Kuulemistilaisuus kansanmurhista, rikoksista ihmisyyttä vastaan ja sotarikoksista, joihin totalitaariset hallinnot ovat syyllistyneet (8. huhtikuuta 2008) (keskustelu) 
Puhemies
(PT) Esityslistalla on seuraavana komission lausunto kansanmurhista, rikoksista ihmisyyttä vastaan ja sotarikoksista, joihin totalitaariset hallinnot ovat syyllistyneet.
Jacques Barrot
komission varapuheenjohtaja. - (FR) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluaisin kertoa teille kuulemisesta, joka koski rikoksia, joihin totalitaariset hallinnot ovat syyllistyneet. Tarkoituksenani on käsitellä huolenaiheita, joita parlamentti on syystä nostanut esille.
Huhtikuun 8. päivänä 2008 komissio ja puheenjohtajavaltio Slovenia järjestivät kuulemisen, joka koski rikoksia, joihin totalitaariset hallinnot ovat syyllistyneet. Neuvosto pyysi kuulemisen järjestämistä huhtikuussa 2007 neuvotteluissa, jotka koskivat puitepäätöstä rasismin ja muukalaisvihan vastaisesta toiminnasta. Kuulemisella pyrittiin parantamaan tietämystä siitä, miten jäsenvaltiot ovat selviytyneet totalitaaristen hallintojen rikosten seurauksista sekä siitä, millaisia menetelmiä ja tapoja ne ovat ottaneet käyttöön tämän haasteen kohtaamiseksi.
Kuulemisessa keskityttiin kahteen pääteemaan: totalitaaristen hallintojen rikosten tunnustaminen ja sovinnonteko. Aihe on arkaluontoinen, ja komissio halusi estää sen hyväksikäytön kaikissa muodoissa. Siksi se halusi erityisesti, että keskustelua kävisivät riippumattomat asiantuntijat ja akateemikot, joilla on eri taustat ja jotka ovat sitoutuneet tieteelliseen lähestymistapaan. Jäsenvaltiot ja Euroopan parlamentti kutsuttiin tilaisuuteen, ja olen iloinen siitä, että monille parlamentin jäsenille annettiin tilaisuus osallistua keskusteluun. Kuulemisessa edistettiin rakentavaa ja maltillista keskustelua. Yleisesti ottaen keskusteluissa nousi esille neljä seikkaa, joista komissio on erityisen huolissaan.
Ensinnäkin on tunne siitä, että uusia jäsenmaita olisi saatava tietoisemmaksi uusien jäsenvaltioiden traagisesta menneisyydestä. Tätä tunnustuksen puutetta olisi tarkasteltava huolellisesti, jotta estettäisiin unionin jakautuminen näin tärkeässä asiassa, jonka olisi itse asiassa yhdistettävä meidät.
Toiseksi keskusteluissa kävi ilmi, että sovinnonteko edellyttää tosiasioiden todentamista. Sovinnonteon hengellä, joka vaikuttaa Euroopan yhdentymisprosessiin, on nyt tärkeämpi merkitys kuin koskaan aikaisemmin. Useat sovinnonteon yhteydessä saadut kokemukset, joista keskusteltiin kuulemisessa, osoittavat, kuinka monimutkainen tämä tehtävä on. On kuitenkin syytä optimismiin. Kokemukset osoittavat, että perusoikeuksien kunnioittaminen on merkittävä tekijä todellisen sovinnon saavuttamisessa.
Kolmanneksi tapoja, joilla voidaan käsitellä tunnustamiseen ja sovinnontekoon liittyviä kysymyksiä, vaikuttaa olevan monia. Ei ole olemassa yhtä yleistä mallia, ja jokaisen jäsenvaltion on löydettävä se tapa, joka sopii parhaiten sen tilanteeseen.
Lopuksi keskusteluissa selvisi, että eurooppalaisia toimielimiä pyydetään käsittelemään näitä kysymyksiä täysipainoisemmin. Kuulemisessa eräs osallistujaryhmä toimitti asiakirjan, jossa esitettiin lukuisia toimintaehdotuksia. Komissio on pannut merkille kyseisen pyynnön, jossa Eurooppaa pyydetään puuttumaan enemmän näihin kysymyksiin. Samalla on kuitenkin korostettava, että jokaisen jäsenvaltion on itse löydettävä tapansa, jolla käsitellä näiden rikosten muistelua ja näiden kysymysten selvittelyä. Euroopan unioni ei voi korvata jäsenvaltioita tässä tehtävässä. Euroopan unionilla on hyvin vähän toimivaltaa tällä alalla. Sen tehtävänä on edistää tätä prosessia kannustamalla keskustelua, vaalimalla kokemusten ja parhaiden käytäntöjen vaihtamista ja tuomalla lukuisat toimijat yhteen.
Kaikki kuulemisessa esitetyt kannanotot on nyt analysoitava. Haluaisin kuitenkin korostaa, että komissio on päättänyt jatkaa prosessia, joka käynnistettiin neuvoston huhtikuussa 2007 antamalla julkilausumalla. Komission on toimitettava neuvostolle kertomus kaksi vuotta sen jälkeen, kun rasismin ja muukalaisvihan tiettyjen muotojen ja ilmentymien torjumista koskeva puitepäätös on tullut voimaan. Tämän jälkeen on mahdollista järjestää poliittinen keskustelu.
Samaan aikaan puheenjohtajavaltio Slovenia suunnittelee kuulemisessa esitettyjen kannanottojen julkaisemista. Komissio aikoo omalta osaltaan käynnistää tutkimuksen saadakseen tosiasioihin perustuvan yleiskuvan jäsenvaltioiden käyttämistä eri menetelmistä, lainsäädännöistä ja käytännöistä, joilla pyritään käsittelemään totalitaaristen hallintojen rikosten muistamista koskevaa kysymystä.
Komissio aikoo koulutusta ja kansalaisuutta koskevien tärkeiden seikkojen osalta tarkastella sitä, kuinka nykyisiä yhteisön ohjelmia voidaan edelleen hyödyntää tietoisuuden lisäämiseksi näistä asioista kaikkialla Euroopassa.
Johtopäätöksenä voidaan todeta, että on tärkeää edistää riippumatonta ja maltillista keskustelua näistä aiheista ja siirtyä vähitellen eteenpäin unionin toimivaltuuksien rajoissa. Komissio on luonnollisesti valmis osallistumaan täysipainoisesti tähän prosessiin.
Vytautas Landsbergis
PPE-DE -ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, puhuttaessa, keskusteltaessa ja lähestyttäessä erittäin tärkeää yhteistä kantaa, joka koskee totalitaaristen hallintojen rikosten tutkintaa Euroopassa, matkan varrella on yksi este, joka kaikista ilmeisimmin vaikeuttaa moraalisen ja lainsäädännöllisen menestyksen nopeampaa saavuttamista.
Suurin este on liki käsittämätön nyky-Venäjän hallituksen asenne. Neuvostoliitossa Stalinin ajalla tehtyjen rikosten osalta on sanottava, että sen sijaan, että Venäjää johtava eliitti ottaisi henkistä etäisyyttä ja tuomitsisi kunnolla räikeät ihmisyyttä vastaan tehdyt rikokset, sotarikokset ja muut vääryydet, se on päättänyt, ettei se seuraa natsiaikaista historiaansa käsitelleen Saksan esimerkkiä.
Ei, sen sijaan Neuvostoliiton Führeriä, Stalinia, ylistetään ja rikokset, joihin hän tai hänen rikollisjoukkonsa syyllistyivät, kielletään tai vähätellään. Tämän lisäksi hänen uhrejaan nöyryytetään ja halvennetaan. Tällä merkillisellä poliittisella käyttäytymisellä, joka on niin haitallista Venäjälle itselleen, ei saada totuutta esille. Sen sijaan se vaikuttaa edelleen väärällä tavalla eurooppalaisiin normeihimme ja tutkimusten oikeudenmukaisuuteen.
Meidän olisi ymmärrettävä kuinka tällainen ulkokultaisuus ja kaksinaismoralismi hyödyttävät uusnatseja ja niin edelleen. Se, joka sanoo, että ”no, ennen kuin virallinen Venäjä muuttaa mieltään, meidän on jähmetettävä oma mielemme ja seurattava Kremlin tahtoa tai lykättävä omia arviointejamme ja päätöksiämme”, on täysin väärässä.
Huolimatta siitä, kuinka karkealla tavalla Venäjän valtion palkkaamat poliittisen historian kirjoittajat yrittävät uudelleenkirjoittaa Euroopan historiaa, kaksi 1900-luvun verisintä kansainvälistä tyranniaa olisi arvioitava ja myös arvioidaan kunnolla muiden pienten kansallisten diktatuurien kanssa. Tämä on varmasti paras keino, jolla Eurooppa voi auttaa Venäjää sen tulevaisuuden osalta.
Jan Marinus Wiersma
PSE-ryhmän puolesta. - (NL) Arvoisa puhemies, ryhmämme tuki tämän keskustelun järjestämistä, koska olemme huolissamme kasvavasta poliittiseen puolueeseen sidoksissa olevien historiantulkintojen määrästä. Puhun tässä poliitikon ja sosiaalidemokraatin lisäksi myös historioitsijan ominaisuudessa. Tämänkaltaiset tulkinnat ruokkivat usein myyttejä, jotka saattavat toimia kasvualustana esimerkiksi muukalaisvihalle, koska niissä esitetään vain yksi puoli tarinasta. Tämä on tietenkin hyvin vaarallista Euroopalle, jossa on erittäin paljon monimuotoisuutta, etninen monimuotoisuus mukaan luettuna.
Historiaa koskeviin vaikeisiin kysymyksiin ei ole olemassa helppoja vastauksia. Väärinkäsityksiä luovat usein ne, jotka kertovat historiallisista tapahtumista populistiseen sävyyn. Lisäksi menneisyyttä vääristelemällä pyritään siihen, että ihmiset unohtaisivat aiemmat tapahtumat. Tästä esimerkkejä ovat holokaustin kieltäminen ja totalitaaristen hallintojen tekemien rikosten peittely. On olemassa myös valikoinnin vaara. Joskus historiallisia kriteereitä sovelletaan tiettyihin tilanteisiin, ja niitä jätetään huomioimatta toisissa tilanteissa. Joskus ei tehdä mitään eroja tilanteiden välillä, ja näin ollen kaikki tilanteet arvioidaan samalla tavalla. Tuloksena on, että ihmiset hämmentyvät eivätkä tiedä, mitä heidän olisi ajateltava menneisyydestä. Poliitikot ovat kaapanneet historialliset tosiasiat, koska on liian helppoa tehdä vertailuja.
Ryhmämme mielestä tämä on erityisen tärkeää tänä vuonna, koska tänä vuonna muistellaan Prahan kansannousua eli Prahan kevättä ja myös kristalliyötä. Meistä on tärkeää, että komissio ja neuvosto näyttävät esimerkkiä ja kannustavat keskustelua, joka perustuu tosiasioihin ja tieteelliseen tutkimukseen. Keskustelun tarkoituksena ei ole pyrkiä jonkinlaiseen yhteisen kannan muodostamiseen, vaan taata, että ihmiset ymmärtävät, että keskustelumme perustuu oikeisiin tietoihin. Lisäksi tarkoituksena on varmistaa, että keskustelua voidaan jatkaa asianmukaisesti.
Haluaisin jälleen kerran korostaa, että tarkoituksena ei tietenkään ole kaunistella tärkeitä ja kauheita historiamme tapahtumia. Ei tietenkään. Tarkoituksena on erityisesti, että niistä opitaan. Mutta meidän on varmistettava, että historiaa ei käytetä hyväksi. Tämä on tärkeä moraalinen kysymys. Mielestäni on tärkeää huomauttaa jälleen kerran, että meidän olisi tämän iltapäivän ja illan keskustelussa annettava puheenvuoro myös niille parlamentin jäsenille, joilla on omakohtaista kokemusta totalitaaristen hallintojen tekojen seurauksista. Meille tämä on tärkeä keskustelu, jota jatkamme ehdottomasti vuoden aikana.
Sarah Ludford
ALDE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, uskon, että kaikki vääryydet, joihin totalitaariset hallinnot ovat syyllistyneet - olipa kyse sitten fasistisista tai kommunistisista hallinnoista tai Stalinin hallinnosta - on paljastettava kokonaan. Mutta en kannata tällaisten rikosten osalta - koskivatpa ne sitten totalitaarisen tai autoritaarisen hallinnon syyllistymistä holokaustiin eli Shoahiin, kansanmurhiin, sotarikoksiin tai rikoksiin ihmisyyttä vastaan - niiden kieltämisen tai hyväksymisen rangaistavaksi tekoa itsessään sen enempää kuin kannatan sitä, että terrorismia koskeva niin kutsuttu julkinen provosointi, anteeksipyytely tai kaunistelu tehdään rangaistavaksi. Uskon, että kaikissa näissä tapauksissa sananvapauden olisi oltava kaikkein tärkeimmällä sijalla ja että rikoslakia olisi sovellettava vain silloin, kun kyse on selvästä yllyttämisestä vihaan, väkivaltaan tai terrorismiin. Sananvapaus kaikissa muodoissaan on välttämätöntä, jotta totuus voitaisiin tuoda esiin.
Eräs kuulemisen aiheista koski vääryyksien korjaamista, eikä oikeutta voi saada ilman totuutta. Etelä-Afrikan totuus- ja sovintokomissio on tästä kaikista tärkein esimerkki. Uskon, että eräs Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden viime vuosikymmenen saavutuksista, joka kuuluu niiden erityisiin ylpeydenaiheisiin, on kansainvälisen rikostuomioistuimen perustaminen. Mutta maailmassa on vielä vapaana kulkevia henkilöitä, joita ei ole rangaistu rikoksistaan. Uskon, että me Euroopassa emme ole toimineet riittävästi heidän saattamisekseen oikeuden eteen. En tiedä, mitä tapahtui sille hengelle, jonka avulla EU ryhtyi tukemaan kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista, kun kidutuslentoja ja salaisia vankiloita koskevaa salaista yhteistyötä oli ryhdyttävä käsittelemään totuudenmukaisesti. Jäsenvaltiot eivät ole vastanneet riittävällä tavalla raporttiimme, jonka laadimme vuosi sitten tällaisesta yhteistyöstä.
Olemme saaneet tietää, että Yhdysvalloissa kidutus Guantánamo Bayn vankileirillä ja muualla sallittiin korkeimmalla hallintotasolla. Yhdysvallat on tämän vuoksi menettänyt traagisella tavalla moraalisen auktoriteettinsa ja maineensa. Kyllä, meidän on kerrottava totuus näistä rikoksista - mutta asioita, joista on keskusteltava perusteellisesti, ei saa kriminalisoida.
Wojciech Roszkowski
UEN-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, Saksan natsihallinto ja Neuvostoliitossa ja Kiinassa kommunismia harjoittaneet hallinnot ovat 1900-luvun julmimpia totalitaarisia hallintoja. Nämä hallinnot syyllistyivät kauhistuttaviin rikoksiin. Kuolonuhrien kokonaislukumäärä on todennäköisesti yli 100 miljoonaa. Heitä tapettiin holokaustissa ja joukkoteloituksissa, joukkokarkotuksissa ja nälkään näännyttämisen seurauksena kuolemanleireissä ja keskitysleireissä.
Natsijärjestelmässä ihmisiä murhattiin rotusyistä ja kommunistisessa järjestelmässä luokkasyistä. Ideologioissa, joihin nämä järjestelmät perustuivat, kokonaisia kansalaisten ryhmiä jätettiin oikeusvaltion periaatteiden ulkopuolelle. Näissä ideologioissa kyseisten ihmisten osana oli kuolla tai joutua fyysiseen ja sosiaaliseen alennustilaan, jotta voitaisiin muodostaa uusi ja muka parempi yhteiskunta. Uskontoja kohtaan ilmaistiin erityistä vihaa. Näissä järjestelmissä yksinvalta ulottui myös kieleen, josta tehtiin propagandan ja terrorin väline.
Tänään, yli 60 vuotta sen jälkeen kun toinen maailmansota päättyi, ja yli 12 vuotta neuvostokommunismin kaatumisen jälkeen, on uskomatonta, että Euroopan unionista löytyy edelleen henkilöitä, jotka kieltäytyvät tunnustamasta sitä, että kommunismi oli rikollista. Kommunismin menneisyyden suhteellistamiseksi juonitellaan useilla eri tavoilla. Millaisella moraalisella perusteella voidaan puolustaa sitä väitettä, että natsismin uhreilla on enemmän merkitystä kuin kommunismin uhreilla? Miksi emme kykene tekemään tästä jonkinlaista yhteistä päätöstä?
Hyvä komission jäsen, tässä ei ole kyse vain yksittäisistä jäsenvaltioista. Jos unioni on sitä mieltä, että se on vastuuntuntoinen ja kykenee käsittelemään rasismia ja muukalaisvihaa, sen olisi kerättävä tarpeeksi rohkeutta myös kommunismin aikaisten rikosten tuomitsemiseen. En sano tätä vain poliitikkona, vaan myös historioitsijan ominaisuudessa. Se, että näillä järjestelmillä oli samankaltaisia piirteitä, ei välttämättä tarkoita, että niitä ryhdyttäisiin pitämään vastaavanlaisina. Kommunismin aikaisten rikosten ainutlaatuisuuden korostaminen ei mitenkään lievennä natsien tekemiä rikoksia. Näin on myös toisin päin. Yksinkertaisesti ilmaistuna, sopivaisuussäännöt ja näiden hallintojen lukemattomien uhrien muistaminen edellyttää sitä, että molemmat hallinnot tuomitaan. Parlamentissa perustamamme työryhmä, jonka nimi on United Europe United History (Yhdistynyt Eurooppa, yhdistynyt historia), ja jolla on jo noin 50 jäsentä, pyrkii siihen, että nimenomaan tällainen tuomitseminen toteutetaan.
Daniel Cohn-Bendit
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, olen sitä mieltä, että meillä on kolme velvollisuutta tässä asiassa. Ensin meidän on muotoiltava yhtenäinen eurooppalainen tulkinta sodasta ja sotien syistä, toisin sanoen, yhteinen eurooppalainen muisti.
Ei ole mitään järkeä jatkaa tätä loputonta keskustelua ja vertailla Stalinin ajan rikoksia ja natsien rikoksia toisiinsa. Kyseessä on kaksi erilaista totalitaarista järjestelmää, kaksi erilaista rikollista järjestelmää, vaikka niiden välillä onkin rakenteellisia samankaltaisuuksia. Tietenkin voimme pitää keskustelua avoimuudesta, demokratiasta ja niin edelleen tapana osoittaa yhteistä tulkintaa. Ovathan Euroopan unioni ja yhteinen perusoikeuskirja esimerkkejä yhteisestä vastareaktiosta. Unioni ja perusoikeuskirja itse asiassa heijastavat opetuksia, joita on opittu näistä kahdesta totalitaarisesta järjestelmästä, jotka aiheuttivat niin paljon tuhoa maanosassamme.
Toiseksi: jos katsomme ympärillemme, näemme Ruandan, Bosnian, Darfurin ja niin edelleen. Tämä tarkoittaa, että ihmisten tuhoaminen jatkuu. Kuten Sarah Ludford sanoi perustellusti, me tarvitsemme kansainvälistä rikostuomioistuinta ja yhteisiä sääntöjä. Tänään meidän on pyrittävä takaamaan, että kaikki sivistyneet valtiot tunnustavat rikostuomioistuimen, jotta tällaisista rikoksista, jotka vaihtelevat ja jotka eivät ole samanlaisia, mutta jotka luetaan rikoksiksi, todella voidaan langettaa tuomiot.
Me voimme vastata tällaisiin rikoksiin vain, jos pystymme tuomaan vastuulliset henkilöt oikeuteen, olivatpa he sitten Guantánamossa, Darfurissa tai Bosniassa Bosnian serbien joukossa. Oikeutta voi olla vasta sitten, jos syylliset saadaan oikeuden eteen. Nämä ovat historiasta saamiamme opetuksia, minkä takia uskon, että tällaiset komission aloitteet ovat mielenkiintoisia, jos muodostamme lopulta niiden avulla yhteisen totalitarismin vastaisen kannan.
Francis Wurtz
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (FR) Arvoisa puhemies, aiomme tukea kaikkia toimia rasismin ja muukalaisvihan poistamiseksi, perusoikeuksien edistämiseksi ja erityisesti sotarikoksien, ihmisyyden vastaisten rikosten ja kansanmurhan varauksettomaksi tuomitsemiseksi. Me teemme tämä ajasta ja paikasta riippumatta. Näitä asioita torjuttaessa menneisyyden rikosten ja tällä hetkellä kaikkialla maailmassa tapahtuvien tragedioiden osalta ei saa olla mitään tabuja.
Euroopan historiassa tämä koskee tietenkin natsismia. Tämä pätee myös Mussolinin, Pétainin, Francon, Salazarin ja kreikkalaisten everstien fasistisiin hallintoihin. Olemme myös täysin valmiita toistamaan uudelleen, että tuomitsemme jyrkästi Stalinin ajan kammottavat rikokset. Kolonialismin aikaisia tapahtumia ei myöskään saa unohtaa.
Sen, että emme halua tehdä kompromisseja, on erityisesti pädettävä rasistisiin, muukalaisvastaisiin ja yltiöpäisen uusfasistisiin tahoihin, joita edelleen suvaitaan nykyään hyvin korkealla tasolla eräissä Euroopan unionin uusissa ja vanhoissa jäsenvaltioissa. On vain yksi aihe, josta eräät henkilöt saattavat olla meidän ryhmäämmekin vahvemmin sitä mieltä, että sitä on mahdoton hyväksyä. He tekivät henkilökohtaisia uhrauksia taistelussa, joka koskee modernin historian pahinta kansanmurhaa. Kyse on vaivihkaisesta yrityksestä aliarvioida natsismia niin, että se sijoitetaan yleisempään ryhmään, johon kuuluvat stalinismi ja jopa ne hallinnot, jotka olivat vallassa Keski- ja Itä-Euroopassa ennen Berliinin muurin kaatumista.
Haluaisin siteerata kolmea lausuntoa, joita aiheesta on annettu monien muiden lausuntojen lisäksi. Kaikki kolme lausuntoa puhuvat puolestaan. Ensinnäkin tässä on katkelma lausunnosta, jonka saksalainen Neuengammen keskitysleiriltä selvinneiden henkilöiden yhdistys antoi. Lainaan yhdistystä:
(DE) ”Neuengammen yhdistys on aina vastustanut kansallissosialismin yhdistämistä stalinismiin”.
(FR) Seuraavaksi esitän Buchenwaldin keskitysleirin entisten vankien neuvoa-antavan lautakunnan kommentin. Lainaan lautakuntaa: ”Ne, jotka pyrkivät tekemään yleistyksiä, vääristävät natsien julmuuksien merkitystä Saksan historiassa”.
Lopuksi lainaan Saksan juutalaisia edustavan keskusneuvoston pääsihteeriä, joka tuomitsee tahot, jotka pyrkivät tekemään vertailuja Saksan demokraattisen tasavallan ja natsihallinnon välillä. Tässä lainaus: ”Niiden rinnastamisyrityksillä pyritään väheksymään sitä, kuinka laajamittaista miljoonien viattomien miesten, naisten ja lasten oikeuksien riistäminen, karkotukset ja joukkotuhoaminen natsidiktatuurin aikana oli”.
Kiitos siitä, että ajattelitte hieman näitä asioita.
Bernard Wojciechowski
IND/DEM-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, sota on yksi asia, kansakuntien tuhoaminen ja rikokset ihmisyyttä vastaan toinen. Kaikissa sodissa ei pyritä tuhoamaan häviävää osapuolta, ja kansakunta voidaan tuhota ilman sotaa. Usein ylitsevuotava viha, joka kohdistui valtaajiin ja sortajiin, täytti niiden sielut, joita kohtaan tehtiin vääryyttä - näin Hannibal ja Mithridates suhtautuivat roomalaisiin. Mutta tätä ei voida verrata niihin vihantunteisiin, joita syntyi 1900-luvun rikollisten sieluissa.
Sen vuosisadan historiasta tuli paljon enemmän kuin tiettyjen kansakuntien kärsimä vääryyksien summa. Siitä tuli lisä ihmisyyden historian ja epäinhimillisyyden historiaan. Filosofi Kant kirjoitti seuraavan imperatiivin: toimi niin, että ihmisyys kaikissa muodoissaan olisi sinulla päämäärä eikä pelkkä väline.
Siitä, mistä kansanmurharikokset juontavat juurensa, on usein väitelty kiivaasti. Olisi parempi kysyä, miksi kukaan ei estänyt tällaisia rikoksia ajoissa. Totalitaarisessa politiikassa kaikki suunniteltiin ja laskelmoitiin. Sen ensimmäisenä askeleena oli olla paljastamatta mitään ennenaikaisesti ja teeskennellä ystävää viimeiseen hetkeen saakka. Puhun tästä asiasta, koska tänään avoimen parafasistisia ja parakommunistisia ryhmiä toimii monissa valtioissa. Tämän vuoksi kuulemisessa järjestetyt kaksi ensimmäistä istuntoa, jotka koskivat totalitaaristen rikosten historiaa, olivat niin tärkeitä. Puhukaamme suoraan, jotta voisimme selkeästi määritellä sen, mitä ei saa missään tapauksessa alistaa niin kutsutun historian uudelleenkirjoituksen kohteeksi.
Kansanmurha ei ole ilmiö, jota voi vastustaa vain yksi kansakunta. Koko sivistyneeseen maailmaan kuuluvan yhteisön on vastustettava sitä. Tämä on yksi niistä syistä, miksi se on Euroopan unionin yhteinen tehtävä.
Slavi Binev
(BG) 1900-luvun aikana kommunistien ja natsien totalitaaristen hallintojen lisäksi myös Ottomaanien valtakunnassa loukattiin hirveällä tavalla bulgarialaisten ja armenialaisten ihmisoikeuksia. Ottomaanien valtio kohdisti melkein viiden vuosisadan ajan bulgarialaisiin väkivaltaa, jossa oli kansanmurhan piirteitä. Bulgarialaisia orjuutettiin laajamittaisesti, tuhottiin tai pakotettiin kääntymään islamiin, mikä oli käytännössä määrätietoista etnistä puhdistusta. Toinen kiistämätön tosiasia on, että Turkin viranomaiset karkottivat ja tappoivat puolitoista miljoonaa armenialaista vuosina 1915-1917. Kaikki nämä bulgarialaisten ja armenialaisten vastaiset toimet vastaavat täysin rikoksia, jotka määritellään YK:n asiakirjoissa, jotka koskevat kansanmurhasta syyttämistä ja rankaisemista. Armenialaisten ja turkkilaisten kansanmurhan tunnustamisella Turkin tasavallalle lähetettäisiin selkeä viesti siitä, että sen on hyväksyttävä vastuunsa ja pyydettävä anteeksi sortoa, jonka se kohdisti bulgarialaisiin viiden vuosisadan ajan, ja rikoksia ja joukkomurhia, joihin se syyllistyi, ja korvattava pakolaisten perillisille kärsimykset ja ryöstetty omaisuus, joka on edelleen Turkissa.
Christopher Beazley
(FR) Hyvä komission jäsen, pyydän anteeksi, mutta olin hyvin järkyttynyt siitä, miten avasitte tämän keskustelun. Te kerroitte, että komissio piti maltillisen keskustelun rikoksista ihmisyyttä vastaan. Te puhuitte siitä, kuinka monimutkainen tämä tehtävä on, ja lopuksi sanoitte, että Euroopan unionilla on erittäin vähän toimivaltaa tällä alalla.
Tunnette hyvin kolleganne Siim Kallasin. Kun hänen vaimonsa oli kaksivuotias, Stalin karkotti hänet ja hänen äitinsä ja isoäitinsä. Eräs toinen kolleganne, komission jäsen Frattini, joka jättää meidät pian, sanoi seuraavaa kirjeessään parlamentin jäsen Landsbergisille: ”Teidän historianne - viitaten liettualaisten kärsimyksiin Stalinin vallan alla - teidän historianne on meidän historiaamme”.
Hyvä komission jäsen, voisitte ehkä selittää asioita perusteellisemmin vastauksessanne, koska voi olla, että ymmärsin väärin. Uskon, että juuri täällä parlamentissa ja neuvostossa on tehty paljon unohdettujen kuolleiden muistamiseksi. Tämä johtuu siitä, että me emme puhu kuin poliitikot, me kohdistamme sanamme suurelle yleisölle. Puolassa ja Baltian valtioissa elää edelleen ihmisiä, jotka menettivät vanhempansa ja isovanhempansa, mutta kukaan ei muista heitä. En usko, että keskustelu kuuden miljoonan juutalaisen kärsimyksistä voi olla maltillinen. Tämän vuoksi tällaisen keskustelun pituus ja tapa, jolla sitä käydään, ovat hyvin tärkeitä tekijöitä. Kuten kolleganne sanoisi, Keski- ja Itä-Euroopan historia on meidän historiaamme. Meidän englantilaisten ja ranskalaisten ongelmana on se, että olimme Stalinin liittolaisia sodan lopulla. Englantilaisilta kului 30 vuotta sen myöntämiseen, että Katyńin joukkomurha oli rikos, johon Stalin syyllistyi. Hitler ei syyllistynyt siihen.
Helmut Kuhne
(DE) Arvoisa puhemies, jokainen 1900-luvun totalitaarinen ja autoritaarinen hallinto on vainonnut meitä sosiaalidemokraatteja. Näitä hallintoja ovat esimerkiksi olleet natsihallinto, Stalinin ja hänen rikollistensa hallinto ja Francon ja Mussolinin hallinnot. Luettelo on pitkä. Näin ollen me emme vain hyväksy sitä, että Stalinin aikaiset rikokset tutkitaan uudelleen, me olemme siihen tyytyväisiä. Me voimme vain kehua sitä.
Kuitenkin tämä tutkimus olisi tehtävä historiantutkimuksen menetelmiä koskevien sääntöjen mukaisesti. Sitä ei saa sekoittaa sääntöihin, jotka pätevät rikostuomioistuinten menettelyissä. Meidän on varottava sekoittamasta näitä asioita keskenään. Kyse ei ole uhrien laskemisesta tai Nürnbergin sotarikosoikeudenkäyntien uudelleenjärjestämisestä. Tällä kertaa syytämme ideologiaa tunnistettujen rikollisten sijaan.
On kuitenkin myös kohtia, joista meidän on selkeästi kieltäydyttävä, ja me sosiaalidemokraatit olemme tunnistaneet niistä muutaman. Me emme hyväksy yritystä, jolla pyritään luomaan uusi kehys Euroopan historian tulkitsemiseksi. Tämä ajatus kävi ilmi eräiden tämän parlamentin jäsenten puheenvuoroista, jotka he pitivät kokouksessa, joka järjestettiin tämän vuoden tammikuun 22. päivänä. Me vastustamme ehdottomasti näkemystä siitä, että historiankäsitys, jonka mukaan natsit toteuttivat Euroopan juutalaisten tuhoamisen, olisi neuvostohallinnon luoma. Me vastustamme tuota näkemystä.
Me vastustamme sitä vielä vakaammin sen takia, että vuonna 2006 saimme selville, että eräs toinen kollega, joka kannattaa samankaltaista ideologiaa, lähetti kaikille tämän parlamentin jäsenille sähköpostitse joukkokirjeen, jossa hän kertoi, että kaksi latvialaista SS-osastoa toimi Saksan joukkojen alaisuudessa. Näin ollen hän vähätteli niiden osaa. Me vastustamme myös tätä tulkintaa erityisesti ensimmäisen lauseen osalta. Me emme myöskään allekirjoita väitettä, jonka mukaan länsi ei tehnyt mitään edistääkseen muutosta Neuvostoliiton hallitsemassa Euroopan osassa.
Kansalaisoikeusliikkeet saivat kyseisissä maissa hengitystilaa nimenomaan Helsingissä pidetyn ETYJ-kokouksen ansiosta. Se johti menestyksekkääseen ja onnelliseen lopputulokseen, minkä näemme tänä päivänä toivottaessamme kyseisten valtioiden edustajat tervetulleiksi parlamenttiimme. Nämä ovat kohtia, joista pidämme kiinni ja joiden toteuttamista aiomme jatkaa.
Ģirts Valdis Kristovskis
(LV) Arvoisa puhemies, olemme tottuneet puhumaan Euroopan parlamentissa yhteisistä arvoista ja yhteisestä ja totuudenmukaisesta historiasta, mutta joskus syntyy väärinkäsityksiä. Hyvä komission jäsen Barrot, sanoitte perustellusti, että Euroopassa on edelleen välttämätöntä löytää totuus. Me puhumme sovinnosta, mutta emme ehkä siinä laajuudessa, kuin Daniel Cohn-Bendt on sitä ehdottanut. Komission jäsen Frattinin ansiosta kuuleminen tosin järjestettiin. Pystyin osallistumaan kuulemiseen ja käyttämään siellä useita puheenvuoroja. Mielestäni keskustelu oli ytimekäs. Mitä jäi valitettavasti puuttumaan, oli selkeä, määrätietoinen ja tarkka lausunto lisätoimista. Valitettavasti Venäjän edustajat selittelivät jatkuvasti rikoksia, joita totalitaarinen kommunistihallinto teki Neuvostoliiton miehittämillä alueilla. Venäjän reaktio ei ole mikään yllätys, mutta mitä Euroopan unioni aikoo tehdä? Aikooko se jatkaa kaksinaismoralismiaan? Aikooko se vaatia natsien rikosten tunnustamista ja samalla kieltää muut tapahtumat tai vähätellä niitä karkeasti jäsenvaltioissa? Aikooko se vaatia, että langetetaan vankeusrangaistuksia, joiden enimmäiskesto on kolme vuotta? Aikooko se samalla sulkea silmänsä rikoksilta, joihin Neuvostoliiton totalitaarinen hallinto syyllistyi? Eräät Neuvostoliiton totalitaarisen hallinnon uhreista ovat edelleen elossa, mutta Euroopan unionin kanta ei tyydytä heitä millään tavalla - itse asiassa tilanne on vielä pahempi, koska kyseisen kannan vuoksi heidän nöyryyttämisensä jatkuu. Kyse on EU:n kansalaisista. Euroopan parlamentin olisi asetuttava moista vääryyttä vastaan. Valitettavasti näemme jatkuvasti poliittisten ryhmien puheenjohtajien päättävän tätä kysymystä koskevan päätöslauselmaesityksen jättämistä vastaan. Siksi meillä ei ole asiakirjaa näistä ajatuksista, joita ilmaisemme täällä tänään. Hyvä jäsen Barrot, vetoan teihin, että ette luovu tästä tärkeästä tavoitteesta, vaan ponnistelette sen eteen, että päästäisiin yhteisymmärrykseen ja totuudenmukaiseen historiankäsitykseen sovinnon nimessä. Kiitos.
László Tőkés
(HU) Arvoisa puhemies, Ceauşescun vastainen kansannousu Romaniassa sai alkunsa siinä kirkossa, jossa käyn. Olen kokenut tuskallisesti sen, mitä kommunismi todella on. Tämän vuoksi panen tyytyväisenä merkille, että Euroopan unionin huomio keskittyy jälleen totalitaaristen hallintojen rikollisiin tekoihin. Maailma toimii edelleen kaksinaismoralistisesti tapauksissa, jotka koskevat kansallissosialismin ja kommunismin aikana tehtyjä rikoksia ihmisyyttä vastaan. Toisin kuin fasismin kohdalla, kommunismia harjoittaneita tahoja vastaan ei vielä ole ollut oikeudenkäyntiä. Molemmat diktatuurihallinnot tukahduttivat vapauden, ihmisoikeudet ja kirkkojen toiminnan. Ne raunioittivat kansallisiin vähemmistöihin kuuluneiden kansalaistensa elämän. Fasismille ja kommunismille on tyypillistä se, että niiden aiheuttamien inhimillisten ja sosiaalisten tragedioiden laajuus on valtava. Poliittinen, historiallinen, inhimillinen ja moraalinen jälkikäsittely on hädin tuskin alkanut. Sitä on jatkettava. Otetaan esimerkiksi Romania ja Tismăneanun raportti. Olen vakaasti sitä mieltä, että menneisyyden tapahtumat on kohdattava, jotta vuonna 1989 alkanut hallinnon vaihtuminen saataisiin päätökseen. Todellinen entisten kommunististen valtioiden Eurooppaan integroituminen edellyttää totuuden ja jälkikäsittelyn lisäksi diktatuurin tuomitsemista.
Tunne Kelam
(EN) Arvoisa puhemies, samalla tavoin kuin Itämerestä tuli EU:n alueen sisämeri vuonna 2004, menneisyyden kokemuksista, joista 10 uutta jäsenvaltiota kärsivät totalitaaristen kommunistihallintojen vallan alla, on tullut koko Euroopan ongelma.
Olen ehdottomasti samaa mieltä parlamentin jäsenen Cohn-Benditin kanssa: tarvitsemme yhtenäisen tai yhteisen tulkinnan yhteisestä historiastamme. Niinpä kyse ei ole tuomitsemisesta, vaan kaikkien rikosten moraalisesta ja poliittisesta tarkastelusta. Meitä pyydetään takaamaan, että kaikki ihmisyyttä vastaan tehdyt rikokset, kaikki kansanmurhat ja tiettyä sosiaalista luokkaa vastaan tehdyt rikokset ja kaikki sotarikokset käsitellään tasaveroisella tavalla. Oikeus kuuluu poikkeuksetta kaikille Euroopan kansalaisille.
Siinä mielessä olenkin hieman pettynyt komission lausuntoon, jonka pääsanomana on, että kommunistisen totalitarismin tutkiminen on jokaisen valtion sisäinen asia. Olen huolissani siitä, että sillä pahennetaan kaksinaismoralismia, koska natsismia ja fasismia ei selvästi pidetä minkään EU:n jäsenvaltion sisäisenä asiana. Kaikenlainen uusnatsien toiminnan ja rasismin ilmeneminen nähdään suorana uhkana Euroopan yhteisille arvoille.
Mitä meidän on siis tehtävä? Kommunististen hallintojen uhreja ja heidän jälkeläisiään on kymmeniä miljoonia. Nykyisessä tilanteessa on todennäköistä, että he tuntevat itsensä toisen tai kolmannen luokan uhreiksi. Kuuluisaa ”ei koskaan enää” -ajatusta ei edelleenkään ole luvattu heille.
Lopuksi totean, että tämä ei ole menneisyyden ongelma. Poliittisen ja moraalisen tarkastelun puute vaikuttaa meihin edelleen tänään. Se myös vääristää yhteistä tulevaisuuttamme. Olisiko mahdollista kuvitella Neuvostoliiton KGB-johdon valtaanpaluu Venäjällä tai kommunististen poliittisten voimien elpyminen Saksassa, jos niissä olisi tehty selvitys kommunistisesta järjestelmästä sen jälkeen, kun kylmä sota loppui?
Józef Pinior
(PL) Arvoisat puhemies ja komission jäsen, haluaisin avata tämän päivän keskustelun muistelemalla Puolan sosiaalidemokraattisen puolueen johtajaa Kazimierz Pużakia, jota voitaneen pitää tämän keskustelun symbolina. Pużak, joka oli Puolan sosiaalidemokraattisen puolueen johtaja, pidätettiin ensimmäisen kerran 1900-luvun alkupuolella vuonna 1911. Hän toimi myös Puolan maanalaisen sosiaalidemokraattisen puolueen johtajana toisen maailmansodan aikana taistelussa natseja vastaan. Neuvostoliiton sisäasiainkansankomissariaatti NKVD pidätti hänet vuonna 1945, ja hän kuoli traagisesti 30. huhtikuuta 1950 vankilassa, jonne Stalinin Neuvostoliitto oli hänet tuominnut.
Meille sosiaalidemokraateille demokratia, ponnistukset ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion periaatteen puolesta ja liberaalidemokratian periaatteet olivat aina politiikan perusta. Tämä on perintömme Euroopassa tänään. Samalla hyvä komission jäsen, ja puhun erityisesti teille, historia on tänään valitettavasti manipuloinnin kohteena. Kyse on eräänlaisesta ristiretkestä ja kolonialismista, jota populistioikeisto ja nationalistiset liikkeet toteuttavat. Tämä luo ristiriitaisia tilanteita, joissa nationalistinen oikeisto haluaa historiantutkimusta ja uusia tuomioistuimia, mutta vastustaa samalla perusoikeuksien kirjaa osana eurooppalaista lainsäädäntöä. Tämä on todellakin käsittämätön ristiriita.
Demokratia, oikeusvaltion periaate ja liberaali demokratia ovat nykyisen Euroopan perusta. Euroopan yhtenäisyys, perusoikeuksien kirja, oikeusvaltion periaate, joka on voimassa kaikkialla maailmassa, kidutuksen ehdoton vastustaminen - tämä on vastauksemme, joka juontaa juurensa 1900-luvun perintöön: ponnistelu demokratian saavuttamiseksi, ponnistelut kaikenlaisia diktatuureja ja totalitaarisia hallintoja vastaan.
(Suosionosoituksia)
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Arvoisa puhemies, kansanmurha määritellään kansainvälisessä laissa, ja tämä määritelmä perustuu YK:n yleissopimukseen. Puolalaisena - ja kansalaisena, joka tulee maasta, jossa toteutettiin kansanmurha - uskon, että tämä määritelmä olisi laajennettava koskemaan kahta kohtaa.
Siinä olisi korostettava, että kansanmurhassa pyritään säännönmukaisesti hävittämään kansallisidentiteetin tunne tuhoamalla intellektuaalinen ja kulttuurinen eliitti. Puola on tästä esimerkki. Toisen maailmansodan aikaan saksalaiset ja venäläiset murhasivat siellä etupäässä älymystön edustajia, professoreita ja papistoa. Toiseksi olisi mietittävä sitä, miten kansainvälisessä laissa olisi rangaistava historiallisten valheiden kertomisesta, propagandan levittämisestä ja kieltäytymisestä tunnustaa syyllisyys kansanmurhaan. Esimerkkinä tästä on Venäjän asenne Stalinin aikaisia rikoksia sekä Katyńin joukkomurhaa kohtaan.
Puola kannattaa Ukrainan liittymistä Euroopan unioniin. Jotta historia ei kuitenkaan erottaisi vaan yhdistäisi meitä, uskomme, että Ukrainan olisi tunnustettava toisen maailmansodan aikana tehdyt rikokset, jotka kohdistuivat puolalaisia ja juutalaisia vastaan. Tällöin yli 150 000 ihmistä kuoli.
Euroopan unionin pitäisi olla organisaatio, joka toimii esimerkkinä tinkimättömästä kansanmurhan vastaisesta työstä. Tämän vuoksi meidän olisi kansojen valitsemien poliitikkojen ominaisuudessa tuomittava kommunismi rikollisena ideologiana ja rikollisena järjestelmänä.
Miguel Angel Martínez Martínez
(ES) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, historiallisten tapahtumien muistaminen on välttämätöntä Euroopan rakentamisprosessille. Jotta tämä prosessi olisi täysin menestyksekäs, on hyvin tärkeää ymmärtää, että se edustaa nationalismin, totalitarismin, suvaitsemattomuuden, itsevaltiuden ja sodan hävittämistä ja eurooppalaisuuden, vapauden, kunnioituksen, demokratian ja rauhan luomista arvoina, jotka hallitsevat tapaa, jolla elämme yhdessä Euroopassa.
Meidän on opetettava tämän päivän nuorille seuraavat asiat: meidän on kerrottava heille menneisyyden tapahtumista ja nykyisestä edistyksestä niin, että emme piilottele rikoksia ja virheitä, joista oli selvittävä. Lisäksi on korostettava uhrauksia, joita oli tehtävä niistä selviämiseksi.
Kun tunnemme menneisyytemme, voimme välttyä lankeamasta samaan ansaan uudelleen.
Voimme siirtyä eteenpäin vain, kun tunnemme totuuden. Koko totuuden. Meidän on vakaasti tuomittava menneisyydessämme tehdyt julmuudet niin, että emme vähättele ja ainakaan vääristele niitä, emmekä hairahdu kylmän sodan aikaiseen manikealaiseen logiikkaan, jossa länsi edusti hyvää ja Itä-Eurooppa pahaa. Kerromme, että oli demokratian ja totalitarismin kannattajia, mutta emme piilottele totuutta siitä, että sekä Länsi-Euroopalla että Itä-Euroopalla oli omat totalitarismin kannattajansa, jotka olivat yhtä lailla vastenmielisiä ja rikollisia.
Espanjalaisena demokraattina tunnen myötätuntoa demokraatteja kohtaan, jotka joutuivat omissa valtioissaan Stalinin uhreiksi, mutta pyydän myös heitä osoittamaan solidaarisuuttaan niitä espanjalaisia kohtaan, jotka elivät ja kärsivät kenraali Francon diktatuurin ikeessä.
Me ymmärrämme itäeurooppalaisten tragedian. He joutuivat elämään totalitaaristen hallintojen alla, jotka vaihtoivat muotoaan. Heidän on kuitenkin ymmärrettävä meidän tragediamme, joka johti saman rikollisen diktatuurin muodon säilyttämiseen ja kansamme sortoon.
Voimme siirtyä eteenpäin vain, kun tunnemme totuuden. Koko totuuden. Lopuksi muistamme vielä sen, että Stalin ei toiminut yksin Teheranissa, Jaltalla ja Potsdamissa. Länsivaltojen edustajat tekivät päätökset yhdessä hänen kanssaan. Siksi kaikki olivat vastuussa Euroopan jakaantumisesta ja sorrosta, rangaistuksista ja kärsimyksistä, joita useiden miljoonien eurooppalaisten oli koettava eri totalitaaristen hallintojen vallan alla.
Tietenkin Keski- ja Itä-Euroopalla on suurempi vastuu stalinismista, mutta on myös totta, että oman valtioni osalta suurimman vastuun kantavat läntiset demokratiat, jotka hyväksyivät Hitlerin ja Mussolinin luoman Francon tyrannian osana vapaata maailmaa ja osallistuivat hänen harjoittamiinsa rikoksiin.
Arvoisa puhemies, olemme saavuttaneet paljon yhdessä yhdistyneenä Eurooppana. Eurooppa on sitä vahvempi ja tarjoaa sitä parempia takeita vapaudelle ja demokratialle, mitä enemmän sen rakentaminen perustuu tietoisuuteen edistyksestä, jota edustaa se, että osallistumme hankkeeseen, jossa tunnistetaan ja tuomitaan menneisyytemme pimeä puoli rakentaaksemme tulevaisuuden, joka on omistettu meidät yhdistäville arvoille.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Haluaisin ilmaista tyytyväisyyteni sitä kohtaan, että tämänpäiväinen keskustelu, joka koskee verisiä totalitaarisia järjestelmiä, on mahdollinen. On valitettavaa, että keskustelu on niin lyhyt ja pintapuolinen. Se, että yleisestä sopivan päätöslauselman hyväksymistä koskevasta periaatteesta on luovuttu, antaa ajattelemisen aihetta.
On myös mielenkiintoista, että saksalainen kansallissosialismi, johon viitataan usein natsismin käsitteellä, käsitellään ja mainitaan unionin eri tasoilla ensin. Kansainvälistä sosialismia eli kommunismia koskevaa aihetta vältellään hiljaisuudessa. Näitä järjestelmiä yhdisti yhteisten ideologisten juurten lisäksi käytännön tason yhteistyö. Kommunismi juontaa juurensa Rosa Luxemburgin, Liebknechtin, Marxin, Leninin ja Stalinin ajatuksista. Se johti kymmenien miljoonien Keski- ja Itä-Euroopan asukkaiden suunniteltuihin murhiin. Monet veriset rikokset, kuten esimerkiksi Katyńin joukkomurha, ovat olleet tähän päivään saakka tabuja, ja näitä rikoksia ei voida kutsua niiden oikealla nimellä, mikä kuuluu seuraavasti: kansanmurha.
Demokraattinen Eurooppa on mahdollista rakentaa ainoastaan totuuden perustalle, mukaan lukien totuus ihmisyyden vastaisesta kommunistisesta totalitarismista. Olemme epäinhimillisten järjestelmien uhreille sen velkaa, että muistamme heitä ja pyrimme saamaan heille oikeutta. Tämä ei kuitenkaan koske vain heitä, sillä ennen kaikkea olemme sen velkaa nykyisille ja tuleville sukupolville. Meidän on taattava, että nämä tapahtumat eivät toistu.
Libor Rouček
(CS) Arvoisa puhemies, 1900-luku oli Euroopassa totalitaaristen ja autoritaaristen hallintojen aikaa. Se oli natsismin ja fasismin, kommunismin ja sen kaikista kauhistuttavimman suuntauksen, stalinismin, ja useiden Espanjan, Portugalin, Kreikan ja muiden valtioiden oikeistodiktatuurien aikaa. Niitä kauheuksia ja rikoksia, jotka ovat näiden hallintojen perintöä, ei saa koskaan unohtaa. Olen näin ollen tyytyväinen tähän keskusteluun menneisyydestä. Tämän keskustelun olisi kuitenkin perustuttava täysin puolueettomiin, tasapuolisiin ja tieteellisiin perusteisiin. Sitä ei saisi missään tapauksessa käyttää hyväksi poliittisiin tarkoitusperiin. Valitettavasti näin kuitenkin tapahtuu usein.
Jos esimerkiksi tarkastelemme monia Euroopan unionin uusia jäsenvaltioita mukaan lukien oma maani Tšekin tasavalta, näemme jatkuvia hyökkäyksiä kaikkeen, joka edustaa vasemmistoa tai keskustaa, kaikkeen vasemmistolaiseen. Oikeistolaiset poliitikot, toimittajat ja niin kutsutut historioitsijat, jotka olivat kommunistihallinnon jäseniä ja hankkivat lääkärin tai insinöörin tittelin kommunistihallinnon koulutuslaitoksissa, arvostelevat jatkuvasti ankarasti sosiaalidemokraattisia puolueita ikään kuin ne olisivat jonkinlaisia kommunistisia tai jälkikommunistisia puolueita siitä huolimatta, että nimenomaan sosiaalidemokraatit tekivät ponnistuksia kommunismia vastaan niin kotona kuin maanpaossa 40 vuoden ajan. Tšekkiläisiä sosiaalidemokraatteja kuoli kommunistien vankiloissa. He järjestivät ensimmäisen kommunismin vastaisen kapinan koko neuvostoblokissa Plzeňissä 1. kesäkuuta 1953. He olivat etulinjassa Prahan kevään kansannousussa ja muodostivat opposition 1970- ja 1980-luvuilla. Jouduin itse pakenemaan. Maanpaossa ollessani työskentelin esimerkiksi Voice of America -lehden toimittajana. Tästä huolimatta sosiaalidemokraattinen puolue tuomitaan jatkuvasti jälkikommunistiseksi puolueeksi.
Hyvä komission jäsen, haluaisin tämän vuoksi tietää, mitä komissio aikoo tehdä taatakseen, että keskustelua menneisyydestä ei käytetä nykyisten poliittisten ja ideologisten tavoitteiden ajamiseen.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Arvoisa puhemies, on välttämätöntä, että puhumme Hitlerin ja Stalinin totalitaarisista hallinnoista ja muista totalitaarisista hallinnoista suoraan ja rehellisesti - alkaen Neuvostoliitosta ja päättyen Espanjaan. EU:n naapurimaiden Venäjän, Ukrainan ja Valko-Venäjän olisi myös osallistuttava.
Baltian valtioiden miehitys ja Neuvostoliittoon liittäminen vuonna 1940 ei ollut mikään tavanomainen teko, koska sitä yritettiin peitellä sosiaalisen vapauttamisen varjolla. Tätä edisti se, että Liettua oli jo tätä ennen ollut autoritaarisen hallinnon alla 14 vuotta. Se oli tukahduttanut demokratian ja kieltänyt vapaat vaalit.
Vuosi sitten Euroopan parlamentti avasi näyttelyn, jossa Liettuan kansanmurhaa ja vastarintaa tutkiva tutkimuskeskus esitteli järkyttäviä tietoja. Liettuassa murhattiin kolme vuotta kestäneen natsimiehityksen aikana 240 000 ihmistä, mukaan lukien 200 000 juutalaista. Neuvostoliiton yli 47 vuotta kestäneen miehityksen aikana sortajat murhasivat miltei 80 000 liettualaista maanpaossa tai pakkotyöleireillä. Se mittaamaton tuska ja tragedioiden määrä, jotka kätkeytyvät näiden lukujen taakse, on paljastettava koko Euroopalle.
Stalinin ja muiden kommunistijohtajien teot ja periaatteet, joilla kannustettiin tuhoamaan miljoonia ihmisiä luokkataistelun nimissä, olivat rikollisia. Kommunistinen liike on selvinnyt 160 vuoden ajan, ja sen kasvot ovat erilaiset eri maissa. Kaikki kommunistiset hallinnot ovat kuitenkin demokratian vastaisia. Samalla kun eurooppalainen kommunismi vahvistui, Moskovan valtaa vastustava liike lujittui. Muistelkaamme sellaisia nimiä kuin Imre Nagy ja Alexander Dubček ja kommunistien yritystä paeta oppien ja rikosten noidankehää sekä sitä, kuinka muut kommunistisen puolueen jäsenet yrittivät armottomasti tukahduttaa nämä yritykset. Voidaanko Stalinin, Hruštšovin, Brežnevin ja Gorbatšovin kaltaisten Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsenten todellakin katsoa kuuluneen samaan sakkiin? Itsevaltaista yksipuoluejärjestelmää ei tuhottu pelkästään toisinajattelijoiden ponnistuksin eikä edes lännen painostuksella. Se tuhottiin pääasiallisesti kommunistisen puolueen jäsenten toiminnan avulla. He halusivat muutosta, demokratiaa ja sitä, että ihmisoikeuksia alettaisiin toteuttaa.
Epäilen, että EU ei koskaan saa yhteistä politiikkaa, joka koskee historiantulkintaa. On joka tapauksessa tärkeää tutustua paremmin jokaisen valtion menneisyyteen, jotta voimme arvostaa demokratiaa ja katsoa tulevaisuuteen optimistisemmin.
Zita Pleštinská
(CS) Tämä on tärkeä päivä. Tämä on moraalisen tyydytyksen päivä kaikille totalitaaristen hallintojen uhreille. Isäni Štefan Kányai vietti yhdeksän ja puoli vuotta venäläisellä pakkotyöleirillä. Kirjassaan hän kuvailee sitä musertavaa todellisuutta, joka liittyi stalinismin julmuuteen. Me emme saa unohtaa tätä. Kiitän teitä hänen puolestaan.
Kiitän teitä myös piispa Ján Vojtaššákin, katolisen hengenmies Viktor Trstenskýn, Štefan Putankon, Štefan Janíkin ja tuhansien muiden Slovakian kansan urheiden poikien puolesta, joista tuli kommunismin uhreja.
Slovakialainen pappi František Dlugoš kirjoittaa eräässä kirjassaan seuraavasti: ”Jotta 40 vuotta kestäneen kommunistihallinnon aikaiset tapahtumat voidaan tutkia ja ihmisten kohtalot selvittää, on paljastettava kansakunnan sielu.” Tämän päivän keskustelun jälkeen voin lisätä: ”Euroopan sielu”.
Olen tyytyväinen tähän keskusteluun, koska tämän ainutlaatuisen aikakauden ja sen aikana tapahtuneiden asioiden tutkiminen voi hyödyttää meitä erittäin paljon nyt ja tulevaisuudessa.
DanutBudreikait
(LT) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, EU:n historiassa pyritään ensimmäisen kerran vaikuttamaan ihmisiin niin, että he tarkastelisivat sekä kommunistien että natsien rikoksia totalitaaristen hallintojen terrorina, joka vaurioitti valtioita ja niiden kansalaisia. Tätä pyrkimystä edistävät keskustelut, joita käydään EU:n tasolla totalitaaristen hallintojen tutkimisesta. Kommunismin nimissä tehtyjen rikosten julkinen tuomitseminen sen jälkeen, kun ne on määritelty vakavuudeltaan vastaaviksi natsien rikosten kanssa, vaikuttaisi myönteisellä tavalla EU:n lainsäädäntöön, koulutukseen ja kulttuuriin.
Euroopan natsihallintojen rikokset on tuomittu maailmanlaajuisesti, minkä lisäksi natsipuolueet on kielletty ja natsipropaganda on säädetty laissa rangaistavaksi. Samalla kommunistihallintojen aiheuttamia vahinkoja ei ole osoitettu todeksi kunnolla. Eräissä Euroopan valtioissa toimii edelleen laillisia kommunistisia puolueita.
Liettua kehottaa EU:n jäsenvaltioita laatimaan viralliset selvitykset vahingoista, joita totalitaaristen hallintojen ja erityisesti Stalinin hallinnon rikoksilla aiheutettiin, ja pyytämään Neuvostoliiton velvollisuuksien perijää - Venäjän federaatiota - korvaamaan nämä vahingot. Liettua on arvioinut, että puolivuosisataisen neuvostomiehityksen aiheuttamat vahingot ovat suuruudeltaan yhteensä 80 miljardia Liettuan litiä. Euroopan olisi osoitettava solidaarisuuttaan vaatimalla, että vahingoista vastuussa olevat tahot korvaavat ne EU:n jäsenvaltioille, kuten natsirikoksiin syyllistyneet on velvoitettu tekemään.
Jacques Barrot
komission varapuheenjohtaja. - (FR) Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää parlamentin jäseniä, jotka ovat osallistuneet tähän keskusteluun. Se tapahtuu selvästi kriittisessä vaiheessa. Olemme kuulleet muutamia erityisen liikuttavia kertomuksia menneisyyden tapahtumista, joita eräät teistä kokivat henkilökohtaisesti.
Haluaisin erityisesti selvittää kaikki väärinkäsitykset. Erityisesti parlamentin jäsen Beazleylle haluaisin sanoa, että en usko tässä tapahtuneen väärinkäsitystä. Pidin puheen, joka oli kirjoitettu minulle, mutta on sanottava, että minut on hyvinkin saatettu ymmärtää väärin. Jokaisella jäsenvaltiolla on vastuunsa. Se on sanottava. Unioni pyrkii kuitenkin ehdottomasti kantamaan vastuunsa. Me haluamme totuuden, me haluamme koko totuuden. Jos komissio kerran avaa keskustelun - kollegani Franco Frattini avasi keskustelun kuulemisessa - se johtuu nimenomaan siitä, että haluamme tietää koko totuuden. Tämän on oltava täysin selvää. Me emme ainoastaan halua, että jokainen yksittäinen jäsenvaltio kunnioittaa tätä velvollisuutta muistaa menneitä tapahtumia. Me haluamme myös, että kaikki EU:n kansalaiset voivat tuntea solidaarisuutta eräiden jäsenvaltioidemme traagisten tapahtumien vuoksi ja tuntea, että ne koskettavat myös heitä. Haluaisin tässä yhteydessä sanoa, minkä itse asiassa teinkin avauspuheenvuorossani, että olen tietoinen siitä, että me emme erityisesti lännessä ole aina ymmärtäneet, kuinka laajasti harjoitettiin niitä julmuuksia ja kauhistuttavia rikoksia, joiden uhreiksi joutuivat ystävämme niistä jäsenvaltioista, jotka elivät erilaisten miehitysten alla ja Stalinin miehityksen alla.
Olen siksi täällä tänään henkilökohtaisesti paikalla, koska haluaisin vakuuttaa teille, että komissio aikoo jatkaa tätä keskustelua. Komissio haluaa varmistaa, että keskustelulla luodaan perusta erityisesti tutkimukselle, jonka aiomme toteuttaa saadaksemme selville, kuinka eri lakeja ja käytäntöjä on tosiasiassa otettu käyttöön eri jäsenvaltioissa totalitaaristen rikosten muistelemiseksi.
Neuvoston kannanotolla ei tietenkään viitata erityisesti Stalinin rikoksiin vaan totalitaarisiin rikoksiin yleisellä tasolla. Kun otetaan kuitenkin huomioon, missä asiayhteydessä tämä kannanotto hyväksyttiin, erityisesti niissä jäsenvaltioissa, jotka kannattivat sitä, on selvää, että Stalinin rikosten muistamista koskeva kysymys on tässä prosessissa pääosassa. On sanottava, että kun avasin tämän keskustelun, korostin sitä, että on mahdotonta hyväksyä mitä tahansa totalitarismin muotoa ja mitä tahansa totalitaarista hallintoa, joka on kieltänyt ihmisen itseisarvon ja hänen perusoikeutensa. Tässä yhteydessä - ja jotkut teistä ovat korostaneet tätä kohtaa - tieto, joka koskee kokemuksia muuntyyppisistä totalitaarisista hallinnoista, voi olla hyödyksi, kun pyritään tunnistamaan tavat, joilla tuomitsemanne hyväksikäyttö ja väkivalta itse asiassa pääsi tapahtumaan.
Uskon tämän vuoksi, että tämän tutkimuksen on oltava laajuudeltaan mittava, eikä siinä saa jättää huomioimatta mitään totalitarismin muotoja. Tällä keskustelulla ei myöskään saisi tarjota tilaisuutta poliittiseen hyväksikäyttöön. Komissio on luonnollisesti tietoinen riskistä, mutta jos Euroopan unioni pysyisi hiljaa eräiden jäsenvaltioidemme traagisesta menneisyydestä, tällä vain lisättäisiin kyseistä vaaraa ja luotaisiin kuilu uusien ja vanhojen jäsenvaltioiden välille. Tämän vuoksi meidän on siirryttävä eteenpäin yhdessä.
Näin ollen, arvoisa puhemies, haluaisin kysyä, mikä on loppujen lopuksi tämän kaiken tarkoituksena. Asia on niin, että voimme suojautua miltä tahansa revisionismin muodolta ja miltä tahansa historialliselta epätotuudelta.
Toiseksi meidän on myös muisteltava näitä totalitaarisia hallintoja, jotta estäisimme niiden uudelleennousun ja vainot. Lisäksi meillä on sovinnontekoa koskeva velvollisuus, joka liittyy selvästi tähän lähestymistapaan. Meidän on kuitenkin myös katsottava tulevaisuuteen. Jotkut ovat korostaneet tarvetta pyrkiä ottamaan käyttöön suoraan sitova eurooppalainen lainsäädäntö, jolla estettäisiin näiden totalitaaristen hallintojen paluu ja vainot.
Haluaisin korostaa teille, hyvät naiset ja herrat, että toisin kuin eräissä vastauksissa sanottiin, olen henkilökohtaisesti täysin vakuuttunut siitä, että meillä on eurooppalaisina yhteinen solidaarisuutta koskeva velvollisuus totuuden esilletuomiseksi, meidän totuutemme eurooppalaisina, ilman, että jätämme huomioimatta ja väheksymme rikoksia, joihin eri totalitaariset hallinnot ovat syyllistyneet. Tässä yhteydessä uskon, että itäeurooppalaisten ystäviemme olisi erityisesti arvostettava sitä, että olemme sitoutuneet totuuden esilletuomiseen ja että emme aio levätä, ennen kuin totuus tiedetään.
Puhemies
(IT) Keskustelu on päättynyt.
Kirjalliset kannanotot (142 artikla)
Lasse Lehtinen  
kirjallinen. - (FI) Arvoisa puhemies, historian tutkimuksessa painavinta antia ovat tapahtumat, jotka ovat tiedossa, tosiasiat. Mitä enemmän tosiasioita tulee tietoon, sen parempi. Tulkinnat ovat aina erikseen. Kaikkien pitää saada vapaasti tutkia ja tulkita tapahtuneita asioita, se on osa sananvapautta. Poliittinen historia pystyy harvoin olemaan sisällöltään symmetristä, mutta siihen pitää pyrkiä. Lähihistoriasta on vielä moni asia tutkimatta, myös poliittisen korrektiuden takia. Diktatuurit ja diktaattorit saavat kovin erilaisen kohtelun. Natsien rikokset eivät ansaitse mitään ymmärrystä, mutta ei kommunismille myöskään saa antaa bonuspisteitä.
Marianne Mikko  (PSE
), kirjallinen. - (ET) Huhtikuun 8. päivänä pidetyssä kuulemisessa, jonka puheenjohtajavaltio Slovenia ja Euroopan komissio järjestivät, käsiteltiin Euroopan unionille erittäin tärkeää aihetta.
Eurooppa menetti 1900-luvulla miljoonia intellektuaaleja ja yritteliäitä kansalaisia totalitaaristen hallintojen vuoksi. Menneisyytemme haavat eivät ole vieläkään parantuneet.
Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalin pyyhki kotimaani ja muut Baltian valtiot pois kartalta. Kansallislaulut ja liputtaminen oli kielletty meiltä puolen vuosisadan ajan, ja pääkaupunkimme oli Moskova.
Stalinismi ja natsismi kehittyivät yhdessä, ja ne jakoivat Euroopan rautaesiripulla. Hitlerin ja Stalinin julmuus ei tuntenut kansallisia rajoja.
Sosiaalidemokraattina tuomitsen kaikki diktatuurit huolimatta siitä, millaisiksi ne ovat naamioituneet. Korostan myös, että stalinismi ja natsismi toimivat suorina esimerkkeinä muille totalitaarisille ideologioille.
Metaxas, Franco, Mussolini, Salazar ja joukko vähäpätöisempiä diktaattoreita tekivät rikoksia yksinään Hitlerin ja Stalinin julman esimerkin vuoksi. He toimivat omien valtioidensa rajojen sisäpuolella, ja tästä syystä kyseessä olevilla valtioilla olisi oltava vastuu sen selvittämisessä, mikä näiden tekojen todellinen hinta oli.
Tietoisuus ja tutkimus toistemme historiasta on välttämätöntä, jotta Euroopan valtioiden kansalaiset voivat kehittää tietoisuuttaan siitä tosiasiasta, että he ovat myös eurooppalaisia kansalaisia. Me tarvitsemme yhteisiin arvoihin perustuvaa tutkimusta Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ja KGB:n tekemistä rikoksista.
Pian on kulunut 70 vuotta siitä, kun Molotov-Ribbentrop-sopimus tehtiin. Stalinin pakkojärjestelmää ei edelleen pidetä samantasoisena kuin Hitlerin sotakoneistoa.
Ensimmäisenä askeleena, joka koskee yhteistä lähestymistapaa historiaan, pyydän hallituksia nimittämään elokuun 23. päivän Euroopan laajuiseksi stalinismin ja natsismin uhrien muistopäiväksi.
Katrin Saks  
kirjallinen. - (ET) On valitettavasti tosiasia, että vaikka miltei kaikki länsimaalaiset tietävät natsi-Saksan keskitysleireistä, heistä suurin osa ei ole kuullut pakkotyöleireistä. Ruotsissa hiljattain 15-20-vuotiaiden keskuudessa tehty tutkimus osoitti, että heidän perustietämyksensä kommunismista oli erittäin vähäistä ja melkein olematonta. Tutkimuksessa osoitettiin, että 90 prosenttia ruotsalaisista ei ole koskaan kuullut pakkotyöleireistä. Samalla 95 prosenttia tiesi, mikä Auschwitz oli.
Valitettavasti isälläni oli kokemusta molemmista leireistä, enkä tämän vuoksi voi hyväksyä ajatusta siitä, että neuvostohallinnon alla kärsimistä voidaan pitää toisluokkaisena, ikään kuin pelättäisiin, että siitä puhuminen vähentää natsien rikosten merkitystä. Tällaisen asenteen on muututtava. Tämä ei ole kaikkein yksinkertaisin aihe Euroopan parlamentin sosialidemokraattiselle ryhmälle, koska monilla ryhmään kuuluvista puolueista on kommunistinen menneisyys. On näin ollen vielä tärkeämpää lisätä tietoisuutta sosialidemokraattisessa ryhmässä.
Muistan keskustelut, jotka käytiin tästä samasta aiheesta, kun Euroopan neuvoston parlamentaarinen yleiskokous, jonka jäsen olin, tuomitsi kommunismin aikaiset rikokset muutama vuosi sitten. Olin yksi niistä jäsenistä, joka käytti keskustelussa puheenvuoron. Kyseisessä organisaatiossa on useita valtioita, joilla on kokemusta neuvostohallinnosta, ja tietenkin tämän ansiosta tuomitsemisesta päätettiin nopeammin kuin Euroopan parlamentissa.
Olen täysin vakuuttunut siitä, että jos Euroopan unioni todella kannattaa itse julistamiaan arvoja, sen on osoitettava hyvin selkeästi kantansa menneisyyteen tavalla, joka on kyseisille arvoille ominaista. Tarkoituksena ei ole uudelleenkirjoittaa historiaa, kuten useat tätä asiaa kritisoineet henkilöt ovat väittäneet. Tarkoituksena on tuoda esiin historiallinen totuus.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
kirjallinen. - (PL) Eurooppa on 1900-luvulla kokenut useita kansamurhia. Eräistä näistä teoista puhutaan paljon ja usein, kun taas toisista vaietaan. Luemme lehdistä useimmin kansanmurhista, joihin natsit ja kommunistit ovat syyllistyneet.
Eräs kansanmurha, josta on vaiettu pysyvästi, koskee tuhansien juutalaisten, puolalaisten ja ukrainalaisten murhaamista Puolan maaperällä saksalaisten miehityksen aikana toisessa maailmansodassa. Tekoon syyllistyivät ukrainalaiset nationalistit, jotka olivat niin kutsutun Ukrainan kapinallisarmeijan jäseniä. Merkittävä osa tämän armeijan ydinjoukosta oli aiemmin palvellut natsien SS-osastoissa. Kansanmurhalla oli genocidum atroxin eli raakalaismaisen murhan piirteitä. Se toteutettiin äärimmäisen julmasti. Kokonainen tietyllä alueella asunut väestö tuhottiin. Uhrit tapettiin, ja heidän ruumiinosiaan leikattiin tai revittiin irti. Tällä hetkellä henkilöt, jotka osallistuivat näihin murhiin, hakevat entisen sotilaan asemaa Ukrainassa.
Haluaisin korostaa, että mikään ei voi oikeuttaa kansanmurhaa, ei edes yritys vapauttaa oma kansa ja saavuttaa itsenäisyys.
