er at reformere for at bevare det væsentlige ved vores sociale model. Det er nødvendigt at være opmærksom på, at vores økonomiers produktivitet og konkurrenceevne er afgørende for at sætte skub i denne proces. Konkurrenceevne og protektionisme er et helt umuligt ægteskab.
Landenes økonomiske historier viser klart, at mure og protektionisme er et historisk asyl fuldt af ineffektivitet og også en historisk kilde til fattigdom. Berlinmurens fald viser tydeligt, hvad vi finder, når vi løfter gulvtæppet. Jeg ser derfor også, hr. formand, konklusionerne fra Barcelona som en vej til at genvinde den europæiske økonomis konkurrenceevne, som begynder i folkeskolen, for at genfinde vækstsporet og for at bekæmpe det ødelæggende arbejdsløshedsproblem. Dette er baggrunden for min og vores gruppes anerkendelse af Kommissionens indsats, og naturligvis også EU-formandskabets.
Formanden.
 Jeg kan forstå, hr. Gorostiaga, at De ønsker at få ordet. Hvis det er en personlig udtalelse, kan De gøre det i henhold til artikel 122 ved afslutningen af forhandlingen.

Poos (PSE).
Hr. formand, erklæringen fra Barcelona om Mellemøsten er et af Det Europæiske Råds første forsøg på at komme væk fra det uforståelige politikersprog og undgå det fejlagtige princip om lige afstand, som indtil nu har været kendetegnende for Rådet fælles holdninger. Europa-Parlamentet viste allerede vejen med dets beslutning i februar og FN's Sikkerhedsråd med dets resolution 13/97. Samtidig kan vi konstatere, at fredsforkæmperne løfter hovedet selv i Israel og jeg glæder mig over, at vores Udvalg om Udenrigsanliggender i går besluttede at invitere hr. Yossi Beilin og hr. Abed Rabbo, som er de væsentligste fortalere for fredskoalitionen. På grund af de seneste ugers uretfærdige og ubarmhjertige voldsspiral var det faktisk på tide at anvende en mere konkret sprogbrug og at fordømme ikke kun de palæstinensiske selvmordsterroristers handlinger, som vi fordømmer, men ligeledes de provokationer, ødelæggelser, udenretslige henrettelser, den overdrevne brug af magt samt den isolering, som Sharon-regeringen har pålagt palæstinenserne.
Under en nyligt overstået rejse til Ramallah kunne to kolleger fra min gruppe, hr. Menéndez og hr. Sakellariou, ved selvsyn konstatere den ekstreme usikkerhed i palæstinensernes levevilkår. Men det, som jeg betegner som en europæiske kovending, består ikke i, at Israels krænkelser af den internationale lovgivning, og særligt af den fjerde Genève-konvention, særligt hænges ud, men i den afvisning af enhver form for sikkerhedspolitik, som hr. Sharon siden sin udnævnelse med succes har gjort sig til talsmand for, som vi ved.
Jeg nævner den sætning, som jeg mener er væsentlig for at finde en løsning på den nuværende situation, nemlig at det er væsentligt at beskæftige sig indgående med de politiske, økonomiske og sikkerhedsmæssige aspekter, som er uadskillelige og indbyrdes afhængige elementer i en og samme proces. Det politiske element, som EU reelt bør insistere kraftigt på, er tilbagetrækningen af den israelske hær fra de besatte områder til landets internationalt anerkendte grænser, nemlig grænserne fra 1967. Men det er desværre ikke hr. Arafat, der har løsningen på, hvordan dette mareridt kan stoppes, det er hr. Sharon. Hvis hr. Sharons regering derimod - imod alle forventninger og ved at lade hånt om rådene fra hele det samlede internationale samfund - hårdnakket bliver ved med at finde en militærisk løsning på konflikten, så burde EU, hr. formand for Rådet, ophæve den associeringsaftale, der knytter Unionen til Israel, idet en af de væsentlige betingelser herfor ikke længere er opfyldt. Jeg mener på den anden side, at EU bør give hr. Sharon regningen over de investeringer, der er finansieret af de europæiske skatteydere, og som med vilje er blevet ødelagt af den israelske hær.

Caveri (ELDR).
Hr. formand, det er ret sjovt, at vi skal nærlæse Rådets dokumenter lige efter topmøderne. Det har jeg også gjort, og jeg har kastet et privilegeret blik på transportsektoren, hvor jeg ser nogle interessante ting, nemlig det fælles luftrum, Gibraltar-sagen, jernbanerne og Galileo. Der er med andre ord en række gode og interessante nyheder. Jeg er dog lidt bekymret, når jeg læser passagen om de transeuropæiske transportnet, selv om denne passage starter godt. Der står, at man skal skynde sig, og at der skal foretages en revidering inden december 2002, og herefter står der, at det er nødvendigt at forbedre transportforholdene i hele EU og at afhjælpe de eksisterende flaskehalse i regioner som Alperne, Pyrenæerne og Østersøen. I hvidbogen står der dog "fjerne" i stedet for "afhjælpe", og det er uden tvivl bedre. Jeg mener således, at vi bør arbejde på dette projekt med at fjerne flaskehalsene, og her tænker jeg ikke mindst på situationen i Alperne.
I den forbindelse vil jeg gerne minde om, at man i disse erklæringer desværre ikke nævner Mont Blanc-spørgsmålet. Jeg vil gerne sige til Kommissionens næstformand, fru de Palacio, at det er ved at blive en farce, for efter tre år er man stadig ikke klar over, hvad der skal ske. Bliver tunnellen genåbnet for lastbiler? Bliver den ikke genåbnet? I øjeblikket er det kun biler, der kører igennem. Jeg ville dog gerne have, at vi skabte klarhed omkring dette spørgsmål. Vores holdning som indbyggere i Valle d'Aosta er velkendt, nemlig at vi ønsker en begrænsning på grund af sikkerheden og miljøforureningen. Resten risikerer at ende med en masse snak, som dog skaber en stor usikkerhed blandt befolkningen, og jeg må sige, at det også skaber en vis mistillid til institutionerne.

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. minister, jeg var også i Barcelona. Ikke for direkte at deltage i topmødet, men fordi der samtidig blev afholdt en fælles ngo-konference om bæredygtig udvikling under deltagelse af ngo'er fra faglige organisationer, ngo'er fra miljøorganisationer, Det Europæiske Miljøkontor og den sociale platform.
Bæredygtig udvikling burde også have været emnet for topmødet. Der blev under ngo-konferencen udtrykt stor skuffelse over, at der reelt kun er gjort ringe fremskridt, når det gælder integration af politikkerne på det økonomiske, det sociale og ikke mindst det miljømæssige område, sådan som det også blev påpeget af hr. Blokland for et øjeblik siden. På topmødet i Laeken blev der opregnet en række strukturelle indikatorer på det miljøpolitiske område, men der er tydeligvis ikke tale om integration. Når der tales om en økonomisk vækst på omkring 3%, er det ikke ensbetydende med, at vi taler om bæredygtig vækst på lang sigt. Det er et af de problemer, vi står over for.
De sociale ngo'er og de faglige organisationer understregede endvidere, at de selvsagt støtter bestræbelserne for at sikre fuld beskæftigelse. Imidlertid savner de en angivelse af de betingelser, der skal være opfyldt for at nå målet. Det er eksempelvis ikke nemt at opnå mobilitet eller fleksibilitet på arbejdsmarkedet, hvis en række betingelser, som udgør forudsætningen herfor, ikke er på dagsordenen.
I protokollen til Rådets erklæring anføres der et sted, at det drejer sig om fleksibilitet og social sikkerhed. Imidlertid møder eksempelvis direktivet om midlertidige ansættelsesforhold, som kunne sikre øget fleksibilitet og sikkerhed, voldsom modstand. Der lægges alle tænkelige hindringer i vejen for dette direktiv.
Der kan nævnes en række andre områder. De sociale fora fremførte aspekter vedrørende liberaliseringen og dennes følger for tjenesteydelserne. Vi har her i Europa-Parlamentet for nylig drøftet spørgsmålet om liberalisering af forsyningspligtydelser. Vurderingen af denne form for liberalisering var mådelig. De faglige organisationer og de sociale ngo'er er derfor bekymret over følgerne af yderligere liberalisering af energimarkederne. Heroverfor står en beskeden miljøafgift på energi som et positivt element. Man påpeger den manglende klarhed, når det gælder spørgsmål som det fremtidige sundhedsvæsen og undervisningssystem og følgerne for forsyningspligtydelserne. Den bekymring viderebringer jeg hermed.
Den omhandlede bekymring fik mæle, da omkring 100.000 demonstranter gik på gaden, og da disse efterfølgende blev imødegået af 2-300.000 mennesker, som vender sig imod globaliseringsmodstanderne. Vi må tilstræbe, at det ikke bliver ved ordene, men udmøntes i praksis, i konkrete direktiver, i svar på de spørgsmål, der stilles. Og på det punkt nærer jeg en vis bekymring.

Abitbol (EDD).
Hr. formand, vi oplever nu en gang i kvartalet på hvert topmøde Europa forherlige sig selv, en kvartalsmæssig selvforherligelse, som foregår, samtidig med at antallet af demonstranter i gaderne i Göteborg, Nice og Barcelona stiger, og de europæiske folk helt tydeligt i langt højere grad holder med demonstranterne end med deres ledere, som mødes i en mere og mere beskyttet ærlig kamp fra EU-topmøde til EU-topmøde. Hvis EU nu i realiteten styrker hele sin modstand mod den ultraliberale globalisering, er det, fordi alle har forstået, at EU også i Doha var blevet den største fortaler for globaliseringen på det sidste WTO-topmøde. Europa, det vil sige det, De kalder Europa, nemlig de europæiske institutioner, er reelt blevet den tragt, hvorigennem man forsøger at få de europæiske befolkninger til at sluge en regel, som i bund og grund er så gammel som jorden selv, nemlig den om pengenes magt. Der er ikke længere nogen europæere, der tror på Deres billede af Europa som brugt, ældet og træt, som den franske premierminister ville sige, når han taler om sin konkurrent, og befolkningerne er med en refleks, som i grunden er helt igennem sund, i færd med at genfinde deres personlighed ved hjælp af en identitetsafstemning. Den knytter sig fortrinsvis til et højreresultat for øjeblikket, for Europa er utvivlsomt især en gammel internationalistisk og således i dag globalistisk idé, og jeg tror, at Europa-Parlamentet såvel som alle andre europæiske institutioner fuldstændigt undervurderer Europas miskredit. Det sidste Eurobarometer - jeg er lige straks færdig - hvis resultater efter min opfattelse ikke er blevet tilstrækkeligt udbredt, viser, at hvis EU forsvandt, ville 50% af europæerne være ligeglade, 28% ville være glade og 21% ville være kede af det. Og stadig er man lige tilfreds hvert kvartal, og efter hvert topmøde stiller man sig tilfreds med det hele. Jeg må indrømme, at jeg begynder at spørge mig selv, om dette møde stadig har nogen reel berettigelse.

Berthu (NI).
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Barcelona har fornyet medlemsstaternes forpligtelse til inden 2004 at opnå en omtrentlig balance eller et overskud på deres budgetter. Man kan let forestille sig, hvor krævende denne målsætning må være for de lande, der står midt i en valgkampagne. Derfor skal vi være lydhøre over for forslaget fra den franske premierminister, der - og vi befinder os stadig i Barcelona - omhandlede oprettelsen af det, han kaldte "en offentlig fælles saldo for euroområdet som et nødvendigt supplement til den fælles pengepolitik".
Faktisk er idéen om en fælles europæisk budgetsaldo logisk nødvendig for det nye integrerede pengesystem. Men samtidig kan alle sagtens få øje på formålet med manøvren, nemlig at opløse de forsømmelige staters underskud i de artige staters overskud. Her kan man se en af euroens bagsider, nemlig den mere og mere uansvarlige holdning hos de nationale forvaltninger, som allerede er fremskreden på grund af vekselkursens forsvinden i de enkelte lande. Den umiddelbare disciplin, som markedet udøver på de nationale forvaltninger, forsvinder lidt efter lidt, og den skal erstattes af oprettelsen af en central administrativ myndighed, der virker ved hjælp af påbud.
Derfor har Det Europæiske Råd i Barcelona som en logisk følge af ovennævnte besluttet at styrke de eksisterende budgetkoordineringsværktøjer og har pålagt Kommissionen at stille forslag herom efter de franske og tyske valg. Euromaskineriet begynder at vise sine konsekvenser, hr. formand.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Uanset om vi lægger ansigtet i de rette folder, kommer vi ikke uden om, at mødet i Barcelona var en stor skuffelse. Lissabon-processen, som blev iværksat med så store forhåbninger for to år siden, blev sat i stå i Stockholm sidste forår. I sidste uge opnåede EU's regeringschefer lige netop nok til at holde de økonomiske reformer på sporet, men alt for lidt til at tage de sidste afgørende skridt, der er så stort behov for i Europa.
Jeg var ikke overrasket over at høre kritikken af Tony Blairs holdning til topmødet fra hans eget parlamentsmedlem, Stephen Hughes, denne eftermiddag. Han beskrev hr. Blairs holdning som nyliberalistisk. Vi ved, at hr. Blair ingen indflydelse har på de socialistiske instinkter og stemmer fra parlamentsmedlemmerne fra Labour-partiet, men Tony Blair talte for længe siden om, at Barcelona var et knald eller fald-møde. Efter mødet talte han kun om små, men sikre skridt.
Hr. Aznar har beskrevet Lisabon-processen som uigenkaldelig, men det er egentlig ikke det centrale punkt. Selv om det ikke er et tilbageslag for EU, så koster den manglende evne til at frembringe reelle fremskridt EU-arbejdspladser, velfærd og velstand. I takt med at Barcelona-mødet nærmede sig, blev formandskabets mål mere beskedne og forventningerne nedtonet. I stedet for en fuld liberalisering af energimarkedet, som Frankrig modsatte sig sidste år i strid med landets traktatmæssig forpligtelser, tales der nu om "delvis" liberalisering en gang i fremtiden. I stedet for øjeblikkelige tiltag for det indre marked tales der nu om en række tidsfrister i årene frem. Desværre er sidste weekends pressemeddelelse ikke andet end en ønskeliste med tidsfrister. Det er ikke bindende aftaler på trods af den spanske regerings og ministerpræsidents gode hensigter, som dog fortjener stor ros.
De barske forhandlinger om eksempelvis de specifikke betingelser for liberalisering af det private energimarked, om direktiverne om finansielle tjenesteydelser, om fælles europæisk luftrum har vi stadig til gode. For hvert af disse områder udgør mødet i Barcelona blot en viljestilkendegivelse, og ikke en afsluttet sag. På samme tid styrer Barcelona-mødet på andre områder også EU i den forkerte retning. Pressemeddelelsen ser overfladisk på større offentlige udgifter inden for en række prioriterede områder, hvor det netop er lavere skatter og færre offentlige udgifter, som er nøglen til EU's fremtidige økonomiske succes.
Meddelelsen bekræfter endnu en gang en europæisk social model, som desperat trænger til en reform. Der forudses større harmonisering af energiskatterne som belønning for det, der har vist sig at være en begrænset og usikker liberalisering af energimarkedet, som Frankrig er gået med til. Den franske modstand på energiområdet og den interventionistiske tone i dele af meddelelsen understreger det fortsatte behov for at fortrænge socialisterne fra magten i hele EU.
Ministerpræsident Aznars og Berlusconis liberaliseringsinstinkter og forventninger er opmuntrende, men EU kan kun omsætte disse til handling, hvis hr. Hughes og hans venner på venstrefløjen mister regeringsmagten ved de mange nationale valg i år. Centrum-højre partiernes valgsejr i Portugal efter Italien, Østrig og Danmark er gode tegn. Medmindre der sker reelle ændringer, brister forhåbningerne til EU's økonomiske fremtid.
Til slut vil jeg henvise til The Financial Times, som meget rammende skrev, at løftet om at gøre europæisk økonomi til den mest konkurrencedygtige i verden virkede meget ambitiøs for to år siden i Lissabon, og vil, medmindre vi snart ser praktiske fremskridt, fremstå som meningsløs.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne bifalde erklæringen fra Barcelona om Mellemøsten, og jeg er sikker på, at hensigterne og idéerne følges op af intens diplomatisk aktivitet fra EU's side.
Jeg vil gerne minde min kollega, Jonathan Evans, om, at afgørelsen i Lissabon vedrørte den mest konkurrencedygtige europæiske økonomi i verden baseret på social integration og territorial samhørighed. Vi ved alle, at markedet i sig selv ikke skaber social retfærdighed for befolkningen i Europa. Det kan det simpelthen ikke, og det kommer det heller aldrig til. Det ved vi til trods for ideologien hos de konservative i Det Forenede Kongerige, der har tabt to valg i træk på baggrund af deres tilgang til økonomien og befolkningen i Det Forenede Kongerige.
Min reaktion på Barcelona er lettelse over, at snyderiet omkring liberalisering og privatisering blot var snyderi, at den politiske magtbalance i Rådet fortsat ligger fra centrum og ud til venstre, hvor man ved, at befolkningen i Europa i lige så høj grad ønsker et socialt Europa som et markedets Europa, og at balancen mellem socialpolitik og økonomisk politik, beskæftigelsespolitik og bæredygtighed skal fastholdes. Det glæder mig, at Rådet i Barcelona anerkendte dette.
Jeg ønskede især at bifalde et særligt aspekt, nemlig forpligtelsen til et direktiv om rammerne for de offentlige tjenesteydelser. Det er et vigtigt område for et borgernes Europa. Vi ved, at befolkningen i Europa ønsker offentlige tjenesteydelser af høj kvalitet, vi ved, at de ønsker dem til en pris, der kan betales, og at de skal være almindeligt udbredt. De virksomheder, der står for den almindeligt udbredte levering af offentlige tjenesteydelser, og medlemsstaterne er ansvarlige for at sikre, at de leveres, og at arbejdstagerne i disse virksomheder har retssikkerhed.
Kommissionen, Rådet og Parlamentet ved, hvad et rammedokument af denne art skal indeholde. Hvorfor så udsætte det til december? Det bør efter min mening fremlægges i Sevilla.
Mit sidste punkt vedrører opfordringen til Kommissionen om at udarbejde en forordning om en gruppefritagelse for tjenesteydelser af almen interesse for det tilfælde, at EF-Domstolen finder, at denne form for støtte til tjenesteydelser af almen interesse er et brud på konkurrencelovgivningen. Hvorfor ikke fremlægge denne forordning straks i stedet for at sætte os i en tvangssituation? Vi bør gøre det nu, mens vi har tiden og roen til at gøre det, og, som jeg siger, garantere de tjenesteydelser, vi har brug for i Europa.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru næstformand for Kommissionen, mine damer og herrer, først vil jeg gerne tilslutte mig Parlamentets tilkendegivelse af sorg i forbindelse med mordet på professor Biagi og den fuldstændige fordømmelse af terrorismen.
Hvad angår resultatet af Det Europæiske Råds møde i Barcelona, synes jeg, at det er positivt, som Den Liberale Gruppe har opfattet det. Resultaterne ligger utvivlsomt ikke på højde med de forventninger, som formandskabet havde skabt, men der er tilstrækkeligt med succeser til at efterlade det indtryk, at der har været konkrete fremskridt og klare forpligtelser til at styre mod de mål, der blev fastsat i Lissabon, og såvel rådsformanden som kommissionsformanden har allerede påtaget sig at beskrive dem nærmere.
Her til morgen, da jeg drøftede disse aspekter i Udvalget om Udenrigsanliggender med professor Issing fra Den Europæiske Centralbanks styrelsesråd, var vi dog enige om at hilse disse fremskridt velkommen, men også om at betragte dem som utilstrækkelige såvel med henblik på at sikre, at forpligtelserne fra Lissabon reelt bliver opfyldt - i henseende til de nødvendige strukturelle reformer, idet der tydeligvis ikke er garantier for, at vi når det, der blev fastsat, det vil sige en bæredygtig økonomi, der er konkurrencedygtig på internationalt plan, og som er baseret på vækst og sikrer økonomisk og social samhørighed - som med henblik på at konsolidere den vækstproces, der tegner sig for øjeblikket. En vækstproces, som naturligvis netop skal genspejles i en tillid til, at sådanne strukturelle reformer bliver gennemført.
Jeg har ikke mere tid tilbage, hr. formand, men jeg vil gerne påpege, at der i Barcelona også har været et signal om en distancering fra den offentlige mening eller fra den utvivlsomt fordrejede opfattelse af EU. Det er tydeligt, at det er kommet til udtryk.
Og for at løse dette skal der også arbejdes. I Sevilla er der et forslag til en ny fokusering af Rådets arbejde. Jeg synes, at den er absolut nødvendig, og at man skal være opmærksom på, at det for at kunne regne med denne tilnærmelse også er nødvendigt at inddrage regionerne i dette arbejde med fuld lovgivningsbeføjelse, da de er nærmest borgerne.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
For det første vil jeg gerne tilslutte mig fordømmelsen af terrorismen, og jeg vil også gerne fordømme attentatet mod hr. Biagi, ud over at give udtryk for min deltagelse over for hans familie og venner.
Det Europæiske Råd har vedtaget den såkaldte Barcelona-erklæring om Mellemøsten for at sætte skub i en dialogbaseret løsning af den palæstinensisk-israelske konflikt, og jeg lykønsker det hermed. Jeg kan dog ikke sige det samme om hr. Aznar og hans spanske regering, der optræder som havemandens hund, som hverken spiser eller lader andre spise for så vidt angår den politiske og historiske konflikt med det baskiske folk.
På den ene side nægter hr. Aznar at føre en demokratisk dialog om dette spørgsmål, og på den anden side ringeagter og torpederer han fredsbevægelsernes interesser, f.eks. El Karris. Han har ydermere sat hele det spanske diplomatis maskineri i sving for at forsøge at forhindre, at såvel Kongressen som Senatet i den nordamerikanske stat Idaho diskuterer det baskiske spørgsmål.
Heldigvis har hverken kongresmedlemmerne eller senatorerne ladet sig intimidere, og de har vedtaget hver deres beslutninger om fordømmelse af terrorismen, om respekt for baskernes selvbestemmelsesret og om tilskyndelse til en proces med demokratisk dialog for at få en fredelig løsning på situationen i Baskerlandet, som ikke ligger uden for EU, men mellem Frankrig og Spanien, og som derfor er et internt problem i EU, som vi skal løse, ud over at bekæmpe terrorismen.
Jeg beklager, at hr. Aznar har forladt Parlamentet, måske fordi han ikke ønsker at lytte til nationalisternes indlæg, og jeg håber også, at hr. Salafranca ikke anklager mig for at være talsmand for nogen terrorgruppe på grund af disse ord.

Raschhofer (NI).
Hr. formand, kære kolleger, i Lissabon blev det modigt, ambitiøst, ja ligefrem i store vendinger formuleret, at EU skal gøres til det mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomiske område i verden inden 2010. Hurra for så stor vilje. Ikke hurra for resultaterne fra mødet i Barcelona. Den længe savnede fuldstændige åbning af energimarkederne kom ikke. Et tvivlsomt kompromis, for et velfungerende indre marked er nøglen til vækst og beskæftigelse. Dagbladet Neue Züricher Zeitung sammenfattede meget rammende resultatet fra mødet i Barcelona i én sætning: "Europa mellem vilje og kunnen". Jeg er enig med hr. Solana i hans kritik af dette konferencediplomati. Der bliver produceret bjerge af papir, der bliver ført private og mindre private samtaler, samlet set bliver der altså overalt erklæret stor vilje og et ønske om i fælles interesse at indtage en økonomisk og i stigende grad politisk vigtig rolle i verden.
Den udsatte liberalisering af energimarkederne er et eksempel på, at Europa fortsat er langt fra at kunne. Navnlig på et centralt område som det indre marked er det efter min mening økonomisk-politisk udtalt skadeligt og - som hr. Evans formulerede det - politisk meningsløst!

Tajani (PPE-DE).
Hr. formand, at ignorere de ønsker om modernisering, der blev givet udtryk for i Barcelona, ville i grunden være et egoistisk valg, hvor man kun tænker på sig selv og ikke forestiller sig en bedre fremtid for sine egne børn. Ægte solidaritet er at gøre et reelt forsøg på at skabe et bedre og mere retfærdigt samfund. Med disse ord afsluttede Marco Biagi i går sit indlæg om topmødet i Barcelona. Parlamentet kan kun være enigt i udtalelserne fra denne økonom, som var den italienske regerings konsulent, og som blev myrdet i Bologna i går aftes. At dele hans holdning er den bedste måde at mindes ham på her i Bruxelles. Det Europæiske Råd gjorde det nemlig muligt at gøre fremskridt i arbejdsløshedsbekæmpelsen. Der er tale om nye budskaber om fleksibilitet på arbejdsmarkedet, og hvis disse foranstaltninger gennemføres, vil unge europæere få mulighed for at slippe ud af deres sociale vanskeligheder. Beslutningen om at støtte iværksætterne og styrke konkurrenceevnen med det generelle opsving, der forventes, giver os gode forhåbninger for fremtiden. Det er også positivt, at man har besluttet at liberalisere gas- og elektricitetssektoren, men vi har endnu ikke overvundet statsøkonomitilhængernes modstand, der stadig eksisterer i EU. Vi går ligeledes ind for iværksættelsen af Galileo-programmet og for de beslutninger, der er truffet for at fremme freden i Mellemøsten.
Der blev truffet mange positive beslutninger på Det Europæiske Råds møde i Barcelona under den spanske regerings ledelse, som efter vores mening var positiv, hvilket også var tilfældet med arbejdsresultaterne, selv om der er nogle uklarheder i forbindelse med tre spørgsmål. For transportens vedkommende er det nødvendigt at fjerne alle hindringer for den frie bevægelighed, for konkurrencen og for det indre markeds funktion. Vi håber ikke, at Italien i fremtiden må lide under nogle forkerte valg. Man kunne også gøre en større indsats for Middelhavsområdet. I fremtiden skal vi i højere grad overveje en egentlig Middelhavsbank end en Euro-Middelhavsfond. Det bliver også nødvendigt at gøre en indsats for at styrke Balkanlandenes stabiliserings- og associeringsproces. Vi er overbevist om, at disse spørgsmål vil blive taget op og løst på en positiv måde i løbet af det spanske formandskab, og at man ligeledes meget resolut fortsætter bekæmpelsen af terrorismen, som er en af de prioriteringer, rådsformand Aznar nævnte ved præsentationen af det spanske formandskab. Det er en kamp, hvor der ikke bør være nogen forskel på indsatsen fra de politiske kræfter i Europa-Parlamentet, som formodentlig alle ønsker at forsvare demokratiet og forhindre, at terrorismen får nye tilhængere.

Andersson (PSE).
Hr. formand, jeg er en varm tilhænger af Lissabon-strategien, da den består af en lang række forskellige politiske områder, der skal harmoniseres.
Jeg var meget bekymret inden mødet i Barcelona først og fremmest på to punkter. Det første handler om balancen i strategien. Jeg var bange for, at den kunne blive rykket, og at der kun ville blive talt om deregulering. Det andet drejer sig om, hvordan strategien om bæredygtig udvikling skulle kunne få tilstrækkelig plads i dokumentet.
Angående det første punkt glæder jeg mig over, at det ikke blev, som jeg frygtede. Jeg synes, at der er en god balance i proceduren. Der er forslag om deregulering af el- og gasmarkederne og finansmarkedet samt forslag til forbedring af barnepleje, øget beskæftigelse og andre forhold på det sociale område, hvilket omfatter en skærpelse af den sociale model.
Hvad angår forslaget om bæredygtig udvikling, må jeg dog konstatere, at det er tyndbenet. Det blev, som jeg frygtede. Det eneste, som er rigtig tydeligt, er forslaget om, at landene skal undertegne Kyoto-protokollen.
Dette er nok så vigtigt, men dokumentet er i øvrigt alt for tyndt og indeholder kun bemærkninger til nogle sager. De økologiske aspekter forsvinder tilsyneladende i fremtiden.
En anden side af den bæredygtige udvikling er forholdet mellem vores rige lande og udviklingslandene. Den målsætning, som blev fastlagt for udviklingsbistanden, ligger langt under FN's målsætning. Målsætningen om at bidrage med halvdelen af de 0,7%, som FN har fastlagt, er alt for lav. Bekæmpelsen af fattigdommen bliver undermineret i forhold til Kommissionens forslag.
Jeg tror på Lissabon-processen. Jeg tror også på, at balancen kan bevares fremover. Jeg håber desuden også på, at spørgsmål om den bæredygtige udvikling og de økologiske aspekter ved de kommende forårstopmøder bliver integreret mere tydeligt i processen. Det er bydende nødvendigt for, at processen kan overleve.

Borghezio (NI).
Hr. formand, ved at slå en mand ihjel som professor Biagi ønskede De Røde Brigaders terrorister og mordere at lukke munden på en modig intellektuel, som var konsulent for arbejdsministeren, Roberto Maroni. De kunne ikke tilgive, at han netop støttede de principper, der blev slået fast på Det Europæiske Råd for nylig, og at han stillede sin store kompetence til rådighed for sit lands regering med henblik på revideringen af artikel 18 og af Italiens arbejdslovgivning i det hele taget. Det er en lovgivning, hvor der stadig er nogle punkter, som hindrer moderniseringen af vores arbejdsmarked, der er et af de mest forældede i Europa. Det, som vi kan lære heraf, er - sådan som denne arbejdets martyr fastslog flere gange - at det kun er virkeligt reformpolitiske indgreb i arbejdslovgivningen, der giver nogle egentlige beskæftigelsesmuligheder og således nogle muligheder for vores børns fremtid såvel i Italien som i Europa.
På Det Europæiske Råd i Barcelona løste man dog ikke det vigtige spørgsmål om EU's kommende retningslinjer på det økonomiske og sociale område. Vi er af den opfattelse, at kun et EU, som er udtænkt og opbygget fra grunden, hvor der tages udgangspunkt i landene og regionerne, og hvor der tages højde for særprægene og de forskellige udviklingsmodeller, der har rodfæstet sig igennem flere årtier, kan nå målsætningen om en egentlig og reel balance mellem arbejdets modernisering, produktionsudviklingen og den sociale sikring.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg bifalder uforbeholdent det spanske formandskabs og den spanske ministerpræsident og rådsformand Aznars teams forberedelser af topmødet. Hvad bedømmelsen af resultaterne angår, vil jeg gerne fortsætte der, hvor vores gruppeformand stoppede, og vende tilbage til dobbeltmoralen, som har ført den fjer, som resultaterne er blevet skrevet med. Er det virkelig realiteten, som kun kan beskrives med ord som "bifalde, anmode, bekræfte, forvente"? Ville Rådet ikke være mere troværdigt, hvis det kritiserede, beklagede visse fremgangsmåder og bekendte det i konkrete formuleringer, således som rådsformanden gjorde det i dag, da han havde ordet? De der blokerer, forsinker og bremser processen bør nævnes ved navn, i stedet for altid at begrænse sig til den mindste fællesnævner og dermed vende sig bort fra de europæiske nødvendigheder.
Hvem er Rådet egentlig? Nogle formuleringer efterlader det hykleriske, misvisende indtryk, at topmødets deltagere ikke har noget med Det Europæiske Råd og fagministrene at gøre, selv om de er ansvarlige for deres adfærd.
Ja, vi har brug for større støtte til de små og mellemstore virksomheder. Derfor bifalder jeg punkt 15, som er baseret på Europa-Parlamentets beslutninger om at styrke de små og mellemstore virksomheder. Jeg kræver derfor, at hvert Råd beskæftiger sig med Basel-Udvalgets forhandlinger, så de seks bliver ført sammen med de ni. Ja, vi har brug for en hurtigere gennemførelse af vedtagne direktiver. Derfor kræver vi en reduktion af gennemførelsesperioderne. Vi kræver mere Europa, når det gælder realiseringen af målene fra Lissabon og dermed Europas rolle på verdensmarkedet. Ja, vi har brug for handlingsplanen for finansielle tjenester og stabilitet. Derfor kræver jeg af Rådet, at der efter to år endelig findes en fælles holdning til pensionsreformen. Jeg kræver kritik af Økofin-Rådet for at have modarbejdet Kommissionen.
Ja, vi har brug for større gennemskuelighed. Derfor kræver vi offentlige rådsmøder. Ja, barriererne, blokaderne og forhindringerne må fjernes. Derfor kritiserer vi, at valgterminer som i Frankrig og Tyskland og monopoler som EDF har modarbejdet det europæiske mål om liberalisering af energimarkederne samt Parlamentets beslutning.

Obiols i Germà (PSE).
Hr. formand, jeg har fået at vide, at der er en vis bestyrtelse her i Parlamentet over de kommentarer, som hr. Aznar tilsyneladende er kommet med, sotto voce, men for åben mikrofon, om dette møde. Hvis det er rigtigt, vil jeg ikke være den, der dementerer det, slet ikke på dette tidspunkt af aftenen. Men jeg er naturligvis heller ikke rådsformand. Jeg vil gerne bede om, at han får overbragt min bøn om, at han underkaster sine kommentarer - hvordan skal jeg sige det? - en større moderation og respekt i fremtiden.
Før og efter Det Europæiske Råd i Barcelona har der, som det begynder at være reglen, været en tilsyneladende paradoksal kontrast. De ansvarlige politikere - især dem, der er mest direkte involveret i udviklingen af Det Europæiske Råd - giver på forhånd udtryk for store forventninger og senere for triumferende vurderinger, og endda til tider forudgående triumferende erklæringer. Til gengæld lægger mange observatører og kommunikationsmidler vægt på uoverensstemmelserne og de mere eller mindre velovervejede for ikke at sige pessimistiske vurderinger.
Men nyheden i Barcelona, som en, der til daglig færdes i Bruxelles, på forsiden definerede som "et blegt topmøde og en fantastisk demonstration", har uden tvivl været den kraftfulde og spektakulære påstand om en ny og aktiv social bevægelse i Europa. Hundredtusindvis af personer, hr. formand, en aktiv repræsentation af et begyndende europæisk civilt samfund, som har manifesteret sig fredeligt, civiliseret og konstruktivt, og som har bedt om mere Europa, et mere socialt Europa og i særdeleshed et mere aktivt Europa, som er solidarisk med den hurtige globalisering af verden.
Disse demonstrationer har vist, i hvor høj grad opbygningen af Europa og dets rolle i udformningen af en mere retfærdig verden, bekymrer borgerne. Til gengæld opstod der, som om der var blevet vendt op og ned på den klassiske talemåde - før og efter disse massedemonstrationer - ikke en excusatio non petita men en accusatio non petita, som reelt indebar en excusatio manifesta. Som om disse anklager, som søger at lægge skylden på de borgere, som demonstrerer, i virkeligheden ønskede at undskylde eller skjule det reelle problem, nemlig manglen på sammenhæng, harmoni, sympati. En bekymrende distancering mellem borgerne og den fundamentale mellemstatslige ledelse af europæiske anliggender.
Lad os håbe, at dette store øjeblik for det europæiske demokrati, nærmere bestemt konventet, tjener til at skabe en positiv synergi mellem de demokratiske institutioner og det civile samfund, som var aktivt til stede i Barcelona under mødet i Det Europæiske Råd.

Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Barcelona fik på forhånd nogle til at nære skepsis og forbehold, fordi de frygtede tilbageskridt i forhold til Lissabon-strategien. Selv om vi indser, at de mål, der blev opstillet i Lissabon, er særdeles ambitiøse, og at der nu råder andre og vanskeligere økonomiske vilkår, har vi aldrig tvivlet på, at de socialpolitiske visioner nok skulle blive anerkendt af medlemsstaterne, herunder af EU's spanske formandskab, som jeg benytter anledningen til at overbringe mine hilsner.
I denne sammenhæng vil jeg gerne fremhæve viljen til at udvikle aktive politikker for fuld beskæftigelse, hvor en arbejdsmarkedsreform er en afgørende forudsætning for at skabe flere job, og også den vægt, der lægges på videreførelse af EU's politikker til fordel for konkurrencedygtighed og bedre beskæftigelse samt lønmodtagernes faglige og geografiske mobilitet, hvilket fordrer større indsats med hensyn til arbejdskraftens uddannelse og bedre kvalifikationer i vidensamfundet. Det gælder endvidere erkendelsen af, at befolkningens stigende gennemsnitsalder kræver nye og opfindsomme svar, hvor der fremsættes det glimrende forslag om at indføre ordninger for delvis pensionering, så ældre lønmodtagere ønsker at forblive længere på arbejdsmarkedet, hvilket dog ikke bør stå i vejen for samtidig at fremskynde reformer af pensionsordningerne.
En af de grupper, der er mest ramt af arbejdsløshed i EU, er kvinderne, hvis deltagelse på arbejdsmarkedet må fremmes, men uden aktive foranstaltninger for at forene arbejds- og familielivet er dét en utopi. Der må derfor snarest muligt på europæisk, mellemstatsligt, nationalt og lokalt plan skabes den nødvendige infrastruktur inden for børnepasning og ældrepleje, herunder med midler fra Den Europæiske Socialfond og gennem skatte- og socialpolitiske foranstaltninger.
Vi finder det indlysende, at der skal være koordinering og synkronisering mellem den sociale og den økonomiske dimension. Det forholder sig jo sådan, at kun større velstand retfærdigt og ligeligt fordelt kan skabe større integration og større social retfærdighed.

Van Brempt (PSE).
Hr. formand, topmødet i Barcelona var annonceret som et topmøde om liberalisering, og det endte som et topmøde om forlængelse af den erhvervsaktive periode. Jeg har ikke noget imod forlængelse af den erhvervsaktive periode som sådan, og det er efter min opfattelse et emne, der bør drøftes. Spørgsmålet er imidlertid, om EU vinder popularitet ved altid kun at fremkomme med udtalelser af denne art. Det vidner efter min mening ikke om lederskab, når formandskabet koncentrerer sig om aspekter af denne art i stedet for at forsøge at tage fat på en række andre aspekter, som er fuldt ud lige så vigtige.
I Lissabon talte man primært om videnøkonomi, om betydningen af viden og om de menneskelige ressourcer i denne sammenhæng. Har man så i Barcelona truffet beslutninger, som vedrører eksempelvis livslang uddannelse? Nej, det spørgsmål blev udskudt til mødet i Sevilla, hvor der skal tages stilling til et beslutningsforslag. Vi bør efter min mening sikre, at dette ikke bliver en rent akademisk diskussion. Vil vi tage konkrete skridt, må vi først og fremmest fokusere på benchmarking. Vi bør træffe en klar aftale om, hvilken procentdel af vores BNI vi vil anvende til undervisning. Vi bør tilkendegive, at undervisning og retten til undervisning ikke blot knytter sig til arbejdsmarkedsdata.
Jeg vil dog ikke kun pege på de negative aspekter. Der blev efter min mening også truffet en række vigtige afgørelser på topmødet, og i denne sammenhæng skal beslutningen om en miljøafgift på energi afgjort nævnes. Det er en beslutning, vi bør støtte, og jeg håber, den bliver omsat til praksis.
Endvidere glæder jeg mig over, at formandskabet og topmødet har lagt vægt på sprogundervisning. Der stilles i stigende grad spørgsmålstegn ved sprogundervisningen. I en række medlemsstater tillægges denne mindre betydning, hvilket jeg imidlertid finder er forkert. Det er tvingende nødvendigt at sætte fokus på dette område.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Hr. formand, på dette tidspunkt af forhandlingen har selv de mest indædte kritikere af Barcelona - de, der om aftenen deltog i Rådets møde og om morgenen i demonstrationen - kun kunnet sige, at Barcelona har været et beskedent skridt, et beskedent skridt i den rigtige retning, synes jeg.
Hvorfor i den rigtige retning? Fordi vi i dag - med undtagelse af hr. Barón - ikke diskuterer ting, som vi diskuterede for fem dage siden. Vi diskuterer ikke dogmet om prisstabilitet, vi forsvarer ikke eller sætter spørgsmålstegn ved stabilitetspagten, vi diskuterer ikke behovet for eller den påtrængende nødvendighed af at fremskynde de strukturelle reformer for at opnå tre ting, nemlig et marked, der fungerer, princippet om social kompensation og bæredygtig udvikling. Müller-Armak i rendyrket form.
Hvad angår de økonomiske reformer, vil jeg blot komme med to kommentarer. Med hensyn til energi- og gassektoren er det blevet lysende klart efter Barcelona, at liberaliseringer ikke nødvendigvis er det samme som privatisering. Lad dem, der ønsker offentlige selskaber, bevare dem. Og liberaliseringen skal indarbejde de grundlæggende principper om forsyningspligtydelser, det vil sige lige adgang, fortsættelse af tjenesteydelserne og sikkerhed for forbrugerne.
Derfor er enhver diskussion fra pladserne derovre, som er fortalere for en yderligere forsinkelse af liberaliseringen, dårlige undskyldninger, for jeg kan altså ikke forstå, hvorfor det er godt, at virksomhederne kan vælge deres leverandør, og at det ikke er godt, at forbrugerne kan vælge leverandør.
Hvad angår finansmarkederne, har jeg blot en besked til Rådet. Parlamentet har været yderst generøst ved at vedtage von Wogaus betænkning. Det har været særdeles effektivt ved vedtagelsen af de nødvendige foranstaltninger. Jeg kan love, og jeg lover, at hvis Rådet sender os de otte ændringer, som det ønsker på området finansielle tjenesteydelser, med eksprespost, vil det også få et passende svar pr. eksprespost. Send os de fælles holdninger.
En sidste kommentar om den institutionelle arkitektur bag disse reformer: Sevilla. Rådet og Kommissionen vil med fordel kunne overveje, hvad det er, der skal laves fra et institutionelt synspunkt, så de manglende reformer gennemføres. Hvad er Parlamentets og Rådets rolle i lovgivningsprocessen (artikel 202)? Hvem koordinerer reelt de økonomiske politikker? Det vil sige, er vi på vej mod en økonomisk regering eller ej? Hvem repræsenterer euroen på den internationale arena? Vil vi fortsat fastholde enstemmighedsprincippet, når vi bliver 27, og den mindste af de små kan nedlægge veto mod enhver beslutning? Det er de tre opgaver, som Rådet skal have løst.
Jeg lykønsker rådsformandskabet med succesen i Barcelona. Og jeg lykønsker også den spanske regering, for hvis der havde været gadeuro, ville man have sagt, at der ikke var nok betjente, og eftersom der har været betjente nok, siger man, at der har været for mange betjente.
Mine damer og herrer, det vigtigste er kort sagt det, man har i kraft af stemmerne og ikke i kraft af de råb, som man kan komme med på gaden. Og på det punkt vinder vi.

Sornosa Martínez (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru næstformand for Kommissionen, mine damer og herrer, fra Den Socialdemokratiske Gruppes side føler vi en stor bekymring på grund af den mangel på håndgribelige forslag, som er resultatet af topmødet i Barcelona på miljøområdet.
Rådet burde jo på mødet i Barcelona have omsat de mål, der blev sat i Göteborg og Lissabon om en ny strategi for bæredygtig udvikling, i konkrete initiativer. I stedet indeholder slutdokumentet for mange ord af typen "bekræfter", "understreger" eller "gentager", som i bund og grund fortsat er hensigtserklæringer, som ikke bliver konkretiseret i hverken tidsplaner eller aktionsforslag på kort eller mellemlang sigt.
Det er skuffende at observere den sølle bagage, vi tager med til Johannesburg på miljøområdet. Topmødet i Barcelona har gentaget gamle travere og har ikke behandlet det økonomiske, det sociale og det miljømæssige på lige fod. Som eksempel kan nævnes den manglende omtale af de store muligheder, som miljøbevarelsen har i form af nye beskæftigelsesmuligheder. Afsnittet om prioriterede aktioner nævner ikke fremme af mere miljøvenlige transportsystemer, som Parlamentet har efterlyst så indtrængende ved mange lejligheder.
Vi socialdemokrater er glade for den velvilje, der er kommet til udtryk, når det gælder om at opfylde Kyoto-forpligtelserne. Vi kan dog ikke lade være med at kræve nationale planer for at nå de nævnte mål. Og i særdeleshed hvis vi er opmærksomme på, at i f.eks. Spanien, som lige nu har formandskabet, bliver emissionsprocenten allerede nu overskredet med 23%.
Derfor siger vi, at med rene hensigtserklæringer vil vi ikke kunne opbygge et Europa med bæredygtig udvikling.
Jeg vil slutte med at give udtryk for en sidste bekymring. Rådet i Barcelona har brudt med det afbalancerede policy mix, som vi havde anset for urørligt efter Lissabon og Göteborg. I slutdokumentet finder vi endnu en gang den forældede sektoropdelte opfattelse af politikkerne i modsætning til det ønskelige miks af socioøkonomiske og miljømæssige midler. Beskæftigelsen, transporten, energien eller forskningen bliver atter behandlet sektorvis uden at inddrage miljødimensionen, og det betyder tilbageskridt til trods for det, hr. Prodi har sagt om, at der er taget skridt fremad. Og vi skal ikke gå baglæns, tværtimod. Lad os være mere ambitiøse og fremlægge konkrete initiativer og tidsplaner, som er det, der har manglet på topmødet i Barcelona. Som direktøren for Det Europæiske Miljøagentur, hr. Jiménez-Beltrán, sagde, så vil "EU enten være bæredygtigt eller også vil det ikke være det".
Schleicher (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, i modsætning til den foregående taler, som synes, at der er blevet truffet for få foranstaltninger, må jeg sige, at de foranstaltninger, som regeringerne har foreslået, giver mig som parlamentsmedlem og næstformand i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender stor anledning til bekymring. Det Europæiske Råd formulerer måltal for de opregnede områder, som delvist griber væsentligt ind i medlemsstaternes kompetenceområder. Også selv om den åbne koordinering som en særlig egnet politisk metode til disse politikområder ikke længere nævnes udtrykkeligt, må det ikke få os til at glemme, at proceduren med måltal og retningslinjer, hvor medlemsstaternes gennemførelse af disse er underlagt en kontrol på EU-plan, fortsat skal anvendes. I sidste ende er det den åbne koordinering. Denne procedure er dybt udemokratisk. Hverken Europa-Parlamentet eller de nationale parlamenter bliver inddraget. Det er en overtrædelse af gældende traktater.
Men det er også en provokation i forhold til målet for den næste regeringskonference, som regeringerne formulerede i Laeken i december 2001, og i forhold til konventets vigtigste tema, nemlig at afgrænse kompetenceområderne mellem EU og medlemsstaterne. Ud fra et konstitutionelt synspunkt er Rådets konstatering på mødet i Barcelona afslørende. Der kræves en forenkling af processen for den europæiske beskæftigelsesstrategi, og navnlig at antallet af retningslinjer for beskæftigelsespolitikken i den forbindelse skal nedsættes. Jamen, hvem har indledt denne proces?
Man kan næppe dokumentere nødvendigheden af en klar kompetenceafgrænsning tydeligere. Jeg kan kun opfordre medlemsstaternes regeringschefer til at holde sig til de kompetencer, der er fastsat i gældende traktater, og til ikke at tiltage sig rettigheder, som hverken er hjemlet i de nationale forfatninger eller i EU-traktaterne. Rådets formaning til medlemsstaterne om at gøre de nationale arbejdsmarkeder mere fleksible vil til gengæld med sikkerhed udvirke mere end utopiske europæiske måltal og retningslinjer.
Ud over inflationen af mål burde medlemsstaternes regeringschefer også undgå en inflation af råd og koncentrere sig om opgaver i EU, som er omfattet af traktaterne.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke formandskabet og de europæiske stats- og regeringschefer for deres støtte og positive bidrag til Irlands genbehandling af Nice-traktaten. Folkeafstemningen i juni var en stor skuffelse, især med hensyn til resultatet på 30%.
Jeg er fortsat forvirret over premierministerens forsøg på endnu en gang at spille neutralt spil i Barcelona for at opnå støtte til Nice-traktaten. Jeg håber, at den irske regering bruger nok tid på at forklare traktaten nøjagtigt og oprigtigt over for alle borgerne i anden ombæring. Den irske befolkning har desværre kun købt de økonomiske fordele ved EU, mens det moralske og politiske imperativ til at hjælpe landene i Central- og Østeuropa til på ny at blive en del af den europæiske familie af nationer ikke er blevet fremmet. Jeg er sikker på, at den irske befolkning, når først det sker, vil stemme for Nice-traktaten og tilslutte sig, at den er en nødvendig del af EU's udvidelse.
Hvis premierministerens strategi er at insistere på en erklæring fra Det Europæiske Råd om, at det irske militærs neutralitet ikke påvirkes af Nice-traktaten, har han endnu en gang over for det irske folk givet en fejlagtig fremstilling af både Nice-traktaten og Irlands rolle i Partnerskab for Fred. Jeg så gerne, at han utvetydigt talte for Irlands deltagelse i Partnerskab for Fred og ikke spillede dette tvetydige spil. Det er imidlertid ikke overraskende, når det kommer fra en regering, der har talt både for og imod EU i de sidste par år.
De svære spørgsmål, som den irske regering konfronteres med, tillægges enten bureaukratiet i Bruxelles eller overregulering, mens gode nyheder hævdes at være opnået af et irsk ministerium. Denne attitude, som bringer fremtiden for de nye demokratier og vækstøkonomier i Central- og Østeuropa i fare, har givet næring til den euroskeptiske fløj i Irland og afspejler en regering, som hellere vil spille kortsigtede nationale politiske spil af hensyn til nogle få stemmer ved det kommende valg.
Afslutningsvis, hr. formand, har Irland til orientering aldrig været neutral, hvilket vi heller ikke har råd til at være. Det er hverken med i forfatningen eller den positive ret. De successive premierministre for den nuværende regerings overbevisning, herunder DeValera, Lemass, Cosgrove og Lynch, har udtrykkeligt sagt, at Irland ikke har en traditionel neutralitetspolitik, og at udenrigspolitiske beslutninger træffes fra sag til sag. Irland er i dag, og har faktisk altid været, et alliancefrit land, som er ivrigt efter at spille sin egen beskedne rolle i opretholdelsen af fred og sikkerhed i verden.
Nice-traktaten påvirker på ingen måde denne status. Det er op til det irske parlament at beslutte, hvilke forsvarsmissioner styrkerne skal deltage i. Vi er et stolt folk, stolte af forsvarsstyrkernes mangeårige tradition for fredsbevarelse og fredshåndhævelse i urolige områder i verden. Jeg mener, at vi klart skal bekendtgøre vores nuværende sikkerheds- og forsvarspolitik for befolkningen i Irland. Vi skal ophøre med denne form for uærlighed, der kendetegnede Fianna Fáils tilgang til spørgsmålet om at deltage i Partnerskab for Fred. Nice-traktaten ændrer ikke den nye irske og europæiske sikkerhedsstruktur, men den er næste vigtige skridt til fjernelse af de historiske opdelinger af Europa som følge af krig og ødelæggelse.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, på dette tidspunkt af aftenen, efter alle de tidligere indlæg, tænker man, at størstedelen af de punkter, der skulle behandles, allerede er blevet forklaret. Derfor vil jeg gerne som medlem af Parlamentets Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender koncentrere og begrænse mit indlæg til et par af de sager, der blev behandlet og besluttet på topmødet i Barcelona, og som efter manges mening forklarer topmødets succes og retfærdiggør, at det er blevet sagt, at topmødet i Barcelona er gået rimelig godt.
Når man allerede kan se enden på den økonomiske afmatning, er der en konkret og utvetydig forpligtelse til at genoptage Lissabon-strategien og til at nå det afgørende mål, der blev sat i denne forbindelse, nemlig den fulde beskæftigelse.
Af og til er det vanskeligt for europæerne at tro, eller de har en tendens til at tænke - set fra en anden synsvinkel - at Europa altid beskæftiger sig med at lave undersøgelser om det, der skal gøres i fremtiden, og at det reelt kun udretter lidt. Og jeg vil netop gerne fremhæve de beslutninger og forpligtelser, der blev indgået på topmødet i Barcelona, og som, hvis de bliver præsenteret ordentligt, vil gøre det muligt for denne netop ikke særlig entusiastiske borger at skifte mening.
Naturligvis er der forpligtelsen til at nå den fulde beskæftigelse med flere og bedre job og ydermere inden for en tidshorisont, der hedder dette årti. Ligeledes er der forpligtelsen til en skattenedsættelse for de laveste lønninger, eller til en skærpelse af foranstaltningerne til fremme af jobsøgningen, til kontrol med arbejdsløsheden og naturligvis til en intensivering af kvindernes deltagelse på arbejdsmarkedet ved hjælp af forskellige foranstaltninger, hvoraf mange allerede er blevet fremhævet her, strategien om en fleksibel forlængelse af det aktive arbejdsliv i lyset af vores demografiske udvikling, forbedringen af overførslen af de sociale rettigheder og arbejdskraftens bevægelighed i almindelighed. Der er tale om følelser og idéer - og derfor beslutninger - hvorigennem vi europæiske borgere får og føler mere Europa, og vi vil desuden få det ved at forstærke arbejdsmarkedets parters rolle, så vi alle føler os ansvarlige over for den storslåede opgave med at opbygge Europa, et meget mere solidarisk og derfor mere retfærdigt Europa.

De Miguel
Tak hr. formand. Jeg har virkelig ikke noget at tilføje til det, som formanden for Rådet har fremført i sit første indlæg, ikke mindst når man er opmærksom på, at de fleste af de medlemmer, der har stillet mig spørgsmål, ikke er til stede her i salen. Jeg vil under alle omstændigheder rose den professionalisme, der har kendetegnet lederne af de kristelige demokraters og Socialdemokraternes parlamentariske grupper, som i det mindste er til stede.
Under alle omstændigheder vil jeg gerne takke alle, der har fået et positivt billede af den indsats, som det spanske formandskab har ydet i Barcelona, og sige til dem, der har givet udtryk for en vis desillusion, at det er logisk og ligger i sagens natur, at EU-formandskabet præsenterer disse udfordringer ambitiøst, og at det også er logisk, at alle disse ambitioner ikke bliver realiseret, for sådan har det altid været i Unionen, sådan har det været i Unionen siden 1955, vi laver ikke en ny Union lige nu, der er altid en ambition om at nå nogle mål, og bagefter er det normalt nødvendigt at indgå kompromiser, de samme som også skal indgås her i Parlamentet, som heller ikke får indfriet sine ambitioner hele tiden.
Derfor siger jeg, at i denne indsats for at tilpasse vores ambitioner til de faktiske realiteter og de politiske behov tror jeg, at det kan siges, at den balance, der blev opnået i Barcelona, er en overordentligt positiv balance.
På den anden side er der nogen, der har givet udtryk for deres mening ved at insistere på nogle elementer, og de, der har insisteret på nogle elementer og ignoreret andre, kender ikke den virkelige essens af Lissabon-strategien, for Lissabon-strategien er den gode balance mellem reform og økonomisk liberalisering, social samhørighed, behov for uddannelse og forskning og bæredygtig udvikling. Man kan ikke gå længere på nogle områder og ikke så langt på andre, det skal være et harmonisk fremskridt, og jeg mener, at der har været et harmonisk fremskridt, for i alle de behandlede sager har der været positive og væsentlige fremskridt, som kan måles, som er afspejlet i konklusionerne. Nærmere bestemt har jeg hørt en gentagen kritik af, at den bæredygtige udvikling ikke har fundet tilstrækkelig genklang. Det overrasker mig, at man her siger, at det ikke er tilstrækkeligt, at EU for første gang har sagt, at man ønsker og forpligter sig formelt til at ratificere Kyoto-protokollen, og at der samtidig er nået et kompromis med hensyn til udviklingsbistanden i Monterrey, hvilket jeg mener er to særdeles vigtige forhold. Efter min mening er dette meget mere, end nogen kunne håbe på.
Når der ikke er blevet talt mere om Johannesburg, er det, fordi Det Europæiske Råd i Barcelona ikke kan tale mere om Johannesburg, før forberedelserne til Johannesburg bliver indledt i FN-regi. Vi vil tale indgående om Johannesburg i Sevilla, hvor der vil blive givet et klart mandat, så EU har en fælles holdning. Derfor er det, der er nået i Barcelona, for øjeblikket tilstrækkeligt og ønskværdigt.
På den anden side vil jeg gerne minde dem, der har givet udtryk for deres tanker om demonstranterne og har tillagt de demonstranter, der er på gaden, større vægt end resten af Det Europæiske Råd, og som har sagt, at disse repræsenterer det civile samfund, om, at disse demonstranter faktisk er europæiske borgere, men at der også bag Det Europæiske Råd er mange millioner tavse borgere, som har stemt på de partier, som repræsenterer de regeringer, der deltager i Det Europæiske Råd, og som er det virkelige civile samfund. Det er det virkelige civile samfund. Jeg vil ikke bestride legitimiteten hos dem, der går på gaden, men man skal heller ikke bestride legitimiteten hos dem, som via deres politiske partier støtter de regeringer, som træffer beslutningerne.
Efter min mening er der mange af dem, der tillægger dem, der demonstrerer i gaderne så stor betydning, som ikke har lært lektien og forstået, hvad det europæiske unionsborgerskab har betydet for alle europæerne, da de vedtog euroen. Det er de samme, som sagde, at folk ikke ville høre tale om Europa og ikke ville høre tale om euroen, og dog accepterede alle de europæiske borgere på 15 dage euroen spontant og helt frivilligt.
Derfor mener jeg, at man i høj grad skal drage lære af, hvad folk på gaden tænker, og ikke tro, at det kun er dem, der demonstrerer i et mere festligt lag, i anledning af Det Europæisk Råds møde, som sidder inde med EU's demokratiske legitimitet, for sådan forholder det sig ikke. Jeg vil for resten gerne afslutte med at give udtryk for formandskabets forbløffelse over, at repræsentanten for Herri Batasuna udtaler, at han beklager terrorgruppen De Røde Brigaders mord på en italiensk politiker, og at han aldrig har beklaget de utallige ofre, der er blevet myrdet af terrorgruppen ETA, som hans parti giver politisk dække.

De Palacio
Mange tak, hr. formand. Først vil jeg gerne påpege, at jeg mener, at resultaterne overordnet set har været positive - det er der ingen, der kan benægte - selv om der måske har været nogen, der ønskede endnu mere, og nogen - som vi har kunnet høre her i dag - som endda på nogle områder ønskede mindre, men generelt har de været positive.
Disse resultater har i stort omfang været positive på grund af tre institutioners indsats, nemlig Parlamentets, Kommissionens og Rådets. Simpelthen fordi fællesskabsmetoden har fungeret så godt, og det er efter min opfattelse det første, alle vi, der er til stede her, skal lykønske os selv med. Barcelona har givet resultater, Barcelona har betydet skridt fremad, mens vi igennem lang tid har arbejdet skulder ved skulder og i særdeleshed arbejdet meget sammen med Parlamentet og gjort en bemærkelsesværdig indsats for at gøre disse resultater mulige.
I Spanien siger vi, hr. formand, at det bedste er det godes fjende, og det vil jeg gerne sige til dem, der synes, at der er kommet for lidt ud af det. Jeg synes, at man skal se på resultaterne inden for alle områder, også det udenrigspolitiske, i så vigtige spørgsmål som erklæringen om Mellemøsten, og jeg vil ikke udbrede mig om andre spørgsmål, som i mindre omfang henhører under Kommissionens område. Balancen er positiv, hvis vi fokuserer på det, der er Kommissionens ganske særlige beføjelser, og som er særegne for fællesskabspolitikken, når vi taler om fremskridtene for så vidt angår pensionsgarantien, arbejdsmarkedet, markedsintegrationen, virkeliggørelsen af Europa, den fysiske og rumlige sammenknytning af Europa, f.eks. ved hjælp af samkøringslinjer, uanset om de er til energi eller til transport, støtten til miljøpolitikken, ikke kun i det særlige miljøkapitel, hvor der er særdeles vigtige elementer, som påpeget af hr. de Miguel for et øjeblik siden, f.eks. Kyoto-protokollen eller Monterrey-forpligtelserne. Det samme kan siges om de konkrete politikker, når vi f.eks. taler om transportkapitlet, om tilskyndelse til - og hermed ønsker jeg at svare på et af de konkrete indlæg, der har været - mere miljøvenlige transportformer, f.eks. det skub, der er givet til jernbane- eller søtransport.
På energiområdet er der også taget nogle meget vigtige skridt med et direktiv om energibeskatning, som utvivlsomt er et centralt spørgsmål for den udviklingsmodel, vi værner om i Europa, som langtfra er baseret på billig energi, men snarere det modsatte. Når man ser alle de fremskridt, der er gjort, vil jeg gerne gentage, at det bedste er det godes fjende, og der har været meget godt, og fællesskabsmetoden har fungeret.
Endelig kan jeg, hr. formand, ikke lade være med meget kort at påpege, at som politiker, som parlamentsmedlem igennem mere end 13 år - og jeg håber, at de spanske borgeres tillid en dag endnu en gang vil føre mig til dette arbejde - vil jeg gerne sige en ting meget klart: Den politiske legitimitet ligger hos parlamenterne og hos de demokratisk valgte regeringer. Punktum. Andre slags demonstrationer, som afspejler det, der kaldes det civile samfund, er meget vigtige, og enhver politiker, som ønsker fortsat at have folkelig opbakning, skal være meget opmærksom på, hvad disse demonstrationer betyder, og tage mest muligt hensyn til, hvad disse samfundsgrupper siger, men vi kan naturligvis ikke erstatte demokratiet og den politiske demokratiske legitimitet fra de stemmer, som gives til borgernes repræsentanter, med demonstrationer, uanset hvor vigtige de måtte være. For der er tale om helt forskellige ting, og de må ikke blandes sammen.
Det drejer sig om forskellige spørgsmål. Der var hundredtusindvis af borgere, som demonstrerede fredeligt, som det altid plejer at være tilfældet i denne slags demonstrationer, undtagen til sidst, hvor de ballademagere, som vi kender, og som desværre ikke forud herfor var blevet opsporet af statens sikkerhedskorps og -styrker, kom på gaden. Og der var visse problemer. Men lad os slå fast, hr. formand, at legitimiteten ligger hos Europa-Parlamentet, legitimiteten ligger hos de nationale parlamenter, legitimiteten lå klart hos Det Europæiske Råd med stats- og regeringschefer fra 15 demokratiske lande sammen med Kommissionen, som deltog deri.

Formanden.
 Som afslutning på denne forhandling har formandskabet modtaget seks beslutningsforslag, der sættes under afstemning kl. 19.00.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. Cox sagde, at jeg ved afslutningen af forhandlingen skulle fremsætte min bemærkning til forretningsordenen, hvorfor jeg gerne vil bede om ordet.

Formanden.
 Jeg giver Dem ordet, hr. Gorostiaga for et indlæg til forretningsordenen.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Ifølge artikel 122 vil jeg begrænse mig til at tilbagevise udtalelsen fra en vred højreorienteret spansk nationalist, som bryder selv de mest grundlæggende normer for parlamentarisk høflighed. Det ville være helt uacceptabel, hvis jeg henviste til den kollega som talsmanden for de spanske torturudøvere, selv om der er beviser på tortur i det spanske politihovedkvarter.
Sådanne personlige angreb skal fortrænges fra Parlamentet for evigt. Jeg er sikker på, at hr. Cox vil gøre sit bedste for at undgå sådanne tilfælde fremover.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil svare hr. Gorostiaga, for jeg forstår, at han har refereret til mig, fra respekten til manglen på respekt, fra den parlamentariske høflighed til uhøfligheden.
Jeg vil blot påpege, at det, jeg har gjort i mit indlæg, er at give klart udtryk for, at hver gang parlamentsformanden modigt hæver stemmen for at fordømme de feje mordere fra terrorgruppen ETA, benytter hr. Gorostiaga, idet han udnytter den frihed, som det giver ham at være medlem af denne forsamling - en frihed som hans venner i terrorgruppen ETA hele tiden træder under fode - lejligheden til at retfærdiggøre det, der ikke kan retfærdiggøres.
Det eneste, jeg gerne vil spørge om, hr. formand, er, hvor længe vi her i Parlamentet skal blive ved med at finde os i denne slags erklæringer, som er en fornærmelse mod ofrenes minde og en hån mod Parlamentets holdninger?

Formanden.
 Tak hr. Salafranca. Dette spørgsmål vedrørende forretningsordenen er blevet behandlet tilstrækkeligt, og vi går videre til næste punkt på dagsordenen.

Formanden.
 Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Kommissionen og Rådet om Kommissionens årlige politiske strategi for 2003.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, den 27. februar informerede formanden, hr. Prodi, Dem om de beslutninger, som Kommissionen havde truffet denne dag, og især om Kommissionens politiske prioriteringer for 2003 og Kommissionens behov for menneskelige og finansielle ressourcer.
Som vi sagde ved den lejlighed, deltager de tre vigtigste institutioner i år for første gang i en dybtgående dialog om de politiske prioriteringer og om lovgivnings- og arbejdsprogrammet for næste år.
Dialogen vil finde sted på baggrund af den nye aftale, som blev forelagt for Formandskonferencen den 31. januar, og en revideret procedure for høring med Rådet.
Den 4. marts forelagde vi de politiske prioriteter for 2003 for Rådet (generelle anliggender), og vi er i gang med et struktureret koordineringsarbejde med de græske og italienske formandskaber, for at programmeringen på mellemlang sigt skal være meningsfuld.
Vores mål er at basere programmeringen på en politisk dialog med repræsentanter for EU's medlemsstater og borgere, idet vi på denne måde baserer os på den udøvelse af initiativretten, som traktaten alene giver til Kommissionen i en proces, hvor deltagelse af og lydhørhed over for de forskellige holdninger netop skal have meget høj prioritet.
Det er naturligvis os, Kommissionen, som i sidste instans skal påtage os det ansvar - det gentager jeg - som traktaten giver os. Men vi vil gøre det i en kontekst, hvor udøvelsen af denne beføjelse ikke kun er politisk ansvarlig, men åben. Det bør ske i dagslys og med stenografer, uden lister med "gode" hensigter, som er blevet forhandlet i mørke korridorer i en eller anden institution.
I denne henseende opfordrer jeg Parlamentets formandskab og Parlamentet som helhed til at fortsætte arbejdet med politiske aktioner for at befordre, at den parlamentariske institution - som øverste organ for demokratisk forhandling og medbestemmelse - er i stand til at gå længere end blot at diskutere detaljer eller simpelthen at forsvare konkrete holdninger.
Som bekendt har Kommissionen sat sig tre hovedmål for 2003. For det første er der udvidelsen, for det andet stabiliteten og sikkerheden og for det tredje en bæredygtig og solidarisk økonomi.
Siden sin tiltrædelse har Kommissionen arbejdet for, at udvidelsesprocessen bliver en succes. For udvidelsen er fortsat vores grundlæggende prioritet for anden halvdel af vores embedsperiode. I denne henseende bliver 2003 et afgørende år. Vi skal forberede os på at modtage alle repræsentanterne, alle kommissærerne fra de nye medlemsstater i Kommissionen, og vi skal tage de nye udfordringer op, som EU bliver stillet over for.
Men Kommissionen har besluttet også at prioritere et andet aktionsområde, nemlig frem for alt stabiliteten og sikkerheden. Inden for EU er vores vigtigste mål at fremme skabelsen af et europæisk område med retfærdighed, sikkerhed og frihed. Bekæmpelse af kriminaliteten i alle dens former, inklusive terrorismen - og i dag er det mere end nogensinde før atter på sin plads at gentage, at det er inklusive terrorismen - er og bliver det vigtigste punkt på vores dagsorden.
Vi skal være særlig opmærksomme på indvandringen med alle dens komplicerede følger. Solidariteten med dem, der forsøger at forbedre deres egne og deres familiers levevilkår, skal gå hånd i hånd med en stringent og ordentlig forvaltning af vandringsstrømmene på europæisk plan. Vi har brug for samarbejde i den fælles grænsekontrol, udveksling af informationer og fælles regler for indrejse og hjemsendelse af indvandrerne samt for harmonisering af de regler, som regulerer alle menneskers bevægelighed, liv og adfærd.
På udenrigsområdet er udbredelse af stabiliteten og sikkerheden til hele det europæiske kontinent og til det udvidede EU's grænseområder en anden grundlæggende prioritet. Det er derfor nødvendigt endnu en gang at styrke forbindelserne med alle vores naboer.
Det tredje hovedmål i vores politik for 2003, hr. formand, er en bæredygtig og solidarisk økonomi. Der er tegn på opsving på forholdsvis kort sigt. Hurtigheden og intensiteten i dette opsving afhænger imidlertid også af graden af den forpligtelse, som EU påtager sig for at gennemføre Lissabon-strategien. Den udenrigspolitiske dimension af nævnte strategi er særdeles vigtig som bidrag til styring af globaliseringen. Og vores bidrag bør gå ud på at fordele fordelene ved genoprettelsen mellem et så stort antal lande som muligt.
Mine damer og herrer, blandt Kommissionens politiske prioriteringer er også løsning af den allerede presserende problemstilling i form af vores underskud af menneskelige og finansielle ressourcer. Den årlige politiske strategi begrænser sig således ikke til at identificere de vigtigste politiske prioriteringer, men sigter også på at sikre, at Kommissionen råder over egnede ressourcer til denne opgave. Som nævnt af hr. Prodi den 27. februar har Kommissionen ikke til hensigt at påtage sig noget hverv uden at råde over de nødvendige ressourcer. Simpelthen fordi dette ville ende med en fiasko.
For øjeblikket kan vi ikke forberede os ordentligt på udvidelsen, hvis der ikke tildeles flere menneskelige ressourcer. Derfor har Kommissionen efter en nøje undersøgelse inkluderet en anmodning om 500 midlertidigt ansatte i sin årlige politiske strategi. Der er ingen, der er i tvivl om, at dette er et minimumstal, som så afgjort er for lavt i forhold til de opgaver, som udvidelsen pålægger os i 2003.
Som bekendt gør det nuværende loft over de administrative omkostninger det ikke muligt for os at råde over de nødvendige ressourcer til forberedelse af udvidelsesprocessen. Derfor synes Kommissionen, at det er væsentligt at anvende fleksibilitetsinstrumentet. Det er ikke et velegnet instrument, men vi forstår, at det er det eneste instrument, der er til rådighed.
Vi har ligeledes to andre store opgaver, nemlig sikkerheden og udarbejdelsen af en politik for en bæredygtig økonomi, som er et andet af Kommissionens ansvarsområder. For ikke at skulle anmode om endnu en personaleforøgelse har vi imidlertid besluttet kun at godkende de initiativer, som vi kan udvikle ved internt at omfordele de nuværende ressourcer eller ved simpelthen at afslutte nogle af de aktiviteter, som er i gang. Hr. formand, dette er et bevis på den alvor og den stringens, hvormed Kommissionen påtager sig sine prioriterede opgaver uden at glemme budgetdisciplinen.
Med hensyn til de finansielle ressourcer vil jeg gerne minde om, at Kommissionen og budgetmyndighederne omgående bør finde en strukturel løsning på den kroniske utilstrækkelighed af udgiftsområde 4 vedrørende forbindelser med tredjelande. Den nuværende manglende fleksibilitet gør det faktisk umuligt at optimere vores aktioner.
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen er i dag i gang med at planlægge de store aktionsmål. Denne forhandling vil blive fulgt af forhandlinger i alle udvalgene, hvor kommissærerne vil deltage sammen med de parlamentsmedlemmer, der udgør disse. Det er det rette tidspunkt til yderligere at konkretisere og bearbejde de store aktionsmål.
Under alle omstændigheder vil jeg nu gerne på vegne af hele Kommissionen give udtryk for taknemmelighed over Deres konstruktive og konkrete bidrag til den bedst mulige forvaltning af prioriteringerne for 2003.

De Miguel
Hr. formand, mine damer og herrer, formandskabet har lyttet med særligt interesse til redegørelsen fra næstformanden, fru de Palacio, om Kommissionens årlige politiske strategi for 2003, som er den første fase i planlægnings- og programmeringscyklussen for de prioriteringer, der er defineret af Kommissionen. Det drejer sig her ikke kun om at identificere disse prioriteringer, men også om at analysere, hvorledes EU's finansielle og menneskelige ressourcer anvendes mest rationelt.
Jeg synes, at det er særligt tilfredsstillende, at de prioriteringer, der er identificeret af Kommissionen, f.eks. udvidelsen, stabiliteten, sikkerheden og en bæredygtig og solidarisk økonomi, i vidt omfang stemmer overens med dem, som formandskabet selv og EU som helhed har defineret, og som er blevet bekræftet af Det Europæiske Råd i Barcelona, og som rådsformanden, den spanske ministerpræsident, netop har informeret Parlamentet om. Formandskabet er velvilligt indstillet over for Kommissionens ønske om at etablere en dialog om den forelagte strategi, hvori budgetindvirkningerne skal spille en afgørende rolle. Derfor skal sammenføjningen af forhandlingen om de strategiske prioriteringer med budgetproceduren for 2003 forberedes omhyggeligt.
Rådet har allerede haft nogle meningsudvekslinger og mener, at Rådet (almindelige anliggender) til maj bør sætte et punkt på dagsordenen, som vedrører den første politiske forhandling om Kommissionens strategiske prioriteringer for 2003. Budgetaspekterne, som efter formandskabets mening bør indeholde de indvirkninger, som udvidelsen kan få på udgiftsområdet, f.eks. ejendomsbehovene, kan desuden bliver analyseret på det tidspunkt, som viser sig mest belejligt, inden for budgetprocedurens generelle ramme.
Formandskabet udelukker ikke, at den første politiske forhandling om Kommissionens strategi i løbet af efteråret under det danske formandskab bliver fulgt op af en ny drøftelse med en tidshorisont, der ligger tættere på beslutningen om EU's budget.
Formandskabet gentager, hr. formand, at det er rede til at støtte de strategiske prioriteringer, der er foreslået af Kommissionen, og til grundigt at undersøge deres budgetindvirkninger, når tiden er inde.

Elles (PPE-DE).
Hr. formand, min gruppe bifalder, at denne drøftelse finder sted her til aften, da det er første gang, at vi har en forhandling om den årlige politiske strategi så tidligt i budgetproceduren for 2003. Den kendsgerning, at Rådet faktisk er til stede under forhandlingen - selv om Rådet måske ikke hører efter - er et vigtigt signal om, at de tre institutioner konsekvent samarbejder.
Det første jeg gerne vil påpege er, at vi står over for en markant ændring i processen, hvor vi for det første har en definition af Kommissionens politiske prioriteringer, for det andet forsøger at sikre et korrekt forhold mellem opgaver og foranstaltninger for 2003, og for det tredje bifalder idéen om en styrket institutionel dialog, så vi kan sikre, at budgettet faktisk besluttes kollektivt. Den forhandling starter naturligvis her og nu i marts 2002.
Er prioriteringerne så de rigtige? Det kan ikke på nuværende tidspunkt afgøres med sikkerhed, men det er en kendsgerning, at vi genfinder områderne udvidelse, stabilitet og sikkerhed samt den bæredygtige økonomi med plads til alle. Det er meget vanskeligt at finde et emne, som ikke henhører under disse tre, men set i lyset af den måde, hvorpå dette er udarbejdet, finder vi i Parlamentet og udvalgene ud af under forhandlingerne på rette måde at anføre, hvor vi mener prioriteringerne ligger.
Der bliver f.eks. givetvis forhandlinger om udvidelsen. Kan Kommissionen, som den siger, afslutte de sproglige og administrative forberedelser til udvidelsen i løbet af 2003? Kan den fortsætte gennemførelsen af reformen af Kommissionen, så den er fuldstændig moderniseret med udgangen af 2004? Det er spørgsmål, som vi tydeligvis er nødt til at rejse, og det samme gælder stabilitet og sikkerhed. Der er udtrykt ønske om at oprette Den Europæiske Fødevareautoritet og sikre, at den bliver operationel. Så vidt jeg ved, er denne beslutning endnu ikke truffet, og vi er derfor nødt til at være sikre på, hvad det er, vi forsøger at gøre under disse forhandlinger.
I en bæredygtig økonomi med plads til alle, er der selvfølgelig en lang række spørgsmål i forbindelse med tilgængeligheden af de menneskelige og økonomiske ressourcer. Det rejser spørgsmålet om de 500 ikke-permanente stillinger, som vi skal undersøge nærmere.
Endelig bør denne forhandling bifaldes. Dette dokument opstiller en række klare mål, der skal nås, og som vi i Parlamentet og Rådet skal deltage i. Vi kan forhåbentlig afslutte året med et bedre forhold mellem budget og lovgivningsmæssige procedurer, som vi har anmodet om.
Jeg vil gerne afslutte med at påpege betydningen af tilgængeligheden af de økonomiske ressourcer. Det er klart angivet i dokumentet, at betalingerne begrænses, ikke kun med henblik på tilbagebetalingen af udestående forpligtelser, men at betalingerne bør være medtaget andre steder i budgettet for at sikre, at vi ikke overskrider loftet. 2003 bliver derfor et særdeles vanskeligt år, men vi er tidligt nok ude til at finde de rette løsninger.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru næstformand for Kommissionen, Kommissionen definerer udvidelsen som orienteringspunkt som en af sine prioriteter for 2003. Hr. Elles betragtede det måske noget kynisk. Men det er efter min opfattelse alligevel rigtigt og vigtigt, for ellers kunne man få det indtryk, at alt er afsluttet, når vi underskriver traktaterne i 2002 med forhåbentlig 10 ansøgerlande. Sagen er bragt i hus. Men det vil sikkert ikke være tilfældet. Det ville også støtte ratificeringsprocessen og godkendelsesprocessen her i Parlamentet, hvis vi havde nogle initiativer fra Kommissionen i netop 2003. F.eks. skal de nye medlemslande forberedes på deres fuldt berettigede medvirken inden for EU. Man må også gøre sig fortrolig med en fredelig og venskabelig løsning på konflikter. Forhåbentlig ikke kun på Cypern, men også, når jeg ser de seneste debatter her i Parlamentet, mellem Slovakiet og Ungarn eller Den Tjekkiske Republik og Ungarn, og også Østrig og Tyskland er en smule berørt heraf.
Hele samhørighedspolitikken må omlægges og struktureres på ny. Vi har netop i dag haft en høring om hvidbogen om trafik. Det er godt, at næstformanden er til stede. Hvis vi virkelig ønsker at udbygge de transeuropæiske net, og der skal leveres et bidrag til samhørigheden, så er der meget, der skal gøres i netop 2003.
Gennemførligheden i de kommende medlemslande på det administrative område og på retsområdet skal støttes meget, f.eks. i spørgsmålet om bekæmpelse af bedrageri. 2003 er altså, navnlig med henblik på udvidelsen, et meget afgørende år. Det skal man ikke undervurdere.
Men 2003 vil også være et år, hvor vi må forsøge at give svar til lande, som ikke er ansøgerlande, men som overvejer at blive det. Ukraine hører til disse lande. Hr. Sjevardnadze var her, og vi havde nogle diskussioner herom. Der er også diskussioner i Rusland. I sidste time talte vi netop med en delegation fra Kroatien om Kroatien. Det er problemstillinger, som venter os. Vi har hidtil ikke gjort noget for at definere spørgsmålene om grænsedragningerne i Europa eller det, som EU's Europa skal være, fordi der også vil være et Europa derudover. Altså vil der i 2003 skulle gives nogle i det mindste provisoriske svar.
Men man vil også, og det er ligeledes en opgave i 2003, skulle udvikle nogle visioner om, hvordan det forstærkede, organisatorisk sikrede samarbejde med de lande, som ikke er en del af EU, men ikke står fuldkommen udenfor, skal se ud. Rusland er et eksempel, Middelhavslandene er eksempler herpå. Her er det vigtigt, at vi udvikler nye idéer om, hvordan vi samarbejder netop med de lande, som ikke er hverken inde eller ude. Netop det samarbejde vil også være meget vigtigt for stabiliteten og sikkerheden, den anden prioritet, som også blev nævnt. Her må man også helt klart sige, at Europa må gøre sit hjemmearbejde. Vi kan ikke altid forlade os på USA og deres interventioner. Vi ønsker ikke altid at forlade os på USA og deres interventioner. Her må vi sikkert også fortrænge USA's hegemonibestræbelser, men sørge for, at Europas rolle bliver større, i hvert fald på det umiddelbare interesseområde. Også her vil 2003, f.eks. angående spørgsmålet om finansieringen af fælles aktioner, være et vigtigt år.
Fru næstformand, for at gennemføre de ting, som Kommissionen har sat sig for, har den naturligvis først og fremmest brug for penge - det vil min kollega sige noget om - den har brug for menneskelige ressourcer, og den har også brug for innovative styre- og reguleringsformer. Desværre taler kommissæren netop med rådsformanden, som jeg ligeledes vil henvende mig til. Måske han har tid til at lytte et øjeblik. Hr. Miguel, jeg ville sige noget til Dem. Måske er der én, der giver rådsformanden hovedtelefonerne, så han kan lytte med et øjeblik. Jeg ville sige noget til Dem om spørgsmålet om alternative styre- og reguleringsformer. Jeg takker for det svar, som hr. Aznar har givet, men De bedes også meddele ham, at svaret i forlængelse af hans tidligere svar her i Parlamentet ganske vist er et lille lyspunkt for os, hvad det interinstitutionelle samarbejde angår, men på ingen måde fuldkommen tilfredsstillende. For Kommissionens forslag, og den tale, som formand Cox holdt i Barcelona, har gjort det klart, at vi har brug for en politisk aftale mellem Kommissionen, Parlamentet og Rådet.

Når regeringscheferne beskæftiger sig med andre styreformer - hvilket jeg bifalder - så tror jeg, at det også er rigtigt, at parlamentsmedlemmerne beskæftiger sig hermed. Generalsekretæren kan forberede noget, men de politiske instanser må træffe afgørelserne, således også Parlamentet.
(Bifald)

Wallis (ELDR).
For to år siden talte jeg under forhandlingen om det årlige lovgivningsprogram for Den Liberale Gruppe, og jeg var meget kritisk over for den gamle proces, som jeg beskrev som Parlamentets og Kommissionens ombytning af indkøbssedler. Vi har nu en ordentlig proces, en ordentlig interinstitutionel dialog. Nu har vi foran os en bred strategi, der er skræddersyet til det altoverskyggende politiske mål om udvidelse, og kun få ville være uenige i det overordnede billede og det første forsøg på at angive de hertil knyttede budgetimplikationer.
Nu starter den virkelige proces med indgående overvejelser i udvalgene, og det er det, der er vigtigt. Endelig inddrages Parlamentet på en relevant måde, og jeg er ikke i tvivl om, at udvalgene går i gang med at konkretisere et endeligt lovgivningsprogram. Det er en velkommen ændring i vores arbejdsmetoder og giver os mulighed for at planlægge og forberede lovgivningsarbejdet meget bedre.
I tilslutning til denne udvikling har Udvalget om Retlige Anliggender her til morgen haft et historisk fælles møde med de nationale parlamentsmedlemmer for at drøfte lovgivningsprocessen i EU og gennemførelsen af fællesskabslovgivningen. Der kan ikke være tvivl om, at kollegerne i de nationale parlamenter har brug for et rimeligt varsel om, hvad vi beskæftiger os med og hvornår. Det giver dem mulighed for at komme med bidrag til os eller holde deres ministre i Rådet ansvarlige på en relevant måde. Det stod klart under forhandlingen, at de medlemmstater, der tillader, at de nationale parlamentsmedlemmer involveres tidligt i processen, har langt færre problemer med at gennemføre fællesskabslovgivningen. Deres borgere er mere trygge ved processen, og det endelige resultat har større legitimitet. Det er den reelle forbindelse, som vi alle stræber efter at opnå med borgerne, så der er gudskelov nye toner på vej i lovgivningsprocessen. Konventet kan muligvis komme med flere, men det glæder mig, at de elendige indkøbssedler er udryddet i første forsøg.

Stevenson (PPE-DE).
Den årlige politiske strategi for 2003 indeholder centrale initiativer om udviklingen af en bæredygtig økonomi med plads til alle. Kommissionen ønsker især at gå i kast med midtvejsvurderingen af den fælles landbrugspolitik og reformen af den fælles fiskeripolitik. Disse to store politiske områder udgør halvdelen af det samlede EU-budget, men hverken den fælles landbrugspolitik eller den fælles fiskeripolitik har opfyldt de vigtigste målsætninger. De har ikke formået at bevare arbejdspladserne, de har ikke formået at sikre en rimelig levestandard i landdistrikterne, og de har ikke formået at opnå bæredygtighed.
Med de mangler har en radikal reform længe været påkrævet, og det glæder mig at se, at sådanne forslag står centralt i den politiske strategi for 2003. Europa-Kommissionen offentliggør i midten af april de lovgivningsmæssige forslag til reformen af den fælles fiskeripolitik. Kernen i den reformpakke bliver afgjort decentralisering, overdragelse af fiskeriforvaltningen til de centrale aktører i de enkelte fiskerizoner. Selv om disse udvalg i det mindste indledningsvis kun har en rådgivende funktion, kommer de i kraft af inddragelsen af fiskere, videnskabsfolk og havbiologer til at markere et markant skridt hen imod decentralisering af magten, væk fra Bruxelles og tilbage til græsrødderne. På et tidspunkt med faldende fiskebestande, mindskede flåder, tabte arbejdspladser, nedlukninger, midlertidige afbrydelser og afskedigelser kan et sådant initiativ ikke komme for tidligt og skal i allerhøjeste grad hilses velkommen.
Vi har i EU alt for mange fiskere, der jagter alt for få fisk. Vi har brug for en overordnet reduktion af kapaciteten på omkring 40% af flåden, men lad mig fremsætte en særlig bøn over for Kommissionen og Rådet. Lad nu være med at eksportere vores problemer med overfiskeri og overudnyttelse af ressourcerne fra EU til tredjelande. Nylige undersøgelser i Mauretanien og Senegal viser, at deres bestande er udtømt. I Mauretanien er fangsten af blæksprutter halveret i de sidste fire år. Nogle arter, f.eks. savfisk, er helt forsvundet. Jeg bifalder den politiske strategi om at tilstræbe bæredygtige målsætninger med plads til alle, men vi skal huske på, at sådanne målsætninger gælder lige så meget uden for som inden for EU.

Paciotti (PSE).
Hr. formand, i forbindelse med området med frihed, sikkerhed og retfærdighed minder Kommissionen os navnlig om, at bekæmpelsen af terrorisme altid skal være i fokus. Dette punkt kan vi kun erklære os fuldstændigt enige i. Det barbariske mord på professor Marco Biagi i Bologna i går bekræfter sørgeligt nok nødvendigheden af denne indsats. Vi er dog også enige i det, som rådsformand Aznar sagde her i dag, nemlig at vi allerede i dag råder over nogle tilstrækkelige instrumenter til at bekæmpe terrorismen. Alle EU-institutionerne har i øvrigt udvist stor lydhørhed og hurtighed, når det gælder vedtagelsen af de påkrævede foranstaltninger som følge af den pludselige skærpelse af dette politiske kriminalitetsfænomen.
Det er på andre felter, at området med frihed, sikkerhed og retfærdighed har svært ved at udvikle sig, og det er så afgjort ikke Parlamentets ansvar, ligesom det sandt at sige heller ikke er Kommissionen, der har hovedansvaret for dette. EU påtager sig ikke det ansvar, som Amsterdam-traktaten giver det på asyl- og indvandringsområdet, og det er, fordi Rådet lægger hindringer i vejen, ikke er i stand til at nå til enighed om Kommissionens forslag og fra gang til gang beslutter at vedtage enkelte hæmmende instrumenter, som forringer enhver politik på dette område og i sig selv gør den uegnet.
Det er et politisk problem at genfinde viljen og evnen til at tage dette komplekse spørgsmål op ved hjælp af nogle civiliserede instrumenter. Det er et spørgsmål, som vedrører de internationale forbindelser, fælles regler og instrumenter til grænsekontrol, et fælles ansvar for de udgifter, der skal afholdes, men også for den kulturelle og økonomiske berigelse, som integrationsudfordringen giver os.
Det er dog også et institutionelt problem. Enstemmighedsreglen virker lammende, og Parlamentets manglende medbestemmelsesret er udemokratisk. Det er nødvendigt, at de principper, som EU bygger på - demokratiet, retsstaten og således den juridiske kontrol - kommer til at omfatte ethvert indgrebsområde, der vedrører borgernes sikkerhed og frihed. Europols medtagelse i EU's institutionelle ramme er blot et eksempel på denne nødvendighed.
Hvad disse emner angår, ville det være meget nyttigt, om Kommissionen også stillede nogle velbegrundede forslag til Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid, som netop er blevet indledt.

Lehne (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, vi har igen fået forelagt et papir fra Kommissionen, hvortil jeg kun vil sige, at jeg gang på gang forbløffes over embedsmændenes begavelse i Kommissionen, som formår at fylde 28 sider uden virkelig at sige noget som helst konkret. Det har i det mindste den strategiske fordel, at man i sidste ende ikke længere kan blive holdt fast på det. Med forlov, fru kommissær, idet det naturligvis ikke gælder de kapitler, som De er ansvarlig for, men mange andre kapitler i dette papir og i andre papirer. Ikke desto mindre har vi det jo nu, og derfor, synes jeg, bør man også sige noget om det. Hvad spørgsmålene om det indre marked angår, så kan jeg på baggrund af min erfaring fra de foregående år i Parlamentet kun sige, at vi endnu er langt fra at have et virkelig effektivt indre marked, som fungerer på alle områder.
Der er stadigvæk store mangler. Jeg mener, at Kommissionen burde gøre det til en af sine hovedprioriteter for arbejdet i 2003 at koncentrere sig om at fjerne disse mangler. Vi har i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked netop debatteret direktivet om fjernsalg af finansielle tjenester ved andenbehandlingen. Her er det på forbilledlig vis igen blevet klart, at der f.eks. på forsikringsområdet overhovedet ikke findes et fungerende indre marked, men fortsat lukkede, nationale forsikringsmarkeder. Der er stadigvæk, jeg har allerede sagt det, væsentlige mangler.
Vi har det samme problem, og det er blevet klart med Kommissionens rapporter, i forbindelse med gennemførelsen af den frie udveksling af tjenesteydelser og af etableringsfriheden, også inden for andre sektorer. Vi har en rapport fra Kommissionen, som også er blevet drøftet i udvalget en gang, og som vel nu på et eller andet tidspunkt vil medføre vanskeligheder, hvori enkelte mangler på området fri udveksling af tjenesteydelser er blevet bragt på bane. Jeg vil ikke komme ind på eksemplerne her, det tillader tiden ikke. Men min anmodning til Kommissionen skal være konsekvent at fortsætte arbejdet på dette område og sørge for, at vi i sidste ende faktisk får et fungerende europæisk indre marked.
Et sidste punkt, som også blev berørt i morges under mødet med de nationale parlamentsmedlemmer: Parlamentet vedtog i januar en betænkning om yderligere skridt med henblik på tilnærmelse af borgerlig ret og handelsret. Jeg anmoder Kommissionen og navnlig de ansvarlige kommissærer om at gøre fremskridt på dette område og fremlægge en grøn- eller hvidbog så hurtigt som muligt, så vi konkret ved, hvordan det skal gå videre. Det er, tror jeg, helt afgørende, så det indre marked ikke kun eksisterer og fungerer for de store virksomheder, men også så forbrugerne og de mellemstore virksomheder har mulighed for i fuldt omfang at udnytte de muligheder, som det indre marked åbner. Vi skaber først og fremmest det indre marked for vores borgere og ikke kun for de store virksomheder. Jeg anmoder derfor om, at, jeg siger det igen, der bliver arbejdet videre på dette område med forøget kraft og forøget energi, også til trods for den modstand, der erfaringsmæssigt altid vil være i nogle medlemsstater.

Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, jeg har lært, at det er hensigtsmæssigt at knytte ris og ros sammen, og at det er pædagogisk værdifuldt. Derfor starter jeg med rosen, fru kommissær. Det er godt, at vi endelig har en meget tidlig og rettidig debat om den politiske strategi, og at denne dialog mellem Kommissionen, Europa-Parlamentet og Europa-Parlamentets fagudvalg finder sted rettidigt. Jeg nævner specielt disse to institutioner, for Rådet spiller for mig ingen rolle. Vi så i Barcelona, at Rådet vedtager sin egen dagsorden og gør, hvad det har lyst til, og er et bedre fagråd. Derfor er dialogen mellem Dem, fru kommissær, som repræsentant for Kommissionen, og Europa-Parlamentet det eneste, det drejer sig om her.
Og her kommer så risene. Jeg kan give Dem følgende med som et optimistisk signal, fru kommissær: Hvis det på et eller andet tidspunkt skulle dreje sig om at sælge et mangelfuldt produkt, så skulle De tage at søge stillingen! De kan så forsøge at gøre det. De har forsøgt at gøre Deres bedste for et dokument, som jeg ikke har forstået. Jeg beundrer enhver, som har læst dokumentet og forstået, hvad de enkelte sætninger betyder. Jeg har overvejet, hvad man har brug for for at finde et eller andet der? Har man brug for en førerhund? Har man brug for en sanktbernhardshund, som alligevel finder et eller andet levende under lavinerne? Noget i den retning burde man have, fru kommissær. De har som Kommission forstået at nævne et eller andet overalt. Ordet forbrugerbeskyttelse dukker op, og ordet bæredygtighed dukker op alle vegne, hvor man kan få det flettet ind: bæredygtig trafik, bæredygtig økonomi. Alt er bæredygtigt.
Men hvad De vil gøre, og hvilke prioriteter De har, det er ikke gået op for mig. Jeg har ikke noget sted kunnet finde ud af, hvad De virkelig prioriterer. Jo, udvidelse, jo, bæredygtig økonomi, jo, måske også sikkerhed og stabilitet. Men hvordan De vil opnå det, det skjuler De bag svulstige sætninger, fru kommissær. Gå derfor venligst hjem og sig til Deres kommissærkolleger, som vi sikkert også vil sige det til personligt: Gør jeres hjemmearbejde bedre næste år! Det er nu op til os som Parlament at give det, som De her har leveret som en ramme, et fornuftigt indhold. Det her ville som klasseopgave blive forsynet med bemærkningen: "Et godt forsøg, men næste gang må det gøres bedre". Og det siger jeg også til Dem.

Goepel (PPE-DE).
Hr. formand, man skal virkelig gøre sig stor umage for overhovedet at genfinde politikområdet landbrug og udvikling af landdistrikter i det 28 sider lange strategipapir fra Kommissionen for 2003. Hele tre gange, fordelt på tre sider, kan man finde ordet "landbrug". Det skyldes måske også, at landbrugspolitikken endnu ikke er underlagt proceduren med fælles beslutningstagning. Til gengæld skal vi nu for første gang strategisk vurdere emner som udvidelse, WTO-forhandling, budgetudvikling og midtvejsrevisionen.
Udvidelsen: Man vil afslutte optagelsesforhandlingerne med ansøgerlandene i 2003, så kan udvidelsen begynde fra og med 2004. Vi er vel alle klar over, hvilket enormt arbejde Kommissionen, Parlamentet og Rådet skal yde i kapitlerne landbrug og udvikling af landdistrikter i 2003. For så vidt vil udvidelsen også være en hovedprioritet for landbruget i 2003 og kræve store forhandlingsevner. Det blev klart under høringen i Budgetudvalget i går om dette emne, hvad der mangler at blive gjort. En tæt dialog med Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter er således lige så påkrævet som en bedre udnyttelse af midlerne fra førtiltrædelsesbistanden inden for rammerne af udvidelsen. I WTO spiller landbruget en nøglerolle. Altså, kære Kommission, vi forventer kontinuerlige oplysninger og diskussioner om WTO-forhandlingernes videre udvikling. På side 14 i Deres vanvittige papir taler De selv om den afgørende forhandlingsfase.
Budgettet: Efter afstemningsresultatet vedrørende Färm-betænkningen, eller sagt helt konkret, den af plenarforsamlingen godkendte retningslinje 9, skal det så vidt muligt sikres, at der allerede bliver taget hensyn til midtvejsrevisionen i 2003-budgettet. En helt enkel konstatering, som vil forårsage en del hovedbrud, navnlig på baggrund af, at medlemsstaterne i stigende grad regner med at få væsentlige øremærkede midler, som ikke er blevet anvendt, tilbage fra landbrugsbudgettet. Helt efter følgende princip: "Eventuelt kunne det jo bevare en og anden for en advarsel fra Bruxelles!"
Det strategiske krav for 2003 kan derfor kun være en fuld og mere effektiv udnyttelse af landbrugsbudgettet, idet midlerne skal anvendes fleksibelt til nye programmer til udvikling af landdistrikter. Et meget vigtigt krav er, at der skal flere støtteberettigede kvalitetsaspekter ind i den fælles landbrugspolitik. Også ikke-landbrugere forstår udligningsgodtgørelser under dette aspekt.

Färm (PSE).
Hr. formand, som årets budgetordfører har jeg nogle bemærkninger.
For det første er jeg ikke helt så kritisk som fru Roth-Behrendt. Jeg mener, det er vigtigt, at vi nu får en årlig politisk strategi, som også skal fungere som retningslinje for Kommissionen i forbindelse med næste års budget. I øjeblikket afgiver alle institutionerne retningslinjer om foråret, og der er nu håb om, at Kommissionen vil basere sit budgetforslag på idéer, der endda kommer fra selve Rådet og Europa-Parlamentet. Det ville i så fald være en klar forbedring.
For det andet er det på flere møder mellem lederne blevet påpeget, at vi skal skærpe forbindelsen mellem Kommissionens lovgivningsprogram og budgetspørgsmålene. Hidtil har vi alt for ofte været i en situation, hvor vi får lovforslag, forslag om nye programmer og udgifter, forslag om oprettelse af nye institutioner osv. uden at tage hensyn til budgetproceduren og de økonomiske konsekvenser. Ikke mindst på det udenrigspolitiske område afgives der forskellige løfter. Her er der stadig en del at gøre, men årets procedure er endnu et skridt i den rigtige retning.
For det tredje kan vi i det mindste glæde os over afsnittet om det interinstitutionelle samarbejde. For at kunne skabe en velfungerende Union er det helt afgørende, at dette samarbejde og denne tillid eksisterer.
Derfor er vi dybt bekymrede, når vi nu har fået at vide, at der i Rådet er drøftelser om den nye budgetforordning, som sigter mod at begrænse Europa-Parlamentets indflydelse. Rådets budgetudvalg diskuterer, om vores muligheder for at henlægge bevillinger i reserve, påvirke tillægs- og ændringsbudgetterne osv. skal begrænses. Hvis Rådet fortsætter i den retning, udfordrer det den institutionelle balance på en måde, som Europa-Parlamentet aldrig frivilligt vil acceptere.
For det fjerde vil jeg tale om et faktum. Det er glædeligt, at alle institutioner nu fremhæver udvidelsen, som jo er vores tids vigtigste opgave. Jeg håber, at vi allerede ved budgetforliget i juli kan blive enige om, hvordan vi håndterer næste års administrative udgifter. Dermed kunne vi nemlig lette forberedelserne bl.a. ved at give støtte til byggeri, arbejde med sprogspørgsmålene, afgøre hvilket personale, der skal ansættes, og hvilke bestemmelser, det er nødvendigt at træffe, inden observatører kan deltage i vores partigrupper.
Hvis alle institutionerne yder et bidrag og betragter dette som vigtigt, har vi faktisk en chance for allerede i juli at nå til enighed. Det ville være en stor styrke.
Endelig håber jeg, at Rådet og Kommissionen inden forhandlingerne er afsluttet også indleder en grundig drøftelse med Europa-Parlamentet om udvidelsens langsigtede økonomiske konsekvenser. Jeg tror virkelig på udvidelsen, men vi kan ikke skjule for skatteyderne, at der også findes omkostninger. Den sag må tages alvorligt.

De Palacio
Hr. formand, selv om der er risiko for, at det bliver mere eller mindre en gentagelse, og uagtet den herskende uro i salen, vil jeg dog gerne takke alle, mine damer og herrer, der har gjort sig den ulejlighed at læse de 28 sider, inklusive fru Roth-Behrendt. Jeg tror, at De har kunnet uddrage positive elementer af de 28 sider som nævnt af fru Swoboda. For der er faktisk nogle tabeller i kapitel 3, stk. 3.1, 3.2 og 3.3, som giver mere konkrete og detaljerede oplysninger om de politiske forslag for næste år.
Jeg vil gerne sige, at vi er ved begyndelsen af regnskabsåret. Fra nu af er det tid til diskussion, til de forskellige kommissærers dialog med de forskellige udvalg, og derefter vil vi fortsætte arbejdet, så vi i løbet af efteråret kan føre de sidste forhandlinger og afslutte processen til november med kommissionsformandens formelle forelæggelse i plenum.
Jeg vil gerne endnu en gang takke for Deres indsats, mine damer og herrer, og håbe, at det forsøg, vi indleder med dagens forhandling, bliver til gavn for institutionernes funktion, for Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Jeg håber, at det munder ud i nogle gode resultater, og at vi til sidst føler, at vi har taget et skridt fremad i det interinstitutionelle samarbejde.

Formanden.
 Mange tak, fru kommissær.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, da jeg er kommet med en kritisk bemærkning til ministerpræsident Aznars udtalelser, vil jeg gerne takke rådsformanden, som er repræsenteret her, for, at han - i det mindste over for mig - har præciseret, at det påhviler Parlamentet at udpege sine politiske repræsentanter til den interinstitutionelle arbejdsgruppe. Det er en præcisering. Det ville jeg hermed bekendtgøre generelt.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemning.
Beslutningsforslag RC B5-0180/2002

Dehousse (PSE).
Hr. formand, vi burde i fællesskab udgive et opbyggeligt værk for skolebørn om Europa-Parlamentets entusiastiske indlæg på de forskellige topmøder og den grusomme kritik, som et uafviseligt vidne, nemlig Javier Solana, netop har formuleret imod topmødernes arbejdsgang. Det går med dagens beslutning som med andre beslutninger. De bringer offentligheden i ekstase. Hvad vi andre angår, har vi set tingene, som de virkelig er, og vi fastslår, at et asocialt Europa ikke er vores Europa.

Fatuzzo (PPE-DE).
Jeg stemte ikke imod beslutningsforslaget om Det Europæiske Råds møde i Barcelona, hr. formand, for jeg er en overbevist Europa-tilhænger, der er positivt indstillet over for EU. Jeg stemte dog heller ikke for forslaget, hr. formand, for der er noget, som ikke overbeviser mig i dette dokument, og det gælder ikke mindst meddelelsen og resultaterne af Det Europæiske Råds møde i Barcelona. Hvad er det, der ikke overbeviser mig? De 15 rådsrepræsentanter er enige om, at arbejdstagerne skal arbejde fem år mere, så de går fra et gennemsnit på 57 år til et gennemsnit på 62 år. Disse gode intentioner har de givet udtryk for offentligt. Bravo! Det er udmærket! Men inden vi lader de arbejdstagere, som allerede har et arbejde, arbejde i længere tid, ville det så ikke være en bedre idé at gøre en indsats for at beskæftige de arbejdsløse? Dem er der mange af, ikke mindst blandt de unge. Derfor er Pensionistpartiet modstander af, at pensionsalderen sættes op, uanset om det er frivilligt - sådan som det burde være - eller obligatorisk, og det er vi, så længe der er så meget som en enkelt arbejdsløs i Europa.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, årsagen til, at jeg og mange konservative eller kolleger blandt De Europæiske Demokrater afstod fra at stemme, er, at der en uacceptabel henvisning i punkt 37 til de forhandlinger om Gibraltars fremtid, der føres af Storbritannien og Spanien, og som på ingen måde tager hensyn til 30.000 gibraltarers synspunkter. Sidstnævnte ønsker tydeligvis at bevare deres suveræne tilknytning til Storbritannien. Den britiske Labour-regering har kun lille interesse i at forsvare deres sag og har informeret Gibraltar om, at der bliver lagt afstand til dem, og at de bliver presset økonomisk til at finde fælles fodslag med de britiske europæiske stategiske mål, hvis de ikke støtter resultatet af forhandlingerne.
Det er min overbevisning, at Gibraltar bør stræbe efter selvbestemmelse eller en eller anden form for løsning a la Andorra, hvis dette bliver en realitet. Hvis den spanske regering er uenig, bør den overveje, hvordan den ville reagere, hvis Portugal insisterede på retten til ifølge traktaten at få Olivenca tilbage fra Spanien, eller Marokko insisterede på, at Ceuta og Mellila bliver deres.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Grækenlands Kommunistiske Parti glæder sig over de hundredetusinder af demonstranter, der gav udtryk for deres modvilje mod EU's politik, der fører til fattigdom og arbejdsløshed, privatiseringer og liberalisering. Aktionerne sender et positivt budskab, for de viser, at den folkelige bevægelse intensiverer sin kamp for at vælte den folkefjendske politik.
EU's ledere har på deres side udtalt, at fattigdommen og arbejdsløsheden vil blive bekæmpet gennem øget erhvervskonkurrence, mindre statsstøtte, bedre jobkvalifikationer og smidighed på arbejdspladsen, men de undlod ikke samtidig at formulere målsætninger om en hurtig reform af pensionssystemerne og en forhøjelse af pensionsalderen med fem år inden 2010! Det er den berømte "sociale model", som skulle føre til fuld beskæftigelse og gøre EU til den stærkeste og mest konkurrencedygtige økonomi på verdensplan.
Deres indbyrdes modsætninger forhindrede i denne fase salget af energisektoren til privatkapitalen. Men de udviste samdrægtighed over for Mellemøsten ved at udtale, at det helt og holdent er Den Palæstinensiske Myndigheds ansvar at bekæmpe terrorismen, og ved at præsentere Israels gode opførsel så venligt. Yderst mistænkelig var deres tavshed over for den amerikanske trussel mod Irak og planerne om at udvikle nye atomvåben. De var voldsomt utålmodige efter at få klaret ethvert udestående omkring "eurohæren", så de kan tage bolden fra NATO i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.
Europa-Parlamentets beslutningsforslag er en sand lovprisning af den folkefjendske politik, og derfor har vi medlemmer fra Grækenlands Kommunistiske Parti stemt imod det.

Berthu (NI)
Det Europæiske Råds møde i Barcelona, som netop er blevet afholdt den 15.-16. marts, indskriver sig i rækken af "tekniske topmøder", der træffer beslutninger, uden at nogen lægger mærke til det. Tilsyneladende skal man snarere end at tale om beslutninger tale om en løbende opstramning af den disciplin, som staterne er underlagt igennem lidet demokratiske procedurer.
Forud for Rådet sendte Romano Prodi et brev til stats- og regeringscheferne, hvori der stod, hvad "Kommissionen forventer sig af Det Europæiske Råd i Barcelona". Der er tale om en yderst frimodig ombytning af rollerne.
I brevet finder man bl.a. en opfordring til at stramme op på den økonomiske koordination, hvilket jeg allerede har sagt min mening om under forhandlingen, og kravet om en strengere gennemførelse af den europæiske lovgivning i medlemsstaterne. Rådet har fastholdt de to punkter i sine konklusioner uden at sætte noget som helst spørgsmålstegn ved dem, især ved de nationale parlamenters uomgængelige andel i gennemførelsen.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Figueiredo (GUE/NGL)
Som jeg anførte i den beslutning fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, som vi er en del af, blev der på topmødet i Barcelona taget nogle meget vigtige skridt ikke mindst med henblik på at videreføre og fremskynde privatiseringerne, med henblik på liberalisering og deregulering inden for energi-, transport- og telekommunikationssektorerne og med henblik på væsentlige forhold for lønmodtagerne, ligesom man insisterede på meget nøje at ville overholde stabilitetspagtens bestemmelser.
Endnu en gang har Det Europæiske Råd beklageligvis besluttet at lægge vægt på strukturreformer på arbejdsmarkedet i form af øget fleksibilitet, ringere ansættelsesvilkår og løntilbageholdenhed. Det er ligeledes alvorligt, at man har anbefalet, at pensionsalderen sættes op med i snit fem år, hvilket peger i retning af stigende trusler imod de velfærdsordninger, der bør opretholdes og styrkes i bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse.
Som det kom til udtryk i de faglige og folkelige bevægelsers store demonstrationer, der trods den spanske regerings og det spanske politis anfægtelige forsøg på at hindre og undertrykke dem foregik parallelt med topmødet i Barcelona, må der gennemføres en ny politik og ikke blot mere af det samme. De offentlige tjenesteydelser må bevares, liberaliseringerne og udhulingen af lønmodtagernes rettigheder må ophøre, nyliberalismen må bekæmpes, og en anden og mere solidarisk og retfærdig verden må opbygges.
Derfor stemmer vi imod de andre politiske gruppers fælles beslutningsforslag, som vi ikke tilslutter os.

Krivine (GUE/NGL)
Ved denne afstemning anmoder man Parlamentet om at ratificere beslutningerne fra Det Europæiske Råds møde i Barcelona. Man beder os om inden 2004 at godkende en total liberalisering af energisektoren på bekostning af tankegangen om den offentlige sektor som baseret på principperne om kontinuitet, lige adgang og ligebehandling af alle brugere, egnsudvikling og miljøbeskyttelse. Man beder os om carte blanche til en deregulering af lufttransporten via forslaget om et fælles europæisk luftrum og til fortsat liberalisering af jernbanerne. Man beder om vores samtykke til at forhøje gennemsnitspensionsalderen med fem år og oprette pensionsfonde. Man beder os om at godkende strukturreformer på arbejdsmarkedet, som er baseret på større fleksibilitet og usikkerhed på arbejdsmarkedet og på løntilbageholdenhed. Man beder os reelt om at sige ja til et liberalt og asocialt Europa. Nej, vi kan ikke stemme for resultaterne af Det Europæisk Råds møde i Barcelona, og vi er fuldstændigt enige i budskabet fra de 100.000 fagforeningsmedlemmer og 400.000 demonstranter, som fredeligt afviste "kapitalens Europa" og krævede et nyt Europa og en ny globalisering.

MacCormick (Verts/ALE)
Det Europæiske Råds møde i Barcelona var trods Tony Blairs store tale forud for mødet skuffende og forsagt. Rådet har tidligere lovet at sætte bæredygtighed forrest i den europæiske udvikling. Dette topmøde har blot hyklet tilslutning til denne forpligtelse.
Den såkaldte liberalisering, som Blairs højreorienterede partibestyrelse går ind for, er stødt på modstand i form af den franske urørlighed med hensyn til energiproduktionen i den indenlandske sektor, hvorved Electricité de France fortsat kan overtage virksomheder uden for Frankrig, samtidig med at den franske virksomhed selv er beskyttet mod en sådan indgriben.
Retorikken bag liberaliseringen dækker alt for ofte over politikker vedrørende det indre marked, som danser efter de store virksomheders pibe og varetager monopolistiske interesser. Adam Smiths vision om en fri økonomi, der ikke hæmmes af store kapitalsammenslutninger er langt fra den virkelighed, som vi ser i vor tids globaliserede økonomi.
Hvad angår Gibraltar, kan ingen undgå at bifalde udviklingen mellem Spanien og Det Forenede Kongerige. Men der er ingen henvisning til befolkningen i Gibraltar. Hvad er der blevet af selvbestemmelsen?

Meijer (GUE/NGL)
Vi kan ikke leve uden arbejde, hvilket imidlertid langtfra er ensbetydende med, at bedre beskæftigelsesmuligheder også sikrer et bedre liv. To modstridende opfattelser gør sig gældende på dette felt. Venstrekræfterne er af den opfattelse, at vi bør sørge for i fællesskab at producere, hvad vi vil forbruge, idet vi tilstræber en så rimelig fordeling af arbejde og indtægter som vel muligt, og idet vi beskytter mennesker mod stærkt arbejdspres og lang arbejdstid. Heroverfor står højrekræfternes opfattelse, ifølge hvilken vi bør tilstræbe fortsat økonomisk vækst ved at pålægge også kvinder med mindre børn, handicappede og en stor del af pensionisterne at udføre betalt arbejde. Kun personer, som har nået en høj alder, eller som kan leve af deres formueindtægter, er fritaget.
De varmeste fortalere for økonomisk vækst er altid dem, som ikke ønsker at dele deres rigdom med dem, der har mindre, og som derfor ønsker at fjerne opmærksomheden fra fordelingsproblematikken. De ønsker ikke at ændre fordelingen mellem rig og fattig, og løsenet er derfor, at alle skal have mere.
I dag hører vi rådsformanden, hr. Aznar, og kommissionsformand Prodi med begejstring tale om yderligere liberalisering og markedsintegration, nedbringelse af omkostningerne og styrkelse af EU's rolle i verdensøkonomien. Flertallet af Europa-Parlamentets medlemmer er ikke i tilstrækkeligt omfang opmærksomme på de skader, topmøderne i Lissabon og Barcelona anretter, når det gælder menneskers velfærd, offentlige tjenester og det naturlige miljø. Den pris er efter min opfattelse for høj. Derfor må jeg afvise det foreliggende resultat.

Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg har undladt at stemme i den endelige afstemning om beslutningsforslaget, som blev godkendt med 211 stemmer for og 58 stemmer imod, mens 34 undlod at stemme.
Grunden til dette er, at jeg er imod punkterne 25, 35 og 37.
I punkt 25 vil Europa-Parlamentet have overblik over den åbne koordination mellem medlemsstaterne på f.eks. pensions-, sundheds- og uddannelsesområdet, så Europa-Parlamentet fuldt ud deltager i Rådets og Kommissionens arbejde på disse områder. Derved stiller Europa-Parlamentet spørgsmålstegn ved den åbne koordinationsmetode og vil indlede en proces, som opgiver det mellemstatslige aspekt, når det gælder disse grundlæggende nationale lovgivningsområder, til fordel for fællesskabsmetoden og det overstatslige aspekt med Europa-Parlamentet som medbeslutningstager. Den udvikling er jeg som svensk kristelig demokrat imod.
Punkt 35 om Zimbabwe burde med meget større styrke fordømme den udbredte vold, som oppositionsbevægelsen MDC blev udsat for under valget fra præsident Mugabes styre og fra hans voldelige tilhængeres side, samt de mord, der er begået, herunder de fortsatte racistisk motiverede mord på hvide bønder.
I punkt 37 om Gibraltar næves Gibraltars befolkning og dennes politiske vilje overhovedet ikke. Borgerne er grundlaget for et demokrati. For to dage siden gav de klart og tydeligt udtryk for deres afstandtagen til Storbritanniens og Spaniens forsøg på at afgøre Gibraltars skæbne uden at lytte til befolkningen. Europa-Parlamentet tager i denne forbindelse ikke hensyn til borgerne, hvilket er alvorligt.
Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Jeg har en bemærkning til forretningsordenen angående de forhold, forhandlingen er foregået under. Jeg vil gerne give udtryk for stor bekymring over hr. Vidal-Quadras' utålelige adfærd. Han er medlem af det spanske parti Partido Popular og gav ordet til sin politiske ven, hr. Salafranca, selv om der i henhold til artikel 122 ikke var grund til det, samtidig med at han nægtede mig retten til at svare ham. De kan kontrollere det på videoen, hr. formand.
Denne partisanattitude hos hr. Vidal-Quadras burde fordømmes på det strengeste, da Parlamentets troværdighed afhænger af det.

Formanden.
Jeg har taget Deres bemærkning ad notam, hr. Gorostiaga.
Hermed er stemmeforklaringerne afsluttet.

Formanden.
 Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 19.25)

