Laittomien maahanmuuttajien yhteiset maasta poistamiset Afganistaniin ja muihin kolmansiin maihin (keskustelu) 
Puhemies
(HU) Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat laittomien maahanmuuttajien yhteisistä maasta poistamisista Afganistaniin ja muihin kolmansiin maihin.
Tobias Billström
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluan kiittää teitä tilaisuudesta saada tulla tänne tänään keskustelemaan kanssanne tästä tärkeästä asiasta. Jotkut parlamentin jäsenet ovat jo tästä asiasta kysyneetkin, ja on selvää, että siitä ollaan huolissaan. Toivon, että voin selventää tänään neuvoston näkemystä asiasta ja vastata kysymyksiinne.
Euroopan unionin yhteistyön perusperiaatteita ovat oikeusvaltion sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen. Niiden tulee olla ohjenuorina jäsenvaltioiden yhteistyölle unionissa. Nämä periaatteet ovat turvapaikkaa ja maahanmuuttoa koskevan yhteistyön lähtökohtana, ja niin on oltava myös tulevaisuudessa.
EU:n yhteistyö maahanmuuton alalla on muutaman viime vuoden aikana kehittynyt nopeasti ja siihen kuuluu lukuisia sekä eri säädöksiä että muuntyyppisiä toimia. Kysymyksessä turvapaikanhakijoiden oikeuksista haluan kiinnittää huomion siihen, mikä on turvapaikkayhteistyön perustavoite. Työn tarkoituksena on luoda yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä, jolla tarjotaan ihmisille suojelua pakolaisten oikeusasemasta tehdyn Geneven yleissopimuksen sekä suojelun tarpeessa olevia ihmisiä koskevien kansainvälisten sopimusten mukaisesti. Tähän yhteistyö käsittää säännöksiä, joiden perusteella voidaan tarjota toissijaista suojelua, ja säännöksiä turvapaikkamenettelystä, vastaanotosta ja palauttamisesta. Säännökset kattavat koko turvapaikkaoikeuden alan ja muodostavat yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän perustan.
Keskeinen säädös turvapaikkaoikeuden alalla on Dublinin asetus, jossa vahvistetaan ne kriteerit ja mekanismit, joiden nojalla kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkinnasta vastaava jäsenvaltio määräytyy. Sen ohella keskeisiä ovat vastaanottodirektiivi, jolla annetaan turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskevat vähimmäisnormit, sekä aseman määrittelyä koskeva direktiivi, jossa määritetään vähimmäisnormit ratkaisuun siitä, milloin kolmannen maan kansalaista olisi pidettävä kansainvälisen suojelun tarpeessa olevana. Turvapaikkamenettelyjä koskevalla direktiivillä on säädetty jäsenvaltioiden menettelyjen vähimmäisnormit kansainvälistä suojelun myöntämiseen tai sen epäämiseen.
Kaikki nämä säädökset ovat parhaillaan tarkistettavina, ja aikomuksena on yhtenäistää edelleen jäsenvaltioiden tätä alaa koskevaa lainsäädäntöä, jotta siitä saadaan eheämpi ja tehokkaampi. Ehdotetuista muutoksista päätetään yhteispäätösmenettelyllä, mikä tarkoittaa, että meillä on tulevaisuudessa yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän kehittämiseen laaja poliittinen perusta.
Hyvin hallinnoitu maahanmuutto sisältää sekä sen, että luodaan mahdollisuuksia Euroopan unioniin laillisesti tuleville ihmisille, että sen, että on mahdollista lähettää takaisin ihmiset, jotka eivät täytä alueelle tulon tai siellä oleskelun ehtoja tai joiden turvapaikan saanti ei ole perusteltu. Mitä tulee perusoikeuksiin niiden henkilöiden osalta, joilla ei ole oikeutta jäädä Euroopan unionin alueelle, haluaisin ensiksi viitata EU:n kaiken toiminnan perustana oleviin yleisiin oikeudellisiin periaatteisiin, ja toiseksi erityisesti niihin sääntöihin, joita sovelletaan kolmansien maiden kansalaisiin, joilla ei ole oikeutta tulla jäsenvaltioon ja oleskella siellä laillisesti. Nämä säännöt on annettu palauttamista koskevassa direktiivissä, jonka Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät vuonna 2008. Direktiivi on ensimmäinen tärkeä askel kohti lainsäädäntöä, jonka tarkoituksena on luoda oikeudenmukaiset ja avoimet menettelyt ja siten saada aikaan Euroopan tasolla nykyistä tehokkaampi palauttamispolitiikka. Yksi palauttamista koskevan työn kulmakivistä on, että sen on perustuttava oikeusvarmuuteen ja oltava humaania ja tehokasta.
Palauttamista koskeva työ käsittää myös säännökset yhteisistä palautuslennoista. Neuvoston päätös yhteislentojen järjestämisestä niiden kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi, joille ei ole myönnetty oleskelulupaa tai turvapaikkaa, hyväksyttiin vuonna 2002 osana palauttamista koskevaa toimintaohjelmaa. Yhteislentojen järjestäminen on tehokasta resurssien käyttöä ja auttaa parantamaan operatiivista yhteistyötä jäsenvaltioiden kesken. Haluan joka tapauksessa korostaa, että kyse ei ole kollektiivisista karkotuspäätöksistä. On kyse yhteistyöjärjestelystä, jolla pyritään hyödyntämään jäsenvaltioiden kapasiteettia nykyistä tehokkaammin. Neuvoston päätökseen liittyneissä yhteisissä suuntaviivoissa todetaan, että yhteislentoja voidaan järjestää henkilöille, jotka eivät ole täyttäneet tai eivät enää täytä maahantulon, oleskelun tai asumisen edellytyksiä Euroopan unionin jäsenvaltiossa. Järjestävän jäsenvaltion ja kunkin osallistuvan jäsenvaltion on varmistettava, että joka ainoan sen vastuulle kuuluvan palautettavan oikeudellinen tilanne sallii palauttamisen.
Asetuksessa Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston Frontexin perustamisesta tälle virastolle annetaan mahdollisuus tarjota jäsenvaltioille tarpeellista tukea palautuksiin liittyvien yhteisten toimien järjestämiseksi. Kuluvan vuoden lokakuussa Eurooppa-neuvosto myös pyysi Frontexia tutkimaan mahdollisuutta rahoittaa palauttamisessa käytettäviä yhteislentoja.
Kaikkien näiden toimien tarkoituksena on varmistaa, että kansainvälistä suojelua voidaan antaa sitä tarvitseville ja että EU:n alueella laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palautus hoidetaan oikeudellisesti varmalla ja lainmukaisella tavalla. Yhteislentojen käyttö palauttamisessa ei tarkoita, että rikottaisiin palauttamiskieltoa koskeva periaatetta tai kierrettäisiin yksilöllisen tutkimuksen vaatimusta. Jäsenvaltioilta odotetaan, että ne ottavat huomioon jokaisen palautuksen kohteena olevan henkilön erityistilanteen, myös mahdollisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen. Tämä luonnollisesti koskee myös niitä henkilöitä, jotka ovat tulleet Afganistanista.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, yhteisön soveltama palauttamispolitiikka on ilman muuta tärkeä asia, mutta se on vain yksi osa kokonaisvaltaista maahanmuuttopolitiikkaa. Eurooppa-neuvoston viime vuoden syyskuussa hyväksymässä Euroopan maahanmuutto- ja turvapaikkasopimuksessa vahvistetaan unionin sitoutuminen kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan suhteessa maahanmuuttoon. Tämä merkitsee, että maahanmuuttokysymysten tulisi olla kiinteä osa EU:n ulkosuhteita, ja jotta maahanmuuton hallinta olisi tehokasta, sen on tärkeää olla yhtenäistä. Myös tämä vaatii läheistä kumppanuutta alkuperä-, kauttakulku- ja kohdemaiden kesken.
Tukholman ohjelma, josta keskustelimme aikaisemmin tänä iltapäivänä, luonnollisesti vahvistaa ja kehittää edelleen tätä yleistä strategiaa.
Jacques Barrot
Arvoisa puhemies, yritän palauttaa mieliin ne pääperiaatteet, jotka ohjaavat toimintatapaamme näissä maahanmuuttoon ja palauttamiseen liittyvissä ongelmissa.
Eurooppalainen lainsäädäntö velvoittaa jäsenvaltiot takaamaan sen, että niiden alueella oleskelevat kolmansien maiden kansalaiset voivat halutessaan pyytää kansainvälistä suojelua. Kun kyseisille kansalaisille, tässä tapauksessa afganistanilaisille, on myönnetty jokin kansainvälinen suojelu, jäsenvaltioiden on tutkittava jokainen turvapaikkahakemus ja sovellettava eurooppalaisessa lainsäädännössä vahvistettuja kriteereitä ja otettava huomioon jokaisen turvapaikanhakijan erityisolosuhteet. Jäsenvaltioiden on päätettävä, voiko turvapaikanhakija vaatia pakolaisen asemaa, ja jos hän ei täytä pakolaisaseman saamisen kriteereitä, jäsenvaltioiden on tarkistettava, voiko hän saada niin sanottua toissijaista suojelua.
Käyn tässä periaatteet läpi. Ensimmäinen niistä on, että kolmansien maiden kansalaisia ei saa lähettää takaisin omaan maahansa, jos he ovat vaarassa joutua vakavien hyökkäysten kohteeksi. Euroopan unionin lainsäädännössä, tarkemmin sanottuna aseman määrittelyä koskevassa direktiivissä, todetaan, että jäsenvaltioiden on noudatettava palauttamiskiellon periaatetta kansainvälisten velvoitteidensa mukaisesti. Siksi jäsenvaltioilla ei ole lupaa lähettää takaisin Afganistaniin henkilöitä, jotka ovat Geneven yleissopimuksessa tarkoitettuja pakolaisia tai joille on myönnetty toissijainen suojelu. Lisäksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että palautusoperaatioiden toteuttamisessa ei rikota Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaa, jossa jäsenvaltiot velvoitetaan takaamaan, että ketään henkilöä ei lähetetä takaisin omaan maahansa, jos hän palattuaan on vaarassa joutua vainotuksi tai vakavan hyökkäyksen kohteeksi.
Toisena on seikka, että hakemuksia ei voi mitenkään yleistää, kun kyseessä on palautusoperaatioiden asianmukaisuus Afganistanin tapauksessa. Afganistan on yksi Euroopan unionin alueella olevien turvapaikanhakijoiden tärkeimmistä alkuperämaista. On lisättävä, että Eurooppaan ei kuitenkaan tule kuin pieni murto-osa afgaanipakolaisten suuresta määrästä, sillä pakolaisten enemmistö oleskelee naapurimaissa, etupäässä Iranissa ja Pakistanissa.
Ei voida tehdä yleisiä johtopäätöksiä siitä, olisivatko afganistanilaisten pakkopalautukset kotimaahansa yhteisön lainsäädännön, Euroopan ihmisoikeussopimuksen tai Euroopan unionin peruskirjan vastaisia. On sen valtion asia, jossa hakemukset tehdään, päättää jokaisesta hakemuksesta sen sisältämien erityisten asianhaarojen perusteella. Hakemuksien tutkinnassa jäsenvaltioiden on otettava huomioon asiaankuuluvat erityisolosuhteet ja ratkaistava niiden perusteella, tarvitseeko tietty hakija suojelua.
Tämä merkitsee, että poliittiset ja humanitaariset turvallisuusolot ja ihmisoikeusolot Afganistanissa tutkitaan. Se merkitsee myös sitä, että tutkitaan tilanne juuri siinä maassa, josta hakija on kotoisin, samoin kuin kyseisen henkilön erityisolosuhteet, kuten hänen perhetilanteensa, hänen toimintansa alkuperämaassa tai mahdolliset muut erityiset asianhaarat, joiden vuoksi häntä voidaan pitää haavoittuvana.
Yleisiä johtopäätöksiä Afganistanista peräisin olevien turvapaikanhakijoiden suojelun tarpeesta ei voida tehdä, mutta tilastot osoittavat, että tämän ryhmän saamien myönteisten päätösten määrä on muutaman viime kuukauden aikana noussut. Vuoden 2009 ensimmäisellä puoliskolla miltei 50 prosenttia Afganistanista tulevista turvapaikanhakijoista sai kansainvälistä suojelua Euroopan unionissa, kun vastaava luku vuoden 2008 viimeisellä neljänneksellä oli 30 prosenttia.
Tulen nyt toiseen kysymykseen: mitkä ehdot on täytettävä ennen kuin päätös palauttamisoperaatioon ryhtymisestä tehdään? Taannoisessa lausunnossani Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan yhteisestä operaatiota afganistanilaisten palauttamiseksi Kabuliin esitin, että ennen kuin jäsenvaltiot voivat palauttaa yksittäisen henkilön Afganistanin kaltaiseen kolmanteen maahan, niiden tuli toteuttaa kolme varotointa.
Niiden oli ensinnäkin taattava, että kyseinen pakolainen ei halunnut hakea kansainvälistä suojelua. Toiseksi, jos kansainvälistä suojelua koskeva hakemus oli tehty, niiden oli varmistettava, että kyseinen hakemus oli tutkittu perusteellisesti ja yksilökohtaisesti ja hylätty asianmukaisen arviointimenettelyn jälkeen. Kolmanneksi niiden oli varmistettava, että alkuperämaahansa palautetun maahanmuuttajan henki ei ole siellä vaarassa.
Komissio on yrittänyt saada lisäselvyyttä tämän Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan toteuttaman afganistanilaisten palauttamisoperaation asiaintilasta. Komissiolla ei kuitenkaan ole tällä hetkellä mitään tietoja, jotka viittaisivat siihen, että kyseiset henkilöt eivät olisi täyttäneet näitä kolmea ehtoa.
Entä miten tulee suhtautua näihin useita palautettavia henkilöitä käsittäviin palauttamisoperaatioihin, jos jokaisen henkilön tapaus oli arvioitu yksilökohtaisesti?
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 4. lisäpöytäkirjassa kielletään joukkokarkotukset. Ei kuitenkaan ole oikeudellista tai muutakaan periaatteellista estettä toteuttaa palauttamista yhdessä, esimerkiksi samaa lentoa käyttäen silloin, kun palauttamistoimiin on ryhdytty yksilökohtaisesti, kutakin henkilöä koskevan erillisen päätöksen nojalla. Oikeudellista estettä ei ole myöskään sille, että useat jäsenvaltiot järjestävät nämä operaatiot yhdessä.
Jo Frontexin nykyinen mandaatti mahdollistaa operatiivisen yhteistyön yhteisissä palauttamisoperaatioissa. Eurooppa-neuvosto on pyytänyt Frontexin operatiivisen toimivallan vahvistamista ja erityisesti sitä, että harkittaisiin mahdollisuutta vuokrata säännöllisesti lentokoneita näiden operaatioiden toteuttamiseksi. Näiden yhteisten toimenpiteiden pitäisi tehostaa palauttamisoperaatioita logistiselta kannalta, ja niistä voi myös olla monenlaista suotavaa hyötyä palauttamisiin, jotka ovat aina tuskallisia.
On myös syytä panna merkille, että vaikka useimmat jäsenvaltiot eivät ole vielä saattaneet palauttamista koskevaa direktiiviä osaksi lainsäädäntöään, komissio kehottaa niitä tässä vaiheessa varmistamaan, että niiden palauttamispäätökset ovat tämän direktiivin sääntöjen mukaisia. Tämä tarkoittaa erityisesti sitä, että painopisteen on oltava vapaaehtoisessa paluussa, että palauttamispäätöksiä täytyy voida valittaa, ja että haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden yksilölliset tarpeet otetaan huomioon. Kyseinen palauttamisdirektiivi ei ole vielä voimassa. Se tulee voimaan pian, ja se mahdollistaa joidenkin lisätakuiden kyseessä oleville henkilöille.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tässä olivat siis vastaukset, jotka halusin antaa, ja ne perustuvat yhteisön lainsäädäntöön. Kuten neuvoston puheenjohtaja Billströmkin selvitti, yritämme luonnollisesti kaikissa näissä ongelmissa löytää oikean tasapainon, kun yhtäältä haluamme vastaanottaa ne, joita vainotaan poliittisista syistä ja joita on aidosti suojeltava, ja kun sitten toisaalta on myös tunnustettava, että joitakin hakemuksia ei ole syytä hyväksyä. Siten tasapainon löytäminen tässä on vaikeaa, ja komissio seuraa asiaa tiiviisti.
Tässä on sanottavani parlamentille, ja luonnollisesti kuuntelen puheenvuorot, jotka seuraavat tätä esitystäni.
Véronique Mathieu
Arvoisa puhemies, unionilla on velvollisuus tarjota ihmisarvon mukaiset vastaanotto-olosuhteet sotaa ja vainoa pakeneville ihmisille ja tarjota heille kansainvälistä suojelua unionin arvojen mukaisella tavalla.
Euroopan unioni on kuitenkin joutunut vuosikausia kamppailemaan eri ryhmistä koostuvien muuttovirtojen ja salakauppiaiden verkostojen kanssa, jotka väärinkäyttävät kansallisia turvapaikkajärjestelmiä hankkiakseen maahanpääsyn henkilöille, jotka eivät täytä kyseisten järjestelmien piiriin pääsyn ehtoja
Mitä siis voimme tehdä? Tätä on kysytty kaikissa jäsenvaltioissamme. Tosiasia on, että jäsenvaltioiden vastaanottokyky on rajallinen. Suojelujärjestelmiä on tarjottava ihmisille, jotka täyttävät objektiiviset kriteerit, ja jos haluamme säilyttää turvapaikanhakijoiden vastaanottamisen perinteemme, asenteemme on oltava päättäväinen silloin, kun näitä turvapaikkamenettelyjä käytetään mahdollistamaan taloudellisista syistä tapahtuva maahanmuutto.
Tärkeää on painottaa myös, että kaikki ne maat, jotka ovat Afganistanista ja Irakista peräisin olevien laittoman maahanmuuton verkostojen kohteina, panevat toimeen pakkoon perustuvia palauttamisia. Niillä on velvollisuus tehdä niin. Tunnetusti useat EU:n jäsenvaltiot panevat näitä toimia täytäntöön, ja ne tekevät niin poliittisesta vakaumuksestaan riippumatta.
Unionissa ei ole enää poliittista erimielisyyttä näistä kysymyksistä, ja tämä yhteisymmärrys mahdollistaa sen, että lähitulevaisuudessa näitä operaatioita voidaan toteuttaa Frontexin rahoittamina. Tätä aloitetta, yhteistä välinettä muuttovirtojen hallitsemiseksi, on pidettävä hyvin tärkeänä. Haluaisin myös muistuttaa, että palauttamisoperaatiot ovat kaikkea muuta kuin joukkokarkotuksia, ja viittaan tässä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön.
Strasbourgin tuomioistuin kieltää kaikki toimenpiteet, joilla ulkomaalaiset velvoitetaan lähtemään maasta ryhmissä, mutta se todella antaa luvan tapauksiin, joissa kyseiseen toimenpiteeseen ryhdytään kunkin ulkomaalaisen yksilökohtaisen tilanteen hyväksyttävän ja objektiivisen tutkinnan jälkeen.
Kansainvälinen ja eurooppalainen pakolaislainsäädäntö on riittävän monitahoinen, jotta sillä pystytään varmistamaan, että nämä karkotusmenettelyt ovat tarkasti kontrolloituja ja ne toteutetaan olennaista ihmisarvon periaatetta kunnioittaen.
Sylvie Guillaume
Arvoisa puhemies, olen kuunnellut puhujia tarkoin, mutta haluaisin silti osaltani käsitellä niitä monia kysymyksiä ja huolenaiheita, joita tähän edessämme olevaan kysymykseen liittyy. Tässä tulen pakostakin kahteen tuoreeseen esimerkkiin.
Ensimmäinen koskee 27 afganistanilaisen karkottamista Kabuliin osana Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan järjestämää ryhmäkarkotusta. Haluan tietää, pitävätkö komissio ja neuvosto Afganistania maana, jossa karkotettujen fyysinen koskemattomuus on taattu.
Komissio on juuri kertonut meille, ettei se pystynyt takaamaan, että nämä karkotukset olisi tehty vasta sitten, kun olisi todettu, että kyseiset henkilöt eivät olleet jättäneet kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta, tai että heidän mahdollisen hakemuksensa tutkinta olisi tehty kyseisen menettelyn jokaista vaihetta noudattaen.
Toinen esimerkki koskee Saksan, Belgian ja Itävallan toteuttamaa romanien karkottamista Kosovoon, jonka kanssa nämä maat ovat solmineet takaisinottosopimuksen. Näin siitä huolimatta, että YK:n pakolaisjärjestö UNHCR katsoo 9. marraskuuta antamassaan suosituksessa, että romanien, riippumatta siitä missä päin Kosovoa he asuvat, liikkumisvapautta ja perusoikeuksien käyttöä rajoitetaan jatkuvasti ja ankarasti, ja että heihin kerrotaan kohdistetun uhkailua ja fyysistä väkivaltaa.
Tämän vuoksi haluan saada selvyyttä kolmeen asiaan. Miksi aseman määrittelyä koskevan direktiivin 15 artiklan c kohta pannaan niin kehnosti täytäntöön? Kyseisessä direktiivissähän myönnetään oikeus toissijaiseen suojelun henkilöille, joihin kohdistuu - lainaan suoraan - "...uhkaava vakava ja henkilökohtainen vaara, joka johtuu mielivaltaisesta väkivallasta kansainvälisen tai maan sisäisen aseellisen selkkauksen yhteydessä"?
Toiseksi kysyn: voidaanko pitää hyväksyttävänä ajatusta, että on oikeutettua karkottaa laittomasti EU:n alueella olevia henkilöitä siksi, etteivät he ole tehneet kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta, vaikka tiedetään, että Dublin II -asetuksen takia monet potentiaaliset turvapaikanhakijat eivät jätä hakemusta siinä valtiossa, johon he ensiksi saapuvat, koska he pitävät mahdollisuuksiaan onnistua vähäisinä ja koska vastaanotto-olosuhteet ovat tyrmistyttävät?
Lopuksi kolmas kysymykseni: Lopuksi kolmas kysymykseni: jos jäsenvaltiot vahvistavat neuvoston 29. ja 30. lokakuuta tekemän päätöksen, joka koskee mahdollisuutta vuokrata palautuksiin säännöllisesti yhteisiä, Frontexin rahoittamia tilauslentoja, aikovatko ne todella myös sopia eurooppalaisesta turvallisten maiden luettelosta ja luoda ripeästi sellaisen yhteisen turvapaikkajärjestelmän, jossa pakolaisaseman tutkintaa, myöntämistä ja siinä toimimista koskevat ehdot ovat yhdenmukaiset?
Marielle De Sarnez
ALDE-ryhmän puolesta. - (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ensinnäkin haluan kertoa surusta, jota lukuisat eurooppalaiset tunsivat, kun kaksi EU:n jäsenvaltiota 20. lokakuuta pani toimeen Afganistanista peräisin olevien maahanmuuttajien pakkopalauttamisen. Tuolloin palautettiin kolme henkilöä Ranskasta ja 24 henkilöä Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Nuo miehet, jotka olivat lähteneet Eurooppaan sotaa käyvästä maasta ajatellen, että he voisivat hakea täällä turvapaikkaa ja suojelua, on siten lähetetty takaisin maahan, joka on yhä sodassa ja jossa heidän turvallisuuttaan ei voida mitenkään taata.
Tämä on vastoin käsitystämme ihmisoikeuksista. Voitte myös kuvitella hämmästykseni, kun muutama päivä myöhemmin näin - on ilmeistä, että nämä asiat eivät ole vailla yhteyttä - että Euroopan huippukokous varautui niin yhteisten charterlentojen järjestämiseen kuin niiden rahoittamiseen, mikä on uusi kehityspiirre - Euroopan unionin talousarviosta!
Arvoisa komission jäsen, tällaista Eurooppaa emme halua. Eurooppa ei halua antaa oikeutusta sellaisille kansallisille käytänteille, joilla loukataan ihmisten perusoikeuksia. On liian helppoa osoittaa sormella Eurooppaa. Kun saan esimerkiksi kuulla Ranskan maahanmuuttoministerin ilmoittavan, että pakkopalauttamiset olisi tehtävä Euroopan nimissä, voin sanoa teille, että tällaista Eurooppaa perustajaisät eivät halunneet.
Pyysitte Pariisia ja Lontoota varmistamaan, että karkotetuilla afgaaneilla todella oli tilaisuus hakea turvapaikkaa, että tämä hakemus hylättiin, ja että heitä ei uhannut vaara alueella, jonne heidät palautettiin. Haluaisin siksi saada nimenomaisen vahvistuksen siitä, että joka ainoa turvapaikkahakemus todella tutkittiin yksilöllisesti.
Haluaisin myös tietää, pitääkö komissio Afganistania turvallisena maana, ja mikäli ei pidä, haluaisin tietää, onko komissio yhtä mieltä siitä, että tässä pakkopalauttamisessa rikottiin Geneven yleissopimuksen 3 artiklaa.
Olen kiitollinen kaikista selvityksistä, joita voitte antaa meille.
Hélène Flautre
Arvoisa puhemies, aluksi haluaisin sanoa, että olen hyvin iloinen siitä, että meillä on tänään tämä keskustelu, koska on selvää, että valtioiden ja hallitusten päämiehet olivat odottaneet, että laittomien maahanmuuttajien karkotus Euroopan unionista Afganistaniin olisi hoitunut ilman mitään hämminkiä. Niinhän ei kuitenkaan ole.
Niin ei ole, ja siihen on kaksi syytä: ensinnäkin Euroopan komissio on pyytänyt tietoja Yhdistyneeltä kuningaskunnalta ja Ranskan hallitukselta, mikä on hyvä asia, ja toiseksi meillä on tänään tätä aihetta koskeva keskustelu.
Asiasta on jo esitetty kysymyksiä. Onko Afganistan turvallinen maa? No, sitä pitäisi kysyä Barack Obamalta, joka on juuri päättänyt lähettää sinne 34 000 sotilasta. Mikään armeija ei pysty takaamaan miestensä henkeä Afganistanissa. Pitäisikö meidän muka kyetä takaamaan, että maahan palauttamiemme muuttajien henki ei ole vaarassa? Tilanne on naurettava, eikä myöskään UNHCR kannata sitä, koska se on antanut jäsenvaltioille suosituksen olla jatkamatta tällaisia karkotuksia.
Toinen asia on, että joukkokarkotuksiin liittyy monitulkintaisuutta. Kaikki - ja minä ennen kaikkea - pitävät hyvänä asiana perusoikeuskirjan tulevaa sitovaa luonnetta. Sen 19 artiklan 1 kohdassa sanotaan: "Joukkokarkotukset kielletään".
Sanotte meille, ettei tässä ollut kyse joukkokarkotuksesta. Neuvoston puheenjohtajalla Billströmillä on viehättävä tapa ilmaista asia, kun hän kertoo meille, että tämä on järkevää resurssien käyttöä. Pian meille myydään yhteisiä charterlentoja samalla tavalla kuin autoilijoiden kimppakyytejä, jotta maapallon lämpötilan nousua hillittäisiin. Kyllähän tässä on rajat! Mihin asetatte ne rajat?
Voin kertoa teille edustajana, joka on valittu Pas-de-Calais'sta, missä asuu paljon afganistanilaisia - jotka ovat sitä paitsi vaikuttaneet näiden Ranskan ministeri Bessonin järjestämien palauttamisten käynnistämiseen - että kun Ranskan hallitus päättää viestintätarkoituksissa järjestää joukkopalauttamisoperaation ja kääntää sen mediatapahtumaksi, Pas-de-Calais'ssa on pidätyksiä. Ne ovat joukkopidätyksiä, ja ne ovat laittomia, koska ne ovat syrjiviä.
Siksi emme ehdottomasti voi taata sitä, mitä te, varapuheenjohtaja Barrot, sanotte. Teidän mukaannehan kyseessä oli yhteinen operaatio, jossa henkilöt olisi yksilöllisen arvioinnin jälkeen todettu laittomiksi maahanmuuttajiksi. Tässä on todella kyse joukkokarkotuksesta, koska pidätys oli kollektiivinen.
Marie-Christine Vergiat
Arvoisa puhemies, tämän keskustelun käymistä voi tavallaan pitää hyvänä asiana. Minä kuitenkin olen tyrmistynyt siitä höpötyksestä, jota täällä on saatu kuulla. Lopetetaan sanoilla leikkiminen. Kyllä vain, joukkokarkotuksia todellakin järjestettiin.
Euroopan unioni ylpeilee kovin ihmisoikeuksien puolustamisella. Oikeus turvapaikkaan on yksi noista perusoikeuksista. Kuitenkin nyt afganistanilaisia on karkotettu sotaa käyvään maahan, ja sotaan siellä osallistuvat parhaillaan useat Euroopan maat.
Arvoisa varapuheenjohtaja Barrot, olen pahoillani, mutta kyseinen lainsäädäntö on yhtä paljon eurooppalaista kuin kansallista lainsäädäntöä, eikä teidän kannata viitata kunkin maan kansalliseen tilanteeseen. Suuri osa syntyneistä tilanteista johtuu palauttamisdirektiivistä, jota kutsun mieluummin häpeädirektiiviksi, koska direktiivi on kaikkien ihmisoikeuksien puolustajien kannalta häpeällinen. Tiedätte, että turvapaikanhakijoita kohdellaan Euroopan maissa hyvin erilaisin tavoin, ja juuri näiden erojen vuoksi afganistanilaiset eivät pysty hakemaan turvapaikkaa hyvissä olosuhteissa.
Siksi yhdyn kaikkiin kollegoitteni esittämiin kysymyksiin ja pyydän teitä huolehtimaan siitä, että tämän politiikan tulokset nyt arvioidaan ja se tehdään tapauskohtaisesti.
Christine De Veyrac
(FR) Arvoisa puhemies, annan tukeni Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen hallitukselle ja Ranskan hallitukselle Afganistanista tulleiden maahanmuuttajien lähettämiselle takaisin omaan maahansa.
Toisin kuin mitä muutamat henkilöt ovat sanoneet, näiden ihmisten poliittista turvapaikkaa koskevat hakemukset oli hylätty, ja tämä kahdenvälinen aloite on nyt laajennettava Euroopan tasolle. Muuttoliikkeen aiheuttamat paineet ovat haaste, joka meidän on otettava vastaan yhdessä. Se on logiikkana myös muutama kuukausi sitten Ranskan puheenjohtajakaudella hyväksytyssä maahanmuutto- ja turvapaikkasopimuksessa. Meidän on nyt mentävä pidemmälle eli yhdistettävä resurssejamme ja järjestettävä Frontexin rahoituksella yhteisiä paluulentoja.
27 jäsenvaltion päätös pyytää komissiolta tutkimus asiasta on ensimmäinen askel. Arvoisa komission jäsen, toivon, että komissio tukee kyseistä ehdotusta. Näin siksi, että meiltä odottaa laittoman maahanmuuton torjuntaa sekä suuri yleisö että erityisesti laillisesti maahan tullut väestö.
Sari Essayah
(FI) Arvoisa puhemies, Geneven sopimuksen pakolaismääritelmän mukaan jokaisen henkilön kohdalla on tutkittava turvapaikan saamisen edellytykset erikseen. Kuten kuulimme edellisessä puheenvuorossa, turvapaikkahakemukset oli käsitelty asianmukaisesti ja yhteispalautus on voitu tehdä, mikäli jokaisen kohdalla on tutkittu nämä edellytykset erikseen.
Se, mikä tätä salia ja minua huolestuttaa on se, että Afganistanin turvallisuustilanne on sellainen, ettemme tiedä, voidaanko sinne palauttaa ketään henkilöä. Muun muassa Suomessa tämä tilanne on ratkaistu sillä tavalla, että vaikka henkilökohtaiset pakolaisuuden määritelmät eivät olisi täyttyneet, eli turvapaikkaoikeutta ei myönnetä, niin on annettu väliaikainen oleskelulupa, koska sotaa käyvään maahan ei haluta palauttaa ihmisiä. Turvallisuustilanne Afganistanissa on liian vaarallinen, jotta sinne voitaisiin palauttaa tällä hetkellä ketään, mutta sen jälkeen, kun tilanne on rauhoittunut, nämä henkilöt palautetaan.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Arvoisa puhemies, haluaisin mainita seuraavan asian. Työskentelin useita vuosia Puolan kansallisen puolustuksen ministeriössä, ja siinä yhteydessä olen ollut Afganistanissa useita kertoja, koska siellä palvelee 2 000 puolalaista sotilasta. Tilanne on dramaattinen siksi, että siellä on epätoivoisia ihmisiä, jotka eivät kestä siellä olevaa vaikeaa tilannetta, koska heidän ympärillään käydään kaiken aikaa sotaa. Toisaalta siellä on ihmisiä, jotka - en epäröi sanoa tätä - pelaavat kahdella puolella. Päivällä he tukevat niitä, jotka ovat nyt vallassa, ja yöllä he auttavat talibaneja. Näin ollen peruskysymykseni on seuraava: Onko meillä välineet ja kyky arvioida Eurooppaan tulijoiden todellisia aikomuksia ja tilanteista? Luulen, että jotkut tulevat yksinkertaisesti siksi, etteivät näe muuta ulospääsytietä, mutta on myös paljon tapauksia, joissa ihmiset toimivat monella puolella.
Franziska Keller
(EN) Arvoisa puhemies, minusta osa keskustelusta on ollut hieman omituista. Miksi ihmiset ovat täällä laittomasti? He ovat täällä laittomasti siksi, ettei heillä ole mitään muuta keinoa, ei mitään laillista tapaa päästä pois sotaa käyvästä maastaan. Heillä ei ole mitään keinoa päästä tänne laillisesti, joten ei ole todellakaan yllättävää, että toteamme heidän tulevan tänne laittomasti. Me kaikki tiedämme, miten vaikea on hakea turvapaikkaa ja saada se. Geneven yleissopimushan on jokseenkin ehdoton, ja henkilön on todistettava, että häntä henkilökohtaisesti vainotaan, mikä luonnollisesti on vaikeaa, jos henkilö pakenee sotaa. Nyt te sanotte, että juuri siksi, että he eivät saaneet turvapaikkahakemustaan läpi, meidän pitäisi lähettää heidät takaisin Afganistaniin, missä käydään sotaa ja missä ihmiset eivät voi selviytyä hengissä, missä ei ole mitään tapaa ansaita elantoa ja missä sivumennen sanottuna on myös ankara sota naisia vastaan. Siksi juuri tämän viimeksi mainitun seikan perusteella kaikille sieltä pakeneville naisille olisi myönnettävä turvapaikka.
Kehotan kaikkia jäsenvaltioita ja komissiota toimimaan sen puolesta, ettei näitä ihmisiä lähetetä takaisin Afganistaniin.
Tobias Billström
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän teistä monista mielenkiintoisista puheenvuoroistanne tässä keskustelussa. Haluaisin aloittaa yrittämällä koota yhteen joitakin tätä asiaa koskevia tärkeimpiä periaatteita. Aloitan sillä, mitä jäsen Mathieu mainitsi ensin käsitellessään eri ryhmistä koostuvia muuttovirtoja. On totta, että Euroopan unioniin tulee eri ryhmistä koostuvia muuttovirtoja, ja koska unionilla - kuten jäsen Mathieu korosti - ei ole rajatonta kapasiteettia ottaa vastaan näitä ihmisiä, on tärkeää toteuttaa yksilöllinen, oikeudellisesti varma arviointi, jotta voidaan ratkaista, kenen olisi saatava eurooppalaisen lainsäädännön ja kansainvälisten sopimusten mukainen suojelu. Komissio valvoo tätä direktiivein, jotka on hyväksytty unionissa yksimielisesti.
Tämä johtaa minut sopivasti jäsenten Guillaume ja de Sarnez aikaisemmin esiin tuomiin näkemyksiin, nimittäin siihen, onko Afganistan maa, jossa on mahdollista taata ihmisen turvallisuus. Juuri tästähän koko keskustelussa on kyse! Juuri tämähän yksilöllisellä tutkinnalla pyritään selvittämään ja varmistamaan. Yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän perustamisen tarkoituksena on saavuttaa tämä tavoite. Mielestäni useat puhujat jättivät tämän puheessaan täysin huomiotta. Toisin sanoen oikeusvarma tutkinta, jonka tarkoituksena on tehdä selväksi, että kyllä on kyllä ja ei on ei, on se, mihin meidän on pyrittävä. Jos tulos on kielteinen, henkilö on palautettava. Näin on toimittava - toistan tämän, jotta jokainen ymmärtää tarkalleen puheenjohtajavaltion aikeet - riippumatta siitä, mistä maasta on kyse. Jos olemme selvittäneet ja varmistaneet sen, että henkilö ei tarvitse erityistä suojelua, voimme lähettää hänet takaisin kotimaahansa puhtaalla omallatunnolla. Tehdäänpä tämä sitten, kuten komission varapuheenjohtaja Barrot sanoi, koordinoidusti lennolla, jolla on useita eri ihmisiä, joiden tapaukset on tutkittu yksilöllisesti, vai matkustavatko he erikseen, on toissijainen kysymys. Tämä on ainoastaan logistinen kysymys.
Siirryn nyt jäsen Kelleriin, joka tuo kiinnostavia näkökulmia näihin asioihin. Kyllä vain, jaan näkemyksenne siitä, että maahanpääsyä koskeva kysymys on monimutkainen. On vaikeaa, kun meillä on nykyisellään järjestelmä, jossa henkilöiltä edellytetään oleskelua Euroopan unionin alueella, jotta he voivat tehdä turvapaikkahakemuksen, kun samaan aikaan heidän ei ole ehkä erityisen helppoa päästä unionin alueelle sitä tekemään. Juuri tämän vuoksi olemme kuitenkin Ruotsin puheenjohtajakaudella vieneet eteenpäin työtä kohti yhteistä eurooppalaista uudelleensijoittamisjärjestelmää, joka mahdollistaa sen, että Euroopan unionissa voidaan tarjota vaihtoehtoinen reitti, väylä niille ihmisille, jotka ovat ehkä eniten suojelun tarpeessa, ja niille, joilla ei ole taloudellisia mahdollisuuksia matkustaa Euroopan unioniin.
Haluan huomauttaa, että jos kaikki EU:n jäsenvaltiot voisivat tarjota yhtä monta paikkaa kuin Ruotsi tällä hetkellä - meillä on vuosittain 1 900 paikkaa - suhteessa väkilukuunsa, Euroopan unioni voisi tarjota YK:n pakolaisjärjestölle UNHCR:lle vuosittain 100 000 paikkaa. Se ei olisi vähäinen askel, ja se tekisi mahdolliseksi sulkea pahimmat pakolaisleirit eri puolilla maailmaa. Sillä Euroopan unioni myös osoittaisi solidarisuutta, jota me puheenjohtajavaltiona pidämme tärkeänä juuri niitä rajojemme ulkopuolella olevia maita kohtaan, joissa on suurin osa maailman pakolaisista.
Jacques Barrot
Arvoisa puhemies, kiitän kaikkia puheenvuoron käyttäneitä.
Suurin kohtaamamme vaikeus tulee siitä, mitä jäsen Mathieu kutsui eri ryhmistä koostuviksi muuttovirroiksi, joissa on muuttajia, jotka tulevat taloudellisista tai ympäristöön liittyvistä syistä, ja samaan aikaan ihmisiä, joita vainotaan ja jotka ovat oikeutettuja kansainväliseen suojeluun tai toissijaiseen suojeluun. Tämä on vaikea asia, ja se on syytä tajuta selvästi, jotta näitä ongelmia voidaan hallita. Se on hyvin, hyvin vaikeaa.
Ensiksi pyrin antamaan vastauksia. Aion lukea joitakin osia Ranskan vastauksesta. Kaikkeen en voi vastata, ja tehän olette tiedustelleet minulta tätä asiaa. Luen seuraavan osuuden Ranskan vastauksesta.
"Asianosaisia, jotka eivät jättäneet omaa turvapaikkahakemusta, on kuulusteltu laittomina maahanmuuttajina, ja heihin on sovellettu hallinnollista säilöönottoa. Tämä on tapahtunut pakkokeinoasioista vastaavan tuomarin valvonnassa.
Kullekin henkilölle ilmoitettiin tämän omalla kielellä henkilön oikeudesta valittaa hallintotuomioistuimelle päätöksestä karkottaa hänet Afganistaniin samoin kuin hänen oikeudestaan anoa turvapaikkaa Ranskan maahanmuuttovirastolta (Office français de protection des réfugiés et apatrides, OFPRA) tai hyötyä vapaaehtoisen paluun menettelystä, jota toteutetaan yhdessä Kansainvälisen siirtolaisuusjärjestön kanssa.
Näistä ulkomaalaisista ainoastaan yksi ei jättänyt turvapaikkahakemusta eikä valitusta hallintotuomioistuimelle. Kaksi muuta saattoivat hakemuksensa OFPRA:n tutkittavaksi, ja siellä heitä kuultiin tulkin läsnä ollessa. Heillä oli tilaisuus hallintotuomioistuimessa pidetyssä kuulemisessa, jossa heitä avusti asianajaja ja jossa oli läsnä tulkki, selostaa vaarat, joille he katsoivat olevansa alttiina, jos palaisivat kotimaahansa.
Vaikka OFPRA on taannut pakolaisaseman tai toissijaisen suojelun useille Afganistanin kansalaisille, jotka ovat hakeneet suojaa samanlaisissa olosuhteissa, OFPRA katsoi, ettei kyseisessä tapauksessa ollut mitään vakavaa tai tunnettua syytä uskoa, että nämä henkilöt olisivat todellisessa vaarassa joutua vainotuiksi tai että heidän henkensä olisi vakavasti uhattuna, jos heidät karkotettaisiin."
Olemme saaneet vastauksen myös Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselta. Olen vilpittömästi tehnyt sen, mitä omatuntoni ja virka-asemani vaativat, ja olemme pyytäneet jäsenvaltioilta asiaan vastaukset.
Lisäksi haluan sanoa, että mitä tulee niin sanottuihin turvallisiin maihin, niistä on olemassa yhteisöjen tuomioistuimen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Siinä todetaan, että se yksinkertainen seikka, että henkilö tulee maasta tai alueelta, jolla on rauhattomuutta, ei ole riittävä syy oikeuttamaan ehdotonta suojelua karkotusta vastaan tai antamaan oikeutta toissijaiseen suojeluun. Tämä ei kuitenkaan päde niihin poikkeuksellisiin tapauksiin, joissa yleisen väkivallan taso on sellainen, että ketä tahansa uhkaa todellinen hengenvaara vain siksi, että henkilö oleskelee kyseisellä alueella. Lisäksi on todettava, että tällaisista poikkeuksellisista olosuhteista ei tässä tapauksessa ollut kyse.
Haluaisin kuitenkin reagoida ryhmälentoja koskevaan asiaan. Voidaan todeta, että Frontex on jo järjestänyt ryhmälentoja, ja se on osittain rahoittanut näitä lentoja. Mielestäni tämä seikka on todella syytä mainita. Sellaisia lentoja oli vuonna 2008 ja vuonna 2009, joten ne eivät ole mitään uutta. Frontex pyrkii varmistamaan - ja Frontexin johtaja uskoakseni myös onnistuu tässä - että ryhmäpalautukset toteutetaan asianmukaisissa, ihmisiä kunnioittavissa olosuhteissa. Frontexin johtaja kertoi minulle hiljattain panneensa merkille, että Itävallassa erityinen oikeusasiamies valvoi olosuhteita, joissa palauttamiset pantiin toimeen.
Lisäksi toivomme voivamme luoda sellaisen asiantuntemuksen, että kun nämä ihmiset on karkotettu - kun ensin on tarkistettu, että he eivät täytä kansainväliseen suojeluun tai toissijaiseen suojeluun oikeutettujen henkilöiden määritelmää - heidät otetaan kotimaahansa asianmukaisissa olosuhteissa. Tämä on näkökohta, jota parhaillaan Eurooppa-neuvoston pyynnöstä tutkimme. Emme todellakaan ole vain keksineet ideaa pakkopalautuksista yhteislennoilla hankkimatta mitään takuita, että ihmisiä kunnioitetaan.
Ennen kaikkea haluaisin muistuttaa teitä - ja tässä kiitän neuvoston puheenjohtajaa Billströmiä ja meitä suuresti auttanutta puheenjohtajavaltiota Ruotsia - että keväällä alamme esittää säädöksiä, jotka edistävät siirtymistämme kohti eurooppalaista turvapaikkajärjestelmää. Meillä on vastaanotto-olosuhteita koskeva asiakirja, olemme arvioineet uudelleen - jäsen De Sarnez toi syystäkin asian esiin - Dublin-ongelmaa, ja olemme tuoneet esiin juuri Dublin-asetuksen mukauttamisen, jotta vältämme sen, että asetus joissain tapauksissa kääntyisi haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden ja erityisesti lasten etuja vastaan, ja olemme hyväksyneet periaatteen ottaa käyttöön tiettyjä poikkeuksia Dublin-asetuksesta.
21. lokakuuta komissio hyväksyi kaksi muuta tärkeää asiakirjaa, aseman määrittelyä koskevan direktiivin ja turvapaikkamenettelyjä koskevan direktiivin. Juuri tässä uudessa turvapaikkamenettelyjä koskevassa direktiiviluonnoksessa pyrimme laatimaan sellaiset kriteerit, jotka ovat aidosti objektiiviset, jotka ovat kaikkialla samat. Tarvitsemme tukivirastoa varmistamaan tarkkaan sen, että käytänteet ovat suurin piirtein samat koko Euroopassa, jolloin tämä Euroopan turvapaikkajärjestelmä voi lopulta toteutua.
Haluan sanoa kiitokseni puheenjohtajavaltio Ruotsille. Se on mielestäni tehnyt hyvää työtä, kun se on tuonut nämä eri tekstit neuvoston käsittelyyn, vaikka edessä on vielä pitkä tie ennen niiden hyväksymistä. Niihin liittyy vielä ongelmia. Aion tehdä kaiken voitavani, jotta saan tämän Euroopan turvapaikkajärjestelmän puheenjohtajavaltio Ruotsin avustuksella toimintakuntoon. Ruotsihan on, kuten neuvoston puheenjohtaja Billström korosti, itse antanut asiassa hyvää esimerkkiä Euroopalle. Tätäkin ongelmaa koskee se, että meidän on vaadittava jäsenvaltioilta vielä enemmän solidaarisuutta, kun kyse on on näiden pakolaisten vastaanottamisesta ja heidän suojelunsa varmistamisesta. Kaikkien maiden on ryhdyttävä tekemään samoin. Emme ole vielä niin pitkällä, ja on yhä maita, jotka eivät ota vastaan pakolaisia.
Tässä oli sanottavani. Tiedän varsin hyvin, etten ole vastannut jokaiseen yksittäiseen kysymykseen. Voin vain sanoa, että kaikesta huolimatta me komissiossa olemme tehneet kaiken voitavamme, jotta eurooppalaista lainsäädäntöä noudatetaan ja jotta myös eurooppalaisia arvoja kunnioitetaan vielä paljon voimakkaammin.
Puhemies
(HU) Keskustelu on päättynyt.
