
Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil blot sige, at udluftningen af Parlamentet, og jeg mener hele Parlamentet, har været ekstrem i denne uge, og at mange kolleger er blevet forkølede. Jeg vil gerne anmode om, at udluftningssystemet i Parlamentet bliver efterset.
Formanden.
Det vil vi være opmærksomme på. Vi skal måske også lære vores kolleger, hvordan man bruger den lille anordning, de alle sammen har på deres kontorer for selv at regulere varmen.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0037/2002) af Beazley for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om evalueringsrapport fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af Rådets henstilling af 24. september 1998 med hensyn til beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed (KOM(2001) 106 - C5-0191/2001 - 2001/2087(COS)).

Beazley (PPE-DE)
Hr. formand, må jeg først udtrykke min anerkendelse over for min kollega, hr. Heaton-Harris, for det indledende arbejde, han gjorde ved at udarbejde denne betænkning, før han gik videre til et andet udvalg.
Den hurtige udvikling af de audiovisuelle medier har bragt mange reelle fordele med hensyn til uddannelse og udbredelse af større opmærksomhed omkring offentlige anliggender i hele verden og ikke mindst inden for underholdningsområdet.
Men sammen med de utvivlsomme fordele har der også været bekymring for, at der i betragtning af børns generelt større evne til at udnytte audiovisuelle ressourcer på nogle områder er fare for, at de får adgang til upassende eller skadeligt materiale. Det er mest tydeligt, når det gælder åbenlyst seksuelt materiale og formålsløs vold.
De principper, der har styret denne betænkning, er at støtte øget offentlig opmærksomhed om disse spørgsmål og at støtte forældreansvaret og udvikle et samarbejde mellem programudbyderne, forbrugerorganisationerne og diverse myndigheder, både på nationalt og på europæisk plan. Det vigtigste instrument formodes at være selvregulering støttet af juridiske krav, hvor det er nødvendigt.
Betænkningen, der analyserer Kommissionens evalueringsrapport, drejer sig især om internettet og om videospil, da man følte, det var vigtigt ikke at foregribe en mulig kommende revision af direktivet om fjernsyn uden grænser. I betænkningen efterlyses brugervenlige systemer til filtrering af indholdet, så forældre bliver i stand til på forhånd at bestemme, hvilken slags indhold de føler er upassende for deres børn. I denne forbindelse glæder jeg mig meget over, at Internet Content Rating Association (ICRA), efter at denne betænkning blev formuleret, har stillet et filtersystem til rådighed gratis. Dette initiativ støttes af Kommissionen.
Vi efterlyste også større offentlig opmærksomhed, og at der blev etableret oplysningskampagner og hotlines, som det allerede sker inden for tv-området, så forbrugerne, særligt forældrene, kan indgive anmeldelse om illegalt eller skadeligt indhold.
Vi mener, at de såkaldte "internetchatrooms" bør gøres til genstand for øget overvågning, både med hensyn til reglerne for deres oprettelse og for deres brug. Ligesom det er tilfældet med videospil, opfordrer vi medlemsstaterne til fortsat at fremme vurderingen af videospil igennem frivillige aftaler, men hvis det anses for at være utilstrækkeligt i nogle tilfælde, bør det støttes ved indførelse af aftalte minimumsstandarder for indhold og markedsføring. Vi håber også, at medlemsstaterne fortsat vil udveksle oplysning om bedste praksis på dette område og koordinere de foranstaltninger, der træffes i samarbejde med branchen og med udbyderne.
Der er intet forsøg i betænkningen på at søge det sensationelle eller overdrive de farer, man ser, men den giver en nyttig ramme for støtte til offentlig opmærksomhed omkring de involverede risici og til tilvejebringelse af praktiske midler mod dem. Endelig opfordrer Parlamentet Kommissionen til at udarbejde endnu en rapport, helst inden årets udgang, om gennemførelsen af denne henstilling med særligt henblik på gennemførelsen i de enkelte medlemsstater. Jeg anbefaler betænkningen til Parlamentet.
Sanders-ten Holte (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed er noget, der ligger os alle stærkt på sinde. Det er derfor udmærket, at Kommissionen har forelagt denne evalueringsrapport om de fremskridt, som vi gør på området audiovisuelle medier og internet. Hr. Beazley har, ligesom hr. Heaton-Harris før ham, udarbejdet en fortræffelig betænkning herom.
Alligevel vil jeg benytte denne lejlighed til endnu en gang at gøre opmærksom på, at tekniske midler og regulering fra højere sted ikke er tilstrækkeligt til at garantere denne beskyttelse. Der er altid mere eller mindre listige måder at komme uden om dem på, og børn er bestemt meget opfindsomme på det område. Selvregulering, som nu anvendes i vid udstrækning, viser sig at være et meget praktisk instrument. Men jeg vil endnu en gang henlede opmærksomheden på, at den bedste måde er og bliver bevidstgørelse af de mindreårige selv, deres forældre og deres lærere. Dette kan dels gøres ved, at der på skolerne lægges stor vægt på medieundervisningen, idet de unge skal lære selv at genkende skadeligt indhold, dels ved at give lærerne et værktøj såsom det nederlandske klassifikationssystem kijkwijzer. Vi havde i går en meget interessant høring om det. I Nederlandene er jeg også involveret i det. Det er et velgennemtænkt system, som også virkelig fungerer, og gennem dette kan de bevidst anvende audiovisuelle medieprodukter. Der hører en aldersgruppe med. MG6 betyder: 6 år, ønskeligt, at en voksen kigger med. Således gøres forældre en ekstra gang opmærksom på deres ansvar, for uinteresserede forældre skaber sårbare børn. Jeg opfordrer derfor medlemsstaterne og Kommissionen til, når de undersøger bedste praksis, at tænke på dette klassifikationssystem og også give medieundervisningen en plads, når skolernes læseplaner udarbejdes.

Echerer (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, kære fru kommissær, jeg vil først gratulere hr. Beazley med hans betænkning og dernæst takke for det gode samarbejde. Dette emne ligger os alle på hjerte, hvilket den tidligere taler allerede har bekræftet. Der er mange spørgsmål, hvor vi er enige om, omtrent, at tillid er en bedre grundlæggende forudsætning for samarbejde end overdreven kontrol eller endda censur, som ikke er noget særligt godt grundlag for et godt samarbejde.
Vi er også enige om, at vi i højere grad skal reklamere for hotlines, således at de rent faktisk bliver benyttet overalt på europæisk plan, som vi ønsker det, og således at vi kan konstatere, hvor beskyttelse er nødvendig. Vi er også enige om, at vi skal stille de rigtige instrumenter til rådighed for forældrene, således at de sammen med deres børn kan vurdere, hvilke tv-programmer, computerspil og biograffilm der er de rigtige for deres børn, for også at kunne støtte dem i deres vurdering af programmerne. Her tilslutter jeg mig den tidligere taler. En harmonisering på europæisk plan hen imod en ensartet klassificering for hele av-området vil her være tvingende nødvendig, for det er et instrument, som betyder selvkontrol for forældre, selvkontrol for mindreårige, og som også vil kunne fungere på baggrund af tillid og netop ikke på baggrund af en meget omfattende kontrol eller endda censur.
Nu kommer jeg til det efter min mening vigtigste punkt for øjeblikket i forbindelse med denne "kasse": Internet synes at være et mirakel for mange, og mange står dér foran computeren og er simpelthen overvældet af alt det, der kommer ud, og glemmer i den forbindelse, hvilken indflydelse det kan have på mennesker, især børn og unge, hvis vi ikke bevidst tænker over, hvad der kommer til os. Jeg understreger tre gange, fire gange, 10 gange: mediedannelse, mediedannelse. Vi kan ikke begynde tidligt nok med at skærpe bevidstheden herom, med at være med til at udvikle den. Til det formål har vi ikke kun brug for politisk vilje, men vi har også brug for flere programmer. Til det formål har vi også brug for penge. Måske kan det her føre til et samarbejde mellem alle medspillere på europæisk plan, da det i sidste ende ligger alle på hjerte.
Papayannakis (GUE/NGL).
Hr. formand, mine damer og herrer, vi får hver dag flere og flere erfaringer med de store fremskridt, der sker inden for medierne, og navnlig tv. I alle lande vil De se - jeg ser det i hvert fald i mit eget land - udviklingen inden for den slags rædsomme, uetiske udsendelser, som er baseret på en eller anden form for frivillig indespærring og fængsling af mennesker på et bestemt sted, hvor seerne så skal kigge ind gennem nøglehullet i forventning om at se noget pikant, sædvanligvis en sexscene, for at vi ikke skal blive snydt, eller noget uventet, som er af interesse. Samtidig lærer især børn og unge i den mest følsomme alder imidlertid at dyrke den model, at man deltager i en form for lotteri og satser sin krop og sit sind for at få penge ud af det, som andre imidlertid mister.
Jeg finder alt dette fuldstændig uacceptabelt og vanvittigt, men det er noget, som ikke skal bekæmpes med lovbestemmelser eller administrative indgreb. Jeg mener heller ikke, at vi kan bekæmpe det med tekniske regler - sådan som andre medlemmer også har været inde på - og ikke engang med oplysning og undervisning af børn og unge, for forbud vækker tanker og får det hemmelige til at virke tiltrækkende. Jeg tror derfor ikke, at alt dette er tilstrækkeligt, især ikke fordi alle overalt, nu hvor vi har internettet, vil have adgang til disse emner og disse udsendelser enten i dag eller i morgen. Jeg tror, det er nødvendigt med en europæisk lovgivning og en regulering, der er stærkere end den, vi har i dag. Konkurrencen har sine hårde regler, og derfor tror jeg ikke særlig meget på selvregulering. Imidlertid ville det ikke være en dårlig idé med en etisk kodeks, som er mere forpligtende, end det er tilfældet i dag. Så vi giver forældrene og forbrugerne ret til at lægge pres på dem, der står bag disse elendige produkter. Det kan måske være en lille modvægt til konkurrencen. Lad os også se på de mere tekniske spørgsmål om de tidspunkter, hvor denne type udsendelser sendes, så der så vidt muligt kan foretages en adskillelse med hensyn til børns fritid og søvn osv. og visningen af disse udsendelser.
Hvis vi ikke finder frem til noget mere originalt og med lidt mere fantasi, er jeg imidlertid pessimist, hvad alt dette angår, med hensyn til fremtiden og hvad der kommer ud af denne type udsendelser.

Blokland (EDD).
Hr. formand, internet og fjernsyn har ændret verden. Viden og information er til rådighed i store mængder 24 timer i døgnet. Som jeg også i tidligere indlæg har sagt, udgør internet og fjernsyn imidlertid en afspejling af samfundet. Det bekræfter Kommissionens evalueringsrapport og ordføreren hr. Beazleys betænkning. Begge medier bruges også til kriminelle og nedværdigende formål. Jeg er glad for Kommissionens evalueringsrapport og ordførerens betænkning. Det er godt, at Kommissionen kan konstatere, at der i mange medlemsstater arbejdes på metoder til at bekæmpe spredning af børnepornografi. Dette gælder også for andre nedværdigende og ulovlige aktiviteter. Med rette henvises der til nødvendigheden af, at Kommissionen bliver ved med kraftigt at opfordre medlemsstaterne til at gennemføre bestemmelserne i henstillingen.
Med rette henviser ordføreren i sin betænkning først og fremmest til forældres ansvar, men også til det ansvar, som myndighederne og udbyderne af internetprodukter har. I fællesskab skal de sørge for, at mennesket anerkendes som en unik skabning og ikke som brugsgenstand til personlige behov. Netop børn fortjener beskyttelse her, således at de kan udvikle et sundt billede af mennesket. Det drejer sig ikke blot om børnepornografi her. Det drejer sig også om racisme, had og andre former for nedværdigende vildskud, som så let kan spredes gennem internet og fjernsyn.
Den globale udbredelse af internet og fjernsyn kræver en international løsning. Jeg støtter medlemsstaternes ønske om at underkaste nationale lovgivningsrammer visse minimumsstandarder på europæisk og måske på globalt plan. Jeg synes, at kombinationen af nationale rammer og internationale minimumsstandarder er fornuftig. Dette øver retfærdighed mod det globale problem og den kulturelle mangfoldighed. Desuden giver opretholdelse af nationale lovgivningsrammer ikke medlemsstater mulighed for at dække sig bag international lovgivning.
Forslaget om at høre alle involverede parter ved udarbejdelsen af adfærdskodekser og andre muligheder for at bekæmpe spredningen af pornografi og racistisk materiale er nyttigt. Jeg vil dog tilføje, at når det drejer sig om at censurere og gribe ind over for ulovligt materiale, er politiet og retsvæsenet de lovmæssigt ansvarlige myndigheder.
Til sidst, hr. formand, vil jeg opfordre Kommissionen til at opmuntre medlemsstaterne til fortsat at være opmærksomme, når det gælder misbrug, som spredes gennem fjernsyn, videospil og film. Af betænkningen fremgår det, at der er gjort færre fremskridt på disse områder end på internetområdet. Mindre tydeligt misbrug er stadig misbrug. Og når det drejer sig om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed, kan vi ikke være alerte nok.

De La Perriere (NI).
Hr. formand, de franske medlemmer af Europa-Parlamentet glæder sig over Kommissionens evalueringsrapport om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed, som de har tænkt sig at stemme for.
På dette område, der omfatter selve grundlaget for menneskeheden, er der to hovedaktører, nemlig først og fremmest familien, der har det fulde ansvar for opdragelsen af børnene, og dernæst samfundet, som skal sørge for deres beskyttelse. Det er derfor - som dagens beslutning understreger - vigtigt at gøre alt, hvad der er muligt for at foranstalte nogle beskyttende rammer, især hvad angår de medier, som er frit tilgængelige for de unge forbrugere, hvad enten det drejer sig om audiovisuelle eller skriftlige medier eller internettet.
Det er også vigtigt for voldsofre at have mulighed for at henvende sig til en moralsk autoritet, som er i stand til at hjælpe dem. Vi må øge midlerne til disse organer.
Men vi opnår også en effektiv beskyttelse af de mest sårbare af vores medborgere ved at ændre de voksnes opførsel. Vi må ikke, selv om det kræver, at vi går imod strømmen, være bange for at omdefinere reglerne for en moral, der respekterer mennesket i dets helhed. Vi må afvise disse negative rollemodeller, der alt for ofte får heltestatus for en ungdom, hvis holdepunkter man forsøger at nedbryde. Og vi skal samtidig give os i kast med en egentlig pædagogik baseret på det smukke, det gode og det sande over for mindreårige for at give dem nøglen til deres egen beskyttelse.
For at svare hr. Papayannakis vil jeg sige, at jeg tror, at vi bliver optimister netop ved at indtage denne holdning, og jeg er ikke for mit eget vedkommende pessimistisk med hensyn til, hvad samfundet og den enkelte kan gøre for effektivt at beskytte mindreårige.

Zabell (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest lykønske ordføreren, hr. Beazley. Sandheden er, at de farer, som nutidens børn og unge udsættes for, adskiller sig meget fra de farer, som vi udsættes for. Fjernsynet og internettet har uden tvivl bidraget hertil i stor udstrækning, eftersom det giver dem for mange idéer om situationer, som ikke er spor realistiske.
For kort tid siden offentliggjorde en spansk avis en undersøgelse, der viste, at det, at de unge f.eks. ser, hvordan en person kaster sig ud fra fjerde etage og løber uskadt videre eller med hånden stopper en kugle, som lige er blevet afskudt, uden at lide nogen skader, bidrager til, at mange unge ikke er klar over den virkelige fare ved sådanne situationer. Derudover menes det, at de får sat for mange idéer i hovedet, og at dette trist nok bidrager til en stigning i både ungdoms- og børnevolden.
Når dette er sagt, vil jeg gerne tilføje, at jeg fuldt ud støtter ordføreren, når han anmoder medlemsstaterne om at klassificere videospil via selvreguleringsmekanismer, der er etableret af industrien, og om også at skabe afdelinger for sporing af misbrug. Jeg vil naturligvis også lykønske Kommissionen med hensigten om at gennemføre en undersøgelse om klassificering af film til biografer, tv, dvd og videobånd.
Mine damer og herrer, vi må være klar over, at vi ikke kan stræbe efter en verden uden vold, når vores kommende voksne hele dagen sidder og ser tegnefilm, film og stadig mere voldelige nyheder.

Junker (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil koncentrere mig om den egentlige opgave, som vi skal yde her som europæisk institution - dog ikke uden hensyntagen til de krav, som også skal stilles til medlemslandene. Jeg mener, at den aktuelle udvikling i medieudbuddet, som i høj grad ikke længere kun begrænser sig til klassisk fjernsyn, heller ikke til internet, men som også indeholder mange andre muligheder, vil tage til i den digitale tidsalder, og derfor er det rigtigt og nødvendigt, at vi gør os tanker om den juridiske udformning af kontrollen og af beskyttelsen af mindreårige og også tilvejebringer midler til at finde ud af, hvordan man skal omgås denne udvikling.
Der er ingen tvivl om, at den retlige ramme skal tilpasses den nye udvikling. Det gælder både på europæisk og nationalt plan. Jeg betragter selvkontrolenheder, og her taler jeg på vegne af gruppen, som et vigtigt supplement til en retlig ramme. Vi kan ikke give afkald på en retlig standardfastlæggelse. Dette er tvingende nødvendigt. Også selvkontrolenheder kræver et retsgrundlag, og det betyder, at udbyderne, de, der udbyder programmerne, ikke kan fritages for pligten, eller med andre ord: Vi kan ikke tage afstand fra en udbyder- og programansvarlighed. Det er den grundlæggende forudsætning. Der kan være mange måder at gennemføre det på, og der er også mange muligheder her. I medlemslandene er der meget forskellige regler, som i sidste ende er i overensstemmelse med de traditionelt voksende mediesystemer, og det handler ikke om at afskaffe det hele.
Jeg understreger, at selvkontrolenheder er uundværlige som supplement. Tekniske systemer kan også være uundværlige, men de kan ikke erstatte ansvarligheden. Vi ved også, at mange børn og unge netop i en tidsalder, hvor de voksne ikke har lært at spille på de nye tekniske muligheders klaver, er deres forældre overlegne i denne henseende. Det vil ændre sig på lang sigt, men i dag er det altså sådan, og vi ved alle, at børn kan være meget smarte, når det f.eks. handler om at bryde noget. Derfor kan man ikke kun forlade sig på tekniske systemer, men her skal der også finde en indholdsmæssig kontrol sted, her skal der være indholdsmæssige begrænsninger, og de kan ikke kun vedrøre realtidsudsendelserne. Det er jo allerede forældet i en region, hvis der sendes via satellit, på grund af de forskellige tidszoner. Selv dette kan altså også kun være en meget begrænset metode.
Jeg er meget glad for, at kravet fra min gruppe om at videreføre og også udbygge aktionsplanen for en sikker udnyttelse af internet, som udløber i slutningen af året, er taget med i betænkningen. Jeg mener, at det er tvingende nødvendigt. Som sidste punkt vil jeg sige, at vi skal træffe foranstaltninger til formidling af mediedannelse hos børn, unge og forældre, for en sikker dømmekraft kan kun opstå, hvis vi bidrager hertil med vores foranstaltninger.
McCarthy (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne koncentrere mig om behovet for at tage fat på det voksende problem med misbrug af børn på internettet. Vi glæder os over initiativer fra medlemsstaterne i EU om sikrere internetbrug for børn, men det er vigtigt, at vi optrapper vores initiativer for at få en mere koordineret kampagne mod pædofili på internettet. Når det drejer sig om IT-kriminalitet prioriterer medlemsstaterne med rette kampagnen mod global terrorisme og herudover fokus på svindel med kreditkort på internettet, men der kan og bør gøres mere mod internetpædofili.
I sidste uge havde jeg møde med den afdeling af politiet i Stormanchester, der beskæftiger sig med pornografiske billeder af børn, et lille engageret hold, der ledes af Terry Jones, og som er førende på området i Det Forenede Kongerige, når det gælder om at opspore og få dømt dem, der krænker børn på nettet. Denne enhed blev startet i 1995, da man beslaglagde 12 billeder. I 1999 blev 41.000 billeder beslaglagt, og ved en dom for nylig afslørede man en mand med over 50.000 billeder af misbrug af børn. Det er ikke børnepornografi, men groft og uanstændigt seksuelt misbrug. Jeg har set billederne. Bag hvert billede er der et barn, som bliver traumatiseret af disse oplevelser. De politifolk, jeg mødte, gør et glimrende stykke arbejde og støttes af ny softwareteknologi, der ligeledes er designet af en lokal virksomhed i min valgkreds, Surf Control. Med dette overvågede de chatkanaler i 16 timer. De fandt 48 lovovertrædere i hele EU - overtrædere, som befandt sig i stillinger, som indebærer tillid (lærere og spejderførere, en plejeforælder i Tyskland og en sergent i den svenske hær). Babyer helt ned til tremånedersalderen var blevet udsat for analsex.
Man hører alt for lidt om misbrug. Så hvad skulle vi gøre i EU? Vi bør gøre mere. Vi har brug for hotlines og at gøre dette til et prioriteret område både i EU og de enkelte medlemsstater. I denne uge stemte vi for et EU-netværk for nationale overvågningscentre for hooliganisme i forbindelse med fodbold. Det er en voldelig og synlig form for lovovertrædelse, men vi kan gøre mere for de børn, der bag kulisserne lider under frygt og voldsomme overgreb. Ja, vi må have frivillige aftaler og partnerskaber, men det er nødvendigt, at internetudbyderne prioriterer dette. AOL og NTL har et udmærket ry, men der er andre, der ikke gør, hvad de bør. De besvarer ikke politiets anmodninger om at opspore disse lovovertrædere, og de begynder endog at kræve afgifter af politiet for det, de gør. Jeg vil gerne se et tættere samarbejde mellem Europol og medlemsstaternes politimyndigheder. Jeg vil have bedre forskning og finansiering af software til eftersporing på internettet. Vi kan gøre mere, hvis vi prioriterer dette, og vi kan beskytte vores børn mod denne voldsomme og modbydelige form for misbrug.

Hieronymi (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først endnu en gang takke min kollega, hr. Beazley, særligt for denne betænkning, fordi jeg mener, at han på en særlig konstruktiv måde har sammenfattet meningerne i Parlamentet. Det kan man se ved, at vi har vedtaget denne betænkning enstemmigt i udvalget, og at der i dag i Parlamentet heller ikke er nogen ændringsforslag til betænkningen, og det i forbindelse med et emne, som gemmer utroligt mange problemer og åbne spørgsmål. Derfor mange tak! Det er et meget fint grundlag for vores fortsatte arbejde.
Dette fortsatte arbejde er særligt vigtigt, fordi vi gennem sammensmeltningen af medierne - fjernsyn, computer, internet - også fremover må finde nye veje for rent faktisk at garantere beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed. Derfor er forslagene, som de blev stillet af Kommissionen, meget rigtige. De kræver i høj grad støtte fra medlemsstaterne. Jeg vil nævne de efter min mening tre vigtigste punkter endnu en gang.
For det første har vi brug for nye, videreudviklede modeller for selvkontrol, hvor industrien og de ansvarlige regeringer kan medvirke i fællesskab. Til det formål er modellen for den samregulerede selvkontrol udviklet. Den skal vi videreudvikle.
For det andet har vi ikke brug for harmoniserede standarder på europæisk plan, men derimod minimumsstandarder på europæisk plan, især for videospil og internet, for virkelig at kunne gennemføre beskyttelsen af mindreårige.
For det tredje har vi brug for mediedannelse, ikke kun for børnene, men også for forældrene. Til alle disse opgaver har vi brug for Rådet, og jeg appellerer til, at det medvirker her.

Wyn (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren for hans arbejde med denne meget vigtige betænkning. Eksplosionen inden for radio- og tv-teknik har fået mange forældre til at miste kontrollen med, hvad deres børn ser, og fremvæksten af digitalt tv og kabel- og satellit-tv såvel som computerteknologi betyder, at forældrene i stigende grad er magtesløse, når det gælder om at holde øje med deres børns seervaner.
Ifølge nogle rapporter er forældrene ikke opmærksomme på disse muligheder, såsom blokering af betalings-tv og internetfiltre, der hjælper dem med at føre kontrol med, hvad deres børn ser. Det er nødvendigt, at forældre får flere informationer om, hvordan disse ting fungerer, og hvor pålidelige de er.
Ansvaret for børns velfærd påhviler den/dem, der udøver forældremyndigheden, men det fritager ikke udbyderne og distributørerne af audiovisuelt indhold for deres ansvar. Begge parter må påtage sig det fulde ansvar i denne forbindelse.
Det varierer fra medlemsstat til medlemsstat, i hvilket omfang tv-stationer regulerer sig selv, men vi er alle enige om, at vi må arbejde frem imod ensartethed på dette område, og at frivillige aftaler må støttes af et juridisk grundlag.
Endelig mener jeg, at børnepornografi på internettet er utilgivelig, og der er store mængder af hjemmesider med illegalt indhold uden for EU. Jeg anbefaler denne betænkning til Parlamentet og takker igen ordføreren for hans udmærkede initiativ i denne forbindelse.

Sichrovsky (NI).
Hr. formand, jeg vil også gerne gratulere ordføreren med denne betænkning. I betragtning af det konstant voksende multimedieudbud er det helt sikkert nødvendigt at beskytte vores børn og unge mod skadeligt indhold og følgerne heraf gennem sikkerhedsforanstaltninger, der er sammenlignelige på europæisk plan.
Den her omtalte indførelse af tekniske hjælpemidler som filtersystemer og akustiske advarselssignaler og også direkte indblanding i udbud, som krænker mindreåriges værdighed eller udgør en risiko for dem, skal helt sikkert støttes fuldt ud og bør gennemføres på samme måde i alle medlemsstater.
Alligevel vil jeg gerne minde om, hvilket også sker i betænkningen, at mange sikkerhedsforanstaltninger ikke er til for at fratage de personer, der har forældremyndigheden, ansvaret. Den sidste og vigtigste kontrolinstans skal være de personer, der har forældremyndigheden. Ellers vil vi ikke kunne forhindre, at mindreårige køber flag med hagekors, ganske vist ikke via internet, men til gengæld på det nærmeste loppemarked. At forhindre det er et spørgsmål om opdragelse og ikke om censur.

Hermange (PPE-DE).
Hr. formand, vi vil selvfølgelig takke ordføreren og Kommissionen for deres arbejde og for evalueringsrapporten. Jeg vil ikke modsige, hvad mine kolleger har sagt, men jeg vil gerne fortælle Dem, fru kommissær, om tre konkrete forhold, som er kommet mig for øre i den forløbne uge.
Det drejer sig for det første om moderen til en ung handicappet person, som arbejder. I et stykke tid har hun hver aften måttet hente ham, på trods af at det var meningen, han skulle komme hjem fra arbejde omkring kl. 17.00. Det foregår i en af Frankrigs større byer. Der kan man frit konsultere pornografiske hjemmesider. Hun har for øjeblikket ingen muligheder for anmeldelse til det lokale politi for at sætte en stopper for disse hjemmesider.
For det andet har jeg i denne uge modtaget et brev, som nævner en hjemmeside, der samfinansieres af sundheds- og undervisningsministeren. Hjemmesiden oplyser, at de voksnes opgave er at tillade de unge at smage på alt og prøve det hele. Og der har De, som jeg vil dokumentere for Dem om et øjeblik, en række meget konkrete eksempler, som finansieres via offentlige midler, på, hvad vores børn ser på nu om dage.
For det tredje har jeg i sidste uge modtaget en cd-rom fra nogle foreninger imod pædofili, som samler en række informationer, der er i omløb for øjeblikket. Denne cd-rom er blevet overgivet til myndigheder som Europol for mere end et år siden, og der er stadig ikke sket noget på området. Vi deltager om kort tid, fru kommissær, i det internationale topmøde om børn den 8. maj. Vi stemmer i eftermiddag om en resolution til topmødet. Vi håber, at De inden topmødet kan arrangere et møde med alle de kompetente instanser for at forklare os, hvilke konkrete foranstaltninger, De har tænkt Dem at træffe på området for at bekæmpe fænomenet.
Reding
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest gerne takke Parlamentet og dets ordfører, hr. Beazley, for at have klaret den udfordring, det var at nå frem til en aftale på alle de punkter, som var til forhandling. Jeg vil gerne sige, at Kommissionen står bag Parlamentet, lige så vel som Parlamentet står bag Kommissionen.
Vi har en fælles vision, nemlig at beskytte vores børn. Vores midler til at nå dette mål er forskellige, som de ærede parlamentsmedlemmer så rigtigt har påpeget. Vi må derfor forene vores kræfter for at nå målet. Jeg har med stor interesse hørt de konkrete og chokerende eksempler fra de ærede parlamentsmedlemmer. Der findes millioner af eksempler, der underbygger opfattelsen af, at vores aktion ikke blot skal bestå af ord, men også skal udmønte sig i handlinger, og at vi ikke vil nå frem til en løsning på problemerne på europæisk plan alene, men at det er nødvendigt med en fællesaktion for alle aktører inklusive de ngo'er, der arbejder med beskyttelse af mindreårige og menneskelig værdighed såvel på europæisk som på nationalt eller regionalt plan.
Som rapporten nævner, er der allerede sket fremskridt på meget kort tid. Således er der grundlagt sammenslutninger af internetbrugere i de fleste medlemsstater og i de fleste medlemsstater er udbyderne af internettjenester medlemmer af den europæiske sammenslutning af internetudbydere EuroISPA, som har støttet vedtagelsen af regler for god praksis vedrørende leverandøransvar. I de allerfleste medlemslande er der oprettet hotlines til at behandle klager om skadeligt eller ulovligt indhold.
Europa-Kommissionen støtter oprettelsen af disse hotlines via sin handlingsplan til fremme af en mere sikker anvendelse af internettet. Ifølge medlemsstaternes oplysninger ser det ud til, at hovedparten af de hjemmesider, som forsvarer politisk ekstremisme og seksuelle overgreb, samt en lang række pædofile eller pornografiske hjemmesider er tilknyttet domæner uden for EU, hvilket understreger betydningen af at udarbejde ikke blot en europæisk, men også en global strategi på området.
Parallelt hermed arbejder også industrien på at færdiggøre et klassificerings- og filtreringssystem og på oprettelse af beskyttede områder (walled gardens), som er portaler, hvor brugerne garanterer for kvaliteten af de hjemmesider, de giver adgang til. Fællesskabets handlingsplan til fremme af en mere sikker anvendelse af internettet støtter også disse initiativer. Der er selvfølgelig nogle meget positive erfaringer på området, men der findes desværre også hjemmesider, som er rædselsfulde, og som man ikke kan få lukket definitivt.
Hvad angår radio- og tv-mediernes gennemførelse af henstillingen, råder alle medlemsstater nu over systemer, der udsender et advarende lyd- eller billedsignal forud for eller under programmer med et indhold, der kan være skadeligt for mindreårige. Vi er udmærket klar over, at "uegnet for mindre børn"tidspunkter ikke længere giver mening, for vores børn er udmærket i stand til at optage udsendelser, som sendes på tidspunkter, hvor de sover fredeligt i deres senge. Endvidere kan filtreringssystemerne kun anvendes på digitalt tv. Det bliver altså lettere at filtrere, når man har installeret digitalt tv, men for øjeblikket sker denne installation meget gradvist.
Kommissionen fik i 1999 gennemført en undersøgelse af forældrekontrollen med tv-udsendelser. I undersøgelsen slås til lyd for, at selvregulering bevarer en fremtrædende plads, samtidig med at det sikres, at der stilles filtreringsanordninger til rådighed for familierne til en overkommelig pris. På dette punkt er jeg enig med alle de parlamentsmedlemmer, der støtter selvregulering på betingelse af, at den tager udgangspunkt i loven. Det er det, vi bør arbejde frem imod.
Tillad mig, hr. formand, at slutte af med at svare på nogle specifikke spørgsmål fra parlamentsmedlemmerne.
For det første vil jeg henvende mig til ordføreren og sige, at fremlæggelse af en ny rapport i slutningen af 2002 ville være forhastet, men at vi vil tage alle Parlamentets bemærkninger i betragtning under en fornyet behandling. Vi vil fortsætte vores arbejde, men rapporten bliver sandsynligvis ikke klar til udgangen af 2002.
For det andet vil jeg sige, at mine tjenestegrene med hensyn til klassificeringssystemet har iværksat en ny undersøgelse af klassificeringen i januar, og den burde være færdig i andet halvår af 2002. Den vil blive forelagt Parlamentet, og vi vil drøfte den og drage vores konsekvenser.
For det tredje vil jeg sige, at hvad angår medieopdragelsen, så er det, som jeg har sagt mange gange, et af mine prærogativer, et af mine mål. Faktisk lærer vores børn at læse, skrive og regne på mere eller mindre tilfredsstillende vis, men de lærer aldrig at aflæse og kontrollere det billedsamfund, der omgiver dem. Derfor har vi startet de første pilotprojekter i billedlære. Og derfor er de kommende Net-Days i november 2002, som kobler hundredtusinder af skoleklasser i de fleste medlemsstater og derudover i andre egne af verden sammen i et netværk, i år tilegnet billedlære og billedanalyse. Vi har således foretaget et meget konkret skridt.
Jeg vil gerne til slut henlede Deres opmærksomhed på, at en enkelt kommissær, Parlamentet eller Kommissionen alene ikke kan tage sig af alle disse spørgsmål. Derfor behandles forslagene i samarbejde med alle de kommissærer, som er ansvarlige for områder, der berører denne problematik, samt med de institutioner ud over Kommissionen, der har et ansvar på området, som f.eks. Europol. Der er behov for en fælles aktion. Vi vil fortsætte med at iværksætte den.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0035/2002) af De Sarnez for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om styrkelse af samarbejdet med tredjelande inden for de videregående uddannelser (KOM(2001) 385 - C5-0538/2001 - 2001/2217(COS)).

De Sarnez (PPE-DE)
Hr. formand, før jeg fremlægger min betænkning, vil jeg gerne først takke alle de kolleger, der med deres ændringsforslag har bidraget til at forbedre teksten, samt den rådgivende ordfører for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, som har udarbejdet en meget flot udtalelse.
Den betænkning, som jeg fremlægger for Dem, har til formål på basis af meddelelsen fra Kommissionen at undersøge, hvilke midler der skal tages i anvendelse for at forbedre medlemsstaternes konkurrenceevne og tiltrækningskraft på det internationale marked for uddannelse.
Vi er alle klar over, at udfordringen på uddannelsesområdet bliver kolossal i de kommende år. Studerende fra hele verden søger i højere og højere grad ud over deres egne grænser for at få den uddannelse, som giver dem de bedste muligheder. Vi deltager således i skabelsen af et egentligt internationalt marked for uddannelse. Men tilstedeværelsen af studerende fra tredjelande er mindre i Europa end i USA, Australien eller Canada for at tage nogle eksempler. Vi skal derfor indhente en større forsinkelse, og derfor stiller jeg en række forslag i min betænkning.
Mit første forslag er, at vi skal udarbejde en præcis oversigt over de studerendes internationale mobilitet, som vi mangler for øjeblikket. Det ville derfor være nyttigt, hvis Europa-Kommissionen via Eurostat samarbejdede med UNESCO og OECD om at give os et klart og præcist billede af de udenlandske studerendes situation med hensyn til mobilitet, og tiden er omsider inde til at foreslå en harmoniseret definition af begrebet udenlandsk studerende, tror jeg.
Mit andet forslag er, at vi skal forsøge at harmonisere kvaliteten af de videregående uddannelser og anerkendelsen af eksamensbeviser og studier. EU skal kunne tilbyde kvalitetsuddannelse, uanset hvilket universitet eller værtsland, der er tale om. Det er essentielt, at de studerende kan påbegynde et studieforløb i et medlemsland og afslutte det i et andet med garanti for, at de erhvervede kundskaber bekræftes i et eksamensbevis, som anerkendes i alle medlemslande. Derfor foreslår jeg, at Kommissionen fortsætter med at fremme markedsføringen af det system til bekræftelse af den erhvervede universitetsuddannelse, som er kendt som ECTS, og at den lader sig inspirere af dette arbejde til at udvikle nye mobilitetsprogrammer. Vi skal også fremme oprettelsen af fælles studieforløb for medlemsstaternes universiteter for i sidste ende og så vidt muligt at nå frem til at udstede fælles eksamensbeviser.
For det tredje foreslår jeg, at man udarbejder et europæisk universitetsmærke, som skulle tildeles for uddannelsesmoduler, der udbydes på højere læreanstalter, som er anerkendt for kvaliteten i deres undervisning og den modtagelse, de giver de studerende fra tredjelande. Dette universitetsmærke skulle ikke gå så meget på universitetets kvalitet som institution, men derimod på de moduler, der blev undervist i. Jeg er sikker på, at dette ville hjælpe med til at markedsføre de højere europæiske uddannelser og sende et klart signal til de udenlandske studerende.
For det fjerde bør vi også fremme markedsføringen af sprogundervisning. Sprogundervisning er faktisk en uomtvistelig mobilitetsfaktor, og derfor er det ønskeligt, at medlemsstaterne systematisk opretter fremmedsprogsundervisning i form af moduler på samtlige højere læreanstalter, men også at de opretter sprogundervisning i værtslandets eget sprog for udenlandske studerende.
For det femte skal vi også kunne garantere en kvalitetsmodtagelse. Universiteterne skal fremover koncentrere sig om at sikre denne kvalitetsmodtagelse af de udenlandske studerende. Vi skal lette de administrative procedurer, som de uundgåeligt konfronteres med. Og vi må lette deres adgang til boliger og opnåelse af stipendier. Denne kvalitetsmodtagelse bliver et af kriterierne for at opnå det europæiske universitetsmærke.
Og endelig, for det sjette, skal vi støtte os til de eksisterende samarbejdsprogrammer, som har bevist deres værd, som f.eks. Alfa-programmet. Således bør det i forbindelse med de kommende programmer overvejes at udarbejde fælles undervisningsprogrammer, ligesom der bør fokuseres på at gennemføre et system til gensidig anerkendelse af kurser og eksamensbeviser og på partnerskab med virksomheder, myndigheder eller multilaterale organisationer.
Den betænkning, som jeg fremlægger, har således til formål at appellere til EU og medlemsstaterne om at mobilisere sig for at skabe mere dynamik og konkurrenceevne i de europæiske videregående uddannelser og gøre dem mere attraktive. De europæiske videregående uddannelsers konkurrenceevne og tiltrækningskraft skal selvfølgelig først og fremmest tage form i medlemsstaterne. Medlemsstaternes undervisningsministre er klar over dette og gør opmærksom på det på samtlige møder i Rådet (uddannelse). Jeg er sikker på, at Europa-Kommissionen og Parlamentet i dag er klar til at sætte alt ind på at få et europæisk videnrum, som er attraktivt og konkurrencedygtigt og omsider i stand til at gøre sig gældende i den internationale konkurrence.
Muscardini (UEN)
Hr. formand, det er efterhånden en kendsgerning, at der eksisterer et internationalt uddannelsesmarked, og det er ligeledes en kendsgerning, at EU deltager heri i ringe grad, hvilket ikke stemmer overens med dets kulturelle traditioner. EU er selv klar over dette, og Kommissionen har med rette bragt det på bane. Ordføreren, Marielle De Sarnez, har efter min mening udført et glimrende stykke arbejde, og Udvalget om Udenrigsanliggender har givet et positivt bidrag. Ud over de mange tekniske aspekter i meddelelsen og de talrige betragtninger og forslag, som vi giver Kommissionen med henblik på styrkelsen af samarbejdet inden for de videregående uddannelser, er der et meget vigtigt spørgsmål, nemlig uddannelsens kvalitet.
Beslutningsforslaget indeholder over 10 punkter om garantien for de videregående uddannelsers kvalitet, men i betragtning af forslagenes tekniske karakter kan vi naturligvis ikke gå længere i beslutningsforslaget. Spørgsmålet om uddannelsens kvalitet fortjener at blive uddybet, eftersom der er tale om aspekter, som har at gøre med de unge generationers udvikling som mennesker. Den kulturelle og faglige udvikling er også baseret på udviklingen af den menneskelige dimension og respekten for ens eget og andres liv. Når unge mennesker tager livet af sig selv af tilsyneladende ligegyldige årsager - sådan som det sker i Vesten - eller når de bruger deres krop til at slå andre sagesløse mennesker ihjel med - sådan som det sker i Mellemøsten - må vi spørge os selv, hvad der har vendt op og ned på vores værdier, og hvad vi kan gøre på uddannelsesområdet, også med henblik på den menneskelige udvikling og bevidstgørelsen om den menneskelige værdighed, så vi undgår denne forfærdelige adfærd. Det er ikke længere kun et teknisk problem, men også et filosofisk og pædagogisk problem. I den forbindelse spørger jeg mig selv, om EU's kompetence ikke burde begynde at gå længere end blot til en harmonisering af bestemmelserne og en forbedring, som udelukkende omfatter samarbejdsinstrumenterne.
Vi støtter kraftigt oprettelsen af ekspertisecentre, der arbejder i retning af et europæisk universitetsmærke, og vi går ligeledes ind for, at EU spiller en rolle, når det gælder om at fremme universitetsuddannelse af høj kvalitet. Det er værd at forsøge at bruge så mange kræfter som muligt på at udnytte den ekspertise, der er til rådighed, for at forbedre uddannelsens kvalitet, så kultur og uddannelse bliver et afgørende incitament og ledsager os hele livet igennem. Kvalitet og livsforståelse er således uddannelsens hovedformål.

Pack (PPE-DE).
Hr. formand, kære fru kommissær, jeg vil på vegne af vores gruppe takke vores kollega, fru De Sarnez, hjerteligt for en glimrende betænkning. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at dette viden-Europa, som vi nu også bruger som alment udtryk, igen skal melde tilbage på internationalt niveau. Det er en vigtig udfordring, og erklæringerne fra Lissabon, fra Barcelona eller det, som blev vedtaget i Bologna eller i Prag, er vigtigt, men hvis det kun fører til, at alt til sidst gøres ved hjælp af den åbne koordinationsmetode rundt om Parlamentet, kan vi simpelthen ikke godkende det. Vi bifalder det indholdsmæssigt, men vi vil også inddrages.
Udfordringerne er store. Som sagt skal vi melde tilbage, og jeg mener også, at vi, som fru De Sarnez allerede har sagt, i højrere grad skal sørge for, at vores opdragelse bliver mere i overensstemmelse med konkurrencen, og at den bliver mere attraktiv. Vi har i EU brug for sådan noget som et avanceret vidensamfund, som vi så virkelig også kan relatere os til. Til det formål har vi brug for mere mobilitet. Fru De Sarnez har allerede sagt det: Mobilitet og kvalitet i vores uddannelser er det vigtigste, og det må man selvfølgelig gøre noget ved.
Vi skal også sørge for, at der undervises mere i og læres flere sprog på de videregående uddannelser. Vi skal sørge for, at der er flere fælles afsluttende eksaminer. Eksemplet med en tysk-fransk videregående uddannelse i Tyskland, hvor man kan tage fælles afsluttende eksaminer, kunne jo være forbillede for mange andre europæiske videregående uddannelser. Vi bør måle os på, om vi kan fremme det. Det europæiske mærke for akademisk kvalitet, som fru De Sarnez har foreslået, er efter min mening fremragende, og derfor skal vi også arbejde på, at det bliver realiseret.
Vi skal desuden sikre, og det hurtigere end hidtil, at de afsluttende eksaminer og eksamensbeviserne endelig anerkendes. Vi har sagt det, jeg ved ikke hvor længe, og det går virkelig fremad i sneglefart. Vi skader dermed vores unge mennesker, og jeg mener, at det handler om en udfordring for os alle her, som vi bør tage op.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, med denne betænkning - som jeg takker fru De Sarnez for - er øjeblikket inde til i EU at overveje, hvordan Unionen opfatter retten til uddannelse - og nærmere betegnet videregående uddannelse - og hvordan den har tænkt sig at sikre denne i praksis. I det 20. århundrede har vi oplevet en universel accept af menneskerettighederne som det ledende princip for vores opbygning. Det skal være vores ansvar at se til, at de respekteres fuldt ud og omsættes i handling, for uddannelse er ikke kun en personlig ret, det er også et centralt redskab til fremme af freden - som er et altafgørende spørgsmål i dag - og til overholdelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder generelt.
Uddannelse skal være alment tilgængelig, for at dens potentielle bidrag til opbygningen af en fredelig verden kan konkretiseres, og den skal være tilgængelig for alle på lige fod. Det er en kolossal opgave, men vi må ikke glemme, at der endnu i dag på vores klode findes mere end 800 millioner voksne analfabeter og tæt ved 100 millioner unge, som ikke har adgang til uddannelse på mellemskoleniveau. I øvrigt er der i dag flere millioner af dem, der har adgang til uddannelse, som ikke modtager den kvalitet i undervisningen, der svarer til deres grundlæggende uddannelsesbehov. Det haster således mere og mere med at opfylde disse behov i en verden, hvor hele befolkninger, som er sunket ned i den dybeste fattigdom og er et nemt bytte for alle former for ekstremisme, marginaliseres af de omvæltninger, som er skabt af globaliseringen og den informations- og kommunikationsteknologiske revolution.
At hævde retten til uddannelse er fremover ikke så meget et spørgsmål om adgang til uddannelse som om adgang til ordentlige uddannelsesmuligheder for alle for at opfylde nogle grundlæggende behov. I det perspektiv - kan vi konstatere - er retten til videregående uddannelse endnu ikke en realitet, især ikke for kvinder. På de videregående uddannelser, som ifølge verdenserklæringen om menneskerettigheder skal sikre fri og lige adgang for alle efter personlig fortjeneste, udgør elevantallet i Afrika og Asien mindre end en person ud af 10 i den berørte aldersgruppe, og kløften bliver fortsat større mellem disse områder og Europa og Nordamerika. Selv om der ikke hersker nogen tvivl om, at der inden for de sidste 50 år er gjort fremskridt med hensyn til at sikre retten til videregående uddannelse overalt i verden, skal vi ikke glemme, at denne vision, som er indført i artikel 26, ikke blot er kvantitativ, men også kvalitativ, for den favner både uddannelsens mål og idéer og således dens indhold.
Derfor mener jeg, idet jeg er meget opmærksom på, hvilken opgave, der endnu ligger foran os - og idet jeg endnu en gang takker fru De Sarnez for hendes betænkning - at det er yderst vigtigt at gøre sig klart, at for de befolkninger, som stadig er udelukket fra enhver form for uddannelse, er der ikke tale om et valg, men at mange af disse mennesker ikke engang ved, at de ville have et valg. Hvis vi taler om værdighed, krav og lige og umistelige rettigheder, ønsker jeg af hele mit hjerte, at betænkningen giver Europa-Parlamentet mulighed for fortsat at hævde sig og ikke stoppe op på halvvejen.

Sanders-ten Holte (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i Europa har vi i længere tid kendt fænomenet mobilitet af studenter og lærere inden for de videregående uddannelser. Dette yder et meget stort og vigtigt bidrag til den gensidige forståelse i Europa. Det finder virkelig sted der, hvor der arbejdes. Kommissionen opfordrer nu til at udvide og intensivere denne proces i retning af tredjelande. Fru De Sarnez går i sin grundige betænkning med rette ud fra, at videregående uddannelse af høj kvalitet derfor er påkrævet. At det europæiske meritoverførselssystem i den forbindelse skal forbedres og fremmes, siger sig selv. Ligesom den kendsgerning, at man ved et tættere samarbejde med tredjelande også skal udvikle nye samarbejdsprogrammer inden for de videregående uddannelser. EU har allerede samarbejdsprogrammer med Amerika og Canada, men jeg vil gerne gå i brechen for samarbejde med udviklingslandene inden for de videregående uddannelser.
Ifølge Kommissionen er en af målsætningerne for samarbejdet med tredjelande uddannelse af højt kvalificerede mennesker. Dette er absolut meget vigtigt for udviklingslandene. Menneskers og idéers mobilitet virker overordentlig stimulerende for alle deltagende institutioner i Europa og uden for. Undervisning i al almindelighed er den bedste metode til at få bugt med fattigdom i verden, og dette gælder i høj grad for udviklingslande. Strenge udvekslingsaftaler skal i den forbindelse modvirke hjerneflugt. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at lægge ekstra vægt herpå i sin fattigdomspolitik vedrørende samarbejde inden for de videregående uddannelser.
Et andet punkt, jeg vil henvise til, er anvendelsen af eLearning. For mange universiteter, først og fremmest i udviklingslande, er det ikke altid finansielt gennemførligt at finansiere omfattende udvekslingsprogrammer. Netop for dem er brugen af eLearning overordentlig vigtig både for at opnå viden og for at udbrede deres egen viden. Kommissionen bør derfor lægge ekstra vægt herpå i forbindelse med dens politik for udviklingssamarbejde.

Sichrovsky (NI).
Hr. formand, jeg vil også gerne gratulere ordføreren med denne interessante betænkning. Naturligvis bør samarbejdet på akademisk og kulturelt niveau i EU forbedres. Men det er også en del af medlemslandenes nationale identitet, at uddannelserne på bestemte områder har forskellige traditioner og således også fører til forskellige resultater. Det bliver kun farligt, hvis uddannelserne falder under et bestemt niveau. Det er desværre ofte sket tidligere, at f.eks. færdiguddannede i medicin i et medlemsland på grund af uddannelsesniveauet ikke måtte arbejde i andre lande. Også universiteternes udveksling over landegrænser bliver umulig, hvis der ikke garanteres det samme minimumsniveau.
Det annoncerede samarbejde med fremtidige ansøgerlande på akademisk og kulturelt niveau skal dog hilses særligt velkommen. Vi på grænsen til Østeuropa kender disse lande meget godt. Så mange her vil konstatere med forbavselse, at vi faktisk endda vil kunne lære noget af de fremtidige ansøgerlande i Østeuropa, hvad angår de to områder kultur og uddannelse.

Martens (PPE-DE).
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne give fru De Sarnez en kompliment for hendes betænkning. Betænkningen giver en god og klar oversigt over den nuværende situation inden for de videregående uddannelser, de eksisterende programmer og de mulige former for samarbejde med tredjelande inden for de videregående uddannelser. Hun har netop givet et glimrende sammenfatning.
Hr. formand, i det 17. århundrede var omkring 40% af alle studerende ved universiteterne i Nederlandene udlændinge. Med dannelsen af nationale stater er undervisningen blevet stadig mere national. Nu ser vi igen en udvikling i retning af internationalisering, og det er også nødvendigt. Med udvidelsen og udviklingen af Europa har vi brug for flere mennesker med engagement og forståelse for Europa og med kendskab til og forståelse for de forskellige lande, sprog og kulturer. Men verden er større end Europa og bliver så at sige stadig mindre på grund af voksende mobilitet og yderligere internationalisering. Det er ikke uden grund, at der tales om en global village. Det digitale vidensamfund gør verden til en sammenhængende helhed. Dermed opstår der ikke kun en efterspørgsel efter borgere, som har teknisk og videnskabelig viden, men også borgere med forståelse for verdensborgerskab. Netop med henblik herpå er det vigtigt at samarbejde med tredjelande inden for de videregående uddannelser.
Et samfund skal bæres af borgerne. Oldtidens grækere var allerede klar over betydningen af opdragelse til statsborgerskab. De indså, at politik, uddannelse og opdragelse til ansvarlighed hører sammen. Undervisning spiller en vigtig rolle ved integration. Det er kendt, at den kan bidrage til større forståelse og derved til bedre forhold. Det er vigtigt, at EU søger og videreudvikler samarbejdet. Selv om undervisning hører under de nationale beføjelser, er større afstemning mulig og nødvendig.
Denne betænkning vedrører samarbejde med tredjelande. Det viser sig, hvilket allerede er sagt, at studerende, der vil studere en tid i udlandet, ikke har Europa øverst på listen. USA er stadig meget mere tiltrækkende. For en del skyldes det sprogproblemer, men det er ikke det eneste. Kvaliteten af undervisningen, undervisningsinstitutionens ry og anerkendelse af eksamensbeviser spiller en vigtig rolle. Jeg er enig i, at vi, som det anføres i betænkningen, i Europa skal arbejde på et konstant og højt niveau i undervisningen, hvilket ubetinget omfatter sprogkundskaber. Vi skal arbejde på international anerkendelse af eksamensbeviser, et meritoverførselssystem, i hvert fald på europæisk plan, og bedre muligheder for studerende fra tredjelande, som studerer i en medlemsstat, for også midlertidigt at studere i et andet EU-land.
Til sidst, hr. formand, vil jeg lige gøre opmærksom på betydningen heraf i forbindelse med udviklingssamarbejde. Det er afgørende for opbygningen af et land. Det er et godt forslag at undersøge EU-programmerne kritisk på dette punkt og at søge yderligere muligheder.

Sbarbati (ELDR).
Hr. formand, selv om Kommissionens meddelelse kommer på et lidt sent tidspunkt, tager den trods alt sigte på at behandle og løse spørgsmålet om det vanskelige forhold mellem EU og det internationale uddannelsesmarked, hvis hovedaktører i dag navnlig er USA og visse europæiske lande, der i øvrigt konkurrerer med hinanden.
Indledningen på denne debat og fru De Sarnez' glimrende betænkning er efter vores mening to meget vigtige ting i EU, ikke mindst når det gælder videregående uddannelse, for de tydeliggør, hvor lille EU's deltagelse stadig er i dag. Et bevis herpå er den kendsgerning, at der ganske enkelt eksisterer nogle nationale og bilaterale udvekslingsprogrammer, som medlemsstaterne har iværksat. Efter min mening er de to målsætninger, der er opstillet for samarbejdet mellem EU og tredjelandene, dog særlig fornuftige. Den første målsætning er udviklingen af menneskelige ressourcer af høj kvalitet, hvilket udelukkende kan opnås ved hjælp af uddannelse eller undervisning af høj kvalitet, og den anden målsætning er oprettelsen af et verdensomspændende ekspertisecenter for akademisk uddannelse, erhvervsuddannelse og forskning, som er beliggende i Europa. Jeg ville også gerne have haft, at der var en henvisning til Cedefop og agenturet i Torino, som gør en stor indsats på dette område, ikke mindst når det gælder forskning.
Problemet er dog ikke bare studiernes og programmernes kvalitet, men også den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser, der er et område, hvor vi desværre er alvorligt bagud. Derfor skal vi indføre nogle tværnationale uddannelsesmoduler af sikker og anerkendt kvalitet, fremme udvekslingen af de studerende og sprogundervisningen, forbedre legatsystemet ved også at sørge for hjemrejselegater til studerende fra tredjelandene, som naturligvis frit kan vælge, hvor de vil bo og arbejde, men som måske kunne gøre mere gavn, hvis de fik et hjemrejselegat og således kunne rejse tilbage til deres egne lande og bidrage til udviklingen der.
Der er ingen tvivl om, at det er en vigtig udfordring for kulturens og værdiernes Europa, og det er en udfordring, som vi ikke må undlade at tage op på en succesfuld måde.

Zabell (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, for det første vil jeg lykønske vores kollega fru De Sarnez med det glimrende arbejde, hun har udført om et emne, der er så vigtigt for alle europæere.
Jeg tilføjer ikke noget nyt ved at sige, at uddannelse ikke er en fællesskabskompetence. Derudover er der en af vores kolleger i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, som jeg er medlem af, der hver gang vi taler om uddannelsesspørgsmål, tæller, hvor mange gange ordet "nærhedsprincip" dukker op i debatten. Imidlertid er personers frie bevægelighed en af EU-borgernes grundlæggende rettigheder, og det er en rettighed, som vi nægter de europæiske borgere, så længe der ikke findes en anerkendelse af eksamensbeviser, så de kan tage til et andet EU-land for at arbejde.
De talrige studerende, der er tilknyttet Erasmus-programmet, og som investerer et år af deres studier i en anden medlemsstat, mister nu dette år i deres oprindelsesland, for når de kommer tilbage, anerkendes det år, de har studeret i værtslandet, ikke. Det, synes jeg, er helt uacceptabelt, navnlig fordi mange af de studerende, der stilles i denne situation, så foretrækker at investere et år i USA eller i Canada og lærer sproget godt dér i stedet for at tage til et andet EU-land. Jeg tror, vi skal undgå denne situation ved at forbedre vilkårene i EU.
Det er meget vigtigt, at de studerende får mulighed for at investere et år uden for deres hjemlande, både på grund af den livserfaring og den uddannelse, som en sådan erfaring giver dem, og muligheden for også at lære og dygtiggøre sig i et andet europæisk sprog, som er så vigtigt for os EU-borgere.
Derfor støtter jeg ordføreren fru De Sarnez i, at der bør skabes et europæisk universitetsmærke, at de studerendes mobilitet bør forbedres, at indlæringen af flere sprog bør styrkes og navnlig, at der bør ske en harmonisering af de videregående uddannelser, som uden tvivl skal medføre en anerkendelse af eksamensbeviser.

Reding
Allerførst vil jeg gerne oprigtigt takke parlamentsmedlemmerne og deres ordførere for deres grundige arbejde og for den solidaritet, de har vist Kommissionens forslag. Det er meget vigtigt, at Parlamentet og Kommissionen går hånd i hånd. Som det er blevet understreget, er det ikke altid nemt med vores beføjelser inden for uddannelsesområdet i betragtning af den manglende lovgivning at få iværksat et direkte samarbejde med Parlamentet. Det er jeg ked af, og jeg håber, at det bliver ændret. Jeg har allerede flere gange i forbindelse med mine besøg i det ansvarlige parlamentariske udvalg fortalt Parlamentet, at det vil blive informeret, når der sker noget nyt, og at jeg opfordrer parlamentsmedlemmerne til at tage initiativer, som gør det muligt for Kommissionen at tage hensyn til Parlamentets forslag, som er meget vigtige på det omhandlede område, der ligger vores hjerter så nært.
Hr. formand, mine damer og herrer, den meddelelse, der blev vedtaget i juli af Kommissionen, sigtede mod at indlede forhandlingen om samarbejde med tredjelandene, samtidig med at den tog hensyn til de ærede parlamentsmedlemmers erklæringer om globalisering, voksende international mobilitet, Europas manglende konkurrenceevne på det internationale marked for uddannelse og behov for at fremme den kulturelle forståelse hos vores unge og de unge fra tredjelandene.
Kommissionen har gjort opmærksom på, at samarbejdet med tredjelandene er baseret på traktatens artikel 149. Jeg vil også gerne tilføje, at dette samarbejde ydermere er et middel til fremme af dialogen mellem de forskellige kulturer. På dette grundlag har Kommissionen kunnet drage to konklusioner og har først og fremmest fundet frem til, at hvis vi bygger broer mellem universiteterne inden for EU, som vi er i færd med, skal vi også bygge broer mellem de europæiske universiteter og universiteter fra andre dele af verden. Det er lige præcis emnet for den betænkning, der er til behandling.
Dernæst skal vi sørge for, at vores indsats på området bliver mere synlig for at promovere Europa som ekspertisecenter og for at tiltrække studerende, som ønsker en international uddannelse. Vi har identificeret to målsætninger. Den første er at opnå menneskelige ressourcer af høj kvalitet i vores partnerskabslande og inden for Fællesskabet ved hjælp af gensidig udvikling af de menneskelige ressourcer. Vi ønsker ikke at foretage brain drain, men vi ønsker, at de studerende, som er blevet uddannet hos os - ikke i et enkelt land, men i flere, for det er netop her, den europæiske merværdi viser sig, og netop det, vi kan tilbyde - vender hjem til deres eget land, og at de i en globaliseret sammenhæng ved, hvad de har med at gøre, når de som voksne foranlediges til at træffe beslutninger inden for den private eller offentlige sektor. Dernæst vil vi selvfølgelig promovere Fællesskabet som internationalt ekspertisecenter på uddannelsesområdet. Vi har nogle ekspertisecentre, de findes, og vi skal have dem forbundet og have dem gjort mere konkurrencedygtige, for de vil blive kendt.
Vi arbejder, mine damer og herrer, med konkrete aktioner. Den første af disse konkrete aktioner er Tempus-programmet, som er udvidet til at omfatte Meda-partnerne. Initiativet hører selvfølgelig ind under Barcelona-processen, men det er også et svar på meddelelsens ord om styrkelse af samarbejdet inden for de videregående uddannelser.
Ordføreren har nævnt Alfa-programmet. Jeg kan fortælle, at vi er i færd med at udarbejde Alfa Plus til de mellem- og sydamerikanske lande. Under Alfa Plus planlægges det inden for den institutionelle ramme af relationer mellem universiteter at uddele mere end 3.000 stipendier til studerende på ph.d.-niveau ved vores universiteter. Som De ser, er vi i færd med meget konkret at udvikle pilotprojekter på andre kontinenter. Vi regner for øvrigt med at fortsætte vores bestræbelser i den retning. Vi er helt enige i Europa-Parlamentets og medlemslandenes grundanalyse. I den retning er der for en gangs skyld fuldkommen enighed om det emne, der optager os.
Kommissionen har i øvrigt nøje noteret sig de anmodninger, der har været om udarbejdelse af et rammeforslag som svar på de analyser, der er foretaget. Vi arbejder allerede på det, og jeg kan måske endda stille forslaget allerede i år. De må forstå, fru ordfører, mine damer og herrer, at jeg ikke kan gå i detaljer i dag, men at vi helt sikkert vil tage hensyn til de utallige idéer i fru De Sarnez' betænkning. Jeg vil selvfølgelig holde det ansvarlige parlamentariske udvalg underettet.
Hr. formand, hvis De tillader, vil jeg nu gerne svare meget kort på nogle af fru De Sarnez' forslag. Jeg mener allerede, at jeg har svaret på spørgsmålene om pilotprojekterne Alfa, Tempus osv.
Ordføreren anmoder om, at vi foretager en kvalitetsanalyse af universiteterne, og at de fælles studieforløb oprettes med fælles eksamensbeviser ved hjælp af ECTS-godkendelsen. Ja, men det er jo netop, hvad vi er i færd med at gøre. Vi er i færd med at oprette nogle pilotprojekter, hvor tre-fire universiteter fra tre-fire forskellige lande arbejder sammen på grundlag af et fælles curriculum, der fører til en europæisk master. Planen er, at universitetsrektorerne skal mødes i Berlin i 2003 til en stor konference, hvor de vil fremlægge de pilotprojekter, der er blevet lanceret, herunder nogle, som allerede er blevet lanceret i det indeværende skoleår, og nogle, nemlig hovedparten, der bliver lanceret i skoleåret 2002-2003. Vi vil således analysere de første resultater i Berlin, og jeg håber meget, at initiativet vil have en sneboldeffekt, og at mange universiteter, når de ser de positive resultater, vil benytte det nye system.
Hvad angår en præcis oversigt over den internationale mobilitet, tror jeg, fru De Sarnez, at den hovedsageligt skal udarbejdes af OECD og UNESCO. Vi fører forhandlinger med begge institutioner, som for at opnå et ordentligt resultat af analyserne har et problem med statistikkernes sammenlignelighed og med for gamle statistikker, som er blevet overhalet af virkeligheden. Men vi mener alligevel, at det er disse institutioner, som skal gennemføre dem. Vi vil indgå i et tæt samarbejde med dem.
Og hvad angår kvaliteten af modtagelsen, de administrative procedurer, bolig og stipendier, gør jeg opmærksom på, at der under det franske formandskab blev afholdt et stort møde mellem undervisningsministrene på Sorbonne, hvor man en hel dag talte om hindringer for mobiliteten. Alt dette blev nedfældet på papir og underskrevet af vores stats- og regeringschefer på topmødet i Nice. Der er truffet en politisk beslutning på højt niveau. Vores problem er, at tingene ikke udføres hurtigt nok ude i marken, for det er spørgsmål, der skal afgøres af de nationale regeringer. Og her taler jeg ikke engang om ministrene, for ofte er det social- og indenrigsministrene, der må tage fat. Vi skal derfor lægge et venskabeligt pres på regeringerne for at få dem til at afskaffe disse hindringer for mobiliteten, som ofte ikke er vigtige elementer. Men vi registrerer også fremskridt på dette område. Jeg vil give Dem et eksempel. Det er ikke alle lande, der har tilladt de studerende at eksportere deres stipendier, hvilket var en alvorlig bremse for mobiliteten. Nu har de fleste involverede ministre imidlertid truffet foranstaltninger, som sikrer, at deres studerende fortsat kan nyde godt af stipendier, når de studerer i andre medlemslande.
Til sidst vil jeg gerne nævne sprogene. Som De ved, var 2001 det europæiske sprogår. Og det fik virkelig sat skred i tingene. Det siger jeg med stor beundring for de hurtigtreagerende undervisningsministre, der påbegyndte skolereformer for at børnene allerede fra en meget tidlig alder kan lære et eller flere fremmedsprog. Jeg kan fortælle Dem, at stats- og regeringscheferne på topmødet i Barcelona anvendte vores slogan, som var "modersmål plus 2".
Tingene skrider således fremad, de bevæger sig, ikke hurtigt nok, men i den rigtige retning. Med hjælp fra Parlamentet er jeg sikker på, at vi kan gøre hurtigere fremskridt for at opfylde vores fælles vision.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om FN's anden verdensforsamling om aldring (Madrid, 8.-12. april 2002).

Reding
Hr. formand, den 18. marts vedtog Kommissionen en meddelelse i forbindelse med dens bidrag til FN's anden verdensforsamling om aldring, som foregår i Madrid fra den 8.-12. april 2002. Kommissionens meddelelse bærer overskriften "Europas svar på den aldrende verdensbefolkning - Støtte til økonomiske og sociale fremskridt i en aldrende verden".
Denne meddelelse omhandler fænomenet aldring i Europa i forbindelse med tendenserne til aldring over hele verden. Først og fremmest er Europa et af de områder i verden, der har den ældste befolkning, og de europæiske lande vil fortsat stå i forreste række blandt de aldrende nationer i de næste årtier.
Aldring er imidlertid ikke længere et problem, der hovedsageligt rammer de udviklede lande. Det bliver nu også - og mere og mere - et problem for udviklingslandene. I en række af disse lande vil aldringen komme til at foregå langt hurtigere og indgå i en kontekst, hvor udviklingsniveauet er betydeligt lavere end i Vesteuropa. Samtidig bliver aldringen i det 21. århundrede et problem, der ikke blot kræver handling på europæisk plan, men også på verdensplan.
Kommissionens initiativer beror på tre punkter.
For det første oplever befolkningen en hurtig aldring. Hverken udvidelsen eller indvandringen ændrer ved denne situation, selv om indvandringen kan have en svag indvirkning på processen. Demografi er dog ikke skæbnebestemt. Den politiske håndtering af aldringen vil afgøre, hvilken indvirkning den får på de europæiske samfund.
For det andet er aldringen et resultat af en kombination af flere sociale processer og burde betragtes som en udvikling, der indgår i et samspil med andre fænomener. Samtidig skal håndteringen være en integreret del af den globale strategi, som er sammensat af politikker, der styrker hinanden indbyrdes.
For det tredje er det således, at selv om de ældres betingelser og muligheder til enhver tid er et vigtigt spørgsmål, så er en vellykket tilpasning af samfundet til aldringen et spørgsmål, der angår folk i alle aldre. Overvejelser på alle alderstrin kan derfor lette udarbejdelsen af passende politiske tiltag.
Hovedindholdet i meddelelsen beskriver den måde, hvorpå vi skal handle på europæisk niveau. Kommissionen har fastslået, at aldringen er den ene af de seks fælles udfordringer med henvisning til den bæredygtige udvikling, og medlemsstaterne har truffet afgørende foranstaltninger for at uddybe samarbejdet omkring aldringens konsekvenser. Medlemsstaterne har forpligtet sig til at koordinere deres indsats, og vi er begyndt at opleve en lignende udvikling på sundhedsplejeområdet.
Vi har i fællesskab identificeret de vigtigste udfordringer, nemlig at foregribe en forhøjelse af udgifterne og samtidig sikre de offentlige budgetters bæredygtighed, at tilpasse os til en aldrende og svindende arbejdsstyrke, at sikre ordentlige, pålidelige og fleksible pensioner og at sikre de aldrende europæere adgang til kvalitetssundhedspleje i lange perioder. Ud over den erfaring, som EU har opnået i sit arbejde med aldringsproblematikken, tager meddelelsen også hensyn til de problemer, der rejser sig i ansøgerlandene og i udviklingslandene på verdensplan. I sin helhed er meddelelsen et bidrag fra Kommissionen til forhandlingen om den nye internationale handlingsplan om aldring, som vi skal have vedtaget. Derfor tager den sigte på at støtte medlemsstaternes bestræbelser på at nå frem til en samlet holdning i Unionen på dette område.
Min kollega Anna Diamantopoulou har fremlagt den seneste udvikling i EU's holdning til aldringsproblematikken på verdensforsamlingen i mandags i Madrid.

Podestà (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke kommissæren, fru Reding, for, at hun er kommet her i dag for at fortælle os om Kommissionens strategier, når det gælder aldring. Dette spørgsmål, som jeg kraftigt opfordrede til, at man medtog i forhandlingen i dag, bør give stof til eftertanke hos os alle sammen og hos EU i det hele taget. EU bør efter min mening tage dette spørgsmål op på en mere beslutsom og lydhør måde. I de kommende år skal EU-institutionerne i stadig større grad komme med en præcis og effektiv løsning på de nye udfordringer, som forlængelsen af den gennemsnitlige forventede levetid giver os, så vi kan sikre de ældre i hele verden en stadig bedre levestandard.
Samfundets aldring er nemlig et fænomen, der vedrører alle lande, både de mest udviklede lande og udviklingslandene, selv om der er nogle tydelige forskelle, som der bør tages behørigt hensyn til, og som betyder, at indfaldsvinklerne og initiativerne skal være forskellige. Derfor er jeg af den opfattelse, at Europa-Parlamentet - som er den institution, der repræsenterer Europas borgere - skal indtage en officiel holdning i forbindelse med FN's anden verdensforsamling, som afsluttes i morgen i Madrid, og dette sker med vores afstemning i dag om kompromisbeslutningsforslaget.
Det er nemlig nødvendigt at sikre den størst mulige beskyttelse af og respekt for denne del af befolkningens værdighed og at indlede en debat om fremtiden for den tredje og fjerde alder. Denne skelnen tager ikke udgangspunkt i den biologiske alder, men snarere i, hvorvidt de ældre mennesker kan klare sig selv. Det er således nødvendigt at skelne mellem de ældre, der tilhører den tredje alder, og som stadig er i fuld vigør og har ret til ikke at blive udelukket fra det sociale, kulturelle, politiske og økonomiske liv - det er borgere, som er en ressource for vores samfund og ikke kun en byrde - og de ældre, der tilhører den fjerde alder, og som ikke længere kan klare sig selv, men som under alle omstændigheder har ret til at leve et værdigt liv med fuld respekt for deres person. Derfor håber jeg, hr. formand, at Parlamentet giver sin fulde støtte til det beslutningsforslag, vi skal stemme om i dag.

Andersson (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, tak for Deres bidrag. Det er vel egentlig ikke det bedste tidspunkt for denne diskussion. Det havde været bedre at træffe en afgørelse før det møde om aldring, som finder sted netop nu i FN-regi, for at kunne påvirke det eller eventuelt at gøre det efterhånden, som vi kunne bedømme, hvad man var kommet frem til på mødet. Det er imidlertid positivt, at Europa-Parlamentet er så enigt i holdningen til aldring.
Alt for ofte ser vi aldring som et problem. Jeg ser det ikke som noget problem, at vi mennesker lever længere og er mere friske i en stadig højere alder. Det er snarere meget positivt og et aktiv for vores samfund. Derimod er vi i EU-landene meget dårlige til at tage vare på den kompetence, som den ældre del af befolkningen har, især hvad angår arbejdslivet.
I de fleste medlemslande er den formelle pensionsalder ca. 65 år. Den reelle pensionsalder er meget, meget lavere. Mennesker falder fra i erhvervslivet af forskellige årsager. Det skyldes diskriminering af ældre, som jo rent faktisk forekommer, og som der skal gøres noget ved, hvilket vi til dels har gjort. Det skyldes også dårligt arbejdsmiljø, som gør, at mennesker slides ned tidligt. Sidst, men ikke mindst skyldes det også, at man i vores vidensamfund, hvor det bliver vigtigere og vigtigere med kompetenceudvikling og livslang uddannelse, ikke giver ældre den mulighed. Hvis de fik den mulighed, ville det i meget højere grad være muligt at tilgodese deres kompetence.
Det er vigtigt, at vi bevarer den europæiske socialmodel, det vil sige et tryghedssystem med en god, udviklet sundheds- og sygepleje. Det er centralt, ikke mindst for de allerældste, fordi behovet for sygepleje og omsorg bliver stort i en høj alder. I fremtiden vil behovet blive større, fordi kvinderne, som tidligere beskæftigede sig med en stor del af denne omsorg, nu er kommet ind på arbejdsmarkedet og vil gøre det i meget større udstrækning. Det stiller endnu større krav til samfundet om at opbygge ressourcer, så de ældre får en værdig omsorg, når de bliver rigtig gamle og har mest behov for det.
Vi skal også se det i et globalt perspektiv, som Kommissionen har gjort. Det er vigtigt, at vi følger med udviklingen uden for vores grænser og forsøger at udforme en global stategi for de ældres situation i hele verden.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, et af de afgørende spørgsmål i forbindelse med aldring er, som det er blevet sagt, at man tager fat på selve aldersdiskriminationen, særligt på arbejdsmarkedet, inden for sundhedssektoren osv. Efter vores opfattelse er det her nødvendigt med mere end adfærdskodekser, der ikke synes at virke ret hurtigt.
Som andre har sagt, er det også vigtigt, at vi anerkender det bidrag, de ældre yder, som allerede holder samfundet og vores økonomi i gang, ved f.eks. at tilbyde pasning af børnebørn, så deres børn kan gå på arbejde, eller ved at arbejde som frivillige. Faktisk ville det lokale politiske system, for slet ikke at tale om det parlamentariske, sandsynligvis falde sammen i flere lande uden deres bidrag.
Det afgørende her er, som andre har sagt, at vi skal holde op med, som mange af os her i salen, at holde fast i billedet af mennesker, der er en belastning for samfundet og dets velfærdsydelser, og i langt højere grad betragte os som en ressource. Faktisk vil vi i fremtiden have brug for at blive endnu mere involveret i vores samfund.
Vi ser hen til vores samfund og regeringer og forventer, at de gør noget på internationalt plan for at skabe en bæredygtig fremtid, så vi kan ændre den fattigdom, som mange mennesker lever i.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, FN's anden verdensforsamlings internationale handlingsstrategi sigter på at skabe et samfund for alle aldersgrupper og afsætter politiske og finansielle midler til at nå dette mål. EU og EU's medlemsstater må tilslutte sig denne målsætning og integrere temaet aldring i Fællesskabets forskellige politikområder og inddrage ældre i de sociale og økonomiske programmer og i udviklingsprogrammerne samt lægge særlig vægt på forholdene for de ældre, der risikerer en isoleret tilværelse, og fremme princippet om en aktiv alderdom, der gør det lettere for ældre at deltage i det økonomiske, sociale og kulturelle liv. Og her er der forskellige løsninger, som fru Lambert har sagt.
Skønt spørgsmålet om aldring normalt forbindes med mere langsigtede bestræbelser, udgør det dog nu en stor udfordring for både samfundet og regeringerne, fordi det har så dybtgående følgevirkninger inden for social-, beskæftigelses-, uddannelses-, sundheds-, indvandrings- og familiepolitikken, hvor der må træffes foranstaltninger, der kan sikre, at de indkomster og ressourcer, der er til rådighed for ældre og pensionister, stadig svarer til samfundets almindelige levestandard.
Det er ikke rimeligt, at bekymringer over de offentlige udgifter og viljen til at leve op til stabilitetspagtens krav får negativ indflydelse på de ældres levevilkår, således som det antydes både i den nylige beslutning på Det Europæiske Råd i Barcelona om at hæve pensionsalderen med fem år indtil 2010, hvad vi finder uacceptabelt, og i erklæringerne fra den nuværende formand for Rådet, ministerpræsident Aznar, ved åbningen af FN's anden verdensforsamling om aldring, hvor han omtalte ændringer i pensionsordningerne, arbejdstiden og pensionsalderen, som går i samme retning.
Derimod er det helt afgørende, at der gennemføres en integreret socialpolitik, at solidariteten mellem generationerne fremmes, at alle har adgang til sundhedssystemet, og at dettes ydelser har den nødvendige kvalitet, samt at de ældre kan føre en indholdsrig tilværelse. Vi forventer, at Kommissionen fremlægger et særligt handlingsprogram for de ældre, der tager hensyn til alle disse spørgsmål i et samlet perspektiv og efter at have hørt pensionisternes og de ældres organisationer. Det er også vigtigt, at EU øger den internationale bistand til udviklingslandene, så de kan udvikle en ældrepolitik, der særlig kan sætte ind over for kvinderne og kampen imod aids.

Sartori (PPE-DE).
Hr. formand, også jeg vil gerne takke ordføreren, og også jeg bifalder det arbejde, der er blevet udført om et så vigtigt emne som befolkningens aldring i vores lande og på vores kontinent. Efter min opfattelse burde vi alle sammen alvorligt talt betragte de ældre som en værdi for menneskeheden, for deres visdom, deres viden og den historie, som de er levende fortolkere af, bliver i virkeligheden ikke udnyttet til fulde. Også i vores lande og i Europa har man ærligt talt gjort meget i de senere år for med rette at forsøge at give alle ældre nogle værdige sikringssystemer. Der er naturligvis nogle områder, hvor man har gjort en stor indsats, og nogle områder, hvor man har gjort en knap så stor indsats, og derfor mener jeg, at EU er nødt til at udvikle nogle politikker, der sikrer et minimumsniveau af garantier og opmærksomhed over for de ældre. Dette niveau skal være det samme i alle EU-landene, og det skal ligeledes opstilles som målsætning for ansøgerlandene.
Der er ingen tvivl om, at vi i EU har taget udgangspunkt i den kendsgerning, at det altid er svært at være i økonomiske vanskeligheder og at være fattig, at det er problematisk at være fattig og syg, og at det er forfærdeligt at være fattig, syg og gammel.
Jeg mener til gengæld ikke, at man har gjort så meget for at forsøge også at komme med en politisk og institutionel indfaldsvinkel, for at forsøge at lade alle ældre være en del af den erhvervsaktive befolkning så længe som muligt, og for at sikre dem et mere gradvist farvel til arbejdsmarkedet. Efter min opfattelse er dette således den store udfordring, som vi alle sammen står over for, og den bør vi netop tage op med et mere fleksibelt syn på arbejdsmarkedet og ved at anvende de pågældende menneskers faglige dygtighed på en fornuftigere måde.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, vi må tage fat på spørgsmålet om vores befolknings aldring ud fra det synspunkt, at vi skal have et samfund for alle aldersklasser, som det fremgår af vores beslutningsforslag. Der er reel risiko for, at vi simpelthen tager fat på dette spørgsmål ud fra en økonomisk synsvinkel, idet vi udelukkende ser på og vurderer vores borgere ud fra det bidrag, de kan yde til økonomien eller arbejdsstyrken. Samfundet er, som man ved her i Parlamentet, noget langt bredere end økonomien, og det må være vores udgangspunkt.
Spørgsmålet om de ældres indkomst afhænger af, i hvilken udstrækning vi holder fast ved den europæiske sociale model med bidrag fra folk, der er i arbejde, til dem, der på forskellige tidspunkter i livet, enten på grund af sygdom eller alder, ikke kan indgå i arbejdsstyrken. Det er derfor af afgørende betydning at sikre et effektivt skattesystem og et effektivt socialt sikringssystem. Frem for alt har vi brug for en pensionsreservefond, så der kan udvikles solidaritet mellem generationerne, mellem denne generation og ikke bare den næste men generationen efter den igen. Det er vigtigt, at alle medlemsstater lægger mærke til dette.
Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på, hvad jeg mener er en fejl begået af fru Diamantopoulou, der syntes at mene, at løsningen på problemet med aldring af vores befolkninger er, at vi alle bliver mere fertile og får flere børn. Det er noget sludder. Det vil simpelthen ikke ske - bestemt ikke i de mere velstående dele af Europa. Vi må derfor alvorligt tage fat på hele spørgsmålet om indvandring. Det er ikke nok at tale om behovet for at sikre, at udviklingslandene får tilstrækkelige ressourcer til at brødføde deres egen befolkning og skaffe den, hvad den behøver. Det er naturligvis nødvendigt, at vi gør dette, men ligegyldigt hvor ofte eller hvor godt vi gør det, vil der stadig være et behov hos nogle mennesker for at flytte til de mere velstående dele af Europa. Jeg mener, at vi må stoppe den idé om, at vi kan bygge et "fort Europa" og holde disse millioner af mennesker ude, der gerne vil ind i Europa. De vil gerne yde et bidrag til Europa, og det vil være til vores fordel både økonomisk og kulturelt.

Mantovani (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, denne verdensforsamling om aldring, som det spanske formandskab har tilrettelagt, og som finder sted 20 år efter den første konference om emnet, er så afgjort en enestående lejlighed - ikke bare for i-landene, men for hele verdens befolkning - til at sætte fokus på det meget vigtige spørgsmål, der er så aktuelt som aldrig før, nemlig befolkningens aldring som følge af den nye demografiske udvikling og stigningen i den forventede gennemsnitslevetid, hvilket også er sket takket være lægevidenskabens fremskridt.
Når vi ser nærmere på de økonomiske, sociale og sundhedsmæssige konsekvenser af den gennemsnitlige levetids forlængelse og befolkningens aldring, håber jeg, at vi ikke blot lægger vægt på den rolle, som de ældre mennesker skal have mulighed for at spille i det moderne samfund, men f.eks. også på, at man til stadighed skal sikre livskvaliteten for ethvert ældre menneske, der ikke længere kan klare sig selv. Alle EU-landene skal udvise en ny lydhørhed over for nødvendigheden af at fremme de ældres aktive deltagelse i det sociale og kulturelle liv. En sådan indfaldsvinkel ville nemlig være en værdifuld målsætning for vores samfund, der ikke bare bør betragte det ældre menneske som en potentiel tjenesteydelsesbruger, men også som et menneske, der stadig er til gavn for hele samfundet.
Jeg bifalder det nye fællesskabsprogram, som Kommissionen forbereder sig på at iværksætte i årets anden halvdel - også fordi Kommissionen hidtil ikke har gjort noget særligt i den forbindelse - for at forsøge at gøre noget ved en situation, den selv definerer som bekymrende, når det gælder opretholdelsen af de ældres livskvalitet.
Det er kort sagt nødvendigt med en kraftig og samordnet indsats på europæisk plan for at imødegå aldringen, som både er en udfordring og en nødsituation med hensyn til EU-landenes fremtid, ikke mindst når det gælder mit eget land, Italien, hvor Genova har rekorden som den by, der har det største antal ældre i hele EU.

Martínez Martínez (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, sidste lørdag deltog jeg i Madrid i et af de talrige rundbordsmøder, der er tilrettelagt inden for forummet af de ngo'er, som har fulgt FN's anden verdensforsamling om aldring.
Der fremgik det, at aldring påvirker både Nord og Syd, og det på trods af den voksende dobbelthed og ulighed, som er opstået mellem samfundene i den udviklede verden og samfundene i de lande, der kæmper for at overvinde underudvikling. Det mest interessante er måske at forstå, at der uafhængigt af sted fremstår tre særlige behov for de ældre.
Det første behov drejer sig om sundhedsplejen i en alder, hvor helbredet kræver en pleje, der bliver dyrere og dyrere. Det andet er garantien for en økonomisk sikkerhed, så de ældre stadig kan leve uafhængigt, når de på grund af alder holder op med at arbejde. Og det tredje er det sociale hensyn, samfundets respekt for og værdsættelse af de ældre, ikke alene som en anerkendelse af deres præsterede tjenester - hvilket også bør anerkendes - men derudover også af den rolle og funktion, som disse ældre mennesker bør spille i vores sociale netværk.
Et tilfredsstillende svar på disse tre behov er det, der kan gøre det muligt for de ældre at leve lykkeligt og værdigt i en stadig længere årrække. I EU-landene har vi grundlæggende på acceptabel vis tilfredsstillet de første to krav, sundhedsplejen og den økonomiske sikkerhed, selv om ydelserne rent ud sagt stadig er utilstrækkelige og således burde forbedres, og selv om vi skal være på vagt over for faren for, at ydelserne helt forsvinder. Til gengæld er vi ikke nået særlig meget længere med det tredje behov, behovet for omsorg og ansvar for de ældre i vores samfund.
Situationen i udviklingslandene er stadig langt værre. Dér er ingen af de tre fremsatte krav blevet tilfredsstillet på nogen måde, undtagen muligvis det tredje behov, respekten og medansvaret for de ældre, hvor u-landene kunne tilskrives noget positivt.
Her er nogle andre udfordringer, som vi bør konfrontere inden for de demografiske perspektiver, der dagligt ændrer migrationsstrømmene. Og det er det, FN's anden verdensforsamling om aldring i Madrid har gjort. Den har markeret en ny strategi, som EU resolut bør støtte, hvilket vi gør i Parlamentet ved i dag at vedtage den glimrende betænkning, som vores kollega hr. Podestà fremlægger. Og vi bør gøre det på grund af vores fremtid og på grund af fremtiden for en verden, som burde blive stadig mere solidarisk og derfor også mere retfærdig over for de ældre.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at konferencen om befolkningens aldring er meget vigtig, da den forventes at komme med retningslinjer for en politik på området, så vi kan få garantier for de ældres rettigheder, for deres livskvalitet og først og fremmest for bekæmpelsen af diskrimination. Som kommissær Diamantopoulou sagde i mandags i Madrid, skaber den omstændighed, at mennesker i dag lever længere og med et bedre helbred, perspektiver for en ny levemodel, et nyt samfund, som er en positiv afspejling af teknologiens og videnskabens resultater.
Dette er imidlertid ikke tilfældet i dag. Tværtimod fremfører alle former for spåkoner hver dag deres dystre profetier om kloden, der synker sammen under vægten af 6 milliarder mennesker, om de rigdomsskabende kilder, der opbruges, om det fysiske miljø, der ødelægges, de fattige befolkninger, der mangedobles, samtidig med at vi i de udviklede lande bliver færre og ældre, og vores sociale sikringssystemer bryder sammen.
Den løsning, som foreslås af tilhængerne af den malthusianske teori, er at mindske antallet af fødsler i den tredje verdens lande og øge antallet i vores egne lande. Det er den udviklede verdens etik. Min holdning er, at ubalancerne i befolkningsfordelingen og det demografiske spørgsmål er direkte forbundet med ubalancerne i udviklingen og fordelingen af klodens ressourcer, med spørgsmålene vedrørende social retfærdighed, uddannelse, kønnenes ligestilling, menneskerettighederne og udviklingsmodellerne. Klodens fremtid trues i hvert fald ikke af de sultende børn i den tredje verden, heller ikke af den aldrende befolkning, men af de forbrugsmodeller og den levevis, som vi har hos den udviklede tredjedel af jordens befolkning. Det er her, vi skal gribe ind, og her, der er brug for en ny demografisk politik.
Indtil vi får den integrerede politik for bæredygtig udvikling, som kommissæren også omtalte, kan vi imidlertid lytte til de gode råd, ifølge hvilke vi bør opgive den restriktive indvandringspolitik og give indvandrerne fulde sociale og politiske rettigheder. Befolkningen og arbejdskraften i Sverige og Tyskland ville være blevet reduceret, hvis de ikke havde fulgt integrationspolitikker og ikke havde anerkendt kvinders rettigheder fuldt ud. Hvis disse to politikker styrkes, kan vi få nogle midlertidige, kortsigtede løsninger på problemerne. De langsigtede løsninger tilstræber imidlertid et andet og mere retfærdigt system for økonomisk og social udvikling.

Formanden.
Jeg har i henhold til forretningsordenens artikel 37 modtaget fem beslutningsforslag

Formanden.
Vi går nu over til afstemning.
Forenklet procedure: 
Forslag fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender til Rådets forordning om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Osama bin Laden, al-Qaeda-organisationen og Taleban, og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 467/2001 om forbud mod udførsel af visse varer og tjenesteydelser til Afghanistan, om styrkelse af flyveforbuddet og om udvidelse af indefrysningen af midler og andre økonomiske ressourcer over for Taleban i Afghanistan (KOM(2002) 117 - C5-0132/2002 - 2002/0059(CNS)) 
Inden afstemningen
Reding
Hr. formand, hvad angår Rådets anmodning om en udtalelse fra Parlamentet om FN's Sikkerhedsråds fastfrysning af midler, vil jeg gerne underrette Parlamentet om, at Kommissionen vil give de ændringsforslag, som Parlamentet har stillet, sin fulde opmærksomhed og fremme vedtagelsen af dem af Rådet, for så vidt EU-traktaten, FN's charter og sagens hastende karakter tillader det.
For det andet er Kommissionen også åben for yderligere drøftelser med Parlamentet om den spænding, der uundgåeligt vil opstå mellem de fortsatte bestræbelser på at eliminere finansieringen af terrorisme og respekten for borgerlige rettigheder og menneskerettigheder.

Ayuso González (PPE-DE)
Hr. formand, jeg bad blot om ordet for at anmode om, at lovgivningsforslaget sendes tilbage til Kommissionen, sådan som det blev vedtaget enstemmigt i Landbrugsudvalget. Det er ikke, fordi vi er uenige i det, men fordi det ikke medtager syntetisk fremstillet alkohol, og Parlamentets Retsudvalg har ikke fundet et retsgrundlag til at kunne medtage det. Derfor anmoder jeg om at stemme imod lovgivningsforslaget, så det kan henvises til fornyet udvalgsbehandling.

Reding
Hr. formand, Kommissionen kan ikke på dette stadium erklære sig enig i Parlamentets holdning, der forkaster forslaget og opfordrer Kommissionen til at trække det tilbage. Hvis Parlamentet stemmer for denne holdning, hvilket Kommissionen vil beklage, må min kollega, hr. Fischler, overveje situationen og rådføre sig med sine kolleger om, hvad man skal foretage sig. Men jeg tror, at hr. Fischler vil drøfte dette problem med Parlamentets udvalg.

Formanden.
Tak, fru kommissær. Hvis det er tilfældet, bliver sagen henvist til fornyet udvalgsbehandling.

Betænkning (A5-0087/2002) af Esteve for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om forberedelse af mødet mellem Euro-Middelhavsområdets udenrigsministre den 22.-23. april 2002 i Valencia (SEK(2002) 159 - C5-0128/2002 - 2002/2057(COS)) 
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0076/2002) af Graça Moura for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om EU's strategi over for Kina: implementering af 1998-meddelelsen og fremtidige skridt mod en mere effektiv EU-politik (KOM(2001) 265 - C5-0098/2001 - 2001/2045(COS)) 
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0071/2002) af Fatuzzo for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale udvalg om anvendelse af en integreret tilgang til at understøtte nationale strategier for sikre og bæredygtige pensioner (KOM(2001) 362 - C5-0012/2002 - 2002/2017(COS))

Fatuzzo (PPE-DE)
Jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 16, som hr. Pronk og fru Lulling har stillet, og hvor der står følgende: "mener, at medlemsstaterne må påtage sig ansvaret for at sikre en pension, der giver alle pensionister mulighed for at leve et værdigt og uafhængigt liv og at deltage i sociale og kulturelle aktiviteter." Her vil jeg som mundtligt ændringsforslag gerne tilføje ordene "med støtte fra EU og under overholdelse af nærhedsprincippet."

Fatuzzo (PPE-DE)
I sidste linje af ændringsforslag 12, som hr. Pronk og fru Lulling har stillet, og hvor der står "opfordrer især medlemsstaterne til at anvende velfungerende pensionsordninger", vil jeg med mit mundtlige ændringsforslag tilføje ordet "obligatoriske" til "pensionsordninger". De sidste to linjer kommer således til at lyde som følger: "opfordrer især medlemsstaterne til at anvende velfungerende og obligatoriske pensionsordninger."

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman og Stenmarck (PPE-DE)
Al terrorbekæmpelse skal ske på retssikkerhedens grund. Vi støtter enhver forbedring i den retning. Borgernes ret til at kunne gå til en domstol for at få deres sag prøvet skal forbedres. Denne rettighed bør også gælde spørgsmål, som berører menneskerettigheder. Vores afstemning giver udtryk for vores vilje til at bekæmpe terrorisme og ikke forbedringer af retssikkerheden, som efter vores mening dog burde gå længere og gennemgås ud fra et nationalt og europæisk perspektiv.

Crowley (UEN)
Jeg går ind for procedurer, der gør det muligt at revidere den liste over sanktioner, der er formuleret af FN's sanktionskomité, der hvor det er nødvendigt, og sådan som det er formuleret i ændringsforslag 2. Listen er omfattende, og vi stoler på, at det, der står i den, er rigtigt.
Jeg ville gerne have haft større sikkerhed for, at man i forbindelse med den rolle, som det foreslås, at Domstolen skal spille, tager hensyn til den rolle, som domstolene i medlemsstaterne skal spille.
Jeg er ikke sikker på, hvad der ligger i ændringsforslag 9, der dækker Kommissionens forslag om overførsel af informationer, som Kommissionen har fået, til de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Den yderligere overførsel af disse informationer til Parlamentet og dets "relevante udvalg" og "i overensstemmelse med relevante procedurer" er vagt formuleret.
Jeg støtter stærkt ændringsforslagene til Kommissionens tekst om respekt for menneskerettighederne og humanitære behov.
Jeg deltog ikke i afstemningen, da jeg mener, at dette er et alvorligt spørgsmål. Alt, hvad der har at gøre med at håndtere terrorisme, er vigtigt. At afskære finansieringen af terrororganisationer og dem, der står i forbindelse med dem, er et af de vigtigste midler, vi har til rådighed, når vi har at gøre med al-Qaeda-netværket. Jeg ville gerne have haft mere tid til at se på dette aspekt af forslaget og om nødvendigt have haft tid til at styrke disse foranstaltninger yderligere.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Di Lello Finuoli (GUE/NGL)
Idet vi fastslår vores ubetingede fordømmelse af enhver form for terrorisme, stemte vi for de ændringsforslag, som vi har stillet sammen med andre grupper, da de giver de europæiske borgere en retsbeskyttelse som følge af muligheden for at anlægge sag ved EF-Domstolen. Nogle europæiske borgere er allerede blevet opført på den liste, der er bilag til forordningen, selv om der ikke er ført noget bevis for deres forbindelse til terrorbevægelser eller for deres deltagelse i terrorhandlinger.
Vi stemte til gengæld imod forslaget til forordning, og det gjorde vi både på grund af proceduren - det er fjerde gang, at vi stemmer om terrorisme med en hasteprocedure, det vil sige uden hverken betænkning eller forhandling - og på grund af indholdet, eftersom vi stemmer om en navneliste, som FN har fået fra CIA uden nogen beviser eller mulighed for at få adgang til eventuelle beviser.
Procedurerne for opstillingen af den liste over personer, grupper eller enheder, som er nævnt i artikel 2 i forordningen, er en tydelig krænkelse af de ufravigelige bestemmelser om EU-borgernes forsvarsret - som også er stadfæstet i det charter om grundlæggende rettigheder, der blev vedtaget for kort tid siden - idet man begrænser disse personers, gruppers og enheders finansielle aktiviteter og midler, uden at der er nogen mulighed for en demokratisk og/eller juridisk kontrol af de beviser, som medtagelsen i nævnte liste bygger på.
Derfor ville det være ønskeligt, at Rådet i det mindste tog højde for de ændringsforslag, som Parlamentet har vedtaget, og at det i den forbindelse foretog de nødvendige ændringer af forslaget til forordning.

Eriksson, Frahm, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt (GUE/NGL)
Endnu en gang er Parlamentet blevet bedt om at anvende hasteproceduren vedrørende spørgsmålet om kampen mod den internationale terrorisme.
Proceduren, der følger efter en anmodning fra Rådet, er uacceptabel, eftersom de afgørende spørgsmål om at slette og tilføje navne til listen over personer og grupper, der er mistænkt for terrorisme, ikke er blevet løst, hvorfor det overlades til FN's sanktionskomité alene at bestemme denne procedure.
Desuden henviser EU-forordningen hele tiden til en beslutning taget af FN's sanktionskomité under FN's Sikkerhedsråd uden klart at specificere den rolle, EU's medlemsstater og EU's Domstol spiller.
Selv om vi glæder os over de ændringsforslag, der er stillet af de politiske grupper af EU-parlamentsmedlemmer, der forsøger at højne niveauet, når det gælder forordningens omfang og indhold, stemte vi imod forordningen i sin helhed på grund af den anvendte procedure, manglen på muligheder for at ændre indholdet og procedurerne for udformningen af listen.

Figueiredo (GUE/NGL)
Endnu en gang - nu den fjerde - beder Kommissionen Europa-Parlamentet om at stemme for restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder som led i bekæmpelsen af den internationale terrorisme, men uden at der har været nogen forudgående debat om spørgsmålet hverken i plenarforsamlingen eller i det udvalg, der har disse spørgsmål under sit område. Det er en fremgangsmåde, som vi afviser, og vi stemmer derfor imod.
Idet vi gentager vores direkte og utvetydige fordømmelse af terrorhandlingerne i USA og vores opfattelse, nemlig at der skal findes et bæredygtigt svar herpå ved en fælles indsats og internationalt samarbejde inden for FN's rammer og i nøje overenstemmelse med FN's charter, giver vi ligeledes udtryk for, at vi finder det uacceptabelt, at Europa-Parlamentet skal tage stilling til en liste over organisationer og personer, uden at der fremlægges nogen form for beviser, hvilket er den anden grund til, at vi stemmer imod.
Derudover mener vi, at kampen mod terror ikke må tjene som påskud til at indskrænke EU's medlemsstaters suverænitet.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
Vi har undladt at stemme ved den endelige afstemning om Kommissionens forslag om indefrysning af midler tilhørende personer, som mistænkes for terrorisme. Derimod har vi givet vores støtte til ændringsforslagene, som alle bidrager til at forbedre forordningen.
Bekæmpelsen af terrorisme er vigtig og har vores støtte. Indefrysning af midler tilhørende personer, som mistænkes for terrorisme eller for at stå i forbindelse med terrorisme, er et vigtigt bidrag i det globale arbejde. Derimod er det ikke acceptabelt med en procedure, hvor FN's Sikkerhedsråd og FN's sanktionskomité træffer afgørelse om sanktioner mod enkelte personer, uden at de informeres om beviser eller har mulighed for at få deres sag prøvet. På denne måde risikerer man, at retssikkerheden sættes ud af spillet.
Alle personer på FN's liste skal umiddelbart informeres om beviser og formelle anklager om mistanke. De bør have mulighed for at få deres sag prøvet ved en domstol. Der skal fastsættes klare og tydelige kriterier for, hvordan folk opføres på og tages af listen. EU-landene i FN's Sikkerhedsråd - Storbritannien, Frankrig og Irland - bærer et stort ansvar for at varetage retssikkerheden og kræve, at menneskerettighederne ikke kompromisses bort. Det spanske formandskab og medlemsstaterne bør handle kraftfuldt i FN og over for USA, således at menneskerettighederne respekteres.

Sacrédeus og Wijkman (PPE-DE)
Vi har ved dagens afstemning givet vores støtte til en ny forordning fra Rådet om international terrorisme med vigtige ændringsforslag vedtaget af Parlamentet, som øger retssikkerheden og fremmer respekten for de grundlæggende menneskerettigheder.
Vi beklager dybt den retsstridige situation, som er opstået for de tre svenskere, der er opført på FN's sanktionskomités liste over mistænkte terrorister. Der savnes helt klart juridisk holdbare beviser mod disse, og det handler i stedet for om en "forebyggende" foranstaltning. Den retslige proces til støtte for svenskerne skal derfor fortsættes. Vi bifalder den udtrykkelige henvisning i ændringsforslaget til forordningen om, at Domstolen skal være ansvarlig for at prøve de sager, som opstår på grund af de personer, der optages i fortegnelsen (over mistænkte terrorister). I forslaget til forordningen står der også, at der bør fastlægges en fællesskabsprocedure for at ændre disse fortegnelser.
Vores land er folkeretligt bundet af FN's Sikkerhedsråds resolutioner, som Rådets forordning bygger på, og skal respektere dette princip, også når en beslutning går os imod. Målet med resolutionerne - at bekæmpe terrorisme - er både legitimt og vigtigt, men det handler også om at ændre anvendelsen. Rådets forordning er et skridt i den rigtige retning, men retssikkerheden og respekten for de grundlæggende menneskerettigheder kræver en fortsat og intensiveret indsats for at ændre de nuværende sanktionsregler.

Theorin (PSE)
Der må aldrig sættes spørgsmålstegn ved de grundlæggende friheder og rettigheder. I kampen mod terrorisme er dette særligt vigtigt. Terrorisme kan ikke bekæmpes ved, at demokrati og menneskerettigheder begrænses. Ifølge FN's vedtægt er alle medlemsstater bundet af de beslutninger, som FN's Sikkerhedsråd har truffet. Disse beslutninger er bindende, men kan aldrig være absolutte. Der skal være et vist råderum.
Sanktionskomitéens procedure med uforbeholdent at godtage USA's liste over terrormistænkte individer og organisationer er ikke acceptabel. At listen, som ikke offentliggøres, godkendes af sanktionskomitéen, hvis ingen protesterer inden for 48 timer, åbner for ikke-underbyggede beslutninger. De grundlæggende friheder og rettigheder sættes ud af spillet af en ikke-retslig instans, når de berørte individer hverken informeres om, hvad de anklages for, eller har mulighed for at anke afgørelsen.
Parlamentets ændringsforslag er centrale for at garantere retssikkerheden for EU's borgere. Jeg kan derfor kun støtte Rådets forordning i en således ændret form.

Turco (NI)
De radikale parlamentsmedlemmer stemte imod dette forslag for at sige nej til terrorisme, hastepolitikker og hasteprocedurer og for at forsvare demokratiet, retsstaten, Europa-Parlamentets og parlamentsmedlemmernes værdighed.
Vi stemte imod forslaget, fordi det nu er fjerde gang, at Parlamentet skal foretage en såkaldt ekstraordinær afstemning om et mangelfuldt dokument, der tager sigte på vedtagelsen af foranstaltninger mod terrorismen, og det er anden gang, at vi uden forhandling og uden betænkning stemmer om indefrysningen af personers og selskabers midler til ikke nærmere definerede terroraktiviteter.
Vi stemte imod, fordi det efterhånden er en kendsgerning, at der efter den 11. september reelt er blevet indført en fast praksis med en politisk og umotiveret udnyttelse af hasteproceduren.
Vi stemte imod, fordi vi som parlamentsmedlemmer nægter at tage opgaverne fra de organer, der har det "naturlige" ansvar på dette område, såsom retsvæsenet og politiet.
Vi stemte imod, fordi vi er modstandere af et forslag, som hører under kriminalpolitiets kompetence, og som burde have været genstand for forhandling og afstemning efter den almindelige procedure.
Vi stemte imod i håbet om, at hele Parlamentet vil tage initiativ til at bekæmpe hastepolitikker og hasteprocedurer, som krænker demokratiets og retsstatens grundlæggende principper, hvilket er terroristernes erklærede målsætning.

Caudron (PSE)
Jeg vil først og fremmest gerne takke min kollega, Elisa Damio, for hendes arbejde med denne yderst vigtige sag.
Vi husker alle klart de lange forhandlinger i 1980'erne, hvor ingen lod sig rokke. Argumentet på den ene side var, at beviserne for, at asbest skulle være farligt, kunne gendrives, og de personer, der blev udsat for asbestpåvirkning, ønskede med rette at gennemføre det, vi nu kalder forsigtighedsprincippet. Til slut var man tvunget til at tage hensyn til de forskellige undersøgelser, der fastslog, at asbest er et yderst farligt stof, som er i stand til at forårsage alvorlige sygdomme. I mellemtiden er der alt for mange mennesker, som har løbet nogle risici, som de må bøde for på mere eller mindre lang sigt. Der er visse sygdomme, der har en lang inkubationstid fra tidspunktet for fiberens lejring i kroppen og til den biologiske degeneration.
For øjeblikket har flertallet af medlemsstaterne forbudt markedsføring og anvendelse af produkter, som indeholder asbest. Men i visse sektorer er der en fortsat risiko. Jeg tænker her især på arbejdet med at fjerne asbest og aktiviteter i forbindelse med vedligeholdelse og reparation af bygninger, der indeholder asbest.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Darras (PSE)
Først og fremmest vil jeg gerne takke både vores ordfører i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, Elisa Maria Damião, og resten af udvalget for deres forslag.
Der er ikke længere nogen, der er i tvivl om, hvilke risici for alvorlige sygdomme, man løber, når man udsættes for asbestpåvirkning under både fremstilling, selvfølgelig, men også under udførelse af de nødvendige aktiviteter i forbindelse med bortskaffelse af asbest.
Derfor hastede det med at styrke direktiv 83/477/EØF, som sigtede mod at beskytte arbejderne mod de risici, der er forbundet med asbestpåvirkning under arbejdet. Det er i den ånd, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har arbejdet med Kommissionens forslag. Nærværende betænkning kræver således lavere grænseværdier for asbestpåvirkning i forbindelse med f.eks. nedrivning, vedligeholdelse og reparation og i forbindelse med fagområder som el- og blikkenslagerarbejde.
Nærværende betænkning understreger ligeledes medlemsstaternes behov for afskrækkende foranstaltninger, såfremt bestemmelserne om asbestfjernelse ikke overholdes.
Nærværende betænkning indeholder endelig forslag om uddannelse af arbejdere, der udsættes for asbestpåvirkning. Det er et centralt initiativ, som er en effektiv del af sikkerheds- og sundhedspolitikken på arbejdspladsen.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Figueiredo (GUE/NGL)
Med det forslag til direktiv, der har været behandlet, ønsker Kommissionen, om end i moderat omfang, at lade beskyttelsesforanstaltningerne først og fremmest omfatte de personer, som fremover vil være de mest udsatte, at revidere grænseværdierne for eksponering eller igen se nærmere på metoderne til evaluering af luftens indhold af asbestfibre, at understrege, at udsættelse for asbest kan forebygges eller reduceres ved hjælp af en række foranstaltninger, samt at lade risikovurderingen afspejle de forskellige risici som følge af henholdsvis de typer arbejde, hvor der generelt sker en udsættelse for asbest, og de typer arbejde, hvor dette sker undtagelsesvis. I udvalget og i plenarforsamlingen har vi bidraget til betænkningen med forslag til forbedringer, som ordføreren, Elisa Damião, og plenarforsamlingen har taget vel imod. Dette gælder især følgende:
Der skal tages specielt hensyn til overholdelsen af arbejdsmarkedslovgivningen i denne sektor, som er af særlig betydning, især bekæmpelsen af usikre ansættelsesforhold og overholdelsen af bestemmelserne om sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen.
Medlemsstaterne bør tage særligt hensyn til arbejdstagernes rettigheder, især deres ret til sundhed, i forbindelse med lukning af miner eller tilsvarende produktionsenheder.
Undtagelsesbestemmelser skal bortfalde, når det ikke er bevist, at de foreliggende tilfælde ikke udgør en risiko for arbejdstagerne.
Vi forventer nu, at Kommissionen og Rådet accepterer Europa-Parlamentets forslag.

Titley (PSE)
Jeg støtter fuldt ud initiativet til at forbedre beskyttelsen af arbejdstagerne mod sundhedsrisici i form af udsættelse for asbest. Eftersom man kan forudse, at det antal mennesker, der bliver påvirket af asbest, vil stige betydeligt frem til 2020, skal lovgivningen revideres, så den yderligere reducerer det acceptable niveau for udsættelse. Hvis EU vil vise, at man tager den manglende gennemførelse af denne lovgivning alvorligt, er det af afgørende betydning at anvende sanktioner over for uansvarlige arbejdsgivere. Jeg glæder mig også over initiativet til at give EU-finansiering til oplæring og oplysning om sundhedsrisici i forbindelse med asbest. Det centrale er, at denne betænkning bør føre til en mere hensyntagende og forebyggende holdning til asbestforgiftning snarere end at koncentrere sig om helbredelse, og det kan forhåbentlig føre til, at langt færre arbejdstagere bliver ramt.

Görlach (PSE)
Jeg har stemt for betænkningen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og dermed imod det foreliggende forslag fra Kommissionen, fordi det går langt ud over de bestemmelser, som Rådet (landbrug) oplyste Kommissionen om i juli 2000.
I stedet for at foreslå lette og forenklede rammebestemmelser om overvågning af EU-alkoholmarkedet og handelsstrømmene fastsættes det i det faktiske kommissionsforslag, at der oprettes en ny fælles markedsordning. Denne ordning indebærer efter ikrafttrædelsen bl.a., at gennemprøvede nationale ordninger, som omfatter vigtige landbrugs- og socialpolitiske målsætninger som vedligeholdelse af kulturlandskabet og opretholdelse af lokale frugtmarker og støtter små landbrugsbrændere, skal ophæves, fordi de er uforenelige med konkurrencereglerne i EF-traktaten, selv om de til dato i henhold til Domstolens praksis er i overensstemmelse med EF-traktaten og de gældende regler for det indre marked.
At oprette en ny fælles markedsordning skal også afvises i en tid, hvor der generelt diskuteres en reform af den fælles landbrugspolitik i EU væk fra markedsordninger hen imod et multifunktionelt tiltag for fremtiden, og hvor en overvågning af Agenda 2000 umiddelbart står for døren. Jeg kræver derfor, at Kommissionen trækker sit forslag om en fælles markedsordning for ethanol fremstillet af landbrugsprodukter tilbage og stiller et nyt forslag, der holder sig strengt til rådsmandatet fra juli 2000.

Lulling (PPE-DE)
Kommissionen kan af og til virkelig ikke lade være med at beskæftige os med fuldkommen overflødige, uønskede og kontraproduktive forslag. Forslaget om en forordning om den fælles markedsordning for ethanol fremstillet af landbrugsprodukter er et sandt mønstereksempel på en urimelig reguleringsiver.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har derfor enstemmigt gjort det eneste rigtige, idet det har afvist forslaget og opfordret Kommissionen til at trække det tilbage. Jeg ville ikke engang gå så vidt som til at opfordre Kommissionen til at stille et nyt forslag, for der er absolut ikke noget behov for handling i denne sektor, bortset fra at man på grund af de store støttemuligheder for alkohol fremstillet af landbrugsprodukter og syntetisk fremstillet alkohol burde udstede fælles bestemmelser. Men da der i en fælles markedsordning for et landbrugsprodukt ikke kan inkluderes et syntetisk produkt, hvilket vores kloge jurister har bekræftet, faldt denne i sig selv fornuftige mulighed, hvilket vores ordfører også havde bemærket, ligeledes bort. Det giver dog ingen mening kun at regulere markedet for alkohol fremstillet af landbrugsprodukter, fordi den samlede efterspørgsel i Fællesskabet efter alkohol fordeler sig med 50% til hver af de to typer.
Det skal dog også siges, at markedskræfterne i mellemtiden har præsteret at skabe en ligevægt, således at det er svært at forstå, hvorfor der ovenfra skal reguleres for noget, som i mellemtiden er blevet reguleret på bedste vis på selve markedet.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
Vi forholder os kritisk til Ayuso González-betænkningen om den fælles markedsordning for ethanol fremstillet af landbrugsprodukter. Efter vores opfattelse repræsenterer betænkningen en forældet landbrugspolitik, som ikke modsvarer det moderne, globale samfunds vilkår og behov. Tværtimod skulle Kommissionens forslag om en markedsordning uden interventionsforanstaltninger være et skridt i den rigtige retning. Med baggrund heri og med hensyn til den nært forestående generelle kontrol af EU's landbrugspolitik har vi valgt at stemme for Kommissionens forslag.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson og Theorin (PSE)
Vi hilser Barcelona-processen velkommen og støtter derfor betænkningen. Vi er dog imod oprettelsen af en EURO-MED-bank, hvilket kun ville være en kopi af Den Europæiske Investeringsbanks og Den Afrikanske Udviklingsbanks arbejde. Vi støtter derimod forslaget om at oprette en udlånsenhed under EIB, som vurderes efter et års virke.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi går ind for en styrkelse af forholdet mellem EU's medlemsstater og landene omkring Middelhavet, og vi mener, at det skal udvikles gennem en styrkelse af samarbejdet og de økonomiske og kulturelle forbindelser mellem landene i respekt for fælles og særskilte interesser og til gavn for det enkelte folks udvikling og forbedringen af dets levevilkår.
Vi er derfor kritiske over for Kommissionens forslag, som Rådet støtter, om at benytte "Barcelona-processen" til via de indgåede associeringsaftaler med de af processen omfattede lande og oprettelse af et "frihandelsområde" at gennemføre liberalisering af servicesektoren og landbrugsområdet og de neoliberale retningslinjer generelt, som WTO-konferencen i Doha har opstillet.
Derudover bekymrer det os, at bekæmpelse af terrorisme er blevet sat som en central politisk prioritet, idet man ikke tager hensyn til terrorismens dybereliggende årsager (som f.eks. en løsning på konflikten i Mellemøsten eller Vestsahara ifølge FN's resolutioner herom) eller til de grundlæggende behov, som mange befolkninger ikke får tilfredsstillet, gennem en indsats til fordel for udvikling og forbedrede levevilkår i Middelhavsområdet.

Marques (PPE-DE)
På grund af Middelhavsområdets strategiske dimension og ikke mindst i forbindelse med udvidelsen mod øst og den nye internationale politiske kontekst efter den 11. september er en uddybning og en styrkelse af Euro-Middelhavsforbindelserne og følgelig også af Barcelona-processen nødvendig.
Barcelona-processen har som sin vigtigste målsætning at udvikle Euro-Middelhavsområdet til et område med fred og fælles velstand. Det er derfor hævet over enhver tvivl, at de eksisterende samarbejdsinstrumenter skal videreføres, gives nyt liv og uddybes.
Jeg giver derfor min støtte til den den handlingsplan, som Kommissionen har foreslået med henblik på Euro-Middelhavsministerkonferencen, der finder sted i Valencia, en plan, som jeg mener på udmærket vis lever op til de bestræbelser og udfordringer, som Euro-Middelhavspartnerskabet i dag står over for. Jeg vil imidlertid gerne til slut fremhæve tre punkter: styrkelse af Middelhavslandenes følelse af medejer- og partnerskab gennem en reorganisering af dialogformen og arbejdsmetoderne, støtte til den private sektor og styrkelse af forbindelserne mellem kulturer og civilisationer.

Mann, Thomas (PPE-DE)
Jeg har netop stemt for Graça Moura-betænkningen om EU's strategi over for Kina og har dermed støttet adskillige ændringsforslag. Tusindvis af nonner og munke forfølges, fængsles og mishandles stadigvæk. Tibet nægtes kulturel og religiøs selvstændighed. Kinesere bosætter sig systematisk dér, således at tibetanerne i stadig højere grad bliver et mindretal i deres eget land.
Med rette tages der i betænkningen fat på Parlamentets gentagne krav om at udnævne en særlig EU-ambassadør for Tibet. Der mindes også om resolutionen, som blev vedtaget for to år siden, og hvor Parlamentet opfordrede EU-landene til at anerkende den tibetanske eksilregering inden tre år i tilfælde af en stagnation eller en forværring af situationen i Tibet.
Der er ikke noget alternativ til en fredelig løsning: forhandlinger mellem den kinesiske regering og Dalai Lama - uden nogen betingelser. Som formand for Tibet-arbejdsgruppen ser jeg Tibets fulde selvstændighed som et centralt mål. En sådan bilateral løsning bør også være til fordel for kineserne, der bekymrer sig om deres internationale ry. Udgangspunktet herfor er Dalai Lamas fempunktsplan og hans tale, som han holdt i plenarforsamlingen den 24. oktober 2001.
Hvad der efter min mening er allermest beklageligt, er EU's holdning. Det satte ikke Kinas overtrædelse af menneskerettighederne på dagsordenen i Genève og foretrak at behandle spørgsmålet som led i EU-Kina-dialogen - og dermed bag lukkede døre.

Meijer (GUE/NGL)
Som verdens tættest befolkede land udgør Kina en militær og økonomisk magt. Det regerende kommunistiske parti har ikke længere noget at gøre med oprørsbevægelser af arbejdere og landmænd, som før i tiden kæmpede mod udnyttelse og retsløshed. Det modsatte sker. Ved hjælp af hæren, politi, fængsling af kritikere og anvendelse af dødsstraffe forsøger Kina kun at sikre en forceret økonomisk vækst. En stærk stat retter sig mod sig eget folk og skaber alle muligheder for en ny gruppe af erhvervsdrivende, som takket være lave lønninger og dårlige arbejdsvilkår hurtigt bliver rige. Der er ingen muligheder for at strejke eller demonstrere, ej heller for foreningsfrihed, religionsfrihed eller frie valg. Hvis Kina var et lille land, ville der være bred enighed om at lægge pres på det. Da det er stort og vigtigt, søger man fra højre til venstre venskab og handelsforbindelser. Jeg afviser kraftigt denne favorisering af Kina, som desværre også findes hos en del af mine gruppefæller. Min nederlandske kollega Belder fra partiet ChristenUnie/Det Reformerte Politiske Parti har tidligere under denne forhandling rammende sagt, at en kritisk dialog er mangelfuld som instrument, og den beroliger samvittigheden, mens vi passer på vores egne økonomiske interesser. I dette tilfælde kan jeg fuldstændig tilslutte mig hans konklusion.

Titley (PSE)
Jeg støtter fuldt ud dette beslutningsforslag, der opfordrer til en intensivering af samarbejdet mellem EU og Kina. Jeg tror, at EU har en afgørende rolle at spille, når det gælder om at udforme Kinas økonomiske, sociale og politiske dagsorden. Man må glæde sig over Kinas tiltrædelse af WTO, men EU må ikke slå sig til ro: De menneskerettigheder og FN-konventioner, som Kina har ratificeret, bliver stadig langtfra respekteret fuldt ud. Jeg føler, at betænkningen har den rette balance mellem at støtte Kinas økonomiske og social reformer og at fordømme de vedvarende krænkelser af menneskerettighederne og af retsstatslige principper. Forbindelserne mellem EU og Kina hæmmes fortsat af spørgsmål såsom undertrykkelsen af Falun Gong-tilhængere og fængslingen af munke i Tibet. Derfor er det lige så vigtigt, at EU viser styrke i disse spørgsmål og er parat til at gå i clinch med Kina.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke de parlamentsmedlemmer fra alle grupper, som stemte for betænkningen eller som under alle omstændigheder deltog i forhandlingen om denne betænkning, der tager sigte på indførelsen af nogle sikre pensioner for alle Europas borgere. Vi kan selvfølgelig ikke udrette mirakler, men EU kan gøre en - efter min mening stor - indsats for de borgere, som har arbejdet hele deres liv, og som har ret til at få anerkendt deres arbejdes betydning, når de er blevet ældre og har brug for at få noget tilbage fra samfundet. Det er rimeligt, at deres penge bliver brugt ordentligt, og at de får et dejligt, langt liv som pensionister.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har i sidste ende stemt for Fatuzzo-betænkningen på trods af forkastelsen af en del af de ændringsforslag, som hr. Brok og jeg havde stillet på gruppens vegne. Det er en skam, for de gjorde klart rede for, hvad der på pensionsområdet hører under medlemsstaternes kompetence, og hvad der hører under EU's - yderst begrænsede - kompetence.
Hr. Fatuzzos mundtlige ændringsforslag til vores ændringsforslag 16 omhandler Kommissionens støtte til sikring af pensionsretten. Ordet "støtte" kan skabe forvirring. Det skal være klart, at der ikke kan være tale om økonomiske indgreb fra Kommissionens side for at opfylde målsætningerne i dette stykke, selv om vi alle er enige om disse målsætninger. Kommissionen kan ikke gribe ind økonomisk. Den kan kun støtte en proces, som den gør inden for rammerne af den åbne koordinationsmetode. Vi glæder os i øvrigt over Kommissionens initiativ i samme stykke, der sigter mod at garantere sikre og bæredygtige pensioner. Det ville have været mere end tilstrækkeligt.
Jeg har ikke forstået, hvordan vores socialdemokratiske kolleger - som trods alt er ret agtpågivende, når det drejer sig om social sikring - har kunnet forledes til at forveksle Fællesskabets kompetencer med det store nærhedsprincip. I går gjorde hele Parlamentets venstrefløj oprør imod det forslag, der blev stillet i Barcelona, og som gav udtryk for, at det findes fordelagtigt og nødvendigt, at mange flere mennesker over 50 befinder sig på arbejdsmarkedet. Vi er i denne forbindelse for nærhedsprincippet, så meget mere som det drejer sig om medlemsstaternes fulde og hele ansvar for de tre søjler i vores pensionssystemer.

Berthu (NI)
Fatuzzo-betænkningen om bæredygtigheden af EU's pensionssystemer viser på fascinerende vis, hvordan det lykkes Bruxelles at påtage sig et anliggende, som var man selvskrevne til opgaven, på trods af at der ikke står ét ord i traktaten om pensioner, som juridisk set uomtvisteligt er et rent nationalt anliggende.
Alt begynder som sædvanlig med forsigtige meddelelser fra Kommissionen, som sigter mod at påvise, at pensionernes bæredygtighed har større eller mindre indflydelse på visse europæiske beføjelser. Samtidig hermed listes der nogle "småsætninger" ind i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møder (Lissabon, Stockholm, Göteborg, Laeken), som legitimerer Kommissionens fremgangsmåde. Og endelig en dag har vi vænnet os så meget til idéen, at Det Europæiske Råd i Barcelona i marts 2002 til alles forbavselse kræver, at vi forhøjer gennemsnitspensionsalderen med fem år. Vi er tæt på ren og skær europæisk indblanding uden nogen form for forudgående demokratisk forhandling.
Imidlertid går de idéer, som er kommet til udtryk, grundlæggende i den rigtige retning. Men det er et uomgængeligt aspekt af undermineringstaktikken, at politikken i første omgang skal være uangribelig for at gøre kompetenceoverførslen usynlig eller smertefri.

Lang (NI)
Vores samtidighedssystemer er i fare. Af klart definerede demografiske og økonomiske årsager. Alle ved det. I Frankrig blev der allerede råbt vagt i gevær i en hvidbog for mere end 10 år siden. Men siden er der ikke sket noget overhovedet - eller næsten ikke - bortset fra nogle rapporter hist og pist, hvis konklusioner hovedsageligt afspejlede deres ophavsmænds ideologiske tendenser. Det eneste, som reelt er ændret, er den mere og mere truende tidsafstand til den annoncerede økonomiske katastrofe.
Kandidaterne til Frankrigs præsidentembede, Chirac og Jospin, har ikke stillet et eneste reelt forslag for at redde vores pensioner, hvilket utvivlsomt redder dem fra at bryde deres løfter. Og i Barcelona gav de som med én mund og uden at reklamere med det over for deres vælgere afkald på franskmændenes ret til at lade sig pensionere som 60-årige.
Det, som denne og den foregående og sikkert også de kommende regeringer mangler, er politisk vilje og mod. Men redningen kommer ikke fra Bruxelles. Den kan ikke komme fra det frihandelsvenlige og ultraliberale EU, som drømmer om at lade de private forsikringsselskaber tjene milliarder af euro på social sikring, men som stadig ikke har været i stand til at afklare spørgsmålene om pensionsrettigheder...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
Efterhånden som eksistenssikkerheden, velfærdsniveauet og de offentlige tjenesteydelser er bedre og miljøet renere, stiger også menneskenes forventede levealder. Og dermed den gruppe, som er afhængig af en pension. Mens pension er blevet uundværlig for ældre arbejdstagere, er der unge mennesker, for hvem den endnu er langt væk, og rige mennesker, som ikke har brug for en pensionsordning. Den, som finder pension uden betydning, ser det som en udgiftspost, som fører til højere skatter og præmier. En del af politikerne udnytter dette snedigt ved at opfordre til valgfrihed, kommercialisering og statens tilbagetrækning. Regeringerne ser på sparemuligheder eller har sparet utilstrækkeligt til en bæredygtig pensionsordning. På grundlag heraf er det aftalt i Barcelona, at den pensionsberettigede alder forhøjes med gennemsnitligt fem år fra 2010. Samtidig kæmper arbejdstagere for en aldersnedsættelse til 60 eller 55 år. Som f.eks. her i Strasbourg den 7. februar, da den offentlige transport af den grund lå stille hele dagen. Så længe arbejdspresset fortsat vokser, ved at der af de arbejdende kræves en maksimal produktivitet, må man ikke være forbavset, hvis folk bliver slidt op i en stadig yngre alder. Derfor vælger jeg varianten med en garanteret pension til enhver, således at folk kan holde op med at arbejde i en rimelig alder uden at være dømt til fattigdom.

Nobilia (UEN)
Kommissionen skal have ros for, at den med rette har taget et spørgsmål op, som er af afgørende vigtighed for den sociale samhørighed i et EU med 15 og snart 27 medlemsstater. Den skal ligeledes have ros for, at den har gjort dette med en indfaldsvinkel og nogle principper, som med respekt for subsidiaritetsprincippet gør det muligt at udtænke og opstille nogle fælles retningslinjer og målsætninger ved hjælp af den åbne koordinationsmetode og de nationale pensionshandlingsplaner. Vi er dog af den opfattelse, at det i forvejen omfattende scenario, som Kommissionen har taget højde for i sin meddelelse, ikke er helt udtømmende, når det gælder problemets omfang og således den fremtidige vurdering heraf.
Hr. Fatuzzo, hvis arbejde vi bifalder, understregede mange specifikke aspekter, og det gælder først og fremmest nødvendigheden af, at vi i de kommende indikatorer kodificerer det, der reelt er pensionsydelser, og det, der til gengæld er socialydelser, men som på grund af rent politiske beslutninger tynger pensionsopsparingen og således sikringsinstitutternes økonomi.
Der er to andre aspekter, som fortjener at blive nævnt. Det første aspekt er pensionernes skattefritagelse, og det andet aspekt er hovedsagelig den sociale samhørighed i de enkelte medlemsstater. Hvad det første aspekt angår, ville det således være paradoksalt - sådan som det sker i nogle medlemsstater - at tage pensionsudgifternes bruttobeløb i betragtning, når dette beløb som bekendt bliver beskattet under alle omstændigheder uanset de forskellige beskatningsniveauer. Om det andet aspekt, nemlig samhørigheden, må jeg sige, at der ikke er nogen tvivl om, at de ugunstigt stillede områder i medlemsstaterne bør kunne nyde godt af tilskyndelsesforanstaltninger med henblik på udviklingen af de lokale økonomier og således en vækst i beskæftigelsen.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Patakis (GUE/NGL)
Pensionsrettighederne ses ikke som de brede befolkningslags behov, som staten har et ansvar for at opfylde, men som en "indikator", en "udgift", der er i strid med målene i stabilitetspagten og hindrer storkapitalen i at forøge sin profit.
Ved således at "opfylde de sociale mål" og bevare den økonomiske bæredygtighed fremmes en politik, som nedbryder arbejdstagernes sociale sikringsrettigheder med det formål at mindske prisen for arbejdskraften.
Forsikringsreformen, som gennemføres inden for rammerne af de kapitalistiske omstruktureringer, tager sigte på at kuldkaste de arbejdsmæssige rettigheder, udvide anvendelsen af fleksible ansættelsesformer, kommercialisere sundhed og velfærd, samtidig med at fondsreserverne risikerer at gå tabt på børserne.
Nedskæring af offentlige udgifter og imødegåelse af konsekvenserne af det demografiske problem, som systemet og de befolkningsfjendtlige politikker har ansvaret for, bruges som alibi for at afskaffe grundlæggende rettigheder og landvindinger, hæve pensionsalderen, forlænge arbejdslivet til livslangt arbejde og gøre pensioner til bistandshjælp, samtidig med at arbejdsløshedsproblemet og antallet af deltidsstillinger vokser.
Det er hykleri og demagogi at tale om ældres værdighed og uafhængighed, når 70% af pensionisterne lever under fattigdomsgrænsen, og om kønnenes ligestilling, når man åbner op for en forhøjelse af pensionsalderen for kvinder og afskaffelse af retten til førtidspension, beskyttelse i forbindelse med barsel osv.
Vi går ind for et socialt sikringssystem, som opfylder befolkningens behov, et system med en offentlig social sikring og offentlig gratis sundhed til alle, nedsættelse af pensionsalderen til 60 år for mænd og 55 år for kvinder og til 50-55 år for de meget helbredsbelastende erhverv, nedsættelse af forsikringsperioden og fuld, fast beskæftigelse.

Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg har stemt imod Fatuzzo-betænkningen om sikre og bæredygtige pensioner. Min hovedkritik er, at man i betænkningen vil åbne for en overgang fra den åbne koordinationsmetode til en fællesskabsmetode, hvor alle institutionerne deltager fuldt ud.
Jeg mener, at det er uheldigt, hvis man på denne måde opgiver den åbne koordinationsmetode ved at indlede en proces, som fører til, at fællesskabsmetoden også anvendes på pensionsområdet. Der er heller ingen hjemmel i traktaten herfor. Derfor har jeg ikke kunnet støtte betænkningen.

Vachetta (GUE/NGL)
Under dække af at ville "understøtte sikre og bæredygtige pensioner" tilslutter Fatuzzo-betænkningen sig rækken af liberale angreb på pensionerne.
Med nærværende betænkning har vi haft fornøjelsen af alle de forslidte fraser, der findes om emnet, hvoraf den vigtigste er, at problemet med pensionerne først og fremmest skulle være et spørgsmål om demografi.
Jeg tror ikke, at der er et "pensionsproblem", der er derimod et arbejdsløshedsproblem, som hjemsøger hele Europa. I et samfund med fuld beskæftigelse ville der ikke være pensionsproblemer. Derfor er jeg for en politik, der satser på massive ansættelser i de offentlige tjenester og forbud mod kollektive afskedigelser i virksomheder med overskud, og imod en reducering af arbejdsgiverbidragene.
At forsvare pensionerne er et led i at forsvare arbejdsmarkedets interesser, og at sænke pensionsalderen, som det blev bebudet på det seneste topmøde i Barcelona, er uacceptabelt.
Der kan ikke være tale om at angribe samtidighedssystemet med pensionsfondene, som det er blevet foreslået.
Vi støtter en harmonisering af pensionsindbetalingsperioden for Europas arbejdere, og ingen arbejder skal modtage mindre i pension end mindstelønnen, som i øvrigt hæves.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Figueiredo (GUE/NGL)
Denne betænkning indgår som et led i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser og integration af de finansielle markeder, som blev besluttet på topmødet i Lissabon og fremskyndet i Stockholm, med 2003 som frist for integration af værdipapirmarkederne og 2005 for den endelige integration af de finansielle markeder.
Med udgangspunkt i den mystificerende opfattelse af risikovillig kapital som løsningen på de små og mellemstore virksomheders finansieringsbehov og behov for startkapital, som om denne integration kunne være en løsning på deres problemer, ønsker man endnu en gang at komme videre med en mere omfattende kapitalisering af økonomien via venturekapitalmarkedet og de små og mellemstore virksomheders deltagelse på flygtige markeder, hvor de vigtigste investorer er de store pensionsfonde. Derfor ønsker ordføreren liberalisering af pensionsfondenes investeringer i venturekapitalordninger, skattefritagelse for små og mellemstore virksomheders kapitalgevinster på unoterede investeringer, vedtagelse af et fællesskabspatent og skattebegunstigelse af fondenes investeringer i venturekapitalordningerne.
Af alle disse grunde stemmer vi imod.

Vachetta (GUE/NGL)
Betænkningen har til formål at skaffe kapitalen nye fordele og søger at giver moderne begrundelser herfor. Betænkningen peger således på de spirende virksomheders (start-ups) formodede vanskeligheder med at optage lån og foreslår på helt uansvarlig vis at give pensionsfondene mulighed for at kaste sig ud i mere risikable operationer, på trods af at de har sat lån af betragtelige størrelser over styr i rusen omkring den "nye økonomi". Betænkningen kræver, at man fjerner "skatte- og afgiftsmæssige, forskriftsmæssige og administrative barrierer" for de nye små virksomheder, som hvis man skal tro betænkningen, praktisk taget ville være i stand til selv at "lukke videnkløften mellem Europa og USA". Betænkningens betoning af den gensidige afhængighed mellem risikovillig kapital og børs viser klart, hvad det drejer sig om, nemlig at lette kapitalismens virke under påskud af innovation, skabe en særstatus for de små virksomheder, som gør det muligt for de store koncerner at udlicitere deres opgaver endnu mere, sænke deres skatter og løsne op for de få "bånd", som arbejdsloven stadig lægger på dem. Derfor har jeg stemt imod denne betænkning.

Titley (PSE)
Jeg støtter fuldt ud denne betænkning om at forstærke den nuværende lovgivning om beskyttelse af mindreårige. Det erkendes, at det er den/dem, der udøver forældremyndigheden, der har ansvaret for et barns velfærd, men børn bliver udsat for alle mulige skadelige ting i medierne og i særdeleshed på internettet. EU har været aktiv med hensyn til at beskytte børn mod skadelig indflydelse fra medierne, f.eks. i handlingsplanen fra 1999 og Rådets henstilling, men det er på høje tid, at der bliver udviklet en mere konkret handlingsplan, der involverer ikke bare beslutningstagere, men også ngo'er, forbrugergrupper og frivillige organisationer. Det er en enorm opgave at kontrollere medierne, og det er nødvendigt, at Europa trækker på så meget ekspertinformation som muligt for at kunne styre, hvad der i stigende grad er en skadelig indflydelse på børn. Vi bør aldrig glemme, at de såkaldte nye medier, informationssamfundet, er et tveægget sværd, når det gælder børn. Det er en værdifuld ressource, når det drejer sig om at lære, men det kan også udsætte dem for oplysninger, der er skadelige.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, det er lidt bedrøveligt, at EU ikke har de kompetencer på kultur- og uddannelsesområdet, som det ønsker. Derfor er fru De Sarnez' betænkning en let, en beskeden begyndelse, når det handler om at tage de rigtige initiativer på det internationale uddannelsesmarked. Jeg håber, at der følger mange andre efter dette initiativ.
Et af de nævnte punkter er en status over de studerendes internationale mobilitet, et forhold, som naturligvis lider under, at der allerede i dag er mange studerende, som ikke rejser til udlandet, fordi de efterfølgende har betydelige vanskeligheder med at få anerkendt deres studier. Det vedrører også min region, som er en tosproget region, og som er hjemmehørende i både det italienske og det tyske sprogområde, men som har problemer netop på grund af den manglende anerkendelse. Vi håber, at vi kan undgå disse problemer i fremtiden for vores og for mange andre unge mennesker.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Bag overskriften "styrkelse af samarbejdet med tredjelande inden for de videregående uddannelser" gemmer sig et nyt forsøg på at eksportere EU's uddannelsesmodel til ansøgerlandene, til de andre europæiske lande, men også til den tredje verdens lande. Det er typisk, at den betænkning, vi her behandler, lægger vægt på udviklingen af "internationale konkurrencedygtige systemer for videregående uddannelse", hvilket gør det helt klart, at den betragter uddannelse som en vare, der er underlagt markedslovene, liberaliseringen og konkurrencen. Endnu mere hårrejsende er det, at betænkningen foreslår, at der indføres et europæisk universitetskvalitetsmærke (!), som om uddannelse var et elektrisk apparat eller et rengøringsmiddel på supermarkedets hylde. Her går betænkningen fra parlamentets udvalg videre end Kommissionens meddelelse om det samme emne.
Ydermere gentager betænkningen de velkendte synspunkter med hensyn til studerendes og læreres mobilitet, fælles studieprogrammer og fælles eksamensbeviser, anerkendelse af meritenheder, undervisningsmoduler og eksamensbeviser, hvilket kræver en nedadgående harmonisering af de videregående studier og en generel forringelse af uddannelsen. Betænkningen undlader naturligvis heller ikke at minde om erklæringerne fra Bologna og Prag, som er spydspidsen af indgrebet i de europæiske landes uddannelsessystemer, hvad enten de er medlemmer af EU eller ikke.
Grækenlands Kommunistiske Parti (KKE) kæmper for en generel forbedring af de videregående uddannelser, for en styrkelse af deres gratis og offentlige karakter og imod bestræbelserne på at kommercialisere uddannelsesinstitutionerne og gøre dem til virksomheder. Af disse årsager har KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet stemt imod betænkningen.

Titley (PSE)
Jeg støtter fuldt ud beslutningsforslaget om at styrke samarbejdet med tredjelande om videregående uddannelser. Uddannelserne ændrer sig hurtigt for at passe til behovene i det såkaldte vidensamfund og den nye økonomi, og det er almindelig anerkendt, at USA har en konkurrencemæssig fordel i forhold til EU på dette område. Det, at de bedste og dygtigste studerende rejser derover, er et sørgeligt bevis herpå. Hvis vi kan koncentrere os om at sikre gensidig anerkendelse af kvalifikationer og investere i sprogundervisning til de studerende, som kunne have fordel af at studere i et andet europæisk land, vil vi være kommet et stykke vej i retning af at slå bro over denne kløft. Uddannelse må ses som en afgørende komponent i Lissabon-strategien, og man må hele tiden gøre alt for at sikre, at vores uddannelser er åbne for alle og er af lige så høj kvalitet som det amerikanske system. Faktisk må Europa drage fordel af, at for dem, der ønsker at udvide deres vidensbase og lære sprog, er dette det ideelle sted at gøre det.

Sbarbati (ELDR).
Hr. formand, der skete en fejl, så min gruppe ikke fik mulighed for at tale under forhandlingen, og derfor må jeg nøjes med denne stemmeforklaring, som jeg afgiver med glæde, eftersom jeg selv har været ordfører for en betænkning om aldring og mod et samfund for alle aldersgrupper.
Efter min opfattelse har Europa-Parlamentet i dag gjort en yderst positiv indsats ved at fremlægge denne betænkning - som alle i øvrigt er enige i - eftersom man vender op og ned på de forudfattede og negative meninger om ældre, der kun er til besvær, som er en byrde for samfundet, og som man netop ikke er så opmærksomme på, som vi gerne ville have. Endelig betragter man de ældre som en ressource, og de omtales derfor i positive vendinger. EU's politikker og de internationale politikker skal fremme de ældres vilkår, og her skal vi i højere grad tage hensyn til den del af menneskeheden og den kultur, som de ældre repræsenterer. Det er en kultur, der giver de unge generationer et meget vigtigt holdepunkt, og det er en kultur, som kan komme til udtryk, når det gælder de stadig erhvervsaktive ældres faglige dygtighed og aktiviteter. Det er en kultur, der også kommer til udtryk via bevidstheden og den historiske bevidsthed, og meneskeheden skal være stadig mere opmærksom på historien for at undgå de enorme fejltagelser, som vi ikke mindst begår, når det gælder freden og balancen i verden.
Beslutningen indeholder efter min mening nogle meget positive oplysninger om EU's aktive ældrepolitikker, både hvad angår fritiden, aktiviteterne og borgerrettighederne, men også og ikke mindst med hensyn til de muligheder for at gøre en indsats, som de ældre stadig har, og som så afgjort kan komme hele samfundet til gavn. Vi bifalder således denne beslutning, og jeg tror, at vi kan sige, at vi også har givet et bidrag til det, der skete i Spanien og på FN's anden verdensforsamling om aldring.

Caudron (PSE)
Jeg benytter mig af forhandlingen og afstemningen til at gentage min dybeste overbevisning om det centrale spørgsmål om global aldring, som er en positiv følge af en længere levetid og aldringen i de udviklede lande og en mere tvivlsom følge af den lavere fødselshyppighed, nemlig at vi skal begynde at se aldring, ikke som et handicap, men som et aktiv for vores samfund!!
Det er rigtigt, at der er behov for flere sociale foranstaltninger og solidaritet og hjælpeordninger, som er tilpasset de forskellige aldersklasser, og vi skal sikre pensionsordningerne. Men de ældres rolle i samfundet rækker langt videre end som så!
Den omfatter erfaring, vidnesbyrd, frivilligt arbejde og kontakt mellem generationer, som er så berigende for de yngste.
Den kræver et "anderledes syn" på aldring!
Der kræves en sand "kulturrevolution", hvis vi ønsker, at et aldrende samfund ikke skal betragtes som et samfund i tilbagegang...
De såkaldt moderne samfund kunne på dette punkt med fordel lade sig inspirere af erfaringen fra de traditionelle samfund.

Formanden.
Hermed er stemmeforklaringerne afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.45 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0210/2002 af Malmström og Thors for ELDR-Gruppen om Moldova;
B5-0212/2002 af Sacrédeus, Suominen og Posselt for PPE-DE-Gruppen om et moldovisk parlamentsmedlems forsvinden;
B5-0219/2002 af Elisabeth Schroedter, Staes, McCormick og Bouwman for Verts/ALE-Gruppen om den politiske situation i Moldova og Vlad Cubreacovs forsvinden;
B5-0232/2002 af Wiersma for PSE-Gruppen om den politiske situation i Moldova og Vlad Cubreacovs forsvinden.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, den indenrigspolitiske situation i Moldova er hastigt blevet forværret, siden Parlamentets delegation besøgte Moldova i efteråret. Da så det ud, som om den samfundsmæssige og økonomiske reformproces i Moldova var på vej fremad på trods af mange vanskeligheder og strabadser. I dag fortæller nyhederne fra Moldova, at menneskerettighederne og principperne for retsstaten er blevet krænket, og at borgernes demokratiske ret til demonstrationer er blevet krænket og mediernes arbejde er også blevet begrænset.
Parlamentets medlemmer er især bekymret over den alarmerende nyhed om Moldovas oppositionslederes forsvinden. Vi har grund til at frygte, at denne forsvinden er knyttet til landets politiske problemer. Vi håber selvfølgelig, at der gøres alt, hvad der kan gøres, for at de forsvundne findes i god behold, og at der gennemføres en grundig, uvildig undersøgelse for at klarlægge disse hændelser.
Det kræves helt rigtigt i beslutningsforslaget, at Moldovas regering skal efterleve demokratiske regler og procedurer, og at den skal sikre, at menneskerettighederne og principperne for retsstaten overholdes. Moldovas Parlament skal ligeledes ændre hjemmelen til annullering af oppositionens repræsentanters parlamentariske immunitet i loven og opgive nye ophævelser af immuniteten. Det skal også påpeges over for partiet, der har regeringsmagten, at det ikke må misbruge sit politiske flertal til at opløse oppositionen.
Mens vi betragter problemerne i Moldova, skal vi huske, at landets økonomi er krakket efter opløsningen af Sovjetunionen. Fattigdom og langsomme fremskridt i samfundsreformerne udgør en god grobund for kriminalitet og skyggeøkonomier. Den indenrigspolitiske situation forværres også af problemer i Transdnestr. Genoprettelse af samfundets stabilitet og den politiske stabilitet samt respekt for menneskerettighederne og retsstatsprincipperne er nødvendige forudsætninger for at løse landets økonomiske problemer.
Jeg mener, at det er vigtigt, at Europa-Parlamentet over for det moldoviske parlament og den moldoviske regering samt partiet, der har regeringsmagten, klart udtrykker sit standpunkt, som vi gør i dette beslutningsforslag.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, for godt et år siden besøgte Vlad Cubreacov mit kontor i Europa-Parlamentet i Bruxelles. Vi talte om de betingelser, som politikken virker under i Europas fattigste land: Moldova. Vlad Cubreacov fortalte mig om et attentatforsøg, som han havde været udsat for tidligere. Som svensker og som medlem af Parlamentet i Strasbourg og Bruxelles følte jeg, at dette er en modig mand. Han er parat til at gå i brechen for vurderinger om frihed samt for retsstaten, politisk pluralisme og demokrati, som koster så lidt i vores lande, men som koster så meget for ham.
For omkring tre uger siden blev jeg ringet op fra Bruxelles og fik den besked, at Vlad Cubreacov var forsvundet. Det menneske, som havde siddet på mit kontor, og som jeg fandt en følelse af varme og fællesskab hos i en politisk samtale, er forsvundet. Vi er dybt bekymrede i Europa-Parlamentet over hans skæbne. Det gælder ikke kun os kristelige demokrater, som tilhører hans søsterparti. Moldova har brug for en ny fremtid. Derfor er det dybt bekymrende, at en af landets fornemste repræsentanter for oppositionen i parlamentet er forsvundet. Det er også meget alvorligt, at den kommunistiske regering i Moldova har ophævet den politiske immunitet for et stort antal parlamentsmedlemmer fra det kristelige demokratiske parti, og at deres politiske arbejde dér fremover kan blive helt ødelagt.
Moldova er et land, som søger efter sin kulturelle og politiske identitet. I kampen om, hvorvidt landet skal være venstreorienteret eller russiskorienteret, må det poliske arbejde aldrig føre til politisk forsvinden og til, at menneskers liv og helbred er i fare. Vi i Europa-Parlamentet arbejder alle for et frit og demokratisk Moldova.

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg giver Dem ret. Der er en alvorlig politisk krise under opsejling i Moldova. Men jeg er ikke enig med Europarådets repræsentant, der mener, at det stadig er muligt at finde en løsning på den politiske krise, og at regeringen selv kan nå frem til en løsning.
Jeg har en mistanke om, at de regerende partier lige efter afstemningen om den - efter min mening - uretmæssige ophævelse af to oppositionspolitikeres immunitet føler sig som sejrherrer, og at de ikke forstår, at tre måneders massedemonstration betyder, at der ikke længere er tillid til dem, og at de ikke længere er i stand til at hjælpe landet ud af krisen.
Jeg frygter, at krisen i det totalt forarmede land vil eskalere inden længe, og dermed vil landet ikke længere være til at regere. Jeg mener, at det derfor er nødvendigt, at Rådet og Kommissionen handler nu og ikke venter, til det er for sent. Efter min mening skal der ske følgende. Der må dannes en trojka, der består af EU, OSCE og Europarådet, som med kort varsel kan deltage i en mission i landet. Denne mission skal aftale med regeringen, hvilke tiltag der skal gøres for at overvinde krisen. De skal i den forbindelse også tale om sanktionsforanstaltninger, så regeringen ikke udfører disse tiltag halvhjertet.
De nødvendige tiltag omfatter efter min mening straffrihed for de tidligere og kommende fredelige protestdemonstrationer, tilbagekaldelse af alle beslutninger om russisk sprog og historieundervisning, tilbagekaldelse af alle foranstaltninger, der relaterer til mediecensur, og sikring af rammebetingelserne for en politisk og økonomisk udvikling.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvoraf kun få er til stede, Moldova er et land, som EU har et privilegeret forhold til. Det er også et land, der modtager Tacis-støtte, og det er et land, der ganske vist endnu er lidt usikkert på benene, men hele tiden overvejer at styrke relationerne til EU og måske også blive medlem af Unionen på et tidspunkt.
Men udviklingen i Moldova er meget alvorlig og bekymrer os meget - og ikke kun os - men også en stor del af befolkningen. Den 31. marts var der immervæk 80.000 mennesker på gaden, og det viser, at det alligevel er en pæn del af befolkningen, der trods pressioner og problemer stadig går på gaden og demonstrerer.
Vi er bekymret for forholdet mellem regering og opposition, der hverken er sundt eller demokratisk eller acceptabelt for os. Vi er naturligvis især bekymret, fordi nogle oppositionspolitikere er forsvundet, selv meget prominente partifolk fra oppositionen og medlemmer af parlamentet. De er blevet truet eller slået, inden de forsvandt sporløst. Det kan som tidligere nævnt slet ikke forenes med demokrati.
Vi er ligeledes bekymret for, at andre medlemmer af oppositionen er truet med ophævelse af immunitet. Nu er det godt nok en procedure, der findes overalt, men sådan som situationen er i Moldova, svarer denne ophævelse af immunitet ikke til den demokratiske praksis. Ud fra denne betragtning - og her vil jeg ikke gentage alt det, fru Schröder har sagt - må vi ikke længere bare se på. Vi må handle i fællesskab. Det kan ikke være rigtigt, at der midt i Europa - og Moldova er en del af Europa, og det skal være et godt og demokratisk land, som vi respekterer - er tilstande, der minder om det værste diktatur. Det kan vi ikke acceptere.
Lamy
Hr. formand, Kommissionen deler Deres bekymringer med hensyn til den aktuelle situation i Moldova, som De har kunnet konstatere under den sidste aktuelle og uopsættelige forhandling, som fandt sted om dette spørgsmål i Europa-Parlamentet for en måned siden, hvor Franz Fischler deltog for Kommissionen.
Det, der især optager os - og i øvrigt også Dem - i dag, er oppositionslederen hr. Cubreacov, som for øvrigt også aflagde besøg hos Dem, hr. Sacrédeus, og hans forsvinden. Denne situation, som er opstået i en periode, hvor presset på protestbevægelsens ledere og deltagere afgjort skærpes, er foruroligende, ikke mindst fordi det moldoviske parlament netop har stemt for at ophæve immuniteten for flere andre medlemmer af oppositionen, som hr. Swoboda anførte.
Hvad stiller vi op med et møde med den moldoviske udenrigsminister som det, der fandt sted i februar? Min kollega Chris Patten talte om den politiske situation i Moldova og især om det ubesvarede spørgsmål om den uafhængighedssøgende Transdnestr-region. Kommissionen benytter enhver lejlighed til at indvie dens moldoviske modpart i sine bekymringer over forværrelsen af det politiske klima i Kisjinjov, og næste gang bliver på mødet i Samarbejdsrådet, som finder sted i den kommende uge i Luxembourg.
Den kendsgerning, at en politiker og leder af en oppositionsbevægelse kan forsvinde sporløst, er rent ud sagt alarmerende. Vi tilslutter os det nødråb, der ligger i Deres beslutningsforslag, og som kræver, at myndighederne gennemfører en fuld og tilbundsgående undersøgelse. Vi opfordrer alle politiske aktører i Moldova til at vise tilbageholdenhed og ikke udnytte den forværrede politiske situation, som allerede er temmelig spændt.
Vi vil understrege over for Moldovas regering, at det er væsentligt at undgå at skærpe de sproglige og etniske konflikter og overholde Europarådets og OSCE's principper, som blev citeret af fru Schroedter. Det, at den moldoviske regering har foreslået Europarådet at sende en observatør til Kisjinjov, er et af meget få opmuntrende tegn, og vi håber, at tiltaget vil bidrage til at dæmpe de politiske uroligheder.
Når det er sagt, mener vi ikke, at landets store fattigdom gør det lettere at opnå en balance eller et politisk kompromis. Vi er fortsat overbevist om, at hovedårsagen til fattigdommen og urolighederne er politisk og især bunder i den manglende evne til at løse konflikten i Transdnestr, som Franz Fischler understregede over for Dem i sidste måned.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0209/2002 af Maaten for ELDR-Gruppen om situationen i Burma/Myanmar;
B5-0213/2002 af Maij-Weggen, Van Orden og Tannock for PPE-DE-Gruppen om Burma/Myanmar;
B5-0221/2002 af McKenna y Lucas for Verts/ALE-Gruppen om Burma/Myanmar;
B5-0234/2002 af Kinnock for PSE-Gruppen om Burma/Myanmar.

Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, endnu en gang bliver vi mindet om den desperate tragedie, der fortsat plager Burmas befolkning. Man har været meget opmærksom på, at der har været drøftelser mellem militærregeringen og Aung San Suu Kyi siden oktober 2000. Men i realiteten er der ikke blevet gjort væsentlige politiske fremskridt. Militærregeringen berøver fortsat Nationalforbundet for Demokrati dets valgsejr fra 1990 og holder dets leder og 20 af dets parlamentsmedlemmer i arrest. Desuden krænker den fortsat på den groveste måde sine borgeres grundlæggende menneskerettigheder.
Mens det måske kan synes forkert at fokusere på et enkelt individ, når så mange lider, vil jeg i dag gerne i særdeleshed henlede opmærksomheden på tilfældet med den 74-årige dr. Salai Tun Than, der er forhenværende rektor for Yezin Universitetet i Øvre Burma, og som i øjeblikket er indespærret i det berygtede Insein-fængsel. Dr. Than, der ikke har nogen direkte forbindelse med nogen politisk gruppe, har haft en lang og fremragende karriere i det offentliges tjeneste; grundlæggelsen af Myanmar Integrated Rural Development Association (selskabet til udvikling af Burmas landdistrikter) er en af hans mange bedrifter. I ethvert civiliseret land ville han blive fremhævet som en samfundets støtte. I stedet blev han den 29. november sidste år arresteret for at uddele et bønskrift, der opfordrede til genindførelse af civilstyre. I februar i år blev han idømt syv års fængsel. Dr. Than har ikke haft adgang til besøg, siden han blev arresteret, bortset fra besøg af Røde Kors, der har givet ham medicin for en kronisk øjenlidelse. Han er blot én af de mere end 1.300 politiske fanger, der henslæber tilværelsen i burmesiske fængsler, og hvoraf de fleste ikke har gjort sig skyldige i andet end at have haft mod til at hævde deres legitime politiske frihedsrettigheder.
Jeg opfordrer de burmesiske myndigheder til at løslade dr. Salai Tun Than øjeblikkeligt. Det er på tide, at vi sender et klart budskab til militærregimet i Burma aldeles omgående. Det må tage hensyn til opfordringerne til en tilbagevenden til demokrati og politisk frihed. Kun da kan det håbe på at kvalificere sig til den internationale bistand, der er så hårdt brug for, og som vil gøre det muligt for dette desperate land at bremse sin ødelæggende økonomiske tilbagegang.

McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, i maj indtræffer 12-årsdagen for det valg, som gav Aung San Suu Kyi og hendes Nationalforbund for Demokrati 82% af pladserne i parlamentet. Hun er stadig i husarrest i Burma. Der er over 1.000 politiske fanger i forskellige fængsler i Burma. De bliver dagligt udsat for dårlig behandling og tortur og nægtes tilstrækkelig føde og lægehjælp.
I november 2001 gav FN's Generalforsamling udtryk for bekymring over de meget langsomme fremskridt i drøftelserne mellem Det Statslige Freds- og Udviklingsråd og Nationalforbundet for Demokrati og Aung San Suu Kyi.
En mission fra ILO blev i februar nægtet adgang til Aung San Suu Kyi, og FN's særlige udsending kritiserede stærkt de langsomme fremskridt i dialogen. Den burmesiske hær fortsætter med at begå grove krænkelser af menneskerettighederne over for etniske civile grupper, herunder prygling, voldtægt, ødelæggelse af fødevarelagre, tvangsforflyttelse, tortur, tvangsarbejde, summariske henrettelser uden lov og dom, samt forsvinden. Det er værd at notere sig, at de europæiske investeringer i Burma er af betydeligt omfang, særlig inden for olie- og gasindustrien. Alle udenlandske investeringer, bør vi huske, sker gennem selskaber, der støttes af militæret.
Den Internationale Føderation af Ufaglærte og Ansatte i Kemi-, Energi- og Minesektoren har opfordret olie- og gasselskaberne til at ophøre med investeringer i Burma, så længe brugen af tvangsarbejdere fortsætter. Den Internationale Konføderation af Frie Fagforeninger har opfordret til økonomiske sanktioner mod Burma.
Parlamentet må igen og igen opfordre til løsladelse af Aung San Suu Kyi og alle, der er uberettiget fængslet. Kommissionen må sikre, at der kommer humanitær bistand til de mest trængende områder uden politisk indblanding, og at internationale ngo'er bliver involveret.

Junker (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, for omtrent en halv snes år siden vandt Nationalforbundet for Demokrati faktisk en overvældende valgsejr i Burma. Men lige siden er folkets vilje blevet undertrykt, og jeg vil gerne understrege, at det gælder alle etniske grupper. I en halv snes år har en valgt præsident været i husarrest, besværlige statsborgere er kommet i fængsel, tvangsarbejdere er blevet misbrugt, kvinder er blevet mishandlet, og etniske mindretal er blevet pint og plaget. Narkohandel, menneskehandel og våbenhandel er på dagsordenen. I en halv snes år har det internationale samfund - desværre hidtil forgæves - presset på for at få Burma tilbage til demokratiet.
Men alligevel er det rigtigt og glædeligt, at EU-trojkaen udsender signaler om, at den er villig til at forhandle, uden at dette dog skal forstås som indrømmelser. Vi skal især støtte FN's særlige udsending i hans bestræbelser på at fremme forhandlingerne med den valgte præsident og SPDC og finde nogle områder, hvor man kan gøre tiltag til demokratiske ændringer.
Men udskydelsen af Razali Ismails besøg, der var planlagt i marts, giver ikke meget grund til optimisme. De mennesker, det går ud over, er dem, der lever i det meget fattige land - dem, som det går dårligere og dårlige for, og hvis skæbne den demokratiske del af verden ikke må glemme. Euro-Burma-kontoret, som EU støtter økonomisk, og som drives sammen med den udviklings- og demokratipolitisk erfarne Friedrich-Ebert-Stiftung, sikrer, at Burma ikke vil blive glemt. Vi håber på nye impulser, så vi måske kan komme et stykke videre, hvis vi holder stand længe nok.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, siden 1960'erne har Burma isoleret sig fra verden i almindelighed til stor skade for dets egen befolkning. Burma er fattigt, underudviklet og dets befolkning i stigende grad fjern fra den socialistiske militærregering, der i 1990 nægtede at acceptere resultatet af det sidste frie valg i landet og satte sejrherren fra valget, Aung San Suu Kyi, i husarrest.
Ifølge en undersøgelse fra Den Asiatiske Udviklingsbank, som FN's egen rapportør citerer i sin rapport, bruger landet kun 0,17% af sit bruttonationalprodukt på sundhedssektoren og et lignende beløb på uddannelse. Burma er nu verdens største producent af heroin, en væsentlig del af landet kontrolleres af narkobaroner, og jeg er bekymret over Kinas rolle med hensyn til at gøre denne proces lettere. Der er over 1.000 politiske fanger i landet, herunder 15 valgte parlamentsmedlemmer og en 74-årig professor - som nævnt af min kollega, hr. Van Orden - dr. Salai Tun Than, hvis eneste forbrydelse er at have opfordret til frie valg med flere partier - en mand, der ikke nærer noget had mod dem, der har sat ham i fængsel, men som på tragisk vis symboliserer sit lands situation.
Burmas herskere har drevet sig selv og deres folk ind i en blindgyde.
Jeg støtter princippet om målrettede sanktioner, herunder et rejseforbud for den militære ledelse - men jeg er skeptisk med hensyn til følgerne af en uhæmmet anvendelse af dem, da dette måske kun vil skade befolkningen snarere end den militære ledelse, selv om det er fornuftigt at lade nye investeringer være afhængige af forbedringer i menneskerettighederne fra sag til sag. Vi anerkender bestemt, at nogle politiske fanger for nylig er blevet sat fri, og at 25 af Nationalforbundet for Demokratis kontorer i Rangoon for nylig har fået lov at åbne igen. Det er gode fremskridt, og det bør vi støtte.
Når det er sagt, er det nødvendigt at sikre, at bistanden kanaliseres gennem organisationer, man kan stole på, og vi må vise ledelsen vejen til reformer.
Endelig vil jeg sige til de militære ledere, at de ved at fængsle en 74-årig mand ikke viser deres styrke, men deres svaghed. Et land, der tolererer ytringsfrihed, er et stærkere land med bedre håb for fremtiden. Jeg opfordrer dem til at frigive dr. Than og Aung San Suu Kyi og alle andre politiske fanger straks og give deres befolkning et håb for fremtiden.

Lamy
Hr. formand, Rådet (almindelige anliggender) anmodede i konklusionerne fra mødet i oktober 2001 om frigivelse af alle de politiske fanger, der stadig er fængslet i Burma (Myanmar), herunder Aung San Suu Kyi, og Kommissionen støttede og støtter fortsat denne anmodning. Vi er overbevist om, at en varig løsning skal baseres på en aftale mellem på den ene side Det Statslige Freds- og Udviklingsråd og den demokratisk valgte opposition og repræsentanter for de etniske minoriteter på den anden side. Vi forsøger ikke som Union at påtvinge en aftale, men at støtte en løsning, som aftales mellem parterne. Selv om der i løbet af det sidste år har været nogle udviklinger i landet, der har været mere opmuntrende end hidtil, så er vi efter vores egen vurdering stadig langt fra en situation, hvor Det Statslige Freds- og Udviklingsråd klart forpligter sig til at fremme genindførelsen af demokratiet og overholdelsen af de internationale bestemmelser på menneskerettighedsområdet.
Under EU-trojkaens seneste besøg i Burma (Myanmar) - som fandt sted den 13.-15. marts - opfordrede denne til opfølgning af de igangværende forhandlinger mellem Nationalforbundet for Demokrati og Det Statslige Freds- og Udviklingsråd og gav endnu en gang udtryk for vores håb om at se denne proces udmønte sig i konkrete resultater. Ved samme lejlighed bekræftede trojkaen Unionens støtte til FN's generalsekretærs særlige udsending, Razali Ismail. Konklusionerne fra denne trojka og fornyelsen af EU's fælles holdning skal evalueres i de kommende uger af både Kommissionen og medlemsstaterne. Vores fælles holdning - Unionens fælles holdning - skal faktisk være fornyet inden den 29. april.
Generelt - og som svar på de bekymringer, som beslutningsforslagets ophavsmænd gav udtryk for - kan kun klare og præcise tegn på udvikling få os til at ændre vores fælles holdning. Vi er - og jeg gentager det over for Dem - klar til at revidere denne holdning i den ene eller den anden retning, hvis nye positive eller negative udviklingstendenser i landet kan begrunde dette.
Som svar på det spørgsmål, der for et øjeblik siden blev stillet af fru McKenna vedrørende humanitær bistand, så fortsætter denne bistand på 5 millioner om året gennem ngo'erne og de internationale organisationer. Vi er for øvrigt ved at forberede et mere specifikt program for aids, der, hvis det vedtages, skal forvaltes ad de samme kanaler, og som årligt vil nå et omfang, som svarer til den humanitære bistand, som vi giver i øjeblikket.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Etniske mindretal i Vietnam og lukning af flygtningelejre i Cambodja
B5-0201/2002 af Belder for EDD-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Cambodja/Vietnam;
B5-0208/2002 af Maaten for EDD-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Cambodja/Vietnam;
B5-0214/2002 af Nassauer og Posselt for PPE-DE-Gruppen om etniske mindretal i Vietnam og lukningen af flygtningelejre i Cambodja;
B5-0222/2002 af McKenna for Verts/ALE-Gruppen om flygtningekrisen i Vietnam og Cambodja;
B5-0235/2002 af Corbett og van den Berg for PSE-Gruppen om problemet med flygtninge i Vietnam og Cambodja;
Krænkelse af menneskerettighederne i Nigeria
B5-0207/2002 af Dybkjær og Malmström for ELDR-Gruppen om krænkelse af menneskerettighederne i Nigeria;
B5-0211/2002 af Collins for UEN-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Nigeria;
B5-0215/2002 af Corrie og Maij-Weggen for PPE-DE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Nigeria;
B5-0225/2002 af Maes, Lucas, McKenna og Rod for Verts/ALE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Nigeria;
B5-0227/2002 af González Álvarez og Fraisse for GUE/NGL-Gruppen om krænkelse af menneskerettighederne i Nigeria;
B5-0236/2002 af Karamanou, Gröner, Valenciano Martínez-Orozco, Ghilardotti og van den Berg for PSE-Gruppen om krænkelse af kvindernes menneskerettigheder i Nigeria;
Menneskerettighedssituationen i Guatemala
B5-0202/2002 af Salafranca Sánchez-Neyra for PPE-DE om Guatemala;
B5-0206/2002 af Malmström, Sanders-ten Holte, Sánchez García og Gasòliba i Böhm for ELDR-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Guatemala;
B5-0224/2002 af Mayol i Raynal, Lipietz, Nogueira Román og Frassoni for Verts/ALE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Guatemala;
B5-0228/2002 af González Álvarez, Manisco, Vinci, Sjöstedt, Ilka Schröder, Miranda og Boudjenah for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Guatemala;
Kanaltunnellen
B5-0200/2002 af Van Orden, Foster, Bradbourn, Harbour og Kirkhope for PPE-DE-Gruppen om hindringer for jernbanegodstransport via Kanaltunnellen;
B5-0203/2002 af Marchiani for UEN-Gruppen om Kanaltunnellen;
B5-0205/2002 af Ludford og Sterckx for ELDR-Gruppen om hindringer for jernbanegodstransport via Kanaltunnellen;
B5-0223/2002 af Lambert, Boumediene-Thiery, Jonckheer, Rühle og Sörensen for Verts/ALE-Gruppen om situationen med flygtninge, der forsøger at krydse Kanaltunnellen, og situationen med de flygtninge, der kommer til Unionens middelhavskyster;
B5-0229/2002 af Boudjenah og Miranda for GUE/NGL-Gruppen om Kanaltunnellen og dramaet med flygtningene fra Sangatte;
B5-0233/2002 af Berès, Hazan, Roure og Caudron for PSE-Gruppen om problemerne med adgang til Kanaltunnellen;
Den Europæiske Unions holdning ved FN's Generalforsamlings forestående særlige samling om børn
B5-0216/2002 af Banotti og Maij-Weggen for PPE-DE-Gruppen om Den Europæiske Unions holdning ved FN's Generalforsamlings forestående særlige samling om børn;
B5-0238/2002 af Kinnock for PSE-Gruppen om Den Europæiske Unions holdning ved FN's Generalforsamlings forestående særlige samling om børn;
Etniske mindretal i Vietnam og lukning af flygtningelejre i Cambodja
Belder (EDD).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvorfor flygter borgere fra det centrale højland i Vietnam til nabolandet Cambodja? Det er stadig spørgsmålet, til trods for at USA har tilbudt dem en vej ud af elendigheden ved at give dem adgang. For ellers er der kun tale om bekæmpelse af symptomer, og så breder ondet sig.
Dette onde hedder rent ud sagt den mangfoldige fratagelse af rettigheder inklusive selv de vietnamesiske myndigheders forfølgelse af etniske mindretal, de såkaldte montagnarder fra dette beslutningsforslag. Denne fratagelse af rettigheder er af social, religiøs og økonomisk art.
Kinh, de såkaldte ægte vietnamesere, forestiller sig, at de er bedre end det centrale højlands indfødte befolkning. Med støtte fra landets kommunistiske myndigheder har de i de forløbne 15 år som indvandrere simpelthen regulært røvet land fra de indfødte folk i det centrale højland. Det betyder dermed fratagelse af montagnardernes sociale og økonomiske rettigheder.
Blandt montagnarderne er der forholdsvis mange kristne, protestanter. Deres kirker nægter at tilslutte sig den protestantiske enhedskirke, der kontrolleres af myndighederne, og betegnes derfor som ulovlige. Det gør de protestantiske montagnarder ekstra mistænkelige i de i forvejen stærkt antireligiøst indstillede myndigheders øjne.
Dertil kommer montagnardernes udenlandske religiøse kontakter og deres bestræbelser for at opnå mere selvbestemmelse, og det er tydeligt, hvorfor de vietnamesiske myndigheder betragter og behandler det centrale højland som risikoområde. De kommunistiske myndigheder er nu engang uformindsket paniske over for enhver fri gruppe- og meningsdannelse.
Er det således en udsigtsløs situation for montagnarderne? De ved, at der er en alert efterretningstjeneste i nærheden af dem. Repræsentanter for udenlandske donorer og vietnamesiske ngo'er kan ikke rejse frit i det område, de bor i. Det viser sig derfor, at det er overmåde vanskeligt at iværksætte lokale udviklingsprogrammer. Møder med repræsentanter for de indfødte folk bliver enten ikke tilladt eller kontrolleres af efterretningstjenesten.
Alligevel mærker kendere, vestlige udviklingsmedarbejdere i det centrale højland, et lyspunkt. Inden for de vietnamesiske offentlige myndigheder findes der også opfattelser, som vidner om nogen forståelse for montagnardernes retmæssige religiøse, politiske og sociale krav.
Jeg vil ønske, at Rådet og Kommissionen er så kloge og tålmodige, at de vælger denne udvej for den uacceptable fratagelse af de indfødte indbyggeres rettigheder i det centrale højland, når de har kontakt med de vietnamesiske myndigheder. Dette beslutningsforslag, hr. formand, må i den forbindelse være en velkommen støtte for dem!

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, Europa har desværre også en lang historie med undertrykkelse af etniske og nationale mindretal, fordrivelse og forfølgelse af trossamfund, men EU ser sig selv som én, der har overvundet dette, og som én, der værner om menneskerettigheder, og derfor har vi naturligvis også fået den opgave, at vi som partner og ikke som formynder skal sørge for, at menneskerettigheders universale betydning bliver virkeliggjort globalt. Netop fordi Sydøstasien er en økonomisk og strategisk vigtig og anset partner for os, har vi også ret og pligt til at tage ansvaret for, at de universale principper overholdes dér.
Vi oplever i øjeblikket en ond cirkel. Etniske mindretal og forskellige befolkningsgrupper i Vietnams højland bliver undertrykt, og de flygter bl.a. til Cambodja, hvor de bliver optaget i flygtningelejre. Det takker vi cambodjanerne for, der selv har store problemer med fordrevne og flygtninge, og som er fattige, men her viser solidaritet - det skal man lige huske på. Men cambodjanerne sender naturligvis de mennesker tilbage til Vietnam igen - af meget forskellige årsager - og der bliver de igen forfulgt og undertrykt og flygter igen til Cambodja. En virkelig ond cirkel.
Hvis vi vil bryde denne onde cirkel, der truer stabiliteten i hele regionen, må vi for det første indtrængende forlange, at Cambodja fortsat - og måske i endnu højere grad end tidligere - overholder sine internationale forpligtelser. Men for det andet - og det er det primære - må vi indtrængende forlange, at Vietnam omsider respekterer og beskytter sine etniske og nationale mindretal på passende vis, at det ikke gennemfører bosættelsesprogrammer til gene for mindretallene, og at trossamfundene opnår den samme beskyttelse. Vi støtter, at alle trossamfund skal have rettigheder - der må ikke være nogen forskel. Men sådan som muslimerne - og det ser jeg som noget positivt - kæmper for muslimers rettigheder i hele verden, bør vi også i forøget omfang engagere os på vegne af de kristne mindretal i hele verden, og især dette er en vægtig grund til, at vi har en stor forpligtelse.
McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, den fortsatte forfølgelse af de indfødte mindretal fra Vietnams centrale højland må beklages. Der er et større problem med de cambodjanske myndigheder, der nærer modvilje mod at give dem politisk asyl. De ønsker at lukke flygtningelejrene og at tvinge beboerne til at søge asyl i tredjelande, i særdeleshed De Forenede Stater. Den cambodjanske og vietnamesiske regerings beslutning om at forsøge at gennemføre tilbagesendelsesaftalen bilateralt må give anledning til stor bekymring, da den er udtryk for, at den vietnamesiske regering nægter at tillade UNHCR's overvågningshold at besøge de landsbyer, hvor folk, der muligvis skal sendes tilbage, opholder sig. Tilbagetrækningen af UNHCR fra aftalen mellem de tre parter betyder, at asylsøgerne bliver udsat for endnu større risiko for at blive påvirket, intimideret og tvunget til at vende tilbage til Vietnam.
Den cambodjanske regering må fastholde sin forpligtelse som underskriver af Genève-konventionen fra 1951, i særdeleshed ved at sikre, at enhver tilbagesendelse sker på frivillig basis, og ved at garantere, at asylsøgere, der kommer til Cambodja, ikke bliver nægtet deres grundlæggende ret til asyl. Vi må forhindre, at vietnameserne fortsat forfølger folk, som, så vidt man kan se, er blevet tvunget til at tage tilbage mod deres vilje.

Dupuis (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først og fremmest takke hr. Nassauer, der er formand for Delegationen for Forbindelserne med Medlemslandene af ASEAN, og kollegerne hr. Posselt, hr. van den Berg, hr. Maaten, fru McKenna og hr. Corbett for at have taget dette initiativ. Jeg takker dem, så meget mere som situationen er en smule "forpestet" af løsgængerne, som gør, at det næsten er umuligt for dem at fremlægge beslutninger, hvilket medfører, at vi er særligt glade for initiativer som dette.
Sidste mandag i Genève i Menneskerettighedskommissionen tog lederen af Montagnard Foundation, hr. Kok Ksor, for første gang ordet for at forsvare sit folks rettigheder. Jeg mener, at situationen er yderst alvorlig, for øvrigt ikke blot for bjergboerne, men for hele den vietnamesiske befolkning.
Jeg har nogle forbehold over for denne beslutnings punkt 4 og 5, for jeg mener, at der kan sættes spørgsmålstegn ved hele Poul Nielsons forestilling om samarbejde. Det har ikke ført til nogen resultater at hjælpe de vietnamesiske myndigheder med at bekæmpe fattigdommen, særligt hvad angår demokratiseringen af Vietnam. Der er det yderst alvorlige problem med bjergboerne, men der er også problemet med religionsfriheden for de kristne mindretal og i særdeleshed for det buddhistiske flertal. Overhovedet for den forenede buddhistiske kirke, Thich Huyen Quang, holdes fortsat efter 20 år fængslet i lighed med nummer to, Thich Quang Do, der også har været holdt indespærret i sin pagode i flere år.
Sådan er situationen i Vietnam. Europa-Parlamentet har gentagne gange understreget denne situation, og Poul Nielsons politik har ikke ført til nogen forbedringer for landet på trods af Kommissionens betydelige finansielle investeringer. Jeg mener ikke, at nogen kan være overrasket over den manglende effektivitet af Poul Nielsons politik, men vi skal gøre opmærksom på det ved enhver lejlighed.
Der er også den gamle indforståethed med Kommunistisk Internationale i området. Hr. Hun Sen, hvis fortid hos de Røde Khmerer ofte forties, har tilsyneladende stadig gode allierede i Hanoi, og det forklarer denne indforståethed i sagen om bjergboerne. Jeg mener, at vi bør gøre opmærksom på den.

Lamy
Kommissionen deler fuldt ud den bekymring, som parlamentsmedlemmerne har givet udtryk for om situationen for bjergboerne i Vietnam.
Vi har hele tiden erkendt det komplekse aspekt i de begivenheder, der er årsag til den uro, som siden starten af 2001 har præget de centrale bjergegne i Vietnam. Vi har - som De - med bekymring fulgt bjergboernes flugt fra området og har støttet bestræbelserne fra FN's Flygtningehøjkommissariats side på sammen med regeringerne i Vietnam og Cambodja at sikre gode vilkår for tilbagevenden for de personer, der frivilligt vendte hjem til deres lande.
Derfor beklager vi afbrydelsen af trepartsaftalen og glæder os - omstændighederne taget i betragtning - over den positive beslutning fra den cambodjanske regering om at tillade genhusning i USA af de bjergboere, der i øjeblikket lever i lejre i Cambodja under FN's Flygtningehøjkommissariats koordinering. Vi mener dog, at denne foranstaltning ikke er en endelig løsning på de problemer, der har forårsaget flugten.
Vi fortsætter altså vores bestræbelser på at få Cambodja til at påtage sig sine internationale forpligtelser. Landet er forpligtet i henhold til konventionen fra 1951 om flygtningenes retsstilling, og det bør fortsat yde asylansøgere bistand, asyl og midlertidig beskyttelse. Samtidig er vi enige med de parlamentsmedlemmer, der har udtalt sig i dette beslutningsforslag, og som mener, at Vietnam bør fortsætte sine bestræbelser for at beskytte de civile, politiske og religiøse rettigheder. I særdeleshed når det drejer sig om bjergboere, er det klart, at de pågældende problemer ikke kan behandles af den vietnamesiske regering på lokalt plan. De skal behandles på stedet.
Disse spørgsmål drejer sig mere generelt om nødvendigheden af aktivt af følge reformerne i landet, så den vietnamesiske administration på alle niveauer, hvilket ikke altid er tilfældet endnu, vænner sig til tilkendegivelsen af forskellige meninger og til at anerkende de gode egenskaber ved et politisk system, der lader forskellige holdninger komme til udtryk. Vietnam bør ligeledes uddybe de juridiske reformer og sørge for, at de forfatningsmæssige rettigheder for alle borgerne bliver retfærdigt og nøje gennemført.
Dette er Kommissionens holdning. Tillad mig, hr. Dupuis, som afslutning at gøre Dem opmærksom på, at den politik, som vi fører i Vietnam, ikke er Poul Nielsons politik, men Kommissionens, Ministerrådets og Europa-Parlamentets politik, med andre ord EU's politik.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, et antal lande rundt omkring i verden har genindført sharialovgivning i de seneste år, herunder dele af Nigeria. I Sudan er sharia endog blevet benyttet imod kristne, hvilket strider imod islamisk lære.
Vi taler ikke her om dødsstraf som sådan, som stadig er tilladt i international lovgivning og stadig praktiseres i et antal demokratier, ikke bare i De Forenede Stater, men også i Rusland, Indien, Caribien, Japan og Singapore, for blot at nævne nogle stykker. Faktisk er holdningen til dødsstraf i mit eget parti i Det Forenede Kongerige stadig en del af den individuelle samvittighed, således at mange, herunder jeg selv, går ind for begrænset anvendelse af den for de mest modbydelige forbrydelser såsom barnemord og seriemord.
Mange millioner europæiske borgere deler også denne opfattelse. Ikke desto mindre oplever vi i Nigeria det skrækkelige syn af kvinder, der bliver henrettet for banalt ægteskabsbrud ved en barbarisk, langsommelig og pinefuld metode. Det er altid vanskeligt at gribe ind i andres skikke, men det er vigtigt, at vi som Parlament ufortøvet giver udtryk for vores afsky for denne praksis over for den nigerianske regering. Desuden har jeg for nylig hørt, at Afghanistan ikke har nogen planer om at afskaffe den kriminallovgivning, der er baseret på sharia, herunder at man kan blive stenet ihjel for ægteskabsbrud. Jeg er af den opfattelse, at vi, i betragtning af at EU er den største donor til genopbygningen af dette land i et omfang af 1 milliard euro, bør gøre vores bistand betinget af, at denne uacceptable praksis hører op.
Både Nigeria og Afghanistan er medlemmer af det internationale samfund og har underskrevet forskellige internationale konventioner, der garanterer menneskerettighederne. Jeg mener i lighed med de fleste medlemmer af Parlamentet, at sådanne shariastraffe er helt uacceptable her i begyndelsen af det 21. århundrede.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, når stemmerne fra disse to kvinder, Safiya Hussaini og Hafsatu Abubakar, har nået Europa-Parlamentet i Strasbourg fra de fjerne Sokoto- og Katsinaprovinser i Nigeria i dag, så er det, fordi disse kvinders situation har nået højdepunktet for det uacceptable. De to kvinder, Hussaini og Abubakar, der er beskyldt for at være blevet gravide efter skilsmisse, og som derfor er blevet dømt til den mest rædselsfulde form for død, nemlig ved stening, er skyldige i at være kvinder i et område, som den fundamentalistiske gennemførelse af islamisk lov, kaldet sharia, har ført tilbage til et niveau, som ligger under grænsen for menneskeværdighed. Borgerne i visse områder af Nigeria, som obskurantiske vaner har bundet på hænder og fødder, er ofre for et moralsk forfald eller et tilbageskridt for civilisationen.
Vi har hørt stemmerne fra disse ofre. Takket være os, takket være opstanden og mobiliseringen fra hele det internationale samfund, har de nationale myndigheder og domstole i Nigeria benådet disse to martyrer for den religiøse fundamentalisme. Men hvem kan tro, at disse bestræbelser er tilstrækkelige, når bud fra en anden tidsalder stadig anvendes, som fordømmer disse borgere og gør dem til ofre fra deres fødsel?
Forbundsrepublikken Nigeria fordømmer i sin forfatning og ved landets internationale forpligtelser sådanne former for parallel praksis og parallelle retsafgørelser. Det bør den også vise ved sine handlinger. Ved at bekræfte denne vilje kunne Nigeria påtage sig den rolle og være det eksempel, som landets demokratiske format og demokratiske overgang har givet landet i det afrikanske og internationale samfund. Ved reelt at genindføre retsstatsprincippet og ved at være afvisende over for den etniske, kønsmæssige eller religiøse intolerance, bør Nigeria fortsat kunne modtage fællesskabsstøtte. Hvis alle nigerianere anerkender menneskerettighederne for både mænd og kvinder og giver disse forrang i forhold til alle religiøse bud og principper, vil EU give en solidarisk og fuld støtte til de demokratiske og økonomiske overgange, der gennemføres i Nigeria.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, takket være den internationale mobilisering og de forudgående beslutninger, som Europa-Parlamentet havde truffet vedrørende menneskerettighederne i Nigeria, blev Safiya Husaini, som var dømt til døden ved stening, benådet, da man frafaldt tiltalen mod hende.
Mens vi glæder os over dette, giver det dog anledning til, at vi fortsat bør være meget opmærksomme. Andre kvinder er truet af den samme dødsstraf ved stening, navnlig fru Lawal i Katsina. Anvendelsen af shariaen rammer særligt kvinderne og særligt dem, der lever under beskedne kår.
De vilkårlige juridiske procedurer og de straffe, som disse kvinder er idømt, er i strid med de grundlæggende rettigheder, der er fastsat i de internationale konventioner, som Nigeria har ratificeret.
Vi bør tage afstand fra denne vilkårlige retspraksis, som anser utroskab for en forbrydelse, som dog fritager mændene og straffer kvinderne, endda de kvinder, der er ofre for voldtægt. Europa-Parlamentet bør af regeringen i Nigeria kræve, at den forbyder enhver gennemførelse af dødsstraf og inddrager forfatningsdomstolen vedrørende anvendelsen af shariaen. Regeringen i Nigeria skal overholde de internationale konventioner om menneskerettigheder, som landet har underskrevet, og konkret vise dette i forbindelse med den demokratiseringsproces, som landet har planer om at gennemføre med sikring af retsstatsprincippet og med viljen til at sikre økonomisk og social retfærdighed og fremme dialogen mellem samfundene.
Vi anmoder om, at Rådet, Kommissionen og medformændene fra AVS-staterne bruger alle de politiske og handelsmæssige midler, de har til rådighed, for at den nigerianske regering gennemfører og overholder konventionerne og det afrikanske charter om menneskerettigheder.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, da den demokratiske proces i Nigeria blev genoptaget i 1999, og landets forfatning blev vedtaget, forestillede vi os ikke, at der ville ske alt det, der skete de næste par år, det vil sige etniske, religiøse og politiske stridigheder, som har kostet tusindvis af menneskeliv, og genindførelsen af den islamiske lov, sharialoven, i 12 af landets stater, hvor muslimerne er i flertal.
Offentligheden over hele verden rystedes for nylig af de dødsdomme ved stening, som blev afsagt over kvinder, der havde begået ægteskabsbrud, mens denne meget retfærdige lov naturligvis lader mændene gå fri. Det er muligt, at det internationale protestskrig og Europa-Parlamentets, det civile samfunds og mediernes reaktion reddede deres liv i sidste øjeblik, men problemet med krænkelser af kvindernes rettigheder og den himmelråbende kønsdiskrimination eksisterer stadig. Desuden er Amina Lawals sag, hvor den islamiske domstol i Bakori har fældet dom, endnu ikke afgjort.
Foruden de islamiske domstole og fortolkningen af sharialoven er der også andre åbne spørgsmål, som drejer sig om den ulige, uretfærdige og umenneskelige behandling af kvinder, f.eks. omskæringer - man regner med, at omkring 60% af de nigerianske kvinder har været udsat for denne frygtelige skik - anerkendelsen af mændenes ret til at mishandle kvinderne, uden at de bliver straffet, og den organiserede handel med og seksuelle udnyttelse af kvinder.
Om alt dette bør vi i dag, fra denne sal, sende et stærkt signal til Nigerias forbundsregering med en opfordring til, at den sikrer, at landets domstole fungerer i overensstemmelse med folkeretten vedrørende menneskerettighederne og menneskerettighedschartret, som i øvrigt indgår i Nigerias egen forfatning. Først og fremmest må det gøres klart for den nigerianske regering, men også andre steder, hvor sharialoven gælder, at det bedste forsvar mod intolerance er at styrke statens sociale karakter og den demokratiske retsorden. Vi er også nødt til at sende et budskab om, at ingen religiøs eller anden tradition eller skik kan sættes over respekten for de grundlæggende menneskerettigheder og retsstatens love.
Samtidig opfordrer vi Europa-Kommissionen til at tilbyde teknisk bistand med henblik på valget i Nigeria i 2003, hvis landet har behov for det, til forbedring af de retslige og demokratiske strukturer og til uddannelse af advokater, dommere og politi inden for rammerne af Cotonou-aftalen og beslutningerne truffet af Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU.

Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, Nigeria har ratificeret forskellige internationale konventioner om menneskerettigheder, navnlig konventionen om borgerlige og politiske rettigheder og om afskaffelsen af enhver form for diskrimination af kvinder og det afrikanske menneskerettighedscharter. Alligevel er vi endnu en gang samlet her i dag for at tale om krænkelser af kvinders rettigheder og for at minde om, at der stadig er dødsstraf i Nigeria, og at den aktuelle praksis og de talrige forskrifter, som er medtaget i shariaens nye straffelovbøger, bliver ved med at udgøre en alvorlig overtrædelse af menneskerettighederne, der går så vidt som til dødsstraf.
Sammen med et stort antal kvinder og mænd i de demokratiske lande har vi gjort en indsats og mobiliseret vores kræfter, hvilket gjorde det muligt at redde Safiyas og Hafsatus liv, men på trods af denne sejr har den islamiske domstol i Bakori dømt en anden kvinde, Amina Lawal, til døden ved stening. Jeg mener dog ikke, at vi kan fortsætte med at minde om disse blodsudgydelser, selv om vi bliver nødt til det. Vi skal forlange, at Nigeria, som nu skal til at afholde demokratiske valg, og som EU derfor skal støtte, ikke bare styrker det pluralistiske demokrati og den sociale og økonomiske retfærdighed - sådan som man mindede om i forbindelse med Cotonou-aftalerne - men også bringer disse krænkelser til ophør. Efter min mening kan vi ikke længere blive ved med at minde om de konstante overtrædelser og vente på, at der sker noget. Vi er nødt til at gøre en mere resolut indsats og bruge alle de instrumenter, vi har til rådighed.

Lamy
Hr. formand, som vi alle ved, tager EU meget kraftigt og til stadighed afstand fra dødsstraf, og i de lande, hvor den stadig eksisterer, anmoder vi om, at brugen af denne praksis gradvis forsvinder, og vi insisterer på, at den anvendes mindst muligt. Vi er efterhånden fælles om at udøve pres for at opnå vedtagelse af moratorier.
Vi er i EU og i Kommissionen særdeles bekymret over grusomheden i de straffe og henrettelser, som finder sted i henhold til sharian i en række lande. En hængning, som blev gennemført i januar i år, satte en stopper for et moratorium for dødsstraf i Nigeria. Vi deltog i Unionens henvendelse til de nigerianske myndigheder vedrørende dette spørgsmål i februar. Vi greb ligeledes ind på flere måder i sagen om Safiya Husaini og navnlig, da kommissionsformand Prodi fremsatte en direkte appel til præsident Obasanjo.
På nuværende tidspunkt følger vi nøje sagen om Amina Lawal, der er blevet nævnt af fru Ainardi, fru Karamanou og fru Ghilardotti, hvor en appelprocedure i øjeblikket pågår. Nu skal det dreje sig om konsekvenserne af alt dette for forbindelserne mellem EU og Nigeria, som er fastlagt i henhold til Cotonou-aftalen. Et af de grundlæggende elementer i denne aftale er overholdelsen af menneskerettighederne, og i den forbindelse ligeværdighed mellem mænd og kvinder. Vi er tilfredse med, at Nigerias justitsminister officielt har erklæret, at forbundsstaterne bør ændre deres straffelovgivninger, så det undgås at anvende straffe, der er i modstrid med de borgerlige rettigheder, som er sikret ved den nigerianske forfatning. Det ser ligeledes ud til, at forbundsregeringen er optaget af uoverensstemmelserne mellem anvendelsen af shariaen til bestemmelse af straffe på den ene side og de internationale konventioner, som Nigeria har underskrevet, på den anden side.
Vi har finansieret gennemførelsen af en nigeriansk undersøgelse om shariaen, som antyder, at lovene i shariaen er dårligt udformet og faktisk modsiger andre forbundslove. De bliver desuden anvendt temmelig vilkårligt, hvilket skyldes dommernes manglende uddannelse. Vi mener, at løsningen på nuværende tidspunkt stadig er dialog og særligt overholdelse af de forpligtelser, som landet har påtaget sig inden for rammerne af Cotonou-aftalen.
De ved som vi, at denne aftale indeholder procedurer, der kan anvendes, hvis menneskerettighederne overtrædes. Det er dette punkt, som vi sammen bør evaluere, så vi kan udøve det nødvendige pres, men samtidig undgå at indføre tilfældige sanktioner for alle forbundsstaterne i Nigeria eller at ødelægge gode muligheder for ændringer, for det er jo denne ændring, som vores pres og vores fælles indsats skal føre til.

Pomés Ruiz (PPE-DE).
Hr. formand, Europa-Parlamentet spiller unægteligt en hovedrolle i fredsprocessen, som brødrelandene i Centralamerika har gennemgået.
Nu skal vi tale om den situation, som Guatemala i den seneste tid har befundet sig i, seks år efter indgåelsen af fredsaftalerne i 1996. Og det er på tide, at Europa-Parlamentet støtter andre fortalere for menneskerettigheder, fagforeningsfolk og gejstlige, som arbejder med de indfødte samfund, så disse fredsplaner føres videre og ikke går i stå. Det er absolut nødvendigt, at regeringen i Guatemala iværksætter de lovreformer, der er fastsat i fredsaftalerne, at retsmyndighederne konsoliderer deres uafhængighed og deres evne til at forfølge og dømme de skyldige for krigene og for krænkelser af menneskerettighederne forud for og efter indgåelsen af fredsaftalerne.
Derfor er dette et solidaritetsopråb fra Europa-Parlamentet, som vi sender til befolkningen i Guatemala og til regeringen for at opmuntre dem til at fortsætte kampen for at garantere overholdelsen af menneskerettighederne, retsstaten og retsmyndighedernes uafhængighed. Det er nødvendigt at opnå succes med disse aftaler, der ikke kun er blevet gennemført i Guatemala, men også i andre centralamerikanske lande. Og det betyder, at regeringerne bør fortsætte med at forfølge og straffe de ansvarlige for forbrydelserne, hvilket kun kan opnås ved at respektere og styrke retsmyndighedernes uafhængighed. Det er det budskab, som vi herfra vil sende som støtte til befolkningen i Guatemala, til dem, som kæmper for friheden, og til landets politiske myndigheder.

Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, vi kan se, at menneskerettighederne altid er et aktuelt emne. I dag skal vi så tale om menneskerettighedssituationen i et nærtstående centralamerikansk brødreland, og det skal vi netop en dag, hvor det er blevet vedtaget at etablere en International Straffedomstol.
For et par dage siden læste jeg en artikel, som jeg synes er relevant i dag, og som er skrevet af en centralamerikansk liberal. I artiklen stod der, at Centralamerika er et område med naturkatastrofer, som gennemløbes af en jordskælvsforskydning i jordlaget, som på visse tidspunkter river byer ned og begraver hele landsbyer. Men det ser ud til, at regionen også trues af en anden forskydning, en moralsk forskydning, og at straffriheden tilsyneladende beskytter visse samvittighedsløse mennesker.
I en rapport fra 2001 placerer en tysk ngo, International Transparens, som kontrollerer og anmelder statskorruption i verden, Guatemala på et niveau, der bringer det demokratiske system i miskredit og endog udsætter institutionerne for fare.
I dag fordømmer Europa-Parlamentet krænkelsen af menneskerettighederne i Guatemala, som underkastes en stigende optrapning, der - som vores kollega Pomés med rette netop har påpeget - påvirker arbejdstagere, journalister, politikere osv. Vi beklager det misbrug, der har fundet sted fra visse økonomiske aktørers side, som ikke tøver med at bruge våben- og narkotikahandel, hvidvaskning af penge og selv bortførelser for at berige sig.
Her fra Parlamentet anmoder vi regeringen i Guatemala om at kontrollere og indføre sanktioner over for de ulovlige grupper, at garantere borgernes sikkerhed, at åbne døren for retsmyndighederne og efterforske de forbrydelser, der er blevet begået i lang tid. Det er kun muligt at sætte en stopper for straffriheden, hvis retsmyndighederne blive uafhængige og frie, og hvis der kommer et større internationalt pres og en globalisering af straffe, så forbrydelserne ikke forbliver ustraffet, og således styrkes demokratiet også.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, på vegne af min gruppe, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, kan jeg tilslutte mig alle kollegerne, der netop fordømte krænkelsen af menneskerettighederne i Guatemala, i anmodningen om at respektere freds- og forsoningsaftalerne, i, at de ansvarlige for forbrydelser og grusomheder begået under diktaturet straffes, i fordømmelsen af alle de grusomheder, der stadig begås, navnlig af de såkaldte ulovlige grupper, som myrder, torturerer og krænker menneskerettighederne.
Men, mine damer og herrer, jeg vil navnlig fordømme en efter min mening helt speciel situation, som jeg synes er gældende i mange latinamerikanske lande: Guatemala, Peru, Bolivia, Ecuador og andre lande lever stadig under et kolonistyre. Der er et kreolsk mindretal - et hvidt mindretal - som stadig kontrollerer og marginaliserer millioner og atter millioner af indfødte, som, selv om de er i flertal, overhovedet ikke bliver taget i betragtning af staten. Disse stater kan ikke være demokratiske og for at opretholde de traditionelle jordprivilegier underkastes og marginaliseres de indfødte flertal, og hvis de gør oprør, skabes der diktaturer, som torturerer og myrder.
Således besidder dette mindretal den dømmende magt og ejendomsretten, befaler over politiet og over militæret. Så længe der ikke er et virkeligt demokrati - som i Sydafrika - så længe magten ikke overgår til de indfødte flertal, og de virkelig lærer selv at opbygge deres egen stat, tror jeg ikke, der vil være nogen løsning på problemet med overtrædelser af menneskerettighederne i disse latinamerikanske lande.
Mange gange sammenligner jeg lande, der står os - navnlig os spaniere - nært, med de afrikanske lande. Det er ofte fattige lande, der har diktaturstyrer, men en dag bliver de demokratiske styrer, der ledes af det flertal, der før var marginaliseret. I Latinamerika er problemet langt mere alvorligt, og vi skal være klar over det, så vi fra Europa kan hjælpe med at opbygge rigtige demokratiske styrer, der regeres af flertallet.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. kommissær, lad mig give udtryk for en vis træthed efter denne uge, efter alle de aftener, hvor vi har talt om den manglende respekt for menneskerettighederne. Og jeg taler ikke om trætheden af at skulle behandle denne sag, men af manglende resultater på trods af Parlamentets konstante pres.
Der skabtes mange forventninger med undertegnelsen af aftalerne i Guatemala i 1996 og El Salvador. Der tales nu om behovet for en dialog i Colombia. Problemet er, at aftalerne ikke overholdes - og det er det, der skal behandles her i dag - og at det skuffer forventningerne blandt befolkningens flertal, i dette tilfælde i Guatemala, hvor de indfødte udgør en betydelig del af befolkningen, som Camilo Nogueira rigtignok sagde.
Monsignore Gerardi var ansvarlig for og forfatter af det glimrende dokument, der indeholder en historisk afklaring, som nu burde udgøre fremgangsmåden for størstedelen af dommerne i Guatemala, som taler om de forbrydelser, der blev begået i løbet af borgerkrigen. Jeg tror, at den bedste måde, hvorpå vi kan mindes ham, er at kræve, at aftalerne overholdes, at der virkelig kommer en landbrugsreform, som ikke har fundet sted, at Guatemalas befolknings store flertal respekteres - hvilket ikke sker, fordi de stadig befinder sig i den største fattigdom - at der sættes en bremse for den stadig stigende vold mod befolkningen og dens repræsentanter, menneskerettighedsforkæmpere, repræsentanter for landarbejderne, fagforeningsfolk, gejstlige samt personer, der er tæt på befolkningsflertallets rettigheder. Desværre er størstedelen af menneskerettighederne hidtil ikke blevet overholdt i Guatemala. Derfor tror jeg, vi her bør anmode om, at EU med de til rådighed stående midler får indflydelse på, at disse aftaler, som Unionen har bidraget så meget til, overholdes.

Lamy
Hr. formand, vi deler de bekymringer, som forfatterne til beslutningsforslaget giver udtryk for vedrørende den betydelige forværring af situationen i Guatemala på grundlæggende områder som beskyttelse af menneskerettigheder, forvaltning af juridiske aspekter og god forvaltning af offentlige anliggender. I lighed med Dem er vi desuden meget bekymrede over stigningen i antallet af sager om trusler i dette land, ikke blot mod forkæmperne for menneskerettigheder, men også mod repræsentanter fra det civile samfund, politiske ledere, medlemmer af ngo'er og gejstlige.
Derfor har Kommissionen følgende væsentlige prioriteringer vedrørende forbindelserne med Guatemala. For det første skal der ydes støtte til gennemførelsen af fredsaftalerne fra 1996, dernæst skal moderniseringen af staten fremmes, og der skal opfordres til en bedre forvaltning af de offentlige anliggender. Disse prioriteringer indgår i en overordnet ramme, som er en fuldstændig gennemførelse af de anbefalinger, der er angivet i Kommissionens beretning om den historiske afklaring, som fru González Álvarez talte om, og som er af afgørende betydning. I den forbindelse og for øvrigt i henhold til beslutningen om menneskerettighederne i Guatemala, som Europa-Parlamentet vedtog i juni, har Kommissionen besluttet at træffe yderligere foranstaltninger.
For det første i forbindelse med en politisk dialog, hvor Kommissionen og EU-medlemsstaterne til stadighed regelmæssigt minder myndighederne i Guatemala og de lokale offentlige institutioner om, hvor vigtigt det er, at enhver form for vold bliver stoppet, og at enhver hindring for overholdelse af menneskerettighederne og retsstatsprincippet undersøges systematisk.
Kommissionen og medlemsstaterne har desuden i en fælles erklæring, der blev offentliggjort efter mødet med Den Rådgivende Gruppe vedrørende Guatemala, som fandt sted i Washington i februar, insisteret på, at det er nødvendigt med fremskridt, som er meget mere sammenhængende end dem, vi hidtil har set vedrørende fredsprocessen. Vi opfordrer - og vi vil fortsætte med at opfordre - regeringen i Guatemala til regelmæssige og konstante tiltag som opfølgning på de konklusioner og forpligtelser, der er truffet i Den Rådgivende Gruppe. Det er den første foranstaltning.
Den anden foranstaltning går ud på at udøve pres på regeringen i Guatemala i forbindelse med vores samarbejde, så den overholder fredsaftalerne fra 1996, og som De ved, yder vi finansiel støtte til konkrete initiativer på dette område, særligt til foranstaltninger, der har til hensigt at styrke og modernisere det civile nationale politi. Programmets målsætning er at opfordre myndighederne i Guatemala til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at forhindre enhver form for krænkelse af retsstatsprincippet, og at øge deres bestræbelser på at sikre, at landet reelt kan blive mere demokratisk og retfærdigt. Dette initiativ vil blive gentaget i de kommende måneder i et nyt samarbejdsprogram til fremme af retsvæsenet i Guatemala.
I løbet af perioden 2002-2006, som er den fastsatte periode for Unionens samarbejdsstrategi med Guatemala, vil vi styrke vores indsats, når det gælder menneskerettigheder, bekæmpelse af trusler og straffrihed. Guatemala er tilfældigvis et af de væsentligste lande, der drager fordel af det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder i 2002-2004, hvor vi hovedsageligt vil beskæftige os med den korrekte forvaltning af offentlige anliggender, rettigheder for de oprindelige befolkningsgrupper, dødsstraf og bekæmpelse af straffrihed, som er de emner, som parlamentsmedlemmerne selv har fastsat for et stykke tid siden.

Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, situationen ved indgangen til Kanaltunnellen har været kaotisk i månedsvis. Siden november sidste år har godstjenesten i Fréthun ved Calais været alvorligt afbrudt af illegale aktiviteter fra indvandrere. Jeg har allerede rejst denne sag ved to tidligere lejligheder her i Parlamentet, den 4. februar og den 11. marts, og vores anmodning om uopsættelig forhandling afspejler den desperate alvor i den fortsatte krise.
Den 19. marts svarede den franske regering på foreløbige forespørgsler fra Kommissionen og sagde, at der straks var blevet taget initiativ til at gennemføre nye sikkerhedsforanstaltninger i Fréthun og give politidækning 24 timer i døgnet. Men den 27. marts besøgte jeg sammen med 150 parlamentsmedlemmer, folk fra godstogstjenesten, embedsmænd, politi, medierne og andre, men med bemærkelsesværdigt fravær af britiske og franske ministre, godsterminalen i Fréthun. Vi blev forbløffede over at se illegale indvandrere klavre rundt på togene ved højlys dag lige for øjnene af os. Det var klart, at situationen var ude af kontrol, og den er ikke blevet bedre, til trods for at SNCF (de franske jernbaner) har lovet at genoptage normal drift fra 2. april.
Så sent som i tirsdags brød ca. 100 indvandrere ud af et godstog i Dollands Moor i Folkestone. Dette tog havde åbenbart ventet næsten uden bevogtning i 24 timer i Calais. Situationen er uacceptabel. Bortset fra den menneskelige tragedie ved situationen er jeg bekymret over, at britisk erhvervsliv og ca. 8.000 arbejdspladser er i direkte fare som følge af forholdene, herunder i mit eget område i det østlige England. Der er også meget alvorlige miljømæssige følger mv. Det gør idéen om fri bevægelighed for gods i hele EU til grin.
I betragtning af de manglende initiativer fra den britiske og franske regerings side i tirsdags ledede jeg en delegation, der mødtes med Kommissionen. Lord Berkeley, formand for Godstogsgruppen, og Alan Roberts, som er fra min valgkreds i Hertfordshire, og hvis familiedrevne jernbanespeditionsfirma er blevet meget hårdt ramt af krisen i Fréthun, fulgtes med mig for at mødes med kommissær Bolkestein. Han gav udtryk for stor sympati og for irritation over mangel på handling fra regeringernes side. Jeg vil nu indtrængende anmode Kommissionen om at gøre, hvad der yderligere er nødvendigt, herunder så hurtigt som overhovedet muligt at træffe juridiske foranstaltninger over for den franske regering.
Virksomhederne trænger omgående til finansiel bistand for at kunne fortsætte såvel som til kompensation på lang sigt for tab, de har lidt på grund af manglende effektiv handling fra de franske og britiske myndigheders side.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, den desperate situation i Fréthun, som jeg også har besøgt, kræver en reaktion på to fronter. Jernbanespeditørerne og deraf afhængige virksomheder har behov for en reaktion, der koncentrerer sig om det øjeblikkelige og langvarige behov for tilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger, således at godset fortsat kan sendes. Det har De helt ret i. Det bør ikke gå ud over virksomhederne, at regeringerne ikke kan håndtere problemerne med asylsøgere. Virksomhederne har brug for afspærringer i Fréthun, men det er også afgørende for at forhindre, at immigranterne dør. Det er SNCF's og den franske regerings ansvar. Jeg er chokeret over, at Den Socialdemokratiske Gruppe nægtede at tage det med i beslutningsforslaget. Jeg opfordrer dem og i særdeleshed de britiske Labour-medlemmer til at støtte ændringsforslag 2 herom.
Ændringsforslag 6 fra Den Socialdemokratiske Gruppe er håbløst vagt, og lader regeringerne slippe billigt. Virksomheder, der er ramt, trænger også til finansiel støtte, og de behøver øjeblikkelig støtte og kompensation fra de to regeringer. Det vil også chokere mig, hvis Labour-medlemmerne stemmer imod dette.
Ændringsforslag 1 er fra ELDR-Gruppen og opfordrer til en styrkelse af de muligheder for at gribe ind, som Kommissionen har i øjeblikket, og som er helt utilstrækkelige til at fjerne hindringerne for fri bevægelighed for varer. Jeg har hørt, at de konservative nødig vil støtte dette, men det håber jeg ikke er sandt.
Den anden reaktion, der er behov for i Calais-området, er at tage fat på asylspørgsmålet på en human og praktisk måde. Min gruppe kan ikke støtte ændringsforslag 5 fra Den Socialdemokratiske Gruppe, fordi det udelukkende ser situationen i Fréthun som et resultat af det pres, som folk føler for at rejse fra deres hjemland. Det er naturligvis baggrunden, hvilket er grunden til, at beslutningsforslaget i et afsnit, som jeg har forfattet, anfører, at den langsigtede løsning må findes i en fælles europæisk asylpolitik. Der understreges behovet for en hensynsfuld humanitær holdning også.
Men lige her og nu må den britiske og den franske regering nå til en praktisk aftale om at behandle asylansøgninger på stedet ved Sangatte-centret, ikke at lukke det - det ville virke imod hensigten. Men ændringsforslaget fra Den Socialdemokratiske Gruppe ser formentlig med vilje bort fra det ansvar, som SNCF og regeringen har for at gøre noget ved presset for asyl. Det er uacceptabelt.
Jernbanespeditørerne er et sammenbrud nær. 8.000 arbejdstagere risikerer at miste deres arbejde. Jeg opfordrer til, at man støtter beslutningsforslaget og ændringsforslag 1-4.

Flautre (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg taler ikke her som ordfører, for gruppen De Grønne støtter ikke dette kompromisforslag. Hvad taler vi reelt om? Taler vi om selskabet Eurotunnel og dets manglende indtjening og om forstyrrelser af trafikken ved Kanaltunnellen, eller taler vi om det, som reelt er emnet for forhandlingerne denne eftermiddag, nemlig menneskerettigheder og i dette tilfælde rettigheder for de flygtninge, der befinder sig i Sangatte og den menneskelige tragedie, som finder sted der? Flygtningene i Sangatte er ikke illegale flygtninge. De er i et center, der er oprettet af den franske stat, og som drives af Røde Kors, der for dette arbejde modtager offentlig støtte fra den franske stat. Disse flygtninge er kosovoere og kurdere, og i øjeblikket er der mange afghanere. Alle de folkeslag, der er aktuelle, ankommer i bølger til Sangatte. Hvis vi vil tale om menneskerettigheder, så lad os tale om dem, men lad os ikke tale om økonomiske spørgsmål og om trafiksikkerheden i Kanaltunnellen. Ved denne sammenblanding af tingene er der noget helt upassende. Dette center blev åbnet takket være en meget stor mobilisering fra sammenslutninger, der ønskede at hjælpe i en nødsituation, og det ville være en menneskelig katastrofe, hvis centret lukkede. Vi har oplevet Calais og Sangatte uden centre. Vi har set flygtninge, der med livet som indsats forsøgte at komme til Storbritannien, og som flakkede rundt i gaderne i Calais med deres børn i regnvejr. Foreninger forsøger møjsommeligt at give dem mad hver dag. Ønsker vi i en debat om menneskerettigheder at vende tilbage til denne situation? Denne debat er ærlig talt meget dårlig. Derfor kan De Grønne ikke støtte dette beslutningsforslag og opfordrer desuden kollegerne til at gøre det samme, for ellers ville det ikke være til at bære. Gruppen De Grønne, der mener, at den franske stat udviser manglende vilje, når det gælder disse personers ret til at anmode om asyl i Frankrig, har desuden i samarbejde med foreningerne støttet udarbejdelsen af et dokument, som flygtningene i Sangatte slås om, som var det brød. Hvad står der i dette dokument? Det forklarer ganske enkelt flygtningene, hvordan man ansøger om asyl i Frankrig, og hvilke rettigheder der er forbundet med asylansøgningerne i Frankrig. Det er den vej, vi bør gå, naturligvis på lang sigt, med henblik på oprettelsen af en europæisk statut for flygtninge, der kan løse denne situation.

Roure (PSE).
Hr. formand, vi står i dag over for reelle problemer i forbindelse med den massive ankomst af flygtninge. Det er i øjeblikket bl.a. familier med små børn og spædbørn, der kommer og ansøger om asyl.
Denne situation er resultatet af den elendige situation for tusindvis af flygtninge og fordrevne personer, der har været nødt til - ofte mod deres vilje og med livet som indsats - at flygte fra de lande, hvor de blev politisk, økonomisk eller socialt undertrykt, og hvor krigen og konflikterne raser.
Det må absolut være muligt at modtage flygtningene på passende vis, ellers vil forespørgslen blive rettet til de lokale myndigheder, selv om de ikke længere kan modtage flere. De har reelt hverken de menneskelige midler, de strukturelle midler eller de finansielle midler til at forbedre denne elendighed.
Vi bør derfor finde et tilfredsstillende svar på lang sigt på disse problemer, og der skal indføres et menneskeligt aspekt i asyl- og indvandringspolitikken. Vi kan ikke fortsætte med ikke at se problemerne i øjnene. Vi kan ikke blive ved med at stikke hovedet i busken. På den måde er vi på vej mod en katastrofe.
Når de mange problemer ved indgangen til Kanaltunnellen fortsætter på trods af de fælles bestræbelser fra den franske og den engelske regerings side på at sætte en stopper for forsøgene på at komme illegalt igennem tunnellen, skyldes det, at vi ikke har en fælles europæisk asylpolitik.
Alle landene i EU berøres, for de problemer, som vi står over for, er et resultat af en manglende harmonisering af asylprocedurerne i Europa. Vi bør derfor hurtigst muligt vedtage en række foranstaltninger til indførelse af en europæisk asylpolitik. Vi bør alle samlet se på de problemer, som vi står over for. EU skal vise beslutsomhed ved hurtigst muligt at vedtage en beslutning om de forskellige midler, om minimumsstandarderne for modtagelse og om tildeling og fratagelse af flygtningestatus, og dette skal ske - og det gør jeg opmærksom på - i den ånd, der kendetegnede Det Europæiske Råds møde i Tampere.

Hannan (PPE-DE).
Hr. formand, mine vælgere i det sydøstlige England vil blive meget glade over at høre, at Parlamentet har fundet tid til at drøfte de gentagne lukninger af Kanaltunnellen. Meget få mennesker uden for min region forstår, hvor alvorlig situationen er. De jævnlige standsninger af godstransporten er nu ved at nå et kriselignende omfang. Virksomhederne kan ikke sende deres varer, transportinfrastrukturen i det sydlige England er stadig hæmmet, det indre marked bliver krænket, eftersom udvekslingen af varer bliver hindret, politiet i Kent og Sussex er overbebyrdet, og tilstrømningen af illegale indvandrere lægger en alvorlig byrde på de lokale myndigheder og skatteydere.
Det er udmærket at forlange større sikkerhed ved Calais-Fréthun-godsterminalen, men det er at tage fat om symptomerne på problemet, ikke årsagen. Hvis vi mener det alvorligt med at få situationen under kontrol, må vi alle stoppe op og spørge: Hvad gør titusinder af mennesker så desperate for at slippe ud af Frankrig? Frankrig er jo trods alt ikke et land, der forfølger sine borgere. Tværtimod er det et af de ældste og frieste demokratier i verden. Kort sagt, det er næppe et land, som man med rimelighed ville forvente, at folk skulle søge politisk asyl fra, og alligevel risikerer hundreder af mennesker nat efter nat deres liv for at komme ind i Det Forenede Kongerige via Kanaltunnellen.
Den britiske regering må påtage sig det væsentligste ansvar for denne tingenes tilstand. Den vigtigste forskel mellem Storbritannien og Frankrig på dette område er, at når en asylansøgning i Det Forenede Kongerige bliver afslået, følges dette næsten aldrig af udvisning. Derfor er illegale indvandrere helt forståeligt fast besluttede på at nå den eneste EU-stat, hvorfra de ved, at det næsten er helt sikkert, at de ikke vil blive sendt tilbage. Så længe denne tingenes tilstand fortsætter, vil der være en ubegrænset forsyning af unge mennesker i Sangatte-lejren, der på enhver mulig måde forsøger at krydse Kanalen.
Det er et internationalt problem, men det kan i alt væsentligt løses indenrigspolitisk i Storbritannien. Den britiske regering må ændre sin holdning til asyl. Den må ophøre med at behandle asylansøgninger, når det sidste udrejsepunkt er en stat, som helt givet er sikker, såsom Frankrig. Hvis man gør dette, vil det reducere presset ikke bare på Kanaltunnellen men i forlængelse heraf på Frankrigs østgrænse, da færre indvandrere vil forsøge at foretage rejsen. Medmindre der straks gøres noget fra den britiske regerings side, vil belastningen af det sydøstlige område kun blive større.

Evans, Robert J. E. (PSE).
Hr. formand, jeg taler i en debat om menneskerettigheder - selv om man ville have fundet det vanskeligt at tro, hvis man havde lyttet nøje til hr. Hannans medlidende ord. Det er et spørgsmål om menneskerettigheder, vi drøfter her. Det er ikke let, og det er der ingen, der bør sige, at det er. Det er ikke kun blevet påtrængende på grund af den økonomiske virkning på virksomhederne eller på godssektoren, som jeg har stor sympati for. Det er en meget alvorlig og pinefuld situation, som ingen har ære af. Som andre har sagt, har den berørt et stort antal mennesker og regeringer - både i Frankrig, Det Forenede Kongerige og andre lande - samt lokale myndigheder. Det er en situation, som mit udvalg i Parlamentet også har drøftet ved mere end en lejlighed. Folk kan gå tilbage og søge efter forskellige grunde til, at der er mange mennesker der. Jeg afviser de meget simplistiske og inhumane forslag fra hr. Hannan. Det er en situation, der er blevet forværret de senere år, og problemet er langt større, end han antydede.
Men ligesom Parlamentet må beskytte erhvervslivet og godssektoren, således må Europa - men ikke kun Det Forenede Kongerige og Frankrig - have pligt til at tage sig af og beskytte asylsøgerne. Det er desperate mennesker. Nogle er flygtet af frygt for deres liv, og vi bør kunne give dem asyl og enhver mulighed for at forelægge deres krav om asyl.
Det er, hvad Dublin-konventionen, som vi prøvede at revidere tidligere i år i Marinho-betænkningen, drejer sig om. Vi har brug for en Dublin-konvention, der gør det muligt for asylsøgere at føle sig trygge og at fremkomme med deres anmodning om asyl i det første EU-land, de når. Tidligere på ugen stillede man fra den anden side af salen ændringsforslag, der lagde op til, at de kunne få meddelelse om deres rettigheder på et hvilket som helst sprog, og ikke nødvendigvis et, som de forstod. Det er ikke den rette vej, og det forklarer, hvorfor folk undertiden flytter til et andet land.
Det er ikke et spørgsmål om, hvem der støtter hvilke ændringsforslag, og hvem der ikke gør. Personligt har jeg ingen problemer med ændringsforslag 2, som jeg blev spurgt om før. Vi må få systemet til at fungere til gavn for alle de mennesker, der bevæger sig rundt i Europa. Vi må gøre det sikkert og få det til at virke for erhvervslivet. Vi må arbejde hen imod et fælles europæisk asylsystem. Uden det vil Europa ikke kunne fungere, og vi vil stadig vende tilbage til disse spørgsmål den ene gang efter den anden. Vi har brug for et fælles europæisk asylsystem i alle medlemsstater, som kan forstås, og som virker. Jeg og mine kolleger i denne side af salen vil sammen med andre konsekvent arbejde for dette i de kommende måneder.

Berthu (NI).
Hr. formand, for to måneder siden var der forhandling i Europa-Parlamentet om spørgsmålet om forhindringer for trafikken i Kanaltunnellen, som skyldes de mange flygtninge på den franske side, der forsøger at komme til Storbritannien, angiveligt for at søge om asyl.
Men da denne første forhandling var indholdsløs, og det skal siges, besluttede Formandskonferencen med stor visdom at fremlægge det samme emne til en anden runde i dag. Desværre vil den blive lige så utilfredsstillende som den første, hvis jeg skal bedømme det ud fra det beslutningsforslag, der bliver sat under afstemning.
Uden at gentage alt det, som jeg sagde om emnet for to måneder siden og særligt om den indholdsløse harmoniserede asylpolitik, der menes at kunne løse alle problemer, vil jeg blot understrege, at den helt enkle sandhed overhovedet ikke er nævnt. På nuværende tidspunkt er livet for den franske befolkning i området forgiftet, de økonomiske aktiviteter forstyrres på bekostning af vores engelske naboer, jernbaneselskaberne tvinges i knæ af den ubegrundede sikkerhedsbyrde, og alt dette finder sted af en eneste årsag, nemlig den franske regerings totale skødesløshed, som helt åbenlyst lader illegale indvandrere klumpe sig sammen, skønt 90% ikke har ret til at blive og bør sendes tilbage til det land, de kommer fra.
Hvis vi ikke reagerer på denne nye form for indvandring, vil situationen hurtigt udvikle sig og komme ud af kontrol. Topmålet var, da Europa-Parlamentet i tirsdags - for tre dage siden - vedtog en tekst, der ville give betydelig støtte til en løsning på problemet. Det drejer sig om Rådets forordning om fastsættelse af kriterierne til afgørelse af, hvilken medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, som var emnet for Marinho-betænkningen. Den ansvarlige stat er naturligvis det land, som der først sker indrejse i. Men derudover fastsætter artikel 12, som vi vedtog, og jeg læser op, at "En medlemsstat, der bevidst har tolereret tredjelandsstatsborgerens ulovlige tilstedeværelse på sit område i en periode på over to måneder, er ansvarlig for behandlingen af asylansøgningen". Derfor er det ikke i det givne tilfælde, Storbritannien, men Frankrig, der har det fulde ansvar. Det burde i det mindste være udtrykt klart i vores beslutning.

Lamy
Hr. formand, Kommissionen er naturligvis informeret om alle de vanskeligheder i forbindelse med sikkerhed, god afvikling af jernbanetransporten og transporten af varer, der opstår, når illegale indvandrere gentagne gange trænger ind i de transporter, der gør det muligt at komme fra Calais i Frankrig til Storbritannien. Dette fænomen, og jeg tror, at de forskellige indlæg har givet udtryk for det, er resultatet af en kombination af temmelig komplekse faktorer, og er endnu en gang - det mener jeg i hvert fald - udtryk for, at Unionen mere end nogensinde har brug for en fælles asyl- og indvandringspolitik. På det punkt er jeg enig med fru Ludfords og fru Roures bemærkninger om dette aspekt.
I den forbindelse har Kommissionen allerede truffet relevante initiativer ved for Rådet og Europa-Parlamentet at fremlægge alle fornødne forslag til sikring af en form for ligebehandling mellem medlemsstaterne om spørgsmål, der tilsyneladende er vanskelige.
Hvad angår asylpolitikken sigter Kommissionens forslag mod at skabe et retfærdigt, effektivt og hurtigt europæisk asylsystem. Vi forelagde i september 2000 et direktiv fra Rådet om asylprocedurer. De ved, at mange medlemslande er modstandere af indførelsen af ufravigelige frister for gennemførelse af procedurerne. Vi vil derfor i løbet af de kommende uger stille et revideret forslag, som Det Europæiske Råd i Laeken bad os om.
Om 14 dage skal Europa-Parlamentet udtale sig om det direktivforslag, som Kommissionen stillede for et år siden, og som sigter mod at harmonisere modtagelsesvilkårene for asylansøgerne. Dette spørgsmål prioriteres højt af det spanske formandskab og kan munde ud i en politisk aftale i Rådet i de kommende uger. Naturligvis bliver denne opgave nemmere, hvis Europa-Parlamentet selv tager stilling. Et andet direktivforslag, der blev vedtaget i september, har til formål at harmonisere begreberne flygtninge og personer, der har brug for international beskyttelse. Forslaget skal være færdigforhandlet inden 2003. Alle disse forslag sigter særligt mod at begrænse det, som man kunne kalde forskellene i medlemsstaternes pres, hvilket er forskelle, der er med til at anspore til det, som man bureaukratisk kunne kalde sekundære bevægelser, der kan skyldes forskelle i de praktiske og juridiske rammer for asylret. Alle disse initiativer sigter ligeledes mod at sikre adgang til beskyttelse for dem, der har behov for det - hvilket i dette tilfælde synes særlig åbenlyst - med fuldstændig overholdelse af Genève-konventionen fra 1951 om flygtninge.
Endelig har Kommissionen stillet forslag om en forordning om ansvaret for behandling af asylansøgere, der - som hr. Berthu med rette gjorde opmærksom på - indeholder en klausul om, at det medlemsland, der bevidst har tolereret, at illegale indvandrere fra tredjelande opholder sig i landet i mere end to måneder, er ansvarlig for behandlingen af de pågældendes asylansøgning. Forhandlingerne om dette emne er ikke afsluttet, selv om Europa-Parlamentet har arbejdet for det, og de skal afsluttes i løbet af det danske formandskab. Hr. Berthu, vi er altså stadig på nuværende tidspunkt ved at udfærdige teksten.
Kommissionen tilslutter sig fuldt ud målsætningen om at udvikle et fuldstændigt koncept for styringen af indvandringsfænomenerne, herunder deres eksterne dimension. Dette henhører under målsætningerne for den fælles asyl- og indvandringspolitik, som blev fastlagt på Det Europæiske Råds møde i Tampere. Vi kommer for øvrigt tilbage til det på mandag i Luxembourg, hvor det særligt skal dreje sig om bekæmpelsen af illegal indvandring. Sammenhængen mellem udvikling og migration skal desuden overvejes grundigt.
Hvad angår bekæmpelsen af den illegale indvandring, vedtog Rådet den 28. februar en handlingsplan, der overvejende er baseret på vores forslag, og som lægger vægt på betydningen af samarbejdet mellem oprindelseslandene og transitlandene. Bekæmpelsen af handel med mennesker og netværk af illegale indvandrere bliver naturligvis prioriteret, og den bør efterfølges af en hjælp til de ofre, som ønsker at deltage i straffesagerne mod menneskehandlerne. Og med baggrund i en grønbog om politikken om hjemsendelse af de illegale indvandrere, som Kommissionen vedtog i går, vil vi i nærmeste fremtid indlede en bred høring om en overordnet migrationspolitik.
Endelig, og dette viser, hvor komplekst emnet er, er vi ved at udarbejde en meddelelse om retningslinjerne for en integreret forvaltning af de ydre grænser.
Vedrørende transportvirksomhedernes ansvar mere specifikt er dette ansvar fastlagt i henhold til Schengen-konventionen og blev præciseret med vedtagelsen af et direktiv, der sigter mod at harmonisere de straffe, der kan anvendes på området. Vi er dog klar over, at problemet er meget større, og vi har taget forskellige initiativer for at mødes med fagfolkene, myndighederne og de humanitære organisationer.
Endelig har vi, når det gælder den konkrete situation ved de franske statsbaners (SNCF's) terminal i Fréthun, grebet ind over for de franske myndigheder i henhold til fællesskabslovgivningen for at anmode dem om at træffe de fornødne foranstaltninger for at sikre den frie bevægelighed for de varer, der transporteres med tog. De franske myndigheder har tilkendegivet over for os, at arbejdet med at gøre terminalen i Fréthun sikker på nuværende tidspunkt er halvt færdigt, at udvidelsen af indhegningen, installationen af videokameraer og diverse andet udstyr er ved at være færdig. De franske myndigheder har forpligtet sig til, at dette arbejde skal være færdigt i god tid før juni 2002, så trafikken kan blive lige så normal, som den var inden oktober 2001. Vi har desuden forvisset os om, at antallet af medarbejdere, der overvåger SNCF-terminalen, er steget.
Under mødet i Rådet (transport) den 26. marts havde Kommissionen navnlig efter visse indlæg fra parlamentsmedlemmerne fået opført dette punkt på dagsordenen for Rådets møde, så de to ministre, der er mest berørt af sagen, fik mulighed for at udtale sig, og det er en mulighed, som jeg kun anvender med en smule forsigtighed. I den anledning gav de to parter, i dette tilfælde den franske og den engelske, udtryk for, at de var blevet enige om de foranstaltninger, der skulle træffes for at sikre en tilbagevenden til normal trafik under normale sikkerhedsvilkår. I tillid til dette mener Kommissionen nu, at det er op til dem at træffe de fornødne foranstaltninger for at sikre den frie bevægelighed for varer - Kommissionen har gjort sin del af arbejdet. De vil bemærke, at jeg først er kommet ind på dette aspekt - som helt sikkert er vigtigt - efter at have talt om aspekterne vedrørende asyl- og indvandringspolitikken, som naturligvis er det vigtigste element i denne sag.

Ferrer (PPE-DE).
Hr. formand, et samfund, som kalder sig selv civiliseret, et samfund som det europæiske, der gør sig til bannerfører i forsvaret af menneskerettighederne, kan ikke stå upåvirket over for en situation, hvor så mange millioner børn i verden fratages de rettigheder, som vi påstår, vi forsvarer. Det er børn, der er dømt til at dø på grund af aids eller underernæring eller på grund af manglende lægehjælp, eller som nærmest tvinges til at leve under nogle fuldstændigt uværdige levevilkår.
Det er rigtigt, at konventionen om barnets rettigheder og handlingsplanen, der blev vedtaget på verdenstopmødet i 1990, forsøger at sikre børns grundlæggende rettigheder, men desværre er situationen overhovedet ikke forbedret, og børnene er stadig de første ofre for bl.a. fattigdom og underudvikling. Statistikken taler for sig selv, og vi må ikke glemme, at der bag hvert tal gemmer sig et børneansigt, nogle øjne, der anmoder os om hjælp.
Derfor bør der fra FN's forestående samling om børn naturligvis udgå et fast løfte om at overholde de indgåede forpligtelser i konventionen om barnets rettigheder, som fastlægger kontrolmekanismer til at føre tilsyn med overholdelsen af disse forpligtelser, navnlig hvad angår bekæmpelse af misbrug, udnyttelse og vold, som børnene underkastes, og for at garantere dem retten til skolegang.
Men der bør navnlig også fra samlingen udgå en forpligtelse til at vedtage mere sammenhængende og mere generøse politikker vedrørende samarbejde om udvikling og bekæmpelse af fattigdom for at sikre alle børn den grundlæggende ret til værdige livsbetingelser. Og eftersom familien er samfundets vigtigste enhed, og at det er familiens vigtigste ansvar at beskytte og opdrage børnene og våge over deres udvikling, er det afgørende også at fremme nogle støttepolitikker til familien, som skal bidrage til at skabe de humane omgivelser, som er absolut nødvendige for, at barnet kan udvikles og i fremtiden indlemmes fordelagtigt i det fællesskab, det udgør en del af.
Parlamentet bør give et klart mandat til EU i denne retning. Derfor anmoder jeg på PPE-DE-Gruppens vegne Parlamentet om at støtte den fælles beslutning, som vi drøfter, og de ændringsforslag, vi har stillet, og som allerede udgjorde en del af den tekst, som Parlamentet vedtog i juli vedrørende den selvsamme FN-samling, som skulle have været afholdt i september. For med denne stemme gør vi børnenes sag til vores sag, til Europa-Parlamentets sag og til Unionens sag.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil fremhæve barnets behov for fællesskab. Det er familien og slægten, der på den mest grundlæggende måde kan give barnet et naturligt hjem og en naturlig opvækst. Derfor vil jeg også understrege, at det er vigtigt, at PPE-DE-Gruppens ændringsforslag vedtages i Europa-Parlamentet. Med henvisning til en afgørelse af 5. juli 2001 understreger vi, at børn er de første ofre i forbindelse med familiens sammenbrud. Vi gør også opmærksom på UNICEF's glimrende udkast til et slutdokument, hvor man understreger, at familien er den grundlæggende samfundsenhed og bærer det fornemste ansvar for beskyttelse, opdragelse og udvikling af barnet. Vi vil også understrege det, vi sagde i Europa-Parlamentet forrige år, nemlig at den verden, som passer barnet, må være en verden, som passer familien.
Familiens og familielivets sammenbrud hører til Europas største og alvorligste udfordringer og trusler.
I mit hjemland, Sverige, har en partileder for landets tredjestørste parti sagt til den svenske offentlighed: "Død over familien". Europa-Parlamentet har en helt anden opfattelse og fremhæver i stedet familien som den grundlæggende enhed, når det drejer sig om at give omsorg og kærlighed til den opvoksende generation. Vi kan lægge vægt på disse vurderinger på samme måde, som vi gjorde i 2001. Det er et budskab til verden om, at også det såkaldt moderne Europa fortsat indser, at familien er den grundlæggende enhed, hvor kærlighed gives til den opvoksende generation. Vi har brug for familien og for en forståelse af dens betydning mere end nogensinde.

Beysen (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, børn er deres vægt værd i guld. Dette er en udtalelse, som for det meste fremsættes af forældre og bedsteforældre, men for fremtiden ville det være bedst også at bruge denne udtalelse, når det gælder politikken. Ligesom der opstår en vekselvirkning mellem forældre og børn i to retninger, således skal der også skabes en vekselvirkning mellem børn og politikken på alle områder. I den forbindelse skal der først og fremmest tages hensyn til den kendsgerning, at børn i den seneste tid har forandret sig temmelig meget. Det er en følge af den kendsgerning, at familielivet og rollefordelingen inden for familien ikke længere er indlysende. Den traditionelle familie er ikke længere standarden. Børn vil være med til det hele, aspektet alder er ikke længere en faktor. Det er et budskab, som de, der udformer politikken, må lægge sig på sinde. Børn bør behandles som fuldgyldige partnere i beslutningsprocessen. Det er politikkens opgave at sørge for hensigtsmæssige procedurer og samrådsorganer. Det ville have overordentlig stor betydning, hvis Europa-Parlamentet tog initiativ til at tilbyde børn fra medlemsstaterne, men også børn fra tredjelande et forum i Europa-Parlamentets bygninger.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, FN's Generalforsamlings særlige samling om børn vil faktisk være et afgørende tidspunkt til at gøre status over de fremskridt, der har fundet sted siden 1989, som er året for erklæringen om konventionen om barnets rettigheder. Den særlige samling bør drage staterne til ansvar for overholdelsen af deres forpligtelser. I den forbindelse glæder jeg mig over, at beslutningsforslaget indeholder et forslag om oprettelse af mekanismer, der fremover skal kontrollere, om regeringerne overholder disse forpligtelser.
Jeg kunne godt tænke mig, at denne samling ikke blot bliver endnu et møde. Der lades hånt om børns rettigheder hver dag overalt på jorden, bl.a. ved manglende adgang til pleje og uddannelse, børnesoldater, seksuel udnyttelse, kriminalitet i forbindelse med pædofili, handel med børn, børnearbejde og fejlernæring. Til denne ufuldstændige liste kan der tilføjes den særlige diskrimination, som de små piger i en række lande er ofre for. Min kollega nævnte for et øjeblik siden genital lemlæstelse. Endelig er børn også de første ofre for krig, men også for fattigdom og social udstødelse. Hvor mange børn selv i vores lande i Unionen får ikke den pleje, de har behov for, eller de omgivelser, der får dem til at udvikle sig, blot fordi deres forældre er fattige eller socialt udstødte, eller de er flygtninge og illegale indvandrere?
Det er nu tid til at bekræfte det internationale samfunds forpligtelse til at prioritere børns velbefindende højt overalt på jorden. Dette engagement kræver finansielle midler. Jeg tror også, at det kræver, at vi fremmer kvindernes rettigheder, hvilket er en helt nødvendig betingelse for, at børns rettigheder kan fremmes. Europa har en meget betydningsfuld rolle. Det bør udvikle de europæiske institutioners partnerskab med foreningerne og ngo'erne, med regeringerne og med organisationerne i ansøgerlandene. Der skal tages hensyn til børnene på alle relevante niveauer i en række beslutninger.
Som afslutning vil jeg tilføje, at vi har behov for større sammenhæng i vores målsætninger. Jeg mener ikke, at kravet til de ansøgerlande, hvor situationen for børnene er meget vanskelig, om at mindske de offentlige udgifter, herunder udgifter til sundhed og uddannelse, er i overensstemmelse med målet om forbedring af børns rettigheder.

Lamy
Hr. formand, Kommissionen venter også utålmodigt på vedtagelsen af en international dagsorden for det kommende årti, som specifikt drejer sig om børn, og som er centreret om de konkrete tiltag, som lederne vil forpligte sig til at overholde på FN's Generalforsamlings særlige samling i næste måned.
Handlingsplanen drejer sig om fire central hovedemner, nemlig sundhed, uddannelse, beskyttelse af børn og hiv/aids, som har en særlig plads i vores udviklingssamarbejde.
Kommissionen mener, at støtte til udsatte børn og beskyttelsen af dem bør anerkendes i den meget større kontekst om bekæmpelse af fattigdom og dermed inden for rammerne af det udviklingssamarbejde, som Fællesskabet har skabt. I den sammenhæng er børnene en væsentlig målgruppe for bistanden til tredjelande, særligt i politikkerne for områder som uddannelse og sundhed.
Vedrørende uddannelse har vi for nylig vedtaget en meddelelse om undervisning og uddannelse i forbindelse med begrænsning af fattigdommen i udviklingslandene. Meddelelsen indeholder en anbefaling om en kvalitativ og kvantitativ forøgelse af den bistand, som vi yder til disse lande inden for uddannelsesområdet. Vi har i den anledning - som flere af Dem har gjort opmærksom på - præciseret betydningen af en holdning, der lægger vægt på disse rettigheder.
Hvad angår børn, der er indblandet i væbnede konflikter, ydes der bistand gennem en række programmer, som forvaltes af Kommissionen, særligt det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder. I 2001 var fremme af børns rettigheder desuden et af de prioriterede områder for bevilling af ressourcer, og emnet blev indført i de planlagte finansieringer for 2002-2004.
Afslutningsvis er børn ligeledes blevet en tværgående prioritering med hensyn til foranstaltninger, der træffes i forbindelse med den humanitære bistand. Dette viser sig ved konkrete projekter, ved aktiviteter om beskyttelse af børn, der finder sted overalt i Unionen, og ved de undersøgelser, der fortages for at forbedre det internationale samfunds ydelse af humanitær bistand. Kommissionens foranstaltninger er et udslag af de ønsker, som er blevet udtrykt her, og de vedrører forskellige aspekter af Unionens optræden udadtil og indadtil.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0204/2002 af van den Bos for ELDR-Gruppen om situationen i Angola;
B5-0217/2002 af Cunha m.fl. for PPE-DE-Gruppen om situationen i Angola;
B5-0220/2002 af Isler Béguin m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Angola;
B5-0226/2002 af Ribeiro e Castro for UEN-Gruppen om Angola;
B5-0230/2002 af Miranda, Ainardi, Vinci og Cossutta for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Angola.

Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, endnu en gang står Angola på Europa-Parlamentets dagsorden. I dag af bedre årsager end dem, som sidste gang gav os anledning til at diskutere Angola i Europa-Parlamentet. Hele det internationale samfund, og især EU, må gøre det klart, at vi forventer, at alle parter gør alt for, at denne fredsproces bliver definitiv og irreversibel. Angolas regering handlede rigtigt, da den indstillede alle militære operationer, og UNITA's politiske og militære ledere handlede også rigtigt. De har alle vist evne til dialog, hvilket må fremhæves og bifaldes.
Nu haster det så med at få skabt grundlaget for et fælles demokrati. De væbnede styrker må afmilitariseres, og statsadministrationen må udstrækkes til hele territoriet. UNITA må integreres i det demokratiske liv. Der må skabes betingelser for, at en demokratisk retsstat kan slå rødder ved at respektere oppositionens rettigheder og pressefriheden, styrke de offentlige myndigheders åbenhed, bekæmpe korruption og magtmisbrug, fattigdom og social udstødelse og fremme landets udvikling i en atmosfære af fred.
Nu haster det så med at få dem tilbage til en normal civil tilværelse, der før har hengivet sig til krig, og få genbosat alle dem, der er blevet fordrevet fra deres hjemegn af borgerkrigens vold. Så snart der er skabt de nødvendige betingelser, må der afholdes valg. Jeg vil også gerne appellere til alle parter om at anstrenge sig for hurtigt at opklare, hvordan situationen er for de portugisiske børn, der har været forsvundet i flere måneder. Vi ønsker med andre ord at give udtryk for al mulig opmuntring. Opmuntring til velvilje fra alle parter og til at satse på angolanernes evner og beslutsomhed. Må vores stemme selv over disse tusinder af kilometers afstand blive hørt i Luanda! Held og lykke, Angola!

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, livet i Angola har alt for længe været en karikatur af et land, som en brutal afkolonisering har frataget udvikling, og på et afrikansk land, der er ødelagt af en evig borgerkrig mellem nabogrupper og en civilbefolkning, der er begrænset af elendighed og ulykke, som overlever på et område, der flyder med olie, og går barfodet rundt på diamantminer.
Angola er blevet reduceret til en ynkelig karikatur, og befolkningen oplever helvede på jorden. I dette martyrområde er der dog alligevel opstået håb efter skuddrabet på UNITA's oprørsleder, Jonas Savimbi. Den nye dialog, der er opstået ud fra en fælles vilje til fred, og som straks blev indledt mellem regeringen og repræsentanter for UNITA, får støtte fra hele det internationale samfund. Denne ændring kan vise sig at blive historisk for angolanerne. Angola kan således blive en model for national forsoning, normalisering og tilbagevenden til retsstatsprincippet. Kort sagt kan landet give befolkningen livet igen.
Angola har bevilget de fornødne midler og yder en indsats for at samle befolkningen og genetablere samfundet. Naturen har udstyret dette land med ressourcer og rigdomme, der gør det muligt for landet at blive uafhængigt og at kunne sikre de bedste levevilkår på jorden. Det er ved at satse på os, og på hele det internationale samfunds mobilisering og særligt på EU's mange former for støtte, at Angola igen kan se fremad.
Unionen kan ikke længere bruge undskylde sig med risikoen for væbnede overgreb og kan fremover yde fødevarebistand til den udsultede befolkning. Der er ikke nogen elev, der er mere trængende eller mere interesseret i at overholde menneskerettighederne og følge de demokratiske regler, der er foreslået af EU. Findes der et bedre eksempel end den europæiske historie for at undgå, at Angola skal opleve rædslerne fra nykolonialismen og for i fuld gennemsigtighed og uafhængighed at føre dette land hen imod en bæredygtig udvikling for dets økonomi og frigørelse for dets befolkning?

Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, der er tilstrækkelige årsager til, at vi i vores debat i dag kan se på situationen i Angola med større optimisme og håb end i de tidligere debatter. Den hurtige udvikling og de politiske perspektiver, der nu åbner sig for landet og for det angolanske folk, danner basis for en anden slags debat om landets situation, som nu helt afgørende er orienteret mod at gennemføre foranstaltninger, der kan konsolidere freden, og mod genopbygning, udvikling og fremskridt i et land og for et folk, der har været plaget af årtiers krig.
I denne sammenhæng er det vigtigt at fremhæve og prise de enorme skridt fremad, der allerede er taget siden Jonas Savimbis død. Vi peger især på betydningen og rækkevidden af den erklæring om gensidig forståelse, der blev undertegnet den 30. marts i forbindelse med og som supplement til Lusaka-protokollen, ud over den amnesti, som regeringen har foreslået, og som den 3. april blev vedtaget i Nationalforsamlingen, ligesom Angolas væbnede styrkers og UNITA's våbenhvileaftale den 4. april. Det er altsammen tiltag, der ligesom det nødprogram, som regeringen har fremlagt om fire millioner fordrevnes tilbagevenden til deres oprindelsessted, reintegrering af 150.000 demobiliserede og tidligere soldater og hjælp til 100.000 sårede og 50.000 forældreløse efter krigen, udgør forudsætninger for, at landet kan træde ind i en ny æra.
Men for at denne nye æra skal blive til en holdbar virkelighed, er det nu mere end nogensinde nødvendigt, at alle politiske og sociale kræfter i Angola forener deres anstrengelser, så de ressourcer og viljer kan mobiliseres, som der er brug for i det unge land, der synes at ville fødes på ny. I denne sammenhæng er det parallelt med det uomgængelige og definitive ophør af UNITA's militære aktiviteter og fuldstændige afmilitarisering meget vigtigt at sikre og fastholde denne bevægelses fuldstændige integrering i Angols politiske liv som et ubevæbnet politisk parti.
Helt fundamentalt er også det internationale samfunds aktive og positiv bidrag, herunder EU's, i første omgang med henblik på omgående humanitær hjælp til den angolanske befolkning og derpå i det hele taget til landets genopbygning. For EU's vedkommende er det på baggrund af Angolas svage kræfter og ødelagte tilstand og den enorme opgave med at genrejse landet, men også den betydning, som Angola har i den regionale sammenhæng, helt rimeligt at yde særlig opmærksomhed og støtte og måske ligefrem at vedtage et særligt hjælpeprogram til konsolidering af fred og genopbygning.
Situationen udvikler sig opmuntrende. De foranstaltninger og tiltag, der allerede er besluttet, har en god retning. At de valg, der tidligere var bebudet, nu kan afholdes, viser, at der er vilje til politisk normalisering, også selv om denne proces ikke er uden vanskeligheder og nødvendige kompromiser. Der er grund til optimisme, og hele vores indsats må være bestemt af uforbeholden støtte til, at det håb virkeliggøres, som angolanerne i dag nærer.

Lage (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, da Europa-Parlamentet for nylig tildelte Sakharovprisen til den angolanske ærkebiskop Zacarias Camuenho, ønskede det at støtte alle dem, der i Angola arbejdede for fred og imod voldens og krigens ubønhørlige logik. Vi kunne næppe have forestillet os, at begivenhederne ville udvikle sig i en sådan grad, at der i dag åbner sig store forhåbninger om fred og forsoning i dette plagede land. Tildelingen af Sakharovprisen har utvivlsomt bidraget til at styrke den vilje til fred, som alle har mærket, efter at UNITA's leder er borte.
Angola er nu ved at forlade den tragiske gruppe af lande, som er hærget af det, som man har vænnet sig til kalde "endeløs krig", og gå ind i en tid med opbygning af varig fred. Det må hele menneskeheden glæde sig over, ikke mindst de, der elsker Angola og føler en uendelig smerte over de usigelige lidelser, som dets folk har været udsat for gennem årtier på grund af to parters indædte kamp om magten. I Angola er der kun helte og martyrer blandt dets anonyme folk, intet andet! Dette usædvanlige folk har nu ret til fred, frihed, demokrati og fremskridt. Det har ret til brød og frihed, det har ret til en fremtid. Kun på den måde kan de enorme håb, som afkoloniseringen og uafhængigheden gav, langt om længe blive til virkelighed. Det internationale samfund må nu mere end nogensinde før vise sin moralske og materielle solidaritet med det angolanske folk. Der er tusinder og atter tusinder af forladte og forsvundne børn. Og her må vi også kræve at få sandheden frem om to unge portugisere, der for nylig forsvandt i et brutalt baghold, og som der hviler et stort mysterium over. Der er i Angola tusinder og atter tusinder af sårede og millioner af fordrevne. De venter alle på, at deres drama skal få en ende. Den genfundne fred og Angolas genopbygning må løse denne store menneskelige katastrofe. Fred og demokrati kan kun opnås for alvor i Angola, når magtmonopolet ophører, og de forskellige politiske strømninger kan udtrykke sig uden frygt, når magten demokratiseres, og når ressourcerne fordeles retfærdigt og rimeligt. Vi må være optimistiske og forsigtige på samme tid. Optimistiske, fordi Angola nu er på rette vej, forsigtige og vagtsomme, så der ikke opstår tøven og tilbageskridt. Vi forbavses særlig over, at fremstående figurer i intellektuelle, kirkelige og uafhængige politiske kredse har holdt sig så diskret tilbage. Uden et aktivt civilsamfund i Angola er det hele mere skrøbeligt, begrænset og usikkert. I alle tilfælde er tiden kommet til at sige: Længe leve Angola!

Lamy
Hr. formand, i lighed med alle de parlamentsmedlemmer, der udtalte sig for lidt siden, mener Kommissionen, at underskrivelsen af en våbenhvile mellem de angolanske væbnede styrker og UNITA er en god nyhed. Vi mener, at den angolanske regerings erklæring, der gør UNITA til en stabil partner, der har en plads på den politiske scene, og som får tid til at organisere sig, går i den rigtige retning. Vi opfordrer de to parter til at træffe de fornødne foranstaltninger for at indlede drøftelser med alle parterne fra det angolanske civile samfund, herunder religiøse repræsentanter, der har spillet en aktiv rolle i denne sammenhæng - som hr. Lage understregede for lidt siden - med henblik på at nå til en national forsoning og endelig sikre en varig fred.
Vedrørende den humanitære bistand, som hr. Miranda nævnte, yder vi betydelig humanitær bistand til de fordrevne befolkningsgrupper internt i Angola, og vi opfordrer ustandseligt regeringen til at træffe yderligere foranstaltninger for at forbedre udbringningen af nødhjælp til de områder, der for øjeblikket er tilgængelige. Vi opfordrer ligeledes regeringen til først og fremmest at rette forhandlingerne med UNITA mod udvidelsen af denne humanitære bistand til hele det angolanske område.
Vi er udmærket klar over, at landminerne og antipersonelminerne er en betydelig hindring for udbringningen af humanitær bistand, for de fordrevne befolkningsgruppers tilbagevenden og for forskellige genopretningsaktioner. I den forbindelse vil øget sikkerhed i området gøre det muligt med hjælp fra specialorganisationer at iværksætte initiativer til fjernelse af miner, som der allerede er afsat betydelige finansielle ressourcer til.
Vedrørende de politiske rettigheder anmoder vi den angolanske regering om at styrke demokratiet ved at forbedre situationen vedrørende menneskerettighederne og pressefriheden. Det er en helt nødvendig forudsætning for varig fred. De store områder inden for politiske rettigheder, som f.eks. fri bevægelighed for personer, reform af forfatningsretten, reform af valgloven, optælling af befolkningen - alle disse aspekter blev indført med våbenhvilen - er afgørende for afholdelsen af frie og gyldige valg fremover. Vi er klar til at støtte organiseringen af valgene, lige så snart betingelserne i området gør det muligt.
Vedrørende strategien for de kommende år er den på nuværende tidspunkt ved at blive drøftet af såvel regeringen og civilsamfundet som Kommissionen og Unionen. Vi bestræber os på med denne strategi at skabe en tæt, meget permanent og sammenhængende forbindelse mellem bistanden, genopretningen og udviklingen, som er de tre problemer, som vi står over for. Der skal frigives væsentlige finansielle ressourcer for at muliggøre de fordrevne befolkningsgruppers tilbagevenden, herunder ressourcer i form af mikroprojekter, samt midler til opdatering af produktionsmidlerne til landbruget og strukturerne inden for opdræt for gradvist at sikre den socioøkonomiske genopretning i de områder, som har været berørt af konflikten. Vi ved alle af erfaring, at disse områder er særlig ømtålelige, når det gælder mulighederne for udvikling, da de har været præget af konflikterne og i den grad er minerede.
Vi vil naturligvis fortsætte med at yde bistand til sundhed, uddannelse og styrkelse af de lokale administrationers beføjelser, idet disse når alt kommer til alt bør have ansvaret for indførelsen og bevarelsen af de sociale og lokale strukturer, systemer og netværk.
Endelig anser vi det også for en god nyhed, at den angolanske regering har til hensigt at arrangere en international konference om genopbygningen af landet. Vi er overbevist om, at det er nødvendigt at tage hensyn til alle grupperne i samfundet i det genopbygningsprojekt, som bliver fremlagt, og vi er klar til fortsat at støtte det, naturligvis efter en positiv undersøgelse.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0218/2002 af Fernández Martín m.fl. for PPE-DE-Gruppen om oversvømmelser i Santa Cruz på Tenerife;
B5-0231/2002 af Marset Campos m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om voldsomme regnskyl på Tenerife samt klimaændringer;
B5-0237/2002 af Medina Ortega m.fl. for PSE-Gruppen om voldsomme regnskyl på Tenerife og i den østlige del af Spanien samt klimaændringer.

Pomés Ruiz (PPE-DE).
Hr. formand, den 31. marts faldt der i løbet af to timer 224 mm regn i Santa Cruz de Tenerife på De Kanariske Øer (Spanien), hvilket er et voldsomt regnskyl, som har ført til utallige tab.
Disse klimaændringer mærkedes også i regionen Valencia, hvor distrikter som La Marina og La Safor også led alvorlige tab. Den lokale befolkning og de europæiske naboer udviste solidaritet, ligesom brandkorps og sanitære korps, politiet, den regionale regering og den spanske regering.
Jeg tror, Parlamentet skal være opmærksom på mennesketab og ødelæggelsen af over 400 boliger og anmode Kommissionen om også at hjælpe økonomisk og bidrage med den europæiske solidaritet til De Kanariske Øer og regionen Valencia, som har lidt under de katastrofale følger af klimaændringen, som i sidste ende har så stor indvirkning på Middelhavet og i dette tilfælde også De Kanariske Øer.
Derfor anmoder vi om Kommissionens solidaritet, og vi vil spørge kommissæren, hvad der kan gøres. F.eks. er store infrastrukturer, der var ved at blive anlagt i Santa Cruz de Tenerife med hjælp fra Urban-programmet, blevet ødelagt, og de skal genanlægges. Budgetterne skal naturligvis revideres, for det, der var anlagt - i dette tilfælde med fællesskabsmidler - er gået tabt.
Vi må udtrykke vores deltagelse over for familierne til de omkomne og de tilskadekomne, som oversvømmelserne har været skyld i, men derefter skal vi med Guds hjælp og lidt håndkraft også budgetmæssigt støtte passende foranstaltninger, som med tal kan vise alle europæernes solidaritet med de forvoldte skader på familier, ejendele og infrastrukturer i disse to spanske regioner.

Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, jeg tror, hr. Pomés har gjort rede for situationen: En voldsom styrtregn på De Kanariske Øer og i det sydøstlige Spanien, som har forårsaget store skader, navnlig i byen Santa Cruz de Tenerife med otte døde og 400 boliger, mange biler og private ejendomme ødelagt.
Set fra Fællesskabets synspunkt er det mest iøjnefaldende afgjort elementet klimaændringer, som vi medtager i vores fælles beslutningsforslag, og behovet for at overholde bestemmelserne i Kyoto-protokollen for at sikre, at denne klimaændring ophører med at forårsage de skader, som forårsages nu, og som kan blive endnu større.
Vi må være opmærksomme på, at bebyggelse og lokalt byggeri falder ind under nationale, regionale og lokale beføjelser. Fællesskabet berøres i denne situation ved, at Unionen netop i byen Santa Cruz de Tenerife har været så generøs at bidrage økonomisk via Urban-programmet. Uden at sætte spørgsmålstegn ved, om midlerne er anvendt og tilpasset miljøhensynene på hensigtsmæssig vis, er det klart, at vi glemmer at tage højde for, at byudviklingen i øområder som dette på De Kanariske Øer og i andre regioner i den yderste periferi fører til det, vi kunne kalde et overdrevent misbrug af jorden uden at tage hensyn til andre forhold.
Muligvis er den lektie, vi kan lære af denne slags hændelser, at EU nu har en mængde erfaring med bebyggelse i områder, der er udsat for katastrofale oversvømmelser, ikke alene i Spanien, men også i Frankrig, England, Tyskland, nærmest i hele Fællesskabet. Uden at glemme, at emnet grundlæggende falder under national kompetence, er det et område, hvor EU kunne bidrage til alle EU-borgeres velfærd ved at anvende disse erfaringer og se, i hvilken grad EU-støtten til projekter som Urban-projekterne kan anvendes mere effektivt.
I den forbindelse bør vi ikke, når vi f.eks. skal anvende Urban-programmet i et bestemt område, begrænse os til det, vi kunne kalde de rent ydre ornamentale særpræg, men se, hvilken indflydelse denne form for planer har på hele situationen. Helt konkret i byen Santa Cruz de Tenerife - en by, der er bygget på kløfter, som er blevet fyldt op - er der blevet bygget som følge af det demografiske pres og behovet for at udnytte territoriet. Det ville temmelig sikkert have været nyttigt, hvis denne slags konsekvenser var blevet taget med i betragtningerne før gennemførelsen af Urban-programmet.
Det er naturligvis altid langt lettere at være bagklog, og vi kan i hvert fald ikke lave om på fortiden. Men eftersom Urban-programmet stadig er i gang, og EU kan have taget ved lære af denne situation, vil jeg anmode Kommissionens tjenestegrene om at benytte lejligheden til at se, i hvilken henseende fællesskabsstøtten kunne have undgået denne form for katastrofer, og disse katastrofer kunne bruges som eksempel for andre projekter i fremtiden.

Nicholson (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne give udtryk for min deltagelse over for de ramte. Enhver, der har set følgerne af skader fra oversvømmelser, som vi har i mange regioner i hele EU, vil vide, hvor ødelæggende det kan være ikke bare for infrastrukturen, men for livet og vejene og bygningerne, som den forrige taler har nævnt.
Men vi må også se på de videre konsekvenser. Folk siger, at oversvømmelser er noget, der sker, og at man ikke kan kontrollere dem. Jeg vil gerne se videre på hele situationen med klimaforandringer, som man ikke kan se bort fra, hverken på kort eller lang sigt. Vi må forøge vores bestræbelser ikke bare for at nå til enighed, men for at støtte dem, som ikke samarbejder og ikke vil samarbejde med EU. Vi så virkningerne efter Kyoto, hvor visse store lande besluttede ikke at støtte den holdning, som EU havde indtaget.
Jeg vil indtrængende opfordre mange af disse store lande til at støtte det, EU forsøger at nå med hensyn til klimaforandringer for at bedre på forholdene. Vi må også gøre det klart, at vi er parat til at fordømme de store lande, som tror, at de kan gøre, hvad de vil, uden tanke på, hvordan det påvirker andre. Det er ikke kun USA - som er den vigtigste aktør på dette område - der er andre lande, såsom Australien og lande i Østeuropa, hvor det er nødvendigt at tage fat på dette problem.
Deres holdning er dybt beklagelig. Vi må spørge, hvor længe vi kan fortsætte med at tillade folk at påvirke regnskovene og ødelægge den balance, der har eksisteret så længe.

Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest minde om, at regionerne i den yderste periferi ligger i områder, hvor borgerne lever sammen med caribiske cykloner og med havstorme, og derfor bør det ikke undre os, at der i disse regioner sker naturkatastrofer som den, der skete på Tenerife, en af øerne i øgruppen De Kanariske Øer, hvor nogle af os parlamentsmedlemmer heldigvis bor, som blev berørt af en voldsom styrtregn.
Santa Cruz de Tenerife, en af hovedstæderne på De Kanariske Øer og en af regionerne i EU's yderste periferi, et mål 1-område, som bygger inden for rammerne af Urban-initiativet, var desværre den 31. marts - som det netop blev sagt - udsat for en naturkatastrofe af brutale dimensioner. På kun to timer oversvømmede et enkelt regnskyl på mere end 200 mm hovedstaden. Tusindvis af borgere, hundredvis af boliger og forretninger, tusindvis af køretøjer og en stor del af den offentlige infrastruktur var berørt af de ødelæggende konsekvenser af uvejret. Men det mest sørgelige var, at otte mennesker døde. Til disse personlige ulykker kan tilføjes betydningsfulde materielle tab, som er blevet vurderet til over 100 millioner euro. Derfor er der igangsat en social kampagne for at udbedre de forårsagede skader og for, at Santa Cruz de Tenerife fortsat kan være en beboelig by. Heldigvis er byen ved at komme på fode igen takket være solidariteten og de kollektive bestræbelser, og byen regner med officiel støtte fra de offentlige kanariske administrationer.
Imidlertid mener vi også, at Kommissionen bør vedtage en række foranstaltninger i samarbejde med de nævnte myndigheder for undtagelsesvis at bidrage til at mildne disse skader og for, at de kanariske borgere således kan føle, at de europæiske institutioner er tæt på i svære øjeblikke. Dette gælder også for regionen Valencia.

Lamy
Hr. formand, Kommissionen blev ligesom De overrasket over konsekvenserne af de voldsomme regnskyl, som den 31. marts ramte De Kanariske Øer og Alicante, og vi har følt med de familier, der oplevede sorg på grund af denne katastrofe, og vi beklager dybt de ødelæggelser, som denne katastrofe førte med sig.
Jeg kan over for Dem på Kommissionens vegne bekræfte, at vi har til hensigt at iværksætte alle de foranstaltninger, vi har til rådighed på området for regionalpolitik, fælles landbrugspolitik og udviklingspolitik for landbrugsområderne, for at gøre det muligt at genopbygge de ødelagte områder og genetablere produktionsaktiviteterne.
Vedrørende regionalpolitikken er de ødelagte områder på De Kanariske Øer og i Alicante-området støtteberettigede under strukturfondenes mål 1 for perioden 2000-2006, og inden for rammerne af overvågningsudvalgene for de operationelle programmer inden for EFRU vil Kommissionen, som De nævnte, sammen med de spanske myndigheder undersøge muligheden for eventuelt at afsætte midler fra disse programmer til genopbygningen af infrastrukturerne, som blev ødelagt af de voldsomme regnskyl.
Hvad angår udviklingspolitikken for landbrugsområderne, som er samfinansieret inden for EUGFL - Udvikling i området under mål 1, fastsætter foranstaltningen i det integrerede operationelle program for De Kanariske Øer og vedrørende beskyttelsen af landskabet og landbrugsøkonomien bl.a. præventive og genoprettende handlinger vedrørende jorderosioner, handlinger til beskyttelse mod eventuelle ødelæggelser samt genopbygning og genetablering af økosystemerne. Der er afsat fællesskabsmidler på mere end 20 millioner euro til alle disse foranstaltninger, og vedrørende udviklingspolitikken på landbrugsområdet og vedrørende Valencia-området indeholder det integrerede operationelle program en foranstaltning, der er rettet mod skovbrug, der særligt tager sigte på genoprettelse af skovpotentialet efter naturkatastroferne samt beskyttelsesforanstaltninger. Til dette formål er der afsat en fællesskabsydelse på mere end 13 millioner euro, og som det er tilfældet for EFRU, er det i denne sag op til de spanske myndigheder igen at overveje deres prioriteringer inden for den rammebevilling, der er fastsat for programperioden, for at kunne imødegå konsekvenserne af denne katastrofe.
Vedrørende det emne, som hr. Medina Ortega nævnte, er disse pludseligt opståede regnskyl desværre fænomener, der er temmelig regelmæssige i regionerne i Middelhavsområdet eller i områder nær hav, og derfor har vi sammen med medlemsstaterne udviklet flere projekter, der er specifikke for dette spørgsmål, hvor resultatet af disse vil gøre det muligt for os at fastslå, om der bør indføres retningslinjer vedrørende begrænsning af ødelæggelserne som følge af disse pludselige regnskyl inden for rammerne af fællesskabets handlingsprogrammer.
Generelt og med de nuværende videnskabelige oplysninger er det ikke muligt at konstatere en direkte forbindelse mellem de dårlige vejrforhold og klimaændringerne. Vi mener dog, at disse klimaændringer udgør den vigtigste af de farer for miljøet, vi kommer til at stå over for, og i den forbindelse er de aftaler, der blev indgået i Bonn og Marrakesh, en succes for den multilaterale indsats til bekæmpelse af klimaændringer. Som det blev nævnt for lidt siden, har dette fremskridt sikret Unionen og tredjelandene tekniske midler, der gør det muligt at gennemføre Kyoto-protokollen, og som De ved, vedtog EU's Ministerråd i begyndelsen af marts beslutningen om at gennemføre denne protokol, og vi skal alle sammen sørge for at have midlerne til gennemførelse af Kyoto-protokollen til rådighed inden den 1. juni, altså inden verdenstopmødet om bæredygtig udvikling, således at den beslutsomhed, som Unionen har udvist vedrørende dette spørgsmål, udmøntes i praksis, også op til topmødet i Johannesburg.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 17.30 i afventning af afstemningstiden)

MacCormick (Verts/ALE)
Jeg har tidligere sagt her i Parlamentet, hvor afgørende kanaltunnelforbindelsen er for industrien i Skotland og for, at Eurocentral i Motherwell som den nordligste ende af det transeuropæiske netværk, kan klare sig. Vi må have den tunnel åbnet igen hurtigst muligt. Beslutningsforslaget kunne være endnu stærkere, men jeg støtter det helhjertet.
Posselt (PPE-DE).
Jeg har ingen kommentar til dette punkt, men til forretningsordenen, og jeg vil gerne rette en appel til Præsidiet og Formandskonferencen om en bedre tilrettelæggelse af møder. Hr. formand, fordi dagsordenen var fuldt besat i tirsdags, blev spørgetiden annulleret, hvilket egentlig er i strid med traktaten og forretningsordenen. I onsdags - i går - blev spørgetiden til Rådet reduceret med 35 minutter, fordi dagsordenen var fuldt besat. I dag var dagsordenen ikke så fuldt besat, og vi er allerede færdige kl. 17.36. Jeg vil gerne bede om, at møderne bliver tilrettelagt bedre. I dag er vi ikke færre, end vi var til de sidste møder, da torsdagsmødet stadig varede til kl. 18.30. Vi er ikke færre, end vi var til møderne om fredagen - og dog - og vi er ikke færre, end der ellers vil være i morgen, fredag. Derfor vil jeg gerne bede om, at vi fremover udnytter torsdag eftermiddag mere intensivt end hidtil og efter princippet: De, der rejser hjem, er selv skyld i det!
Formanden.
Formandskonferencen gav mig frie hænder med hensyn til at organisere tirsdagens dagsorden i lyset af, at hr. Solana var til rådighed forud for sin rejse til Madrid. Parlamentet forstod på trods af de konsekvenser, De beskriver, at det var det rigtige politiske valg på det pågældende tidspunkt.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.

