Az európai érdek: siker a globalizáció korában (vita) 
Elnök
Hölgyeim és Uraim, örömmel látom, hogy a képviselőcsoportok vezetői közül legalább ketten jelen vannak. Egyikük majdnem elkerülte a figyelmemet, de már ott is van, nagy léptekkel siet a széke felé.
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatainak ismertetése "az európai érdek: siker a globalizáció korában” témában.
Manuel Lobo Antunes
a Tanács hivatalban lévő elnöke. - (PT) Elnök úr, bizottsági Elnök úr, Hölgyeim és Uraim, a globalizáció nem pusztán olyan jelenség, amelyet gazdasági következményei és technológiai vonzatai szempontjából kell figyelembe venni. Az Önök számára, Hölgyeim és Uraim, az Európai Unió Tanácsának tagjai számára és tulajdonképpen mindannyiunk számára ez alapvetően politikai kérdés. A globalizáció azzal jár, hogy emberek veszítik el munkahelyüket, régiók kerülnek válságba, gazdasági ágazatok tűnnek el, és új biztonsági és környezeti fenyegetések jelennek meg, de új munkalehetőségekkel, új termelési ágazatokkal és számos termék árcsökkenésével is jár, lehetővé téve a pénzügyi erőforrások jobb elosztását, valamint az áruk és szolgáltatások kereskedelmének növelését.
A globalizáció az emberek között soha nem látott ötletcserét és kapcsolatfelvételt mozdított elő. Mind a gazdasági, mind pedig a kulturális gazdagodás kilátásai óriásiak, ugyanakkor az új globális egyenlőtlenségek különböző fajtáinak kockázatai is magasak. Az előttünk álló kihívás az, hogy ezt az új és egyre kevésbé kialakult kölcsönös függőséget egy egyre kisebb világban alakítsuk. A globalizációval való kiegyezés és annak szabályozása demokráciáink és mindenekelőtt a hatékony demokrácia fogalma szempontjából kulcsfontosságú kérdés: képesek leszünk-e arra, hogy a gazdasági irányításban és életünk sok más vonatkozásában az alapvető választási lehetőségek politikai ellenőrzését népünk és választott képviselőink kezében tartsuk?
Meggyőződésem, hogy különböző kulcsfontosságú területeken mi, európaiak csak akkor leszünk hatékonyak, ha képesek leszünk új kollektív politikai megoldásokat biztosítani korunk legsúlyosabb problémáira, például a gazdasági növekedésre és a munkahelyteremtésre, a környezetvédelemre, az energiaügyre, a migrációra és a terrorizmus elleni küzdelemre.
Az Európai Unió a versenyképesség, valamint a tisztességes és fenntartható fejlődés biztosítása érdekében naprakésszé tette belső politikáit. A gazdasági reformokat a társadalmi kohézió erősítésének és a környezet tiszteletének kell irányítania. A növekedést és a foglalkoztatást a kutatásba, az innovációba és az oktatásba való befektetésnek kell vezérelnie. Nem vagyunk azonban egyedül, és felelőtlenség lenne befelé tekintenünk azzal a meggyőződéssel, hogy az önérdek hatékony lehet. Ennek az új világnak nincsenek tényleges falai vagy erődítményei. Együtt kell működnünk más országokkal és régiókkal annak érdekében, hogy mindenki számára kedvező eredményeket érjünk el.
A stabilitás, a szabadság, a biztonság és a jólét csak akkor lesz egyenletes és tartós, ha osztozunk benne. Ez Európa hivatása. A globalizációt alapelveinknek és értékeinknek megfelelően kell irányítanunk és alakítanunk, univerzális hozzáállással kifelé tekintve, ahogyan azt közös történelmünk legjobb időszakaiban tettük.
Együttműködésük során az EU és a tagállamok bebizonyították, hogy a közös problémákat és a közös kihívásokat 50 éves integrációs tapasztalatukkal képesek kezelni. Az új Lisszaboni Szerződés hatékonyabb és átláthatóbb intézményi feltételeket biztosít az EU számára a világban betöltött szerepének felvállalásához. A kihívást az jelenti, hogy megőrizzük és megszilárdítsuk azt, amit ez alatt elértünk, és megtaláljuk érdekeink védelmezésének és közös értékeink határainkon kívülre vetítésének módját.
Európa számára a megújult lisszaboni stratégia biztosítja a keretet ahhoz, hogy válaszoljon erre a kihívásra. Az új irányítási ciklus elindítása lehetőséget teremt arra, hogy átgondoljuk, milyen utat szándékozunk követni. A mai vita tárgyát képező bizottsági közlemény, amely az állam- és kormányfők október 19-i nem hivatalos lisszaboni ülésén folytatott megbeszélések alapját képezte, tökéletes kiindulópont a vitához. A Tanácson belüli munkánk ezen a dokumentumon alapul, és az a célja, hogy olyan jogszabálycsomagot határozzon meg, amely hozzájárul a lisszaboni stratégia következő ciklusának előkészítéséhez.
Az ECOFIN Tanács e heti ülésén következtetéseket fogadott el, a november 22-i Versenyképességi Tanács is jóvá fog hagyni néhány jogszabályszöveget, a december 5-én és 6-án ülésező Foglalkoztatási Tanács pedig a lisszaboni stratégia új ciklusával összefüggésben az európai foglalkoztatási stratégia jövőjére vonatkozó következtetések elfogadását tervezi. A Tanács egyéb testületei az új ciklus előkészítésével kapcsolatos kérdésekkel foglalkoztak. Megerősíthetem, hogy alapvetően egyetértünk a Bizottsággal: továbbra is a megújult lisszaboni stratégia kell legyen a megfelelő keret ahhoz az európai válaszhoz, amelyet az előttünk álló kihívásokra - különösen a globalizáció kihívására - adunk. Európa jelentős előrelépést tesz. A 2006-ban kiválasztott négy prioritási területen - a foglalkoztatás, a tudás és az innováció, az üzleti környezet, valamint az energiaügy és az éghajlatváltozás területén - kitűzött célok még mindig helytállóak.
Az új ciklus legfőbb irányvonalainak meg kell őrizniük az eredmények megszilárdításához szükséges stabilitást. Ugyanakkor fontos, hogy kiigazításokat és javításokat tegyünk annak érdekében, hogy a megújult lisszaboni stratégiában rejlő valamennyi lehetőséget megvalósítsuk. A már megvalósított előrehaladás kiváltotta lendületet kihasználva, gazdaságaink megszilárdításához a reformok ütemének fokozását kell prioritásnak tekintenünk.
Az EU-nak globális kötelezettségei vannak, és egy globális szintű, stratégiai, következetes és határozott megközelítéssel jobban fel kell készülnie a globalizációval való szembenézésre. Továbbra is határozottan kötelezettséget kell vállalnunk az intézkedések nemzeti szintű végrehajtására, többek között olyanokéra, amelyek lehetővé teszik számunkra, hogy hatékonyabban foglalkozzunk a demográfiai változással, az államháztartás minőségével és hosszú távú fenntarthatóságával, a munkaerőpiaccal, a foglalkoztatással, a társadalmi kohézióval, a belső piaccal, a versenyképességgel, a kutatással és az innovációval, az energiaüggyel, az éghajlatváltozással, valamint az oktatással és képzéssel kapcsolatban felmerülő problémákkal.
A Közösség lisszaboni stratégiájának ugyanakkor fontos szerepet kell betöltenie az új ciklusban, hatékonyabb garanciákat kínálva a reformok szükséges egységességére. Meg kell erősíteni a Parlament és a Tanács részesedését, és fejleszteni kell a helyes gyakorlatok tagállamok közötti cseréjét. A globalizációval összefüggésben a migrációnak alapvető szerepet kell játszania, elősegítve a növekedési potenciál növelését és az alkalmazkodás megkönnyítését. Ennek a helyzetnek a munkaerő mobilitására gyakorolt hatására vonatkozóan a Tanácshoz ezen a héten benyújtott legújabb jelentés szerint az EU demográfiai növekedését egyre jobban támogatják a migrációs hullámok, és figyelembe kell venni azt, hogy milyen döntő mértékben járulnak hozzá a válságokkal való szembenézéshez, valamint a régiókon belüli alacsony mobilitási szint ellensúlyozásához szükséges rugalmasság megerősítéséhez.
Ebben a globalizált összefüggésben a lisszaboni stratégia külső dimenzióját fokozni és fejleszteni kell az EU politikai és gazdasági célkitűzéseinek, valamint a szociális és környezetvédelmi előírásainak a határain túlra való kivetítésével. Mint ismeretes, ezzel a kérdéssel foglalkoztunk az állam- és kormányfők nem hivatalos lisszaboni ülésén, ahol a pénzügyi piacok instabilitására és különösen az éghajlatváltozásra vonatkozó témaköröket dolgoztunk ki. Ez az érdekes és ösztönző politikai vita, amelyben e Ház elnöke is részt vett, megerősítette a jövőbe vetett hitünket.
Amint arra José Sócrates portugál miniszterelnök már itt rámutatott, Európa feladata a globalizációs folyamat irányítása, és erre alkalmas helyzetben is van, kihasználva a megteremtett új lehetőségeket, többek között az ötletcsere és a kulturális csere területén. A népek közötti kapcsolatok és a nemzetek közötti kölcsönös függőség erősítésével az EU döntően hozzájárul a békéhez és a globális stabilitáshoz. Európának megvannak a politikai és intézményi feltételei ahhoz, hogy következetesen reagáljon azokra a kihívásokra, amelyeket a globalizáció jelent a gazdaság, a társadalom és a környezet területén, és ezáltal befolyásolhatja a globalizációt. Partnereinkkel szorosabb stratégiai együttműködésre van szükségünk egy olyan globális menetrend kidolgozása érdekében, amely ötvözi a piacok kölcsönös megnyitását, a továbbfejlesztett környezetvédelmi, társadalmi, pénzügyi és szellemi tulajdonjogi előírásokat, valamint a fejlődő országok intézményi kapacitása támogatásának szükségességét.
A portugál miniszterelnök a lisszaboni nem hivatalos ülés végén azt is bejelentette, hogy a december 13-án és 14-én tartandó európai csúcstalálkozón jóváhagyásra kerül az EU globalizációról szóló nyilatkozata. Ez a polgárok és a világ számára egyértelmű jele lesz annak, hogy az európai vezetők határozottságot és elkötelezettséget tanúsítanak annak ösztönzése iránt, hogy az EU képes legyen befolyásolni a globalizációs menetrendet, és megtalálja a helyes válaszokat.
Az előttünk álló kihívások egyaránt nehezek és ösztönző erejűek, és a portugál elnökség továbbra is elkötelezett mellettük. Mint mindig, most is számítunk az Európai Parlament támogatására a globális szinten elfogadott uniós és nemzeti fellépés előmozdításához és fejlesztéséhez, amely lehetővé teszi Európa számára, hogy a globális keretek között eleget tegyen kötelezettségeinek, és sikeresen kezelje a jövőbeli kihívásokat.
Néha hajlamosak vagyunk elfelejteni, hogy mit jelent sokak számára Európa ebben a globalizált világban. A partjainkon ájultan elterülő bevándorlók képe kegyetlenül emlékeztet erre a valóságra, továbbá arra, hogy milyen kiváltságos helyzetben vagyunk itt Európában, ami a remény bástyája lett; azé a reményé, amellyel lehetséges a szabadságot, a gazdasági növekedést, a társadalmi igazságosságot és a környezetvédelmet ötvöző, partnerségen, együttműködésen és megosztott felelősségen alapuló modellt építeni.
Nem kizárólag az európaiként elért sikerünk a tét. Elnökségünk mottója, mint azt Önök is tudják: "Erősebb Unió egy jobb világért”, és őszintén gondoljuk, hogy Európának kulcsszerepet kell betöltenie egy igazságosabb és kiegyensúlyozottabb világ kiépítésében.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - (PT) Elnök úr, a Tanács elnökségét képviselő, európai ügyekért felelős államtitkár úr, Hölgyeim és Uraim, a globalizáció az európaiak mai generációja számára központi téma. Valamilyen módon minden polgárunk életét érinti, tehát helyénvaló, hogy az európai menetrend kiemelkedő kérdésévé vált.
Amint azt tudják, személyes meggyőződésem, hogy a XXI. századi európai menetrendet elsősorban a globalizáció témája köré kell szervezni, közben természetesen fenntartva az európai projektet mindig is átható értékeket és alapelveket. A globalizációt azonban Európa számára lehetőségként is kell tekinteni ahhoz, hogy ebben az egyre inkább kölcsönös függőségre épülő világban megvédje és kinyilvánítsa érdekeit. Ezért nagyon örülök annak, hogy részt vehetek az Európai Parlament által az e kérdéssel kapcsolatban szervezett vitában.
Amint azt az államtitkár úr az imént megjegyezte, az európai érdekről szóló, múlt hónapban szövegezett bizottsági dokumentum nagyszerű vitát váltott ki az Európai Tanács nem hivatalos lisszaboni ülésén. Engem különösen felbátorított a globalizációra adott válaszadási módokat érintő ötleteinkkel kapcsolatban elért ösztönző erejű konszenzus. Szeretnék köszönetet mondani a portugál elnökségnek is azért, hogy folyamatosan támogatta ezt a globális európai menetrendet, valamint annak szükségességét, hogy a lisszaboni stratégia olyan dimenziót kapjon, amely választ tud adni a globalizáció kihívásaira.
Támogatjuk a decemberi Európai Tanács ülésén a globalizációra vonatkozóan megteendő nyilatkozattal kapcsolatos elképzelést is. Így tökéletesen megszilárdulna ez a konszenzus, amit itt, az Európai Parlamentben is elő kellene segíteni egy ilyen jelentős kérdésre vonatkozó közös állásfoglalási indítvány megszövegezésével.
Az Európai Unió tulajdonképpen fokozatos és valóban európai választ dolgozott ki a globalizációra, amely arra ösztönözte az európaiakat, hogy a legjobbat hozzák ki a jelenségből. Ez a válasz elismeri mindazoknak a jogos aggodalmait, akik változásokkal néznek szembe, azonban nem szabad elfelejteni, hogy lehetnek olyanok, akiket ez hátrányosan érint, és az ő számukra is kell, hogy legyen válaszunk.
Véleményem szerint az európai érdek a megfelelő egyensúly megtalálása, de semmi esetre sem lehet ijesztő vagy kishitű válasz; önbizalmon kell alapulnia. Az elmúlt néhány hónapban tulajdonképpen új érdek jelent meg: a pénzügyi piacok zavara rámutatott arra, hogy az európai gazdaság egészsége hogyan kapcsolódik össze a globális fejleményekkel, míg a szélsőséges éghajlati viszonyok bebizonyították azt, hogy milyen súlyosak az éghajlatváltozás potenciális következményei, és azt, hogy egyre sürgősebben kellene reagálni erre a problémára. Minden nap érzékeljük, hogy az európai munkahelyeket, az energiaügyet és az emberek egészségét és életminőségét Európa-szerte befolyásolja a globális dimenzió.
a Bizottság elnöke-. Elnök úr, meggyőződésem, hogy az önbizalom kérdéséből kell kiindulnunk. Azt tapasztaljuk, hogy a miénk a világ legnagyobb gazdasága és világviszonylatban mi vagyunk a legjelentősebb exportőrök. Élen járunk az újonnan felmerülő problémák újszerű kezelésében - nézze csak meg a kibocsátás-kereskedelmet - és van néhány olyan egyértelmű alapszabályunk, amely a javunkat szolgálta.
Először is az a feladatunk, hogy polgárainkat védelmezzük - anélkül, hogy protekcionisták lennénk. Politikáinknak arra kell irányulniuk, hogy mások is a miénkhez hasonló utat kövessenek, nyitnunk kell. Nem zárhatjuk be a kapukat, inkább arra kell rávennünk másokat, hogy kaput nyissanak előttünk. Európa számára, amely a világ legjelentősebb exportőre, a protekcionizmus egy önmagát megsemmisítő doktrína lenne.
Másodszor, nyitottak vagyunk, de nem vagyunk naivak. Ez azt jelenti, hogy nem foglalkozunk azzal, hogy potyautasként felvegyünk olyanokat, akik nem tartanak tiszteletben bizonyos kulcsfontosságú alapelveket. Ez a szellemiség állt közelmúltbeli javaslataink hátterében, amelyekkel azt kívántuk biztosítani, hogy az energiaügyi beruházások szabályai harmadik országbeli társaságokra is vonatkozzanak.
Harmadszor, sokat lehet profitálni egy szabályokra épülő rendszerből, az Európai Unió tapasztalata pedig egyedülállóan jó pozíciót teremt számára ahhoz, hogy megfelelő alapot szolgáltasson a globális szintű szabályozáshoz: konkrétan így kell formálni a globalizációt. Legyünk őszinték: ahhoz, hogy gazdaságaink nyitottak legyenek, szükségünk van bizonyos szabályokra. A piacok nem működhetnek intézmények nélkül, és az Európai Unióban bárki másnál több tapasztalatunk van arról, hogy hogyan kell különböző szabályokat, különböző nemzeti tapasztalatokat összehangolni. Ezért határozottan az a meggyőződésem, hogy a világon bármely más szerveződésnél jobb eszközeink vannak a globalizáció alakítására; mintánkat nem előírni, hanem javasolni kívánjuk a globalizáció most kezdődő szakaszához.
Rendelkezünk néhány olyan eszközzel is, amelyek segítséget nyújtanak ahhoz, hogy önbizalommal nézzünk szembe a globalizációval. Sosem volt nyilvánvalóbb, hogy a nemzetközi pénzügyi rendszerben az euro stabilitási erőt képvisel. Az, hogy felhasználhatjuk az Európai Unió jogát az üvegházhatású gázokra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó kötelező erejű célkitűzések meghatározásához, szintén páratlan hitelességet biztosít számunkra, ráadásul Európában van egy megfelelően kialakított reform-motorunk, a megújult lisszaboni stratégia formájában.
Amikor 2005-ben újraindítottuk a lisszaboni stratégiát, sokféleképpen próbáltuk azt csiszolni. A tagállamok és a Bizottság közötti meghatározott partnerség révén javítottuk a tulajdonviszonyok és az elszámoltathatóság kérdését. Országspecifikus ajánlásokkal tisztáztuk az előttünk álló munkát. Immár minden tagállam rendelkezik nemzeti reformprogrammal, és minden tagállam elfogadja, hogy e reformok folytatására közösen kell törekedni. A növekedésre és foglalkoztatásra irányuló uniós pénzügyi eszközöket is új megvilágításba helyeztük.
Az eredmények most érnek be. Az aktuális aggodalmak ellenére javult a teljesítmény: az elmúlt két évben közel 6,5 millió új munkahely jött létre a 27 tagú Európai Unióban, a 2007-2009 közötti időszakban várhatóan további 8 millió munkahelyet teremtünk. A lisszaboni reformok vitathatatlanul megerősítették az európai gazdaság növekedési potenciálját.
Megelégedettségnek azonban nincs helye: a feladat még távolról sincs befejezve. A tagállamoknak és az Uniónak fokozniuk kell a reformok ütemét. A bizonytalan gazdasági szemlélettel szemben ez a leghatékonyabb módja gazdaságaink rugalmassá tételének.
A lisszaboni stratégia megfelelő keretét a 2006-ban elfogadott négy prioritási terület biztosítja: kutatás és innováció, jobb üzleti környezet (a bürokrácia visszaszorítása és a kedvezőbb beruházási lehetőségek előmozdítása), szélesebb körű foglalkoztathatóság, valamint az energiaügy és az éghajlatváltozás kiemelkedő kérdései. Ezek a területek és e területek meghatározásai élesebb fókuszt kölcsönöztek a stratégiának. Ezek a területek természetesen szoros kapcsolatban állnak egymással. Sosem válunk tudásalapú gazdasággá, az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság nem jöhet létre magasan képzett munkaerő, több kutatás és jelentősebb innováció nélkül.
Ezért szeretném kihangsúlyozni a kutatás és az innováció kérdését. Szeretném megragadni az alkalmat arra, hogy megköszönjem az Európai Parlamentnek azt a támogatást, amelyet a kutatás, az oktatás és az innováció jelentette tudásháromszögre vonatkozó bizottsági kéréshez nyújtott. Szeretnék köszönetet mondani Önöknek, és felhívnám a figyelmüket arra, hogy együtt kell működnünk ahhoz, hogy a Galileo-projekt nagyszabású európai projekt maradjon, és egyúttal megköszönném az EIT-projekthez nyújtott támogatásukat is.
Előrehaladásunk közben szükség van egy európai tudástérségre. Dokumentumunkban tulajdonképpen az egyik újítás pontosan egy ötödik szabadság - a tudás Európai Unión belüli szabad mozgásának - előterjesztése volt.
Sosem fogunk új dinamizmust létrehozni, ha kkv-ink számára sincs meg a megfelelő környezet. Európában 23 millió kkv van. Ezért vélem úgy, hogy mindezek a területek együttesen hozhatják létre azt az érdemi kört, amely minden célkitűzésünkhöz egyszerre járul hozzá.
A következő hároméves ciklusra való felkészüléskor naprakésszé kell tennünk a stratégiát a levont tanulságok és az új körülmények ismeretében. Fokozottabban kell koncentrálnunk a szociális dimenzióra. Az egyenlőtlenség és a társadalmi kirekesztés ellen az jelenti a leghatékonyabb fegyvert, ha minden korosztály oktatásába és képzésébe többet fektetünk, és amint azt már korábban elmondtam, nem mindenki profitál a globalizációból. Ha a menetrendünkhöz biztos támogatást szeretnénk az Európai Unió polgáraitól, kellő időben tisztázni kell a szociális dimenzióra vonatkozó aggodalmakat. Emiatt javasolta például a Bizottság a Globalizációs Alap kiigazítását, pontosan azért, mert már kezdetektől fogva felismertük, hogy ezekre a területekre vonatkozóan konkrét válaszok szükségesek.
Különösen pozitívnak tartom, hogy a szociális partnerek megállapodtak a Bizottság által a nyár előtt előterjesztett rugalmas biztonságra vonatkozó elvekről. Az Európai Tanács nem hivatalos lisszaboni ülésén tulajdonképpen nagyon jó híreket kaptunk erről az európai szociális partnerek közötti megállapodásról. Remélem, hogy a decemberi Európai Tanács megadhatja a támogatását az említett elvekhez. Ez az egyes tagállamoknak rendkívül jó alapot szolgáltat ahhoz, hogy munkaerőpiacaikon belül jobb egyensúlyt teremtsenek a rugalmasság és a biztonság között.
A kiemelkedő reformok nyomatékos végrehajtása, a készségekre és az oktatásra fektetett nagyobb hangsúly, az Európa alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdasággá alakítása érdekében tett konkrét lépések: a mi szempontunkból ezek jelentik a következő ciklus prioritásait.
Az átfogó iránymutatások fontos koordinációs eszközt, közös keretet biztosítanak ahhoz, hogy a különböző tagállamok követhessék saját reformmenetrendjüket. A tagállami elemzések és visszajelzések azt mutatják, hogy az iránymutatások működőképesek. Ezek jelentik a Közösség lisszaboni programjának alapját. Véleményem szerint szükség van ugyan a frissítésükre, de ha nem romlottak el, nem kell őket megjavítani.
Többet kell tennünk annak érdekében is, hogy a lisszaboni stratégia minden tagállamban egyenletes ütemben haladjon: ha egy tagállamban lassabb ütemű a reform, az a többi tagállamot nyilvánvalóan hátráltatja. Szükségünk van a parlamentek, a szociális partnerek, a helyi és regionális hatóságok fokozottabb részvételére is.
A Ház lisszaboni stratégia iránti elkötelezettsége kritikus volt a lendület fenntartásában. Verheugen alelnök úrral és a biztosok testületével együtt nagyon várom, hogy közös munkánk elmélyüljön a lisszaboni stratégia következő ciklusába való átlépéskor.
A globalizáció és Lisszabon közötti kapcsolat kiemelkedő lehetőséget biztosít számunkra ahhoz, hogy ma és napjainkban az európai gazdasági menetrend ne egy lehetséges extra legyen: ez jelenti a kulcsot Európa sikeres jövőjének kibontakoztatásához. Gazdasági reform, globális szemléletmód, alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság: mindezek olyan összekapcsolódó célkitűzések, amelyeket egymással párhuzamosan kell követni, és csak az Európai Unió adhatja meg azt a távlatot és egységességet, amelyre Európának olyannyira szüksége van. Csak együtt követhetjük azt, amit dokumentumunkban "az európai érdeknek” nevezünk.
Engedjék meg, hogy hozzászólásomat azzal zárjam, hogy határozott meggyőződésem, hogy ez nem csupán az európai érdeket jelenti. Határozott meggyőződésem, hogy a globalizáció korában a világnak egy elkötelezettebb Európára van szüksége, érdekeinket védelmezni kell, de értékeinket (a szabadságot és a szolidaritást) is fenn kell tartani a mai globalizáció korában.
(Taps)
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, kedves Hans-Gert; tisztelt Manuel Lobo Antunes hivatalban lévő Elnök úr; tisztelt José Manuel Barroso bizottsági Elnök úr, polgártársaink szemében a globalizáció nem elvont fogalom. A globalizáció olyan realitás, amely nap mint nap befolyásolja az európai átlagembereket, akik kormányuktól és intézményeiktől várják a választ a globalizációval kapcsolatos problémákra.
Polgártársaink e tekintetben nagyon sokat várnak az Európai Uniótól. Védelemre és biztonságra számítanak: fizikai védelemre a terrorista fenyegetésekkel szemben, és védelemre a pénzügyi piacok kiszámíthatatlansága ellen is. Azonban azért is fordulnak hozzánk, hogy garantáljuk számukra az élelmiszerellátást és az élelmiszerbiztonságot; még akkor is, ha az elmúlt nyáron a gabonafélék árának hirtelen növekedése a fogyasztói árakat csillagászati magasságba emelte. Az európai fogyasztóknak szükségük van annak garantálására, hogy az olcsó importtermékek minden tekintetben biztonságosak legyenek. Ez egy különösen aktuális kérdés: a karácsonyi ünnepek közeledtével képesnek kell lennünk arra, hogy megnyugtassuk a szülőket és a nagyszülőket afelől, hogy a gyerekeknek vásárolt játékok nem veszélyeztetik az egészségüket.
Míg a globalizációnak hozzá kell járulnia a jóléthez, tisztességesnek is kell lennie, és etikai szabályoknak kell engedelmeskednie, például a gyermekek kizsákmányolásának tiltása érdekében. A globalizáció terhét nem rakhatjuk a leggyengébbek hátára: nemcsak az egyes országokon belüli, hanem az országok közötti egyenlőtlenség elleni küzdelem eszközének is kell lennie. A globalizációnak a társadalom legszegényebb rétegei vásárlóerejének növelésére kell irányulnia. Mindig is kiálltunk a szabadkereskedelem mellett, a kereskedelemnek azonban szigorú szabályokon kell alapulnia. A globális gazdaságban az Európai Uniónak a világ többi része irányában tanúsított nyitottsága húzóerőt jelent, és sok vállalkozás kíván Európában letelepedni. El kell fogadniuk a szabályainkat, és meg kell felelniük az egészségügyi, környezetvédelmi és fogyasztóvédelmi előírásainknak.
Az Európai Uniónak 50 év alatt működőképes belső piacot sikerült teremtenie, amelyben mindig szabály volt a tagállamok jogszabályainak közelítése. Az Európai Uniónak szerepet kell játszania know-how-ja exportálásában, valamint abban, hogy elősegítse partnerei gyártási és minőségellenőrzési előírásainak javítását. Már számos partnerünkkel ezen az úton járunk. A Transzatlanti Gazdasági Tanács múlt pénteken Washingtonban tartott első ülésének sikere pozitív jel, és most már fokoznunk kell erőfeszítéseinket annak érdekében, hogy emlékeztessük Brazíliát, Kínát és Indiát a kötelezettségeikre. Afrikával szemben valamivel engedékenyebbek vagyunk.
A külső kihívásokkal való szembenézéshez először is több kutatási és fejlesztési célú beruházással kell megerősítenünk egységes piacunkat, másodszor pedig biztosítanunk kell a kutatás és az innováció tagállamok közötti jobb koordinációját. Bár a globalizáció új lehetőségeket kínál, alkalmazkodást is igényel, például az oktatás és a képzés területén, a munkával töltött idő alatt mindvégig.
Képviselőcsoportom örömmel fogadja a növekedésre és a foglalkoztatásra irányuló lisszaboni stratégia szerinti új kezdeményezéseket, csakúgy, mint a Bizottság által javasolt kisvállalkozói intézkedéscsomagot ("Small Business Act”), mert a kis- és középvállalkozások a stabilitásnak és a munkahelyteremtésnek továbbra is rendkívül fontos motorjai Európában.
Hölgyeim és Uraim, hozzánk - politikusokhoz - egyre többször fordulnak azért, hogy foglalkozzunk az energiaügyi problémák kihívásával. Mindaddig, amíg az Európai Uniónak nincs közös energiabiztonsági és környezetbiztonsági politikája, sebezhető marad. A hordónkénti közel 100 dolláros olajár mellett napjaink Európája vészhelyzettel áll szemben. Ahhoz, hogy ebben az ágazatban garantáljuk az ellátás biztonságát és a fenntartható növekedést, európai energiapolitikára van szükségünk. Alaposan meg kell vizsgálnunk a megújuló energiaforrásokat, és fel kell tárnunk a polgári célú atomenergiában rejlő energiaellátási lehetőségeket.
A szóban forgó kérdésekről folytatott vitáknak átláthatónak kell lenniük az emberek tudatosságának erősítése, valamint annak érdekében, hogy biztosítsuk támogatásukat a kötelezettségvállalásainkhoz. Végeredményként tisztább, hatékonyabb és biztonságosabb energiát szeretnénk Európának. Európának egyértelműen meg kell határoznia érdekeit, nemcsak a kereskedelem és a globális gazdaság vonatkozásában, hanem a kultúra, a nyelv és a hagyományok vonatkozásában is. A globalizáció kihívásaira adott közös megoldásokra törekedve kerülünk polgártársaink jogos érdekeinek védelmezésére alkalmas helyzetbe - anélkül, hogy protekcionisták lennénk.
(Taps)
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, Hölgyeim és Uraim, ennek a vitának a címe azt tükrözi, hogy az Európai Parlamentnek a Tanáccsal és a Bizottsággal együtt kell megvitatnia azt a szerepet, amelyet - az európai intézmények és az EU tagállamai által képviselt - Európa a globalizáció lehetőségeinek és kockázatainak kezelése során kíván betölteni. Ezért egyértelművé kell tennünk - ahogyan azt a mai vita valójában egyértelművé is teszi -, hogy a globalizáció következményeire különféleképpen lehet tekinteni, és azokat egymással versengő, változatos módszerekkel lehet kezelni.
A mai napon elfogadandó állásfoglalásra vonatkozó tárgyalások azt mutatták, hogy alapvető különbség, sok területen pedig szakadék van e Ház jobboldali elképzelései és azok között az elképzelések között, amelyeket mi, a szocialista képviselőcsoporton belül akarunk. Következésképp az, amit ebben a vitában kifejezésre juttatunk, meghatározza azokat a paramétereket, amelyeket az intézmények, különösen a Bizottság által betöltendő szerepek értékelésekor alkalmazunk. Rendkívül figyelmesen hallgatva a Bizottság elnökét és Daul urat, azt mondanám, hogy létezik valamiféle közös nevező, de vannak erőteljes nézetkülönbségek is.
Azt a személyt, aki most vagy a jövőben a Bizottság elnöki tisztségére jelölteti magát, képviselőcsoportunk bizonyos kulcsfontosságú kritériumok alapján értékeli, különösen azt illetően, hogy a globalizált gazdaságban milyennek látja a Bizottság szerepét. A makrogazdasági politikai koordinációt - amit a szakzsargon használ, vagy amit közös gazdasági és fiskális politikának is nevezhetnénk - szociálpolitikai alapelveknek kell irányítaniuk. Európában a gazdasági fejlődésnek nagyobb társadalmi stabilitást kell eredményeznie. Az EU-nak biztosítania kell, hogy a globális gazdasági fejlődés egyenlőbb jogokhoz és lehetőségekhez vezessen. Ez is szociálpolitika. Az emberi jólét belföldön és külföldön közös mércénk.
A gazdasági fejlődés a szociális biztonság előfeltétele; nem pedig fordítva - ahogyan arra javaslatot hallhattunk néhány felszólalásban ebben a Házban. Az az elképzelés, miszerint Európában a gazdasági fejlődés forrásának a szociális biztonságnak kell lennie, teljes mértékben téveszme. Bárki, aki úgy véli, hogy - mintegy a globalizáció ködösítése mögött - az EU felhasználható a szociálpolitika területén elért eredmények tönkretételére, az téved. A maximális profithoz és a csökkentett szociális előírásokhoz vezető deregulált piacok az e Házban jelen lévő jobboldaliak elképzelései szerint talán az ideálisat jelentik. Számunkra nem. Hangsúlyozzuk, hogy Európa sikerének titka a társadalmi és a gazdasági fejlődés volt, ami ugyanannak az éremnek a két oldala. Ami minket illet, e tekintetben semmi sem változott.
(Taps)
Daul úrnak volt egy érdekes hozzászólása. Ha valaki nem hallotta volna, azt mondta: "Első a gazdaság!” Nem! A gazdasági növekedésnek és a társadalmi jólétnek kéz a kézben kell haladnia: ez a kulcskérdés, és rámutat az európai jobboldali politika tévedésére. Egy dolgot tisztázzunk: a Tanácson belül képviselt kormányok túlnyomó többsége középjobboldali kormány, a Bizottság pedig természetesen nem a szocializmus eldorádója. Ön, Barroso úr - biztosainak többségéhez hasonlóan - középjobboldali politikus. Ezért szigorúan figyelemmel kísérjük a Bizottság intézkedéseit, hogy felmérhessük nyilatkozatainak hitelességét.
Természetesen szükségünk van kutatásra, innovációra és oktatásra, és természetesen szükségünk van arra, hogy a belső piac úgy fejlődjön, hogy védje a környezetet és stabilizálja a társadalom erőforrásait. Bizonyára szükségünk van erre! Szükségünk van azonban arra is, hogy a Bizottság előterjessze a megfelelő irányelvjavaslatokat. Azután a folyamat megszilárdítása érdekében szükségünk van a kapcsolódó jogalkotási kezdeményezésekre. Van néhány jó észrevétel; azokat támogatjuk, de van még jónéhány, amelyet mélyrehatóan meg kell vizsgálnunk.
Szükségünk van hatékony adminisztrációra is. Nem tudom, hogy ezt felelősségteljesebb lisszaboni kormányzásnak kell-e nevezni, ahogyan ezt az uniós dokumentumok fejezeteiben említik. Nem tudom, hogy az utca embere érti-e, hogy mit értünk alatta. Amikor pedig az adminisztráció egyszerűsítéséről beszél, és Bajorország korábbi miniszterelnökére bízza ennek a törekvésnek az irányítását, csak annyit mondhatok, hogy háromszoros hurrá, és sok-sok szerencsét!
Az egyetlen dolog, amire minden bizonnyal szükségünk van - és ebben őszintén egyetértünk Önnel, a Bizottság elnökével -, az egy olyan szabályrendszer, amely megszelídíti ezt a vadnyugati kapitalizmust, ami a pénzügyi piacokon uralkodik, és igen, ami nemzetgazdaságaink egészét veszélyezteti. Kezdjük tehát Európában ezekkel a szabályokkal. Ahhoz, hogy meghatározzam, hogy mire van szükségünk, engedjék meg, hogy elmondjam: elvárjuk, hogy a nemzetközi pénzügyi kapitalisták felülvizsgálat alá essenek, műveleteik átláthatóak legyenek, és hatásköreik természetesen korlátozódjanak, Önök pedig megkapják támogatásunkat e célok követéséhez. Európában ez a társadalmi haladásnak az egyik kulcsa.
Zárásképpen, Elnök úr - Hans-Gert -, Hölgyeim és Uraim, hadd mondjam el, hogy a mai vitánk tárgyát képező kérdés, nevezetesen az, hogy hogyan kell felsorakoznunk a globalizáció kihívásának való megfeleléshez, valamint, hogy Európa, úgy értem, az intézményesített Európa - Önök a Bizottságban, mi pedig a Parlamentben - milyen befolyást gyakorolhatunk ténylegesen ezen ambiciózus célok követésére, egyúttal az a mérce is, amelynek alapján a szavazópolgárok megítélnek bennünket. Ha továbbra is általános vitákra szorítkozunk, amelyekben pontosan meghatározzuk, hogy mit akarunk, de amelyeket itt és a tagállamokban nem követnek konkrét jogalkotási lépések, a feladat egésze értelmetlen lesz. Ezért számítunk arra, hogy az általunk itt ismertetett dolgok tükröződni fognak közös állásfoglalásunkban is, és határozott politikává alakulnak át.
(Taps balról)
Elnök
Schulz úr, annak, hogy Ön lehetőséget kapott arra, hogy számottevően túllépje felszólalási idejét, semmi köze ahhoz, hogy milyen módon szólította meg az elnököt.
Az Ön által túllépett felszólalási időt végül az Ön képviselőcsoportjának kiosztott időből vonom le.
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, az imént a múlt nyelvezetét hallottuk:
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Die Rede der Vergangenheit!
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Mások gyakran jobban tudják, mint mi, hogy már globális társadalomban élünk. India, Kína és Brazília megragadták a lehetőséget, jelenleg sikeresen kihasználják azt, eközben Európa túlságosan nagy része tart attól, hogy az áldozatává válik.
Sarkozy elnök úr tegnapi beszédében "a holnap Európájának különböző lehetséges jövőiről” beszélt, a verseny-, az energia- és a bővítési politikát terjesztve elő vitára.
Barroso úr kérdéses beszéd alatti arckifejezése árulkodóbb volt, mint ma délelőtti egész beszéde. Ha Európa ül a babérjain, mert a nemzeti vezetők, a polgárok aggodalmaira hivatkozva kétségbe vonják az EU menetrendjét, elmulasztjuk azt a lehetőséget, amellyel a globalizáció - a közös európai érdekek szem előtt tartásával - alakítható.
Nem a polgárokat, hanem a tagállamokat kell meggyőznünk. A felmérések sorra azt mutatták, hogy polgáraink többsége szerint nem a tagállami kormány, hanem az Európai Unió van jobb helyzetben a globalizáció irányításához.
Nézzék meg, hogy a globalizáció földrengése hogyan rengeti meg Európa közösségét. A jobboldalon egyesek meghátrálnak a globális kihívások elől, a konzervativizmustól a nacionalizmushoz, illetve a kereszténydemokráciától a keresztény autokráciához pártolnak. A globalizációban a repedés pontosan az EPP-n keresztül húzódik.
A baloldalon Kurt Beck úr és társai nagyon is szükséges reformokat tartanak vissza. Franz Münterfering úr látta ezt, és ezért szavazott a lábával. Ráadásul a jövőbe látók tisztában vannak a reformok szükségességével, és belefoglalták azt a Portóban megfelelően elfogadott Európai Szocialista Kiáltványba.
Politikánkban a megosztottság már nem a bal- és a jobboldal gazdaságpolitikai elképzelése között van, hanem azok között, akik a globális kihívásokra úgy reagálnak, hogy felhúzzák a felvonóhidat, valamint azok között, akik - a szociáldemokratákkal együtt - a nyitott társadalmat támogatják.
Barroso úr, e Házban a többség támogatja az Ön által képviselt Bizottság globalizációs megközelítését. Ez azonban nem egyetlen politikai családon alapuló többség. Valójában még szét is feszítheti, vagy akár át is formálhatja Európa politikai családjait.
A globalizáció egyre jelentősebb mértékben fogja alakítani politikáinkat. Nem az ebben a közleményben meglehetősen szűk gazdasági értelemben vett globalizáció (bár a stabil euro, a hatékony versenyszabályok és a piacszabályozás is érdekünk), hanem a tágabb, holisztikusabb értelemben vett globalizáció, amely kiterjed a világ népességének növekedésére és migrációjára, az éghajlatváltozásra és az energiabiztonságra, valamint a terrorizmushoz kapcsolódó nemzetközi szervezett bűnözésre.
Ez vajon nem az a megerősítés, amelyre szükségünk van ahhoz, hogy "kontinentális szinten lépjünk fel”, amint azt a szóban forgó dokumentum szorgalmazza, hogy a "kritikus tömegünket” úgy használjuk, hogy az "lehetővé tegye az európaiak számára a globalizáció alakítását”, ahogyan azt a bizottsági közlemény kéri?
Ha ez így van, Barroso úr, hol vannak az Önök politikái? Hol van az Önök menetrendje? Hol van az Önök átfogó megközelítése? Konkrét fellépést ígértek nekünk: ehelyett egy retorikai fordulatokban gazdag, de meglehetősen kevés javaslatot tartalmazó dokumentumot tárnak elénk. Ez nem lehet a végszava Európa globalizációra adott válaszának. Várom az egységes piacra vonatkozó felülvizsgálatukat, hogy lássam, nehéz terepen hogyan irányítják a növekedést és a munkahelyteremtést, várom a legális migrációra vonatkozó politikájukat is, remélve, hogy az magában foglalja a származási országok aggodalmait.
Képviselőtársaimmal együtt várom, hogy haladéktalanul történjen fellépés az energiafogyasztás visszaszorítása és a határokon átnyúló bűnözés elleni küzdelem területén. Véleményünk szerint a társadalom egészsége és a gazdasági életképesség is egyaránt fontos. Ha globális piacot hozunk létre, új globális társadalmi szerződésre van szükségünk, amely összeegyezteti a rugalmasság és a korrektség egymással versengő követelményeit, mert ahogyan azt Martin Luther King tanította nekünk, "a bárhol elkövetett igazságtalanság mindenhol az igazság létét veszélyezteti”.
Az Uniónak tehát össze kell hangolnia a versenyképességre összpontosító lisszaboni menetrendet, a szociális jogokra összpontosító cardiffi menetrendet és a környezetvédelemre összpontosító göteborgi menetrendet.
A világnak erős, egységes Európai Unióra van szüksége ahhoz, hogy leszámoljon a bárhol felmerülő igazságtalansággal, konfliktusokkal és szegénységgel, mert azon kevesek közé tartozunk, akik képesek globális kérdéseket rendezni, és ha mi nem vesszük kézbe a vezetést, akkor senki sem.
Ez a kereskedelmi vámokkal kapcsolatos képmutatás megszüntetését, a Dohában a fejlődő országok számára kínált tisztességes alkut, a Balin, közös befolyásunkkal Amerikát a pártunkra állítva, a szén-dioxid-kibocsátásra vonatkozóan megkötött szerződést, valamint a pénzügyi piacok szabályozási együttműködésre, az előírások közelítésére és szabályok egyenértékűségére összpontosító nemzetközi megközelítésének kialakítását jelenti.
Ahhoz, hogy e kihívásoknak mindenkivel szemben korrekt módon feleljünk meg, nem kevesebb, hanem több globalizációra van szükség. Mivel összekapcsolt világban élünk, a világ igényli a globális szintű szolidaritást, amint az európai polgárok közötti szolidaritást is.
Victor Hugo-val együtt kell várnunk arra a napra, amikor nem lesz más harcmező, csak a kereskedelemnek megnyíló piacoké és a gondolatok számára megnyíló szellemeké.
Mirosław Mariusz Piotrowski
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, a globalizáció sok szempontból visszafordíthatatlan jelenség. Az Európai Unió egyes országainak nemcsak meg kell ezt érteniük, hanem gyakorlatias módon kell reagálniuk ezekre a változásokra. Az EU intézkedései azonban nem ütközhetnek szuverén államok gazdasági érdekeivel, például azzal, hogy indokolatlanul korlátozzák a széndioxid-kibocsátást, ami komoly kárt okoz a Lengyelországhoz hasonló országok gazdaságának.
Másrészt ezek a politikai lépések nem vezethetnek a nemzeti identitás elvesztéséhez. Miközben Ázsia országai sikeresen alkalmazkodnak az új helyzethez és gazdaságaik gyors ütemben növekednek, mi az Európai Parlamentben olyan nagy horderejű kérdésekről vitázunk, mint a mezőgazdasági és erdészeti traktorok visszapillantó tükrei, a cirkuszok Európai Unión belüli szerepe és jelentősége, és hasonló kérdések.
Az EU folyamatosan bővíti a szabályozásokat, egyre nehezebbé téve a hatékony versenyt, és úgy tűnik, hogy nincs tisztában a valósággal, amiről a szocialista képviselők mai felszólalásai tanúskodnak. Remélem, hogy a mai vita elősegíti, hogy megváltozzon az, ahogyan európai szemszögből gondolkodunk a globalizációról.
Jean Lambert
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, véleményem szerint az említett közleményben a képzelet tökéletes kudarcát láttuk, tekintettel az előttünk álló helyzet súlyosságára.
A közlemény nem tartalmazza a globalizáció valódi meghatározását. Általában a gazdasági oldalra vonatkozik: erről szeretnék beszélni.
E dokumentum szerint egy harmadik ipari forradalommal állunk szemben. Úgy gondolom, hogy a múltbeli ipari forradalmakból le kell vonnunk néhány tanulságot. Azokból az ipari forradalmakból, amelyek nem vették teljes mértékben figyelembe a környezetvédelmi költségeket, és azokból, amelyek nem vették teljes mértékben figyelembe a társadalmi költségeket. Létezik olyan feltevés, miszerint egyrészt továbbra is alacsony marad az áruk költsége, gyakran a világ legszegényebb országait terhelve; másrészt kereskedelmi tevékenységet folytathatunk olyan országokban, ahol a szabadpiacokat erőltetjük, miközben nem létezik szociális infrastruktúra és megbízható állami szektor; harmadrészt pedig, hogy óvakodnunk kell a kölcsönösség csábításától, ha egyenlőtlen felekről van szó. Vannak olyan esetek is, amikor a társadalmi célok elérésében túlbecsüljük a piacok szerepét, és felmerülnek még a gazdaság konszolidációjára vonatkozó kérdések, különösen akkor, ha mindez nem a valóságon, hanem eladósodott gazdaságon és spekuláción alapul, és így a gazdasági stabilitás szempontjából rendkívül veszélyessé válik.
Az előttünk álló új összefüggés nemcsak az éghajlatváltozásról szól. A csúcspontra érkezett kőolaj-kitermelésről szól, valamint arról, hogy az hogyan befolyásolja a fejlődő országok lehetőségeit; a millenniumi fejlesztési célok megvalósításáról szól.
Tény, hogy újra egyensúlyba kell hoznunk a kereskedelmet, valamint a társadalmi és a környezetvédelmi dimenziót. A WTO a kereskedelmet helyezi előtérbe a termelési módszerekkel szemben, minden mással szemben, amely feljogosít bennünket arra, hogy azt állítsuk, problémáink vannak az árutermelés módjával, mert az nem felel meg előírásainknak. Úgy döntöttünk, hogy ezt nem foglaljuk bele a szabályokba.
Ha a növekedést tekintjük, még mindig olyan a retorika, mintha a mennyiség, nem pedig a minőség és az számítana, hogy tulajdonképpen mi fejlődik társadalmainkon belül. Örömmel veszem a Bizottság ezzel kapcsolatos jövő heti konferenciáját, ám ennek a munkának már évek óta kellene tartania.
Mit fogunk tenni agrárszektorunkkal, idegenforgalmi ágazatainkkal, sok más ágazattal az éghajlatváltozással szemben? Nem értünk egyet abban, hogy nem kell újra rátérni az iránymutatásra és nem kell azt átdolgozni. Véleményünk szerint szükséges.
Ami a képzést és az oktatást illeti, a fenntartható fejlődési stratégia ma megköveteli, hogy azt az éghajlatváltozás és a környezetvédelmi előrehaladás összefüggésében tekintsük át. Ezzel kapcsolatban valós és komoly összefüggést nem hallottam. Ezekkel kapcsolatos európai stratégia egyáltalán nem létezik.
Ha alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságról beszélünk, hogyan fogjuk azt megvalósítani? A dokumentumban az említett kérdésekkel kapcsolatban semmi sem ad nekünk reményt.
Sőt, újra meg kell vizsgálnunk a társadalmi integráció vetületét. A nemek közötti bérszakadék továbbra is fennáll. Továbbra is tisztességes bérekre van szükségünk, a rugalmas biztonságnak pedig figyelembe kell vennie az egyén pénzügyi biztonságát.
Még mindig egységesítenünk kell a lisszaboni és a göteborgi menetrendet. Ez jelenti a kihívást. Az említett dokumentum nem néz szembe ezzel a kihívással, és arról sem vagyok meggyőződve, hogy a Parlament azt tenné.
Jiří Maštálka
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (CS) Hölgyeim és Uraim, először is szeretném kifejezni az állásfoglalás-tervezet végleges változata miatti csalódottságomat. Két dolog miatt vagyok csalódott. Először is kár, hogy hosszú ideig lehetetlen volt megállapodásra jutni, és a többségi megállapodás csak az utolsó pillanatban, az idő szorításában született meg, amiért (véleményem szerint) azzal fizettünk, hogy alapvető kérdésekben túlzott engedményeket tettünk. Másodszor pedig azért vagyok csalódott, mert az állásfoglalás nem tükrözi a dokumentum címében megfogalmazott európai érdeket, és - konkrétabban - még az európai polgárok többségének az érdekeit sem tükrözi.
Ez a kétszeres csalódottság a közös állásfoglalási indítványra vonatkozó elemzésemből ered, amely indítvány semmilyen módon nem ismeri el a globalizáció negatív hatásait, és valójában nem nyújt többet a polgároknak, mint egy megközelítést a globalizációba való beletörődéshez, például mintha árvizekbe kellene beletörődniük. Véleményem szerint sem a globalizációt, sem az árvizeket nem lehet megkedvelni, nem is beszélve az azokba való beletörődésről. A normális megközelítés az, hogy megpróbáljuk befolyásolni ezeket a folyamatokat, és megakadályozzuk negatív hatásukat. Az állásfoglalásban azonban ilyesmi nem szerepel: még a fenntartható globális fejlődésre sem kínál modellt.
Állásfoglalásra irányuló indítványában a képviselőcsoport különösen a következőkre összpontosított:
- a szegénység elleni küzdelem, mivel a statisztikák azt mutatják, hogy az Európai Unió mintegy 80 millió lakosának a nemzeti átlagjövedelem 60%-ánál kevesebb a rendelkezésre álló jövedelme;
- hangsúlyoztuk, hogy a polgárok jogainak hatékonyabb biztosítása érdekében hatékonyabb eszközökre van szükségünk, mint például minőségi és jól fizetett foglalkoztatásra és szociális minimumszabályokra;
- a lisszaboni stratégiával kapcsolatban hangsúlyoztuk, hogy a fenntarthatóságra és a szolidaritásra vonatkozó új, integrált stratégiára van szükség a jelenlegi lisszaboni stratégia felváltása és hatékony végrehajtási eszköz biztosítása érdekében.
Tegnap néhány képviselőcsoport közös állásfoglalásról állapodott meg, és teljes mértékben figyelmen kívül hagyta képviselőcsoportunk javaslatát. Ezzel egyértelműen bebizonyították, hogy a gazdasági kérdéseknek nagyobb jelentőséget tulajdonítanak, mint a szociális jogoknak és a társadalmi igazságosságnak. A fent említett okokból kifolyólag képviselőcsoportunk nem támogatja az állásfoglalást.
Godfrey Bloom
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, tegnap egy bámulatosan intelligens beszédet hallottunk a francia köztársasági elnöktől. Feszült figyelemmel hallgattam ezt az értelmes aprócska embert. Határozottan kiállt a szabadkereskedelem mellett. De természetesen, amikor más országok a protekcionizmus pártján álltak, akkor ő is. Határozottan kiállt a demokrácia mellett: az emberek jogosultak arra, hogy kifejtsék véleményüket, amelyet azonban azt követően, úgy tűnik, nem vesznek figyelembe, ahogy Franciaország és Hollandia népéről sem vettek tudomást. Ő, ahogyan mondani szokta, először is európai, de vérében francia, először is francia, de vérében európai. Persze némi magyar gulyással vegyítve.
Európai hadseregre, haditengerészetre és légierőre van szükségünk annak biztosítására, hogy békés európai értékeink a világ minden részén elterjedjenek, mert soha többé nem szabad háborúznunk. Demokratikus intézményeinkre kell alapoznunk, de úgy tűnik, hogy nem túlságosan. A franciák nem tarthatnak újabb népszavazást, mert az angliai népszavazást eredményezhet, és természetesen mindannyian jól tudjuk, hogy a britek elutasítanák az új Alkotmányt - bocsánat - "Szerződést”.
Azt javasolta, hogy mélyebben nézzünk magunkba és bizonyosodjunk meg arról, hogy az anyaság több értelemben létezik, nemcsak a nők, hanem a férfiak számára is; és arról is, hogy van több almás pite, különösen a szegények számára, akár akarják, akár nem. Alkotnék egy szókapcsolatot, egy bevált angol szókapcsolatot - és imádom tesztelni a világ legjobb tolmácsait - mindez csalás és ámítás volt!
Dimitar Stoyanov
(BG) Először is szeretném emlékeztetni a Bizottságot és a Tanácsot arra, hogy a globalizáció nem önmagában létező folyamat; arra, hogy Európa a világpolitikában számottevő tényező, valamint arra, hogy az Európa által folytatott politika határozza meg, hogy alakul-e a globalizáció.
És pontosan ez az, amit nem tudtam megérteni a Bizottság stratégiájából. A Bizottság olyan politikát szándékozik folytatni, amely továbbfejleszti a globalizációt, vagy olyat, amely lelassítja ezt a folyamatot? Felhívnám még az Önök figyelmét arra, hogy a globalizáció fejlődési folyamatában az egységes piac önmagában nem garancia Európa sikerére.
A Tanács kijelentette, hogy a versenyképességet nagyon fontosnak tartja, ugyanakkor az Európai Unión belül pillanatnyilag léteznek törékeny, és még a belső piacon sem versenyképes gazdaságok.
A Bizottság a maga részéről megállapította, hogy e gazdaságok számára a lisszaboni stratégia fejlődését tartja a legfontosabbnak ahhoz, hogy a globalizáció perspektívájából végrehajthassák terveiket.
Különösen Bulgária esetében számítok a lisszaboni stratégia kudarcára, mert - ahogyan azt többször kifejezésre juttattam - országom az Európai Unióhoz való csatlakozásakor nem állt készen. Hogyan védhetjük tehát az európai polgárok érdekeit, ha nem vesszük igénybe a protekcionizmus bizonyos formáit?
A Graham Watson által említett nyitott társadalom egyszerűen elárulja az EU gyengébb gazdaságait. Ha a Közösségen belüli szolidaritás helyett előbb globális szolidaritás létezik, akkor miért van egyáltalán szükségünk a Közösségre?
Ebben az összefüggésben a jelentős kereskedelmi hiánnyal rendelkező, és a belső piacon nem versenyképes gyenge gazdaságokkal a globalizáció jövőbeli alakulása továbbra is nyomást gyakorolhat ezekre a gazdaságokra, egészen az összeomlásig, miközben ezek a gazdaságok, amelyek rendes fejlődésre törekedtek, kártyavárként omlanak össze.
Jana Bobošíková
(CS) (A felszólalás elejét nem lehetett hallani) ... erőfeszítést kell tenni annak érdekében, hogy Európa a lehető legerősebb szereplő legyen a világpiacon. Ennek elérése érdekében azonban a világkereskedelmi tárgyalásoknak le kell zárulniuk, mérsékelni kell az európai gazdálkodóknak nyújtott támogatásokat, és csökkenteni kell az USA által kivetett vámokat. Fontos az is, hogy a WTO-n belül határozottan fel kell lépni Kína ellen, valamint az, hogy rendszeresen kell dömpingellenes intézkedéseket alkalmazni. Ha sikeresen akarjuk kezelni a globalizációt, meg kell szabadulnunk a kis- és középvállalkozásokat hátráltató túlzott szabályozástól. Ez az, amire a Barroso-féle Bizottság ígéretet tett, de aztán az út elején leragadt.
Az Unió erősebbé is válna, ha Törökország és Ukrajna csatlakozna, és ha megfelelő partnerséget létesítene Oroszországgal. A migrációs politika egészségtelen. Európának - ahelyett, hogy a szegények végső úti célja lenne - azoknak az elméknek a végső állomásának kellene lennie, akik Kínába és az USA-ba távoznak. Ha valóban kezelni akarjuk a globalizáció kihívásait, a legfontosabb az, hogy lehetővé tegyük az Unió számára, hogy nemzetközi színtéren egységes véleményt képviseljen, máskülönben nem veszik komolyan. Remélem, hogy az államfők decemberben ugyanerre a következtetésre jutnak majd.
Engedjék meg, hogy két záró észrevételt tegyek. Képviselőtársam, Schultz úr a pénzügyi piacokon pusztító vadnyugati kapitalizmusról beszélt. Ez volt a retorika a kommunizmus legsötétebb napjaiban, amikor a pénzügyi kapitalistákat "Wall Street-i gengsztereknek” titulálták. Mindannyian tudjuk, hogy ez a hozzáállás mit tett a keleti blokk gazdaságaival.
Timothy Kirkhope
Elnök úr, szeretném megköszönni a Tanács és a Bizottság elnökének a nyilatkozatait, amelyeket ezzel az Európa jövője szempontjából alapvető kérdéssel kapcsolatban tettek.
A túlélés és a jólét érdekében Európának szembe kell néznie a globalizáció kihívásaival, fel kell emelkednünk ezekhez a kihívásokhoz, és észre kell vennünk nemcsak a fenyegetéseket, hanem a lehetőségeket is. A lisszaboni menetrend teljesítése Európa jövőbeli jóléte szempontjából központi fontosságú, meg kell bizonyosodnunk arról, hogy a világkereskedelmi tárgyalások során végre alkut kötünk. Meg kell reformálnunk a közös agrárpolitikát és méltányosan kell bánnunk nemcsak a saját gazdálkodóinkkal, hanem a fejlődő országok gazdálkodóival is. A deregulációs menetrenddel a lehető legmesszebb és a lehető leggyorsabb ütemben kell haladnunk annak érdekében, hogy - az üzleti és az ipari szektor felszabadításával - versenyezhessünk Kínával és Indiával, továbbá tényleges előrelépést kell tennünk, amely támogatja Merkel kancellár transzatlanti közös piac létrehozására irányuló törekvéseit.
Üdvözlöm a Bizottság elnökének a globalizációval kapcsolatban nemrégiben elhangzott nyilatkozatát, amelyben kijelentette, hogy az EU XXI. századi létjogosultsága egyértelmű: Európa felkészítése egy globalizált világra. Azt állította, hogy ennek érdekében az emberi erőforrásokba, a növekedésbe, a munkahelyteremtésbe, az energiabiztonságba, az éghajlatváltozás leküzdésébe és a fogyasztókkal szembeni méltányosabb bánásmódba kell fektetnünk. A továbbiakban hozzátette, hogy a protekcionizmus nem teheti Európát gazdagabbá; a protekcionizmus szegényebbé teszi, nem pedig védi polgárainkat. Ez egy kulcsfontosságú megállapítás, amit napjainkban valamennyi európai kormánynak figyelembe kellene vennie.
Természetesen a pénzügyi szolgáltatások és a számvitel területén az európai normák gyorsan válnak globális normákká; erre büszke vagyok. Európa előrehaladását az európai szociális modell radikális reformja, a fokozottabb munkaerő-piaci rugalmasság, valamint a dereguláció folytatását és a vállalkozások terheinek csökkentést célzó további intézkedések jelentik.
Természetesen élen kell járnunk az éghajlatváltozás kezelésében is; örömmel fogadom a Parlament arra vonatkozó határozatát, hogy a légi közlekedés kibocsátásait és a kibocsátás-kereskedelmi rendszert is tárgyalja, ami újabb jele annak, hogy a globális közösség vezetőivé szándékozunk válni.
A szegénység elleni küzdelem során biztosítanunk kell, hogy az EU programjai hitelesek, költséghatékonyak és célirányosak legyenek. Javítanunk kell a fejlődő világ kereskedelmi lehetőségeit és tényleges változást kell elérnünk Afrikában.
Büszkének kellene lennünk az elért eredményeinkre, de még létezik sok olyan lehetőség, amit meg kellene ragadnunk.
Robert Goebbels
(FR) Elnök úr, a globalizáció kihívásaira vonatkozó állásfoglalási indítvány tárgyalásakor nagyon világosan láttam, hogy e Házban milyen mértékben megosztott a baloldal és a jobboldal. A PPE és az ALDE képviselőcsoporthoz tartozó kollégáim megpróbálták kritizálni azoknak az átlagembereknek a millióit, akik - miközben székhely-áthelyezés, fúzió vagy tulajdonosváltás következtében munkahelyek megszűnésének tanúi, vagy összehasonlítják szerény jövedelmüket a vezetőség tagjai által felhalmozott pazar juttatásokkal (akik egyébként a bérkorlátozás előnyeit prédikálják) - kétségbe vonják a globalizáció előnyeit.
Véleményem szerint a globalizáció szükségszerű folyamat, különösen azért, mert a legszegényebb országokat bejuttatja a nemzetközi piacokra, lehetővé téve számukra, hogy növeljék az ott élő emberek életszínvonalát. De ne dőljünk be a hangoztatott szólamoknak! A liberálisok által olyannyira kedvelt tökéletes piac illúzió! A verseny szükséges, de sohasem szabad.
Nézzék meg például az energiapiacot, amelynek esetében az erőforrások 90%-át szuverén államok tartják ellenőrzés alatt. Az olajpiacot kartell uralja. A gázpiac megkaparintására újabb kartell van alakulófélben. Az árképzési politikák nem átláthatóak, és a világkereskedelemnek csupán 40%-ára vonatkoznak. A végső ár egyharmada olyan közvetítő spekulánsok hosszú sorához kerül, akik egyáltalán nem járulnak hozzá a gazdasághoz. Amikor ezek a spekulánsok "különleges járműveikkel” zátonyra futnak, a központi bankok milliárdokat pumpálnak a pénzügyi rendszerbe, hogy megakadályozzák a széles körű instabilitást, de a hatás valójában a spekuláció finanszírozása.
Néhány vezérigazgató arany ejtőernyőjének köszönhetően puha talajra érkezhet, de fogyasztók milliói az adósság mocsarában találják magukat, és otthonaik áron aluli eladására kényszerülnek. Hat hónap leforgása alatt közel félmillió amerikainak kellett személyes csődöt jelentenie. Eközben az európai gazdaság egy helyben topog. A Bizottság ugyan egyensúlyba hozta gazdasági előrejelzéseit, politikai javaslatok helyett azonban megelégszik jól ismert mantrák ismételgetésével. Igen, valóban jelentősebb növekedésre és több munkahely teremtésére van szükségünk, amelynek hatékonyabb koordináció, illetve több kutatás és fejlesztés a mozgatórugója, és igen, valóban új társadalmi realitásokkal kell szembenéznünk.
De hol van mindehhez a költségvetés? Hol vannak az erőforrások? Barroso úr nem szándékozik javítani az integrált iránymutatáson. A jobboldal megtagadja a gazdasági koordináció megvitatását. Sarkozy úr rengeteg jól hangzó üres szólamot hangoztat, de fél órán belül egyszer sem mondja ki a "szociális” szót. Mégis minden közvélemény-kutatás megerősíti, hogy az emberek azt szeretnék látni, ha több hangsúly helyeződne a szociális kérdésekre: nagyobb biztonságban akarják érezni magukat, azt akarják, hogy javuljon a vásárlóerejük, és jobb közszolgáltatásokat akarnak.
Tíz európai főváros polgármestere nemrég írt alá egy nyilatkozatot a mindenki számára hozzáférhető közszolgáltatások védelmére. De mit csinál a Bizottság? A jövőbeli Szerződéshez tartozó szánalmas jegyzőkönyvecske mögé rejtőzik, amely csak a nem gazdasági szolgáltatások tekintetében garantálja a szubszidiaritást - így lehet a lehető legjobban tönkretenni az európai átlagemberek által igényelt közszolgáltatásokat! Képviselőcsoportom nem fogja elfogadni ennek a Bizottságnak a kibújását. A polgármesterekkel, a Régiók Bizottságával, a Gazdasági és Szociális Bizottsággal és a szakszervezetekkel együtt egy erősebb szociális dimenzióval rendelkező, a közszolgáltatásokat előtérbe helyező Európára irányuló politikai törekvéshez kívánunk csatlakozni.
(Taps)
Margarita Starkevičiūt
(LT) Az EU polgárai közül sokan aggódnak a környezetükben a globalizáció következtében végbemenő változások miatt, és politikusként az a feladatunk, hogy megadjuk a választ. A Parlament gyakran közös stratégia kidolgozására ösztönzi a tagállamokat, szeretném azonban hangsúlyozni, hogy önmagunkkal kell kezdenünk. Ennek az állásfoglalásnak az elkészítése igen nehéz munka volt, és nem volt egyszerű valamennyi bizottság véleményét úgy ötvözni, hogy az egyetlen általános véleményt képviseljen. Ezért azt javasolnám, hogy a különböző bizottságok véleményét és a különböző állásfoglalásokat gyakrabban próbáljuk meg általános vélemény formájában ötvözni annak érdekében, hogy tényleges tevékenységünkre vonatkozóan az EU polgárainak egybehangzó választ adhassunk.
Egy másik nagyon fontos kérdés a globális szereplőként betöltött szerepünk. Szeretném hangsúlyozni, hogy a világban betöltött szerepünknek aktív szerepnek kell lennie. A bővítésnek, az új lehetőségeknek köszönhetően jelenleg az Európai Unió a legnagyobb unió. Kötelesek vagyunk a legnagyobb szerepet betölteni, akár hajlandóak vagyunk felvállalni, akár idegenkedünk tőle. Mégis azt a benyomást keltjük, hogy habozunk, mintha azt várnánk, hogy valaki más előáll a megoldással. Külpolitikánknak a lisszaboni stratégia külső dimenzióján keresztül aktívnak kell lennie.
A belpolitika kapcsán szeretném hangsúlyozni prioritásaink felülvizsgálatának jelentőségét. A legfrissebb kutatás szerint az Európai Unió növekedésbeli és termelékenységbeli lemaradásának az oka nem a számítógépek vagy a csúcstechnológiai berendezések hiánya. Az az oka, hogy irányítási problémáink vannak. Nem használjuk ki teljes mértékben az egységes piac előnyeit, és nem tudunk kedvező feltételeket teremteni az áruk mozgásához és a pénzügyi piac térnyeréséhez. Még egy kérdés: igaz-e, hogy az EU legfőbb jövőbeli prioritása a technológiai fejlesztés lenne? Lehetséges-e, hogy az élelmiszertermelés váljon a legfőbb prioritássá, ahogyan arra a szakértők figyelmeztetnek?
Összegezve: gazdasági piacunkkal szemben új hozzáállást kell kialakítanunk, és a hazai piac térnyerését kell előtérbe helyeznünk. A már sokszor említett szociálpolitikával kapcsolatban a következőkkel értek egyet: igen, menetrendünk egyik legfőbb prioritásának kell lennie, ugyanakkor aktívnak is kell lennie. Le kell szoknunk arról, hogy bizonyos embereket támogatunk, az kell legyen a szerepünk, hogy megélhetési lehetőségeket teremtünk számukra. Az embereket nem szabad arra kényszeríteni, hogy haszonlesővé váljanak, aktív piaci szereplőnek kell lenniük. Ezért lenne bölcs dolog a szociális területekbe való befektetés, amely a jövőben hozzájárulna a szellemi tőke felhalmozásához, és biztosítaná a termelékenység növekedését.
Zárásképpen az EU intézményei közötti növekvő koordináció jelentőségét szeretném hangsúlyozni. Ez az állásfoglalás és a mai vita a megfelelő koordináció példája. Remélem, hogy a jövőben nemcsak éjszakai, hanem nappali üléseken is lehetőségünk nyílik majd ezeknek a kérdéseknek a megvitatására.
Seán Ó Neachtain
(GA) Elnök úr, az EU-nak az az érdeke, hogy a Kereskedelmi Világszervezet égisze alatt erős, tisztességes nemzetközi kereskedelmi rendszere legyen. Ezért elfogadhatatlan, hogy a dohai tárgyalások kizárólag akörül forogjanak, hogy az EU milyen további engedményeket tegyen mezőgazdasági téren, ami végül is csak a világkereskedelem 5%-át teszi ki. Mi a helyzet a többi 95%-kal? Itt feladásról lehet szó?
Véleményem szerint Mandelson biztos úr is hajlandó visszatáncolni abban az esetben, ha az EU mezőgazdaságáról van szó. Jelenleg azt támogatja, hogy az agrárágazaton belül 46%-kal csökkenjenek a behozatali vámok. Azonban ahogyan Sarkozy elnök úr tegnap itt a Parlamentben elmondta, fenn kell tartanunk hazai élelmiszerforrásainkat. Amerika például eddig semmilyen alapot nem szolgáltatott a mezőgazdaság kérdésében. A közelmúltban kihirdetett amerikai mezőgazdasági törvény megelégszik a kérdés bemutatásával.
Előbbre kell lépnünk a világkereskedelmi tárgyalásokban az ipar, a kereskedelem és a szolgáltatások területén. Az EU-ban jelenleg hatályos átlagos vám 4%, míg az ezzel egyenértékű vámtétel Ázsiában és Dél-Amerikában 30%. Ha a szoftver- és a távközlési ágazatban egyszer megnyílnak az indiai és a kínai piacok, lesz esély a verseny által ösztönzött előrelépésre. Az egyszerűsítésnek ráadásul nemcsak a vámeljárásokra, hanem a jövőbeli kereskedelmi megállapodásokra is vonatkoznia kellene.
Pierre Jonckheer
(FR) Elnök úr, bizottsági Alelnök úr, véleményem szerint az előttünk lévő dokumentumból hiányzik egy alapvető dolog, amely Barroso úr beszédéből is hiányzott. A hiányzó láncszem a nemzetközi pénzügyi piacok működésével, a nemzetközi adóparadicsomok létezésével, a nemzetközi pénzügyi bűnözés elleni küzdelemmel, valamint a nemzetközi szintű adóztatással - legszűkebb értelemben a tőkemozgásokkal - kapcsolatban készülő javaslatok hatékony elemzése.
Úgy vélem, hogy a nemzetközi vita valóságalapját ezen a ponton ellenőrizni kell. Sem a dokumentumokban, sem a Bizottság elnökének beszédében nem találok a tulajdonképpen rendkívül komoly kérdésekkel kapcsolatos, távolról ösztönző politikai kezdeményezést, és nem tudom megállni, hogy ne hozzam összefüggésbe az éghajlatváltozással és a Balin tartandó vitával, ahol a pénzügyi dimenzió kulcsfontosságú lesz, különösen annak elősegítésével kapcsolatban, hogy a legsebezhetőbb országok csatlakozzanak a második Kyotói Jegyzőkönyvhöz.
Mindannyian tudjuk, hogy ez tekintélyes összegű közpénzeket igényel. Ezek milyen forrásokból érkeznek? Noha tudatában vagyok annak, hogy rendkívül nehéz ezeket a kérdéseket a nemzetközi menetrendek prioritásai közé emelni, véleményem szerint abban az esetben, ha kudarcot vallunk ebben, vagy ha megtagadjuk ezt, saját nemzetközi politikáinknak ártunk.
Második észrevételem az előírásokért - különösen a környezetvédelmi és szociális előírásokért, és konkrétabban a környezetvédelmi előírásokért - folytatott globális küzdelemre vonatkozik.
Amint azt Watson úr elmondta, a bizottsági dokumentum nagyon általános, és én osztom a véleményét. A 6. oldalon a következőt közlik velünk: "A harmadik országokkal folytatott ágazati kétoldalú megbeszélések eredményeképpen új nemzetközi megközelítés van kialakulóban, amely a szabályozási együttműködésre, az előírások közelítésére és a szabályok egyenértékűségére összpontosít.” Nos, Alelnök úr, szeretném pontosan tudni, hogy mit jelent ez az európai környezetvédelmi előírások fenntartása szempontjából. Mit jelent az említett előírások kidolgozása szempontjából, és a Barroso úr által tervezett nemzetközi előmozdításuk terén milyen gyakorlati vonzatai vannak?
Aggodalmaim erősödnek, amikor az Európai Unió és Dél-Korea között folyó tárgyalásokról olvasok tudósításokat, amelyek azt sugallják, hogy amikor előírások - vagy legalábbis szociális előírások - fenntartásáról van szó, gyengébb pozícióban vagyunk, mint az USA.
Ezekre a kérdésekre részletes válaszokkal tartoznak nekünk.
Sahra Wagenknecht
(DE) Elnök úr, Hölgyeim és Uraim, a globalizáció nem természetes folyamat - akkor sem, ha egyesek úgy szeretnék bemutatni. Maga a globalizáció a politika eredménye. Olyan politikai termék, amelyet a tőke nemzetközi mozgásának deregulációja és liberalizációja érdekében hozott intézkedések hoztak létre. A politika mindannyiszor megteremti, ahányszor egy fejlődő országot megzsarolnak, hogy nyissa meg tőkepiacát, és engedélyezze a külföldi felvásárlásokat. Az iparosodott államok - és nem utolsósorban az Európai Unió - terméke.
Az, hogy a "globalizáció” kifejezés mit jelent, közelről sem annyira a gazdaság nemzetközivé válása, mint az - immár a nemzeti jogalkotók hatáskörén kívül eső - ingatlantulajdonosok, bankok és konglomerátumok arra vonatkozó jogköre, hogy a társadalmi következményektől függetlenül pénzüket ott helyezzék el, ahol a legmagasabb a hozama. Ez a jogkör természetesen azt is lehetővé teszi számukra, hogy az egyes országokat mint az üzleti tevékenység potenciális végzésének helyét játsszák ki egymás ellen, arra kényszerítve azokat ezáltal, hogy olyan feltételeket teremtsenek, amelyek egyre inkább a profitmaximalizáláshoz vezetnek.
Pontosan ez a versenyképességi célkitűzés mögött meghúzódó rejtett menetrend, mégpedig a társasági adózás felszabdalására, a jóléti rendszerek tönkretételére és a brutális bérdömping folytatására irányuló mozgalom; azaz az egyre féktelenebb kapitalizmus keresése. Ez természetesen azt jelenti, hogy nem mindenki vesztes a globalizációs játszmában, ennek a játszmának van néhány igen elbizakodott nyertese is. Nem utolsósorban közöttük vannak azok az európai konglomerátumok, amelyek ebben a globalizációs folyamatban globális szereplőkké váltak, és amelyek profit-tendenciáit az elmúlt években aligha lehetett volna felülmúlni. A túlnyomó többségnek azonban nem származik előnye ebből a fejleményből. Épp ellenkezőleg, a féktelen kapitalizmusban egyeduralkodó dzsungel törvénye lehetővé teszi a gazdagok számára a nincstelenek elnyomását és kizsákmányolását.
Az előterjesztett állásfoglalás megpróbálja tisztára mosni ezt a helyzetet, és ezt képviselőcsoportunk nem fogja támogatni. Ehelyett továbbra is küzdünk azért, hogy Európában más gazdasági rend legyen, amelyben az emberek nem pusztán költségtényezők, és az országok is többet jelentenek üzleti tevékenység helyénél.
Witold Tomczak
(PL) Elnök úr, két realitást kell megkülönböztetnünk: a globalizáció jelenségét és a globalizmusra vonatkozó programot.
A globalizáció új technológiák kifejlesztésének eredménye olyan területeken, mint a közlekedés, a kommunikáció, valamint az adatgyűjtés és az adatfeldolgozás. A globalizáció új lehetőségeket nyit meg, de új fenyegetéseket is teremt. Tőlünk függ, hogy hogyan fordítjuk hasznunkra.
Másrészt a globalizmus olyan program, amelynek célja egy nemzetek feletti globális hatalom létrehozása. Ez ellentétes a népek, nemzetek szabadságával, és arra irányul, hogy a legtöbb tőkével és globális infrastruktúrával rendelkező keveseket magasztalja úgy, hogy ez utóbbiak számára lehetővé tegye saját önző érdekeik megvalósítását egy globális ország keretében, és nem a népek és nemzetek érdekében jár el. Ez lényegében totalitárius program. Ellentétes a pacifista ideálokkal, és háború veszélyével fenyeget.
Európa azzal a kísértéssel áll szemben, hogy a kozmopolita elit által a világ működtetésében betöltött szerep fokozása érdekében saját népeinek jogait veszélyezteti. Ha engedünk a kísértésnek, azzal gyökerestől kiszakítjuk az európai nemzetek évszázados örökségét, amely az emberi jogok és az emberi társadalmak jogainak tiszteletben tartásán alapul.
A globalizáció korában Európa sikerét az emberi jogok, a családok és nemzetek jogainak tiszteletben tartása jelenti, amely az elért eredmények tiszteletben tartását garantáló intézmények kialakításában fejeződik ki. Európa jövőbeli sikerét az jelenti, ha megmutatja a világ többi népének és nemzetének, hogy hogyan kell létrehozni a polgárok szabadságát és méltóságát biztosító helyzetet. Európa számára katasztrofális lenne, ha a totalitárius globalizmusra vonatkozó program útjára lépne.
Jean-Claude Martinez
(FR) Elnök úr, képviselőtársak: a globalizáció, az internacionalizáció, vagy - ahogyan Teilhard de Chardin jezsuita szerzetes mondaná - a "planetizáció” nyilvánvalóan hosszú távú jelenség, és amit most tapasztalunk, az a globalizáció második hulláma, amely még átfogóbb, mint az 1990-es években, mert egyetlen domináns modell - nevezetesen a piac - révén kiterjed a pénzügyekre, a gazdaságra, a nyelvre, a népesség mobilitására és az ideológiára.
Ennek a globalizációnak a negatív hatásai ugyanilyen nyilvánvalóak: a déli féltekén, ahol az erőforrásokat túlzott mértékben kitermelik, Indiában és Kínában, ahol érinti az embereket, a földterületeket, az erdőket, a tengereket és a folyókat, és veszélyezteti az emberi jogokat. Mi itt az északi féltekén a hatást társasági székhelyek áthelyezésében, munkahelyek megszűnésében és szociális rendszereink pénzügyi stabilitásának felborulásában látjuk, a kockázat pedig - mivel népességünk elöregszik, és szembesülünk a nagyon idős emberek gondozásának költségével - az, hogy Európa geriatrikus Ruandává válik, annak minden folyományával, az emberi élet iránti tisztelet hiánya és az emberi jogok megsértése tekintetében.
E realitásokkal, a nyilvánvaló tényekkel szemben mi a válaszunk? Úgy tűnhet, hogy varázsszavak, minimalizmus és rituális kifejezések keveréke. Halljuk a varázsszavakat például a jelenlegi vitáinkban és állásfoglalásainkban. Politikai "bűbájaink” a lisszaboni stratégiára és a versenyképesebb gazdaságra való hivatkozásokból állnak. Ez a kapitalista rendszer utolérésére törekvő Hruscsovra emlékeztet az ENSZ-ben a 60-as években. Ez a Harry Potter-féle válasz a globalizációra.
Ott van még a minimalizmus. Tökéletes példája a Globalizációs Alap: egy kis adag pénzügyi cukorka. Mivel képtelenek vagyunk irányítani az eseményeket, ezután a mennyország felé fordulunk és a jól ismert rituális kifejezésekkel próbálkozunk. Az Atya (Adam Smith), a Fiú (David Ricardo) és a Szentlélek (a Piac Szent Lelke) nevében, a szabadkereskedelmi ideológia hatalmas oltára előtt meghozzuk a vámok csökkentését, majd pedig eltörlését jelentő áldozatot.
Tökéletes bálvány! Európa legnagyobb találmánya, 2 500 évvel ezelőtti géniuszának terméke mégis a logikus gondolkodás volt: az értelem! Az észérv azt mondja nekünk ma, hogy szükséges a szabadkereskedelem, de ugyanolyan szükséges társadalmi és kulturális javaink védelmezése is. Meg kell tehát találnunk a szabadkereskedelem és az emberi biztonság összeegyeztetésének módját.
A vámtechnológia új formájának köszönhetően valójában képesek vagyunk rá. A levonható vámokra alkalmazott technológiáról beszélek: e rendszer keretében a vámokat természetesen az exportőröknek kell kifizetniük, de ezek a kifizetések az exportőröknek a vámmal egyenértékű, az importőr országban megvalósított vásárlásainak költségéből levonható vámhitelt biztosítanak. A változtatható, visszatéríthető, átruházható és jóváírható vámoknak ez az új generációja lehetővé teszi számunkra, hogy megoldjuk az észak és dél közötti nemzetközi kereskedelem gazdasági, társadalmi és környezeti egyenlőtlenségek nagyon is jól ismert problémáját.
Jim Allister
Elnök úr, a globalizáció egyre több választópolgárunk számára pusztítást jelent, hiszen egyik gyár a másik után állítja le tevékenységét, és vonul keletre.
Pontosan két héttel ezelőtt választókerületemben, Limavady-ben a Seagate Technology bejelentette tevékenységének leállítását, 960 munkahely megszűnését, megingatva ezt a kisvárost. Nemcsak az olcsó munkaerő vonzereje, hanem az európai ipar szabályozásának bénító terhe is pusztítja gyáriparunkat.
Sarkozy elnök úrnak igaza volt, amikor tegnap azt állította, hogy az EU-nak joga van megvédenie magát az ilyen pusztítással szemben; bárcsak megvédené magát! Két halaszthatatlan intézkedés segítene: az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alap esetében a küszöb leszállítása. Ezer munkahely megszűnése Párizsban kellemetlen, de egy Limavady jellegű kisvárosban katasztrofális. A kisebb gazdaságok esetében a küszöbnek tehát alacsonyabbnak kellene lennie. Másrészt az EU-nak enyhítenie kellene az állami támogatásokra vonatkozó tilalmait ahhoz, hogy például az ipari adók szerény mértékű csökkentése hozzájárulhasson gyáriparunk szinten tartásához. Felkérném a Bizottságot, hogy erre a két sajátos kérdésre pozitív választ adjon.
Werner Langen
(DE) Elnök úr, bárki, aki hallgatja az itteni felszólalásokat, különösen Wagenknecht asszony és Schulz úr felszólalását, megmondhatja, hogy olyan időkről szóltak, amelyeknek - örömmel állítom, hogy - már rég vége. Ezeket a mondásokat a szocializmus lomtárából ásták elő, és semmivel sem visznek bennünket előbbre a globalizációval kapcsolatos kérdésekben.
E Képviselőházban mindenki tudja, hogy a gazdasági szabadság, a megnövekedett jólét és a szociális modell kölcsönösen összeegyeztethető egymással. Ennek a ténynek Európa a legkiválóbb példája. Ahogy bevezettük az eurót az egységes piac belső fitnesz-programjaként, úgy itt is van az azt esetlegesen kísérő valamennyi fenntartás és probléma esetére a lisszaboni stratégia, amely formába hoz minket a globális versenyre. Egyáltalán nincs okunk arra, hogy elrejtőzzünk a globalizáció elől. Itt tökéletesen irreális módon vitatkozunk róla.
A globalizáció a fejlődésben lemaradt országok számára a demokrácia és a jólét legfőbb hajtóereje. Kétségkívül nem igaz, hogy csak hátrányos oldala van, mint a legutóbbi néhány felszólalásban említett példákban. Valójában minden országnak származik előnye a globalizációból: a fejlődő országoknak, az újonnan iparosodott országoknak, és még azoknak a fejlődő országoknak is, amelyek túlságosan extravagáns, az adófizetők által már nem eltartható kormányzati apparátussal rendelkeznek. Nem fordíthatjuk vissza az időt, a világ többi része számára Európa jelenti a modellt. Csodálkozom, hogy miért hallgatunk erről. Miért csak a rossz dolgokról beszélünk?
Beszélhetünk természetesen a pénzügyi piacokon uralkodó vadnyugati gyakorlatokról. Igenis szükségünk van nemzetközi koordinációra. Szükségünk van nemzetközi korlátozásra és felügyeletre. De Goebbels úron kívül ki említette meg azt, hogy vannak a rendszerben rosszul működő dolgok is, amelyeket még nem sikerült megfékeznünk? Japánban az a szabály, hogy egy társaság legfelső vezetője nem kereshet az átlagos munkavállalója bérének a hússzorosánál többet. Európában és az Egyesült Államokban milyen alapon engedélyezhető, hogy a vezetők a társaság munkavállalóinál ezerszer többet keressenek? Beszélhetünk ezekről a dolgokról, de általában a globalizációt biztos nem tekinthetjük démonnak, hiszen a globalizáció a szabadság és a jólét ötvözésével új lehetőségeket teremt.
Anne Van Lancker
(NL) Elnök úr, hivatalban lévő Elnök úr, Biztos úr, Hölgyeim és Uraim, megnyugtató dolog látni, hogy a Bizottság a külső dimenziót elismeri a lisszaboni stratégia új elemeként, de nem felejthetjük el, hogy a globalizáció hatással van belső európai politikánkra is.
Igaz, hogy a lisszaboni stratégia kedvezett a növekedésnek és a foglalkoztatásnak, ugyanakkor az is igaz, hogy végeredményben nem mindenki számára volt előnyös. Európában a globalizáció jelentősen kiszélesítette a szakképzettséggel rendelkezők és a szakképzettséggel nem rendelkezők közötti szakadékot.
Örülök tehát annak, hogy a Bizottság és a Munkaügyi Miniszterek Tanácsa a jövőben fokozottabb figyelmet fordít a szociális dimenzióra, mert még mindig túl sokan vannak olyanok - az alacsony szakképzettségű személyek, a fogyatékkal élők, az idősebb munkavállalók és a migránsok -, akik még mindig nem férnek hozzá méltányos képzéshez, és nem lehetnek jó foglalkoztatási kilátásaik. Hatmillió fiatal hagyja ott az iskolát képesítés nélkül, 72 millióan a társadalom perifériáján, szegénységben élnek, és Európának még 14 millió szegény munkavállalója is van.
A gazdasági jólétből mindenkinek kellene részesülnie, Hölgyeim és Uraim. Ezért három további pontot szeretnék kiemelni.
Az első: világos, hogy a lisszaboni politikai eszközök új generációjának jóval nyomatékosabban kellene a társadalmi integrációra, az esélyegyenlőségre, a szegénység visszaszorítására és a megfelelő szociális védelemre összpontosítania. A szociális dimenziónak is szerepelnie kellene az integrált iránymutatásban.
A második: nagyobb hangsúlyt kellene fektetni a foglalkoztatással és a képzéssel kapcsolatos tagállami kötelezettségvállalások teljesítésére. A gazdasági növekedés nem jelent automatikusan minőségi munkahelyeket; erre a tagállamoknak egyértelműen kötelezettséget kellene vállalniuk.
A harmadik: sokkal többet kell tennünk a partnerség terén. A növekedésre, foglalkoztatásra és társadalmi integrációra vonatkozó megfelelő stratégia a nemzeti parlamentek, a helyi és a regionális hatóságok, a szociális partnerek és a civil társadalom részéről is igényel hozzájárulást.
Képviselőcsoportom tehát nem véli úgy, hogy a lisszaboni stratégia eszközeinek következő generációja csak a "szokásos üzletmenet” lehet. A Bizottság alelnökének fel kellene mérnie, hogy számos ok létezik a lisszaboni csomag kritikus kiigazítására.
Bernard Lehideux
(FR) Elnök úr, Hölgyeim és Uraim, a globalizáció melletti és elleni érvekről folytatott visszatérő vitának pontosan annyi értelme van, mintha karácsony napján a tél mellett vagy ellen szóló érvekről vitáznánk.
Számunkra az egyetlen valóságos kérdés az, hogy az Európai Unió hogyan tud egy elkerülhetetlen jelenségből népei számára előnyt kovácsolni. Európa polgárai hatékony reformokat akarnak ahhoz, hogy javuljon a foglalkoztatás, és támogatást kapjanak a változó időkben.
A lisszaboni stratégia követése eddig olyan volt, mintha Godot-ra várnánk. Sokat hallunk róla, reménytelenül várjuk érkezését, de valójában soha nem találkozunk vele. Azoknak, akiknek a kezében van a kulcs a lisszaboni stratégia sikeréhez, nevezetesen a tagállamoknak, fel kell mutatniuk az általuk kitűzött célok eléréséhez szükséges erőforrásokat. Azt várjuk tőlük, hogy kezdeményezéseket terjesszenek elő, valamint azt, hogy teljes körűen és tárgyilagos módon értékeljék eredményeiket.
Nem áll szándékomban teljesen borús képet festeni. Van néhány biztató jel, mint például a Globalizációs Alkalmazkodási Alap, amely működik, még akkor is, ha hatékonysága még elbírálásra szorul. Az is jelentős tényező, hogy Európában először a szociális partnerek megállapodtak a munkaerő-piacon kezelendő kihívások elemzéséről. Abban is megállapodtak, hogy felkérik a tagállamokat olyan rugalmas biztonsági politikák végrehajtására, amelyek a munkavállalók és a munkáltatók számára egyaránt tükrözik a rugalmasság és a biztonság kettős elemét.
Zárásképpen, Barroso úr, arra sarkallnám Önt, hogy ne áldozza fel a lisszaboni stratégia szociális dimenzióját azért, mert az Ön véleménye szerint attól kevésbé versenyképesek leszünk. Az átlagemberek azt várják, hogy Európa odafigyeljen aggodalmaikra, a társaságok pedig azt várják, hogy Európa olyan politikát hajtson végre, amely ellenáll a szociális dömpingnek.
Wojciech Roszkowski
(PL) Elnök úr, a bizottsági dokumentum részletesen tárgyalja az Európai Uniónak a globalizációs folyamatban betöltött szerepét, de ad-e konkrét válaszokat azokra a kérdésekre, amelyeket felteszünk magunknak? Ezt én nagyon is kétlem.
A dokumentum azt a benyomást kelti, hogy a jó uniós szabályozások az EU-n belül garantálni fogják a növekedést és a polgárok jólétét. A növekedés és a jólét azonban a polgárok erőfeszítéseitől függ, akiknek az eddigieknél hatékonyabbnak és termelékenyebbnek kell lenniük, és ugyancsak hatékonyabbnak és termelékenyebbnek kell lenniük a többi ország polgárainál.
A jó szabályozás nem elég ahhoz, hogy a jövőben biztosítható legyen az Európai Unión belüli gazdasági növekedés. Nem elég kiegyenlíteni a régi és - az uniós átlagnál gyorsabb ütemű növekedést mutató - új tagállamok közötti gazdasági színvonalat. Az alacsony munkaerő-költségű országokból a magas munkaerő-költségű országokba történő gazdasági migráció hatásai nem elégségesek.
Az EU-ban a jövőbeli gazdasági növekedés a versenyképességétől függ, ehelyett a bizottsági dokumentum a szociális előnyök védelmét tárgyalja részletesen. Ez mind nagyon jó, de ezek nem a növekedés okai, hanem annak eredménye. E szociális előnyök védelmezése közben nem feledkezzünk meg arról, hogy a növekedés az innovációból, a jobb szervezeti hatékonyságból, a nagyobb termelékenységből és a versenyképességből származik.
Jill Evans
Elnök úr, szeretném megköszönni a Bizottság és a Tanács nyilatkozatát. Egyetértek azzal, hogy az EU-nak lehetősége van a kifejezetten pozitív szerepet betöltésére. A mai napig azonban a globalizáció a környezetromlás felgyorsulásához, a munkavállalók számára elégtelen feltételekhez és növekvő társadalmi egyenlőtlenségekhez vezetett.
Helyi szinten mindez a munkahelyek bizonytalanságát, és ami még rosszabb, az ipari és a szolgáltatási szektoron belüli munkahelyek megszűnését jelenti, aminek saját szememmel voltam tanúja lakóhelyemen, egy wales-i településen, ahol a Burberry üzem ez évi bezárása munkahelyek százainak megszűnését jelentette egy különösen szegény térségben, egy konvergenciarégióban.
A társaságok számára egyre egyszerűbb odébbállni, a legolcsóbb munkaerőt megkeresni, és nem törődni lépéseik következményeivel, olyan vállalati szociális felelősségi megállapodások ellenére, amelyek a Burberry-éhez hasonlóan papíron csodálatosan mutatnak, viszont a gyakorlatban szinte semmit sem jelentenek.
A következmények a helyi közösségekre nézve katasztrofálisak, ezek a helyi közösségek pedig - ahogyan azt már hallottuk - a foglalkoztatás és a növekedés kulcsát, magát a lisszaboni menetrend célját jelentik. Mindez a politikából való kiábránduláshoz vezet, azt bizonyítva, hogy a piac erősebb a demokráciánál.
Az EU segítséget nyújthat, ha világszerte biztosítja a munkaerő-piaci és szociális előírások javítását, belefoglalva a piaci árba az éghajlatváltozás költségét, a környezeti dömping elkerülése érdekében. A globalizáció hatásai még inkább fontossá teszik a szociális védelmet a munkavállalók és a közösségek számára.
Egyetértek azzal, hogy az előrehaladást a kisvállalkozások és a hosszútávon fenntartható munkahelyek, a minőségi foglalkoztatás támogatása jelenti, továbbá remélem, hogy a kisvállalkozói intézkedéscsomagra vonatkozó javaslat hosszú távon hozzájárul e célok eléréséhez.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök asszony, ebben a vitában helyénvaló hangsúlyozni, hogy az Európai Unió sikere attól függ, hogy a szolidaritás, valamint a gazdasági és társadalmi kohézió szempontjából hogyan válaszol. Amikor az Európai Unió továbbra is a lakosság 17%-át, vagyis az EU-27-ben mintegy 80 millió embert érintő, magas szegénységi szinttel küzd, amikor a foglalkoztatás bizonytalansága növekszik, és a szegény munkavállalók százalékos aránya emelkedik, alapvető prioritásunk az kell legyen, hogy felhagyunk a neoliberális politikákkal, és a mindenki számára jogosultságokat, méltányos béreket, fokozottabb szociális védelmet és kiemelkedő színvonalú közszolgáltatásokat biztosító foglalkoztatást helyezzük előtérbe, amely támogatja a mikro- és kisvállalkozások termelési beruházásait, valamint a megtermelt javak tisztességesebb elosztását annak érdekében, hogy a tagállamok között tényleges konvergenciát mozdítsunk elő, hogy elősegítsük a fejlődést és a társadalmi előrehaladást, és együttműködési politikát folytassunk a harmadik világ országaival.
Patrick Louis
(FR) Elnök asszony, Hölgyeim és Uraim, honfitársaink - akik egyben munkavállalók, fogyasztók és adófizetők is - meglehetősen egyértelműen elismerik, hogy a jelenlegi felállású Európai Unió nem védőbástya a pénzügyi globalizáció túlkapásai ellen, hanem inkább ugródeszkát jelent a szóban forgó túlkapások felé.
20 éve ígérnek nekünk ragyogó jövőt az eurónak és a határok felszámolásának köszönhetően; ezzel kecsegtettek bennünket például 1992-ben azért, hogy megnyerjék támogatásunkat a Maastrichti Szerződéshez. Mindennek ellenére azonban a gyáriparunk "csomagol” és külföldre vonul, munkanélküliek millióit, felhagyott ipari területeket és kihalt vidéket hagyva maga mögött.
Amikor az ember Sarkozy elnök úrnak az Európa védelmét szolgáló küldetés melletti érvelését hallgatja e Házban, akár azt is gondolhatná, hogy ő sosem fogadta el a Maastrichti vagy a Lisszaboni Szerződést. Igen nagyszerű dolog hallani őt, amint De Gaulle tábornokhoz hasonlóan színre lép és azt nyilatkozza, hogy a WTO-n belül szembeszáll bármely olyan tárgyalással, amely valószínűsíthetően károsítja nemzeti érdekünket. Úgy tűnik azonban, megfeledkezett arról, hogy Franciaország nem rendelkezik vétójoggal, és arról, hogy az egyetlen tárgyaló személy egy brüsszeli biztos, aki következetesen figyelmen kívül hagyja a tagállamoktól származó megbízatását.
Hasonló illúziók váltak nyilvánvalóvá akkor, amikor - teljes mértékben megalapozottan - támadta a frankfurti Európai Központi Bank deflációs megszállottságát. De kinek kell hinnünk: a televízió-kamerák előtt álló embernek, aki a francia szuverenitást hirdeti, vagy annak az embernek, aki egy európai szerződésben feladja nemzeti szuverenitásunkat? A valóság az, hogy a Lisszaboni Szerződés megerősíti a meglévő szerződések logikáját, amelyek megakadályozzák, hogy irányítsuk az euro árfolyamát, védjük piacainkat, és a világkereskedelmi tárgyalások során kiálljunk saját érdekeinkért.
A Szerződés valóban célként említi a polgárok védelmét, de ez nem több politikai nyilatkozatnál, nincs mögötte jogi erő. A Szerződés jelentősen megerősíti mind a Bizottság, mind az EKB hatásköreit és függetlenségét, amelyek szabadkereskedelmi ideológiát követnek. Az EK-Szerződés 6. jegyzőkönyve, valamint 3. és 4. cikke megerősíti az akadályok nélküli, a nemzeti érdekeket figyelmen kívül hagyó, határok nélküli és a demokráciával nem törődő verseny dogmatikus elképzelését.
Úgy véljük, hogy Franciaország népe és Európa népe valami mást akar. Állítsuk tehát vissza a valódi szabadkereskedelmet olyan, nemzetek közötti kereskedelem formájában, amely úgy gazdagítja őket, hogy közben nem fosztja meg őket a védelemtől vagy identitásuktól.
Udo Bullmann
(DE) Elnök asszony, Hölgyeim és Uraim, az elkövetkezendő három évben a Bizottság az Európai Unió gazdasági, szociális és környezetvédelmi politikáinak kiigazítására vonatkozó javaslatokat szándékozik előterjeszteni. Ez pozitív dolog, mert - amint azt jól tudjuk - még semmi sincs előterjesztve. A jelenlegi vitánk alapját képező októberi dokumentum rövid dokumentum. Jóllehet, futólag meg kell említenem, hogy mindig jó rövid dokumentumokat előterjeszteni, ez még ráadásul felszínes és gyenge minőségű dokumentum is, amelyből semmit sem tudhatunk meg arról, hogy ez az út feltételezhetően milyen irányba visz.
A Bizottságnak segítséget kell nyújtani egy ellentmondás feloldásában. Ha a mai vitát tekintjük címlapnak, bevezetésnek, itt hatalmas kihívásokkal foglalkozunk: a globalizációval, az éghajlatváltozással, a nemzetközi pénzügyi piacok kérdésével - ezek azok az óriási kihívások, amelyekkel mindegyik tagállamban szembesülünk. Ha azonban a gyakorlati kihatások területére emeljük a vitát, azt mondják nekünk, hogy nincs szükség a gyakorlati politikai iránymutatások módosítására. Ez érthetetlen. Teljes mértékben érthetetlen, mert nyilvánvalóan felveti ennek a globalizációról szóló vitának a valódi természetére vonatkozó kérdést. Ürügyet jelent-e arra, hogy ne lépjünk fel a társadalmi, környezetvédelmi és gazdasági politikáink gyakorlati végrehajtásával kapcsolatban, vagy valóban lehetőséget jelent arra, hogy a valós képet lássuk, és választ adjunk az Európai Unió országaiban élő emberek halaszthatatlan kérdéseire és szükségleteire?
Engedjék meg, hogy feltegyek még néhány kérdést. Amennyiben a jövőnk valóban a környezetbarát iparosodott társadalomban rejlik, miért olyan nehéz a Bizottságban, a Bizottsággal és még e Házzal is beszélni a megfelelő beruházási politikáról, amelyre szükség van, ha az említett célt el akarjuk érni? Miért nem beszélhetünk az említett cél eléréséhez szükséges építési-újjáépítési programokról, korszerű járművekről és szállítási rendszerekről? Miért minősül majdnem tabunak a tisztességes beruházási politika megvitatása? Ezek a dolgok miért nem szerepelnek a Bizottság programjában? Miért nem szerepelnek a lisszaboni munkaprogramban sem? Remélem, hogy vannak még végrehajtandó változtatások.
Ha a tudásháromszögről - az oktatás, a kutatás és az innováció szükségességéről - beszélünk, az Európai Ifjúsági Paktumot miért nem tehetjük gyakorlati eszközzé, és miért nem garantálhatunk minden európai fiatal számára magas színvonalú képzést annak érdekében, hogy szaktudásukat és intelligenciájukat hasznosíthassák az iparosodott társadalom szerkezetének átalakítására irányuló törekvésben? Ezek azok a gyakorlati kihívások, amelyekre választ akarunk adni.
Marco Cappato
(IT) Elnök asszony, Hölgyeim és Uraim, véleményem szerint ebben a vitában is voltak olyan felszólalók, akik a gazdasági szabadságot szembeállították a szociális jogok biztosításával és védelmével, valamint a szegénység elleni küzdelemmel.
A gazdasági szabadság és a szociális jogok közötti ellentét a múlt század hangulatát idézi, mai Európánk politikájában pedig már nem aktuális. Kétségkívül garantálnunk kell, hogy a szabályokat maximálisan a monopóliumokkal szembeni gazdasági szabadságnak és a pénzügyi piacok átláthatóságának tiszteletben tartása mellett alkalmazzuk, továbbá biztosítanunk kell a környezetszennyezés költségeinek megfizettetését. Ez minden kétséget kizáróan alapvető! A szociális jogok szempontjából azonban ami most megakadályoz abban, hogy segítsük országaink leginkább rászoruló személyeit, pontosan a társaságokkal és a szervezett munkával összefüggő régi szociális biztonsági rendszerek, amelyek nem támogatják a munkanélkülieket és azokat, akik továbbra is kimaradnak a szociális garanciákból és a szociális védelemből.
Az általam képviselt országban, Olaszországban olyan rendszerünk van, amely többé-kevésbé arra kényszeríti az embereket, hogy 58 vagy 59 évesen nyugdíjba vonuljanak, ugyanakkor a munkanélkülieknek mindössze 20%-a részesül szociális védelemben. Ezzel a problémával szembesülnek a legszegényebbek: nem a globalizációval vagy a gazdasági szabadsággal, hanem azzal, hogy a szociális biztonsági mechanizmusok régiek, elavultak és idejétmúltak; ezeket a mechanizmusokat újra át kell gondolni, és ezen a ponton segíthet a lisszaboni stratégia és a Bizottság.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök asszony, nem szeretném megismételni ugyanezeket a régi, elcsépelt megállapításokat a globalizáció kedvező hatásairól. Értékelhető lenne, ha az Európai Parlament is kritikus hozzáállást tanúsítana a globalizációval kapcsolatban.
Számomra a vitánkat John Ralston Saul kanadai filozófus véleménye illusztrálja a legjobban. Az ő szavait ajánlom a globalizáció dicséretét éneklő kórusnak, amely ugyanazt a dalt énekli ma az Európai Parlamentben. A globalizmus olyan ideológia, amely számos elemet átvesz a tipikus nyugati vallásból. A globalizmus egyetlen eszmébe vetett hit, amely kizárja az alternatív szempontokat. Alapját a gazdaságnak az élet más területeivel szembeni elsőbbségében való meggyőződés, valamint az a bizonyosság képezi, hogy a liberalizmuson kívül valamennyi gazdasági elmélet megbukott, és nem létezik más út.
A meggyőződés abból a tényből fakad, hogy a liberalizmus olyan globális erőket hoz mozgásba, amelyek a liberalizmust az előrehaladás helyes útjaként támogatják, és az egyéb megközelítéseket helytelennek tüntetik fel. A globalizmus azonban megtéveszt abban a hitben, hogy a gazdaság a civilizáció motorja. Az elmúlt húsz-harminc év során megtanultuk, hogy mindenre gazdasági szempontból tekintsünk. Még Marx sem ment ilyen messzire. Azt mondta, hogy a gazdaság fontos, de nem ment olyan messzire, hogy azt állítsa, hogy mindent a profit szemszögéből kell nézni.
Kyriacos Triantaphyllides
- (EL) Elnök asszony, Hölgyeim és Uraim, a Bizottság által ma előterjesztett témakör tele van ellentmondásokkal. Engedjék meg, hogy két pontot kiemeljek:
Először is a Bizottság azt hangsúlyozza, hogy a globalizációhoz való alkalmazkodási képesség növekedését fokozni kell annak érdekében, hogy biztosítsuk a megvalósíthatóságot polgáraink életszínvonala tekintetében. Nem ez a jelenlegi helyzet, tekintve a lisszaboni stratégia kudarcát. Az az igazság, hogy ezek a felerősödött versenyre vonatkozó politikák elmélyítik a jólétben és a termelőerőben tapasztalható egyenlőtlenségeket, és csak az Európai Bizottság látja a jólét fokozódását vagy az EU tagállamai közötti egyenlőtlen fejlődés felszámolásának bármiféle jelét.
Másodszor, megtudjuk a dokumentumból, hogy a Bizottság egy szociális Európa megteremtésén dolgozik, amelyről már annyit hallottunk, de amelynek bizonyítékát a magunk szempontjából még nem láttuk. Hadd idézzek fel egy egyszerű példát: 2002 óta a gépjármű-üzemanyagok ára 35-50%-kal emelkedett a tagállamokban. Ez, sok más dologgal együtt az alacsony jövedelműek pénztárcáját sújtja, és úgy tűnik, hogy a Bizottság egyetlen szociális gazdasági stratégiája sem kínál megoldást.
Daniel Caspary
(DE) Elnök asszony, Hölgyeim és Uraim, a globalizáció korában a sikerre vonatkozó európai célkitűzésünk akkor valósulhat meg, ha kockáztatunk. A nyilvános fórumon folytatott vitánk túlságosan gyakran összpontosít a globalizáció kedvezőtlen hatásaira. Vitázunk róla minden alkalommal, amikor társaságoknak kell munkahelyeket megszüntetniük vagy külföldre települniük, de aránytalanul keveset beszélünk a globalizációból származó jó dolgokról.
Nézzék meg például választókerületemet, a régiómat. Választókerületem ipari termelésének jelenleg nem kevesebb, mint 74%-a export tárgyát képezi. Határozottan nyerünk a globalizációból. Régiómban sajnálatos módon munkavállalókat is bocsátanak el olyan vállalkozások, amelyek már nem nyereségesek, de ennél sokkal többen vannak azok, akiket olyan vállalkozások vesznek fel, amelyek profitálnak a globalizációból, amelyek alkalmazkodtak, a munkanélküliségi számadataink pedig erősen csökkennek. Sajnos túlságosan ritkán beszélünk az éremnek erről az oldaláról.
Az Európai Unió fontos szerepet tölt be a globalizáció alakításában. Négyszáznyolcvan millió európainak együttesen kell kiállnia érdekei és értékei mellett. Már rendelkezünk a világ legnyitottabb gazdaságával, de világméretű piaci hozzáférésre van szükségünk. Nagyobb hangsúlyt kell fektetnünk a kölcsönösségre. A nem tarifális akadályok és a kereskedelem előtti egyéb akadályok elfogadhatatlanok. Képesnek kell lennünk arra, hogy megvédjük magunkat a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokkal szemben. Ennek érdekében szükségünk van kereskedelemvédelmi eszközökre, és szükségünk van egy olyan biztosra, aki nem szavahihetetlen és nem sugárzik az arroganciától, amikor az Európai Uniót képviseli a világban, ugyanakkor az együttműködés és a kölcsönös bizalom szellemében határozottan kiáll kereskedelmi érdekeink mellett. Hatékonyabban kell védenünk a szellemi tulajdont, határozottabban kell követelnünk a globális szabályokat és előírásokat, meg kell erősítenünk a WTO-t, és folytatnunk kell a transzatlanti partnerséget.
Ha a Bizottsággal együtt elvégezzük ezeket a feladatokat, valóban képesek leszünk arra, hogy a globalizációs folyamatot annak biztosítására használjuk és alakítsuk, hogy minden ember továbbra is szabadságban és jólétben élhessen.
Edite Estrela
(PT) A globalizáció korában elérendő siker az Európai Unió előtt álló nagy kihívás. A kérdés az, hogy a versenyképesség hogyan egyeztethető össze a társadalmi kohézióval, azaz másképpen fogalmazva: a globalizáció a szabályozással.
Erre a lisszaboni stratégia adja meg a választ, a Lisszaboni Szerződés pedig egyszerűbbé teszi a döntéshozatalt, de a siker mindenekelőtt Európától függ, hogy a globalizációt inkább lehetőségnek, mint fenyegetésnek tekinti-e. Meg kell értenünk, hogy mi történik Kínával és Indiával. Kína a legiparosodottabb országok rangsorában megelőzte Nagy-Britanniát, Franciaországot és Olaszországot, a technológiai termékek legfőbb exportőreként megelőzte az Egyesült Államokat, és tekintélyes pénzügyi tartalékokat halmozott fel.
Ami Indiát illeti, kevesen ismerik a "TATA” nevet. 2006-ban azonban a TATA gépjárműgyártó leányvállalatának nagyobb volt a tőzsdei értéke, mint a General Motors-nak, eközben senki sem hallott a MITTAL Csoportról mindaddig, amíg nem kezdeményezett ellenséges célú felvásárlási ajánlatot az ARCELOR ellen, pánikot keltve Párizsban, Brüsszelben és Luxemburgban.
Az ázsiai csoda másik oldalát azonban nem szabad elfelejteni. Ez egy olyan szenvedés története, amely a pekingi kormány és olyan nyugati multinacionális vállalatok összejátszásából ered, amelyek azért helyezték át a gyáraikat, hogy kihasználják az olcsó munkaerő előnyeit és a jóléti állam hiányát.
Eközben Ázsiában dől el, hogy a globális felmelegedés elleni küzdelem kihívását megnyerjük-e vagy elveszítjük. Európának határozottnak kell lennie, és kölcsönösséget kell követelnie a nemzetközi kereskedelemben, de nem fogadhat el rendszeresen protekcionista politikákat. A kínai verseny valóban tisztességtelen az alacsony bérek, a politikai és a szakszervezeti jogok hiánya, a hamisítás és az alulértékelt valuta miatt. Ez mind igaz. Ugyanakkor az is igaz, hogy 800 millió kínai és 700 millió indiai van, aki tisztes minimumjövedelemre és nagyobb társadalmi igazságosságra vágyik. Ezek jelentik a kihívást egy erősebb Európa és egy jobb világ érdekében.
Sarah Ludford
Elnök asszony, véleményem szerint a globalizációra adott reakciónknak nem a félelmen kellene alapulnia, hanem - intelligens alkalmazkodással - a lehetőség megragadásának képességén.
Az állásfoglalás szerint az EU globális szereplőként a nyitott világgazdaság egyik legfőbb kedvezményezettje. Ez nem mindig nyilvánvaló a globalizációellenes európai retorika mennyisége alapján. Egyetértek Czarnecki úrral abban, hogy a liberalizmus világszerte elterjedt. De vele ellentétben, örülök ennek.
Az EU csak úgy érheti el célját, ha a világszíntéren aktívan és szervezetten lép fel, és ez különösen igaz a migrációra. Hálás vagyok azért, hogy az ALDE képviselőcsoport részéről az általam szövegezett (1) bekezdés gyakorlatilag sértetlenül bekerült a végleges állásfoglalásba. Határozottan az a véleményem, hogy a migráció megérdemli, hogy az éghajlatváltozással és az energiapolitikával egyenrangú prioritásként szerepeljen az EU napirendjén. Érzékeljük a kívülről érkező nyomást, látjuk a társadalmi feszültségeket, sőt az EU-n belüli rasszizmust is. Ám mégsem létezik a legális és az illegális bevándorlásra és a beilleszkedésre vonatkozó átfogó uniós politika.
Végül ne felejtsük el a globális kommunikációs eszközöket - különösen az internetet - az emberi jogok előmozdításában. Elismerem, ez talán nem annyira feltétlen, mint ahogyan azt gondoltuk, nézzék csak meg például a Kína által sikeresen gyakorolt cenzúrázást, de attól még a globalizáció, az internet és az egyéb globális kommunikációs eszközök rendkívül hatékony erőt képviselnek a jó érdekében. Ez is a globalizáció része.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Elnök asszony, tisztelt tanácsi és bizottsági kollégák, ahogyan az ember életében a gyermekkort a serdülőkor követi, a globalizáció természetes állomásnak tűnik az emberiség fejlődésében, és az emberiség következő kihívásának.
Az ezzel az állandóan változó és kevéssé ismert kérdéssel kapcsolatos nehéz vitában azt szeretném mondani, hogy paradox módon a Ház jobb- és baloldala részéről előttem felszólalók közül mindenkinek jelentős mértékben igaza volt.
Ami a legfontosabb, hogy a globalizáció előnyeinek igazságos elosztása érdekében ténylegesen szükség van megfelelő iránymutatások és szabályozások létrehozására. Mivel magából a globalizáció meghatározásából egyértelmű, hogy széles körben elterjedt jelenségről van szó, nem elegendő, hogy csak az Európai Uniónak legyenek ilyen intézményei és szabályozásai - ezeket az egész világnak el kellene fogadnia. Barroso úrnak teljesen igaza volt abban, hogy az Európai Unió a világnak kiegyensúlyozott és tisztességes globalizációs modellt tud és köteles javasolni.
Georgios Toussas
- (EL) Elnök asszony, a mai vita tárgyát rosszul értelmezzük. A siker a globalizáció korában sem az európai érdekeket, sem a munkavállalók jólétét nem garantálja az EU országaiban, csak a tőke érdekeit. A globalizáció összefüggésében a közösségi és nemzetközi szintű üzleti érdekek és multinacionális vállalatok által jelenleg is alakított új rendnek az a célja, hogy - a munkavállalók fokozott kizsákmányolása révén - megsokszorozza a tőkenyereséget.
Sarkozy úrnak a globalizációval kapcsolatos tegnapi kijelentései megerősítik az EU nagytőkébe vetett bizalmát. A belső imperialista konfliktusok erősségét, valamint azt a szándékot hangsúlyozzák, hogy az EU-t faltörő kosként használják a többi nagy imperialista központ ellen, és különösen a munkavállalók elért eredményei és jogos követelései ellen. Mindezeknek a törekvéseknek a közös nevezője a munkavállalók elleni frontális támadás. A csökkentett bérek, a megnövekedett munkaidő, a tőke szükségleteihez való igazodás, a felemelt nyugdíjkorhatár, a rugalmas biztonság és a munkaügyi kapcsolatok szerkezetének átalakulása a lisszaboni stratégia középpontjában szerepelnek.
Ezért úgy véljük, hogy a munkavállalók által tapasztalt kemény valóság nem ítélhető meg a globalizáció egyetlen feltétele alapján sem. Ugyanígy senkit sem győznek meg a Bizottság és a Tanács által a környezetvédelemmel kapcsolatban előterjesztett érvek sem.
Robert Sturdy
Elnök asszony, Verheugen biztos úr nagyon nehezen tudja figyelemmel kísérni mindazt, ami e Képviselőházban elhangzik, de természetesen felmerült néhány, különös aggodalomra okot adó kérdés, és remélem, hogy figyelembe tudja azokat venni.
Meghallgattam Barroso elnök úr mondanivalóját. Úgy gondolom, hogy felvetett egy olyan kérdést, amelyben maximálisan hiszek: eszerint a globalizáció azért van, hogy az Európai Unió javát szolgálja. Toussas úr az imént kifejezetten bőbeszédűen beszélt a munkásosztályról, ha viszont nem lenne globalizáció, ha nem lenne az Európai Unióban ipar és nem lennének vállalkozások, az embereknek nem lenne munkahelyük. Engem valójában Sarkozy úr tegnapi mondanivalója töltött el különös aggodalommal. Egy régi, protekcionista Franciaországunk lesz, vagy egy olyan Franciaországunk, amely felkarolja az új nemzedéket? Azt juttatja eszembe, amikor a kínaiak elmentek az Egyesült Államokba aláírni a WTO-csatlakozásról szóló nyilatkozatot. Clinton elnöknek 10 éven keresztül sikerült megakadályoznia a nyilatkozat aláírását. Amikor Bush elnök aláírta, tanácsadói hátranéztek, és így szóltak: "Istenem, Kína aláírta! Mit tettünk?” Tulajdonképpen azt tették, hogy néhány hatalmas lehetőséget hoztak mozgásba a számunkra.
Kínára és Indiára lehetőségként kell tekintenünk. Nem húzhatjuk fel a felvonóhidakat, nem küldhetünk senkit a lőrésekbe, nem zárhatjuk be a kapukat, mert Európának itt óriási lehetősége kínálkozik, és azt meg kell ragadnunk. Caspary úr nagyon helyesen hozta fel a választókerületében fennálló foglalkoztatási helyzetet. Tudom, hogy rendkívül nehéz fenntartani a foglalkoztatottságot, de ha nem engedjük meg magunknak, hogy a globális piac részei legyünk, akkor sehová sem jutunk. Úgy vélem, hogy óriási lehetőségünk van, ha meg tudjuk azt ragadni. Meg kell vizsgálnunk például a szabadkereskedelmi megállapodásokat. Marokkó most írt alá az Egyesült Államokkal egy szabadkereskedelmi megállapodást. Meg kell néznünk.
Végezetül arra kérném a Bizottságot, hogy tegye lehetővé a vállalkozások és az ipar számára, hogy továbbra is folytathassák azt, amire hivatottak. Legyen nagyon körültekintő azokat a hatályba léptetett jogszabályokat illetően, amelyek rontják az európai lehetőségeket.
Pervenche Berès
(FR) Elnök asszony, bizottsági Elnök úr, tanácsi Elnök úr, az imént azt hallottuk Barroso úrtól, hogy az Európai Unió egyedülállóan jó helyzetben van ahhoz, hogy globális szinten megfelelő szabályozási alapot biztosítson. Igaza van. De ha ez a szándékunk, akkor a saját házunk táján is rendet kell tennünk. Az említett kihívások kezelésére az Unióban rendelkezésre álló eszközeink között szerepelnek az ún. gazdaságpolitikai és foglalkoztatási "iránymutatások”. Ma attól tartok, hogy a Bizottság megpróbálja ezeket a szükséges iránymutatásokat a globalizáció szőnyege alá söpörni. Ezek azonban szükségesek, és felülvizsgálatra szorulnak.
Meg kell tennünk elsősorban azért, mert az elmúlt márciusi Európai Tanács ülésén az állam- és kormányfők elfogadták azt a lehető legjobb stratégiát, amely lehetővé teszi az Európai Unió számára a globalizáció, valamint az energiaellátás és az éghajlatváltozás jelentette kihívások kezelését. Ha e stratégia követése közben nem vesszük igénybe az Európai Unióban rendelkezésünkre álló valamennyi eszközt, beleértve az iránymutatásokat is - és talán különösen az iránymutatásokat -, akkor sehová sem jutunk, és csak kiábrándulást keltünk azzal kapcsolatban, hogy az Unió képes-e kezelni a globalizációt.
Azért is szükséges ezt megtennünk, mert maga Almunia biztos úr is elismerte, hogy az átváltási árfolyamok, az olajárak kérdése, valamint a másodlagos besorolású hitelek válsága által az EU gazdaságára gyakorolt hatás kérdése befolyásolni fogja az Unió előirányzott gazdasági növekedését. Az előirányzatokat lefelé korrigálta: az Unió egésze esetében 2,9%-ról 2,4%-ra, az euroövezet esetében pedig 2,6%-ról 2,2%-ra.
Még abból az okból kifolyólag is ezt kell tennünk, mert Európában válaszolnunk kell az emberek vágyaira, és bármit gondoljon is Nicolas Sarkozy úr, a szociális Európa igenis valós kérdés, amellyel Önöknek foglalkozniuk kell, ha el akarják kerülni, hogy a nagyon közeli jövőben Európa polgárai megvonják bizalmukat.
A végső okot, amiért ezt kell tennünk, Almunia biztos úr hajszálpontosan meghatározta ma, amikor elismerte, hogy a domináns nemzetközi légkörben Európa növekedését elsősorban - ha nem teljes egészében - a belső fogyasztás fogja vezérelni.
Elképzelhető-e, hogy az átfogó változások mellett az egyetlen állandó tényezőt az iránymutatások jelentik? Elképzelhető-e, hogy ne legyen változás az Unió egyetlen olyan eszközében, amely tagállamai gazdaság- és szociálpolitikájának hatékony irányításához szükséges?
Arra kérném a Bizottság képviselőjét és a Bizottság alelnökét, hogy közölje Barroso úrral: módosítania kell az iránymutatásokat, figyelembe kell vennie az új körülményeket annak érdekében, hogy az Unió belülről felvértezhesse magát a globalizáció kihívásainak kezeléséhez elérhető legjobb eszközökkel.
Wolf Klinz
(DE) Elnök asszony, Hölgyeim és Uraim, mindazoknak, akik kinyilatkoztatják egy igazságosabb világ melletti elkötelezettségüket, lelkiismeret-furdalás nélkül hibáztatják a globalizációt a gazdaságaikban jelentkező nehézségekért. Ezért kevésbé szabad piacot, több szabályozást és több kormányzati beavatkozást követelnek. A globalizáció mégis a nyerő helyzet valódi kilátását nyújtja, mert lehetővé teszi a feltörekvő gazdaságok és a világgazdaság lassan beinduló gazdaságai számára a felzárkózást, számunkra pedig lehetővé teszi az új piacok kialakítását a kiváló minőségű, csúcskategóriás termékekhez, létesítményekhez és szolgáltatásokhoz.
Ha azonban meg akarjuk ragadni ezeket a lehetőségeket, akkor meg kell csinálnunk a házi feladatunkat, azaz kétszeresére kell növelnünk erőfeszítéseinket a képzés, a továbbképzés - különösen a fiatal munkanélküliek továbbképzése - és az egész életen át tartó tanulás területén, még kreatívabbnak kell lennünk gazdaságunk hozzáadottérték-láncai és -folyamatai alakításában, és még több szabad vállalkozást kell ösztönöznünk. Az akadálytalan globalizáció több nyitott piachoz és több versenyhez vezet, ami minden fogyasztó számára előnyös.
Álljunk ellen a kísértésnek, hogy mindenáron védeni akarjuk gazdaságainkat. Egy ilyen lépés gyors ütemben puszta protekcionizmussá degradálódik. Ehelyett tápláljuk a gazdaságunkban rejlő hatalmat, hogy az folyamatosan megújulhasson. Fektessünk a jövő új technológiáiba, és miénk lesz a jövő.
Ewa Tomaszewska
(PL) Elnök asszony, a gazdaságnak kell az emberek javát szolgálnia, nem pedig fordítva. A globalizáció korában a tőke és a munkaerő mozgásának ütemében mutatkozó természetes eltérések a foglalkoztatási normák szakadatlan visszaeséséhez vezetnek. A gyáripar olyan területekre vonul, ahol egyre alacsonyabbak a fizetések, és egyre veszélyesebbek a munkafeltételek. Ennek következtében a magasabb foglalkoztatási normákkal rendelkező régiókban alkalmazottak veszítik el munkahelyüket, és az alkalmazottak vásárlóereje csökken, ami mérsékli a fogyasztási cikkek iránti keresletet.
Ha az Európai Unió sikeres kíván lenni a globalizáció korában, hatékony eszközöket kell találnia a szociális dömping elleni küzdelemben, továbbá támogatnia és védelmeznie kell Európa szociális dimenzióját.
Piia-Noora Kauppi
Elnök asszony, véleményem szerint a Bizottságnak a globalizációról szóló vitában való részvétele felbecsülhetetlen értékű.
Úgy gondolom, hogy a globalizáció nem fenyegetés, hanem lehetőség. Európa kedvező helyzetben van ahhoz, hogy megfeleljen a kihívásnak. Különösen fejlett infrastruktúrával, oktatási rendszerekkel, technológiákkal, tőkepiacokkal és fellendülőben lévő, életképes hazai piacokkal rendelkezünk.
Nem lehet elég nyomatékosan hangsúlyozni, hogy Európa ereje egy olyan belső piacban rejlik, amely világviszonylatban ugródeszkát jelent társaságaink számára. Üzleti innovációk jelennek meg Európa-szerte. Elterjedésüket, amely Európa jólétét biztosítja, nem kellene bürokráciával terhelni. Ezzel kapcsolatban különösen Verheugen biztos úrra számítok. Az európai bürokrácia csökkentése a globalizáció és Európa versenyképessége szempontjából kulcsfontosságú kérdés. Különösen a kkv-kre kell összpontosítanunk. A Bizottság figyelmének megfelelő középpontját a kkv-k jelentik. Sok eredményt tudunk felmutatni, de például az adóügyi akadályok még mindig hátráltatják az európai vállalkozásokat.
Erős vállalkozások nem léteznek munkaerő nélkül, amely már a közeljövőben szűkös erőforrás lehet. Európa demográfiája bevándorlást tesz szükségessé. Ebben a tekintetben a világ más térségei jóval előttünk járnak, ami gazdasági teljesítményükben is megmutatkozik. Ez egy nehéz kérdés, amely megköveteli minden érdek - nem utolsósorban a munkáltatók érdekeinek - kiegyensúlyozott mérlegelését. Ez természetesen nem EU-vonatkozású kérdés, mert a versenyképesség mobilis munkaerő nélkül nem merül fel. Ennek érdekében örömmel látunk a "kék kártyához” hasonló terveket.
Egy másik tényező, amelynek szabadon, de egyenletesen kell mozognia, az a tőke. A pénzügyi stabilitás egy versenyképes és gazdaságilag biztonságos Európának elengedhetetlen feltétele. A pénzügyi piacok világviszonylatban Európa egyik erős ágazatát, ütőképes új iparágaink egyikét képviselik. A piac által irányított szabályozásnak köszönhetően, ami nem egyenlő a "laissez-faire” elvével, az innováció itt is alapvető jelentőségű, hozzájárul ahhoz, hogy az ágazat Európa-szerte működjön.
Ami a világ többi részét illeti, Európának erőteljes globális szereplőként kell fellépnie. Az Európai Unió tagállamai részéről egységességre van szükségünk, ennek megteremtéséhez a Bizottság is hozzájárulhat.
Jan Andersson
- (SV) Elnök asszony, Biztos úr, hivatalban lévő Elnök úr, én inkább a globalizáció lehetőségeit, mint a problémáit vizsgálnám meg, de ez az európai fellépéstől függ. Egyetértek azzal, hogy be kell fektetnünk a kutatásba és a fejlesztésbe, hogy több hosszú távú befektetést kell végrehajtanunk egy megfelelő környezetben, továbbá, hogy be kell fektetnünk a humán tőkébe és az egész életen át tartó tanulásba, a Bizottság azonban elfelejti, hogy figyelmen kívül hagyjuk a szociális dimenziót: ez a bizottsági dokumentum hibája.
Európában a fejlemények ma a megfelelő növekedés és több munkahely irányába, ugyanakkor fokozottabb kirekesztés, nagyobb szakadékok és bizonytalanabb munkahelyek irányába is mutatnak - több munkahely irányába, nem utolsósorban Németországban, ahol az emberek nem tudják eltartani magukat, és fizetésük kiegészítéséhez társadalombiztosításban kell részesülniük. A növekedést és a foglalkoztatást össze kell kapcsolnunk a szociális dimenzióval, amelynek révén csökken az emberek és a régiók közötti szakadék Európában. Ezt a kérdést megtárgyaltuk a munkaügyi és szociális miniszterek Guimarães-ban, a részvételemmel tartott ülésén folytatott vitában.
A portugál elnökség megpróbálja szorgalmazni az integrált iránymutatás kérdését, és megpróbálja megváltoztatni annak érdekében, hogy a társadalmi összefüggést sokkal egyértelműbbé és sokkal szervesebb elemmé tegye.
A Bizottságnak azonban ez nem áll szándékában. A Bizottság nem akarja megváltoztatni az iránymutatást. Az iránymutatást pedig módosítani kell. Állásfoglalásunkban megállapodásra jutottunk abban, hogy új iránymutatásra van szükség, amely magában foglalja a szociális dimenziót, és természetesen foglalkozik a változó biztonság és a rugalmas biztonság kérdésével. A Bizottságnak ezt is napirendre kellene tűznie annak érdekében, hogy szorosabb kapcsolat legyen a növekedés és a szociális dimenzió kérdése között.
Be kell építenünk a lisszaboni stratégiát is. Jelenleg nemzeti, regionális, illetve helyi szinten nincs beépítve. Sokan nem tudnak a lisszaboni stratégiáról. Ezt be kell építenünk, és rá kell vennünk a szociális partnereket és a civil társadalmat arra, hogy törekedjenek annak biztosítására is, hogy ezeket a kérdéseket - a szociális dimenziót, a növekedést és a foglalkoztatást - fontos kérdésként kezeljék és építsék be.
Samuli Pohjamo
(FI) Elnök asszony, én északi perspektívát szeretnék ehhez a vitához hozzátenni. Nagyjából két évvel ezelőtt egy regionális fejlesztési szervezetnél dolgoztam, az Északi-sarkkör és az orosz határ közelében. E távoli régió számára a globalizáció egyaránt jelentett fenyegetést és lehetőséget. Saját erőinkre hagyatkozva kezdtük meg a fejlesztési tevékenységet, amint kihasználtuk a globalizáció előnyét. A társaságok, a közszféra, az oktatási rendszer és az egyetemek egyesítették erőforrásaikat annak érdekében, hogy termelékeny innovációs környezetet építsenek ki. A szakismereti bázist a lisszaboni stratégia szellemében globális szakismereti hálózatokkal hálózatba szerveződve erősítettük meg. Ezzel egyidejűleg sor került megújuló energiaforrásokra vonatkozó projektek beindítására. Az eredmények biztatóak. Különleges példa a térségben a nemzetközi idegenforgalom gyors növekedése. Úgy vélem, hogy ez a régió Európa más részein hasznos modellként szolgálna, és az EU-nak az ilyen jellegű tevékenységet sokkal megvalósíthatóbbá kellene tennie.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Elnök asszony, Európa karaktere az egységes piacból, az egységes piac liberalizációjából és a világpiac liberalizációjából, a globalizációból ered. Ez számunkra nemcsak jólétet, hanem stabil demokráciát is hozott. Óvakodnunk kell tehát - és itt elsősorban kereskedelmi szempontokról beszélek - a túlzottan defenzív stratégiától, és mindenekelőtt a protekcionista jellegű kereskedelmi eszközöktől.
Elnök asszony, Európa versenyképességét a legjobban a világ irányában tanúsított nyitottság szolgálja, ezért úgy vélem, hogy fontos jobban hangsúlyozni a gazdasági piacok megnyitását az EU-n kívüli országokban, konkrétabban a feltörekvő ipari országokban, például Indiában, Brazíliában és Kínában, mert ezeknek a piacoknak a hatalmas növekedési potenciálja lehetőséget jelent az európai országok számára, és lehetőséget jelent az európai gazdaság számára. E feltörekvő ipari országoknak a maguk részéről meg kell nyitniuk a piacaikat a mi társaságaink és szolgáltatásaink előtt is, és a kölcsönösség érdekében azt szorgalmaznám, hogy a Bizottság a tárgyalásai során ennek megfelelően gyakoroljon nyomást különösen ezekre az országokra.
A Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság küldöttségének tagjaként látogatást tettünk Szingapúrban, és azt láttuk, hogy az amerikai cégek sokkal könnyebben odajutnak, mint az európaiak, Elnök asszony, ezt nem hagyhatjuk. Proaktívnak kell tehát lennünk. Végül is a miénk a világ legnagyobb gazdasága. Ha mindannyian hatékonyan összetartunk, képesnek kell lennünk arra, hogy erőnket a szóban forgó piacok megnyitására használjuk. Ott van még az importlefölözések és a kereskedelem nem tarifális akadályainak eltörlése, Elnök asszony, és a piacra jutásra vonatkozó stratégiánkban az is fontos, hogy előtérbe helyezzük ezeket a fellendülőben lévő piacokat.
Katerina Batzeli
- (EL) Elnök asszony, Biztos úr, hivatalban lévő Elnök úr, Európát arra kérték, hogy mutassa meg polgárainak a globalizáció másik oldalát. Ez nem az akadálytalan verseny oldala, hanem a társadalmi szolidaritásé, az újraelosztásé, a diverzifikációé és a kulturális értékeké.
Ebben a belső párbeszédben és aközben is, hogy az EU gazdasági, szociális és környezetvédelmi politikák, valamint a biztonságra, a fenntartható fejlődésre és a bevándorlásra vonatkozó politikák révén nyit a világ többi része felé, az Európai Bizottságnak elő kell mozdítania és erősítenie kell az EU kulturális szellemiségét. A Bizottságnak éves jogalkotási munkájában, a lisszaboni stratégiában és a reform utáni Szerződés megszilárdítási folyamatában közvetlenül elő kell mozdítania a kulturális szektor következő területeit:
a Bizottságnak először is meg kell szilárdítania a kiemelkedő minőségen, az innovatív szolgáltatásokon alapuló kulturális iparágakat, számottevő termelési és innovációs lehetőséget biztosítva az európai gazdaság számára. Ez az ágazat a kultúraközi párbeszéd szempontjából kiemelkedő jelentőséggel bír.
Másodszor, meg kell erősítenie a kutatás, az oktatás és az innováció "tudásháromszögét”. Ezt sajnos még nem támogatják jogalkotási intézkedések, bár az EU egyik célkitűzésének kellene lennie.
A kultúra területén az innováció ne olyan luxus legyen, amit néhány multinacionális vállalat élvez, hanem legyen horizontális politika a kkv-k számára.
Elnök asszony, az Európai Bizottságnak és a Tanácsnak egyértelműen döntenie kellene a globalizáció kihívásainak kezelésére vonatkozó álláspontjáról. Ezt nyílt párbeszéd útján kellene megtenniük, kezdetben a nemzeti parlamentekkel együtt. A globalizáció bemutatható az európai történelem részeként, ha átitatható az európai kultúra szellemiségével.
Sharon Bowles
Elnök asszony, mindenért a globalizációt hibáztatják, a népességrobbanástól az éghajlatváltozáson keresztül a kizsákmányolásig. Ezek azonban csak az emberiség termékei - ugyanúgy, mint a verseny. Darwin ezt természetes szelekciónak nevezte.
Az európai polgárok félnek. Tanítanunk kell őket, ez igaz, de nem azzal, hogy azt állítjuk, EU-szintű politikára van szükségünk a globalizált gazdaság kihívásával való szembenézéshez. Ez bennem félelmet kelt, és azt sugallja, hogy nincs politikánk.
Az EU nemzetek feletti szinten egyedülálló erőt képvisel a dolgok alakításához és a feleslegek kezeléséhez. Júliusban a Financial Times ezt írta: "Brüsszel a világ szabályozó fővárosa, és igenis tudomást kell venni róla Washingtontól Tokióig.” Tehát, ha már a miénk, használjuk ki, de megfontoltan. Mi a célja a versenyképességi menetrendnek, ha nem az, hogy fenntartsuk a világban betöltött helyünket? Mi a célja az egységes piacnak, ha nem tudjuk megfelelően megvalósítani? Hagyjuk a gyatra kifogásokat. Az EU tökéletesen arról szól, hogy megfelelünk a kihívásoknak. Csak arra van szükségünk, hogy haladjunk ezzel, mielőtt a természetes szelekció utolérne.
Cristobal Montoro Romero
(ES) Elnök asszony, a Tanács és a Bizottság képviselői, a globalizáció kedvez Európának, Európának ösztönöznie kell a globalizációt.
A világon tanúi vagyunk a határok eddig lassú, de visszafordíthatatlan megszűnésének, ez a folyamat sikeresen emelt ki a szegénységből több, mint 400 millió embert kevesebb, mint 20 év alatt, és 2007-ben először Kína lesz a világnak az az országa, az a térsége, amely a legnagyobb mértékben járul hozzá a világgazdasághoz; Kína, nem pedig az Európai Unió, Hölgyeim és Uraim!
Ez röviden azt jelenti, hogy a globalizáció kihívás, de hatalmas lehetőség is. Kihívás abban az értelemben, hogy a nyitás fokozottabb növekedést, nagyobb jólétet és több munkahelyet jelent, és ezt meg kell magyaráznunk az európai polgároknak. Ami engem megint nyugtalanít, az az, hogy a "védeni” szót hallom ebben a Képviselőházban.
A protekcionizmus a globalizáció megtagadása, és az Európai Unió megtagadása. A polgárok védelmezése nem szükséges akkor, amikor saját gazdasági növekedésüknek és saját jólétüknek ők a főszereplői. Ezt a képességet vissza kell adnunk az embereknek, és ezért önkritikát is kell gyakorolnunk az Európai Unióban.
Mert az Európai Unióban nem azt tesszük, amit tennünk kellene, amikor nem megfelelő a növekedés, amikor mi is felelősek vagyunk a világ pénzügyi piacainak válságáért, és röviden: amikor nem teszünk meg mindent, amit tennünk kellene otthon, a saját házunk előtt, annak érdekében, hogy a kis- és középvállalkozások körében előmozdítsuk a gazdasági növekedést, és munkahelyeket teremtsünk, mert sokkal több munkahelyre van szükségünk, mint amennyit a gazdaság megnyitásának folyamata képes lesz biztosítani.
A lisszaboni menetrend valóban mérföldkő: a belső piac megvalósítása, az államháztartás rendezése, munkaerőpiacunk megreformálása, korszerűsítése, a környezetvédelmi reform, a megújuló energiaforrások, és röviden Európa megnyitása iránti elköteleződésünk, valóban nagyobb társadalmi kohéziót jelent Európában.
Enrique Barón Crespo
(ES) Elnök asszony, tanácsi Elnök úr, bizottsági Alelnök úr, Hölgyeim és Uraim, véleményem szerint igencsak helyénvaló, hogy a globalizációról szóló vitára a portugál elnökség alatt került sor, mert Portugália olyan ország, amelynek zászlaja rajta van a térképen, mert a portugálok ott voltak legelöl, amikor az európaiak megkezdték a globalizációt, és azért, mert a globalizáció nem a sors csapása felettünk. Az európaiak a globalizáció folyamatát a reneszánsz idején kezdték meg, amikor a kínaiaknál és az indiaiaknál fejletlenebbek voltunk, és így látnak bennünket a világ többi részén.
Most, a Lisszaboni Szerződéssel élen fogunk járni abban is, amit "poszt-imperialista globalizációnak” neveznék. Nem fogunk új földrészeket meghódítani; amit teszünk, az az, hogy olyan választ adunk, amelyben saját akaratunkból összefogjuk az államok és népek közös értékeit, és példát mutathatunk a globalizáció különösen szükséges fajtájára, nevezetesen a politikai és a társadalmi globalizációra.
Itt eddig a féktelen, szabályozatlan pénzügyi globalizációról beszéltünk annak ellenére, hogy például a Nemzetközi Valutaalap vezetője európai. A WTO-n belül mi képviseljük az elsődleges érdekszövetséget, és sajátos felelősséggel rendelkezünk. Mi az, ami hiányzik? Pontosan az hiányzik, hogy a globalizált világban képesek legyünk olyan válaszokat találni, amelyek összhangban állnak ezzel. Konkrétan két nagyon fontos, kihívást jelentő szempont van, amellyel kapcsolatban különösen aktívnak kell lennünk: nemcsak a kereskedelem és a technológiai fejlődés vonatkozásában, hanem az emberi jogok - különösen a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet létjogosultságát igazoló munkavállalói jogok - általános védelme területén, valamint az éghajlatváltozás kezeléséhez szükséges tárgyalások és politikák esetében is.
Mindenesetre, Elnök asszony, és ezzel zárom felszólalásomat, úgy vélem, hogy az európaiaknak nincs joguk arra, hogy a globalizációval kapcsolatban pesszimista véleményt tartsanak fenn. Erre törekedtünk, most pedig újító válaszokkal kell előállnunk.
Jerzy Buzek
(PL) Elnök asszony, Elnök úr, nyilvánvaló, hogy a globalizáció valamennyi problémáját nem tudjuk a lisszaboni stratégia előmozdítását célzó egyetlen nyilatkozattal és egyetlen intézkedéssel megoldani. A Tanács és a Bizottság nyilatkozata azonban kedvező, mert felhívja a figyelmet arra, hogy a globalizáció nem átok, és nem szükségképpen fenyegetés, Európa polgárai számára tulajdonképpen pozitív tényező lehet, és az EU intézkedései mögött a polgároknak és tevékenységeiknek kellene az elsődleges vezérlő tényezőnek lennie.
Négy tevékenységi területet támogatok. Először is a tudásháromszöget, különösen az innovációt, és tisztában vagyok azzal, hogy ezen a ponton elengedhetetlen a gyors fellépés ahhoz, hogy végre működhessen az Európai Technológiai Intézet.
Másodszor az üzleti környezetet, ez pedig egy teljesen nyitott és szabad, monopóliumok nélküli belső piacot jelent, ahol nyílt a verseny, kevesebb a szabályozás és kevesebb a bürokrácia, amelyért a Bizottság alelnöke, Günter Verheugen úr olyan bátran küzd.
Harmadszor az emberi erőforrásokat, amely maga után vonja a migrációs problémákat, elsősorban pedig ellensúlyozza az agyelszívást, ami az EU számára - a gazdaság eredményeire alapozva - jobb oktatást, vonzó beruházásokat és szociális dimenziót jelent.
Negyedszer és végül kiállok az energiaügy és az éghajlatváltozás kérdése, a közös energiapolitika mellett, amivel véleményem szerint mindannyian tisztában vagyunk, valamint a kibocsátás-csökkentés mellett is. Ha azonban az üvegházhatású gázok csökkentése csak az Európai Unióban történik meg, az semmiképpen sem mentheti meg a Föld éghajlatát. Ezért egy politikailag erős Európára van szükségünk, mert csak egy politikailag erős EU tudja befolyásolni az Egyesült Államokat, Kínát és Indiát az éghajlatvédelmi iránymutatásoknak való megfelelés kérdésében.
Ami az EU-n belüli kibocsátás-csökkentést illeti - igen, támogatom, ugyanakkor egy politikailag erős EU-t is támogatok, és ez az európai Szerződés teljes és mielőbbi megerősítését jelenti.
Gary Titley
Elnök asszony, remélem - hangsúlyozom, hogy remélem -, hogy a Lisszaboni Szerződés az Európai Unió történetében egy fejezet lezárását: az EU növekedéséről, a kontinens megszilárdításáról, békéjéről és stabilitásáról, a tagállamok közötti kereskedelmi és gazdasági akadályok felszámolásáról, valamint a mindezek eléréséhez szükséges intézményi fejlődésről szóló fejezet lezárását fogja jelenteni. Most azonban egy új fejezetet kell nyitnunk: a kifelé tekintés, a globalizáció kihívásaihoz való felemelkedés fejezetét.
Szükségünk van egy globális Európára, amely teljesen új menetrendet határoz meg a globalizációhoz, a nyitottság, a méltányosság és a tagállamok közötti együttműködés jelentőségének elvére támaszkodva. Tisztában vagyunk a kihívásokkal: a vita során alaposan körbejártuk azokat. Véleményem szerint a két legnagyobb kihívást az éghajlatváltozás és a migráció jelenti, ugyanakkor magas szintű növekedést és foglalkoztatottságot kell fenntartanunk. Szükségünk van korszerű és hatékony szociális menetrendre. Foglalkoznunk kell a terrorizmus és a bűnözés kérdésével, valamint elő kell mozdítanunk a határainkon túli biztonságot és kezelnünk kell a szegénységet. Ahogyan azt Bowles asszony kifejtette, ezekre vonatkozóan valóban léteznek politikáink. Legyünk azonban őszinték: a fejlődés lassú, egyenlőtlen volt, és nem volt mindig kifejezetten hatékony.
Ha valóban foglalkoznunk kell a globalizációval, az Európai Unióban radikális és alapvető váltásra van szükségünk: nemcsak politikáinkban, hanem egész gondolkodásmódunkban. Most egyszerűen csak a cselekvésre és az eredményekre kell összpontosítanunk. Gondoskodnunk kell arról, hogy a tagállamok valóra váltsák ígéreteiket, mert számunkra adott az EU kerete. Ami viszont nem adott, hogy van 27 tagállam, amelyek mind úgy tesznek, ahogyan mondják, hogy tenni fognak, és nekünk most az ígéretek teljesítésére és az EU-ban rejlő valamennyi lehetőség valóra váltására kell összpontosítanunk.
Alexander Radwan
(DE) Elnök asszony, íme, a globalizáció összefoglalása két percben! Első kérésem az volt, hogy vitáinkban kicsit őszintébben foglalkozzunk a globalizáció témakörével. Szülőföldem, Bajorország régiója GDP-jének felét exportból teremti elő. Sokan kritizálják a globalizációt, de ha megkérdeznénk tőlük, hogy egyetértenének-e azzal, hogy helyi társaságaik számára többé ne engedélyezzék a világpiac kiszolgálását, nemet mondanának.
Hasonlóképpen, ha nyilvános fórumokhoz fordulnánk, és feltennénk a kérdést, hogy van-e olyan, aki kész arra, hogy lemondjon a versenyképes árképzésű árucikkek vásárlásának a lehetőségéről, legyen szó elektromos készülékekről, textil- vagy egyéb termékekről, nem lenne önkéntes jelentkező. Köztudott, hogy az alacsony költségű országokból történő behozatal az oka az elmúlt évek alacsony inflációs rátájának. Csak helyes és megfelelő elismerni ezt, még akkor is, ha a globalizációt rendszeresen fenyegetésként említjük.
Európának alakítania kell a globalizációs folyamatot, mivel az gyártóink és fogyasztóink előnyét is szolgálja. Ez a célja például a bürokrácia felszámolásának, amely mind Verheugen biztos úr, mind pedig Európa számára fontos célkitűzés. Nem szeretném azt sugallni, hogy ez csak a Biztos úr feladata, a Parlamentre és a Tanácsra is utalok. A globalizációról beszélünk most, de ezután fogadjuk el a talajvédelmi irányelvet és teremtünk még több bürokráciát. Röviden: intézkedéseinknek szigorúan következetesnek kell lenniük Európában, és Európa formálása a mi küldetésünk.
Ha figyelembe vesszük az Egyesült Államokban fennálló másodlagos jelzáloghitelek válságát, észre kell vennünk, hogy a nemzetközi pénzügyi piacok összefonódnak, és azt, hogy nekünk, európaiaknak kell az eseményeket irányítanunk. Hogyan foglalkozunk a hitelminősítő szervezetekkel és a fedezeti alapokkal? Sajnálatos módon az ezekért a kérdésekért felelős biztos, McCreevy úr ebben a folyamatban még nem vette át a vezetést ahhoz, hogy kézben tartsuk az amerikai és az egyéb piacokat, Európa így lemarad.
Mindazonáltal határozott meggyőződésem, hogy Európa megfelelően felkészült a globalizációra. Előnyünk származik belőle, amit el kell magyaráznunk a nyilvánosságnak, és minimumszabályokat kell szorgalmaznunk, bár ezek nem lennének európai előírások, és akkor állunk készen és leszünk alkalmasak a globalizációs játszma megnyerésére. Akár akarjuk, akár nem, a globalizáció jelen van, és nem Brüsszel vagy Strasbourg határozza meg.
Kósáné Kovács Magda
(HU) Köszönöm, elnök asszony! Egy olyan térség képviselőjeként szólok, amelyik nem választhatta meg a háború utáni sorsát. Szögesdrót volt a mi országaink és Európa szerencsésebb része között, de ez sem tudta megállítani a globalizáció nem várt hatásait.
2000-ben kezdtünk magunkra ismerni a versenyképesség és a szolidaritás, a munka és a dolgozó ember stratégiájában, a lisszaboni stratégiában. Azóta többször billent meg az egyensúly a tőkemegtérülés oldalára és vált félővé, hogy a stratégia emberi arca elhomályosul.
A versenyképesség és a munka vitathatatlanul és történelmileg elválaszthatatlan fogalmak, és kezdünk rájönni, hogy a méltó munka csak része a méltó életnek. A méltó élethez az elemi biztonság, az egészséges élethez és művelődési javakhoz való hozzájutás, a diszkrimináció hiánya, az elfogadható életfeltételek is hozzátartoznak.
De Európa ne csak az értékek őrzőjének tekintse magát, hanem váljon generációk álmainak megvalósítójává, lehetőséget teremtve az európai polgárok és a harmadik országból jövő alkotni vágyók számára is. És éppen ezért ne maradjon jelszó csupán a szolidaritás, legyen az alkotásra képes vagy képessé tehető emberek esélye.
Képviselőtársaim, a munkaerőpiac, a megtérülni akaró tőke kegyetlenül válogat, az új munkaerőforrás pedig befektetést igényel, többet, mint amilyen áron az egyre könnyebben áttelepülő tőke munkást szerezhet. Az értékek Európája nem fogadhatja el, hogy nem lesz munkája a pályakezdőnek és az idősnek, a szegénység által elszigeteltnek és az új ismeretekre szorulónak, a sokféle hátrány súlyát viselő cigányoknak. Különösen azért, hogy a hátrányok súlya már ne nyomja a következő generációk vállát, a rájuk költött közösségi forrás nemcsak őket tarja meg a méltó élet keretei között, hanem az európai versenyképesség esélyeit is tovább növeli. Köszönöm, elnök asszony.
Georgios Papastamkos
- (EL) Elnök asszony, a vitából természetesen levont következtetés az, hogy az európai modellnek a globális "mega-képernyőre történő kivetítése egyaránt jár kockázatokkal és lehetőségekkel.
A globalizációt az európai polgárok rendszerint külső jelenségként érzékelik, amelynek tekintetében nem tapasztalható nyilvánvaló európai szabályozási vagy politikai beavatkozás. Ezért az európai cselekvési tervnek kell megmutatnia, hogy valójában látható, mérhető európai érdek védelméről, ugyanakkor a globális felfogás előmozdításáról van szó.
Ami az Unió külső kereskedelmi menetrendjét illeti, az a véleményem, hogy többek között a piacra jutás kölcsönössége feltételeinek és az egyenlő feltételekkel folytatott versenynek a biztosítását kell előtérbe helyezni, ahogyan azt a francia elnök, Sarkozy úr nyomatékosan hangsúlyozta tegnap e Házban.
A fogyasztók és a munkavállalók számára létrehozott környezetvédelmi és közegészségvédelmi szigorú európai szabályozási keret az Unió politikai és intézményi érettségének kiemelkedő jelzése.
Ha azonban azt akarjuk, hogy ez ne legyen az Unió számára hosszú távú versenyhátrány, akkor a többi nemzetközi vezető szereplő részéről ugyanilyen választ kell kiváltania.
A lisszaboni stratégia belső és külső szempontjai közötti kölcsönös engedmények hozzá fognak járulni az európai modell előmozdításához az irányítás globális arénájában. Ez azonban egy alacsonyabb szintű szabályozási szigorúsággal és jogilag kötelező teljességgel ütközik a WTO-ban és más nemzetközi szervezetekben egyaránt. Az Uniót fel kell szólítani arra, hogy a nemzetközi együttműködés magasabb szintjén vezető és konstruktív szerepet játsszon. Arra is fel kell szólítani, hogy a felfelé irányuló szabályozási konvergencia érdekében helyezze előtérbe a kötelező erejű kötelezettségvállalást és a nemzetközi előírások elfogadását.
Stephen Hughes
Elnök asszony, ez a vita rendkívül sokrétű volt, és a végén szeretném visszavezetni a szociálpolitikára, mint termelési tényezőre összpontosítva.
Az integrált iránymutatás-csomag bevezetésének eredetileg az volt a célja, hogy kiegyenlítse a lisszaboni folyamat gazdasági, szociális és fenntarthatósági vonalát, de a gyakorlatban a foglalkoztatási iránymutatások vonatkozásában nem integráció, hanem alárendelés következett be. A foglalkoztatási iránymutatások gyakorlatilag láthatatlanná váltak, elrejtve a rendkívül változatos tagállami teljesítményeket azok mögött a különféle mutatók és célkitűzések mögött, amelyeket a tagállamoknak a fiatalok munkanélküliségéről, az idősebb munkavállalók beilleszkedéséről, tehát egy sor tényezőről szóló foglalkoztatási stratégia keretében kellene elérniük. Néhány tagállamban az egész életen át tartó tanulásra és az aktív munkaerőpiaci intézkedésekre fordított kiadások az elmúlt öt évben valójában csökkentek - nem növekedtek, hanem csökkentek. Ez a lisszaboni folyamat egészére nézve katasztrofális.
A foglalkoztatási stratégiának ezért a következő lisszaboni ciklusban sokkal nagyobb nyilvánosságot kell kapnia. Egy másik kérdés, amiről ma itt vitát folytatunk: a közös állásfoglalás több helyen annak szükségességét hangsúlyozza, hogy tisztességes munkát végezzünk és a munka minőségének javítására koncentráljunk. Ezt az összpontosítást nem segíti az, hogy a Bizottság a munkahely biztonságával szemben a foglalkoztatás biztonságára koncentrál, ami a munkajogi zöld könyvben, valamint a rugalmas biztonságról szóló közleményben is megismétlődik. A Foglalkoztatási és Szociális Bizottságon belül a rugalmas biztonsággal kapcsolatos munkánk során tisztázzuk, hogy a foglalkoztatás biztonsága és a munkahely biztonsága egyaránt fontos.
Amire egy gyorsan változó, rugalmas - termelési ágát félévente, IT-konfigurációját négyhavonta változtató - cégnek szüksége van, az az alkalmazkodó, képzett, lojális és elszánt munkaerő, nem pedig egy alkalmi jellegűvé tett és fragmentált munkaerőpiac. Mi tehát minden tőlünk telhetőt megteszünk a megfelelő rugalmas biztonsági alapelvkészlet kialakítása érdekében, de idővel ezeknek az alapelveknek az iránymutatások módosításához kell vezetniük. Barroso elnök úr korábban azt mondta: "ha nem romlottak el, nem kell őket megjavítani”. Nos, elromlottak, és meg kell őket javítani.
Philip Bushill-Matthews
Elnök asszony, gratulálok a Bizottságnak a kiváló dokumentumhoz, én csak e négy témakört szeretném kiemelni.
Az első a tudásalapú gazdaság. Véleményem szerint ahogyan ezt a dokumentum kifejezte, hogy az ötletek és a kutatók szabad mozgása lehetne az EU "ötödik szabadsága”, szép volt, szeretném látni, hogy megvalósul.
Hughes úr imént elhangzott felszólalására reagálva úgy gondolom, hogy ez a pont igazán tükrözi, hogy hol tartunk a Foglalkoztatási és Szociális Bizottságon belül folyó vitában, hogy - a foglalkoztatottság előmozdításával és a szakismeretek fokozásával - szeretnénk továbblépni a pusztán a munkahelyek egyszerű megőrzésére irányuló elképzeléstől a foglalkoztatás védelméig; ily módon a globalizáció korában Európa számára a siker az egyének, az emberek sikerét jelentheti, amiről az EU-nak sokkal inkább kellene szólnia.
A második témakör a kkv-kra vonatkozik. Számos új javaslatra történik utalás 2008 végéig. Ezt örömmel látom, azonban van egy "de”: addig ne fordítsuk figyelmünket a holnapi megállapodásokra irányuló új javaslatokra, amíg nem teljesítettük a cselekvésre irányuló, ma meglévő kötelezettségvállalásainkat. Itt különösen Verheugen úr figyelmét hívnám fel a hatályos EU-jogszabályok mennyiségének 25%-os csökkentését jelentő egyszerűsítésre. Mutasson erről inkább előbb, mint utóbb néhány valós, mindenkit érintő eredményt, mivel ez különösen kedvező lesz a kkv-k számára. Ezzel összefüggésben ösztönözném a munkaidőről szóló irányelv teljes felülvizsgálatát, amelyben mindannyiunknak sokkal több kreatív gondolkodásra van szüksége - és itt valóban mindannyiunkra gondolok, az EP-képviselőket is beleértve.
A harmadik témakör az egységes piac: a külső dimenzió hozzáadása nagyon jó, de előbb legyen meg a belső dimenzió, és tegyük teljessé saját belső piacunkat, mielőtt kifelé nagyratörő ambíciókat támasztunk. Schultz és Hughes úrnak azt mondanám, hogy teljes mértékben egyetértek azzal, hogy ez nemcsak gazdasági fejlődésünket, hanem a társadalmi fejlődés megvalósítását is szolgálja.
Végezetül egy személyesebb vonatkozás: az egyetlen dolog, amin megütköztem a dokumentumban, az a címlap első sora, amely így szól: "Az Európai Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak, valamint a Régiók Bizottságának”. Elismerem, hogy az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság és a Régiók Bizottsága létezik - bár sohasem értettem világosan, hogy miért -, de kérem, ne emeljék e bizottságokat a két együttdöntési intézménnyel azonos szintre.
Miroslav Mikolášik
(SK) A globalizáció jelensége egyre inkább érzékelhetővé válik. Ilyen helyzetben az Európai Uniónak meglehetősen gyorsan kell reagálnia, és meg kell határoznia nemcsak azt, hogy megmaradt-e Európa versenyképessége, hanem azt is, hogy növekedett-e; azt, hogy a lisszaboni stratégia, amelynek elméletileg biztosítania kell az előbbi bekövetkezését, képes arra, hogy megoldásokat kínáljon különösen az innováció, az energiaügy, a migráció, az oktatás és a demográfia területén. Mindennek elő kell segítenie a növekedést és a munkahelyteremtés képességét.
Új kihívások jelennek meg a környezettel kapcsolatban, mint például a széndioxid-kibocsátások, a növényvédőszerek használata, a tisztavíz-készletekkel és -forrásokkal kapcsolatos aggodalmak, a talajvédelem és a mezőgazdaság. Végül, de nem utolsósorban előttünk állnak az egészségüggyel és a járványokkal, valamint az elhízás, a szív- és érrendszeri betegségek és a mindenféle típusú rákbetegség egyre növekvő előfordulása elleni küzdelemmel kapcsolatos kihívások.
Hölgyeim és Uraim, a globalizáció további kihívásokat eredményez a biztonság és a migráció területén, és egyre növekszik a bűnözéssel és a terrorizmussal kapcsolatos veszély. Hamarosan tanúi leszünk a vasfüggöny és a megosztott Európa utolsó maradványai leomlásának, amikor kilenc új tagállam csatlakozik a schengeni térséghez. Minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk annak érdekében, hogy ezt a közös térséget teljes egészében védelmezzük, hogy az illegális bevándorlók, akik súlyosbítják a tagállamokon belüli biztonsági helyzetet, ne juthassanak be. Másrészről, felelősségteljes megközelítést támogatok a legális bevándorlóknak juttatott munkavállalási engedélyek területén: ezzel kapcsolatban megfelelően kell gondolkodnunk, és képzett alkalmazottakat kell kiválasztanunk a legnagyobb hiánnyal küzdő foglalkoztatási ágazatokban.
Ezenkívül azt is gondolom, hogy az Európai Unió régi tagállamai - és szeretném, ha ezt a Bizottság tudomásul venné - megszüntetik az új tagállamok állampolgárait sújtó irreális foglalkoztatási korlátozásokat. A mai helyzetben ez egy érthetetlen anakronizmus.
Tokia Saïfi
(FR) Elnök asszony, az Európai Unió nem hagyhatja, hogy a globalizáció áldozatává váljon, vagy az emberekben azt a benyomást keltse, hogy olyasmibe kerültek, amit nem tudnak befolyásolni. Tehát most nem az a kérdés, hogy a globalizáció jó-e vagy rossz: a kérdés az, hogy készen állunk-e arra, hogy nyomást gyakoroljunk rá és, hogy szabályozzuk. Ahhoz, hogy szembenézzen ezzel a kihívással, az Európai Uniónak össze kell egyeztetnie a versenyképességet a gazdasági és társadalmi kohézióval. A multilaterális szabályok erősítése a folyamat részét képezi.
Egy nyitott gazdasági rendszerben a fogyasztók és a polgárok jogainak tiszteletben tartását a versenyszabályok betartásával és olyan tisztességes és igazságos piac létrehozásával lehet biztosítani, amely figyelembe veszi a környezetvédelmi és a szociális előírásokat. Ezért mindaddig, amíg nincsenek nemzetközileg elismert szabályaink, elengedhetetlenül fontos, hogy megtartsuk és ne enyhítsük azokat a meglévő kereskedelemvédelmi eszközeinket, amelyek az egyetlen hatékony eszközt jelentik számunkra a dömping ellen. És valóban, Európa védheti polgárait anélkül, hogy protekcionista lenne. Európának azokba az ágazatokba is be kell fektetnie, amelyek a jövőben gazdasági ütőkártyáit jelentik: nevezetesen a kutatásba, az innovációba és a tiszta technológiák kifejlesztésébe.
Ezenkívül ahhoz, hogy támogathassa azokat, akik a legnehezebben jutnak hozzá a globalizáció előnyeihez, Európának erősítenie kell a szolidaritás gyakorlatba való átültetését célzó rendelkezéseit, például az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alap és a rugalmas biztonság révén. A nemzetközi versenyben való helytállás vonatkozásában Európa érdeke, hogy az alkalmazkodás elébe vágjon és reformokat kezdeményezzen. Az Európai Unió rendelkezik minden szükséges kapacitással és erőforrással a kihívásnak való megfeleléshez.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Elnök asszony, az európai jólét szempontjából a globalizációban elért siker alapvető fontosságú: az adja lényegi tartalmát. Most, hogy a megújult lisszaboni stratégia hároméves ciklusának végéhez közeledik, különösen a külső dimenzióra kell a figyelmünket összpontosítanunk. Különösen három elemet szeretnék kiemelni.
Először is az energia - annak ellátása és elégséges volta - erősíti és gyengíti a társadalmaknak a globális versenykörnyezetben betöltött pozícióját. Az európai helyzet nem tűnik kedvezőnek. Az energia-önellátás visszaesése az EU számára komoly kihívást jelent. Az energiának még most is több mint a felét az EU-n kívülről importáljuk, és az importfüggőség az előrejelzések szerint nő. Az energia-önellátás fokozását célzó határozott törekvésen kívül az energiaüggyel kapcsolatban erős külpolitikára, közös véleményre, szolidaritásra és biztonságos behozatalra van szükségünk.
A második központi kérdés az éghajlatváltozás: ez egy olyan globális jelenség, amelynek világviszonylatban negatív hatása van a környezetre, a gazdaságra és a társadalomra, és amely globális megoldásokat igényel. Az egyoldalú intézkedések torzítják a versenyt és szénveszteséget okoznak. A globalizáció kapcsán a következők bírnak kiemelkedő jelentőséggel: a globális kibocsátás-kereskedelmi rendszer elkerülhetetlensége, kötelező kötelezettségvállalás az összes iparosodott ország és feltörekvő gazdaság részéről egy ilyen elgondolás mellett, valamint a piacra jutás előtti akadályok megszüntetése a tiszta technológiák tekintetében.
A harmadik pedig az, hogy az EU-nak mindig emlékeznie kell Schuman zsenialitására, vagyis arra, hogy sikertörténetünkben a gazdaságnak közös célkitűzéseket, az emberiség javát, békéjét és stabilitását kellene szolgálnia. Kulturális hagyományaink arra köteleznek bennünket, hogy az emberi jogokat tiszteletben tartó humánusabb világ megvalósítására törekedjünk. A globalizáció csak ebben az esetben szolgálhatja mindenkinek az érdekét. Csak ebben az esetben akadályozhatjuk meg, hogy a világ kicsússzon a kezeink közül.
Panayiotis Demetriou
- (EL) Elnök asszony, hivatalban lévő Elnök úr, Biztos úr, az európai polgárok láthatóan szkeptikusan fogadják a globalizáció történelmi jelenségét, sokan közülük valójában félelemmel és teljes mértékben negatív hozzáállással. Ennek a globális gazdaságban és Európa társadalmi szerkezetében zajló forradalom az oka. Az előítélet, a félelem és mindenekelőtt a tétlenség és a fejlemények passzív megfigyelése azonban semmiképp sem alkalmas a világszíntéren tapasztalható új renddel való szembenézésre. A helyzet nem fordítható meg. A globalizáció jelen van és lesz, akár akarjuk, akár nem. Épül a hatalmas globális falu, ahogyan azt Barroso elnök úr megjegyezte.
Az EU-nak európai érdekeket kell védelmeznie. Ezért módszeresen, tervezetten, együttesen és dinamikusan kell integrálódnia a globalizációs folyamatba annak érdekében, hogy az új világrendben megfelelő működési szabályokat dolgozhasson ki. Az EU-nak előre kell lépnie, természetesen mind Európa polgárainak, mind a világ polgárainak jólétét kell célként kitűznie. Az alapelvek és értékek közösségeként az EU-nak méltó helyet kell biztosítania emberközpontúságának, és azt nemzetközileg elő kell mozdítania. A gazdasági versenyt a szabadság, a demokrácia, a jogszerűség elve, a társadalmi igazságosság, az emberi jogok tiszteletben tartása, a környezetvédelem, valamint a nemzetek és egyének békés egymás mellett élése előmozdításának érdekében valódi versengéssé kell alakítania. Ez az a szerep, amelyet az EU be tud tölteni, és be is kell, hogy töltsön a globalizáció folyamatában.
Marianne Thyssen
(NL) Elnök asszony, Hölgyeim és Uraim, erre a vitára éppen jókor kerül sor. A globalizáció tény. Azt mondják, hogy minden generációnak megvannak a maga kihívásai. Nos, a mi kihívásunk az, hogy a lehető legjobban válaszoljunk a globalizáció által kiváltott új körülményekre.
A legjobb válasz természetesen az, hogy nem állunk ellen a globalizációnak - egyesek még most is erre kényszerítenének. Nem tehetjük meg, és nem is törekszünk erre. Ez mindenképpen különösen hátráltató lenne számunkra Európában, hiszen mindenkinél jobban függünk a világ többi részétől a nyersanyagok, az energia, a megtermelt javaink értékesítéséhez szükséges piacok, sőt - idősödő népességünk miatt - a munkaerő tekintetében is.
A válaszunk az kell legyen, hogy együtt haladunk a globalizációval, és jobban alakítjuk. Ez nemzetközi szintű megállapodások kötését és ilyen szabályok megállapítását jelenti. Európaiként jól képzettek vagyunk a Közösségen belüli megállapodások megkötésében. Használjuk ki tehát ezt a tapasztalatot, hogy nemzetközi szinten több irányításra tegyünk szert.
Ezt kellene tennünk, Elnök asszony, a szükséges önbizalommal és azokkal az értékekkel indíttatva, amelyek az EU-n belüli intézkedéseinket is ösztönzik, amelyeket oly kiválóan fejeztünk ki a reformszerződésben és az alapjogi chartában.
Hölgyeim és Uraim, az, hogy tegnap bebizonyosodott, hogy a Bizottság 2008-as jogalkotási és munkaprogramja arra a szándékra összpontosít, hogy a lehető leghatékonyabban alakítsuk a globalizációt, jó jel: annak a jele, hogy a dolgok kezdenek komolyra fordulni. Az, hogy a nem hivatalos lisszaboni csúcstalálkozón a globalizáció is vitatéma volt, azt jelzi, hogy a lisszaboni stratégiának új külső dimenzióra van szüksége.
A képviselőcsoport lisszaboni stratégiáért felelős koordinátoraként azt hangsúlyoznám, hogy ez a stratégia sarkallt minket cselekvésre. Fokozatosan, megszakításokkal, most már eljutunk valahová. A félidős felülvizsgálatot követő első hároméves időszak majdnem befejeződött, és talán újabb kiigazításra van szükség. Azt javasolnám, Elnök asszony, hogy mostantól kevesebbet koncentráljunk célokra, százalékokra és statisztikákra, és többet a valós célkitűzésekre: az innovációra, a jó üzleti környezetre, a versenyképességre, a növekedésre, valamint a több és jobb munkahelyre.
Végezetül annak a célnak az érdekében kell tevékenykednünk, amely remélhetőleg közös célunk lesz, nevezetesen az, hogy a lehető legtöbb embernek jó esélye legyen megfelelő életminőségre.
Zuzana Roithová
(CS) Az, hogy Európa a múltban szembe tudott nézni a modern korral, csodálatra méltó, de amikor szóba kerül a globalizáció, nem vagyunk biztosak abban, hogy hogyan találhatunk olyan megfelelő stratégiát, amely képessé tenné Európát arra, hogy kulcsszerepet játsszon. Ebben a keresési folyamatban az első lépést annak megértése jelenti, hogy a lisszaboni stratégiának nincs külső dimenziója, és hogy egy összetettebb gazdasági és társadalmi stratégia részévé kell válnia. Ennek a stratégiának megfelelően kell meghatároznia a szigorúan szabályozott gazdaság és a liberalizált globális kereskedelem közötti konfliktust, és eszközt kell biztosítania számunkra ahhoz, hogy ezt a konfliktust, amely Európát kevésbé versenyképessé teszi, minimálisra csökkentsük.
A két ok, amely indokolja a közös gazdasági térségen belüli szabályozást, a tisztességes verseny és a magas szintű fogyasztóvédelem. Azonban mindkettőt fokozatosan rontják a harmadik országokból érkező olcsó áruk és hamisított termékek áradata. Olyan ijesztő feladatokkal állunk szemben, mint az európai biztonsági szabványoknak nem megfelelő importáruk hatalmas mennyiségének ellenőrzése.
Komplex stratégiánk kulcskérdése az kell legyen, hogy előmozdítsuk a szabályozási mechanizmusok konvergenciáját, azaz a globális szabályok és előírások, nemcsak műszaki, hanem környezetvédelmi, szociális és biztonsági szabályok és előírások létrehozását. E folyamat elősegítésének egyik módja az, hogy folyamatosan kiálljunk amellett, hogy a harmadik országokban tartsák tiszteletben az emberi jogokat. Ezen országok állampolgárai számára a szólásszabadság lehetővé fogja tenni, hogy magasabb életszínvonalat és foglalkoztatási színvonalat követeljenek, és ezáltal a másik oldalról járul hozzá a konvergenciához.
Új energiapolitikánk megfelelő választ ad a globalizáció kihívására, és jó példát mutat. Azonban más politikákat is felül kell vizsgálnunk, amelyek a későbbiekben a globalizáció kezelésére vonatkozó megfelelő és komplex stratégia részévé fognak válni. Meg kell szabadulnunk a múlt örökségeitől, például az agrárpolitikától.
Ha a globális színtéren továbbra is fontos szereplők kívánunk maradni, nem csak reagálnunk kell: tevékenyen együtt kell működnünk a globális konvergenciaszabályok létrehozásában, mind az EU-n belül, mind pedig az EU-n kívül. Európának kicsit meg kell változnia. Ha nem, akkor számíthatunk arra, hogy a "főtt béka” sorsára jutunk: a víz fokozatosan felforr, aztán pedig már késő lesz ahhoz, hogy kiugorjunk a fazékból.
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök asszony, az egyik korábbi felszólaló, Alexander Radwan azt állította, hogy Európa megfelelően felkészült a globalizációra, noha a globalizáció modernkori változata már tizennyolc éve jelen van. Mi ezalatt a globalizáció csapdájából - amelyre a szokásos retorika az volt, hogy a tömeges jólét megsemmisítése és a demokrácia elleni támadás - egyenesen az európai csapdába kerülünk, amely annak az eredendő politikai bűnnek a terméke, hogy Nizzában, ahol a mélyebb unióval szemben az elhamarkodott bővítést részesítettük előnyben, nem tudtunk megfelelő szerződést kötni.
Ennek eredményeként a mai problémák központi kérdése a bürokrácia, euro-milliárdok pazarlása, és - igen - az európai elit politikai "toborzásában” elkövetett hibák. Valójában, Verheugen biztos úr, az Ön esete is példa erre. Az Önnel szembeni, elítélendő személyes támadások, amelyek akkor kezdődtek, amikor Ön megpróbálta ellenőrzésnek alá vetni a bürokráciát. Most van egy új ember, és már megpróbálják kihúzni a lába alól a szőnyeget. Meglátjuk, hogy milyen előrelépést tud tenni a bürokráciával kapcsolatban.
Így nem lehet eljárni. Ha nem tudjuk meggyógyítani ezeket a beteg dolgokat, akkor az Unió a politikai bénultság markában marad, és a globalizáció kihívásai vereséget mérnek ránk.
Manuel Lobo Antunes
a Tanács hivatalban lévő elnöke. - (PT) Elnök asszony, bizottsági Alelnök úr, Hölgyeim és Uraim, ez valóban hosszú és mindenre kiterjedő vita volt, és mindazok közül, amelyekben jómagam a Tanács elnöksége részéről részt vettem, ebben a vitában volt a leghosszabb a véleményt nyilvánító résztvevőknek és parlamenti képviselőknek a névsora. Ez egyértelműen különösen aktuális, nagy jelentőségű kérdés, de ne legyenek illúziók azt illetően, hogy egyben nehéz és ellentmondásos kérdés is, amely igen változatos véleményeket, elemzéseket és észrevételeket váltott ki. Itt azonban egy közös következtetéshez folyamodom, ami az, hogy a globalizáció állandósul és fejlődik, és újabb módokon nyilvánul meg.
Nincs visszaút, nincs hátralépés, nem fordíthatjuk vissza a történelmet. Maga a globalizáció a jövő felé menetelésünk eredménye. Amit tennünk kell, amit elemeznünk kell, és amit el kell döntenünk, természetesen arra vonatkozik, hogy a globalizációból hogyan lehet a legtöbbet és a legnagyobb előnyt kihozni, miközben csökkentjük vagy megszüntetjük az azzal összefüggő valamennyi ismert kockázatot, és mindig szem előtt tartjuk azt a - szerintem nagyon fontos - kérdést, hogy a globalizációnak inkább az emberiséget és a polgárokat kell szolgálnia, nem pedig fordítva. Nem az emberiségnek, a polgároknak vagy az embereknek kell a globalizáció szolgálatában állniuk.
Azt illetően is kevés a kétség, hogy annak érdekében, hogy a globalizációból a legtöbbet hozzuk ki és maximálisan kihasználjuk a globalizáció kínálta lehetőségeket, Európában fel kell szerelnünk vállalkozásainkat - a nagy-, a kis- és a középvállalkozásokat is - olyan eszközökkel és politikákkal, amelyek lehetővé teszik számukra, hogy szembenézzenek a gazdasági globalizáció kihívásaival. Fokoznunk kell a képesítéseket, és képeznünk kell az európai polgárokat, és a társadalmi modellünket is meg kell reformálnunk. Ez nem az említett modell visszafogásának vagy gyengítésének a kérdése, valójában inkább az ellenkezője. Meg kell erősítenünk és ki kell azt igazítanunk annak érdekében, hogy sikeresen kezelje a globalizáció kihívásait és fenyegetéseit. A környezettel kapcsolatos területen el kell ismerni, hogy az Európai Unió bizonyított a környezet védelme területén, és bebizonyította, hogy képes irányítani és megmutatni a jövőbe vezető utat, amelyre a világ egyetlen más regionális tömörülése sem volt képes. A decemberben Balin kezdődő tárgyalások egyértelműen be fogják ezt bizonyítani.
Végezetül nekem is utalnom kell a lisszaboni stratégia "külső dimenziójára”, amely oly szorosan kapcsolódik a globalizációhoz. Az elgondolás az, hogy felkérjünk másokat arra, hogy osszák meg velünk a globalizációnak ezt az útját, ezeket a nehézségeit, ezeket a kihívásait annak érdekében, hogy gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi értékeket és elveket osszanak meg velünk, és természetesen annak érdekében, hogy kifejezetten egyértelművé tegyük, hogy a globalizáció csak akkor jelent sikert mindenki számára, ha ténylegesen meg tudunk állapodni a társadalom, a gazdaság és a környezetvédelem területén, amelyek valóban szabályozottak és mindenkit szolgálnak. Ez a szempont alapvető. Ne legyünk naivak, Hölgyeim és Uraim. Véleményünk szerint határozott politikákkal, szilárd alapelvekkel és értékekkel - mint már említettem - valóban elérhetjük azt, ami alapvető célkitűzés számunkra: a globalizáció az emberiség szolgálatában.
Günter Verheugen
a Bizottság alelnöke. - (DE) Elnök asszony, Hölgyeim és Uraim, az európai érdekről szóló bizottsági közlemény, amely a mai vita alapját szolgáltatta, nem több egyfajta vitadokumentumnál. Ez nem az elkövetkezendő három évre vonatkozó lisszaboni terv. Olyan dokumentum, amelynek célja, hogy ösztönözze az Európai Tanácson és az Európai Parlamenten belüli vitát annak érdekében, hogy a Bizottság ennek a vitának az eredményeit beépíthesse a következő lisszaboni ciklusra vonatkozó javaslataiba. E javaslatok megtételére decemberig nem kerül sor. A javaslatok előterjesztése még nem történt meg, és azok a tisztelt képviselők, akik a Bizottságot azért bírálták, mert egyetlen kézzelfogható javaslatot sem terjesztett elő, tévedésből tettek erőfeszítéseket.
A mai vita nem erről szólt. A Bizottságnak az volt a célja, hogy kiderítse azt, hogy Önöknek, az európai szavazópolgárok képviselőinek mire kell a Bizottság figyelmét felhívniuk a lisszaboni terv megszövegezése tekintetében. Örömmel mondhatom, hogy a legtöbb itt elhangzott dologra kedvezően tudok válaszolni.
Az iránymutatás marad az új lisszaboni csomag központi eszköze. Amint azt Barroso elnök úr egyértelművé tette, az eszköz működött, és önmagában nem fogjuk azt megváltoztatni, de természetesen úgy szövegezzük meg, hogy lehetővé tegye számunkra, hogy megfelelően figyelembe vegyük az elmúlt három év tapasztalatait, és nagyobb súlyt fektessünk az adott időszak alatt előtérbe került kérdésekre.
Hadd említsek néhány példát. Nagyobb hangsúlyt kell fektetnünk a versenyképesség, az energiaügy és a környezet közötti összefüggésekre. A mai vita során több ilyen irányú kérés merült fel. Ez teljes mértékben helyes. Ideje véget vetni annak, hogy elszigetelten vegyük figyelembe a politikákat. Szervesen illeszkedő megközelítésre van szükségünk. Nagyobb jelentőséget kell tulajdonítanunk az olyan határozott javaslatok megszövegezésének, amelyek célja annak biztosítása, hogy a globális verseny, amely minden bizonnyal az, amit akarunk, egyenlő feltételekkel folyjon, mindenki számára ugyanolyan szabályok mellett. Több figyelmet kell fordítanunk arra, hogy megtaláljuk annak a módját, hogy a szociálpolitika hogyan támogathatja a strukturális változást. A mai vitában úgy tűnt, hogy a pártok általános álláspontja az, hogy ez egy igazán lényeges kérdés, és ez az álláspont valóban megalapozott.
Hadd mondjak el valamit ezzel kapcsolatban. Úgy vélem, hogy helytelen dolog a társadalmi stabilitásba és a szociális biztonságba való befektetéseket pusztán könyöradománynak tekinteni. Épp ellenkezőleg, ezek a gazdasági potenciálba való befektetést is jelentenek, mivel biztosan nem lehet kétség afelől, hogy Európa gazdasági potenciálja egy kiemelkedően motivált és különösen hatékony munkaerőtől függ, és azért rendelkezünk ezzel az előnnyel, mert magas a bérszínvonalunk és a szociális biztonságunk szintje.
Nem az a helyzet, hogy a gazdasági növekedés és a társadalmi jólét kölcsönösen összeegyeztethetetlen. Valójában - ahogyan az több felszólalótól elhangzott ma - az egyik kiegészíti és táplálja a másikat. Ezt jelentős észrevételnek tartom. Azt is hangsúlyoznom kell, hogy csak azért, mert egyre több régió és ágazat szenved a képzett és szakismeretekkel rendelkező munkaerő hiányától, a foglalkoztathatóság kérdésével az eddiginél jóval erőteljesebben kell foglalkozni. Úgy vélem tehát, hogy e kérdések közül sok tekintetében azonos hullámhosszon vagyunk.
Engedjék meg, hogy hozzáfűzzem: a Bizottság osztja azt a nézetet, miszerint a pénzügyi piacokon a közelmúltban tapasztalható zavarok nemzetközi és többoldalú fellépést követelnek. Egyszerűen nem engedhető meg, hogy a dolgok a maguk útján folytatódjanak, mert az, amivel itt szemben állunk - amint már elhangzott - a nemzetközi pénzügyi rendszer beépített strukturális hiányosságát jelenti. Nem a 100-200 millió dolláros végkielégítési csomaggal elbocsátott igazgatóknak az emberi hibájáról van szó, nem, ez strukturális hiányosság eredménye.
Még három rövid észrevételt szeretnék tenni a globalizáció tárgyában ma itt zajlott alapvető vitával kapcsolatban. Először is oly nehéz közös európai politikát kovácsolni e vita alapján, mert nincs megegyezés azt illetően, hogy valójában mi is az európai érdek. Mindennapi munkánk során tulajdonképpen folyamatosan szembesülünk Európa érdekeinek kaleidoszkóp-szerű meghatározásával. A helyzettől függően, bármely adott időpontban Európa érdeke lehet az, hogy az egyik tagállamban alacsonyak legyenek az élelmiszer-áruházak árai, vagy a másikban magas legyen az ipari foglalkoztatás szintje, ez pedig célok konfliktusa, ami nem könnyen oldódik meg. Európának érdeke lehet, hogy Liège-ben magas legyen az acéliparon belüli foglalkoztatás szintje, hogy egy különösen aktuális kérdést említsek, vagy lehet az, hogy az európai kibocsátás-kereskedelemben magas szintűek legyenek a környezetvédelmi előírások. Folyamatosan szembesülünk ezekkel a konfliktusokkal, és nincs olyan egységes irányvonal, amelyet 27 tagállam követhetne közös európai érdekeinek meghatározásához.
Másodszor, nem fogadhatjuk el azt a hozzáállást, hogy a globalizáció mindaddig jó volt, amíg azt jelentette, hogy a szegénységgel sújtott déli országokat a gazdag északi országok uralták, nem fogadhatjuk el azt, hogy az említett körülmények beálltáig jó volt, de rossz lett, amikor a déli országok versenytársakká váltak. Így nem lehet reagálni. Az sem fogadható el, hogy magas szintű környezetvédelmi és szociális előírásokat követeljünk a fejlődő régióktól, miközben megtagadjuk saját politikáink megváltoztatását.
Amit ma hallok Európában, az az, hogy Kínának és Indiának meg kell változtatnia környezetvédelmi és szociális előírásait. Természetesen meg kell, de a kínaiak és az indiaiak ezeket az igényeket tiszta európai protekcionizmusként fogják fel, mivel az alacsony szintű szociális előírások és az alacsony szintű környezetvédelmi előírások révén emelkedtünk fel a jóléthez, és most már mi mondjuk meg másoknak, hogy meg akarjuk tartani azt, amink van, nekik azonban nem lehet meg ugyanez.
Egy ilyen politika, Hölgyeim és Uraim, kudarcra van ítélve, erről biztosíthatom Önöket. Számunkra az egyetlen megvalósítható megközelítést az jelenti, hogy meg kell mutatni ezeknek a fejlődő gazdaságoknak azt, hogy van másik út, valamint azt, hogy a környezetvédelmi és a társadalmi kihívást gazdasági lehetőséggé lehet alakítani. Innen ered a "környezetbarát iparpolitika” kifejezés.
Véleményem szerint számottevő az egyetértés ezt illetően, a kulisszák mögött a Bizottság pedig mostantól keményen fog dolgozni, hogy előterjessze a következő lisszaboni ciklusra vonatkozó javaslatait. Ezekkel foglalkozni fog a Tanács márciusi ülése, amely az Európai Parlamentnek bőségesen ad lehetőséget arra, hogy az adott kezdeményezésekkel és javaslatokkal kapcsolatban hangot adjon véleményének még mielőtt jövő év márciusában megszületne a végső határozat.
(Taps)
Elnök
Köszönöm az összegzést, Biztos úr.
Az eljárási szabályzat 103. cikke (2) bekezdésének megfelelően hét állásfoglalásra irányuló indítványt kaptam.
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap déli 12 órakor kerül sor.
(Az eljárási szabályzat 142. cikkének megfelelően rövidítve)
Herczog Edit  
írásban. - (HU) Tisztelt elnök úr! Tisztelt Tanács! Tisztelt Bizottság! Tisztelt képviselőtársaim!
A globalizáció kibontakozása annak a következménye, hogy egyre több ország demokratizálódik és kapcsolódik be a szabad világkereskedelembe. Mint ilyen, Európa félévszázados béke- és demokráciapolitikájának sikerét jelzi. Az pedig, hogy egyes országok a nemzetközi versenyben olykor szabálytalan eszközökkel szereznek előnyt, annak a jele, hogy a jogállamiságra való áttérés fokozatos, nem azonnal tökéletes. Éppen ezért Európának továbbra is célja kell, hogy legyen a demokrácia elősegítése, megerősítése.
Hogy az ebből született globális versenyben miként leszünk sikeresek, rajtunk múlik. Mint a Parlament globalizációs jelentésének szerzője, tudom: A kihívásokat felismertük, a cselekvésen a sor.
Gondoskodnunk kell arról, hogy mai jólétünk unokáinknak is megmaradjon, méghozzá úgy, hogy közben a világ többi népe is efelé fejlődjön. Lesz-e energiájuk, lesz-e élhető környezetük? Erről szól az európai energiapolitika, az "alacsony-szén” gazdaság kiépítése.
Biztosítanunk kell, hogy Európában származásától és helyzetétől függetlenül minden ember, méretétől és székhelyétől függetlenül minden vállalkozás ki tudja bontakoztatni minden tehetségét, a legjobb képességeit. Erről szól az esélyegyenlőség, a tudásalapú társadalom építése, az innovációs politika, az új európai KKV-politika.
Át kell térnünk a digitális érába, amihez minden területen és mindenki számára meg kell valósítanunk az e-inklúziót.
Minden eszköz tehát kéznél van, csak meg kell csinálni. Munkára fel!
Janusz Lewandowski  
írásban. - (PL) A globalizáció megállíthatatlan folyamat, de az Európai Unió sikere ebben a globalizációban nem előre eldöntött ügy. Egyesek számára a lisszaboni stratégia az eddig végrehajtott formájában nem recept a sikerre. Tulajdonképpen ez csak egy papíron meglévő stratégia, és még félidőben, 2005-ben is egyértelmű volt, hogy a legfőbb célkitűzés - ami az USA elleni versenyfutás volt a versenyképesség és az innováció területén - nem valósult meg.
Időközben más kihívások jelentek meg a Kínából, az Indiából és más ázsiai országokból érkező gazdasági offenzíva formájában. Eddig számos szenzitív célkitűzés elrejtette azt a tényt, hogy nincs meg a politikai bátorság ahhoz, hogy nemzeti szinten strukturális reformokat kezdeményezzünk, pedig ez az a szint, amelyen eldől az innovatív és dinamikus Európa lehetősége. E bátorság hiánya miatt az Európai Unió helyettesítő megoldásokat keres. Például azáltal, hogy reményét a közösségi költségvetés gyökeres változtatásába helyezi, amely megnövekedett kutatási és fejlesztési célú közkiadásokat jelent. Ez nem elég, ha nem jár együtt azzal a képességgel, hogy a pénzügyi magánszektor innovatív társaságait támogatva vállaljunk kockázatokat.
Az Európai Technológiai Intézet formájában jelentkező megoldás illusztrálja az intézményi megoldások irányába mutató tendenciát, míg a Globalizációs Alkalmazkodási Alap a túlzott európai aggodalmak mértékét mutatja. A globalizáció kihívására a megfelelő válasz a teljes piaci liberalizáció és az európai szociális modell bátor reformja.
Joseph Muscat  
írásban. - Ahhoz, hogy a globalizáció korában sikeresek legyünk, az Európai Uniónak közvetlen külföldi befektetési politikát kell kialakítania Európa számára.
Olyan politikára van szükségünk, amely foglalkozik:
a bejövő közvetlen külföldi befektetésekkel, azaz a világ bármely részéről kiinduló, az Európai Unióba irányuló közvetlen befektetésekkel;
a kimenő közvetlen külföldi befektetésekkel, azaz az Európai Unióból kiinduló, a világ bármely része felé irányuló közvetlen befektetésekkel, valamint
a belső közvetlen külföldi befektetésekkel, azaz az Európai Unió valamely tagállamából kiinduló, az Európai Unió bármely más tagállamába irányuló közvetlen befektetésekkel.
Igaz ugyan, hogy létezik ilyen politikára vonatkozó részpolitikánk, például a kutatási és fejlesztési befektetéseket vonzó feltételeket biztosító hetedik keretprogram.
Ez azonban csak a történet egy része - jóllehet, fontos része.
Tények és számadatok mutatják a közvetlen külföldi befektetés óriási jelentőségét a mai világgazdaságban, vagy Európának a világ többi részéhez viszonyított közvetlen külföldi befektetési pozícióját.
Ezek a tények azt mutatják, hogy amennyiben tényleges erőfeszítést kell tennünk a lisszaboni célok tekintetében, átfogó európai szintű közvetlen külföldi befektetési politikára van szükségünk ahhoz, hogy Európa népei maximálisan profitálhassanak a közvetlen külföldi befektetési politikából.
Alexander Stubb  
írásban. - Ma az európaiak egyáltalán nem idegenkednek attól, hogy hátizsákkal nekivágjanak Latin-Amerikának, afrikai barátokkal chateljenek az interneten, vagy CD-ket rendeljenek az USA-ból. A globalizáció miatt szűkül a világ. Különösen a fiatal generáció tekint Európára kiskertként, a világra pedig egyszerűen csak szülővárosként.
A globalizáció kifejezés mégis rosszul cseng. Általános félelem, hogy a globalizáció velejárójaként azok az országok, ahol alacsony a munkaerő költsége, elvonják Európától a munkahelyeket.
Az EU-nak fontos szerepe van ezeknek a magatartásoknak a megváltoztatásában. Fontos a szerepe, mert bebizonyítja, hogy a tagállamok együtt nemcsak ahhoz elég erősek, hogy túléljék a globalizációt, hanem ahhoz is, hogy előnyükre fordítsák. Ahogyan arról a nyilatkozat említést tesz, Európa a világ legjelentősebb áru- és szolgáltatásexportőre, és a közvetlen külföldi befektetések második legjelentősebb célpontja. Ami pedig a foglalkoztatást illeti: 2006-ban összesen 3,5 millió új munkahely létesült!
Természetesen van még mit javítanunk: az európai innovációs politikához elég lenne a reklámozás, a globális piacszabályozásra szükség van, az éghajlatváltozás megelőzése pedig nem kizárólag Európa problémája kellene, hogy legyen. Mindent összevetve még sincs kétségem afelől, hogy az EU dicsőségesen állja ki a globalizáció próbáját.
