Tiibetin kansannousun 50. vuosipäivä sekä dalai-laman ja Kiinan hallituksen vuoropuhelu (keskustelu) 
Puhemies
(IT) Esityslistalla on seuraavana Marco Cappaton, Marco Pannellan ja Janusz Onyszkiewiczin Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmän puolesta sekä Monica Frassonin ja Eva Lichtenbergerin Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän puolesta komissiolle laatima suullinen kysymys tiibetiläisten kansannousun 50. vuosipäivästä sekä dalai-laman ja Kiinan hallituksen vuoropuhelusta - B6-0012/2009).
Haluan esittää lyhyen henkilökohtaisen huomautuksen: uskon vilpittömästi, että keskustelumme voi osaltaan edistää kaikkien tiibetiläisten vapautta joko valtion tai uskonnon ylivallan sijasta.
Marco Cappato
laatija. - (IT) Arvoisa puhemies, yhdyn toiveeseenne. Valitettavasti emme voi toivoa, että neuvoston puheenjohtajavaltio käyttää tätä keskustelua apuna Euroopan unionin kannan edistämisessä. Itse asiassa puheenjohtajavaltio Tšekki ilmeisesti pitää yhteistä eurooppalaista politiikkaa esteenä kansallisvaltioidemme merkittävälle kansalliselle ulkopolitiikalle. Kiina on kiitollinen siitä, samoin Venäjä. Toisin sanoen sortoa harjoittavat ja demokratian vastaiset maat kaikkialla maailmassa kiittävät tätä EU:n poissaoloa, jota kuvastaa erittäin hyvin se, ettei puheenjohtajavaltio ole nyt läsnä parlamentissa.
Haluan huomauttaa komission jäsenelle FerreroWaldnerille käsitellessämme tätä asiaa yhdessä, mistä siinä on mielestäni viime kädessä kyse: kyse ei ole vain laista ja järjestyksestä - toisin sanoen sen tarkastelemisesta, kuinka monta munkkia on pidätetty ja kuinka monta tiibetiläistä on surmattu viime aikoina Kiinan raa'an sorron seurauksena, toivoen, että määrä on pienempi kuin vuosi sitten. Olisin halunnut sanoa neuvostolle ja sanon sen nyt komissiolle, että sen on otettava kantaa perustavaan poliittiseen kysymykseen, nimittäin Kiinan kansantasavallan ja dalai-laman lähettiläiden keskusteluihin, niiden tavoitteeseen ja syyhyn, jonka vuoksi keskustelut on keskeytetty. Keskustelujen voitaisiin nyt sanoa epäonnistuneen, ellemme pysty käynnistämään niitä uudelleen.
Asiassa on kaksi vastakkaista kantaa. Toinen on Kiinan hallituksen kanta, jonka mukaan dalai-lama on väkivaltaisen kansan väkivaltainen johtaja ja dalai-lama ja maanpaossa oleva Tiibetin hallitus haluavat itsenäisen Tiibetin kansallisvaltion, mikä on ristiriidassa Kiinan alueellisen yhtenäisyyden kanssa. Tämä on Beijingin kanta. Vastakkaista kantaa edustavat dalai-lama, maanpaossa oleva Tiibetin hallitus ja dalai-laman lähettiläät, jotka sanovat tavoittelevansa jotakin muuta, käyttävänsä taistelussaan väkivallattomia keinoja ja haluavansa yksinkertaisesti todellista itsemääräämisoikeutta, mikä tarkoittaa oikeutta säilyttää heidän kulttuurinsa, perinteensä, kielensä ja uskontonsa. Tämä sanoma sisältyy muistioon, jonka dalai-laman lähettiläät esittivät Kiinan hallitukselle. Muistio on myös julkaistu, ja siihen sisältyvät heidän vaatimuksensa.
Euroopan unionia pyydetään nyt valitsemaan puolensa. Asiassa on kaksi vastakkaista kantaa: toinen osapuolista valehtelee. EU voi pyrkiä määrätietoisesti etsimään totuutta. Radikaalipuolueen ehdotus on satyagraha, totuuden etsiminen, kollektiivisena maailmanlaajuisena poliittisena aloitteena. Euroopan unionin pitäisi hyödyntää diplomaattisia välineitään - arvoisa komission jäsen FerreroWaldner, pyydän kertomaan tämän puheenjohtaja Barrosolle - meidän on tavattava dalai-lama ja suotava hänelle kunnia esittää asiansa, jotta totuus saadaan selville. Onko Beijing oikeassa sanoessaan, että tiibetiläiset ovat itsenäisyyttä ajavia väkivaltaisia terroristeja, vai onko dalai-lama oikeassa sanoessaan, että he haluavat asianmukaisen ja arvokkaan itsemääräämisoikeuden? Euroopan unioni ei voi olla hiljainen sivustakatsoja tässä konfliktissa.
Eva Lichtenberger
laatija. - (DE) Arvoisa puhemies, 50 vuotta sitten Kiinan armeija kukisti lopullisesti tiibetiläisten vastarinnan. Siitä lähtien tiibetiläiset ovat paenneet Himalajan vuoriston ja rajojen yli muihin valtioihin, mikä on edellyttänyt valtavia ponnisteluja. Näihin päiviin saakka useat tuhannet ihmiset vuosittain - jotka kaikki ovat pakolaisia - ovat ryhtyneet näihin suunnattomiin ponnisteluihin ylittääkseen 5 000 metriä korkeat esteet. Jos tiibetiläisten tilanne on niin erinomainen, kuten Kiina on aina väittänyt, pakenemiselle ei olisi perusteita. Siinä tapauksessa ei olisi myöskään oikeutettua estää kuukausien ajan toimittajien, länsimaalaisten ja tarkkailijoiden pääsy Tiibetiin tai sallia se vain tiukassa valvonnassa. Naispuoliset toimittajat eivät pääse yksin edes vessaan, vaan heidän mukanaan on tiedustelupalvelun naisvirkailijoita varmistamassa, etteivät he voi tehdä mitään kiellettyä.
Kysynkin itseltäni: mikä on meidän tehtävämme Euroopan unionina? Meidän on jotenkin saatava kiinalaiset ja tiibetiläiset jatkamaan vuoropuheluaan. Sitä on kuitenkin käytävä erilaiselta pohjalta. Tähän saakka Kiina on pelkästään toistanut samat syytökset ja vaatimukset eikä ole edes yrittänyt ymmärtää Tiibetin edustajien selitystä, jonka mukaan kyse ei ole Kiinasta irtautumisesta ja itsenäisen valtion luomisesta vaan itsemääräämisoikeuden saamisesta.
Arvoisa komission jäsen, mitä teemme sen suhteen, että Internetin valvonta on Tiibetissä tiukempaa kuin missään muualla Kiinassa ja että eurooppalaiset yritykset toimittivat välineet, jotka ovat mahdollistaneet näin tehokkaan valvonnan? Meidän on toimittava. Meitä kehotetaan kotimaissamme käymään vuoropuhelua.
Benita Ferrero-Waldner
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, olen hyvin tyytyväinen, että tänään keskustellaan asiasta, joka on askarruttanut monia meistä jo pitkään ja erityisesti Tiibetissä vuosi sitten sattuneiden surullisten tapahtumien jälkeen. Siksi onkin mielestäni erittäin hyvä, että käymme tätä avointa keskustelua tarkastellaksemme jälleen sitä, mitä voidaan tehdä.
Ennen kuin käsittelen niitä monia kysymyksiä, jotka sisältyvät yhteiseen päätöslauselmaesitykseenne, haluan myös puhua lyhyesti kahdenvälisistä suhteistamme Kiinaan. EU:n Kiinan politiikka perustuu sitoutumiseen. Strateginen kumppanuutemme on vahva, minkä ansiosta voimme käsitellä kaikkia kysymyksiä, myös niitä kaikkein arkaluonteisimpia. Olemme luoneet korkean tason vuorovaikutukselle tehokkaan kehyksen, jossa käsittelemme säännöllisesti kaikkia niitä maailmassa tapahtuvia muutoksia, jotka vaikuttavat kansalaisiimme, sivuuttamatta kysymyksiä, joista saatamme olla eri mieltä. Tiibet on yksi niistä. Haluan tehdä tämän erittäin selväksi - emme ole Kiinan kanssa samaa mieltä Tiibetistä, ja Tiibetin ihmisoikeustilanne on edelleen meille hyvin todellinen ja oikeutettu huolenaihe, kuten molemmat puhujat äsken korostivat. Olemme huolestuneita siitä, että kansainväliset tiedotusvälineet, diplomaatit ja humanitaariset järjestöt eivät ole päässeet suurimpaan osaan Tiibetistä nyt lähes vuoteen. Meitä huolestuttaa myös dalai-laman edustajien ja Kiinan viranomaisten keskustelujen ajautuminen umpikujaan siitä huolimatta, että keskusteluja käytiin viime vuonna kolmeen eri otteeseen.
Nämä kysymykset olivat myös useiden EU:n johtajien esityslistan kärjessä Kiinan johdon kanssa viime vuonna järjestetyissä kahdenvälisissä tapaamisissa. Olemme pyrkineet pääsemään Kiinan kanssa yhteisymmärrykseen tästä arkaluonteisesta aiheesta ja olemme tehneet kantamme erittäin selväksi aina, kun olemme käsitelleet Tiibetin tilannetta heidän kanssaan.
Toistan jälleen kerran EU:n kannan, joka ei jätä sijaa väärille tulkinnoille. Ensinnäkin tuemme Kiinan, joka käsittää myös Tiibetin, suvereniteettia ja alueellista koskemattomuutta. Toiseksi olemme aina tukeneet pyrkimyksiä rauhanomaiseen sovintoon Kiinan viranomaisten ja dalai-laman edustajien välisen vuoropuhelun kautta. Muistan, miten vieraillessani alueella komission, puheenjohtaja Barroson ja muiden kollegoiden kanssa kävin vuoropuhelua nimenomaan tästä kysymyksestä monien keskustelukumppaneideni kanssa. Olemme aina korostaneet sitä, että vuoropuhelun on tähdättävä sovintoon ja että tätä vuoropuhelua olisi jatkettava.
Vuoropuhelun on oltava rakentavaa ja aitoa, ja tietysti pahoittelemme näin ollen sitä, ettei tämä vuoropuhelu ole toistaiseksi tuottanut todella merkittäviä tuloksia. Olemme aina todenneet, että vuoropuhelussa olisi käsiteltävä keskeisiä kysymyksiä, kuten Tiibetin ainutlaatuisen kulttuurin, uskonnon ja perinteiden säilyttämistä sekä tarvetta saada aikaan järjestelmä, jossa Kiinan perustuslaissa taataan Tiibetille mielekäs itsemääräämisoikeus. Olemme aina painottaneet, että vuoropuhelussa olisi käsiteltävä kaikkien tiibetiläisten osallistumista päätöksentekoon. Pitäisimmekin myönteisenä, jos näitä kysymyksiä käsiteltäisiin Kiinan tulevassa ihmisoikeuksia koskevassa kansallisessa toimintasuunnitelmassa.
Tiibet on meille ihmisoikeuskysymys, ja sitä on näin ollen lähestytty aina sellaisena. Olemme myös johdonmukaisesti välittäneet tämän viestin kiinalaisille kollegoillemme ja kuunnelleet erittäin tarkkaavaisesti heidän näkemyksiään. Olemme pyrkineet kaikin tavoin ymmärtämään heidän kantaansa molemminpuolisen kunnioituksen ilmapiirissä, mutta ihmisoikeudet ovat yleismaailmallisia ja Tiibetin tilanne herättää siten - oikeutetusti - perusteltua huolta koko kansainvälisessä yhteisössä, erityisesti Euroopan unionissa. Tätä seikkaa korostaa tietysti se, että kansainvälisen lain välineet ihmisoikeuksien suojelemiseksi ovat olleet olemassa jo yli puoli vuosisataa.
Päätöslauselmassanne vaaditte kiinalaisten ja tiibetiläisten vuoropuhelun jatkamista. Kuten te kaikki tiedätte, viimeisellä kierroksella tiibetiläiset esittivät Kiinan hallituksen pyynnöstä muistion tiibetiläisten todellisesta itsemääräämisoikeudesta. Tähän asiakirjaan sisältyy nähdäkseni joitakin elementtejä, joiden pohjalta keskusteluja voitaisiin tulevaisuudessa jatkaa. Tällainen on esimerkiksi kulttuuria, koulutusta ja uskontoa käsittelevä kappale.
Pidän myös rohkaisevana sitä, että tiibetiläiset ovat ensimmäistä kertaa kirjallisessa asiakirjassa ilmaisseet vankan sitoumuksensa olla tavoittelematta Kiinasta irtautumista tai itsenäisyyttä. Tämä on mielestäni tärkeää vuoropuhelun edistymisen kannalta. Olen myös tyytyväinen siihen, että dalai-lama vahvisti täällä parlamentissa viime vuoden joulukuussa omistautuvansa vastaantuloon perustuvaan lähestymistapaan ja vuoropuheluun ainoina keinoina saavuttaa kestävä ratkaisu, jonka molemmat osapuolet voivat hyväksyä.
Lopuksi haluan jakaa kanssanne henkilökohtaisen vakaumukseni. Koko poliittisen ja henkilökohtaisen urani ajan olen aina uskonut lujasti siihen, että sitoutumisen ja vuoropuhelun avulla kaikkein vaikeimpiakin kysymyksiä voidaan käsitellä ja toivottavasti myös ratkaista, kun ajankohta on oikea. Vetoankin kiinalaisiin ja dalai-laman edustajiin, että he jatkaisivat vuoropuhelua mahdollisimman pian avoimuuden hengessä ja tavoitteena saavuttaa kestävä ratkaisu Tiibetissä. Voin taata vilpittömän tukemme tällaiselle prosessille. Tämä on kantamme, jonka esitämme kiinalaisille.
Charles Tannock
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, EU:n tunnuslause on "moninaisuudessaan yhtenäinen". Tämä periaate on palvellut meitä hyvin.
Valitettavasti tällä ajatuksella ei ole kovinkaan suurta arvoa Kiinan kansantasavallan autoritaariselle kommunistidiktatuurille. Monimuotoisuutta tukahdutetaan sen hyväksymisen sijasta. Vähemmistöjä, jotka haluavat ilmaista itseään muutoin kuin vallalla olevan suuntauksen mukaisella ja puolueen hyväksymällä tavalla, syrjitään ja vainotaan rutiininomaisesti. Tämä suuntaus on nähtävissä monien uskonnollisten vähemmistöjen, kuten kristittyjen, muslimien ja Falun Gongin harjoittajien, kohtelussa ja etenkin Kiinan kansantasavallan asenteessa Tiibetiä kohtaan.
Vuonna 1950 kommunistijoukot tunkeutuivat Tiibetiin, mikä johti dalai-laman maanpakoon 50 vuotta sitten. Aina siitä lähtien Tiibet on ollut Beijingin valvonnassa. Kiinan hallituksen toimet ovat heikentäneet erittäin voimakkaasti perinteistä tiibetiläistä kulttuuria, joka oli ollut eristyksissä satojen vuosien ajan. Hallitus on pyrkinyt kaikin tavoin estämään kansallismielisyyden nousemisen uudelleen pintaan Tiibetissä. Itse asiassa tiibetiläisen kulttuurin järjestelmällinen ja toisinaan raakakin tukahduttaminen on vahvistanut tiibetiläistä identiteettiä ja tuonut alueen asukkaiden ahdingon maailman tietoisuuteen.
Dalai-laman innoittava johtajuus on varmistanut, että Tiibetin tulevaisuus on edelleen voimakkaasti esillä julkisessa keskustelussa, vaikka Kiinan kansantasavalta on pyrkinyt monin tavoin varoittamaan sellaisia henkilöitä kuin neuvoston entinen puheenjohtaja Nicolas Sarkozy, joka rohkeni kyseenalaistaa Beijingin näkemyksen.
Me täällä parlamentissa olemme aina puolustaneet voimakkaasti Tiibetin kansan itsehallinnollisia oikeuksia, mikä ei automaattisesti tarkoita itsemääräämisoikeutta tai oikeutta itsenäisyyteen. Tehdessämme näin emme pyri provosoimaan Kiinaa tai tekemään sitä vihamiestämme. Tunnustamme kuitenkin, ettei sitoutumistamme tiettyihin arvoihin - ihmisoikeuksiin, demokratiaan, oikeusvaltioon ja omantunnonvapauteen - voida nähdä erillisenä siitä kiistatta tärkeästä strategisesta taloudellisesta kumppanuudesta, jota EU parhaillaan kehittää Kiinan kanssa.
Parlamentin Kiina-myönteisillä tahoilla on varmasti sanottavansa tähän keskusteluun, mutta Tiibetin kansalta on liian kauan evätty oikeus puhua omasta puolestaan, ja siksi meidän on puhuttava heidän puolestaan.
Glyn Ford
PSE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, sosialistiryhmä on huolestunut Kiinan ihmisoikeustilanteesta. Vaikka myönnämmekin, että tilanne on parantunut merkittävästi viimeisten 10 vuoden aikana, on yhä monia alueita, joilla ihmisoikeuksia ei edelleenkään suojella asianmukaisesti tai riittävästi. Jonkinasteista ajatuksenvapautta saattaa olla, mutta ei toimintavapautta. Haluamme tietysti korostaa sitä, ettei Kiina ole sallinut vapaiden ammattiliittojen toimintaa. Olemme huolestuneita niiden 100 miljoonan siirtotyöläisen ahdingosta, jotka ovat muuttaneet maalta kaupunkiin ja joille on erittäin heikosti saatavilla terveydenhuoltoa ja koulutusta. Meitä huolestuttaa uskonnollisten ja etnisten vähemmistöjen huono tilanne koko Kiinassa.
Tästä huolimatta sosialistiryhmä vastusti asiasta keskustelemista ja päätöslauselmaesityksen laatimista. Syynä siihen oli oikeasuhteisuus. On oikein arvostella Kiinaa sen ihmisoikeustilanteesta, aivan kuten arvostelemme Yhdysvaltoja kuolemanrangaistuksen käytöstä, Guantánamosta ja poikkeuksellisista luovutuksista, mutta meidän ei tarvitse tehdä sitä jokaisella istuntojaksolla. Se on suoraan sanoen kääntymässä meitä itseämme vastaan. Oli aika, jolloin Kiinan viranomaiset ottivat päätöslauselmamme huomioon, mutta eivät tee niin enää. Kun jotkut yksittäiset henkilöt ja ryhmät huomionkipeydessään jatkavat panosten korottamista uusilla vaatimuksilla, ajattelen ensimmäistä kertaa, että jäsenvaltioiden pitäisi luopua yhden Kiinan politiikasta ja tunnustaa maanpaossa oleva Tiibetin hallitus.
Dalai-lama oli täällä parlamentissa vasta joulukuussa puhumassa täysistunnossa Tiibetin puolesta. Miksi tämä kysymys on tarpeen ottaa jälleen esille? Päätöslauselmaan ei sisälly mitään uutta.
Minulla oli Elmar Brokin, Philippe Morillonin ja muiden tämän parlamentin jäsenten tavoin viime kesänä mahdollisuus vierailla Lhasassa. Olimme ensimmäinen kansainvälinen ryhmä siellä maaliskuisten levottomuuksien jälkeen ja keskustelimme sekä viranomaisten että tiibetiläisten mielenosoittajien tukijoiden kanssa. Kuten vierailun jälkeen kirjoitin, todellisuus oli se, että rauhanomaiset mielenosoitukset - ja me tuemme rauhanomaista mielenosoittamista - muuttuivat rotumellakoiksi, kun mielenosoittajat hyökkäsivät han-kiinalaisten kauppoihin ja koteihin polttaen niitä, jolloin kymmenet ihmiset saivat surmansa. Kouluja poltettiin ja sairaaloihin ja muslimivähemmistön moskeijoihin hyökättiin. Dalai-lama itse tunnusti todellisuuden, kun hän uhkasi tuolloin luopua asemastaan elävänä jumalana.
Kiina on tehnyt valtavasti Tiibetin hyväksi tarjoamalla infrastruktuuria, kuten uuden Qinghain ja Lhasan välisen rautatieyhteyden, sekä korkeatasoisemman sosiaaliturvan kuin muilla Kiinan maaseutualueilla. Ongelmana on, että se alkaa herättää närää muualla Kiinan sisällä.
(Vastalauseita)
Ongelmana on kuitenkin se, Beatlesia lainatakseni, että "rahalla ei voi ostaa rakkautta". Tiibetiläiset haluavat edelleen kulttuurisen ja poliittisen itsehallinnon, joka on paljon laajempi kuin se, minkä Kiina on valmis antamaan. Kuten tuolloin sanoin, Kiinan on käytävä vuoropuhelua Tiibetin edustajien kanssa sellaisen ratkaisun löytämiseksi, jolla taataan tällainen itsehallinto ja samanaikaisesti suojellaan maakunnan etnisten ja uskonnollisten vähemmistöryhmien oikeuksia.
Vaihtoehto on se, että kärsimättömät, nuoret tiibetiläiset turvautuvat väkivaltaan ja terrorismiin. Tuolloin kirjoittamani artikkelin seurauksena minua pyydettiin keskustelemaan asiasta dalai-laman Lontoon edustajan kanssa, ja kävinkin hänen kanssaan pitkähkön keskustelun. Olen samaa mieltä komission jäsenen kanssa: voimme edetä asiassa vuoropuhelun ja sitoutumisen avulla, emme kärkevillä, itseään loputtomasti toistavilla päätöslauselmilla, jotka eivät sisällä mitään uutta, kuten nyt käsiteltävänä oleva päätöslauselma.
Hanna Foltyn-Kubicka
UEN-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, muutamien viime vuosikymmenten ajan demokraattiset maat ovat vaatineet lukuisia kertoja ihmisoikeuksien kunnioittamista ei-demokraattisissa maissa. Nämä toimet ovat osoittautuneet tehokkaiksi vain silloin, kun kyseiset maat ja kansainväliset järjestöt ovat olleet johdonmukaisia toimissaan ja vaatimuksissaan. Valitettavasti Tiibetin tapaus, tai laajemmin sanottuna, Kiinan ihmisoikeuskysymys on yleensä sysätty usein syrjään, kun etusija on annettu kauppasuhteille. Ellei Beijingissä olisi järjestetty olympialaisia ja elleivät monet yhteiskunnalliset järjestöt ja kansalaisjärjestöt olisi toimineet päättäväisesti, maailma tietäisi yhä hyvin vähän Tiibetin tilanteesta.
Meidän tehtävämme Euroopan parlamenttina on varmistaa, että demokraattiset maat reagoivat voimakkaasti ja päättäväisesti Kiinan viranomaisten toimiin, kuten jokin aika sitten toteutettuun "strike hard" -kampanjaan. Tämä on kuitenkin mahdollista vain, jos tuomitsemme johdonmukaisesti ja päättäväisesti kaikki kommunistiviranomaisten tekemät ihmisoikeusloukkaukset Kiinassa.
On syytä muistaa, että 6. heinäkuuta 2000 hyväksymässään päätöslauselmassa Euroopan parlamentti kehotti jäsenvaltioita tunnustamaan Tiibetin maanpaossa olevan hallituksen, jos Kiinan hallitus ja dalai-laman hallinto eivät kolmen vuoden sisällä pääse sopimukseen. Kuten tiedämme, Beijing kieltäytyy edelleen neuvottelemasta Tiibetin kansan kiistattoman johtajan kanssa. Älkäämme unohtako myöskään 11. Panchen-lamaa, maailman nuorinta poliittista vankia, joka on ollut Kiinan hallussa 14 vuotta. Hän täyttää tänä vuonna 20 vuotta.
Haluankin vielä kerran kehottaa parlamenttia johdonmukaisuuteen toimissaan ja suhtautumaan julkilausumiinsa vakavasti. Ellemme osoita, että tarkoitamme sitä, mitä sanomme, on vaikea odottaa muiden pitävän lupauksiaan ja täyttävän velvoitteitaan.
Raül Romeva i Rueda
Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (ES) Arvoisa puhemies, olen seurannut Tiibetin tilannetta useiden vuosien ajan. Olen käynyt alueella ja puhunut monien ihmisten kanssa Tiibetissä ja sen ulkopuolella. Pidän Tiibetin kansan vaatimuksia oikeutettuina ja tietyssä määrin loogisina. Pidän erityisesti heidän tämänhetkisiä pelkojaan enemmän kuin perusteltuina, kun otetaan huomioon Kiinan hallituksen Tiibetissä harjoittama ankara sortopolitiikka, joka on nyt kestänyt yli 50 vuotta, lukuun ottamatta lyhyttä ja - sanoisin - valheellista aselepoa olympialaisten aikaan.
En tunne montaakaan kansaa, joka on yhtä selvästi halukas keskustelemaan ja pääsemään sopimukseen, kuin Tiibetin kansa. Sen vuoksi en ymmärrä tätä Kiinan hallituksen pakkomiellettä sekä vääristellä todellisuutta että tehdä neuvottelukierrokset tyhjäksi kerta toisensa jälkeen.
Maata ei tee suureksi sen sotilaallinen voima, maantieteellinen koko tai taloudellinen vauraus. Suureksi maan tekevät sen toimien ylevyys ja sen jalous. Euroopan unioni voi ja sen täytyy auttaa ratkaisemaan tämän tilanteen, samalla kun tietysti kunnioitetaan asianosaisten suvereniteettia, mutta sen on pysyttävä lujana. Se onnistuu tukemalla tiibetiläisten pyyntöä neuvottelujen aloittamisesta uudelleen Kiinan kanssa ja tunnustamalla, että tässä tapauksessa Tiibetin kansa on vuosien ajan taipunut Kiinan viranomaisten painostuksen edessä ja kärsinyt sen seuraukset.
Konfliktin osapuolet eivät ole tasavertaisia niin valmiuksien kuin motiivienkaan puolesta. Euroopan unionin on osoitettava kunnioitusta molemmille osapuolille, mutta se ei voi suhtautua neutraalisti sortoon, mielivaltaisiin pidätyksiin, kidutukseen, murhiin tai uskonnolliseen, kielelliseen ja kulttuuriseen kansanmurhaan.
Tiibetiläisten todellisesta itsemääräämisoikeudesta laadittu muistio, jota Kiina ei ole hyväksynyt työasiakirjaksi, osoittaa, että tiibetiläiset ovat jo toimineet vilpittömästi ja luopuneet erittäin suuresta osasta oikeutettuja pyrkimyksiään, mitä haluan korostaa.
Kiinalla on nyt tilaisuus osoittaa maailmalle jalomielisyytensä ja tahtonsa rauhaan ja sopusointuun. Euroopan unionilla on ennen kaikkea tilaisuus auttaa sitä toimimaan suuruutensa edellyttämällä tavalla.
Thomas Mann
(DE) Arvoisa puhemies, 10. maaliskuuta 1959 tiibetiläiset kokivat sanoin kuvaamatonta kärsimystä kiinalaisten käsissä. 60 000 ihmistä sai surmansa, ja satojatuhansia pidätettiin, siirrettiin muualle ja kidutettiin seuraavien kuukausien aikana. Vuosi sitten väkivaltaisuudet leimahtivat jälleen. Yli 200 tiibetiläistä sai surmansa, osa tahallisen kuolettavista luodeista, ja nyt - pian 50. vuosipäivän jälkeen - luostareita suljetaan ulkomaailmalta, alueelle vieviä teitä valvotaan ja sotilaat ja turvallisuuspalvelun edustajat seisovat valmiina tyrehdyttämään mielenosoitukset heti alkuunsa. Emme ole vielä kuulleet uutisia mahdollisista mellakoista. Mikä on vastaus tähän voimanosoitukseen? Tiedotusvälineiden vaikeneminen. Dalai-lama on kehottanut kansaansa pysymään väkivallattomalla tiellä. Hänen vetoomuksensa vuoropuhelusta ei saanut vastakaikua Beijingissä. Kun dalai-laman lähettiläs esitteli muistiossa konkreettiset askeleet itsehallinnon luomiseksi, presidentti Hu Jintao torjui ne. Hän sanoi, että "meidän on rakennettava muuri separatismia vastaan". Tämän ajatuksen, joka on puhdasta provosointia, kruunasi ennalta suunniteltu pakollisen juhlapäivän käyttöönotto Tiibetissä: 28. maaliskuuta vietetään orjien vapautuspäivää. Tämä on katkera todellisuus.
Toissapäivänä Euroopan parlamentissa liputettiin. Täysistunnossa vaikuttava määrä parlamentin jäseniä asetti Tiibetin lipun pöydälle ja osoitti näin solidaarisuuttaan kärsiviä tiibetiläisiä kohtaan. Kaikkialla EU:ssa järjestettiin rauhanomaisia mielenosoituksia. Kollegamme - jäsenet Cappato, Lichtenberger, Tannock ja Romeva i Rueda - ovat täysin oikeassa: tämänpäiväisen päätöslauselman sanoma on selvä. Muistion on muodostettava perusta tuleville neuvotteluille. Se on asiakirja, jonka tavoitteena on Tiibetin todellinen itsehallinto Kiinan perustuslaissa. Tiibetin eristys on lopetettava - niin asukkailta, matkailijoilta kuin toimittajiltakin. Meidän on saatava vastaus 600 vangitun tiibetiläisen kohtaloon.
Roberta Angelilli
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, parlamentti ei voi antaa dalai-laman äskettäisen avunhuudon kaikua kuuroille korville. Vain muutama kuukausi sitten kuuntelimme hänen puhettaan Brysselissä. Me kaikki tiedämme hänen olevan lempeä mies, rauhantekijä, tiibetiläisen kulttuurin, toisin sanoen eritoten harmonian ja veljeyden kulttuurin, puolestapuhuja. Näiden arvojen nimissä puhuessaan "kiinalaisista veljistään" dalai-lama on pyytänyt - joskin painokkaasti - laillista ja konkreettista itsehallintoa Tiibetille ja muistuttanut kansansa ja maansa tuskasta ja hirveästä kärsimyksestä. Tätä pyyntöä parlamentin pitäisi ylpeänä tukea. Se on poliittinen velvollisuutemme toimielimenä demokratian, ihmisoikeuksien ja vapauden arvojen nimissä. Tiibetiläiset suuntaavat katseensa Eurooppaan, joka saattaa olla heidän ainoa toivonsa. Emme todellakaan saa tuottaa heille pettymystä.
Georg Jarzembowski
(DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, me kristillisdemokraatit tunnustamme kiistatta Kiinan kansantasavallan alueellisen suvereniteetin, Tiibet mukaan luettuna.
Samanaikaisesti torjumme kuitenkin Kiinan näkemyksen, jonka mukaan jokainen Euroopan unionin kannanotto Kiinan ihmisoikeustilanteeseen on luvatonta puuttumista sen sisäisiin asioihin. Ihmisoikeuksien ja kansainvälisen lain nykyaikaisen käsityksen - johon myös Kiina toivottavasti pian yhtyy - mukaan kansainvälisen yhteisön on ilmaistava huolensa ihmisoikeuksista kaikkialla maailmassa, erityisesti hyvin räikeissä tapauksissa.
Miten muuten entisen Jugoslavian alueen kansainvälinen rikostuomioistuin olisi voinut ryhtyä toimiin entisen Jugoslavian maissa tehdyissä rikoksissa ihmisyyttä vastaan ja antaa tuomioita, ellei sillä olisi ollut oikeutta puuttua asiaan ihmisoikeuksien vuoksi?
Kiinan kansantasavallan ja sen hallituksen pitäisi näin ollen tunnustaa, että keskustelu ihmisoikeuksista, kuten kokoontumis-, lehdistön- ja uskonnonvapaudesta, sekä kulttuurivähemmistöjen oikeuksista Tiibetissä ja Kiinan muissa osissa ei ole sen sisäisiin asioihin puuttumista. Sen on hyväksyttävä tämä keskustelu.
Tärkeintä meistä on tällä hetkellä kuitenkin vedota sen puolesta - enkä ymmärrä tältä osin jäsen Fordia, vaikka hän onkin aina ollut enemmän Kiinan hallituksen puolella -, että Kiinan kansantasavalta ja sen hallitus jatkavat keskusteluja dalai-laman kanssa, joka on tiibetiläisten enemmistön johtaja.
Rehellisesti sanottuna - kuten kollegani jo totesi - hallitus kävi näitä keskusteluja viime vuonna, mutta keskeytti ne olympialaisten jälkeen. Herää pakostakin epäilys, että keskusteluja käytiin olympialaisten aikaan vain huomiomme suuntaamiseksi toisaalle. Hyvä jäsen Ford, me emme kuitenkaan salli sitä. Otamme tämän asian esityslistalle yhä uudelleen ja kehotamme Kiinan hallitusta aloittamaan todelliset ja vakavat keskustelut dalai-laman kanssa, koska ihmisoikeuksia loukataan edelleen Tiibetissä ja koska meidän on varmistettava, että tähän tilanteeseen tulee muutos.
Marcin Libicki
(PL) Arvoisa puhemies, jos keskustelemme tänään vainottujen tiibetiläisten kohtalosta, meidän on tiedostettava, että heidän tulevaisuudennäkymänsä paranevat vain, jos koko kansainvälinen yhteisö painostaa Kiinaa poliittisesti. Minun onkin korostettava, että tältä osin kaikki komission jäsenen Ferrero-Waldnerin ja niiden henkilöiden ponnistelut, jotka pystyvät vaikuttamaan maailmanpolitiikkaan, saattavat hyvinkin kantaa hedelmää.
Minun on myös tähdennettävä, että kuuntelin hyvin murheellisena Euroopan parlamentin sosialistiryhmän edustajan puheenvuoroa, jossa hän väitti, että rautatieyhteyden rakentaminen Tiibetiin oikeuttaa Kiinan rikokset. Tämä muistuttaa minua ajasta, jolloin moottoriteiden rakentamista käytettiin Euroopassa oikeutuksena keskitysleirien rakentamiselle. Emme voi sallia rautatieyhteyksien ja moottoriteiden rakentamista vainottujen ihmisten hädän ja kärsimyksen perustalle.
Cornelis Visser
(NL) Arvoisa puhemies, seisoin tässä vuosi sitten, kun keskustelimme Tiibetin levottomuuksista. Pyysimme Kiinaa hartaasti sallimaan tiedotusvälineiden ja kansainvälisten järjestöjen pääsyn alueelle, ja olen iloinen voidessani sanoa, että me parlamenttina kehotimme tuolloin Kiinaa käymään vakavaa vuoropuhelua dalai-laman kanssa.
Viime vuonna Kiina näytti koko maailmalle järjestämällä olympialaiset, että se pystyy muuttumaan ja hämmästyttämään maailman. Olympialaisten alla Kiina antoi ulkomaisille toimittajille jonkin verran vapauksia. Ymmärrän sen, että tämä jonkinasteisen lehdistönvapauden tilapäinen takaaminen koski vain ulkomaisia toimittajia. Valitettavasti sitä kesti vain vähän aikaa. Viime tiistaina toimittajat eivät päässeet Tiibetiin raportoidakseen sen tilanteesta.
Pahoittelen syvästi sitä, ettei Kiinan hallitus enää takaa lehdistönvapautta. Samanaikaisesti kiinalaisilla toimittajilla ei ole minkäänlaista lehdistönvapautta. Kiinalaiset toimittajat työskentelevät itsesensuuriin perustuvassa järjestelmässä, jossa heidän edellytetään tukevan hallituksen kantaa. Tässäkin tapauksessa lainsäädännön - joka on perusteltu ja jossa taataan lehdistönvapaus - ja todellisuuden, jossa toimittajat joutuvat rajoittamaan omaa toimintaansa, välillä on valtava kuilu. Kaikkien tiedotusvälineiden on alistuttava puolueen sanelemaan sensuuriin.
Lisäksi hallitus myös sulkee Internet-sivustoja. Internetin käyttäjät kertovat toisilleen nopeasti poliittisista tapahtumista reaaliaikaisesti. Tiibetiläisten ja kiinalaisten - väestön, kansan - vuoropuhelun kannalta on erittäin tärkeää, että heillä on oikeaa tietoa. Neuvotteluja voidaan käydä vain tosiseikkojen pohjalta, ja lehdistönvapaus Kiinassa on tärkeä edellytys sille, että näin tapahtuu. Lehdistöllä on oltava vapaus kirjoittaa, ja toimittajille on annettava mahdollisuus kertoa muille kiinalaisille, mitä Tiibetissä tapahtuu.
Meidän eurooppalaisten olisi lyötävä nyrkki pöytään ja puolustettava ihmisoikeuksia Kiinassa. Tämä on tarpeen Kiinan ja Tiibetin vuoropuhelun saamiseksi jälleen käyntiin. Kiinan pitäisi ottaa tämä yksi askel oikeaan suuntaan ja tasoittaa tietä vuoropuhelulle, tai kiinalaisen filosofin Laozin sanoin, "tuhansien kilometrien matka alkaa yhdestä askeleesta".
Zita Pleštinská
(SK) Olin Kiinassa maaliskuussa 2008 Tiibetin surullisten tapahtumien aikaan ja pystyin seuraamaan tapahtumia vain Internetissä, koska meitä ei päästetty Tiibetiin. Näin silloin, miten kipeästi tiibetiläiset tarvitsevat apua.
Olen vakuuttunut, että tämän päätöslauselman välityksellä Euroopan parlamentin on välitettävä Kiinan hallitukselle hänen pyhyytensä dalai-laman toteamus, jonka mukaan Tiibetillä ei ole separatistisia pyrkimyksiä ja sen tavoitteena on vain Tiibetin kulttuurisen itsehallinnon tunnustaminen Kiinassa.
Ymmärrän, että EU pyrkii luomaan hyvät taloussuhteet Kiinaan, ja kerroimme tämän keskusteluissamme Kiinan hallituksen ja kansankongressin jäsenten kanssa sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnan valtuuskunnan vieraillessa Beijingissä maaliskuussa 2008. Emme voi kuitenkaan suhtautua välinpitämättömästi Tiibetin tilanteeseen tai jatkuviin ihmisoikeusloukkauksiin, kostotoimenpiteisiin, kärsimykseen ja väkivaltaan.
Nyt kun dalai-laman lähdöstä maanpakoon Intiaan on kulunut 50 vuotta, odotan kiinalaisten viranomaisten sallivan riippumattomille tarkkailijoille ja ulkomaisille tiedotusvälineille rajoittamattoman pääsyn Tiibetiin, jotta ne voivat arvioida tilannetta paikan päällä.
Victor Boştinaru
(RO) Arvoisa komission jäsen, haluan kiittää teitä tasapainoisesta kannasta, jonka olette esitellyt jälleen kerran tänään parlamentin täysistunnossa.
Kaikki Euroopan parlamentin jäsenet pitävät Euroopan unionin suhteita Kiinaan strategisesti tärkeinä, ja niillä on nyt ja myös tulevaisuudessa merkittäviä maailmanlaajuisia vaikutuksia. Olisin odottanut meidän keskustelevan Euroopan unionin yhteistyöstä Kiinan kanssa maailmanlaajuisen rahoitusjärjestelmän uudistamisessa, kun otetaan huomioon Kiinan tasapainoinen ja rakentava kanta, erityisesti nyt, ennen Lontoon G20-huippukokousta. Se olisi voinut olla oikea aika ottaa Afrikka yhteiselle asialistalle, kun muistetaan Kiinan suuri rooli tässä suhteessa. Voisin vielä jatkaa tätä luetteloa.
Huolimatta näistä aivan ilmeisistä kysymyksistä ja Euroopan komission Kiinaa koskevasta ohjelmasta, ja 27 jäsenvaltion paljon johdonmukaisemmasta ja tasapainoisemmasta Kiinaa koskevasta toimintasuunnitelmasta poiketen, panen murheellisena merkille, että me Euroopan parlamentissa olemme tekemässä näistä strategisista suhteista pelinappulan poliittisten ryhmien vaalikampanjassa.
Ihmisoikeudet ovat, ja niiden täytyy olla, ensisijainen tavoite, mutta ne eivät voi olla ainoa tavoite.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Arvoisa puhemies, 1950-luvun alussa Kiinan hallitus pakotti Tiibetin edustajat allekirjoittamaan sopimuksen, jossa se takasi Tiibetille laajan itsehallinnon. Nämä takeet osoittautuivat tyhjiksi. Yleisen painostuksen tuloksena ja olympialaisten boikotoimisen pelossa Kiinan hallitus aloitti keskustelut dalai-laman edustajien kanssa. Näitä keskusteluja käytiin kuitenkin raivostuttavan alhaisella tasolla, ja lisäksi vuoropuhelu muistutti kahden, eri kanavalle viritetyn television välistä viestintää.
Emme halua vuoropuhelua, haluamme neuvotteluja. Haluamme kiinalaisten neuvottelevan dalai-laman edustajien kanssa ehdotetun muistion pohjalta. Jos Kiinan hallitus ei pidä muistiota hyvänä perustana neuvotteluille, sen pitäisi perustella näkemyksensä eikä piiloutua sen yleispätevän lausunnon taakse, jonka mukaan muistiossa pelkästään ehdotetaan Tiibetin itsenäisyyttä, mikä ei todellakaan pidä paikkaansa.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Arvoisa puhemies, annan täyden tukeni komission jäsenelle, jonka mukaan vuoropuhelu ja sitoutuminen ovat ratkaisevan tärkeitä. Samanaikaisesti meidän on myönnettävä, että kiinalaisilta puuttuu selkeästi poliittinen tahto käydä vakavaa ja tulossuuntautunutta vuoropuhelua dalai-laman edustajien kanssa.
Monille meistä tapaus Tiibet - sen itsehallinto - on näytön paikka Kiinan viranomaisille. Tiibet kuvastaa Kiinan ihmisoikeustilannetta, samoin kuin Hu Jian, vuoden 2008 Saharov-palkinnon saajan, kaltaisten ihmisoikeusaktivistien tilannetta. En näe jäsen Fordia nyt istuntosalissa, mutta haluaisin vakuuttaa hänelle, että ihmisoikeudet ovat aina olleet ja tulevat aina olemaan poliittisen asialistamme kärjessä.
Tunne Kelam
(EN) Arvoisa puhemies, Kiinan hallitus on antanut Tiibetin miehityksen vuosipäivälle nimen "orjien vapauttaminen". Valitettavasti tätä orwellilaista kieltä käytetään edelleen: orjuus on vapautta, valheet ovat totuus. Se kuitenkin osoittaa, että Kiinan kommunistijohtajista on tullut oman huonon omantuntonsa pitkäaikaisvankeja.
Tiibetin todellisen itsehallinnon saavuttaminen liittyy läheisesti toisen päivämäärän sanoman ymmärtämiseen: pian tulee kuluneeksi 20 vuotta Tiananmenin opiskelijademokratialiikkeestä.
Todellisen demokratian saavuttaminen Kiinassa on avain Tiibetin tilanteen ratkaisemiseen, mutta aika on käymässä vähiin, ja paljon riippuu omasta moraalisesta päättäväisyydestämme.
Kehotan myös neuvoston puheenjohtajavaltiota antamaan tästä tapahtumasta samantapaisen lausuman kuin päätöslauselmamme, kuten myös kesäkuussa Tiananmenin aukion verilöylyn vuosipäivänä.
Benita Ferrero-Waldner
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, tämä lyhyt keskustelu on osoittanut jälleen kerran selvästi suuren huolemme Tiibetin tilanteesta. Puheenvuoroissa on korostettu, että tämä huoli on yhtä todellinen ja oikeutettu nyt, kun on kulunut 50 vuotta Tiibetin kansannoususta 10. maaliskuuta 1959. Lisäksi keskustelussamme on nähdäkseni myös tähdennetty sitä, että molempien osapuolten on jatkettava vuoropuhelua viipymättä. Sanon "vuoropuhelu", koska vuoropuhelu on aina ensimmäinen tärkeä askel ennen neuvotteluihin siirtymistä. Se on myös paras tapa välttää nuorten tiibetiläisten turhautumista ja väkivaltaa, mikä on mielestäni erittäin hyvä syy. Tämän vuoksi aiempaa varteenotettavampi vuoropuhelu on molempien osapuolten etujen mukaista.
Dalai-lama on kunnioitettu uskonnollinen johtaja ja muun muassa Nobelin rauhanpalkinnon saaja. Vaikka yksittäiset eurooppalaiset johtajat ovat tavanneet hänet useissa, joskin yleensä uskonnollisissa, yhteyksissä, tapaamiset poliittisissa yhteyksissä eivät kuulu toimintaperiaatteeseemme. Olemme kuitenkin usein yhteydessä hänen lähettiläisiinsä erityisesti vuoropuheluprosessin edistymisestä, ja näin aiomme toimia myös jatkossa.
Puhemies
(IT) Keskustelu on päättynyt.
Minäkin toivon, että tiibetiläiset voivat saada vapautensa, mutta toivon myös, ettei heidän tarvitse elää joko valtion tai uskonnon valvonnassa.
Olen vastaanottanut viisi työjärjestyksen 108 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 142 artikla)
Filip Kaczmarek  
kirjallinen. - (PL) Tiibetiläiset pakolaiset ovat vaatineet 50 vuoden ajan perusoikeuksiensa kunnioittamista. Uskon vakaasti, että näiden oikeuksien kunnioittaminen ja vuoropuheluprosessin käynnistäminen uudelleen tiibetiläisten kanssa on selkeästi Kiinan etujen mukaista. Nykyisin imago on tärkeä osa tapaa, jolla maa toimii maailmantaloudessa, ja kansainvälistä yhteistyötä. Kiinan imagolle on haitallista, että se kieltäytyy käymästä vuoropuhelua dalai-laman edustajien kanssa ja torjuu tiibetiläisten erittäin maltilliset vaatimukset. Osallistumisesta keskusteluihin oikeuksista, jotka ovat Kiinan perustuslain periaatteiden mukaisia, ei aiheutuisi merkittävää uhkaa Kiinalle. Oikeastaan asia on aivan päinvastoin. Suurten maiden ja suurten kansakuntien pitäisi olla jalomielisiä. Tällainen käytös voi olla todiste niiden suuruudesta.
Vuoropuhelun käyminen Tiibetin kanssa tarjoaa Kiinalle tilaisuuden osoittaa hyvän, myönteisen puolensa. Solidaarisuuden osoittaminen Tiibetille ja tiibetiläisille ei ole kiinalaisvastaista. Se on huolenilmaus ihmisoikeuksista, uskonnollisesta ja kielellisestä vapaudesta, kulttuurisesta monimuotoisuudesta sekä oikeudesta säilyttää kansallinen identiteetti ja itsemääräämisoikeus. Emme näin ollen puutu Kiinan sisäisiin asioihin, vaan pyrimme pelkästään puolustamaan normeja ja arvoja, jotka ovat tärkeitä meille kaikkialla - Euroopassa, Aasiassa ja koko maailmassa. Kiinaa ei ole otettu mitenkään silmätikuksi. Puolustamme pienten kansakuntien oikeuksia, vaikka se osoittautuisikin kiusalliseksi tai hankalaksi. Teemme näin, koska uskomme, että se on oikea lähestymistapa.
(Istunto keskeytettiin klo 11.55 ja sitä jatkettiin klo 12.05.)
