Istuntokauden uudelleen avaaminen
Puhemies. -
Julistan Euroopan parlamentin torstaina 30. tammikuuta 2003 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Puhemies. -
Viime lauantaina terroristi ampui Espanjan Baskimaassa sijaitsevan kylän poliisipäällikön Joseba Pagazaurtunduan. Olen välittänyt jo omasta ja tämän parlamentin puolesta syvän myötätunnon osoitukset ja vilpittömät surunvalittelut hänen perheelleen.
Pagazaurtundua oli sosialistipuolueen aktiivinen jäsen. Hän oli myös aktiivisesti mukana Baskimaan kansalaisliikkeessä ¡Basta Ya! - "Jo riittää". Liikkeelle myönnettiin Saharov-palkinto vuonna 2000, ja tuolloin Pagazaurtundua osallistui palkinnon luovuttamisjuhlallisuuksiin täällä parlamentissa. Murhaamalla hänet terroristit ovat jälleen kerran osoittaneet kieltävänsä oikeuden elämään ja halveksuvansa poliittista ilmaisunvapautta.
Tämän viimeisimmän ihmisarvoon kohdistuneen loukkauksen johdosta me Euroopan parlamentissa haluamme antaa täyden tukemme uhreille, heidän perheilleen ja niille, jotka taistelevat Espanjassa terrorismia vastaan. Pyydän teitä viettämään minuutin hiljaisuuden.
(Parlamentti nousi seisomaan ja vietti minuutin hiljaisuuden.)
Puhemies.
Torstaina tammikuun 30. päivänä pidetyn istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Zrihen (PSE).
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron ilmoittaakseni teille työjärjestyksen noudattamista koskevasta ongelmasta, joka liittyy 30. tammikuuta 2003 pidetyn istunnon sanatarkkaan istuntoselostukseen ja keskusteluun maailman nälkäongelmasta ja köyhimpien maiden kanssa käytävän kaupan esteiden poistamisesta.
Tämän sanatarkan istuntoselostuksen sivulla 15 on nimittäin Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän jäsenen Van Hecken työjärjestyksen 120 artiklan 7 kohdan mukaisesti esittämä kirjallinen lausuma, jonka pituus on 357 sanaa, vaikka työjärjestyksessä määrätään nimenomaisesti seuraavaa: "Jäsenet, jotka eivät ole osallistuneet keskusteluun, voivat enintään kerran istuntojakson aikana jättää kirjallisen lausuman, jonka pituus saa olla enintään 200 sanaa ja joka liitetään keskustelujen sanatarkkoihin istuntoselostuksiin."
Kun otetaan huomioon, että itse näin vaivaa noudattaakseni työjärjestyksen tätä kohtaa laatiessani kirjallista lausumaa samasta keskustelusta ja että yhtä aiemmin esittämistäni kirjallisista lausumista lyhennettiin nimenomaan tämän artiklan perusteella, ihmettelen ja epäilen, että tässä parlamentissa työjärjestystä sovelletaan vaihtelevasti eri tapauksiin. Voinko vaatia, että työjärjestystä sovellettaisiin myös tässä tapauksessa?

Puhemies.
Minun tietääkseni tässä asiassa on joustettu kohtuullisesti. On kuitenkin hyvin tärkeää, että työjärjestystä noudatetaan tiukasti. Jos tämän vuoksi tarvitaan tämänsuuntaista muutosta, tehkäämme niin. Tämän huomautuksen jälkeen pöytäkirja hyväksytään.

Puhemies.
Puheenjohtajakokouksen torstaina 6. helmikuuta 2003 pidetyssä kokouksessa työjärjestyksen 110 ja 110 a artiklan mukaisesti laatiman esityslistaluonnoksen lopullinen versio on jaettu. Esityslistaan on ehdotettu seuraavaa muutosta:
KESKIVIIKKO:
Olen vastaanottanut Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmältä, Vihreiden / Euroopan vapaan allianssin ryhmältä ja Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmältä / Pohjoismaiden vihreältä vasemmistolta pyynnön ottaa keskiviikon esityslistalle neuvoston ja komission julkilausumat Irakin tilanteesta. Aiheesta ei jätetä käsiteltäväksi päätöslauselmaesityksiä.
Jos pyyntö hyväksytään, keskustelu Irakista käydään keskiviikkona klo 15.00-17.00. Iltapäivän keskusteluja jatketaan klo 17.00-19.00, ja tämän vuoksi neuvoston kyselytunti poistetaan.

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, ryhmäni on esittänyt tämän pyynnön ei vain viimeaikaisten tapahtumien vaan lähinnä sen vuoksi, että neuvoston puheenjohtaja Simitis on kutsunut koolle ylimääräisen huippukokouksen, joka saatetaan pitää ensi maanantaina. Pidämme myös äärimmäisen tärkeänä sitä, että tällä hetkellä - ja tämä on ollut ryhmäni lähestymistapa koko keskustelun ajan ja mielestäni pitää olla vastaisuudessakin - on pyrittävä saamaan aikaan Euroopalle yhtenäinen ja lopullinen kanta, jotta voidaan pohjimmiltaan varmistaa, että sota voidaan välttää ja että aseistariisunta - joka Irakin tapauksessa koskee joukkotuhoaseita - saadaan käyntiin kansainvälisen painostuksen mukaisesti Yhdistyneiden Kansakuntien suojeluksessa.
Tämä on tavoitteemme, ja nähdäksemme parlamentin on tärkeää voida keskustella tästä aiheesta, jotta te voitte puhua puolestamme ensi maanantain huippukokouksessa.
Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, en halua asettua vastustamaan Irakista käytävää keskustelua, mutta ehdotuksenne tarkoittaa sitä, että keskustelun pitämiseksi kyselytunti pitää poistaa, ja haluan ehdottomasti, että vastalauseeni tätä kohtaan merkitään pöytäkirjaan. Olen nimittäin sitä mieltä, että kullekin yksittäiselle parlamentin jäsenelle kuuluva oikeus esittää kysymyksiä - josta itse asiassa määrätään perustamissopimuksessa - kuuluu tärkeimpiin parlamentaarisiin oikeuksiin ja että sitä keskeisempi on ainoastaan oikeus äänestää säädöksistä. Olemme alkaneet tottua siihen, että tärkeät asiat - kyse on aina tärkeistä asioista - vievät yhä useammin aikaa kyselytunnilta taikka syrjäyttävät sen. Pyydän teitä tekemään lopun tästä käytännöstä. Neuvoston kyselytunti pidettiin aiemmin klo 21.00 tai klo 20.00-22.00, ja tämä käytäntö toimi hienosti 10-15 vuoden ajan, kunnes neuvosto päätti, että se on illalla väsynyt ja haluaa lähteä, minkä tähden kyselytunti siirrettiin iltapäiväksi. Siitä asti kyselytuntia on jatkuvasti joko lyhennetty tai siirretty, jotta esityslistan muille kohdille on saatu tilaa.
Pyydän teitä tarkastelemaan tätä ongelmaa kaukonäköisesti ja selvittämään sen.

Puhemies. -
Hyvä jäsen Posselt, huomautuksenne oli pikemminkin kyselytuntia koskeva työjärjestyspuheenvuoro. Olen nimenomaisesti kehottanut parlamenttia ottamaan huomioon, että keskustelun ottaminen esityslistalle pyyntöjen mukaisesti johtaa mainitsemiinne seurauksiin.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.)

Puhemies.
Seuraavana ovat poliittisesti tärkeitä asioita koskevat puheenvuorot.
Wynn (PSE).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Kirjoitin teille Sandbaekin mietinnöstä ja sen mahdollisesta palauttamisesta valiokuntakäsittelyyn. Kuluneen tunnin aikana asiassa on kuitenkin tapahtunut kehitystä, eikä minun enää tarvitse ottaa tätä kysymystä esiin.

Puhemies.
Hienoa! Tässä erinomainen malli seurattavaksi tulevissa puheenvuoroissa.

Ludford (ELDR).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Haluaisin kehottaa teitä kirjoittamaan presidentti Bushille ja Teksasin kuvernöörille ja esittämään vastalauseen siitä, että Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen Jackie Elliott teloitettiin viime viikolla tappavalla ruiskeella huolimatta siitä, että ilmi tuli koko ajan lisää todisteita, jotka osoittivat hänet syyttömäksi rikokseen, josta hänet oli tuomittu ja jonka vuoksi hän oli viettänyt 16 vuotta vankilassa kuolemaantuomittujen osastolla. Yhdistynyt kuningaskunta ja tässä maassa merkittävissä viroissa toimivat henkilöt esittivät lukemattomia vastalauseita, ja poliisiraporteista saatiin uutta näyttöä, jonka perusteella vuoden 1986 murhaan, josta hänet tuomittiin, oli muita paljon todennäköisempiä epäiltyjä. Lisäksi vaadittiin kiireesti ratkaisevaa DNA-testausta.
Teksasin viranomaiset kiirehtivät toteuttamaan teloituksen aikataulun mukaisesti, vaikka rikostapauksia käsittelevän Teksasin ylioikeuden oli vielä määrä kuulla useita keskeisiä lakisääteisiä muutoksenhakuja. Vastarintaa johti hänen paikallinen edustajansa parlamentissa - ylempi kabinettiministeri. Tämä osoittaa maailmalle, miten kummallisella tavalla Yhdysvaltojen oikeusjärjestelmässä kunnioitetaan oikeusvaltion periaatteita ja ihmisoikeuksia. Voisimme ainakin varmistaa, etteivät tällaiset vääryydet jää huomiotta.

Blak (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, lupasitte tutkia kysymystä pukeutumissäännöistä, joita Italiaa edustava parlamentin jäsen yritti ottaa käyttöön Brysselissä pidetyssä kuulemistilaisuudessa. Samaan aikaan suosittelitte minulle hyvää räätäliä, ja toivon teidän olevan tyytyväinen tulokseen, koska lasku tulee teille.
Puhemies.
Hyvä jäsen Blak, en pysty vastaamaan tuollaiseen haasteeseen näin aikaisin maanantaina.
Leinen (PSE).
Arvoisa puhemies, täällä Strasbourgissa tapahtui viime istuntokauden lopuksi jotakin tavallisesta poikkeavaa: ensimmäistä kertaa vuosikausiin parlamentin ehdoton enemmistö asettui kannattamaan kirjallista kannanottoa. Tässä 320 jäsenen allekirjoittamassa kannanotossa vaaditaan, että tulevaisuudessa komission puheenjohtajan valitsee neuvoston sijasta parlamentti. Läpimurto saavutettiin jäsenten Barón Crespon ja Poetteringin 313:nnen ja 314:nnen allekirjoituksen ansiosta, ja kiitän heitä tästä viime hetkellä osoitetusta rohkeudesta. Uskon, että tämä kannanotto antaa parlamenttia valmistelukunnassa edustavalle valtuuskunnalle puhtia ja että sillä voidaan edistää vaatimuksen läpimenoa valmistelukunnassa.
Toivon, että toimitatte tämän kannanoton - joka on nyt parlamentin virallinen kannanotto - puheenjohtaja Giscard d'Estaingille. Vihdoinkin meillä on hiukan toivoa siitä, että kannanotto saisi jopa valmistelukunnan puheenjohtajan ymmärtämään, ettei unionin toimeenpanovallan käyttäjää pidä valita neuvostossa suljettujen ovien takana, vaan tässä parlamentissa, joka on kansalaisten avoin foorumi.
Puhemies.
Hyvä jäsen Leinen, voimme tehdä näin.

Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tiedän, että jäsen Leinen on rehti ja kunniallinen parlamentin jäsen. Nyt hänen sananvalinnassaan saattoi kuitenkin vaihteeksi olla taka-ajatus, ja ehkäpä hän halusi tehdä elämäni vaikeaksi. Haluaisinkin tässä yhteydessä toistaa sen, mitä sanoin jäsen Leinenille, kun hän kädestä pitäen näytti minulle, mihin kohtaan minun tuli allekirjoittaa. Sanoin hänelle: "En allekirjoita kannanottoa ryhmäni puheenjohtajan ominaisuudessa vaan omissa nimissäni, vaatimaton kun olen."
Alyssandrakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää työjärjestyspuheenvuoron ja pyytää parlamenttia kiinnittämään huomiota Irakiin kohdistettavan hyökkäyssodan vastaiseen kommunisti-, työväen- ja vasemmistopuolueiden yhteiseen kannanottoon. Tässä kannanotossa, jonka on toistaiseksi allekirjoittanut 60 puoluetta viideltä mantereelta, huomautetaan muun muassa, että Irakin-vastainen hyökkäys, joka perustuu Yhdysvaltojen uuteen ennaltaehkäiseviä iskuja tukevaan oppiin, uhkaa koko alueen vakautta, ja siitä voi olla vakavat seuraukset koko ihmiskunnalle. Kannanoton mukaan hyökkäys uhkaa vakavasti kansainvälistä rauhaa ja kansainvälistä oikeusjärjestelmää sekä muodostaa muita mielivaltaisia hyökkäystoimia tukevan ennakkotapauksen.
Lopuksi kannanotossa todetaan seuraavaa: "Meidän on estettävä hyökkäyssota Irakia kohtaan. Meidän on varoitettava siitä, että suurvallat saattavat kiristää Yhdistyneitä Kansakuntia. Meidän on vastustettava kaikkea tukea, jota Euroopasta annetaan sodalle tai siihen osallistumiselle. Meidän on vaadittava, etteivät maat anna Yhdysvalloille sotilaallisia tai muita valmiuksia toteuttaa aggressiivisia päämääriään."
Kysymys on siitä, mitä Euroopan parlamentti aikoo tehdä sodan torjumiseksi Euroopan kansalaisten valtaenemmistön toiveiden mukaisesti. Mitä Euroopan parlamentti aikoo tehdä varmistaakseen, ettei yksikään jäsenvaltio anna apua Yhdysvalloille, jos tämä päättää ryhtyä sotaan? Toimitan yhteisen kannanoton täydellisen tekstin sihteeristölle.

De Rossa (PSE).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Olen tyytyväinen siihen, että olemme päättäneet käydä tällä viikolla keskustelun Irakin tilanteen jatkuvista muutoksista. On selvää, että kriisiin on yhä mahdollista löytää rauhanomainen ratkaisu. Hans Blix ja Kofi Annan ovat tehneet selväksi, että sota voidaan välttää, jos heille annetaan riittävästi aikaa ja jos Irakin viranomaiset toimivat heidän kanssaan aktiivisesti täydessä yhteistyössä. Näin ollen meillä on kaikilla vaativa tehtävä Irakin viranomaisten taivuttamiseksi tähän aktiiviseen ja täyteen yhteistyöhön. Meillä kaikilla on vaativa tehtävä osoittaa, että kansainvälistä oikeutta sovelletaan meihin kaikkiin eikä vain Irakiin, sekä varmistaa, että Yhdistyneiden Kansakuntien toiminnalle annetaan tässä tilanteessa sille kuuluva täysi oikeutus.
Haluaisin vedota parlamentin puhemieheen ja poliittisten ryhmien puheenjohtajiin sekä pyytää heitä esittämään tällä viikolla Irakin viranomaisille ja jäsenvaltioille yhteisen kannanoton, jossa vaaditaan Irakia täyteen yhteistyöhön ja meitä toimimaan yksinomaan Yhdistyneiden Kansakuntien kautta, millä varmistetaan kansainvälisen oikeuden noudattaminen.

Dupuis (NI).
Arvoisa puhemies, Kambod?an kysymys on erittäin vakava, ja maan tilanne on erittäin vakava. Huolimatta Kambod?assa sattuneiden Thaimaan vastaisten mellakoiden vakavuudesta ja Hun Senin osallisuudesta niihin tai ainakin niiden johtamiseen kukaan ei tiedä, ovatko poliittiset ryhmät päättäneet käsitellä tätä kysymystä seuraavassa istunnossamme.
Olen kuitenkin sitä mieltä, että parlamentin olisi puututtava asiaan varsinkin, koska vaakalaudalla on demokratia, tämän maan demokratisoitumisen vahvistaminen. Arvoisa puhemies, tämän vuoksi pyydän teitä osoittamaan kirjeen Kambod?an kansalliskokouksen puhemiehelle ja kertomaan hänelle, miten paljon huomiota Euroopan parlamentti ja Euroopan unioni ylipäätään kiinnittävät maan tilanteeseen. Olen myös pyytänyt suhteista ASEANin jäsenmaihin vastaavan valtuuskunnan puheenjohtajaa Hartmut Nassaueria kutsumaan Kambod?an suurlähettilään tällä viikolla Strasbourgiin.
Toivon, että hän voi tulla. Mielestäni meidän on tuettava tätä maata. Muussa tapauksessa maassa voi puhjeta vastavallankumous.
Sørensen (ELDR).
Arvoisa puhemies, olen juuri palannut Ugandasta, jossa sain tietää karmeasta tragediasta, joka parhaillaan koettelee maan pohjoisosaa ja joka on jäänyt kansainväliseltä lehdistöltä täysin huomiotta. Konfliktin osapuolina ovat Ugandan armeija ja vallankumousliike Herran vapautusarmeija (Lord's Resistance Army, LRA), joka sieppaa päivittäin lukuisia lapsia. Arviolta 800 000 maan sisäistä pakolaista elää pakolaisleireillä kurjissa oloissa. Tilanne on käynyt leireillä niin epätoivoiseksi, että monet yrittävät palata kotikyliinsä havaitakseen ainoastaan, että vallankumoukselliset ovat tuhonneet heidän kotinsa ja polttaneet heidän peltonsa. Päivittäin tulee myös tietoja yhä useammista julmuuksista, joita armeija kohdistaa siviiliväestöön. Pyydän teitä ottamaan yhteyttä puheenjohtajavaltioon ja vaatimaan, että EU tekee aloitteen, jolla konfliktin ratkeamista voitaisiin tukea.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron varoittaakseni teitä siitä, että Tanskan joukkoviestimissä nimeänne käytetään väärin. Niiden mukaan te totesitte puheenjohtajakokouksessa - johon sisältyi videokonferenssi Hans Blixin kanssa - että hän oli varoittanut meitä lähettämästä valtuuskuntaa Irakiin. Koska molemmat olimme kuitenkin läsnä kyseisessä puheenjohtajakokouksessa ja osallistuimme molemmat videokonferenssiin, tiedämme, ettei asia ollut näin. Mielestäni teille pitää antaa tilaisuus tuoda tämä esiin, koska kuka tahansa Tanskan sanomalehtiä lukeva saa asiasta toisenlaisen kuvan. Teidän nimenne siis mainitaan tässä yhteydessä, ja mielestäni teidän saattaisi olla syytä tehdä asialle jotakin.

Puhemies.
Nyt voin tehdä asialle sen verran, että teen selväksi, etten ole antanut mitään tällaista lausuntoa Hans Blixin näkemyksistä enkä myöskään parlamentin valtuuskunnan lähettämisestä.

Maaten (ELDR).
Haagin kansainvälinen rikostuomioistuin antoi 5. helmikuuta ratkaisun asiassa, jossa Meksikon hallitus oli nostanut kanteen Yhdysvaltoja vastaan ja joka koski kolmea Meksikon kansalaista ?itse asiassa 54:ää kansalaista ? mutta siis kolmea erityisesti. Cesar Fierrolle, Roberto Ramosille ja Osvaldo Torresille on langetettu kuolemanrangaistus, ja he odottavat tuomion täytäntöönpanoa Oklahoman ja Teksasin vankiloissa kuolemaantuomittujen osastolla. Vastustamme tietenkin kuolemanrangaistusta maasta riippumatta, mutta asiaan liittyy muitakin näkökohtia. Kolmelta Meksikon kansalaiselta evättiin apu, jota heidän maansa on oikeutettu antamaan heille konsulaattinsa kautta. Teksasin osavaltion viranomaiset olivat tätäkin pirullisempia ja totesivat, ettei kansainvälinen rikostuomioistuin voi estää tuomion täytäntöönpanoa. Tätä käytäntöä Euroopan parlamentin on tietenkin ollut tunnetusti pakko sietää, ja pyytäisinkin teitä harkitsemaan jäsen Ludfordin aiemmin esittämien toiveiden mukaisesti, voitaisiinko Teksasin kuvernöörille kirjoittaa tästä.
Haluaisin tässä yhteydessä todeta yhtyväni siihen, mitä jäsen Dupuis juuri totesi Kambod?an tilanteesta. Demokraattinen oppositiojohtaja Sam Rainsy on kadonnut maan alle syytettynä hallituksen kaatamiseen tähtäävästä juonittelusta. Tässä ei tietenkään ole totuuden hiventäkään, ja mielestäni meidän olisi tehtävä myös tälle asialle jotakin.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron ilmaistakseni myötätuntoni henkilökohtaisesti tuntemani Joseba Pagazaurtunduan perheelle. Inhimilliset vahingot eivät ole korvattavissa. Inhimillistä kärsimystä ei voida mitata. Voisiko Baskimaan hellittämättömän konfliktin viimeinen uhri laukaista ahdistuksen ja tarjota lopullisen ratkaisun ongelmaan? Euroopan unionin omasta historiasta löytyy tuoreita esimerkkejä kansoista, jotka ovat onnistuneet jättämään syvään juurtuneet konfliktit taakseen. Nyt meillä on tilaisuus luoda tietoisuuden parantamiselle otolliset olosuhteet.
Tuen kaikkia, jotka toimivat innokkaasti ja rakentavasti yhteistyössä kotimaani todellisen rauhan puolesta. Tähän päämäärään ei kuitenkaan voida päästä ilman kansainvälisen yhteisön vankkaa sitoutumista. Se, että olemme epäonnistuneet tämän lähestymistavan soveltamisessa, on tarkoittanut taantumista ja uusia yhteenottoja. Olen varma, että poliittista vuoropuhelua tukevat myönteiset toimet palkitsevat meidät ja johtavat tuloksiin. Euroopan unionin on välttämätöntä löytää toimissaan uusi vaihde pikaisesti.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, palautan mieliin jäsen Leinenin puheenvuoron huomauttamalla, että tällä kertaa parlamentin enemmistö kannattaa ajatusta siitä, että komission puheenjohtajan valitsee parlamentti. Kyseessä on merkittävä edistysaskel, koska kaksi vuotta sitten parlamentin enemmistö äänesti tätä aloitetta vastaan. Kannanotto on lisäksi osoitus Euroopan poliittisen unionin edistymisestä.
Tämä kannattaa muistaa nyt, kun Irakia uhkaa humanitaarinen katastrofi ja kun Yhdysvallat hyökkää Euroopan unioniin kuuluvien ja sen jäseniksi haluavien liittolaistensa kanssa maailmanlaajuisen poliittisen unionin ajatusta vastaan.
Haluaisin lisäksi kiinnittää parlamentin huomion - koska juuri täällä parlamentissa muotoutuvat Euroopan poliittiset periaatteet - niihin, jotka hyökkäävät meitä vastaan sisäisten liittolaisten avulla.

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, olemme juuri kuulleet jäsen Gorostiagan huulilta, miten hän kannattaa murhaa poliittisten konfliktien ratkaisukeinona. Nähdäkseni tätä ei voida mitenkään hyväksyä.
Lisäisin vielä seuraavaa: jäsen Gorostiagan kollega, Andoainin pormestari, on kieltäytynyt tuomitsemasta tätä murhaa koko kansan edessä. Tämän vuoksi en hyväksy tällaisia väitteitä. Sanoisin vielä, ettei Espanjan Baskimaan ongelmana tällä kertaa ole poliittinen konflikti, vaan se, että yksi ryhmä pitää murhaa oikeutettuna toimintakeinona. Koska lisäksi olemme Euroopan unionissa, pyytäisin teitä kiinnittämään huomiota siihen, että Espanjan Baskimaassa, joka on Euroopan unionin autonomisista alueista kaikkein autonomisin, suunnitellaan kunnallisvaaleja, joissa monetkaan kansalaiset eivät voi äänestää, koska he ovat vaarassa joutua Joseba Pagazaurtunduan tavoin murhatuiksi.
Vidal-Quadras Roca (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olemme juuri saaneet pöyristyneinä kuulla, miten vuoropuhelua ja rauhaa vaatii henkilö, joka on mukana organisaatiossa, joka tukee, turvaa, ruokkii, suojelee ja rahoittaa niitä terroristeja, joiden murhaaman henkilön muistoa me vasta äskettäin kunnioitimme viettämällä minuutin hiljaisuuden.
Arvoisa puhemies, toisinaan kyynisyys voi johtaa suorastaan puistattavaan moraaliseen rappioon. Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa vakavasti tässä parlamentissa, että jäsen Gorostiaga Atxalandabaso halventaa läsnäolollaan Euroopan parlamenttia ja saattaa sen häpeään, eivätkä sanat riitä kertomaan, miten suurta kuvotusta, vastenmielisyyttä ja inhoa tämän henkilön läsnäolo saa minut tuntemaan tässä demokratian ja vapauden parlamentissa samalla hetkellä, kun kunnioitetun virkamiehen ruumis on vielä lämmin.
McKenna (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron ilmaistakseni omasta ja useiden ryhmääni edustavien jäsenten ja Irakissa viime viikolla vierailleen valtuuskunnan jäsenten puolesta huolestuneisuuteni niistä joukkoviestimissä julkaistuista raporteista, joissa te väititte Irakin hallinnon huiputtaneen ja manipuloineen valtuuskuntaa.
Valtuuskunnan mukana oli useita joukkoviestimien edustajia, joita ei toden totta myöskään huiputettu eikä manipuloitu. Heidän selonteoistaan käy varsin selvästi ilmi, että ilmaisimme avoimesti vastustavamme hallintoa, että vaadimme täyttä yhteistyötä asetarkastajien kanssa ja että nostimme esiin aiempia kysymyksiä, kuten kurdien kaasutuksen. Nähdäkseni tämä asettaa kyseenalaiseksi niiden monien parlamentin jäsenten uskottavuuden, jotka katsoivat tarpeelliseksi mennä Irakiin, koska parlamentti ei itse lähettänyt maahan virallista valtuuskuntaa.
Olen Barón Crespon kanssa täysin samaa mieltä siitä, ettei poliittista konfliktia ratkaista murhalla. Juuri tästä syystä monet meistä menivät Irakiin. Meidän mielestämme poliittista konfliktia ei ratkaista murhalla, ja meidän on pyrittävä varmistamaan poliittinen sopu kaikin mahdollisin keinoin. On varsin häiritsevää, että te parlamentin puhemiehenä arvostelette meitä joukkoviestimissä ja kyseenalaistatte uskottavuutemme.
Puhemies. -
Jäsen McKenna, te ette kuullut minun puhuvan, mutta ehkä olette lukenut jotakin eräästä irlantilaisesta sanomalehdestä. Sanojani ei lainattu suoraan, mutta jos asia vaivaa teitä, ehdotan, että puhutte siitä asianomaisen toimitussihteerin ettekä minun kanssa.
Lage (PSE).
Arvoisa puhemies, istunnon tämän osuuden aikana otamme esiin yleensä monenlaiset kauheudet, joita maailmassa tapahtuu: joukkomurhat, ihmisoikeusloukkaukset, kidutustoimet ja säädyllisen elämän perustavimpien periaatteiden rikkomukset ylipäätään.
Tänään haluaisin tehdä toisenlaisen huomautuksen ja ilmaista tyytyväisyyteni Mosambikin äskettäisiin tapahtumiin. Toimittaja Carlos Cardoso murhattiin Mosambikissa, kun hän oli ilmiantanut vallanpitäjien lähipiirissä toimivia korruptoituneita henkilöitä. Yleisesti ajateltiin, ettei oikeuslaitos kykenisi tuomitsemaan Carlos Cardoson murhaajia, mutta oikeus tapahtui ja murhaajille langetettiin kovat rangaistukset. Tämä merkitsee sitä, että Mosambik, jossa vasta äskettäin riehui sota, joka piti ihmisiä kurjuudessa, noudattaa nykyään demokratiaa ja oikeusvaltion periaatteita. Tämän vuoksi Mosambikin viranomaisia ja maan oikeuslaitosta on tuettava ja kannustettava. Arvoisa puhemies, muistuttaisin nyt tapauksesta, joka sattui täällä. Kyse on terrorismista. Muistan, miten Fernando Savater, jolle parlamentti aikoinaan myönsi Saharov-palkinnon, totesi Chateaubriandia mukaillen, ettei hän tunne ketään pelkurimaisempaa, nöyristelevämpää ja halveksittavampaa kuin terroristi, ja samaan joukkoon minä haluaisin vielä lisätä terroristien suojelijat.
Seppänen (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kiinnitän huomionne asiaan, jossa jäsenvaltiot eivät ole tasa-arvoisia Euroopan parlamentissa. Parlamentin vierailijapalvelu on sen käyntikortti kansalaisten suuntaan. Vierailupalvelussa jokaisella jäsenvaltiolla tulisi olla vakinainen virkamies, joka puhuu jäsenvaltion kieltä ja pystyy selvittämään vierailijoille, miten parlamentti toimii.
Nyt parlamentti on tehnyt päätöksen, jonka mukaan suomen kielellä ei ole vakinaista virkamiestä. Suomi on ainoa kieli, jolla vierailijaryhmille selvitystä parlamentin toiminnasta ei anna vakinainen virkamies. Tämä on mielestäni syrjintää yhtä jäsenvaltiota ja yhtä kieltä kohtaan. Ei ole parlamentin edun mukaista, että kaikki kielet eivät ole samanarvoisessa asemassa, ja että joku kieli hoidetaan väliaikaisten avustajien tai virkamiesten välityksellä eikä niin, että kokeneet seniorivirkamiehet kertoisivat vierailijoille, mitä parlamentissa tapahtuu.
Toivoisin, että pystyisitte vaikuttamaan tähän asiaan, ja että suomen kieli olisi tasa-arvoisessa asemassa muiden kielten kanssa.
Puhemies.
Tarkistan asiaan liittyvät yksityiskohdat ja ilmoitan teille tiedustelujeni tulokset.
Andrews (UEN).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron todetakseni, että kymmenettuhannet ihmiset eri puolilla Eurooppaa ja kaikkialla vapaassa maailmassa, myös Yhdysvalloissa, osoittavat lauantaina mieltään mahdollista Irakin sotaa vastaan. On tärkeää, ettemme anna tämän päivän mennä ohitsemme ottamatta huomioon Saksan, Ranskan ja Belgian aloitetta, jossa esitetään, että Yhdistyneiden Kansakuntien annettaisiin jatkaa joukkotuhoaseiden etsintää Irakissa.
Euroopan kansalaiset ovat tietoisia siitä, etteivät he vastusta Yhdysvaltoja vaan presidentti Bushia ja sotaa. On tärkeää, ettemme anna tämän päivän mennä ohi tätä aloitetta tiedostamatta.

Korakas (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan johtajat ovat kulkemassa kohti Irakin kansan vastaista suurhyökkäystä, josta aiheutuu Irakin kansalle ja muulle maailmalle mittaamattomat seuraukset, ja valitettavasti useat - elleivät kaikki - Naton ja Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitukset ovat antaneet tälle hiljaisen hyväksyntänsä. Hyökkäyksensä oikeuttamiseksi Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat esittäneet YK:lle hataria ja vanhentuneita todisteita. Nämä todisteet on tarjonnut muka erehtymättömänä pidetty tiedustelutoimisto CIA tai ne on poimittu väitöskirjoista tai 1990-luvulla salakuunnelluista puhelinkeskusteluista, kuten Yhdysvaltojen Kreikan-suurlähettiläs muutama päivä sitten myönsi lehdistölle. Näillä tekosyillä ne perustelevat karmeita rikoksia, jotka kohdistetaan pitkään kärsineeseen Irakin kansaan. Kuten itse näin viime viikolla, Irakin kansa on joutunut maksamaan viimeisten 12 vuoden aikana kovan hinnan vuoden 1991 pommituksista, kauppasaarrosta ja Saddam Husseinin tyrannimaisesta diktatuurista.
Puhumme mieltään päivittäin osoittavien kansalaistemme valtaenemmistön puolesta, kun sanomme ei sodalle ja Irakin vastaiselle kauppasaarrolle, kun vaadimme Irakin kansalle oikeutta päättää itse tulevaisuudestaan sekä vaadimme, ettei oikeutusta voimakeinoille saa enää hakea YK:lta.
Tämä rikos voidaan välttää. Ongelmana on se, suostuuko Euroopan parlamentti luopumaan myötäilevästä lähestymistavastaan, jonka mukaisesti se pesee kätensä asiasta kuin Pontius Pilatus, ja tuomaan selvästi esiin vastustuksensa tätä rikollista sotaa kohtaan.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, epävirallisen valtuuskunnan Irakin-vierailulla minulla ja kolmella kollegallani oli mahdollisuus käydä Irakin pohjoisosassa kurdien autonomisen alueen lähistöllä sijaitsevassa Makhmourissa, joka kuuluu Irakin suvereniteettiin. Makhmourissa sijaitsee noin 10 000:n Turkista peräisin olevan kurdipakolaisen leiri. Koska nämä pakolaiset kannattivat aikoinaan Kurdistanin työväenpuoluetta (PKK), he eivät saaneet turvapaikkaa autonomiselta alueelta, ja jos sota syttyy, he ovat ensimmäisenä tulilinjalla. Tämän vuoksi he haluavat palata kotiinsa Turkin vuorille.
Pyydän parlamenttia ja henkilökohtaisesti arvoisaa puhemiestä kirjoittamaan Turkin viranomaisille, jotta nämä ottaisivat takaisin Turkkiin nämä kyläläiset, joiden kylä tuhottiin yli kymmenen vuotta sitten. Nämä ihmiset haluavat palata kotiinsa, ja jos heille ei suoda tätä mahdollisuutta, heistä tulee ensimmäisiä uhreja. Tämän vuoksi vaatimus on mielestäni täysin oikeutettu.
Puhemies.
Pyydän teitä toimittamaan yksityiskohtaiset tiedot asiasta kabinetilleni.

Meijer (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, aikomuksenani ei ollut käyttää puheenvuoroa tänään. Poliittiseen vapauteen kuuluu myös se, että epämiellyttävinä pitämämme näkemykset on mahdollista ilmaista. Tänään olen kuullut puheenvuoroja jäseniltä, jotka eivät tahdo kuulla tämän parlamentin jäsenen kertovan, mitä hänen valitsijansa häneltä odottavat. Nähdäkseni jäsen Gorostiaga on valittu parlamenttiin osoittamaan, että Baskimaasta voidaan puhua myös toisenlaisesta näkökulmasta, ja juuri näin hän tekee, olimmepa me samaa mieltä tai emme. En myöskään ole kuullut hänen yllyttävän ketään tekemään murhaa - tätä rajaa ei kellään ole lupaa ylittää - mutta vetoan teihin, jotta osoittaisitte suvaitsevaisuutta niitä kohtaan, joiden mielipiteet eroavat omistamme. Tähän nimittäin perustuu parlamentin toimintakyky.

De Rossa (PSE).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron todetakseni, että kaksi jäsentä ovat ottaneet esiin kommentit, jotka Irlannin ja Tanskan sanomalehdissä on katsottu teidän sanomiksenne. Sanoitte, että nämä kommentit ovat virheellisiä. Neuvoitte meitä ottamaan yhteyttä asianomaisen irlantilaisen sanomalehden toimitussihteeriin. Kokemukseni mukaan on niin, että riippumaton sanomalehtikonserni Independent Newspaper Group, joka nämä kommentit julkaisi, ei ota vastaan selvityksiä tai oikaisuja henkilöiltä, jotka eivät hyväksy sen poliittisia linjauksia. 
Näin ollen kysyisinkin, voisitteko te, arvoisa puhemies, ottaa yhteyttä asianomaisiin konsernin toimittajiin ja pyytää heitä oikaisemaan kannanottojanne?
Puhemies.
Tätä en aio tehdä. Suorat lainaukset olivat artikkelissa oikein. Muu mielipiteitä ilmaiseva teksti ei ollut minun suustani. Voin vakuuttaa teille, että lainausmerkkeihin sijoitettu teksti oli asian kannalta oikein, mutta en käyttänyt sanaa "huiputtaa", kuten yksi jäsen väitti. En ole valmis käsittelemään kysymystä tällä tavalla.
(De Rossa: "Asia kaipaa selvennystä.")
Ei, asiasta ei keskustella täysistunnossa. Voimme keskustella asiasta kahden kesken. En ole vastuussa tekstistä, jossa minua ei lainata suoraan.
(De Rossa: "On teidän vastuullanne...")
En ota vastuulleni sellaista, joka ei ole minulta lainattua. Minun puolestani asian käsittely loppuu tähän.
(De Rossa: "Tämä ei jää tähän.")
Te voitte tehdä kuten haluatte, mutta minä ei aio tuhlata aikaani tähän.
Pyydän jälleen kerran anteeksi jäseniltä, joiden nimet oli merkitty puhujalistaan, koska olemme ylittäneet varatun ajan. Keskustelu on päättynyt.

Puhemies. -
Toivotan parlamentin puolesta tervetulleeksi viralliselle lehterille saapuneen Tanskan parlamentin Folketingin energiapoliittisen valiokunnan ja sen puheenjohtajan Madsenin.
On hienoa nähdä teidät täällä. Toivon, että koette tapaamisenne ja meidän kanssamme täällä Strasbourgissa viettämänne ajan antoisaksi. Kiitos, että olette tulleet.
Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Maailman talousfoorumista (Davos) ja Maailman sosiaalifoorumista (Porto Alegre).

Lamy
Arvoisa puhemies, esityslistalle merkitty Maailman talousfoorumia ja Maailman sosiaalifoorumia koskeva keskustelu antaa minulle mahdollisuuden esitellä teille tänään joitakin komission näkökantoja näistä äskettäisistä Davosin ja Porto Alegren konferensseista. Puhun siis pikemminkin näkökannoista kuin huomioista, sillä en osallistunut kumpaankaan konferenssiin. Minulla oli sovittuna tapaaminen Brasilian uuden presidentin ja hänen hallituksensa kanssa toisaalla Brasiliassa.
Maailmanlaajuistumisen kahdesta vastakkaisesta näkökohdasta on puhuttu paljon, ja arvatenkin ne tulevat ilmi näissä kahdessa foorumissa. Niillä on kuitenkin paljon myös yhteisiä piirteitä. Ensinnäkin kummankin tarkoituksena on tarjota paikka ajatustenvaihtoa ja vaikuttamista varten, ja molemmat foorumit perustettiin asteittain, jotta niissä voitaisiin vaikuttaa talouden ja politiikan maailmanlaajuiseen kehittymiseen. Kumpikin foorumi on myös juuri sen maailmanlaajuistumisen tuotteita, jota niillä pyritään vahvistamaan, vaikkakin foorumien käsitykset siitä, mitä maailmanlaajuistuminen on ja mitä sen pitäisi olla, eroavat toisistaan. Lisäksi on todettava, etteivät käsitykset maailmanlaajuistumisesta eroa ainoastaan foorumien välillä vaan myös foorumien sisällä.
Komissio katsookin, että olisi virhe arvioida näitä kahta foorumia ainoastaan eroavuuksien, vastakohtaisuuksien ja vastakkainasettelun kannalta. Foorumien keskeisimmillä aiheilla on, mielenkiintoista kyllä, jotain yhteistä. Maailman sosiaalifoorumissa keskusteltiin esimerkiksi maailman demokraattisesta järjestyksestä, antimilitarismista ja rauhan edistämisestä. Davosissa ensimmäisenä keskustelunaiheena oli turvallisuus ja geopolitiikka. Porto Alegressa käydyssä periaatteita, arvoja, ihmisoikeuksia, monimuotoisuutta ja tasa-arvoa koskeneessa keskustelu oli jotain samaa kuin Davosissa käydyssä keskustelussa luottamuksesta ja arvoista. Vaikka asioista siis käytettiinkin eri termejä, näissä konferensseissa käsiteltiin jossain määrin yhteneväisesti maailmaa koettelevia ongelmia. Lisäksi haluan todeta, että tänä vuonna jotkut henkilöt otettiin lämpimästi vastaan molemmilla foorumeilla, etenkin Brasilian uusi presidentti Lula da Silva.
Davosin Maailman talousfoorumi kiinnostaa edelleen selvästi kansainvälistä eliittiä etenkin liiketalouden alalla, mutta foorumista ovat kiinnostuneet myös poliittiset toimijat, media ja nyt myös kansalaisjärjestöt, yliopistot ja uskonnolliset ryhmät. Talousfoorumissa oli osanottajia 2 000, mikä on huomattavasti vähemmän kuin Porto Alegressa, jossa osallistujia oli 100 000. Porto Alegren konferenssin osallistujamäärä oli itse asiassa viisinkertainen edelliseen, vuonna 2001 järjestettyyn sosiaalifoorumiin verrattuna. Poliittisina johtajina meidän on suhtauduttava vakavasti näin laajan kansalaisryhmän mielenilmaukseen. Mielestäni tämä on osoitus siitä, että erittäin monet kansalaiset kaikkialla maailmassa tuntevat olevansa voimattomia maailmanlaajuistumisen edessä. Tällainen liikehdintä on selkeä viesti: kansalaiset yrittävät kertoa meille, etteivät he halua kärsiä maailmanlaajuistumisesta. He haluavat, että prosessille on omat säädöksensä. He haluavat, että prosessia valvotaan, seurataan ja hallitaan. Kansalaiset haluavat, että maailmanlaajuistuminen on hanke, jonka ansiosta koko maailma yhdentyy hajaantumisen sijasta.
Mitä tämä Porto Alegressa ja Davosissa vilkasta keskustelua herättänyt maailmanlaajuistuminen oikeastaan on? Ensiksikin on todettava, ettei maailmanlaajuistuminen ole hanke vaan liike, joka on yhdistelmä teknologisia, taloudellisia ja poliittisia prosesseja, ja sen etenemissuunta alkaa hahmottua yhä selkeämmin. En usko, että maailmanlaajuistumisen taustalla on jokin juoni. Se perustuu logiikkaan, joka on vallalla kaikkialla maailmassa ja jonka nimi on markkinakapitalismi. Epävakaus ja epäoikeudenmukaisuus, jotka tuomittiin sekä Davosissa että Porto Alegressa, ovat esimerkkejä markkinakapitalismin tehokkuuden seurauksista. Maailmanlaajuisen säännöstön puuttuessa ja sisäisten politiikkojen osoittautuessa riittämättömiksi epäoikeudenmukaisuus, epävakaus ja ennustamattomuus lisääntyvät tänä päivänä. Ne puolestaan lisäävät eriarvoisuutta, laajentavat pohjoisten ja eteläisten maiden jakautuneisuutta monin paikoin sekä aiheuttavat jatkuvia uhkia ympäristölle.
Tältä osin komission kanta on selvä. Niille, jotka haluavat meidän valitsevan kasvun ja oikeuden välillä, kannattivatpa he itse kumpaa näkökohtaa tahansa, komissio vastaa, ettei se suostu valitsemaan kasvun ja oikeuden välillä. Kumpikin on välttämätöntä. Markkinoiden maailmanlaajuistuminen on hyväksyttävä, sillä sen myötä saamme käyttöömme valtavan määrän kehitysvoimavaroja. Sille on kuitenkin laadittava maailmanlaajuinen sääntelykehys, jotta voimme varmistaa, että kehitys on nykyistä tasapuolisempaa ja kestävämpää. Tältä kannalta katsottuna marraskuussa 2001 Dohassa käynnistetyt monenväliset neuvottelut Maailman kauppajärjestössä ovat sen kahtalaisen tavoitteen mukaisia, että markkinat on vapautettava ja toisaalta on vapautettava eteläisten maiden säännöt ja siirtyminen markkinoille. Samalla eteläisille maille on taattava vapaampi pääsy pohjoisten maiden markkinoille etuuskohtelun mukaisesti.
Tämä maailmanlaajuinen lainsäädäntö on tavallaan se yhteinen päämäärä, johon Porto Alegressa ja Davosissa pyritään. Sen saavuttaminen on vaikeaa ja tuskallista. Lainsäädännön laatiminen on hidasta vähintäänkin kahdesta syystä. Ensimmäisenä mainittakoon se, että voimakkaat eturyhmät vastustavat sitä, kuten on voitu havaita Genevessä, jossa kiistellään kehitysmaiden oikeudesta saada tärkeitä lääkkeitä. Käsittelemme tuota asiaa vielä myöhemmin. Toiseksi, lainsäädännön laatiminen edellyttää tosiasiassa sitä, että ensisijaiset tavoitteemme ovat yhdenmukaisia esimerkiksi ympäristö- ja terveydenhoitoasioissa, työntekijöiden oikeuksien osalta, julkisten palvelujen asemasta ja kulttuurisesta monimuotoisuudesta. Tiedämme, että toisinaan parlamentissakin käydään hyvin kiivaita keskusteluja näistä asioista. Sen vuoksi onkin helppo ymmärtää, että kansainvälisen sopimuksen laatiminen näiden asioiden perusteella tulee olemaan pitkällinen prosessi. Sitä toteuttavat Kansainvälinen työjärjestö, FAO, Maailman kauppajärjestö sekä lukuisat standardointielimet ympäristön, terveydenhoidon ja kulttuurisen monimuotoisuuden aloilla. Tavoitteena on saada vapaa kauppa vähimmäisvaatimusten mukaiseksi.
Tämän vuoksi meidän on varmistettava, että monenvälisestä järjestelmästä kehitetään, vahvistetaan ja luodaan entistä vankempi, jotta se antaa maille mahdollisuuden mukautua markkinakapitalismiin kukin tavallaan. Tällä tavoin kehitysmaat voisivat soveltaa useissa tapauksissa poikkeavia strategioita muissa maissa vallitsevan tason saavuttamiseksi ja me taloudellisesti kehittyneemmissä maissa voisimme nopeuttaa sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja ympäristönsuojelun toteuttamista. Tämän viestin Eurooppa on saanut tänä vuonna sekä Porto Alegresta että Davosista.

Karas (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Maailman talousfoorumi kokoontui Sveitsissä ja Maailman sosiaalifoorumi Brasiliassa. Olen ihmetellyt, miksi foorumien tapaamiset järjestettiin samanaikaisesti tuhansien kilometrien päässä toisistaan, kun ne olisi voitu yhdistää. Euroopan parlamentin tämänpäiväinen keskustelu ja yhteiskeskustelu on hyvä esimerkki yhdistämisestä, sillä näitä kahta aihetta ei tarvitse pitää välttämättä ristiriitaisina. Jos haluamme käyttää hyväksemme maailmanlaajuistumisen tarjoamat mahdollisuudet ja minimoida siitä aiheutuvat riskit, meidän on oltava valmiita yhtenäistämään mielipiteitämme sen sijaan, että kilpailemme keskenämme.
Tällainen yhdistetty lähestymistapa sopii yhteen poliittisen järjestelmämme mallina olevan ekologisesti vastuullisen markkinatalouden kanssa. Kannatamme markkinoita, mutta markkinat ovat rajalliset yhteiskunnallisen vastuun ja ympäristön kestävän kehityksen osalta. Yhdistetty keskustelu on Lissabonissa ja Barcelonassa muotoiltujen strategioiden mukainen sekä sen periaatteen mukainen, jonka mukaan liiketoiminnasta syntyy työpaikkoja ja kaikki, mistä syntyy työpaikkoja, on yhteiskunnan kannalta kiinnostavaa.
YK:n pääsihteeri Kofi Annan vaati päätöspuheessaan köyhyyden vastaista taistelua. Olemme samaa mieltä siitä, että maailmanlaajuistumisen yhteydessä on taisteltava rajusti köyhyyttä vastaan. Päätöslauselmassa vahvistamme sitoumuksemme YK:n vuosituhannen julistuksessa esitettyihin köyhyyden vastaisen taistelun tavoitteisiin ja pyydämme komissiota esittämään vuosikertomuksen tavoitteisiin liittyvistä maailmanlaajuisista saavutuksista parlamentille sekä yhteisön toimista alalla.
Lähestymme toisiamme. Ajan kuluessa valtioiden rajat, aikavyöhykkeet, välimatkat ja kokoerot hämärtyvät entisestään. Näin ollen tulemme yhä riippuvaisemmiksi toisistamme, ja maailmanlaajuisesti ajatellen olemme yhä enenevässä määrin vastuussa toisistamme. Muiden hätä vaikuttaa myös omaan tilanteeseemme. Maailmanlaajuistuminen etenee, ja nyt on tärkeää, että käytämme hyväksemme sen tarjoamat mahdollisuudet ja minimoimme siitä aiheutuvat vaarat molemmilla pallonpuoliskoilla. Tässä suhteessa Eurooppa tarvitsee enemmän maailmanlaajuista vaikutusvaltaa. Maailma tarvitsee nykyistä reilumman ja oikeudenmukaisemman taloudellisen ja sosiaalisen järjestelmän. Maailman sosiaaliseen ja taloudelliseen järjestelmään liittyvät asiat kuuluvat Euroopan sisäpolitiikan piiriin samalla tavoin kuin yhteisön politiikka on osa kansallista politiikka. Euroopan on oltava vahvempi ja päättäväisempi.
Omaa maanosaamme Eurooppaa voidaan pitää maailmanlaajuistumisen ratkaisun mallina. Meillä on omat läksymme opittavana. Lissabonin strategia on oikea tapa edetä, mutta sen korkealentoisten tavoitteiden sijasta meidän on määriteltävä selvät tavoitteet, joita täydennetään aikatauluilla ja vastuualueiden jaolla. Myös Euroopan on sisällytettävä yhteiset tavoitteensa kaikkiin hallitusohjelmiin ja työohjelmiin. Juuri siksi korostammekin, ettei kaikkia sisämarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia ole vielä käytetty, että työttömyysluvut ovat liian suuret ja että meidän on täällä yhtä paljon kuin muuallakin tehtävä kaikkemme noiden lukujen pienentämiseksi. Pyydämme, että neuvosto vaatii jokaista jäsenvaltiota aloittamaan Ecofin-neuvoston suositusten mukaiset budjetti- ja talousuudistukset. Lissabonin strategia ja sisämarkkinat ovat välttämättömiä välineitä maailmanlaajuistumisen edistämisessä ja pyrkiessämme suoriutumaan kaikista vastuistamme maailmassa.
Obiols i Germà (PSE).
Arvoisa puhemies, Porto Alegren foorumin johtoaatteeseen tai mottoon, jonka mukaan toisenlainen maailma on mahdollinen, olisi liitettävä kysymys, voiko maailman kehittyminen jatkua nykyisten suuntausten mukaisesti rauhanomaisena, jos maailmanlaajuistumisen suuntaa ei muuteta tai uudisteta. Viimeisten kuukausien tapahtumat eivät ainakaan lisää optimismia tässä asiassa.
Kylmän sodan aikana strategisena mantrana oli pelottelu, eli uhkailu molemminpuolisella tuhoamisella, ja nyt pluralististen ja ristiriitaisten olosuhteiden vallitessa vaikuttaa siltä, että on vahvistumassa käsitys, jonka mukaan yhä enenevässä määrin turvattomassa, levottomassa ja vaarallisessa maailmassa ensisijaisena aatteena on oltava ennaltaehkäisy.
Näkemykset tehokkaista torjuntakäytännöistä näyttävät kuitenkin olevan yhä ristiriitaisempia.
Toisaalta näemme tuloksena säännöttömällä markkinakapitalismilla toteutetun ja vahvimman tahon yksipuolisesti johtaman maailmanlaajuistumisen, jossa noudatetaan uutta ajatusta ennaltaehkäisyyn ja pelotteluun perustuvista sotatoimista ja tilapäiskoalitioista.
Toisaalta entistä suuremmat ryhmät ovat ilmaisseet hyvinkin eriäviä ideologisia kantoja, mutta nämäkin ryhmät ovat samaa mieltä siitä, että maailmanlaajuistuneessa maailmassa vastaus etenkin terrorismiuhan edessä on löydyttävä monenvälisestä politiikasta, joka perustuu demokratian sääntöihin, maailmanlaajuisiin uudistuksiin ja rauhaan. Nämä ryhmät ovat ilmoittaneet, että meidän olisi ensisijaisesti poistettava pahuuden ja nöyryytyksen lähteet maailmasta.
Arvoisa puhemies ja hyvät parlamentin jäsenet, yleinen mielipide maailmassa on, että maailmanlaajuistumista on uudistettava. Sen vuoksi tarvitsemme mielestäni realistisen suunnitelman ja laajan yksimielisyyden uudistamisesta sekä konkreettisia ja taloudellisesti toteutettavissa olevia aloitteita.
Euroopan kannalta asia on erityisen kiinnostava. Sen on käytettävä vaikutusvaltaansa maailmassa ja tiedostettava kokonaisvaltaisesti maailmanlaajuinen vastuunsa. Euroopan yhteisön alkuperäinen olemassaolon tarkoitus oli rauhan edistäminen 1900-luvun tuhoisien sotien jälkeen. Viimeisten viidenkymmenen vuoden aikana Euroopan yhteisö on edustanut luultavasti ensimmäistä tehokasta ylikansallista tapaa vastata maailmanlaajuistumisen haasteisiin. Samansuuntaisen kehityksen jatkamiseksi Euroopan on toimittava maailmanlaajuisesti. Euroopalle on luotava kaikista tämänhetkisistä vastoinkäymisistä huolimatta yhtenäisempi ja tehokkaampi ulkopolitiikka, sillä vallitsevat suuntaukset ja maailmanlaajuinen kansalaisyhteiskunta vaativat yhä voimakkaammin Eurooppaa, yhtenäistä Eurooppaa. Emme saa tuottaa heille pettymystä.

Sanders-ten Holte (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, aloitan toteamalla, että olen tyytyväinen, että näiden kahden maailmanlaajuisen foorumin tapaaminen sujui ilman väkivaltaisuuksia. Toisenlaisiakin tapaamisia on nähty. Haluaisin esittää muutamia näkökantoja Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän puolesta.
Ensimmäiseksi haluan mainita, että kehitysmaiden köyhyys jatkuu yhä laajamittaisena ja peräänantamattomana, vaikka kehittyneet maat ovat luvanneet puolittaa köyhyyden vuoteen 2015 mennessä. Hyvin alkanut kehitys tätä tavoitetta kohti on pysähtynyt. Mielestäni tämä on toinen asia, jossa yksityisellä sektorilla on tärkeä rooli. Kyse ei ole siitä, että suuret kansainväliset konsernit siirtävät tuotantonsa aina sellaisiin maihin, joissa palkat ovat alhaiset, jotta tuotantokustannuksia saataisiin pienenemään. Kyse on siitä, että nämä konsernit on saatava tietoisesti luomaan kumppanuuksia paikallisten yritysten ja järjestöjen kanssa. Suuret kansainväliset konsernit voivat auttaa merkittävästi köyhyyden poistamisessa, jos ne sijoittavat paikalliseen kauppaan ja teollisuuteen sekä varmistavat, että työntekijöille tarjotaan hyvä sosiaalijärjestelmä ja että miesten ja naisten palkkataso on tasapuolinen. Yritysten sosiaalinen vastuu (Corporate Social Responsibility) on sekä mainio käsite että äärimmäisen tärkeä asia. Käsitteen omaksumisen on oltava tietenkin täysin vapaaehtoista, ja sen on tapahduttava alhaalta ylöspäin. Niinpä pyydänkin liikeyrityksiä toimimaan sijoituksia tehdessään sosiaalisesti mahdollisimman vastuullisesti. Ihannetilanne olisi, että kansalliset liikeyritykset omaksuisivat käsitteen kaikissa toimintaperiaatteissaan.
Toinen asia, jonka haluan tuoda esille, on koulutuksen merkitys köyhyyden vähentämisessä. Tässäkin asiassa yksityinen sektori voi kantaa kortensa kekoon. Käyttämällä omaa taitotietoaan tarkoituksellisesti hyväksi paikallisen ammatillisen koulutuksen edistämisessä yksityinen sektori voi parantaa ihmisten koulutustasoa. Pitkällä aikavälillä tästä koituu hyötyä myös yksityisen sektorin omalle henkilöstöpolitiikalle. Tämä ei tietenkään tarkoita sitä, että haluaisin vähätellä kehitysmaiden kansallisten hallitusten ja kansainvälisen yhteisön osuutta asiassa. Ihmisoikeuksia on aina vaalittava ja tuettava. Niihin kuuluvat hyvät työolosuhteet sekä demokratia ja hyvä hallintotapa. Näistä kehitysmaiden kansalliset hallitukset ovat itse vastuussa. Niiden on toimittava itse, vaikkakin kehittyneet maat voivat tukea niitä. Myös kansalliset hallitukset voivat edistää hyvinvoinnin leviämistä tasapuolisesti noudattamalla rakentavia toimintaperiaatteita omissa maissaan, joissa ympäristöllä ja sillä, että kaikilla on käytössään välttämättömät mukavuudet, kuten vesi ja maaomaisuus, on todella suuri merkitys.
Toivottavasti järjestetyt foorumit edistävät näiden asioiden huomioimista, sillä silloin meillä on paremmat mahdollisuudet vähentää köyhyyttä. Emme ehkä onnistu vähentämään köyhyyttä 50 prosentilla vuoteen 2015 mennessä, mutta ehkä pääsemme lähelle tuota tavoitetta.

Miranda (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, sain mahdollisuuden osallistua Porto Alegren foorumiin ja voin todellakin vahvistaa, että Maailman sosiaalifoorumi osoittautui lukuisten osanottajien, heidän edustamiensa alueiden moninaisuuden, edustettujen järjestöjen sekä päivän aikana tärkeimmistä asioista käytyjen keskustelujen vilkkauden, laadittujen ehdotusten ja päätelmien ansiosta vertaansa vailla olevaksi sosiaalisten liikkeiden ja yleisesti koko maailman kansalaisyhteiskunnan ilmentymäksi.
Kuten Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri aivan oikein totesi, näiden osatekijöiden ansiosta tapahtumaa voidaan varmuudella kuvata erityisen ratkaisevaksi ja kiistattomaksi virstanpylvääksi etsiessämme ratkaisuja niihin valtaviin haasteisiin, joita ihmiskunta tänä päivänä kohtaa toteuttaessaan esitettyjä suunnitelmia ja luodessaan todellista vaihtoehtoa uusliberalistiselle mallille.
Foorumi järjestettiin jälleen kerran Brasiliassa, mutta tällä kertaa maassa järjestettiin samaan aikaan presidentinvaalit ja presidentti Lula da Silva asetettiin virkaansa. Nämä asiat vaikuttivat luonnollisesti foorumiinkin, koska presidentti oli yksi Maailman sosiaalifoorumin liikkeelle panevista voimista. Tapahtumat symbolisoivat uusia ja entistä myönteisempiä tulevaisuudennäkymiä ja ovat etenkin osoitus uudesta asenteesta, josta heijastuu selkeä irtaantuminen viime aikoina vallinneesta tilasta.
Presidentti Lula da Silvan Porto Alegressa ja myös Davosissa julistama tarve luoda uusi edistyksen ja rauhan maailmanjärjestys oli arvatenkin keskeinen aihe Porto Alegressa ja luultavasti suurin haasteemme tänä päivänä. Näin ollen, kuten Porto Alegressakin tuli selväksi, Yhdistyneille kansakunnille on annettava uutta puhtia ja määriteltävä uusi profiili. Lisäksi on ratkaisevan tärkeää, että muutetaan, uudistetaan ja mukautetaan joitakin nykyiseen maailmanjärjestykseen kuuluvien välineiden, kuten Kansainvälisen valuuttarahaston, Maailmanpankin ja Maailman kauppajärjestön perusmenetelmiä ja periaatteita.
Vaikka Maailman sosiaalifoorumi järjestettiin samaan aikaan kun Yhdysvallat suunnittelevat järjetöntä hyökkäystä Irakiin, se pystyi esittämään selkeästi ja maailmalla laajalti vallitsevan yleisen kannan mukaisesti yksimielisen kielteisen kantansa sotaa kohtaan. Porto Alegren foorumia ei siis hyvällä tahdollakaan voida pitää vain Davosin foorumin kriittisenä vastakohtana. Sosiaalifoorumi on osoittanut kolmessa tapaamisessaan, että sillä on elintärkeä rooli luotaessa todellista vaihtoehtoa Davosin laajalti edustamalle uusliberalistiselle mallille. Davosin malliin liittyy erottamattomasti tämän päivän sosiaalinen epäoikeudenmukaisuus, vääryys, kahtiajako ja kriisit. Juuri tämän vuoksi ja koska Porto Alegren kannatus ja hyväksyntä lisääntyy, Davosin foorumi, joka on todella elitistinen, muuttuu yhä tarpeettomammaksi. Davosin foorumi sotkeutuu edustamansa mallin ristiriitaisuuksiin ja sen tuhoisiin vaikutuksiin.
Yritykset ratkaista kriisit Davosissa jäivät tuloksettomiksi, sillä taustalla olevia syitä ei otettu huomioon tai edes tutkittu. Huomiota kiinnitettiin talouskasvuun, mutta sitä tärkeää näkökohtaa, jonka mukaan kasvun oletettavasti tuoman hyvinvoinnin pitäisi jakautua tasapuolisesti, ei otettu huomioon. Erityisesti laiminlyötiin haitalliset vaikutukset, joita markkinoiden ensisijaisuudesta aiheutuu. Näitä ovat etenkin pohjoisen ja etelän välisen eron syveneminen, köyhyyden lisääntyminen maailmassa ja ympäristön tilan huononeminen. Siksi ei ollutkaan yllätys, että presidentti Lula da Silvan puhe Davosissa herätti keskustelua. Toivottavasti vaikutus on tulevaisuudessa suurempi. Itse asiassa Euroopan unioni voi ja sen täytyykin varmistaa, että näin tapahtuu.

Frassoni (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, tämä oli viimeinen kerta, kun Porto Alegren sosiaalifoorumi ja Maailman talousfoorumi järjestetään samana päivänä. Porto Alegren foorumin järjestämistä hallitsi vilkas vastustus ja protestointi mahdollista Irakin sotaa vastaan, ja Davosin talousfoorumissa maailman tulevaisuutta koskeva keskustelu käytiin hengessä, jota eräs erittäin arvovaltainen kommentoija kuvasi valitettavammaksi kuin koskaan aiemmin. Mielestäni tämän vuoksi on äärimmäisen tärkeää, että Brasilian presidentti Lula da Silvan läsnäolo oli osoitus näiden kahden foorumin välisestä vuoropuhelusta, jossa on tähän asti ollut erittäin suuria puutteita. Presidentti totesi molemmissa foorumeissa, että maailman talousjärjestelmässä on tehtävä samankaltaisia valtavia rakenneuudistuksia kuin joita hän on ryhtynyt toteuttamaan Brasilian talousjärjestelmässä. Presidentti tuomitsi varauksettomasti sen tyhjän periaatteen, että vapaakauppaa on luotava mihin hintaan tahansa, sillä periaatettahan voidaan soveltaa oikeastaan vain köyhiin maihin, koska rikkailla mailla on varaa protektionismiin milloin ja miten ne haluavat.
Etenkin kaikki ne, joiden mielestä unionin rooli kansainvälisellä areenalla pitäisi olla vasallin sijasta demokraattisen maailmanlaajuistumisen edistäjä, ovat varmasti sitä mieltä, että Lula da Silvan valitseminen presidentiksi ja uusi hallitus herättävät toivoa ja valtavia odotuksia. Komission jäsen Lamy, te varmastikin huomasitte tämän, kun olitte Brasiliassa heti Porto Alegren foorumin jälkeisinä päivinä.
Liikkeet vahvistivat Porto Alegressa, että niiden tehtävänä on toimia jonkinlaisena valppaan ja aktiivisen maailmanlaajuisen yleisen mielipiteen puolestapuhujana. Tämä kävi selväksi etenkin niille 700:lle parlamentin jäsenelle, jotka olivat paikalla ja sopivat asialistasta, joka voitaisiin esitellä täällä. Ennen kaikkea on vastustettava aktiivisesti sotaa. Neljä Brasilian parlamentin jäsentä olikin mukana paljon arvostelua osakseen saaneessa valtuuskunnassa, joka lähetettiin Irakiin, ja aloitteet aihetta koskevien parlamenttikeskustelujen aloittamiseksi kaikkialla maailmassa saivat laajan kannatuksen kuten myös 15. helmikuuta järjestettävät mielenosoitukset.
Ryhmäni mielestä Euroopan parlamentin ja Euroopan unionin kannalta on kuitenkin pidettävä erityisen tärkeänä haastetta, jonka Cancúnin konferenssi ja kansainvälisten rahoituslaitosten uudistaminen aiheuttaa. Toisin kuin Irakin asiassa Euroopalla on tässä asiassa jonkin verran vaikutusvaltaa, ja teillä, komission jäsen Lamy, on suuri arvovalta Eurooppaa edustaessanne. Eurooppa voi vaikuttaa asioihin. Teihin kohdistuva pyyntömme on yksinkertainen ja tärkeä: kertokaa avoimesti parlamentille neuvottelujen kulusta ja antakaa mahdollisuus avoimiin keskusteluihin ainakin sellaisissa asioissa, jotka liittyvät perusluonteisiin päätöksiin sijoitusten, maatalouden ja palvelujen vapauttamisen aloilla. Avoimuutta on turha vältellä. Tarvitsemme rohkeutta säilyttääksemme kantamme, jotka toisinaan saattavat tuntua kiusallisilta, mutta niiden avulla voimme osoittaa selvästi sen, ettei Euroopan unioni seuraa sokeasti Yhdysvaltojen viitoittamaa tietä, vaan että unioni suhtautuu vakavasti vastuuseensa, joka sillä on maailmaa kohtaan. Arvoisa komission jäsen, pyydän ettette esimerkiksi peru lääkkeitä ja TRIPS-sopimuksia koskevia sopimuksia, joihin sitouduitte Dohassa.

Della Vedova (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, en aio enää toistaa aikaisempia toteamuksiani maailmanlaajuistumisesta ja niin kutsutusta uusliberalistisesta mallista. Yritän päästä heti itse asiaan. Se, mitä me voimme ja mitä Eurooppa voi tehdä niiden lukuisten ja kieltämättä oikeutettujen pyyntöjen edessä on, että asetumme yhdelle yhtenäiselle rintamalle, joka suhtautuu asiaan avoimesti ja erittäin ymmärtäväisesti, ja että vapauttamme sadat miljoonat ihmiset nälästä ja köyhyydestä tai että ainakin luomme olosuhteet, joissa vapauttaminen on mahdollista. Meidän on taisteltava protektionismin rintamalla, ja taistelu on aloitettava iskulauseilla, joissa toistetaan niitä lukuisia asioita, joita tässäkin keskustelussa on käsitelty. Se, että rikkaat voivat turvautua milloin tahansa protektionismiin, pitää todellakin paikkansa, mutta Dohassa kävi ilmi, että rikkaille maille protektionismi tarkoittaa sosiaali- ja ympäristölausekkeita, keskustelua elintarvikkeiden turvallisuudesta sekä näiden välineiden käyttämistä protektionismin hyväksi. Tästä saimme Dohassa moitteita Indonesialta, Brasilialta ja Intialta.
"Älkää antako meille maitoa. Älkää antako meille maataloustuotteitanne, koska maidon ja vehnän antaminen meille johtaa Perun maanviljelijöiden kannalta epäterveeseen kilpailuun? Tehkää se, mitä pyydätte meiltä: avatkaa markkinanne? Avatkaa markkinanne? kaupankäynti edistää työllisyyttä. Jos emme voi myydä tuotteitamme, työttömien miesten ja naisten määrä kasvaa". Näin Perun presidentti Toledo puhui meille 1,5-2 kuukautta sitten parlamentin virallisessa istunnossa. Meidän on reagoitava. Tässä yhteydessä haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni, kun komission jäsen Lamy on paikalla, ja sanoa, etteivät Euroopan unionin esittelemät menettelyt Dohan kokouksen jälkeen toteutettua maatalouskaupan neuvottelukierrosta varten riitä. Meidän on oltava rohkeampia. Emme saa antaa Yhdysvaltojen jatkuvasti kerätä kunniaa todellisesta maatalousmarkkinoiden vapauttamisesta. Yhdysvallat antoi viime keväänä maataloutta koskevan lakiehdotuksen (farm bill) ja antoi näin valitettavan viestin sisämarkkinoidensa protektionismista ja maataloustuista - kuten se oli tehnyt kaupankin osalta. Sitä vastoin ulkomaankaupan alalla Yhdysvallat teki ehdotuksen, joka oli huomattavasti rohkeampi kuin Euroopan ehdotus. Jos kaikki sanomamme pitää paikkansa ja jos aiomme todellakin kiinnittää kaiken lupaamamme huomion kehitysmaihin, mitä muut eivät tee, Euroopan on mielestäni toimittava huomattavasti rohkeammin.
Tämä on käytännön poliittinen päätös, joka meidän on tehtävä. Samalla meidän on tiedostettava, että joudumme vielä tilille protektionismin vastustamisesta. Kaikkien mielestä nämä eivät ole hyviä periaatteita, ja tekstiiliteollisuuden ja maanviljelijöiden eturyhmät asettuvat vastarintaan. Onko meillä riittävästi rohkeutta tähän?

Wijkman (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä Lamya mielenkiintoisesta keskustelunavauksesta. Ensinnäkin olen sitä mieltä, että niin kauan kuin Irakin kriisi jatkuu, keskusteleminen näistä kahdesta tapaamisesta ja globalisaatiokysymyksestä on vaikeaa. Jos kriisille ei löydetä myönteistä ratkaisua - mieluummin rauhanomaista ratkaisua - uskon, että keskustelumme maailmanlaajuistumisesta ja yritykset myönteisten ratkaisujen löytämiseksi lukuisiin olennaisiin ongelmiin jäävät pitkäksi aikaa vajaiksi.
Tätä keskustelua on käyty vasta noin kymmenen vuoden ajan. Huvikseni etsin tässä eräänä päivänä 1990-luvun alulla tehdystä sanakirjasta sanaa maailmanlaajuistuminen. Sitä ei löytynyt, joten keskustelumme on suhteellisen uusi. Voimme kuitenkin havaita siinä erilaisia vaiheita. Sekä Davosista että Porto Alegresta saatiin mielestäni sellainen viesti, että meillä on nyt edessämme uskomattoman tärkeä ja mielenkiintoinen tehtävä, eli se, että meidän on yritettävä määritellä selkeämmät säännöt ja puitteet elämällemme lähitulevaisuudessa. Tässä ei suinkaan ole kyse siitä, vastustammeko vai kannatammeko markkinataloutta. Pikemminkin on kyse siitä, millaisia sääntöjä ja puitteita koko maailmaan laajalti levinneessä markkinataloudessa sovelletaan.
On täysin selvää, että tällä hetkellä on havaittavissa useita puutteita ja ongelmia. Otan esille joitakin niistä. Ensimmäisenä mainittakoon köyhyys ja köyhimpien maiden tilanne. On vaikea tietää, kuinka moni näistä nykyisistä köyhimmistä maista kykenee selviytymään omillaan taloudessa, josta muodostuu yhä enenevässä määrin tietoon perustuva talous. Kaupankäynti on tietenkin tärkeää. Olen samaa mieltä siitä, että voimme tehdä paljon helpottaaksemme köyhimpien maiden tilannetta etenkin maatalouden ja tekstiiliteollisuuden aloilla. Se on meidän tehtävämme, mutta jos maat eivät voi tarjota markkinoille lähestulkoon mitään muuta kuin raaka-aineita, on vaikea käsittää, kuinka ne kykenevät pitkällä aikavälillä luomaan vakaan pohjan kehitykselleen, jos me emme muuta tapaamme, jolla autamme heitä kehittämään ja lisäämään voimavarojaan. Jo tutkimuksella ja tutkimuslaitoksilla on mahdollisuus vaikuttaa koulutukseen sekä kaupan ja teollisuuden kehittämiseen jne. Nykyisessä kauppajärjestelmässä, jossa useat maat ovat täysin riippuvaisia raaka-aineiden, joiden hinta on kaiken kukkuraksi romahtanut, kaupasta, tilanne alkaa muistuttaa nyrkkeilyottelua, jossa ovat vastakkain raskassarjalainen ja höyhensarjalainen. Mielestäni meidän on muutettava suhtautumistapaamme tällä alalla merkittävästi ja paljon avokätisempään suuntaan voimavarojen osalta.
Toinen asia, jonka haluan ottaa esille, on ympäristöön liittyvä ongelmavyyhti. Jo Rion konferenssissa todettiin, etteivät nykyiset tuotanto- ja kulutustottumukset ole kestäviä maailmassa, jossa kuuden, seitsemän tai kahdeksan miljardin ihmisen elintason pitäisi olla suunnilleen samaa tasoa kuin meillä. Ratkaisuna ei voida tietenkään pitää sitä, että estetään köyhien maiden kehitystä. Ennemminkin ratkaisuksi kelpaa täysin uusien teknologioiden kehittäminen. Arvoisa komission jäsen, pelkäänpä, että emme tue teknologioiden kehittämistä köyhissä maissa läheskään tarpeeksi. Tämä on ala, jolla voisimme tehdä huomattavasti enemmän. Ei ole mitään syytä, miksi kaikkien näiden köyhien maiden olisi energiantuotannon, liikenteen, kemianteollisuuden, maatalouden ja jätehuollon aloilla käytävä läpi täysin samat kehitysvaiheet kuin mekin aikanamme kävimme. Teknologian kehittämiseen on oltava toisenkinlainen keino, mutta se edellyttäisi myös sitä, että teknologian kehittämiseen myönnetään kohdennetumpia tukia.
Nämä ovat vain muutamia ehdotuksia maailmanlaajuistumista, sen puitteita, sääntöjä ja perusedellytyksiä koskevan keskustelun tarkentamiseksi. Lopuksi haluan korostaa, että Euroopan ja valmistelukunnan muokkaaman EU:n on omaksuttava vahva johtajuusasema tässä asiassa, jos haluamme edistää rakentavaa kehitystä.

Désir (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, itse asiassa osa meistä osallistui Porto Alegren konferenssiin. Siellä näimme tuhansien kansalaisten sekä ammattiyhdistysten, kansalaisjärjestöjen ja naisasialiikkeiden jäsenten neuvottelevan, tekevän analyysejä ja ehdotuksia maailmanlaajuistumisen sekä sen sääntöjen ja laitosten muuttamiseksi. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna Porto Alegren kolmas konferenssi ei vaikuta enää ensimmäisen konferenssin tavoin pelkältä Davosin konferenssin vastaiselta mielenilmaukselta. Kyse on kansalaisista, jotka kieltäytyvät pitämästä itsestäänselvyytenä maailmanlaajuistumista, jossa omistaudutaan lisäämään varakkaimpien vaurautta, jättämään köyhimmät paitsioon ja tuhoamaan ympäristöä. He vastustavat maailmanlaajuistumista, jossa talouden ja kaupan etuja puolustetaan vahvoin ja joustamattomin instituutioin ja säännöin, mutta jonka säännöt ja instituutiot ovat voimattomia, kun pitäisi puolustaa sosiaalisia oikeuksia, tukea Kioton pöytäkirjaa tai torjua veroparatiiseja. Protesti on siis hyvinkin oikeutettua myös Euroopan unionin periaatteiden ja arvojen nojalla. Ennen kaikkea se on yritys saada aikaan maailmanlaajuista solidaarisuutta tai vastuuntuntoista maailmanlaajuistumista.
Arvoisa komission jäsen, näin ollen emme mielestäni voi sanoa, että valittavana on joko kasvu tai oikeudenmukaisuus. Tähän teidän on tietenkin helppo vastata, ettei komissio aseta näitä kahta asiaa vastakkain. Uskoakseni kyse on pikemminkin valitsemisesta pelkän voiton kasvun ja oikeudenmukaisuuden välillä. On siis valittava spekulatiivisten kuplien, "Enron-talouden" tai toisaalta lisätyn kasvun uudelleenjaon välillä, jolloin otetaan huomioon sosiaalinen osallisuus. Tarkoitan ihmiskunnan tarpeita palvelevaa taloutta. Valittavana on siis joko kaikkien toimien, luonnonvarojen ja geenien kaupallistaminen tai toisaalta ihanne, että maailman julkishyödykkeet, vesi, terveydenhuolto, lääkkeet, energiavarat, koulutus ja julkiset palvelut olisivat kaikkien ihmisten saatavilla.
Nämä Porto Alegressa ilmaistut huolenaiheet, joihin olisi lisättävä velkojen mitätöinti, kansainvälisten instituutioiden uudistaminen ja rauhanomainen konfliktinratkaisu, ovat periaatteessa niitä asioita, joita Euroopan unioni pyrkii edistämään kansainvälisellä areenalla. Siksi meidän onkin katsottava, että tämä suuntaus tukee meitä pyrkimyksissämme, sillä aivan kuten emme voi muuttaa yhteiskuntaa kansallisella tasolla ilman yhteiskunnallisia voimia, emme myöskään voi muuttaa maailmanlaajuistumisen suuntaa ilman tätä maailmanlaajuista kansalaisyhteiskunnan tukea. Maailmanlaajuinen tuki antaa vahvaa toivoa, koska tuki ei perustu siihen, että ihmiset ajattelevat vain itseään, omaa kansaansa, omaa etnistä ryhmäänsä tai omaa uskontoryhmäänsä vaan päinvastoin uusien maailmanlaajuisten sääntöjen laatimista. Toivomme siis vahvistuu. Meidän on kuitenkin kyettävä ratkaisemaan kysymykset, joita tämä liike esittää Euroopan unionille.
Mainitsen kolme esimerkkiä. Ensiksikin Eurooppa ylpeilee usein sillä, että se myöntää eniten kehitystukea (55 prosenttia koko maailman tuista). Se on totta, mutta samaan aikaan maataloustukemme ajavat perikatoon eteläisten maiden maatalouden ja etenkin pienviljelijöiden harjoittaman maatalouden. Miten aiomme muuttaa tilannetta? Miten aiomme edistää elintarvikkeiden turvallisuutta ja omavaraisuutta? Toiseksi mainittakoon, että Lula da Silvan valtaannousu Brasiliassa on herättänyt suuria toiveita, mutta IMF vaatii, että Lula da Silvan on saatava talousarvion vuosittaiseksi ylijäämäksi 3,75 prosenttia. Miten voimme saada IMF:n höllentämään raudanlujaa otettaan Lula da Silvasta? Me olemme IMF:n jäseniä, ja meillä on enemmän ääniä kuin Yhdysvalloilla. Kolmanneksi julkisten palvelujen osalta voidaan todeta, että IMF:n määräämä yksityistäminen kehitysmaissa on aiheuttanut paljon vastustusta. Nämä maat ovat WTO:n ja GATS-sopimuksen yhteydessä harmissaan siitä, että me Euroopan unionissa vaadimme heitä vapauttamaan vedenjakelun, postipalvelut ja jopa energian. Arvoisa komission jäsen, aiotteko reagoida tähän maailmanlaajuiseen kansalaisyhteiskunnan liikehdintään ja vastata eteläisten maiden toiveisiin muuttamalla Euroopan unionin vaatimuksia siten, että voisimme Cancúnissa todeta Euroopan olevan aidosti niiden kannalla, jotka kannattavat toisenlaista globalisaatiota?

De Clercq (ELDR).
Maailman talousfoorumin ja Maailman sosiaalifoorumin tapaamiset järjestettiin samanaikaisesti, ja se kuvastaa niiden edustamien tulevaisuudennäkymien ristiriitaisuutta. Myös foorumien pitopaikat olivat vertauskuvauksellisia: talousfoorumi kokoontui Davosin hiihtokeskuksessa ja Maailman sosiaalifoorumi Porto Alegressa, keskellä täydelliseen talouskriisiin joutunutta mannerta. Kaikesta huolimatta mielipiteiden ei mielestäni tarvitse olla niin selvästi ristiriitaisia. On kohtuutonta, jos maailmanlaajuistuminen yksinkertaisesti rinnastetaan rajuun valtioiden rajat ylittävään kapitalismiin, josta hyötyvät ainoastaan monikansalliset tahot. Ne, joita kutsuttiin globalisaation vastustajiksi, ovat itsekin ymmärtäneet tämän, ja kutsuvat nyt itseään vaihtoehtoisen globalisaation kannattajiksi. Uskon kuitenkin, että yleinen vapaakauppa on edelleenkin paras keino varmistaa talouskasvu kaikkialla maailmassa, myös köyhimmillä alueilla. Euroopan unioni on paras esimerkki tästä. Euroopan perusteellinen taloudellinen yhdentyminen sisämarkkinoiden avulla ja sisäisten rajojen avaaminen ovat jo tehneet mahdolliseksi sen, että saamme asua alueella, joka on nykyisin yksi maailman vauraimmista alueista. Tämä ainutlaatuinen todellisen globalisaation malli on tarjottava malliksi koko maailmalle. Paluuta ei todellakaan ole. Euroopan unionilla on tärkeä asema tässä keskustelussa. Meidän on yritettävä saada Davosin ja Porto Alegren puhujat samalle kannalle sekä saada heidät vakuuttuneiksi siitä, että maailmankaupan vapauttaminen on oikeudenmukainen tapa parantaa elintasoa ja lisätä vaurautta kaikkialla maailmassa.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluan aivan ensiksi puhua meitä kaikkia koskettavasta asiasta: sodasta ja rauhasta, joista keskusteltiin Davosissa ja Porto Alegressa. Davosissa herätti keskustelua se, miten Irakia vastaan käytävä sota, josta Yhdysvallat ja sen liittolaiset ovat päättäneet, vaikuttaa taloudelliseen tilanteeseen. Porto Alegressa ei kiistetty George Bushin militarististen päätösten tuhoisia vaikutuksia maailmantalouteen, mutta siellä sotaa vastustavissa ja rauhaa puolustavissa ehdotuksissa keskeisen aseman saivat Yhdysvaltojen mahdollisen hyökkäyksen herättämät vakavat poliittiset ja humanitaariset kysymykset.
Olemme tilanteessa, jossa ultraliberaali kapitalismi, joka ilmenee vahvimpien valtioiden ja valtavien monikansallisten yritysten dominoimana globalisaationa, on johtamassa maailman kohti katastrofia. Nyt etenkin Irakin tilanne on vienyt meidät humanitaarisen katastrofin partaalle, ja se voi johtaa tuhansien tai satojentuhansien ihmisten kuolemaan Irakin yhteiskunnan köyhimmissä väestönosissa ja etenkin nuorten keskuudessa. Samalla Yhdysvallat luottaa eurooppalaisten liittolaistensa osallistumiseen ja toimiin.
Arvoisa puhemies, meidän on muistettava, että Yhdysvaltojen ja joidenkin unionin jäsenvaltioiden hallitusten toiminta alkaa vaikuttaa Euroopan kansalaisten enemmistön uskomusten ja toiveiden vastaisesti siltä, että se kyseenalaistaa Euroopan poliittisen yhdentymisen mallin, joka herättää tietoisuuden toisenlaisesta, inhimillisemmästä, tasapuolisemmasta ja solidaarisemmasta globalisaatiosta. Yhdysvallat tahtoo jopa hylätä ajatuksen perustuslaillisesta poliittisesta Euroopasta, jolla on itsenäinen asema maailmassa.
Arvoisa puhemies, toinen asia, jonka haluan ottaa esille, koskee kansainvälistä meriliikennettä, mertemme turvallisuutta ja rannikkoyhteisöjämme. Maailman parlamentaarinen foorumi esitti tämän asian yhtenä "vanhan maailman" koulukuntaan kuuluvien tahojen suurimpana huolenaiheena. Ongelma koskettaa tänä päivänä etenkin Galician aluetta ja Euroopan maita, niin Espanjaa kuin Ranskaakin, ja Euroopan unionin on asetettava ensisijaiseksi tavoitteekseen sen ratkaiseminen. Meri symboloi elämää. Emme voi sallia sitä, että ahne, vastuuton ja korruptoitunut kapitalismi, jota jotkut Euroopan valtiot kannattavat, omistaa ja saastuttaa meren. Siksi toivonkin, että Euroopan valtiot ja parlamentti tekevät tarvittavat päätökset estääkseen meren tuhoutumisen, sillä meri antaa meille elämän ja elättää meidät.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, mistä totuus löytyy? Ei ainakaan Davosin foorumista, joka suhtautuu maailmanlaajuistumiseen kritiikittömästi, pitää talouskasvua keskipisteenä, keskittää huomionsa vaurauden lisäämiseen, tukee Yhdysvaltojen ulkopolitiikkaa sekä toimii yritysten ja valtioiden äänitorvena. Totuus ei löydy myöskään Porto Alegren foorumista, joka tuomitsee globalisaation, on kiinnostunut ainoastaan sosiaali- ja ympäristöpolitiikkojen kehittämisestä, keskittää huomion varallisuuden uudelleenjakomalleihin, on avoimesti Amerikka-vastainen ja toimii kansalaisjärjestöjen ja liittojen äänitorvena.
Davos ei ole mitään ilman Porto Alegrea ja sama pätee myös Porto Alegreen ilman Davosia. Ne täydentävät toisiaan, ja niiden on pyrittävä sovittamaan yhteen näkemyksiään. Tämä yhdistyminen on nyt toteutunut Rio de Janeirossa, Johannesburgissa, Lissabonissa ja Göteborgissa. Globalisaatiosta on kiistatta ollut hyötyä talouden ja teknologian kannalta, mutta se on myös selvästi lisännyt maailman epätasapainoa. Tällaisen globalisaation päättymisen julistaminen tuntuu järjettömältä etenkin siksi, ettei sitä voida pysäyttää. Haasteena onkin globalisaation sääntely kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti.
Siksi mielestäni onkin tärkeää ensinnäkin se, että meillä on kestävä kansainvälinen kehityspolitiikka, jolla määritetään sosiaali-, ympäristö- ja talousalan toiminta, kuten teemme tulevassa kevään huippukokouksessa. Toiseksi meidän on aloitettava niin sanottujen vihreiden arvojen korostaminen maailmantaloudessa. Tänä päivänä vihreä tuottaminen ei ole riittävän kilpailukykyistä ja vihreää kuluttamista pidetään edelleen ylellisyytenä. Meidän on vaikutettava hintoihin, lisäämällä kaikkiin hintoihin tuotteista aiheutuvat ympäristökustannukset. Tämän lisäksi on päästävä eroon ympäristön kannalta kestämättömistä toimintaperiaatteista, poistettava kaupan esteet, tutkittava tuotteiden koko elämänkaari, muutettava kulutus- ja tuotantovaatimuksia, jotta voimme varmistaa, ettei talouskasvu tarkoita voimavarojen heikentymistä. Kolmanneksi kansainvälistä hallintoa on tuettava uudistamalla kansainvälisiä instituutioita, kuten Maailman kauppajärjestöä, Maailmanpankkia ja Bretton Woods -sääntöjä, sekä perustamalla uusia instituutioita, esimerkiksi Maailman ympäristöjärjestön. Uusien instituutioiden suunnittelu on ratkaisevan tärkeää, jos haluamme hyödyntää maailmanlaajuistumisen tarjoamia välineitä kestävän kehityksen edistämisessä.

Soares (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin aluksi onnitella Euroopan parlamenttia siitä, että se on järjestänyt tämän keskustelun Davosin talousfoorumin ja Porto Alegren Maailman sosiaalifoorumin erilaisista tai ehkäpä suorastaan vastakkaisista näkökohdista. Olen osallistunut kumpaankin foorumiin ja tiedän mistä puhun. Noin 20 vuotta sitten toimiessani Portugalin pääministerinä jouduin neuvottelemaan pitkään Davosissa saadakseni Kansainväliseltä valuuttarahastolta lainan. Porto Alegren foorumiin olen osallistunut kahden viimeisen vuoden aikana Euroopan parlamentin jäsenenä.
Kuten on jo todettu, viime tammikuussa järjestetty sosiaalifoorumi oli erityisen merkittävä, sillä siihen osallistui noin 100 000 ihmistä kaikkialta maailmasta. Sen merkittävyyttä lisäsivät 1 500 edustettuna ollutta valtiosta riippumatonta järjestöä ja muuta kansalaisjärjestöä sekä erityisesti siellä pidetyt hienot puheet. Maailman sosiaalifoorumi ei muuten ollut ainoa Porto Alegressa pidetty foorumi. Siellä järjestettiin myös muita foorumeja, joista esimerkkeinä maailman tuomarifoorumi, paikallisviranomaisten foorumi, maailmalaajuinen koulutusalan foorumi, maailman riippumattomien tiedotusvälineiden foorumi ja maailman parlamentaarinen foorumi.
Porto Alegressa pidetyssä Maailman foorumissa tuotiin esiin uusi sosiologinen ilmiö: maailmanlaajuinen kansalaisuus, mikä tarkoittaa sitä, että ihmiset kerääntyvät yhteen ja muodostavat poliittisista puolueista, uskontokunnista tai maallisista suuntauksistaan huolimatta vapaaehtoisesti verkostoja, jotka taistelevat rauhanomaisesti ja järjestäytyneesti oikeuksiensa ja oikeudenmukaisina pitämiensä asioiden puolesta. Tämä on tärkeä yhteiskunnallisen ja osallistuvan aktivismin muoto, jota ylläpidetään erilaisten alueellisten foorumien tapaamisissa kullakin mantereella, sillä seuraava Maailman sosiaalifoorumihan järjestetään Intiassa.
Tänä vuonna Porto Alegressa pidettyyn Maailman sosiaalifoorumiin osallistui ainutlaatuinen henkilö, äskettäin Brasilian tasavallan presidentiksi valittu Luís Inácio "Lula" da Silva. Hän selitti erittäin johdonmukaisessa puheessaan sadoilletuhansille kuuntelijoille, miksi hän oli vastannut myöntävästi kutsuun osallistua Porto Alegren foorumin jälkeen Davosin talousfoorumiin, sillä joidenkin hänen kannattajiensa oli vaikea ymmärtää sitä. Ei sitä kuitenkaan kovin vaikea ollut ymmärtää. Lula selitti poliitikoista, liikemiehistä ja asiantuntijoista koostuvalle Davosin kuulijakunnalle, ja siteeraan häntä: "tämä sota oli erilainen; se oli taistelua nälkää ja köyhyyttä vastaan, taistelua paremman koulutuksen puolesta, taistelua sairauksia ja aidsin kaltaisia epidemioita vastaan. Kyse ei ollut sodasta Irakia vastaan tai sodasta kasvun lisäämiseksi työttömyyden ja köyhyyden kustannuksella". Hänen puheestaan, joka oli sama molemmissa foorumeissa, välittyi kummallista kyllä ja paradoksaalisesti vilpittömyys ja totuudenmukaisuus, ja sen vuoksi se saikin Davosissa voimakkaat suosionosoitukset; paljon voimakkaammat kuin Colin Powellin puhe, jossa Powell puolusti Irakin vastaista sotaa välttämättömänä. Ihmiset toimivat etujaankin puolustaessaan omantuntonsa mukaisesti, ja se vie maailmaa eteenpäin myös näinä rauhattomina aikoina.

Auroi (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, voin ilokseni todeta, että pidätte Porto Alegren ja Davosin foorumeita samanarvoisina. Jäsen Désir ja muutamat muut vihreiden ryhmän jäsenet, jotka järjestimme Porto Alegren parlamentaarisen foorumin, ovat iloisia huomatessaan, että uudenlainen globalisaatio alkaa herättää vastakaikua keskuudessanne.
Mielestäni presidentti Lula toimi todellakin oikein, kun hän esitteli ensin Porto Alegressa kannan, jota hän aikoi puolustaa Davosissa ja jonka mukaan talousjärjestelmää on oikeudenmukaistettava. Tämä demokraattinen, yhteiskuntasuuntautunut ja poliittinen liike on mielestäni oikea: kansalaisyhteiskunnan on voitava sanoa ensin mielipiteensä ja sen jälkeen on maailmantalouden päättäjien vuoro. Markkinakapitalismi ei voi säilyä ensisijaisena politiikan mallina. Vaikka tämä saattaakin tuntua hienostelulta, haluaisin muistuttaa teitä siitä, että demokratia ja politiikka ovat normaalisti tärkeämpiä kuin talousnäkökohdat. Tämän osoittaminen on ratkaisevan tärkeää, sillä siten voisimme välttää ennalta ehkäisevän sodan. Sitä ehdottaa Bushin hallitus, joka nöyristelee pääasiassa monikansallisten yritysten edessä, jotka pitävät öljyä paljon tärkeämpänä kuin ideoita.
Lisäksi nuo samat monikansalliset yritykset haluavat hinnalla millä hyvänsä omia itselleen kestävän kehityksen ja koko ihmiskunnalle yhteisesti kuuluvan omaisuuden, esimerkiksi veden, ilman ja energian. Arvoisa komission jäsen, minusta teidän olisi kuitenkin Cancúnissa autettava meitä tukemaan kantaamme globalisaatiosta. On totta, että meidän pitäisi olla huolissamme tämänhetkisistä GATS-neuvotteluista, sillä ne ovat melkoinen riskitekijä, ja on totta, että eteläisten valtioiden pitäisi tietää, että tuemme heitä asioissa, jotka liittyvät yksilöiden oikeuteen ruokaan, juomaveteen ja puhtaaseen hengitysilmaan.

Korhola (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Davos ja Porto Alegre ovat eri mantereilla, mutta niissä käsiteltiin globaaleja kysymyksiä samansuuntaisesti. Liike-elämän voimavarat ja yrittäjyys yhdistettynä muun kansalaisyhteiskunnan osaamiseen ja legitimiteettiin voivat tarjota kestäviä ratkaisuja globalisaation ongelmiin..
OECD-maissa keskivertolehmä saa joka päivä kaksi euroa valtiontukea, kun yli kaksi miljardia ihmistä elää alle kahdella eurolla päivässä. Yli miljardi ihmistä joutuu tulemaan toimeen alle yhdellä eurolla päivässä. Tuo summa on niin alhainen, ettei se toteuta yhtälöä kansainvälisistä ihmis- ja perusoikeuksista. Oikeutta elämään ei voi erottaa oikeudesta ruokaan, veteen, terveyspalveluihin tai työhön, eikä oikeutta mielipiteeseen voi erottaa sivistyksellisistä perusoikeuksista. Nämä oikeudet puolestaan rakentavat perustan taloudelle: ihmisoikeudet eivät ole ylellisyyttä, johon on varaa vasta talouden kasvaessa, vaan välttämätön ehto, jotta yrityksillä on toimintaedellytyksiä ja vakautta..
Esimerkiksi Venäjällä yritysten toimintaedellytykset eivät voi parantua merkittävästi ilman perusteellisia korjauksia ihmisoikeuksien ja oikeusjärjestyksen toteuttamisessa. Nyt Venäjällä on mahdollista omavaltaisiin, kirjoittamattomiin ja alati muuttuviin säädöksiin vedoten käyttää epämuodollisia ja korruptiota lisääviä ongelmanratkaisukeinoja..
On siis yritysten omakin etu olla mukana ihmis- ja perusoikeuksien toteuttamisessa. Yksi tapa on YK:n Global Compact -hankkeeseen osallistuminen. Tässä pääsihteeri Kofi Annanin neljä vuotta sitten Davosissa esittämässä mallissa yritys sitoutuu yhdeksään yksinkertaiseen perusperiaatteeseen ihmisoikeuksien, työelämän standardien ja ympäristön alalla..
Myös EU:ssa yritysten sosiaalisen vastuun puitteita on edistetty, mutta vapaaehtoisten toimien rinnalla tarvitaan sitovaa lainsäädäntöä. Name and shame -menettelyllä olisi osoitettava ne EU:ssa toimivat yritykset, jotka meillä tai muualla ovat osallistuneet suoraan tai epäsuorasti ihmis- ja perusoikeuksien rikkomiseen. Lisäksi olisi kehitettävä sopivia sanktioita ihmisoikeusrikkomuksiin ja korruptioon EU:n ulkopuolella syyllistyneitä tai osallistuneita yhtiöitä vastaan..
Yritysten vaikutusvalta missä tahansa yhteisössä, alueella ja valtiossa on lopulta suuri: sinä päivänä, kun yritykset todella päättävät taistella korruptiota ja ihmisoikeusrikkomuksia vastaan, globalisaatio saa aivan eri merkityksen ja sisällön kuin mitä sillä tällä hetkellä on.

Zrihen (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kauan väitettiin, että Seattlessa alkanut ja Porto Alegressa ja Firenzessä jatkunut liike oli antiglobalisaation ilmentymä, joka osoittautui tehottomaksi Davosin talousfoorumin edustaman tehokkaaksi väitetyn vapaan maailmantalouden modernismin edessä. Davos, jonka on tarkoitus olla eliitin kokoontumispaikka, vastaan Porto Alegre, jonka on tarkoitus olla yleisen mielipiteen kokoontumispaikka.
Todellisuus on nyt osoittanut tuon teorian vääräksi. Vaikka Davosin foorumi vaikuttaa horjuvan ja olevan puolustuskannalla, Porto Alegressa kokoontuva maailmanlaajuinen yhteiskunnallinen kansalaisten liike on siirtynyt epäröimättä Davosin eliitin toimimattomaan maailmaan, ja sen ehdotusten vahvuus perustuu kansalaisten yhteiskunnalliseen voimaan.
Foorumiin osallistuvat kansalaisjärjestöt ehdottavat ympäristön pilaantumisen vuoksi ympäristönsuojelun kansainvälistämistä ja kestävän kehityksen yleismaailmallistamista. Rajoittamattomasta markkinataloudesta aiheutuu usein riistoa, ja sen vuoksi ammattiyhdistykset ehdottavat yhteiskunnallisten oikeuksien maailmanlaajuistamista ja että ILO:n asettamaa seitsemää perustavanlaatuista työnormia on sovellettava maailmanlaajuisesti. Yksipuolisuuden ja ennaltaehkäisevään sotapolitiikkaan palaamisen vuoksi Maailman sosiaalifoorumi ehdottaa maailmanlaajuista poliittista ja yhteiskunnallista liikettä rauhan puolesta.
Mitä tulee WTO- ja GATS-kauppaneuvottelukierroksiin, sosiaalifoorumi määrittelee yleismaailmalliset julkishyödykkeet ja julistaa ne yhteiseksi maailmanperinnöksi. Näitä ovat vesi, terveys, energia ja kulttuuri, ja ne liitetään siten luovuttamattomien oikeuksien luetteloon. Lisäksi Porto Alegressa ehdotettiin nälkään liittyvän räikeän eriarvoisuuden vuoksi, että vaurauden jakautumista parannettaisiin etenkin mitätöimällä velkoja mutta myös verottamalla pääomansiirtoja kehityksen edistämiseksi.
Yhdysvallat haluaa levittää mielikuvaa Euroopasta, joka ei herätä luottamista, mutta Porto Alegressa keskusteltiin myös toisenlaisesta Euroopasta, jonka puutteista meillä ei ole harhaluuloja, mutta josta useat ovat meille kateellisia, eli Euroopasta, joka on malliesimerkki onnistuneesta yhdentymisestä.
Arvoisa komission jäsen, tässä olivat ehdotukset, jotka esitettiin Porto Alegren sosiaalifoorumissa, joka oli ainoastaan paikka, jossa tavallinen kansan voi ilmaista mielipiteensä. Olen pahoillani. Tärkein kysymys on kuitenkin edelleen se, kuinka Euroopan unioni ja komissio suhtautuvat näihin ehdotuksiin. Voisimmeko yleisesti ottaen uskoa, että nämä toiveet toisenlaisesta, meidän toivomastamme globalisaatiosta, otettaisiin huomioon Euroopan poliittisessa asialistassa?

Vattimo (PSE).
Arvoisa puhemies, se, että olin läsnä Porto Alegressa enkä Davosissa ei ole ainoa syy, miksi katson, että näistä kahdesta tammikuun lopulla pidetystä foorumista ehdottomasti tärkeämpi oli Porto Alegren foorumi. Siellä esitettiin joukko rakentavia ehdotuksia, jotka koskivat maailmanpolitiikkaa ympäristön, rauhan ja sanavapauden kannalta sekä nälän ja tautien torjunnan kannalta. On erityisen tärkeää, että Euroopan parlamentti ottaisi foorumissa esitetyt ehdotukset huomioon tulevassa Cancúnissa pidettävässä Maailman kauppajärjestön kokouksessa. Tiedämme, että siellä on tarkoitus tehdä palveluja koskeva sopimus, mutta emme vielä tiedä, mitä palveluja sopimus koskee ja mihin palveluihin aiotaan soveltaa kansainvälisen vapaakaupan sääntöjä. Foorumissa ja uskoakseni myös parlamentissa ollaan huolestuneita siitä mahdollisuudesta, että vapautettaviksi suunniteltuihin palveluihin lukeutuu tiettyjä elintärkeitä yhteiskunnallisia palveluja, kuten koulutus tai terveydenhuolto, ja joitakin elintärkeitä julkisia hyödykkeitä kuten vesi. Kaikenlainen tällaisten palvelujen alistaminen markkinasäännöille tarkoittaisi Nizzan perusoikeuskirjaan ja muihin virallisiin kansainvälisiin sopimuksiin kirjattujen perusoikeuksien rikkomista. Komission on etukäteen esitettävä parlamentille luettelo ehdotuksista, jotka se aikoo esittää ja hyväksyttää Cancúnissa, jotta parlamentti voi tarkastella sitä ja ilmaista Euroopan kansalaisten kannat näissä äärimmäisen arkaluonteisissa asioissa.
Foorumi myös tunnusti ja otti innolla vastaan mahdollisuuden, että Euroopan unionia alettaisiin käyttää muidenkin ylikansallisten ja alueellisten demokratiaan perustuvien hallintojärjestelmien mallina ennen kaikkea konfliktien estämiseksi ja rauhan palauttamiseksi. Juuri tästä näkökohdasta tarkasteltuna vaikuttaa siltä, ettei ollutkaan sattuma, että Porto Alegren foorumi pidettiin Brasiliassa ja että presidentti Lula da Silva on nyt käyttänyt puheenvuoron. Euroopan unionia voidaan todellakin käyttää mallina samanlaisen poliittisen aloitteen luomiseksi Latinalaisessa Amerikassa, ja lisäksi unionin oma olemassaolo ja riippumaton kansainvälinen rakenne vahvistuu etenkin kun maailman kehitys saa ratkaisevan sysäyksen kohti moninapaisuutta, mikä ei ole vähiten presidentti Lula da Silvan ja Latinalaisen Amerikan ansiota. Tuo moninapaisuus on kuitenkin vaarassa, kun Yhdysvallat ja sen uskollisimmat kannattajat suunnittelevat yksipuolisesti sodan julistamista Irakille.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen käynyt Porto Alegressa, joka on kansalaisten vaihtoehto Davosille ja josta keskustelimme jo aiemmin. Ei ole suotavaa, että järjestetään kaksi vastakkaista foorumia - toinen talousasioita käsittelevä ja toinen yhteiskunnallisia asioita käsittelevä, toinen hallitusten foorumi ja toinen kansalaisten foorumi - joissa peräänkuulutetaan täysin erilaisia poliittisia suuntauksia tulevaisuudelle. Porto Alegressa paikallisviranomaiset, parlamentin jäsenet, ammattiyhdistykset, valtiosta riippumattomat järjestöt, tuomarit ja opettajat esittivät - ehkä idealistisesti - että toisenlainen maailma on mahdollinen, eikä ainoastaan mahdollinen vaan myös välttämätön.
Davosissa monikansallisten yhtiöiden johtajat ja ministerit päättivät, että maailman uuden taloudellisen asialistan tärkeimpiä asioita ovat yhtiöiden todellinen arvo niiden osakkeiden arvon epävakaisuuden kannalta, kauppa kestävän kehityksen olennaisena välineenä ja monikansallisten yhtiöiden toimintaa ohjaavat periaatteet. Toisin sanoen kansalaiset etääntyvät entisestään todellisista valtaapitävistä. Näiden kahden minuutin aikana esitän vain joitakin esimerkkejä: Davosissa mainittiin aids, mutta lääkelaboratorioiden, joiden mainos- ja markkinointikulut ovat kaksinkertaiset tutkimuskuluihin verrattuna, tarvetta tarjota patenttejaan kehitysmaille ei mainittu. Toinen esimerkki: kaupankäyntiä pidetään kehittämisen tärkeänä osatekijänä, mutta markkinoiden avaamisen vastavuoroisuudesta ei puhuta. Rikkaiden maiden sekä Euroopan unionin maatalouspolitiikan protektionismi vaikuttaa kehittymiseen kielteisesti.
Arvoisa komission jäsen, mielestäni Euroopan pitää toimia esimerkkinä erilaisten mielipiteiden lähentämisestä. Davosissa kannatusta saaneeseen talousjärjestykseen on liitettävä se yhteiskunnallinen ja poliittinen järjestys, jota Porto Alegressa vaadittiin. Euroopan parlamentin jäsenten osallistuminen Porto Alegren foorumiin on hyvä merkki, mutta Euroopan unionin on syvennettävä yhteistyötään kansalaisliikkeiden kanssa. Kehotamme yhteisön toimielimiä liittymään veden saatavuutta, maataloutta, elintarvikkeiden turvallisuutta ja julkispalveluja koskeviin maailmanlaajuisiin kampanjoihin. Pyydämme komissiota myös tukemaan nälän ja köyhyyden torjumista edistävän maailmanrahaston perustamista.

Lamy
Arvoisa puhemies, uskon että yhtäläisyydet sekä Davosia että Porto Alegrea koskeneissa parlamentin jäsenten puheissa ovat varmasti tehneet vaikutuksen tämäniltaisen keskustelun osanottajiin. Ensimmäisinä mainittakoon jäsenet Karakas ja Obiols I Germà, jotka molemmat esittivät oikeastaan saman kysymyksen: voidaanko tätä domestikaatiota, tätä kapitalistista hallintoa, johon Eurooppa on pyrkinyt omalla alueellaan yli 200 vuoden ajan, tavoitella maailmanlaajuisesti? Voisiko tämä sosiaalinen markkinatalous, josta te muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta annatte kunnian Euroopalle, soveltua maailmanlaajuiseksi hankkeeksi?
Vastaus voisi mielestäni olla myönteinen. Voimme vastata myönteisesti tietyin edellytyksin. Ensimmäinen edellytys on, että myönnetään taloudellisen, yhteiskunnallisen ja ympäristöllisen kestävän kehityksen voivan olla todellinen yhteinen hanke ja että tämä kestävyys on todellinen perusta vakaudelle ja turvallisuudelle. Jos ensimmäisestä kohdasta ollaan yksimielisiä, toinen edellytys on epäilemättä se, että muodostetaan muiden osapuolten kanssa maailmassa tätä asiaa koskevia liittoumia. Tässä yhteydessä jäsen Zrihenin ja jäsen Désirin mainitsema globaalien julkishyödykkeiden käsite vaikuttaa mielenkiintoiselta. Kolmas edellytys on selvästikin se, että kykenemme tarjoamaan planeetallemme sellaisen hallintojärjestelmän kuin se tarvitsee. Järjestelmän on kiistatta oltava kattavampi kuin nykyinen järjestelmä, joka on sekä puutteellinen että epäsuhtainen. Tässä asiassa olen samaa mieltä siitä, mitä sekä jäsen Miranda että Moreira Da Silva sanoivat.
Näiden kaikkien ehtojen perusteella on selvää, ettei mitään tule tapahtumaan, ellei Euroopasta saada nykyistä vankempaa, yhtenäisempää ja osallistuvampaa. Joka tapauksessa tulkitsisin tällä tavalla jäsen Frassonin lausunnon, ja tässä asiassa komissio on samaa mieltä. Työtä on vielä paljon jäljellä, kuten jäsen Désir totesi Kansainvälistä valuuttarahastoa koskevan ehdotuksen osalta, ja olen hänen kanssaan samaa mieltä, vaikkakin hänen tulkintansa WTO:n tekemästä palvelukaupan yleissopimuksesta on edelleen jossain määrin ongelmallinen. Tästä minun on kuitenkin keskusteltava myös jäsen Auroin ja muutamien muiden kanssa. Työtä on selvästikin vielä paljon jäljellä, ja uskon, että nykyisen geopoliittisen tilanteen tarkastelu, olipa kyse Irakista tai Lähi-idästä, muistuttaa meitä - jos nyt muistutusta tarvitsemme - siitä, että tavoite yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta - joka liittyy erottamattomasti hankkeisiin, joita toivotte Euroopan toteuttavan globalisaation alalla - on vielä kaukana.
Käsittelen nyt joitakin asioita täsmällisemmin. Olen samaa mieltä jäsen Sanders-ten Holten ja jäsen Korholan kanssa siitä, että yritysten sosiaalinen vastuu on tärkeä asia. Siinä missä kansalaiset voivat tehdä aloitteita, joita presidentti Soares kutsui nimellä kansalaisten ja yhteiskunnan mobilisointi, liike-elämässä saattaa syntyä yksityisiä aloitteita globalisaation hallinnan parantamiseksi. Tästä ovat erityisesti todisteena reilu kauppa ja kuluttajien toiminta ympäristöystävällisten pakkausmerkintöjen tai tuotannon parempien sosiaalisten olosuhteiden puolesta. Tiedämme varsin hyvin, ettei näillä aloilla tapahdu mitään, ellei yhteiskunta itse aktivoidu.
Parlamenttien asemasta ja väliintulosta sekä demokraattisesta valvonnasta toteaisin, hyvä jäsen Frassoni, että tiedätte, millainen asema parlamentilla pitäisi komission mielestä olla kaupankäyntiä koskevissa monenvälisissä asioissa. Pyydämme teitä kääntymään valmistelukunnan puoleen, sillä valmistelukunnan on jälleen kerran päätettävä tästä asiasta. Toivokaamme, että valmistelukunta on tässä asiassa ja muissakin asioissa tuotteliaampi kuin edellinen hallitustenvälinen konferenssi.
En aio vatvoa maatalousasioita. Palaamme niihin seuraavan keskustelun yhteydessä.
Hyvä jäsen Wijkman, olette oikeassa teknologisen kuilun suhteen, ja uskon, että komissio on yhtä mieltä siitä, että julkista kehitysapua on useissa tapauksissa suunnattava uudelleen tai tarkistettava.
Komissio on nyt antanut parlamentille ehdotuksensa palveluteollisuudesta. Parlamentin teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta voi käsitellä ehdotuksia toimielinten välisen sopimuksemme ehtojen mukaisesti. Ministerineuvostolle on toimitettu samat ehdotukset. Yleinen keskustelu voi siis alkaa, ja olen siitä iloinen.

Puhemies.
 Lopuksi totean, että olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma WTO:n luvasta geneeristen lääkkeiden käytölle.
Puheenvuoron käyttää jälleen komission jäsen Lamy.

Lamy
Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa meillä on tilaisuus tarkastella sitä, miten kysymys kohtuuhintaisten lääkkeiden saatavuudesta kehitysmaissa etenee Maailman kauppajärjestössä.
Kuten tiedätte, WTO:n jäsenet eivät onnistuneet löytämään vuoden 2002 loppuun asetettuun määräaikaan mennessä ratkaisua sellaisten kehitysmaiden ongelmiin, joilla ei ole kapasiteettia tuottaa lääkkeitä, koska keskustelua tästä nimenomaisesta ongelmasta käytiin Dohassa tehtyjen sopimusten jälkeen.
Euroopan unioni on nähnyt kovasti vaivaa ratkaisun löytämiseksi. Lähestymistapamme - joka on aina ollut näkemyksemme perustana - antaa mahdollisuuden siihen, että geneeristen lääkkeiden kaltaisia kohtuuhintaisia lääkkeitä on niitä tarvitsevien ulottuvilla, mutta myös siihen, että lääkealalla voidaan vastaisuudessakin investoida tutkimustoimintaan.
Toivomme pääsevämme tasapainoiseen ratkaisuun ensinnäkin siksi, että tämä merkittävä ja useita kehitysmaita koskettava, toisinaan kohtalokaskin sosiaalinen ongelma on ratkaistava, ja toiseksi siksi, että tilanne selvästikin varjostaa sitä luottamuksen ilmapiiriä, jota Maailman kauppajärjestössä ehdottomasti tarvittaisiin Dohan neuvottelujen edistämiseksi.
Olemme siis tehneet lujasti töitä löytääksemme sekä oikeudellisesti moitteettoman että kestävän ratkaisun ja kieltäytyneet ratkaisemasta kysymystä siten, että erimielisyyksien ratkaisumenettely keskeytetään, ja hylänneet ehdotukset poikkeuksista suoralta kädeltä. Nähdäksemme kumpikaan näistä menetelmistä ei täytä moitteettomuuden ja kestävyyden edellytyksiä. Näin ollen emme voi hyväksyä nykytilannetta, jossa vaihtoehtoina ovat joko epäonnistuminen tai keskeyttämisen kaltainen puolinainen toimenpide, vaikka se tarjoaakin tilapäisratkaisun.
Unionin kanta pysyy ennallaan. Meidän on löydettävä mahdollisimman pikaisesti monenvälinen, kestävä ja oikeudenmukainen ratkaisu, jonka antama oikeusvarmuus on riittävä kaikkien asianomaisten toimijoiden saamiseksi mukaan.
Tämän vuoksi hyväksyimme 16. joulukuuta esitetyn sopimusluonnoksen kokonaisuudessaan. Meistä se oli kohtuullinen ja tasapuolinen, ja sillä vastattiin Dohassa annettuun toimeksiantoon, ja tämän vuoksi liityimme tukemaan sitä WTO:n jäsenten valtaenemmistön tavoin. 
Kysymys järjestelmän soveltamisesta erityyppisiin terveysongelmiin on edelleen ratkaisematta. Tiedämme, että Yhdysvallat ainoana maana ei voinut yhtyä muiden yksimieliseen kantaan tästä kysymyksestä. Sanon teille julkisesti toisen kerran, että tämä tilanne on äärimmäisen valitettava, ja tästä umpikujasta on päästävä.
Unionille on selvää, että Dohassa annettu toimeksianto on tarkoituksellisesti laaja ja että meidän on noudatettava sitä. Dohan julistuksessa todetaan, että vakavan kansanterveydellisen ongelman sattuessa WTO:n järjestely, jolla tehdään mahdolliseksi geneeristen lääkkeiden tuonti, voidaan ja pitääkin ottaa käyttöön.
Pyrimme siis pidemmälle tähtäävään sopimukseen ottaen huomioon Dohassa asetettujen tavoitteiden laajuuden sekä kaikkien tästä lähin tunnustaman periaatteen, jonka mukaan järjestely kattaisi lähtökohtaisesti aidsin, malarian, tuberkuloosin ja eräät muut luetteloon sisältyvät sairaudet, ja tämän vuoksi olemme ehdottaneet, että mukaan otettaisiin Maailman terveysjärjestö (WHO), jonka asiantuntemus kansanterveyden alalla on kiistaton.
Lähtökohtana meillä tässä on ollut luettelo, jonka suhteen haluaisin tähdentää, ettei se ole sen enempää tyhjentävä kuin rajoittavakaan. Mielestämme järjestelmää ei pitäisi soveltaa ainoastaan tässä luettelossa mainittuihin sairauksiin. Tämän asian on oltava selvä.
Epäillessään sitä, onko jokin toimenpide perusteltu jonkin muun vakavan kansanterveyttä koskevan ongelman ratkaisemiseksi, WTO:n jäsen voisi pyytää Maailman terveysjärjestöltä lääketieteellistä lausuntoa. Tämän mahdollisuuden pitäisi saada Yhdysvallat luopumaan vastahakoisesta suhtautumisestaan siihen, että kehitysmaiden annetaan hyödyntää järjestelmää.
Kyseinen lausunto ei olisi edes sitova. Tässäkin korostaisin, ettei tarkoituksena olisi millään muotoa hyökätä kansanterveyden alaa koskevaa valtioiden itsemääräämisoikeutta vastaan. Me kaikki tiedämme, että ainakin tällä hetkellä WHO:n rooli on yksinomaan neuvoa-antava.
Tavoite, johon pyrimme jättämällä tämän ehdotuksen käsiteltäväksi tammikuun alussa, on saavutettu: keskustelu on saatu jälleen käyntiin. Ehdotuksemme antaa lähtökohdan tälle keskustelulle, ja pyrimme samaan tapaan kuin viime kuukausina vakuuttamaan WTO:n jäsenet kaikin keinoin siitä, että on päästävä kompromissiin, joka on mahdollisimman paljon joulukuun 16. päivänä esitetyn kaltainen. Asioita ei voi jättää sikseen. Liian monet maat joutuvat tuomaan kohtuuhintaisia lääkkeitä. Me tiedämme, että väliaikainen ratkaisu, jonka ansiosta ne voivat tehdä niin nyt, ei ole kestävä, emmekä me halua emmekä myöskään voi tuottaa niille pettymystä tältä osin.

Wijkman (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä Lamya tämän tärkeän ja mutkikkaan asian esittelystä. Vasta runsas viikko sitten parlamentti äänesti ensimmäisessä käsittelyssä suurella enemmistöllä HIV:n, malarian ja tuberkuloosin torjumista kehitysmaissa koskevan uuden asetuksen puolesta. Olimme työskennelleet tämän kysymyksen parissa miltei vuoden ajan. Keskustelussa etualalle nousi selvästi epätasapainoinen taistelu, jota useimmissa köyhissä maissa käydään toisaalta 
Tässä yhteydessä suurena ongelmana on se, että vain pieni osuus koko maailman terveystutkimuksesta kohdistetaan nimenomaan niihin sairauksiin, joista kärsii suuri osa maailman väestöstä. Tähän on syynä tietenkin se, etteivät monetkaan lääkeyhtiöt pidä tämänkaltaista tutkimusta kovinkaan kannattavana. Tämän vuoksi meidän onkin etsittävä innovatiivisia ratkaisuja. Markkinat eivät yksinään pysty ratkaisemaan tätä ongelmaa onnistuneesti. Sen sijaan tarvitaan julkisten avustusjärjestöjen ja elinkeinoelämän yhteistyötä.
Toinen keskusteluissa käsitelty ongelma oli TRIPS-sopimuksen ja WTO:n nykyinen epätasapaino sen osalta, miten erityistilanteissa on mahdollisuuksia käyttää niin sanottuja pakkolisenssejä. Olen luonnollisesti tietoinen neuvotteluista, joissa komission jäsen on ollut mukana. En voi kuin pahoitella sitä, ettei mihinkään tuloksiin ole päästy. Kyseessä on äärimmäisen tärkeä asia. Näistä TRIPS-sopimuksen poikkeussäännöistä kaikkein eniten riippuvaiset maat ovat nyt joutuneet asemaan, jossa niitä syrjitään.
Omasta mielestäni ihanteellista olisi, jos puutteellisesta tuotantokapasiteetista kärsiviä eteläisiä maita kohdeltaisiin täsmälleen Euroopan tai Pohjois-Amerikan maiden tapaan. Komission jäsenen Lamyn tällä hetkellä ajamaan kompromissiin sisältyy luettelo. Mielestäni luettelo vaikuttaa ihan hyvältä, mutta parasta olisi tietenkin, jos mitään luetteloa ei tarvittaisi. Jos nyt kuitenkin ollaan päätymässä kompromissiin, mielestäni tähän mennessä saavuttamanne tulokset ansaitsevat kiitoksen. Olen myös sitä mieltä, että WHO:n ottaminen mukaan on kiehtova ajatus. Uskoakseni voin luvata, että parlamentti tukee teitä varauksetta pyrkiessänne myönteiseen tulokseen, niin että tässäkin asiassa voidaan ryhtyä tekoihin ja ennen kaikkea Dohassa käynnistetty prosessi voi jatkua kaiken kaikkiaan.
Koska saavutettava ratkaisu on toivon mukaan jonkinlainen kompromissi, mielestäni olisi myös varsin järkevää asettaa esimerkiksi parin vuoden määräaika, johon mennessä tätä kompromissia olisi pitänyt arvioida, jotta voimme todella selvittää, toimiiko ratkaisu, ja jollei näin ole, kehittää ja parantaa sitä.
Lopuksi haluaisin todeta, että on erittäin valitettavaa, että olemme päätyneet tälle kannalle. En voi ymmärtää, että tätä kohtaan esitetään todellakin vastalauseita. Ymmärrän kyllä huolen vilpistä ja rinnakkaistuonnista, mutta nämä ovat yleisluonteisia ongelmia, jotka olisi voitava selvittää ja joiden ei pitäisi ajaa maailman köyhien maiden terveydenhuoltotilanteen edelle.

McNally (PSE).
Arvoisa puhemies, tänä iltapäivänä määrittelemme kaksi kysymystä, joista WTO:n seuraavan Cancúnissa järjestettävän neuvottelukierroksen onnistuminen todennäköisesti riippuu. Nämä kysymykset ovat TRIPS-sopimus ja kansanterveys sekä maatalous. Suhtautumisemme näihin kahteen kysymykseen määrää sen, millainen kuva kehitysmaille muodostuu hyvästä uskostamme, hyvästä tahdostamme ja vilpittömyydestämme niitä kohtaan. Kuten tiedämme, sitovaan sopimukseen päästiin Dohan ministerikokouksen julistuksessa, jonka 6 kohdassa korostetaan hankalaa kysymystä niistä WTO:n jäsenistä, joiden lääkealan tuotantokapasiteetti on puutteellinen tai jota ei ole ja joiden saattaa olla vaikeaa hyödyntää TRIPS-sopimuksen mukaista pakkolisensointia tehokkaasti. TRIPS-neuvostoa pyydettiin etsimään nopeasti ratkaisu tähän ongelmaan.
Arvoisa komission jäsen, olemme tyytyväisiä ponnisteluihinne ja siihen tukeen, jota olette saanut esityksen viemiseksi läpi. Uutta luovassa ja tervetulleessa ehdotuksessa te pyydätte Maailman terveysjärjestön apua. Jos aikeesta ei pidetä kiinni, uusilla rajoituksilla loukattaisiin Dohan julistuksen henkeä ja ne olisivat osoitus vilpillisyydestä. Olen varma, että olette toiminut oikein - ja tästä olemme keskustelleet - hylätessänne ratkaisumenettelyn keskeyttämisen ja etenkin poikkeusten soveltamisen. Kumpikaan ratkaisu ei ole sopiva.
Yhdysvaltojen suhtautumista tähän kysymykseen - ja myös joillakin tavoin paljon huolestuttavampaan Irakin kysymykseen - on koko ajan vaikeampi käsittää. Ainoa mahdollinen selitys onkin se, että yhdysvaltalaiset poliitikot kiinnittävät liiaksi huomiota niiden lääkeyritysten taloudellisiin intresseihin, joiden rahoilla he ovat varmistaneet valituksi tulonsa. Yhdysvallat esittää ainoastaan yksipuolista ratkaisua ja suppeaa luetteloa. Tämä ei käy!
Jo kaksi määräaikaa on kulunut umpeen, ja lukkiutumisen vaara on todellinen, jos toimet, joita olemme kanavoineet komission tehtäväksi, eivät johda mihinkään. Esiin tuotuihin huolenaiheisiin, esimerkiksi geneeristen lääkkeiden kulkeutumiseen Euroopan unionin markkinoille, puututaan, ja ministerineuvosto onkin antanut tästä aiheesta asetuksen.
Meidän on oltava tyytyväisiä komission 7. tammikuuta tekemään ehdotukseen. Kyseessä on monenvälinen ratkaisu, jossa pyydetään apua maineikkaalta ja laajaa luottamusta nauttivalta virastolta, Maailman terveysjärjestöltä. Kuten totesitte, ratkaisun on oltava kestävä, oikeudenmukainen ja laillisesti pätevä. Erimielisyyksien tarkastelussa ohjenuoraksi olisi otettava kansanterveyden ensisijaisuus patentteihin nähden. Tuskin voimme liiaksi korostaa sitä, miten tärkeää on löytää ratkaisu tähän kysymykseen. Arvoisa komission jäsen, toivotan teille onnea tehtävässänne.

Clegg (ELDR).
Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa olisi ehkä hyvä vielä kerran mainita, mitä Dohan julistuksessa tarkkaan ottaen sanotaan. "TRIPS-sopimus ei estä eikä sen pidä estää jäseniä toimimasta kansanterveyden suojelemiseksi", ja sopimusta "voidaan ja sitä pitää tulkita ja toimeenpanna niin, että se tukee WTO:n jäsenten oikeutta suojella ihmisten terveyttä ja etenkin edistää lääkkeiden saatavuutta kaikille". Nämä sanat on syytä pitää mielessä ja toistaa ne julkisesti ja saattaa ne etenkin yhdysvaltalaisten tarkkailijoiden pohdittaviksi. He eivät ehkä kuule minua juuri nyt, mutta ehkä voimme toimittaa heille myöhemmin kopion tämän kiehtovan keskustelun perusteella laaditusta pöytäkirjasta.
Yhdysvaltojen kanta ei ole ristiriidassa ainoastaan Dohan julistuksen tarkoituksen vaan suoraan myös sen sanamuodon kanssa. Niiden kehitysmaiden näkökulmasta, jotka odottivat niin paljon Dohan julistukselta ja kehitystä koskevalta Dohan neuvottelukierrokselta, se on isku vasten kasvoja. Se ilmentää vaikuttavalla tavalla sitä, miten kapea-alaiset ja väärät kaupalliset intressit ajavat itse kehitystä koskevan neuvottelukierroksen tärkeämpien tavoitteiden ohi. Tämä on syytä tehdä selväksi, sillä kun huomioon otetaan asiaan liittyvät kaupalliset intressit, on entistäkin vaikeampi ymmärtää, miksi Yhdysvallat yksin estää sopimuksen tällä alalla.
Haluaisin lainata Euroopan lääketeollisuuden yhdistysten liiton (European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations, EFPIA) lehdistötiedotetta, jossa todetaan, että yli 95 prosenttia kaikista WHO:n peruslääkeluetteloon sisältyvistä lääkkeistä on vailla patenttia, ja että tutkimusten mukaan melko harvat Afrikassa käytettävistä aids-lääkkeistä on suojattu patentilla. Toisin sanoen yksistään nämä tilastot osoittavat, että Euroopan tai Yhdysvaltojen lääketeollisuuteen kohdistuva kaupallinen riski on itse asiassa erittäin vähäinen. Se, että yksi Yhdysvaltojen toimiala estää tämän edistyksen, tekee näiden määräaikojen umpeutumisesta entistäkin turhauttavampaa, olkoonkin, että Yhdysvallat suojelee näin omia kauppaetujaan.
Ryhmäni tukee voimakkaasti komission jäsenen Lamyn ja Euroopan komission aloitteita. Yhdymme komission jäsenen kantaan ja ihmettelemme, miten Yhdysvaltojen lääketeollisuus näyttäisi saaneen maansa hallituksen tukemaan sen järjetöntä reaktiota EU:n ehdotukseen. Järkisyihin perustuvan yksipuolisuuden voi juuri ja juuri ymmärtää, mutta yksipuolisuus ilman mitään logiikkaa on anteeksiantamatonta.
Marset Campos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin tuoda esiin ryhmäni tuen komission jäsenen erinomaisille toimille, joiden tavoitteena on päästä tyydyttävään ratkaisuun tässä kiistassa, jonka Yhdysvaltojen Dohassa omaksuma kanta on synnyttänyt. Haluaisin nostaa esiin joitakin epäjohdonmukaisuuksia: lääkärinä ja opettajana olen tietoinen Maailman terveysjärjestön vuosittain julkaisemista monenlaisista raporteista, joissa aina mainitaan kuuluisa niin sanottu Horowitzin noidankehä: sairaus aiheuttaa köyhyyttä ja köyhyys vuorostaan sairautta. Meidän onkin murrettava tämä noidankehä auttamalla näitä maita hävittämään sairaudet - muiden vitsausten muassa - koska sairauksien häviäminen lisää talouden kapasiteettia, ja näin autetaan näitä maita hankkimaan valmiuksia tuotantoon ja omaan elinkeinotoimintaan sekä tuodaan nämä lääkkeet niitä tarvitsevien ulottuville. Puhumme nyt siis velvollisuudestamme, johon liittyy myös painava vastuu.
Kuten aiemmin jo todettiin, on myös valitettavaa, että Yhdysvaltojen omaksuma yksipuolinen kanta vaikuttaa yhteen meneillään olevan uusliberalistisen globalisaation kielteisimpään piirteeseen lisäten eriarvoisuutta sekä rajoittaen ja heikentäen köyhimpien maiden asemaa. Tämän vuoksi meidän on ymmärrettävä, että nimenomaan Euroopan unioni, joka perustuu rauhan, kehityksen ja yhteisvastuun tavoitteluun, voi ottaa käyttöön toimenpiteitä, joilla voidaan varmistaa tämän meneillään olevan uusliberalistisen globalisaation saattaminen takaisin tasapainoon ja jotta - kuten edellisessä keskustelussa todettiin - tähän prosessiin voidaan liittää näkökohtia, jotka nousivat esiin Porto Alegressa pidetyssä Maailman sosiaalifoorumissa
Tämän vuoksi pidämme asianmukaisina Euroopan unionin toimia, joiden tavoitteena on antaa Maailman terveysjärjestölle auktoriteetti osoittaa kunakin ajankohtana tarvittavat terveysalan toimet, ja kannatamme komission jäsenen Lamyn näkemystä.

Rod (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, minua hämmästyttää ja surettaa, että tästä asiasta on jälleen keskusteltava. Marraskuussa 2001 kehitysmaat riemuitsivat Dohan julistuksesta, jossa niille annetaan lupa käyttää pakkolisenssejä kansanterveyteen liittyvistä syistä. Riemua kuitenkin hillitsee eräs näkökohta: maat, joilla ei ole tuotantokapasiteettia, joutuvat valmistuttamaan tarvitsemansa lääkkeet muissa maissa, ja lääkeyhtiö voi valmistaa lääkkeitä vain, jos 51 prosenttia sen tuotannosta on tarkoitettu kotimaan markkinoille.
Tämä Dohan julistuksen 6 kohdasta aiheutuva ongelma olisi pitänyt ratkaista ennen vuoden 2002 loppua. Sitä ei ole ratkaistu vieläkään. Tällä välin Yhdysvaltojen lääkelaboratoriot, jotka ovat Bushin vaalikampanjan tärkeimpiä rahoittajia, ovat ryhtyneet uuteen hyökkäykseen. Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin tekemät ehdotukset, jotka ovat toinen toistaan rajoittavampia, ovat epäonnistuneet. Nyt TRIPS-neuvosto ehdottaa palautettavaksi aiempaa sanamuotoa, jossa annetaan lupa pakkolisensointiin hätätapauksissa. Tämä ratkaisu osoittautui soveltumattomaksi ja johti Dohan julistuksen antamiseen.
Julistuksen 6 kohdan tavoitteena on oltava varmistaa, että maat, joiden tuotantokapasiteetti on olematon, voivat tosiasiallisesti käyttää pakkolisenssejä. Jotkin ehdotukset johtavat kuitenkin päinvastoin syrjintään niiden ensimmäisen luokan maiden, joilla on tuotantokapasiteettia, ja niiden toisen luokan maiden, joilla sitä ei ole, välillä. Nämä toisen luokan maat ovat nimittäin köyhimpiä maita. Ensimmäisen luokan maat voivat käyttää pakkolisenssejä valmistaakseen mitä tahansa lääkkeitä, joilla hoidetaan niiden itsensä havaitsemaa kansaterveysongelmaa, kun taas toisen luokan maiden on pystyttävä näyttämään toteen kansallinen hätätila.
Vaikka lähtökohtaisesti kaikki maat voivat käyttää pakkolisenssejä, käytännössä on kuitenkin niin, että köyhimpien maiden on taisteltava saadakseen tunnustetuksi hätätilansa, saadakseen lisenssinsä ja saadakseen lääkkeensä valmistettua. Tätä ehdotusta ei voida hyväksyä, ja pyydänkin teitä, komission jäsen Lamy, ehdottamaan kehitysmaita tosiasiassa hyödyttävää ratkaisua, jotta terveysnäkökohdat ohittavat voiton tavoittelun, kuten itsekin niin osuvasti totesitte.

Collins (UEN).
Arvoisa puhemies, tämä kysymys on pohjimmiltaan hyvin yksinkertainen. Tällä hetkellä aids-viruksesta kärsii maailmassa 42 miljoonaa ihmistä, vaikka meillä on hallussamme tämänkaltaisten sairauksien voittamiseen tarvittava tekniikka ja hoitokeinot. Kehitysmaiden ihmisillä ei kuitenkaan ole varaa kohtuuttoman hintaisiin lääkkeisiin, joita aidsin, malarian ja tuberkuloosin kaltaisista sairauksista kärsivien hoitoon tarvittaisiin. Jos haluamme toimittaa näitä lääkkeitä niitä tarvitseville, meidän on unohdettava niiden yhtiöiden teollis- ja tekijänoikeudet, jotka ovat suojanneet näiden sairauksien hoitotekniikan patentein. 
Tämä tavoite voidaan saavuttaa pyrkimällä sopimukseen kaikkien WTO:n sopimuspuolten kesken. Keskusteluissa on pohjimmiltaan kyse teollis- ja tekijänoikeuksien ja kansanterveysnäkökohtien välisestä suhteesta. Kipeästi tarvittavien lääkkeiden aiheuttamat kustannukset supistuvat huomattavasti, jos kehitysmaille annetaan mahdollisuus jakaa näitä paljon tarvittuja lääkkeitä kansalaisilleen niiden omien lisenssien mukaisesti.
Me kaikki muistamme paljon julkisuutta saaneen oikeustapauksen, jossa 40 lääkeyhtiötä nosti tästä aiheesta kanteen Etelä-Afrikan hallitusta vastaan. Meillä on moraalinen velvollisuus tukea toimia, joiden tavoitteena on löytää keinot tarjota kiireesti tarvittavia lääkkeitä kehitysmaiden ihmisille.
Tämä tehtävä kuuluu Maailman kauppajärjestölle, mutta valitettavasti edistys on aivan liian hidasta. Viime marraskuussa Australiassa pidetyssä WTO:n ministerikokouksessa Euroopan unioni esitteli kompromissiehdotuksen, jolla pyrittiin löytämään ratkaisu tähän tärkeään ongelmaan. Nyt vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei Yhdysvaltojen hallitus ole tyytyväinen kompromissiehdotuksen ehtoihin. Se katsoo, että Euroopan unionin ehdotukseen kuuluu liian monia sairauksia. Yhdysvallat siis puhuu liian monista sairauksista samalla, kun ihmisiä kuolee aidsiin, malariaan ja tuberkuloosiin. Yksistään tänä vuonna aidsiin kuolee yli kolme miljoonaa ihmistä. Tästä sairaudesta kärsiville on jo olemassa sopivat hoitokeinot. Teollis- ja tekijänoikeudet on asetettava syrjään, jotta voimme lievittää miljoonien ihmisten kärsimyksiä. Jos tähän kysymykseen ei löydetä kiireesti ratkaisua, nämä ihmiset kuolevat turhan tähden.
Haluaisin vielä mainita eräästä toisesta asiasta, joka kuitenkin liittyy edellisiin näkökohtiin. Olen pyytänyt kansainvälisen yhteisön jäseniä moneen kertaan lisäämään aidsin leviämisen torjuntaan tarkoitettuja määrärahoja. Aidsista pahoin kärsivien kehitysmaiden hyväksi olisikin perustettava velkahelpotusohjelmia.

Grossetête (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tämä keskustelu tuo mieleeni rauhan ja yhteisvastuun periaatteet, joiden varaan Euroopan unioni perustettiin. Yhteisvastuun periaatteen piiriin kuuluvat unionin lisäksi myös kehitysmaiden kansalaiset.
Euroopan unioni piti tämän periaatteen mielessään, kun se Yhdysvaltojen jarrutuksesta huolimatta teki aloitteen, jotta heikommassa asemassa oleville yhteiskunnille annettaisiin lupa tuoda maahan ja käyttää geneerisiä ja kohtuuhintaisia lääkkeitä. Olen toiminut Euroopan parlamentin esittelijänä lääkkeisiin liittyvien direktiivien yhteydessä, ja tässä ominaisuudessa olen työskennellyt myös niiden direktiivien parissa, joissa käsitellään lääkkeiden markkinoille saattamista koskevia lupamenettelyjä Euroopan unionissa. Olen näin ollen hyvin selvillä tähän aiheeseen liittyvistä kysymyksistä. Ymmärrän, että on tärkeää päästä tyydyttävään tasapainoon tutkimuksen ja geneeristen lääkkeiden, tietosuojan ja lääkkeiden hinnan sekä innovaatiotoiminnan ja luvanvaraisen kopioinnin välillä.
En tahdo kuitenkaan puuttua uudelleen näihin asioihin nyt enkä paneutua joidenkin maiden esiin nostamaan kysymykseen siitä, olisiko oikeus terveyteen tärkeämpi asia kuin oikeus patenttiin. Joissakin olosuhteissa tämä kysymys voidaan ratkaista melko helposti. Onko meillä oikeus antaa ihmisten riutua? Onko meillä oikeus antaa ihmisten kuolla, vaikka heitä voitaisiin hoitaa? Tämä voidaan rinnastaa siihen, ettei vaarassa olevaa auteta. Kun tavoitteena on varmistaa yhtäläinen lääkkeiden ja näin ollen myös terveydenhuoltopalvelujen saanti kaikille, kehottaisin Euroopan unionia tukemaan tällaisia lupia koko vaikutusvallallaan. Samaan aikaan unionin olisi kuitenkin varmistettava, että suunnitellaan erityinen toimintakehys ja että prosessi on täysin avoin. Mielestäni olisi hyödyllistä, että Maailman terveysjärjestö toimisi tässä yhteydessä sovittelevana tahona, ja tämän perustelemiseksi haluaisin esittää kolme näkökohtaa.
Ensinnäkin olisi toteutettava tehokkaita toimenpiteitä, joilla estettäisiin kehitysmaille tarkoitettujen geneeristen lääkkeiden rinnakkaistuonti Euroopan unioniin. Jos tällaisia valvontatoimia ei oteta käyttöön, ihmiset, joita me haluamme auttaa, eivät saa heille tarkoitettuja lääkkeitä. Lisäksi tällainen rinnakkaistuonti heikentäisi Euroopan unioniin kehitettävää laadukasta terveydenhuoltojärjestelmää. Asianomaisten viranomaisten olisi laadittava pysyvä kehitysmaille tarkoitettujen geneeristen lääkkeiden rekisteri tällaisten valvontatoimien tehokkuuden varmistamiseksi. Toivoakseni tätä luetteloa täydennetään sitä mukaa kuin uusia sairauksia ilmenee, jotta tuotejakelu- ja laadunvalvontajärjestelmiä voidaan tehostaa. Näiden lääkkeiden laatunäkökohdista sanoisin, että me tiedämme, etteivät kyseessä ole mitkään heikkolaatuiset tuotteet. Tiedämme, että ne ovat päinvastoin aivan yhtä tehokkaita kuin muutkin lääkkeet. Tällaisten tuotteiden asettaminen saataville olisi kuitenkin vain yksi näkökohta näiden sairauksien hoidossa ja kurissa pidettävien epidemioiden torjunnassa.
Arvoisa komission jäsen, lopuksi toteaisin, että tuotteiden saatavuuden ohella itse asiassa aivan yhtä tärkeää on tarjota paikallistason infrastruktuuria, valvontalaboratorioita ja alan asiantuntijoille suunnattua koulutusta. Kaikista näistä syistä WHO:n olisi mielestäni omaksuttava olennainen varmistava rooli prosessissa, jonka tavoitteena on taata lääkkeiden saatavuus kaikille.

Van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, noudattaen sitä monenvälistä henkeä, jonka maailmanlaajuinen yhteisvastuu ja syyskuun 11. päivän tapahtumien synnyttämä terrorisminvastaisen liittouma ovat luoneet, me Euroopassa olemme komission jäsenen Lamyn johtajuuden innoittamina lähteneet rakentamaan siltoja voittaaksemme Yhdysvallat puolellemme ja taataksemme kehitystä koskevan Dohan neuvottelukierroksen onnistumisen.
Loppujen lopuksi ratkaisevaksi tekijäksi osoittautui kohtuuhintaisten lääkkeiden saatavuus kehitysmaissa ilman patenttimaksuja joko niiden oman tuotannon tai tuonnin avulla. Lopulta poliittinen läpimurto saavutettiin. Kaikilla kehitysmailla on nyt mahdollisuus määritellä, milloin niitä kohtaa vakava terveyskriisi tai -ongelma, eikä mikään, ei edes TRIPS-sopimus, estä niitä ostamasta eikä tuottamasta kohtuuhintaisia lääkkeitä. Järjestelmää sovelletaan kaikkiin kehitysmaihin ja kaikkiin lääkkeisiin. Rajoituksia ei ole, eikä minkäänlaista ulkopuolista ennakkohyväksyntää tarvita.
Tämä ratkaisu oli tarkoitus viimeistellä laillisesti lopullisella tekstillä. Se oli määrä saada valmiiksi joulukuuhun 2002 mennessä, mutta tässä epäonnistuttiin, koska Yhdysvallat ei nähdäkseni enää kannattanut monenvälistä näkemystä. Uskoakseni presidentti Bush polki sopimuksen lokaan maansa lääkeyhtiöiden etujen tähden. Arvoisa komission jäsen Lamy, te olette aina kertonut neuvottelevanne koko Euroopan puolesta ja hyväksyvänne Euroopan parlamentille kuuluvat demokraattisen valvonnan ja yhteispäätösmenettelyn oikeudet.
Tämä on siis tärkeä näkökohta Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmälle ja - kollegojeni sanojen perusteella - myös monille muille ryhmille. Haluaisimme sanoa, että annamme teille täyden tukemme, mutta emme enää halua antaa periksi Yhdysvaltojen painostukselle. Mittamme on täysi. Emme tahdo rajoituksia maille, emme lääketyypeille emmekä myöskään ulkopuolisen viranomaisen antamaa ennakkohyväksyntää. WHO:n kuuleminen on tietenkin vähän eri asia. Sen sijaan kannatamme tiukkoja toimenpiteitä Euroopan omien markkinoiden suojaamiseksi polkumyynniltä.
Koska yli 90 prosenttia maailman aids-potilaista on kehitysmaissa, haluamme Euroopan päättävän yksiselitteisesti, kummalla puolella se on, ja pitäytyvän tiukasti ratkaisuun, joka on sopusoinnussa Dohan poliittisen sopimuksen kanssa.
Kehotamme muita tämän parlamentin ryhmiä äänestämään tämän mukaisesti. Koko maailman aids-, malaria- ja tuberkuloosipotilaiden edut on asetettava etusijalle kaupan sijasta. Hätä ei lue lakia. TRIPS-sopimus ei saa olla rajoittava tekijä. PSE-ryhmän tavoin olemme vakuuttuneita siitä, että jos tässä kohdin epäonnistutaan, Dohan kokous menee myttyyn ja Cancúnin kokous on epäonnistunut jo ennen kuin se on edes käynnistynytkään. Mitään kehitystä koskevaa neuvottelukierrosta ei sitten tulekaan! Ja tätä maailma viimeiseksi tarvitsee tämänhetkisessä erittäin vakavassa kriisissä.
Tämän vuoksi olemme omaksuneet tämän selkeän kannan. Kuultuani Wijkmania, Cleggiä, McNallya ja monia muita kollegoitani olen sitä mieltä, että parlamentti on valmis tekemään selkeän ratkaisun ja antamaan komission jäsenelle Lamylle - jolla on täysi tukemme, minkä hän on ymmärtänyt - laajat toimivaltuudet.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Dohassa sovitut järjestelyt ovat ratkaisevia, jotta etenkin köyhyyteen liittyviin sairauksiin tarkoitettujen lääkkeiden saatavuutta kehitysmaissa voidaan parantaa. Ryhmäni on sitä mieltä, että komission jäsen Lamy on tehnyt erinomaisia aloitteita parantaakseen terveydenhuollon saatavuutta myös köyhimmissä maissa ja erityisesti niissä maissa, joilla ei ole omaa tuotantokapasiteettia.
Vaikka olenkin samaa mieltä kaikesta, mitä täällä on sanottu, haluaisin kritisoida yhtä näkökohtaa. Lääkkeiden saatavuus ei ole kiinni yksinomaan rahasta. Asiaan liittyy kaksi muutakin näkökohtaa, jotka haluaisin nostaa esiin.
Toinen on asianomaisten maiden infrastruktuuri, ja tarkoitan tässä tapauksessa jakelua ja sitä, keiden ulottuville nämä lääkkeet kehitysmaissa asetetaan. Jakelu edellyttää välttämättä infrastruktuuria, mutta joissakin köyhissä maissa sitä ei ole laisinkaan. Tätäkin vakavampaa on, etteivät kyseisten maiden hallitukset pidä hoitoa ensisijaisena tavoitteena. Esimerkiksi lääkehoitoa saavan aids-potilaan on otettava lääkkeensä kolmesti päivittäin. Tämä tarkoittaa sitä, että kuuria on noudatettava tarkasti, ja että jakelukanavia tarvitaan sen varmistamiseksi, että potilaat saavat aina lääkkeensä. Jos näin ei tapahdu, lääkkeellä on sairautta pahemmat vaikutukset, koska ajan mittaan ihmiset tulevat vastustuskykyisiksi näille sairauksille, jolloin ne ennen pitkää löytävät tiensä myös länsimaihin. Sitten on kehitettävä uusia lääkkeitä. Tämä on ensimmäinen näkökohta.
Toiseksi haluaisin todeta, että nämä hallitukset ovat usein korruptoituneita. Näissä tapauksissa käy ilmi, että ainoat saatavilla olevat lääkkeet ovat sellaisia, jotka me olemme vieneet näihin maihin alhaisin tullitariffein, taikka sellaisia, joita voidaan tuottaa näissä maissa ilman patenttia, ja siinäkin tapauksessa ne ovat ainoastaan varakkaan väestön eivätkä niiden köyhimpien väestöryhmien ulottuvilla, joille olimme lääkkeet tarkoittaneet. Mikä pahinta, toisinaan nämä lääkkeet tuodaan tai jälleentuodaan takaisin länsimaihin.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa komission jäsen, jäsen Plooij-van Gorsel kuvailee kehitysmaita kovin kielteiseen sävyyn. Onneksi asiat tällä hetkellä etenevät, vaikka sairaudet etenevätkin nopeammin. Juuri tämä kilpajuoksu aidsia, tuberkuloosia ja malariaa vastaan meidän on voitettava. Perusterveydenhuoltojärjestelmiä pyritään perustamaan monissa maissa, joissa tällaisia ei itse asiassa ole koskaan ollutkaan, ja tässä yhteydessä Euroopan unionin toiminnassa ei saa olla puutteita. Kerran oli aika, jolloin ennaltaehkäisystä - joka rehellisyyden nimissä ei ole vielä nykyäänkään täydellistä - huolimatta sairastuneiden ihmisten hoito oli täysin saavuttamaton ihanne. Nyt on kuitenkin ensi kertaa toiveita siitä, että ihmiset - jopa HIV-positiiviset - voivat itse asiassa parantaa elämäänsä ja sen laatua, jos lääkkeiden saanti turvataan. Arvoisa komission jäsen, tämän vuoksi on äärimmäisen tärkeää, että te onnistutte tehtävässänne. Kaikki täällä Euroopan parlamentissa tukevat teitä sen varmistamisessa, että sairaudet voidaan voittaa jopa sellaisissa maissa, joilla ei ole resursseja tehdä sitä itse. Dohan kokouksen epäonnistuminen ei kuitenkaan lupaa hyvää. Toivon, että voisitte kertoa meille, että voimme palata omiin ehdotuksiimme, mutta olen myös valmis harkitsemaan kompromissianne, koska se on nähdäkseni järkevä, vaikkakin turhan holhoava. Pidän kompromissia kuitenkin vähimpänä, mitä voimme vaatia, ja toivon, että saisitte läpi edes sen.

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, en aio solvata Yhdysvaltoja, koska lääkkeiden kansainväliset kauppasäännöt ovat kaiken kaikkiaan yksi sekasotku. Valitettavasti kävi niin, että kun lääkeyhtiöt - vaikka niillä olikin mitä parhaimmat aikeet lievittää kärsimyksiä - antoivat luvan tuotteidensa sekä teollis- ja tekijänoikeuksiensa puolittaiseen luovutukseen sillä varjolla, että näin ne asetetaan kehitysmaiden saataville kohtuulliseen hintaan, erilaisia hankaluuksia syntyi väistämättä.
Näitä olivat kansanterveyttä suojelevan ja näin ollen TRIPS-sopimuksen mukaisten pakkolisensointivaatimusten soveltamisalaan kuuluvan toimenpiteen määritelmä. Aluksi luetteloon sisällytettiin HIV/aidsin, malarian ja tuberkuloosin kaltaiset tartuntataudit, mutta nyt suunnitellaan luettelon laajentamista, jos WHO pitää tätä sopivana. Näiden maiden kehitystason noustessa niissä alkaa esiintyä endeemisesti useampia länsimaiden sairauksia, ja luokkien uudet laajennukset tulevat harkittaviksi.
Maahanmuuttajien tullessa Eurooppaan myös kolmen edellä mainitun kaltaiset sairaudet yleistyvät. Tämä luo näille lääkkeille markkinat ja kohdistaa heikoimmin kehittyneiden maiden häikäilemättömiin välittäjiin valtaisat markkinaperusteiset paineet ryhtyä lääkkeiden rinnakkaiseen jälleentuontiin, kun näissä maissa näitä lääkkeitä voidaan tuottaa edullisesti geneerisinä lääkkeinä. Tämä vie voittoja laillisesti toimivilta lääkeyhtiöiltä.
Näyttää myös siltä, että poikkeuksilla syrjitään pieniä maita, joilla ei ole kapasiteettia valmistaa tarvittavia elintärkeitä lääkkeitä pakkolisenssein. Miten paljon yksinkertaisempaa olisikaan ollut, jos olisimme puolustaneet päättäväisemmin lääkeyhtiöiden oikeuksia säilyttää patenttisuojansa kaikkialla maailmassa ja sitten neuvotelleet joistakin eriytetyistä hinnoista ottaen huomioon markkinoiden todellisen sietokyvyn ja samalla vaatineet, että lääkkeiden aiheuttamia kustannuksia kevennetään laajamittaisesti tukipaketein pikemminkin kuin ryöstämällä suurten lääkeyhtiöiden osakkaiden pääomaa. Jos lääkeyhtiöiden voitot vähenevät, kotimaani Yhdistynyt kuningaskunta kärsii kohtuuttomasti, koska tässä maassa lääkeala on merkittävä työnantaja ja vientitulojen lähde, ja monet kotimaani eläkerahastoista ovat tehneet tälle alalle mittavia sijoituksia. Loppujen lopuksi on niin, että vaikka lääkkeet annettaisiin ilmaiseksikin, monillakaan kehitysmailla ei ole hoidon antamiseen tarvittavaa infrastruktuuria. Lisäksi lääkeyhtiöt tarvitsevat välttämättä voittojaan rahoittaakseen tulevaisuudessa jopa sellaisten harvinaislääkkeiden innovatiivista tutkimusta ja tuotekehittelyä, joilla hoidetaan länsimaissa vähän kiinnostusta herättäviä harvinaisia trooppisia sairauksia. Ainakin vaadin kolmen vuoden välein laadittavaa arviointia siitä, miten tämä TRIPS-sopimus käytännössä toimii.

Kinnock, Glenys (PSE).
Arvoisa puhemies, kuten komission jäsen totesi, murheellista tässä on umpikuja, johon on jouduttu niiden muutosten kanssa, jotka yhä saattaisivat viedä meidät Dohassa määriteltyihin tavoitteisiin ja joiden avulla maat, joilla on tuotantokapasiteettia, voisivat viedä kohtuuhintaisia geneerisiä lääkkeitä niitä tarvitseviin maihin, kuten muut ovat todenneet.
Tosiasia on, etteivät kehitysmaat hyväksy sitä, että Yhdysvallat vaatii rajoittamaan tuonnin vain muutamien tartuntatautien lääkkeisiin. Pelkään myös, että vaikka Yhdysvallat luopuisikin vastustuksestaan, uudistuksiin liitetään raskasta byrokratiaa ja niissä täydennetään TRIPS-sopimuksen määräyksiä.
Meidän olisi nyt harkittava uutta alkua, joka todennäköisesti johtaisi käyttökelpoiseen ratkaisuun, mutta minun on valitettavasti myönnettävä, että näin tuskin käy. Vaarana on, että koko kysymys saattaa jäädä avoimeksi Cancúnin kokoukseen asti. Jos näin käy, TRIPS-sopimusta koskevia kysymyksiä voidaan jälleen kerran käyttää pelinappuloina neuvoteltaessa maataloudesta, palveluista ja uusista kysymyksistä. Arvoisa komission jäsen, pidättekö te tätä todennäköisenä? Olisi toki katastrofaalista, jos kehitysmaiden odotettaisiin tekevän vaihtokauppoja ainoalla alalla, jonka osalta ne saavuttivat Dohan kokouksessa todellisen voiton.
Kehitystä koskevan neuvottelukierroksen tarkoitus ja todellisuus joutuu tosiaan kyseenalaiseen valoon, jos kehitysmaille syntyy selkeä mielikuva siitä - kuten nyt on syntynyt, kuten jäsen McNally totesi - että kaupalliset intressit asetetaan kansanterveyden edelle. Tämä ei ollut Dohan kokouksen tarkoitus.
Arvoisa komission jäsen, kuten muut jäsenet ovat todenneet, te ymmärrätte, että tässä on kyseessä oikeudenmukaisuus ja tasa-arvo, ja että kehitystä koskevasta neuvottelukierroksesta tulee kokonaisuudessaan huiputusta, jos syntyy sellainen kuva, että teollisuusmaat luopuvat kannasta, josta Dohassa niin menestyksekkäästi onnistuttiin sopimaan.

Désir (PSE).
Arvoisa puhemies, kun Yhdysvaltoja äskettäin uhkasi pernarutto, viranomaiset tarvitsivat sairauden hoitoon asianmukaisia ja kohtuuhintaisia lääkkeitä. Tämän vuoksi ne ottivat tehtäväkseen velvoittaa kyseiset lääketehtaat tuottamaan lääkkeitä halvemmalla. Jos yhtiöt eivät olisi suostuneet tähän, Yhdysvaltojen viranomaiset olisivat turvautuneet pakkolisensseihin. Muistuttaisin teitä siitä, että tuolloin kukaan ei vaatinut Yhdysvaltoja varmistamaan ensin Maailman terveysjärjestöltä, onko pernarutto tässä tapauksessa hyväksyttäviksi katsottavien sairauksien luettelossa. Yhdysvaltoja ei velvoitettu neuvottelemaan tällaisen geneerisen lääkkeen mahdollisen tuotannon edellytyksistä. Miksi nyt sitten joiltakin kehitysmailta vaaditaan samaa?
Siirryn nyt käsittelemään toista näkökohtaa. Nähdäkseni jäsen Clegg teki oikein lainatessaan Dohan julistusta. Mielestäni kollegani olivat oikeassa muistuttaessaan meitä siitä, että julistuksessa esitettiin sitoumus, ja että tätä sitoumusta pitäisi noudattaa. Sen mukaisesti teollis- ja tekijänoikeuksia koskevia sopimuksia ei saa millään tavoin tulkita niin, että estetään kehitysmaita ja WTO:n jäseniä vastaamasta niiden kansanterveyttä koskeviin tarpeisiin siitä riippumatta, onko näillä mailla kapasiteettia tuottaa lääkkeitä vai ei. Näiden maiden pitäisi näin ollen antaa päättää itse tästä asiasta. Niiden maiden, joilla on kapasiteettia tuottaa lääkkeitä, olisi voitava päättää niistä olosuhteista, joissa niiden saattaa olla tarpeen turvautua pakkolisensseihin. Niiden maiden, joilla ei ole kapasiteettia tuottaa lääkkeitä, olisi voitava päättää niistä olosuhteista, joissa niiden saattaa olla tarpeen turvautua rinnakkaistuontiin. Tämä tuonti olisi kuitenkin laillista, koska siitä päättäisi valtio. Jäsenet Rod ja Wijkman ovat niin muodoin Van den Bergin tavoin oikeassa todetessaan, että asettaisimme köyhimmille maille ehtoja, jotka eivät koskisi teollisuusmaita eivätkä sellaisia kehitysmaita, joilla on kapasiteettia tuottaa lääkkeitä.
Edessämme on nähdäkseni nyt vaikea tehtävä: ongelmaan on löydettävä yksinkertainen ja tehokas ratkaisu, joka ei saa johtaa pitkällisiin ja kalliisiin neuvotteluihin ja menettelyihin, koska tällä aikaa miljoonat sairaat ihmiset kuolevat hoidon puutteeseen.
Arvoisa komission jäsen, kuten jäsen Tannockin puheenvuorosta valitettavasti kävi ilmi - hänhän totesi olevansa enemmän huolissaan tiettyjen toimialojen voittojen mahdollisesta vähenemisestä kuin sairaiden ihmisten kohtalosta - tietyt tahot, kuten Euroopan lääketeollisuus, selvästikin painostavat teitä. Toivon, ettette anna myöden tälle painostukselle! Toivon, että puhutte Euroopan kansan puolesta. Kansalaiset haluavat meidän auttavan kehitysmaiden sairaita ihmisiä.

Cushnahan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen Euroopan unionin tammikuussa tekemään aloitteeseen, jolla pyritään avaamaan WTO:ssa lukkiutuneet neuvottelut kohtuuhintaisten lääkkeiden saatavuudesta kehitysmaissa, ja etenkin niissä kehitysmaissa, joilla ei ole kapasiteettia valmistaa geneerisiä lääkkeitä paikallisesti.
Viime kuussa komission jäsen Lamy esitteli käytännön ratkaisun, joka on hänen mukaansa käyttökelpoinen, kestävä ja oikeudellisesti pitävä, koska se noudattaa sekä Dohassa annettua toimeksiantoa että kompromissitekstiä, josta WTO:ssa sovittiin 16. joulukuuta 2002. EU:n aloitteeseen sisältyy mahdollisimman kattava tärkeiden tartuntatautien luettelo. Se ei ole kuitenkaan rajoittava, mikä oli pääongelmana vuonna 2002 käydyissä neuvotteluissa.
Komission jäsenen Lamyn luetteloon kuuluvat keltakuume, rutto, kolera, aivokalvontulehdus, denguekuume, influenssa, hepatiitti, polio, lavantauti, pilkkukuume ja tuhkarokko. Nämä kaikki ovat karmeita sairauksia, jotka on saatu miltei hävitetyksi länsimaista, mutta kolmannessa maailmassa niihin kuolee tarpeettomasti vuosittain miljoonia ihmisiä. Jäsen Lamyn strategia säästäisi ihmishenkiä, eivätkä lääkeyhtiöt menettäisi tulojaan, koska näiden maiden ihmiset ovat liian köyhiä ostaakseen lääkkeitä nykyisin hinnoin. Näiden sairauksien heikentävä vaikutus kohdistuu perheisiin, paikallisyhteisöihin ja kansatalouksiin kaikkialla kehitysmaissa.
EU:n aloitteella pitäisi voida nostaa elintasoa ja parantaa kansanterveyttä ainakin joissakin kehitysmaissa, ellei jopa kaikissa. On kuitenkin olennaista suunnitella järjestely niin, että sillä voidaan vastata myös muihin kansanterveyden ongelmiin ja mahdollisesti puhkeaviin epidemioihin eikä vain kompromissisopimuksessa lueteltuihin sairauksiin.
Komission jäsenen Lamyn ehdottama luettelo ei ole rajoittava - WTO:n jäsenmaat voivat pyytää Maailman terveysjärjestöltä neuvoa missä tahansa vakavissa kansanterveysongelmissa, joita tulevaisuudessa saattaa ilmetä tai jotka eivät sisälly luetteloon sen nykymuodossa. Tämän ansiosta EU:n ehdotus antaakin mahdollisuuden reagoida melko joustavasti odottamattomiin epidemioihin. Reaktiota suunniteltaessa otetaan lähtökohdaksi Maailman terveysjärjestön asiantuntemus tällä alalla.
Yhdysvaltojen lähestymistapaa inhimillisemmän kompromissiehdotuksen pitäisi hillitä Yhdysvaltojen pelkoa siitä, että lainsäädäntöä saatetaan rikkoa ja heikentää. Samaan aikaan ehdotus on kuitenkin niin joustava, että sen avulla voidaan hoitaa sairauksiin liittyvät yksittäiset kriisit, jos niitä ilmenee.
Tästä keskustelusta välittyy toivottavasti vahva jäsen Lamyn ehdotusta tukeva viesti samaan aikaan kun WTO:n yleisneuvosto keskustelee aiheesta. Kehitysmaita on tärkeää auttaa hävittämään nämä sairaudet ilman, että lääkeyhtiöiltä viedään se rahoitus, jota ne tarvitsevat tämän alan tutkimustyötä jatkaakseen.

Zrihen (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin ilmaista tyytyväisyyteni tähän keskusteluun Maailman kauppajärjestöstä ja meneillään olevista neuvotteluista. Keskustelu osuu ajankohtaan, jolloin lähestymässä on toinen ministerikokous, jossa saatetaan lyödä lukkoon poliittisia näkemyksiä asiasta.
Olen kuitenkin huolissani TRIPS-neuvoston julistuksesta, joka on selvä askel taaksepäin Dohan kokouksessa tekemiimme sitoumuksiin verrattuna. Geneeristen lääkkeiden saatavuus kehitysmaissa ei ole vain kauppakysymys. Se liittyy aivan keskeisesti koko maailman kehitykseen. Jos emme pääse eteenpäin tässä asiassa, kaikki muut ponnistelumme kehityksen tukemiseksi ovat menneet hukkaan, eivätkä ne kanna hedelmää.
Vaikeissa olosuhteissa marraskuussa 2001 aikaan saatu Dohan julistus kansanterveydestä oli merkittävä askel kohti kehitysmaiden väestön auttamista ja sen etujen ajamista. Odotimme innokkaasti sitä, että näille ihmisille voitaisiin vihdoinkin lähettää toivon viesti. Joulukuussa 2002 sopimuksen kohtaama vastarinta, josta on yksin syyttäminen Yhdysvaltoja, kuitenkin osoitti selvästi, että lääketeollisuuden intressejä pidettiin miljoonien ihmisten terveyttä tärkeämpänä.
Tämä kanta ei ole vain valitettava. Sitä ei voida hyväksyä eikä sallia etenkään, kun otetaan huomioon, että kuten kollegani Désir totesi, Yhdysvallat oli valmis keskeyttämään Bayer-yhtiön patentin voimassaolon lokakuussa 2001, koska maahan kohdistui pernaruttouhka, mikä ilmiselvästi kosketti yhdysvaltalaisia lähempää.
Meidän pitäisi olla tyytyväisiä komission toimiin, joilla se pyrkii sopimukseen lääkkeiden saatavuudesta. Komissio ei kuitenkaan vieläkään ota riittävässä määrin huomioon kehitysmaiden oikeutettuja vaatimuksia. Tämä kaikki tapahtuu samalla, kun olemme vähällä palauttaa jakoa ensimmäisen ja toisen luokan maihin aivan kuin kuolema olisi joillakin alueilla merkityksettömämpää kuin toisilla.
Neuvottelut sopimukseen pääsemiseksi on käynnistettävä uudelleen mahdollisimman pian, koska vaakalaudalla on miljoonien kehitysmaiden ihmisten henki. Olen vakuuttunut, että sopimukseen voidaan päästä nimenomaan Dohan julistuksen ja ADPIC-sopimuksen 30 artiklan perusteella. Mikä tahansa muu perusta, jossa sivuutettaisiin 30 artikla, veisi toivon kehitysmaiden asukkailta, jotka haluavat päästä eroon köyhyydestä ja parantaa elinolojaan, jotka ovat koko ajan huonommat ja järkyttävämmät. Tällainen sopimus lähettäisi Euroopan kansalaisille myös selkeän viestin, joka ilmentäisi hienolla tavalla Euroopan unionin toiminnan perusperiaatteita ja sitä, miten suurta huolta kannamme muista.
Arvoisa komission jäsen, pyydämme teitä puhumaan yhteisen omantuntomme puolesta.

Rübig (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, nähdäkseni meidän on aluksi selvitettävä, onko patenttioikeutta ylipäätään olemassa. Tekijänoikeuden on oltava pätevä siinä maassa, jossa se myydään - toisin sanoen patentti pitää rekisteröidä ja myöntää tässä maassa. Tuotteita voidaan tietenkin valmistaa maassa, joissa niillä ei ole tekijänoikeussuojaa, ja onkin painavat syyt epäillä, onko hyötyä tuottavia lääketuotteita todella patentoitu maailman jokaisessa maassa. En voi tosissani uskoa tätä todeksi, mutta jos näin tosiaan on, pakkolisensointi on ihanteellinen tapa toimittaa apu nopeasti ja johdonmukaisesti perille. Meidän on kuitenkin kysyttävä itseltämme, mitä tapahtuu, jos pakkolisenssi tosiasiassa myönnetään. Ratkaiseeko se kaikki ongelmamme? Miten sitten käy ennaltaehkäisyn ja täydellisen parantumisen?
Mielestäni on itsestään selvää, että lääkekehittelyä on jatkettava ja että meidän on ensisijaisesti luotava kannustimia tutkimustoiminnalle eikä vain rajoituttava käsittelemään patenttisuojaa ja lisenssejä. Kun sitten tekijänoikeus on sammunut ja pakkolisenssit on myönnetty, vastuu korkeakoulujen ja teollisuuden kannustamisesta tutkimustoimintaan kuuluu myös meille poliitikoille.
Toinen merkittävä askel oikeaan suuntaan olisi järjestää tiettynä vuonna useita julkisia tarjouskilpailuja sen perusperiaatteen varmistamiseksi, että sairauksista kärsivät varmasti saavat uudenaikaisimmat ja tehokkaimmat saatavilla olevat lääkkeet. Jos nimittäin tällaisia lääkkeitä koskeva tutkimus ja niiden markkinointi ei enää tulevaisuudessa ole kannattavaa liiketoimintaa, joudumme uuden ongelman eteen: meillä on kyllä tarjota lääkkeitä, jotka saattavat hyvinkin olla halpoja, mutta niiden tehokkuudessa on toivomisen varaa. Mitä me sitten teemme?

Lamy
Arvoisa puhemies, kyseessä on vaikea asia, joka saattaa herättää myös voimakkaita tunteita. Haluaisin ensiksi kiittää kaikkien niiden ryhmien jäseniä, jotka ovat ilmaisseet tukensa komission nimissä omaksumalleni kannalle. Erityisesti panin merkille jäsenten Wijkmanin, McNallyn, Cleggin, Marset Camposin ja Maesin kannanotot. Euroopan parlamentin kanta tähän kysymykseen on yhtenäinen, mikä on hyvin tärkeää komissiolle, minulle itselleni ja unionin ulkosuhteille.
Haluaisin huomauttaa, että Dohassa ratkaistiin kysymys pakkolisenssien hyödyntämisestä niissä maissa, joissa on lääketeollisuutta, jotta ne voisivat hyötyä alhaisemmista ja eriytetyistä hinnoista. Tuolloin emme kuitenkaan ratkaisseet kysymystä niistä maista, joiden on turvauduttava tuontiin. Tämä tarkoittaa sitä, että pakkolisenssijärjestelmää saatettaisiin soveltaa kyseisen maan rajojen ulkopuolella, mikä aiheuttaisi monimutkaisia oikeudellisia ongelmia.
Tällä hetkellä ongelmaan sovelletaan tilapäisratkaisua. Tällä hetkellä kaikki kehitysmaat käyttävät pakkolisenssijärjestelmää hyötyäkseen eriytetyistä hinnoista. Järjestelmän piiriin kuuluvat lääkkeet, joilla hoidetaan aidsia, malariaa, tuberkuloosia ja muutamia muita sairauksia. Tämän on tehnyt mahdolliseksi Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin joulukuussa käyttöön ottama tilapäisjärjestely. Se ei kuitenkaan riitä. Mielestämme on epätodennäköistä, että kaikki asianomaiset tahot, eli asianomaiset hallitukset, terveydenhuoltojärjestelmät ja lääketeollisuus, saadaan mukaan toimintaan. Ongelmaan on siis löydettävä pitkän aikavälin ratkaisu. Genevessä parhaillaan käydyissä keskusteluissa mitään tällaista ratkaisua ei ole toistaiseksi löydetty Yhdysvaltojen omaksuman kannan vuoksi, ja saman totesimme jälleen tänä aamuna TRIPS-neuvoston kokouksessa.
Yhden seikan haluaisin todeta jäsen Kinnockin rauhoittamiseksi. Lääkkeiden saatavuus ei kuulu Dohan neuvotteluohjelmaan, joka on määrä saada päätökseen vuoden 2004 lopussa. Se ei kuulu niihin viiteentoista aiheeseen, joista päätimme keskustella. Kysymys jää näiden neuvotteluiden ulkopuolelle, eikä siitä näin ollen käydä minkäänlaista vaihtokauppaa. Se on erillinen ja oma aiheensa Maailman kauppajärjestössä käytävissä neuvotteluissa. Kysymys ei liity muihin neuvotteluihin esityslistan vuoksi, vaan koska sillä testataan Maailman kauppajärjestön kykyä iskostaa jäseniinsä riittävästi luottamusta sitä kohtaan, ettei keskustelu pakkolisenssijärjestelmän soveltamisesta esimerkiksi Viagraan tai hammassärkyä lievittäviin lääkkeisiin - viittaan näihin erityistapauksiin ainoastaan siksi, että luin niistä lehdistä - pahene oikeusriidaksi. Tässä Maailman kauppajärjestöllä on vakava ongelma.
Hämmästelen Yhdysvaltojen lääketeollisuuden omaksumaa kantaa, jonka vuoksi Yhdysvallat hylkäsi joulukuussa esitetyn kompromissin. Minun on todettava, että olen aivan ymmälläni. En ymmärtänyt myöskään sitä kantaa, jonka Yhdysvaltojen lääketeollisuus omaksui Etelä-Afrikassa, enkä sitä kantaa, jonka se omaksui tapauksessa, joka oli vähällä saattaa Yhdysvallat ja Brasilian vastakkain, kunnes Yhdysvaltojen hallitus tuli järkiinsä. En vain voi ymmärtää Yhdysvaltojen asennetta. Sen kannan vuoksi vastustus monien eri alojen tekijänoikeuksia koskevaa periaatetta kohtaan vain kasvaa. Tosiasiassa tämä terveyden ja voittojen välinen pulma on helppo esittää siihen sävyyn, että jos Yhdysvaltojen lääketeollisuus jatkaa valitsemallaan tiellä, vähitellen saadaan järkevät poliittiset syyt käynnistää keskustelu teollis- ja tekijänoikeuksia koskevista sopimuksista - ja tällä kertaa tosissaan.
Niitä teistä, joilla on tällä alalla vaikutusvaltaa, kehottaisin käyttämään tätä perustelua, kun pyritte vakuuttamaan näitä ihmisiä siitä, että heidän asenteensa ei suinkaan vie heidän tavoittelemaansa päämäärään vaan päinvastaiseen suuntaan. Jos Yhdysvallat haluaa esimerkin siitä, miten yksimielisyyteen voidaan päästä, kun se on aivan välttämätöntä, sen kannattaisi tarkastella asennetta, jonka Euroopan unioni omaksui äskettäin Kimberleyn prosessissa veritimanttien osalta. Tämä asia ei ehkä saa aivan yhtä paljon julkisuutta, mutta etenkin joillekin kehitysmaille se on siitä huolimatta tärkeä. Maailman kauppajärjestössä me eurooppalaiset yksin suhtauduimme vastahakoisesti ajatukseen, että WTO:lta pyydettäisiin poikkeuslupaa Kimberleyn sopimusten soveltamiseksi. Ainoastaan me olimme tätä mieltä, mutta lopulta päätimme liittyä yksimielisten joukkoon, koska emme halunneet olla yksin ratkaisun tiellä. Sen sijaan pääsemme tavoitteeseemme tulkitsemalla WTO:n artikloja omalla tavallamme. Yhdysvallat voisi aivan hyvin omaksua tässä asiassa saman asenteen.
Useiden jäsenten esiin nostamasta rinnakkaistuonnista sanoisin, että olen varma, että tiedätte komission jättäneen käsiteltäväksi Euroopan unionia koskevan ehdotuksen. Neuvosto käsittelee tätä ehdotusta parhaillaan. Ne teistä, joita tämä asia kiinnostaa, voisivat yhdessä minun kanssani kehottaa neuvostoa päättämään ehdotuksesta tavanomaista nopeammin.
Lopuksi toteaisin olevani samaa mieltä niiden jäsenten kanssa, jotka totesivat, että vaikka hintoja ja patenttioikeuden huomioon ottamista tässä yhteydessä koskevat ongelmat ovat tärkeitä, ratkaisemattomia ongelmia on muitakin. Meidän on käsiteltävä monia muitakin kysymyksiä, jos haluamme parantaa lääkkeiden saatavuutta kehitysmaissa. Terveydenhuoltojärjestelmien laatua on parannettava. On perustettava julkisen tutkimuksen järjestelmä sellaisia sairauksia varten, joita teollisuusmaissa ei enää tavata ja joista lääkeyhtiöt eivät sen tähden ole enää kiinnostuneita. Jakelua ja hoitokulttuuria koskevat ongelmat on ratkaistava. Paljon on tehtävää vielä senkin jälkeen, kun patenttioikeuteen liittyvät hankaluudet on voitettu, minkä uskon tapahtuvan pian. Tämän vuoksi emme kuitenkaan saa luopua määrätietoisista toimistamme sen varmistamiseksi, että tämä ensimmäinen, tärkeä ja vahvasti vertauskuvallinen askel otetaan Euroopan unionin tuella. Tässä keskustelussa esitetyt kannanotot rohkaisevat komissiota pysymään lujana.
Puhemies. -
Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä keskustelun päättämiseksi.

Puhemies.
 Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma maataloustuotteiden kauppaa koskevista neuvotteluista WTO:ssa.

Lamy
Arvoisa puhemies, kuten jäsen McNally äskeisessä keskustelussa totesi, maatalous oli yksi keskeisimmistä aiheista äsken toisessa yhteydessä mainituissa Dohan neuvotteluissa. Viikonloppuna Franz Fischler ja minä osallistumme molemmat Tokiossa Maailman kauppajärjestön epäviralliseen pienoisministerikokoukseen, jonka esityslistalla yhtenä aiheena on maatalous. Olemme iloisia siitä, että ministerineuvosto hyväksyi äskettäin Euroopan unionin neuvottelukannan tulevia neuvotteluja varten. On kuitenkin valitettavaa, että yksimielisyyteen päästiin vasta kiivaan keskustelun ja useiden viivytysten jälkeen. Se, että neuvosto kuitenkin hyväksyi yhteisen kannan, vahvistaa merkittävästi asemaamme tulevissa neuvotteluissa.
Kuvailen ensin pääpiirteissään maatalousneuvotteluissa noudatettavia menettelyjä (modalities), kuten niitä neuvottelukielellä kutsutaan. Nämä menettelyt tulevat muotoutumaan maaliskuun loppuun mennessä. Selitän aluksi muutamalla sanalla, mitä "neuvotteluissa noudatettavilla menettelyillä" tarkoitetaan. Se näyttää varsin neutraalilta ilmaisulta, vaikka todellisuudessa kysymys on oleellisesta osasta neuvotteluja, koska menettelyistä sopiminen merkitsee käytännössä sopimista tietyistä pelisäännöistä ja numeroista. Ne voivat liittyä esimerkiksi tukiin. Niissä voidaan määritellä, mitkä tuet ovat sallittuja ja mitkä kiellettyjä. Tai ne voivat liittyä tuontimenettelyihin. Sovittavat numerot taas ovat erilaisia tullitariffien ja tukien alennustavoitteita. Näistä siis on kysymys neuvottelujen tässä vaiheessa, joka on määrä saada päätökseen 31. maaliskuuta mennessä. Maatalousneuvotteluissa on tietenkin kysymys paljosta muustakin, mutta nyt sovittavat säännöt ovat hyvin tärkeä osa näitä neuvotteluja.
Franz Fischler ja minä olemme siis koko ajan pyrkineet varmistamaan, että Euroopan unioni olisi hyvissä asemissa maatalousneuvotteluissa. Siitä ovat osoituksena tekemämme ehdotukset. Ne osoittavat, että yhteiseen maatalouspolitiikkaamme tehtyjen muutosten ansiosta Euroopan unioni pystyy neuvottelemaan maataloudesta. Toisaalta unioni on myös halukas neuvotteluilla varmistamaan, että nimenomaan kehitysnäkökohdat nousevat keskeisiksi kahdenvälisissä neuvotteluissa. Tekemämme ehdotukset ovat osoitus sitoutumisestamme, toimivaltuuksistamme ja tavoitteidemme kunnianhimoisuudesta. Dohassa sitouduimme neuvottelemaan koko maataloutta koskevasta luvusta. Siihen sisältyy markkinoiden avaaminen, vientitukien ja kotimaisten tukien alentaminen, kaupan ulkopuolisten kysymysten ottaminen huomioon kaikessa toiminnassa sekä voimakas sitoutuminen kehitysmaiden erityiskohteluun. Toimeksiantomme ei salli tukeutumista ennalta sellaisiin yhteiseen maatalouspolitiikkaan suunniteltuihin uudistuksiin, joita ei ole vielä hyväksytty. Meidän on toimittava tiukasti jo toteutettujen uudistusten puitteissa eli tällä hetkellä nimenomaan Agenda 2000 -ohjelman antamissa puitteissa. Lopuksi on vielä syytä korostaa, että haluamme olla täysillä mukana näissä neuvotteluissa, erityisesti kun on kyse heikoimmassa asemassa olevien maiden eduista. Toivomme saavuttavamme johtavan aseman neuvotteluissa. Toisin kuin äärilaitojen edustajien lausunnoissa on esitetty, kantamme edustaa jonkinlaista keskitietä. Se eroaa selvästi kummankin äärilaidan kannoista. Luotamme siihen, että tämä kantamme helpottaa sopimukseen pääsemistä maatalousneuvottelujen kaikilla osa-alueilla.
Seuraavaksi kerron hiukan yksityiskohtia ehdotusten sisällöstä. Ensinnäkin helpottaaksemme markkinoille pääsyä ehdotamme 36 prosentin kokonaisalennusta tullitariffeihin, jotta alennus on vähintään 15 prosenttia jokaisessa tariffiluokassa. Tämä alennus perustuu edellisellä neuvottelukierroksella käytettyyn menetelmään, joka on osoittautunut toimivaksi. Meidän mielestämme se on ainoa menetelmä, jonka avulla muutokset voidaan toteuttaa annetussa määräajassa. Mallimme eroaa selkeästi useiden muiden maiden esittämästä niin kutsutusta "Sveitsin mallista" siinä, että se sallii kehitysmaille suuremmat marginaalit. Tämä on ratkaisevaa neuvottelujen onnistumisen kannalta. On muuten syytä mainita, että "Sveitsin malli" on nimityksenä harhaanjohtava, sillä Sveitsi kieltää olevansa vastuussa kyseisestä mallista. Olemme ehdottaneet varsin yksityiskohtaisia ja pitkälle meneviä erityisjärjestelyjä kehitysmaille, esimerkiksi nollatariffia vähintään 50 prosentille kehitysmaista kehittyneisiin maihin suuntautuvasta maataloustuotteiden tuonnista. Toinen ehdotus on tulli- ja kiintiövapauden soveltaminen kaikkiin vähiten kehittyneistä maista teollisuusmaihin tai nousevan talouden maihin vietäviin tuotteisiin. Käytännössä se merkitsisi "kaikki paitsi aseet" -aloitteemme laajentamista. Ehdotus tariffien porrastamisesta kehitysmaille erityisen tärkeiden tuotteiden osalta nostetaan nyt esille ensimmäistä kertaa.
Suhtautumisemme vientitukiin noudattelee samaa linjaa. Ensimmäiseksi askeleeksi ehdotamme keskimäärin 45 prosentin alennusta vientitukien määrärahoihin. Lisäksi olemme valmiita poistamaan asteittain kaikki vientituet tietyiltä tuotteilta. Haluan vielä korostaa, että ehdotamme todellakin vientitukien asteittaista poistamista kehitysmaille erityisen tärkeiltä tuotteilta.
On syytä tehdä selväksi, että tämä kaksoisehdotus voidaan tietenkin panna täytäntöön vain, jos myös muut osapuolet sitoutuvat rajoittamaan vastaavia vientitukiaan. Tarkoitan nyt tietyn tyyppisiä vientiluottoja ja toimintaa, jota voitaisiin ehkä kutsua elintarvikeavun väärinkäytöksi. Lisäksi tulee mieleeni eräisiin varsin liberaalissa maineessa oleviin maihin sijoittautuneet valtionyhtiöt ja niiden toiminta, jossa toisinaan noudatetaan epäreiluja käytäntöjä. Komission kanta tähän asiaan on täysin yksiselitteinen. Emme ole valmiita olemaan WTO:ssa ainoa jäsen, joka tekee myönnytyksiä maatalouskysymyksissä. Uhrauksille, joihin me olemme valmiita, on saatava vastinetta kaikilta muilta vientiä tukevilta osapuolilta. Luotamme myös siihen, että kaikki teollisuusmaat tekevät osansa markkinoiden avaamisessa.
Lisäksi ehdotamme, että kotimaisen tuen osalta säilytettäisiin nykyiset järjestelyt, jotka perustuvat keltaisen, sinisen ja vihreän laatikon järjestelmään. Ei ole järkeä lähteä sotkemaan järjestelmää, joka on osoittautunut toimivaksi ja pystyy vastaamaan tarpeisiin sitä mukaa kuin niitä nousee esiin. Toisaalta ehdotamme 55 prosentin alennusta oranssin ja keltaisen laatikon kotimaiseen tukeen, joka aiheuttaa suurimmat vääristymät kansainväliseen kauppaan. Lisäksi toivomme voivamme esittää muutamia uusia säännöksiä. Laatikoiden nykyisissä kattorajoissa on lukuisia porsaanreikiä, joita useat maat käyttävät hyväkseen, jopa väärinkäyttävät. Erityisesti tarkoitan tässä erilaisia hinnanerokorvauksia (deficiency payments) sekä pyyntöämme poistaa kehitysmaihin sovellettava vähäistä maahantuontia koskeva (de minimis) lauseke. Meidän mielestämme sen soveltamisala on ollut liian laaja.
Yhdessä ehdotuksessamme on pyritty vastaamaan kehitysmaiden, erityisesti heikoimmassa asemassa olevien kehitysmaiden, odotuksiin ehdottamalla helpotuksia markkinoille pääsyyn. Toinen merkittävä ehdotus, josta saamme kiittää eri kansalaisjärjestöjä, on niin kutsutun "elintarviketurvalaatikon" käsitteen käyttöönotto. Se merkitsisi erityisen turvaverkkomekanismin luomista tiettyjen kehitysmaiden arimmille tuotteille.
Lopuksi haluan kommentoida tiukasti kauppaan liittyvien kysymysten lisäksi muutamia muita neuvotteluissa esiin tulevia kysymyksiä. Aiomme pyytää muun muassa ympäristönsuojeluun, maaseudun kehittämiseen, eläinten hyvinvointiin, kuluttajansuojaan, ennalta varautumisen periaatteeseen ja alkuperänimitysten suojaamiseen liittyvien sääntöjen selkiyttämistä tai ajantasaistamista. Kuten huomaatte, nämä ovat asioita, jotka ovat hyvin esillä eurooppalaisella asialistalla.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni toteamalla, että näiden ehdotusten tarkoituksena on vastata kolmen tärkeimmän osapuolen tarpeisiin. Kauppakumppaneillemme ja erityisesti kehitysmaille ehdotamme tällä kertaa erityistä ja erilliskohtelua. Toivomme myös eurooppalaisten viljelijöiden vakuuttuvan siitä, että me puolustamme jatkossakin maatalouden tukemista niin, että heillä on mahdollisuus jatkaa palvelujensa tarjoamista yhteiskunnalle. Pyrimme myös suojelemaan laatutuotteitamme puolustamalla alkuperänimityksiä. Samoin pyrimme vaalimaan eurooppalaisten ja muidenkin kuluttajien etuja ja luotamme siihen, että WTO ei hankaloita liikaa terveyteen ja kuluttajansuojaan liittyvien sääntöjen täytäntöönpanoa. Yhteenvetona voisin todeta, että tämä maataloutta koskeva ehdotus vastaa lähes täysin niihin huolenaiheisiin, jotka ovat olleet lähtökohtinamme koko prosessin ajan. Niiden tavoitteena on kehityksen tukeminen ja markkinoiden avaaminen etenkin kehitysmaiden eduksi, mutta kuitenkin omaa yhteiskuntaamme ja koko kansainvälistä yhteisöä suojaavien sääntöjen mukaisesti.

Cunha (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kunnioitettu komission jäsen, hyvät kollegat, tiedonanto, jonka komissio on juuri esitellyt Euroopan parlamentille tulevalla WTO:n neuvottelukierroksella käytävissä maatalousalan neuvotteluissa noudatettavista menettelyistä, hyväksyttiin yksimielisesti yleisten asioiden neuvostossa 27. tammikuuta.
Mielestäni ehdotus on hyvin punnittu ja sopusoinnussa Marrakeshin sopimuksen 20 artiklan sekä Dohan julistuksen kanssa. Se on aito ja aulis kädenojennus niille, jotka eivät tähän mennessä ole juuri hyötyneet jo melkein 50 vuotta harjoitetusta multilateralismista eli monenkeskisestä kauppapoliittisesta päätöksenteosta - toisin sanoen maailman köyhimmille maille. Todisteena tästä on ehdotus köyhimpien maiden maataloustuotteiden vapaasta pääsystä rikkaimpien maiden markkinoille. Samoin kompromissiehdotuksella on pyritty varmistamaan, että vähintään 50 prosenttia rikkaimpien maiden maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden tuonnista tulee köyhimmistä maista.
Ehdotus noudattelee vallitsevaa käytäntöä Euroopan unionissa, joka komission äskettäin julkaisemien tietojen mukaan tuo maahan enemmän elintarvikkeita kuin Yhdysvallat, Japani, Australia, Kanada ja Uusi-Seelanti yhteensä.
Juuri tämä antaa meille moraalisen oikeuden vaatia tästä WTO:n neuvottelukierroksesta todellista kehityskierrosta. Siksi olemme myös ehdottaneet perustettavaksi elintarviketurvarahastoa, joka auttaisi köyhimpiä maita suojaamaan markkinoitaan rikkaiden maiden tuetulta vienniltä ja antaisi niille näin mahdollisuuden kehittää paikallista tuotantoa ja lievittää nälkää ja köyhyyttä.
Meidän on kuitenkin tärkeää tiedostaa myös se, että tullitariffien liiallinen alentaminen voi viedä pohjaa pois etuuskohteluun perustuvalta pääsyltä EU:n markkinoille, joka on jo myönnetty muutamille maille, joiden kanssa meillä on kauppasopimuksia. Tällaisia ovat muun muassa AKT-maat Cotonoun sopimusten nojalla sekä Välimeren eteläpuolen maat. Meidän on oltava varovaisia tässä, koska jos teemme liiallisia tariffinalennuksia emmekä samalla vahvista näille maille myöntämäämme etuuskohtelua, juuri nämä köyhät maat saattavat menettää markkinaosuuksiaan muille rikkaammille ja kilpailukykyisemmille maille.
Myös tämä avoimuuteen ja köyhempien maiden tukemiseen perustuva asenteemme antaa meille, Euroopan unionille, moraalisen oikeuden todeta, että myös meillä on oikeus suojella omia viljelijöitämme ja säilyttää oma yhteiskuntamallimme. EU:n neuvottelijat WTO:ssa voivat näin ollen hyväksyä vain sellaisen lopullisen sopimuksen, jossa ensinnäkin säilyy eurooppalainen maatalousmalli, joka perustuu maatalouden keskeiseen osuuteen maaseudun maankäytön suunnittelussa, alueellisen tasapainon ylläpitämisessä ja lähes 80 prosenttia kokonaispinta-alastamme muodostavien maaseutualueiden elinvoimaisuuden säilyttämisessä. Tarkemmin ottaen tämä merkitsee sitä, että EU:n on pystyttävä jatkamaan tukeaan viljelijöille ja takaamaan kohtuullisen - ja vain kohtuullisen - yhteisön etuuskohtelun tason maataloustuotteille.
Toiseksi meidän on varmistettava oikea tasapaino kaupan vapauttamisen ja toisaalta niiden vaatimusten välillä, jotka eivät suoranaisesti liity kauppaan, mutta jotka on ehdottomasti otettava huomioon elintarvikkeiden kaupassa: elintarvikkeiden laatu ja turvallisuus, tärkeimpien ympäristöstandardien noudattaminen sekä tuotteillemme kuuluvien tavaramerkkien ja alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen vaaliminen, sillä kuten me kaikki tiedämme, niiden väärentäminen on hyvin yleistä useissa eri maissa eri puolilla maailmaa WTO:n sääntöjen pystymättä sitä estämään.
Ellemme noudata näitä ehtoja, päädymme tekemään sellaista, mitä oma yhteisömme ei pysty ymmärtämään ja hyökkäämme näin omia etujamme vastaan, ja mikä vielä pahempaa, unohdamme köyhimpien maiden edut. Mielestäni Euroopan unioni on antanut hyvän esimerkin hyvistä, kohtuullisista tarjouksista näille köyhille maille, jotka ovat tähän asti jääneet WTO:n toiminnan ja sen tuomien etujen ulkopuolelle. Olemme tehneet joitakin myönteisiä esityksiä "kaikki paitsi aseet" -aloitteen puitteissa ja neuvotteluehdotuksemme vahvistaa näitä esityksiä. Siksi katson, että meidän on vedottava maailman muihin rikkaisiin, meitä kehittyneempiinkin maihin, jotta ne seuraisivat EU:n esimerkkiä.

McNally (PSE).
Arvoisa puhemies, olen todellakin tyytyväinen siitä, että komission jäsenet Lamy ja Fischler matkustavat Tokion pienoisministerikokoukseen hyväksytyn kannan kanssa. Komission jäsen Lamy, olen kanssanne aivan samaa mieltä siitä, että maatalousneuvottelut määräävät Cancúnin kokousten onnistumisen. Olen myös iloinen, että määrittelitte meille termin "neuvotteluissa noudatettavat menettelyt", modalities, sillä se on englannin kielessä varsin vieras sana, mutta tietenkin kun päästään sääntöihin ja numeroihin, teette kyllä kantanne niin selväksi, että se kyllä pelästyttää tietyt eturyhmät, joten neuvotteluista tulee vaikeat.
Maatalousneuvotteluissa Euroopan unionilla on epäilemättä maailmanlaajuinen vastuu. Kuten jäsen Cunha juuri totesi, kauppavaihtokin jo tekee meistä merkittävän. Emme kuitenkaan ole yksin vastuussa, ja esimerkiksi Yhdysvaltoja olisi syytä muistuttaa siitä, että niilläkin on oma vastuunsa. Olen varma, että keskusteluissanne Bob Zurlikin kanssa voitte muistuttaa häntä siitä. Sanoitte kuitenkin täysin selvästi, että Euroopan unioni voi ja aikoo neuvotella, joten katsotaanpa mitä se merkitsee.
Luonnollisestikin meidän on otettava huomioon eurooppalaisten tuottajien ja kuluttajien edut, jotka liittyvät elintarvikkeiden korkeampaan laatuun, maaseudun kehittämiseen, ympäristönsuojeluun ja eläinten hyvinvointiin. Osa näistä kysymyksistä vaatii vielä selvittämistä. Toisaalta kehityskierroksen tärkeimmät tavoitteet liittyvät maatalouden tarpeisiin kehitysmaissa, joissa maataloudella on suhteellisesti huomattavasti suurempi merkitys kuin Euroopassa. Maatalous on kehitysmaiden tärkein tulonlähde ja työllistäjä ja tärkeä työväline köyhyyden torjumisessa ja varsinkin elintarviketurvan parantamisessa. Tavoitteita on siis useita: meidän on parannettava kehitysmaiden maatalouden kohtelua, mutta samalla vahvistettava Euroopan maatalouden tietyille osa-alueille kohdennettavaa tukea. Tämän kaiken toteuttamiseen meillä on olemassa tietty liikkumavara.
Sosialistiryhmässä ollaan hiukan sitä mieltä, että ehdotus on jotenkin kunnianhimoton. Me odotamme voivamme tarjota kehitysmaille odotettua suurempia ja nopeampia alennuksia kaikkiin maataloustuotteisiin sovellettaviin tariffeihin sekä kaikkien tuontirajoitusten poistamista kehitysmaiden osalta. Me haluamme korostaa "vihreän laatikon" tärkeyttä ja kiinnittää enemmän huomiota erityis- ja erilliskohteluun. Teidän on pohdittava onko valmisteilla oleva YMP:n uudistus riittävä. Sosialistiryhmän mielestä luultavasti ei. Teidän tehtäväksenne jää asioiden vieminen eteenpäin mahdollisimman pikaisesti.

Mulder (ELDR).
Minunkin ryhmäni on sitä mieltä, että komission toimeksianto on ollut onnistunut ja että sen taakse on helppo asettua. Neuvottelut ovat vasta alkaneet, ja olemme varmoja siitä, että jos komissio - eli Eurooppa - ottaa tietyn askeleen, muut kaupparyhmittymät seuraavat perässä. Meille tärkein havainto on ollut se, että Euroopan kansalaiset eivät tällä hetkellä täysin tue eurooppalaista maatalouspolitiikkaa. Selvää on, että tämän on muututtava, joten meidän on muutettava eurooppalaista maatalouspolitiikkaa. Me kannatamme mahdollisimman suuria alennuksia kauppaa vääristäviin tukiin, ja tämä pätee erityisesti vientitukiin ja muihin vastaaviin muiden kaupparyhmittymien käyttämiin tukiin. Kannatamme siis maataloustuotteiden kaupan vapauttamista. Asia ei kuitenkaan ole aivan niin yksinkertainen. Euroopassa meillä on kaikenlaisia sääntöjä, joilla ei ole juurikaan tekemistä tuotteen terveellisyyden kanssa, vaan ne liittyvät enemmänkin erilaisiin eettisiin periaatteisiin, kuten eläinten hyvinvointiin, niin kuin nyt vaikka lintujen elinympäristöjä koskeva direktiivi.
Muualla maailmassa viljelijöillä on paljon vähemmän tällaisia sääntöjä noudatettavanaan. Minusta on aina vaikeaa selittää eurooppalaisille viljelijöille, miksi heidän on noudatettava näitä sääntöjä ja kuitenkin kilpailtava muualla maailmassa toimivien viljelijöiden kanssa, joiden ei tarvitse niitä noudattaa. Minusta tämä näyttää synnyttävän epäreilua kilpailua ja olen sitä mieltä, että komission olisi korostettava tätä erityisesti neuvotteluissaan Maailman kauppajärjestön kanssa. Sitä paitsi eurooppalaisten viljelijöiden tulotaso ei aina ole kovin korkea.
Emme voi muuttaa kaikkea yhdessä yössä, ja siksi minusta meidän onkin kiinnitettävä enemmän huomiota eurooppalaiseen maatalousmalliin, jota kyllä kelpaa puolustaa kansainvälisestikin. Meidän on pystyttävä palkitsemaan viljelijöitä työstään muulla perusteella kuin maataloustuotteiden tuotantomäärien perusteella. Siksi voin vain korostaa, että komission velvollisuus on puolustaa Euroopassa tuotettujen alueellisten tuotteiden maailmanlaajuista tunnustamista ja kieltoa kasvattaa niitä muualla samalla nimellä. Komission on myös painokkaasti korostettava sitoutumistamme yhtenäiseen maataloustuotantojärjestelmään, jossa valvonta toimii niin sanotusti navetasta ruokapöytään. Haluaisin myös korostaa, että sen lisäksi, että pyrimme parantamaan tuottajahintoja, tarvitsemme myös toisenlaisia toimia, joilla säännellään maataloustuotteiden teollista käyttöä. Lopuksi vielä muutama sana "kaikki paitsi aseet" -aloitteesta: ryhmäni suuri enemmistö kannattaa tätä aloitetta. Meidän on todella tehtävä jotakin köyhimpien kehitysmaiden hyväksi. Ryhmämme mielestä suurin kysymys on se, kuinka komissio suhtautuu tuotteiden alkuperään ja kuinka voimme olla varmoja siitä, että meille tuodut tuotteet todella tulevat köyhimmistä maista.

Jové Peres (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, minusta olisi ollut parempi, että tämä keskustelu olisi käyty ennen eikä jälkeen sen, kun yleisten asioiden neuvosto hyväksyi yhteisön neuvottelutarjouksen WTO:ssa käytäviä maatalousalan neuvotteluja varten. On selvää, että se olisi ollut tarpeen toimielinten tasapainon ja koko päätöksentekoprosessin vuoksi.
Tämä ei kuitenkaan ole uusi käytäntö, sillä samoin meneteltiin jo vuonna 1992 toteutetussa YMP:n uudistuksessa ja Agenda 2000:ssa. Sanon tämän, koska ehdotuksen tietyt osat, kuten kotimaisen tuen alentaminen, edellyttävät, että ehdotettuihin asetuksiin hyväksytään hyvin kiistanalaisia osia välitarkistuksesta.
Tarkoitan muun muassa tukien täydellistä erottamista tuotantomääristä, jota vastustavat paitsi monet Euroopan parlamentin jäsenet - minä itse mukaan luettuna - myös viljelijöiden ammattikunta ja monet jäsenvaltiot. Sisällön osalta toistan saman: olemme hyväksymässä ohjelman, jonka toteuttamiseen meillä ei ole riittäviä varoja ja jolla siksi voi olla kielteisiä vaikutuksia yhteisön maatalouteen ja erityisesti heikoimmassa asemassa oleviin alueisiin.
Yksityiskohtaisemmissa ehdotuksissa sen sijaan katson olevan joitakin varsin myönteisiä piirteitä vähiten kehittyneiden maiden kannalta. Ehdotuksessa oletetaan kuitenkin, että kaupan vapauttaminen tuo automaattisesti mukanaan taloudellista kehitystä. Näin ei kuitenkaan aina ole. Esimerkkinä mainitsisin, että kaksi tuotetta, joiden markkinat on kaikkein laajimmin vapautettu - kahvi ja kaakao - ovat juuri ne maatalousmarkkinat, joiden ympärillä on eniten köyhyyttä ja joiden tuottajamaat vaativat vapauttamisen purkamista ja tiukempaa sääntelyä.
Neuvottelut eivät myöskään voi perustua maailmanmarkkinahintoihin, joilla, vaikka ne ovatkin sidoksissa markkinoiden volyymiin, ei juurikaan ole yhteyttä tuottaja- tai kuluttajahintoihin. Joka tapauksessa minun mielestäni on tärkeää pyrkiä siihen, että maataloustuotteilta saadaan poistettua vientituet, joilla on vahingollisia vaikutuksia paikalliseen maataloustuotantoon vähiten kehittyneissä maissa. Meidän on tunnustettava vähiten kehittyneiden maiden oikeus suojautua tuetulta vienniltä ja turvata näin perustavanlaatuiset oikeutensa elintarviketurvaan, elintarvikeomavaraisuuteen ja pienten perhetilojen säilyttämiseen.
Minusta ehdotus "elintarviketurvalaatikon" perustamisesta on mielenkiintoinen, koska se olisi myös Euroopan unionille hyvin käyttökelpoinen strategisista ja elintarviketurvaan liittyvistä syistä. Komissio on kuitenkin tässä suhteessa unohtanut riippuvuutemme ulkoa tuotavasta kasviproteiinista ja erityisesti tuonnista sellaisista maista, jotka eivät suinkaan ole alikehittyneitä tai kehitysmaita, vaan hyvinkin pitkälle kehittyneitä maita. Riippuvuusasteemme on 75 prosenttia. Minusta tämä on erikoinen lipsahdus.
Lopuksi totean vielä vähäistä maahantuontia koskevasta (de minimis) poikkeuslausekkeesta, että kun otetaan huomioon, miten kilpailua vääristävällä tavalla Yhdysvallat ja muutamat muut maat käyttävät kyseistä lauseketta, olen hyvin tyytyväinen, että sitä on ehdotettu poistettavaksi. Samoin olen iloinen ehdotuksista, joissa on esitetty tiukemman sääntelyn ulottamista vientiluottoihin ja elintarvikeapuun sekä maantieteellisten merkintöjen turvaamista.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kunnioitettu komission jäsen, monet kehitysmaat, samoin kuin monet eri puolilla maailmaa toimivat kansalaisjärjestöt ovat vaatineet, että vastuuta maatalousneuvotteluista ei annettaisi WTO:lle. Tätä vaadittiin myös Maailman sosiaalifoorumissa Porto Alegressa. Siihen on hyviä syitä. Meidän on nähtävä, että vaikka maataloustuotteiden kauppa onkin aikaisemmin vaikuttanut maailman maataloustuotantoon vain vähän, sen mekanismeilla ja niiden aiheuttamalla hintojen vääristymisellä on ollut syvällisiä vaikutuksia ei vain Euroopan maihin, vaan myös kehitysmaihin. Ei vain kehitysmaissa, vaan myös Euroopassa vientitukien muodossa esiintyvä polkumyynti on tuhonnut tai syrjäyttänyt perinteistä maataloutta, lisännyt nälkää, pakottanut monet maat riippuvaisiksi ulkopuolisesta avusta ja johtanut velkojen kasautumiseen.
On päivänselvää, ettei kaupankäynti sinänsä täytä vatsoja, ja jos joku siitä rikastuu, niin harvoin, jos koskaan, kuitenkaan molemmat osapuolet. Siksi on ymmärrettävää, että juuri näistä lähtökohdista on alettu kyseenalaistaa sitä, mistä WTO:ssa itse asiassa neuvotellaan. Jos WTO:n neuvottelujen halutaan onnistuvan, näistä mekanismeista on päästävä eroon. On pidettävä huolta siitä, että ehdottomalle etusijalle asetetaan oikeus tuottaa peruselintarvikkeita, maiden oikeus lievittää kansansa nälkää, oikeus viljellä maata ja huolehtia ympäristöstä sekä oikeus siirtää maatila seuraavalle sukupolvelle ja säilyttää näin perinteinen maatalous. Toisaalta on keskityttävä tuhoisien kaupankäynnin mekanismien ja sen, mitä me kutsumme maailmankaupaksi, purkamiseen, sillä se ei ole tuonut tullessaan juuri muuta kuin viennin polkumyyntiä. Näin meillä on mahdollisuus kehittyä yhteisvastuullisesti kehitysmaiden ihmisten ja perinteisen eurooppalaisen maanviljelyn kanssa.

Hyland (UEN).
Arvoisa puhemies, WTO:n maatalousneuvottelut yhdessä YMP:n uudistusta koskevan komission ehdotuksen kanssa merkitsevät syvällistä muutosta eurooppalaiseen maatalouteen ja viljelijäperheiden hyvinvointiin. Olen todennut tässä parlamentissa useissa eri yhteyksissä, että tulevaisuutta koskevalla epävarmuudella on tuhoisia vaikutuksia viljelijäperheiden elämään.
Epäilen kuinka hyvin komission sitoutuminen EU:n maatalousmalliin, jonka perustana ovat perhetilat, ja toisaalta sen tekemät ehdotukset maailmankauppaneuvotteluissa sopivat yhteen. Kaupan vapauttaminen yhdistettynä EU:n maataloustuen asteittaiseen alentamiseen - erityisesti kun alennusten on määrä koskea niitä, jotka jo nyt elävät toimeentulon rajoilla - herättää vakavia epäilyksiä todellisista tarkoitusperistämme.
WTO:lle tehdyn ehdotuksen yksityiskohdissa on jälleen kerran nähtävissä komission pyrkimys ylittää jäsenvaltioiden sille antamat toimivaltuudet. Vientitukiin, tuontitariffeihin ja kotimaiseen maataloustukeen ehdotetut leikkaukset ovat sekä kohtuuttoman suuria että tarpeettomia. Ne ylittävät selvästi kaikki Uruguayn tai Dohan kierroksilla annetut sitoumukset. Kun katsomme, kuinka kilpailijamme käyttäytyvät - etenkin Yhdysvallat uusine maatalouslakeineen - on aiheellista kysyä, miksi meidän eurooppalaisten täytyisi niellä kaikki. Nyt kun EU:n esitys on jätetty WTO:n käsiteltäväksi, vetoan komissioon, jotta se puolustaisi tarmokkaasti eurooppalaisten ja samalla siis Irlannin maatalouden elintärkeitä etuja. Markkinoillepääsyn helpottuminen lisää kilpailua EU:n markkinoilla. Kehotan komissiota olemaan erityisen valppaana, kun neuvotteluissa käsitellään tälle aggressiiviselle kilpailulle erityisen arkoja tuotteita, erityisesti naudanlihaa ja voita. Haluan komission varmistavan, että näillä aroilla aloilla tehdään mahdollisimman pieniä tariffinalennuksia.
WTO:n tulevista maatalousneuvotteluista on mahdotonta keskustella ilman että puhutaan samalla komission viimekuussa julkistamasta välitarkistuksesta. Kaikissa komission suorittamissa kuudessa vaikutustutkimuksessa oletuksena oli, että monenvälisessä kauppajärjestelmässä ei tapahtuisi muutoksia. Se ei selvästikään pidä paikkansa.
Vaikka käynnissä olevan neuvottelukierroksen tuloksia onkin vaikea ennustaa, yhdestä asiasta voi kuitenkin olla varma, nimittäin siitä, että suojatullien alentaminen kuuluu joka tapauksessa sopimukseen. Kun tiedetään, kuinka paljon Euroopan unioniin tuodaan naudan- ja lampaanlihaa nykyisilläkin tulleilla, on aivan yhtä selvää, että EU:n tuotannonvähennysten markkinoille synnyttämä aukko tulee suurimmaksi osaksi, ellei peräti kokonaan, täyttymään kolmansista maista tuotavilla tuotteilla. Kysynkin mistä kaikissa tutkimuksissa ennustettujen hinnankorostusten pitäisi tulla? Tukien erottaminen tuotantomääristä, varsinkin kun siihen vielä yhdistetään WTO:ssa tehdyt ehdotukset, johtaa EU:n naudan- ja lampaanlihan tuotannon vähenemiseen.
Komissio tietää jo, että mielestäni näillä ehdotuksilla on kohtuuttoman suuria vaikutuksia Irlantiin. Vaikka komission jäsen Fischler torjuikin tämän näkemyksen esitelleessään ehdotustaan maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnalle viime kuussa, pidän silti tiukasti kiinni näkemyksestäni. En pelkää tulevani torjutuksi tuomion julistajana, kun näkemykseni kuitenkin perustuu vankkoihin tieteellisiin todisteisiin, jotka on kerätty Irlannin hallituksen puolesta suoritetussa riippumattomassa tutkimuksessa. Esimerkiksi komission tekemä tutkimus osoittaa koko EU:n naudanlihan tuotannon laskevan kolmella prosentilla, mutta Irlannin naudanlihan tuotannon 12 prosentilla. Meidän kannettavaksemme jää huonommat puolet kummastakin: merkittävä tuotannon vähentyminen ja siitä seuraavat vaikutukset talouteen, muun muassa työttömyys tärkeällä maa- ja elintarviketalouden alalla ja toisaalta markkinoille syntyvän aukon täyttyminen kolmansien maiden tuontituotteilla.
Puheenvuoroni päätteeksi toistan vielä mitä sanoin komissiolle viime heinäkuussa sen esitellessä välitarkistusta koskevia ehdotuksiaan ja jälleen viime kuussa, kun asiasta tehtiin lainsäädäntöehdotukset: maatalouskaupan voimakkaalla vapauttamisella WTO:n puitteissa ja komission ehdottamilla suurilla uudistuksilla yhteiseen maatalouspolitiikkaan saattaa yhdessä olla murskaava vaikutus eurooppalaiseen maatalouteen.

Van Dam (EDD).
Alle 10 prosenttia maailman maataloustuotannosta päätyy kansainväliseen kauppaan. Valtava enemmistö myydään paikallisilla tai kansallisilla markkinoilla. Tämä merkitsee sitä, että ehdotuksissa, joiden on tarkoitus säädellä kauppaa, jota käydään 10 prosentilla tuotannosta - kuten Maailman kauppajärjestössä tehdään - ei pidä unohtaa näiden toimien vaikutuksia lopuilla 90 prosentilla käytävään kauppaan. Minulla ei ole aikaa tässä yhteydessä syventyä kaikkiin EU:n WTO:lle tekemän ehdotuksen yksityiskohtiin, joten rajoitan käsittelyni kehitysmaiden asemaan ja eurooppalaiseen monimuotoisen maatalouden malliin.
Osalle maailman väestöstä ruoka ei ole itsestäänselvyys. Meidän on varjeltava tarkasti näiden väestöryhmien etuja WTO-neuvotteluissa. Nämä edut eivät rajoitu vain tariffiesteiden poistamiseen ja etuuskohtelun alaiseen pääsyyn Euroopan markkinoille. Etuuskohtelun alainen pääsy markkinoille ei välttämättä lisää kehitysmaiden ja niiden kansalaisten tuloja. Äskettäin tehty tutkimus osoitti, että kaupan täydellinen vapauttaminen lisää vain vähän köyhien maiden tuloja. Esimerkiksi Intia ja Nigeria pyytävät, että WTO:n sopimuksia sovellettaisiin joustavasti, ja niillä on siihen syynsäkin. Ne haluavat tukea ja suojata maatalouttansa ja maaseudun kehittämistä voidakseen tarjota maaseutuväestölleen edes jonkinlaisen toimeentuloturvan. Nämä maat tarvitsevat tukia elintarviketurvaan ja pienviljelijöiden tukemiseen.
Siksi olen iloisesti yllättynyt "elintarviketurvalaatikon" perustamista koskevasta komission ehdotuksesta sekä siitä liikkumavarasta, jonka EU haluaa tarjota näille maille maatalouden tukemiseen tukien avulla. Vientituet tuhoavat maailmanmarkkinoita. Komissio ehdottaa aivan oikeutetusti niiden alentamista entisestään. Jos muut maat suostuvat tähän, seurauksena voi olla hintojen nousu maailmanmarkkinoilla. Huomauttaisin kuitenkin komissiolle, että tämä ei auta kaikkia. Afrikan maista jopa 43 on elintarvikkeiden nettotuojia. Niiden asema siis heikentyisi, jos elintarvikkeiden maailmanmarkkinahinnat nousisivat. Siksi polkumyynnin vastaisten toimien lisäksi näille maille annettava tekninen apu on valtavan tärkeää. Euroopan unionin maanviljelijöiden tulot ovat uhattuna. Kaupan vapauttamisesta hyötyvät ennen kaikkea kauppa ja jalostusteollisuus.
Jos Euroopassa halutaan säilyttää perhetilat, meidän on toteutettava toimia, jotka ovat vastoin vapaan kaupan periaatteita. Meidän on myös toimittava tehokkaammin kuin tällä hetkellä. OECD:n tekemä tutkimus osoittaa, että vain neljännes jokaisesta maatalouden tukemiseen käytetystä eurosta päätyy viljelijälle. Vapauttamisen jatkaminen ilman eurooppalaisen maatalousmallin riittävää suojelua johtaa viljelijöiden määrän pienenemiseen. Onneksi komission WTO:lle tekemässä ehdotuksessa puolustetaan monimuotoisen maatalouden mallia. Edelleen pitäisi kuitenkin olla mahdollisuus tukea sellaisia maatalouden osa-alueita, jotka eivät vääristä kauppaa: ympäristöä, eläinten hyvinvointia ja maaseudun kehittämistä. Toivon kuitenkin komission tajuavan myös sen, että elinkelpoisen maatalouden säilyminen Euroopassa vaatii riittävää markkinoiden sääntelyvaraa. Koska maatalous ei edelleenkään toimi niin kuin polkupyörätehdas, tarvitsemme asianmukaista suojaa rajoillemme. Tämän suojelun on oltava avointa. Elintarvikeavuksi naamioitu polkumyynti on tuomittava. Komissio aivan oikein korostaa tätä ehdotuksessaan samassa yhteydessä kun se tuomitsee myös muut maataloustuen muodot, kuten vientiluotot, vientitakuut ja valtion kaupallisten yritysten toiminnan.
Lopuksi toteaisin, että komission ehdotuksesta puuttuu eräs merkittävä poliittinen väline, jolla voisi olla myönteisiä vaikutuksia markkinoihin ja hintoihin - tarkoitan tuotannon valvontaa. Se toimii varsin hyvin sokerin ja meijerituotteiden aloilla. Järjestelmän ainoa huono puoli on liian korkeista kiintiöistä aiheutuneiden ylijäämien polkumyynti maailmanmarkkinoille. Meidän ei siis pidä luopua kiintiöjärjestelmästä, mutta kiintiöiden on oltava realistisia. Meijerituotteiden kiintiö on 105 prosenttia kulutuksesta. Jos laskisimme sen 100 prosenttiin, vapauttaisimme maailmanmarkkinat ylijäämäsokerista ja -maitojauheesta ja pystyisimme samalla tarjoamaan viljelijöillemme korkeamman hinnan.

Souchet (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan tuoda esiin kolme asiaa WTO:ssa käytävistä maatalousneuvotteluista. Haluan tehdä heti alkuunsa selväksi, että en pyri ennakoimaan neuvottelujen lopputulosta.
Ensinnäkin neuvottelujen lähtökohtana on Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin hyvin erilainen suhtautuminen maatalouteen. Tiedostettuaan FAIR-lain (Federal Agriculture Improvement and Reform) kielteiset vaikutukset maatalouteensa Yhdysvallat on korvannut sen kunnianhimoisella maatalouslailla (Farm Bill), joka lisää alalle kohdistettavaa taloudellista tukea 70 prosentilla. Euroopan unioni sitä vastoin on asettanut kattorajat maatalousmenoille. Lisäksi EU aikoo erottaa maatalouden suorat tuet tuotantomääristä juuri kun Yhdysvallat on luopunut vastaavista toimista. Euroopan unioni on myös haluton soveltamaan etuuskohtelua, kuten nähtiin Mustanmeren alueelta tulevan viljantuonnin kohdalla. Nämä eroavaisuudet ovat selkeä osoitus eriasteisesta poliittisesta tahdosta. Yhdysvallat haluaa säilyttää maataloutensa vahvana. Yhdysvalloille heidän ruoka-aseeksi kutsumansa välineen säilyttäminen omassa hallussaan on strategisesti tärkeää, joten se on valmis käyttämään kaikki käytössään olevat keinot päämääränsä toteuttamiseksi. Euroopassa taas mielipiteet jakautuvat tässä, niin kuin monessa muussakin asiassa. Euroopassa ei olla yksimielisiä edes koko julkisen maatalouspolitiikan tarpeellisuudesta. Erimielisyyttä on myös maatalouspolitiikan käyttöön varattavista resursseista. Yhdysvaltojen Dohan neuvottelukierroksen yhteydessä tekemässä maataloutta koskevassa ehdotuksessa säilytetään huomattava julkinen tuki maataloudelle. Siksi olisi sekä paradoksaalista että sietämätöntä, että eurooppalainen maatalous ajaisi itsensä tällaiseen umpikujaan prosessin lopuksi.
Toiseksi on hyvin tärkeää, että Cairns-ryhmän maita, jotka eivät ole kehitysmaita ja jotka ovat ylläpitäneet itsepintaista painostusta Uruguayn kierroksen alkamisesta lähtien, estetään tuhoamasta eurooppalaista maatalouspolitiikkaa niiden käytettävissä olevilla keinoilla. Meidän on pysyttävä lujana. Kehitysmaista ei saa tulla kilpiä, joiden suojassa ne pääsevät tavoitteeseensa. Onhan Euroopan unioni kuitenkin suurin kehitysmaiden maataloustuotteiden tuoja. EU:n osuus Afrikan maataloustuotteiden viennistä on kaksi kolmasosaa. Lisäksi EU on ainoa osapuoli, joka on luonut kehitysmaille yksipuolisen etuuskohtelun Lomén yleissopimuksen ja sittemmin Cotonoun yleissopimuksen puitteissa.
Kolmas ja viimeinen asia, johon haluan kiinnittää huomiota on se, että mahdolliseen sopimukseen on ehdottomasti sisällytettävä asianmukaiset säännökset myös sellaisista kysymyksistä, joita me pidämme yhteiskunnallisesti tärkeinä, vaikka ne eivät suoranaisesti liitykään kauppaan. Tarkoitan todellisia säännöksiä, ei pelkkää sanahelinää. Tarkoitan jäljitettävyyttä koskevia vaatimuksia, sosiaalisen polkumyynnin hylkäämistä, ympäristöstä huolehtimista ja alkuperänimitysten suojaamista. Arvoisa puhemies, nämä asiat on otettava keskeisinä esiin neuvotteluissa. Niitä ei voida sivuuttaa.
Arvoisa komission jäsen, luotan siihen, että otatte kaikki nämä asiat huomioon.

Doyle (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, komission ehdotukset WTO:n neuvotteluissa maatalouden osalta noudatettaviksi menettelyiksi tai säännöiksi saivat jäsenvaltioiden yksimielisen kannatuksen äskettäin pidetyssä yleisten asioiden neuvostossa, kun niistä oli ensin keskusteltu erilaisissa kauppapolitiikkaa käsittelevissä ryhmissä ja maatalousfoorumeilla. Nyt nämä ehdotukset on jätetty Geneven kokouksen käsiteltäväksi yhdessä maailmankauppaneuvottelujen muiden osanottajien, muun muassa Yhdysvaltojen, Cairns-ryhmän ja kehitysmaiden tekemien ehdotusten kanssa.
Säännöistä, joiden mukaan uusi sopimus tehdään, on määrä päättää tämän vuoden maaliskuun loppuun mennessä, ja uudesta varsinaisesta neuvottelukierroksesta sovitaan vuoden 2005 alkuun mennessä. Mutta olkoon niin. Tärkeimpien neuvotteluosapuolten kannoissa on merkittäviä eroja ja kaikkien osapuolten, myös Euroopan unionin, odotetaan pystyvän kompromisseihin.
Euroopan unioni käy neuvotteluja maailmankauppaneuvotteluissa ministerineuvoston jo syyskuussa 1999 hyväksymän toimeksiannon perusteella. Toimeksiannon on sittemmin vahvistanut myös yleisten asioiden neuvosto. Toimeksianto perustuu Agenda 2000 -sopimukseen, jonka yksi päätavoitteista oli valmistaa EU:ta WTO-neuvotteluihin.
Viime joulukuussa komissio esitteli ehdotusluonnoksen, jonka se sanoi noudattelevan EU:n neuvottelutoimeksiantoa WTO:ssa sellaisena kuin neuvosto oli sen hyväksynyt vuonna 1999. Näin ollen ehdotus on Agenda 2000:n mukainen eikä edellytä muutoksia yhteiseen maatalouspolitiikkaan. EU:ssa niin kutsuttuun "keltaiseen laatikkoon" kuuluvien vientitukien ja kotimaisen tuen taso on jo nyt alle alennussitoumuksissa luvatun tason. Myös markkinoille pääsyn helpottamista koskevat ehdotukset voidaan toteuttaa aiheuttamatta häiriötä EU:n markkinoille. EU on myös sitoutunut alentamaan tariffeja ja kiintiöitä vähiten kehittyneistä maista ja kaikista kehitysmaista tulevan tuonnin osalta, kuten luonnoksessa ehdotetaan.
Useimmat jäsenvaltiot pitävät kyseenalaisena komission ratkaisua tehdä huomattavia alennussitoumuksia jo tässä vaiheessa, kun kuitenkin myöhemmin neuvottelujen edetessä tulee varmasti paineita lisämyönnytyksiin. Irlannin ja Ranskan on ollut vaikea hyväksyä tiettyjä kohtia, ja neuvostossa tehtiinkin muutamia tarkistuksia, joilla pyrittiin vastaamaan niiden huoleen.
Irlannin kannalta tärkein näistä kysymyksistä liittyy yhteisön markkinoille pääsyn helpottamiseen eli toisin sanoen tuontitariffien alentamiseen. Irlannin ja Ranskan painostuksesta komissio antoi yleisten asioiden neuvoston pöytäkirjassa julistuksen, jossa se ilmoitti tekevänsä neuvostolle uuden ehdotuksen markkinoille pääsystä, olevansa jatkossakin valppaana neuvotteluissa, jotka koskevat kansainväliselle kilpailulle alttiita tuotteita, ja ottavansa erityisesti huomioon niin sanotut arat tuotteet.
Pöytäkirjaan kirjattiin myös julkilausuma, jossa ilmoitimme hyväksyvämme komission ehdotuksen vain jos arkoihin aloihin, erityisesti naudanlihaan ja voihin, sovelletaan mahdollisimman pieniä tariffinalennuksia. Irlantia huolestutti lisäksi kotimainen tuki, "sinisen laatikon" kohtalo sekä irlantilaisille viljelijöille elintärkeiden suorien tulotukien jättäminen alennussitoumusten ulkopuolelle.
Vuonna 2002 irlantilaisten viljelijöiden maataloustulosta 60 prosenttia muodostui "sinisen laatikon" poikkeuksiin kuuluvista tuottajille maksettavista suorista tulotuista. Vientitukien säilyttäminen on meille myös tärkeä asia, olemmehan suuri maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden viejä unionin ulkopuolelle. Olemme erityisen riippuvaisia EU:n vientitukijärjestelmän jatkumisesta voidaksemme säilyttää kilpailukykymme vientimarkkinoilla.
Komission jäsen Fischler väittää tosissaan, että hänen ehdotuksensa tukien erottamisesta tuotantomääristä alentaisi tuotantoa ja nostaisi näin hintoja, mutta hän ei ota lainkaan huomioon komission WTO-neuvotteluihin tekemiä ehdotuksia, joissa muiden monenvälisten kysymysten lisäksi ehdotetaan muun muassa tuontitariffien alentamista jopa 36 prosentilla. Kaipaamme edelleen komission jäseneltä Fischleriltä vastausta siihen, kuinka hän aikoo toteuttaa tämän mahdottoman yhtälön. Maailmankauppaneuvotteluissa esitetyt 36, 45 ja 55 prosentin tariffinalennukset ja samanaikaisesti toteutettava yhteisen maatalouspolitiikan välitarkistus - joka sisältää ehdotukset tukien erottamiseksi tuotantomääristä ja tuen mukauttamisesta - sekä laajentumisen arvaamattomat vaikutukset aiheuttavat vakavaa epäluottamusta komission jäsentä kohtaan, joka haluaa repiä auki EU:n hallitusten päämiesten olemassa olevan päätöksen, kun seitsenvuotisesta sopimuksesta on kulunut vasta kaksi ja puoli vuotta.
Kyllä, olemme velvollisia huolehtimaan myös kehitysmaista, mutta samalla meidän on kuitenkin huolehdittava myös omista viljelijöistämme. Yhteisen maatalouspolitiikan annista huolimatta viljelijät kärsivät hintojen laskun, tuotannon alenemisen ja kustannusten nousun sekä niiden vaikutuksia vielä pahentavan poikkeuksellisen huonon sään seurauksena jatkuvasta ja merkittävästä tulojen laskusta ja tulevaisuuden epävarmuudesta.

Van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, on selvää, että parlamentissa on edelleen merkittäviä mielipide-eroja. Kuunnellessani perinteisten viljelijöiden rintaman mielipiteitä olen vakuuttunut siitä, että parlamentilla on vielä paljon tehtävää. Sosialistien kannalta maailmankaupassa on kysymys reilun pelin ulottamisesta kaikkiin. On välttämätöntä, että saavutamme läpimurron maataloutta koskevissa neuvotteluissa. Haluaisimme varmistaa varsinkin kaksi asiaa.
Ensinnäkin haluamme lopettaa eurooppalaisten ja yhdysvaltalaisten tuotteiden polkumyynnin kehitysmaiden markkinoille. Haluamme myös, että markkinoitamme avataan entistä enemmän kehitysmaille, joiden väestö on joskus yli 80-prosenttisesti riippuvainen maataloudesta saamistaan tuloista, ja että kehitysmaiden meille suuntautuvaan vientiin sovellettavia kiintiöitä ja tariffirajoituksia poistetaan.
Toiseksi haluaisimme, että eurooppalaisessa maatalouspolitiikassa tuotantotuet muutettaisiin julkisista varoista luonnonsuojeluun ja maaseudun uuteen taloudelliseen toimintaan (virkistystoiminta, tieto- ja viestintätekniikka, eläinten hyvinvointi) myönnettäviksi avustuksiksi. Tukea olisi siis jaettava vähemmän, mutta laajemmin: vähemmän tukea suurtiloille, enemmän tukea laatuun ja viljelijöiden kohtuullisen toimeentulon turvaamiseen.
Viimeksi mainittu on välttämätöntä, sillä kaupan vapauttaminen on sinänsä tärkeää, mutta me emme halua markkinoiden hoitavan kaikkea. Tarvitaan julkista valvontaa ja sääntelyä. Tässä on kysymys eurooppalaisesta yhteiskuntamallista. Olemme hyvin tietoisia siitä, että meidän on pystyttävä estämään julkisten avustusten käyttäminen epäsuorasti piilotukina, mikä taas synnyttäisi protektionismia ja johtaisi tuotteiden myymiseen maailmanmarkkinoille liian halvalla.
Meidän mielestämme on selvää, että nyt tehdyt ehdotukset ovat hyvä lähtökohta. Samalla haluamme pyytää, että arvoisat komission jäsenet Lamy ja Fischler muuttaisivat yli 50 prosenttia kehitysmaiden maataloustuotteista tullittomiksi. Näkisimme mielellämme muutoksen toteutuvan asteittain vuoteen 2011 mennessä. Me siis haluaisimme, että tariffeja leikattaisiin 30 prosentilla ja 30 prosenttia lyhyemmässä ajassa.
Tuemme vilpittömästi ajatusta "elintarviketurvalaatikon" perustamisesta. Ymmärrämme kuitenkin myös, että AKT-maiden on tehtävä kotiläksynsä paremmin ja esitettävä omat ehdotuksensa nopeammin. Sitten on tietenkin vielä Yhdysvallat. On selvää, että Yhdysvallat maatalouslakeineen (Farm Bill) toimii tällä hetkellä täysin vastoin Dohassa tehtyjen sitoumusten henkeä ja sisältöä. Se asettaa meidät vaikean ongelman eteen. Olemme sitä mieltä, että Euroopan ja kehitysmaiden on yhdessä painostettava Yhdysvaltoja luopumaan kannastaan, koska olemme vakuuttuneita siitä, että nykyinen politiikka on haitaksi meille ja meidän ympäristöllemme, eläintemme hyvinvoinnille ja samalla myös kehitysmaille. Osoittakaamme nyt rohkeutta muuttaa kurssia kaikista epäilyistä ja vastalauseista huolimatta, kuten Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä teki jo viime lainsäädäntökaudella.

Fiebiger (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, 27. tammikuuta komissio ilmoitti, että EU:n ehdotus WTO:n neuvotteluihin on nykyisen linjamme mukainen, joka perustuu kaupan tuntuvaan ja asteittaiseen vapauttamiseen oikeudenmukaisesti ja tasapuolisesti. Lisäksi se totesi selkeästi, että konkreettisiin toimenpiteisiin kuuluu maatalouden aiheuttamien rasitteiden jakaminen entistä tasapuolisemmin ja samalla kehitysmaiden mahdollisuuksien parantaminen. Tämä on loogista seurausta sille, että EU:ssakin vuoden 1992 YMP:n uudistuksesta lähtien kaupan vapauttaminen on edennyt jatkuvasti, kun GATTin päätöslauselmia pannaan täytäntöön.
Maailman kauppajärjestö WTO höyryää eteenpäin ja maatalous- ja elintarvikealan yritykset seuraavat parhaansa mukaan sen vanavedessä, sillä joka kerta kun kuluttaja käyttää euron ruokaostoksiin, viljelijä saa siitä keskimäärin vain 25 senttiä. Maataloustuotteiden kaupan vapauttamisella on puolustajansa ja vastustajansa. Yksimielisiä ollaan siitä, että kehitysmaiden pääsyä Euroopan sisämarkkinoille olisi helpotettava. Kuitenkin kaupan vapauttamisesta huolimatta - tai kukaties juuri sen vuoksi - maailman nälkäongelma on pysynyt lähes ennallaan. Päätöslauselmaesitysten mukaan se on itse asiassa jopa pahentunut.
Ei ole lainkaan selvää, millaista pysyvää ja kattavaa Euroopan laajuista ei-kaupallista lainsäädäntöä tarvittaisiin, jotta tasapainoilu kahden hankalan tehtävän välillä onnistuisi: olisi pystyttävä toisaalta ylläpitämään ja parantamaan Euroopan maatalouden kilpailuasemaa maailmanmarkkinoilla ja toisaalta suojaamaan kilpailukyvyltään riittämätöntä maataloutta samalla kun sitä kehitetään yhä monimuotoisemmaksi koko yhteiskunnan edun nimissä. Suhtaudun avoimin mielin kysymykseen siitä, voidaanko eurooppalaisen maatalousmallin, jossa monimuotoisuus yhdistyy tukipolitiikkaan, toteuttamiselle saada kansainvälinen legitimiteetti. On aina olemassa suuri vaara, että järjestelmämme ei annakaan kestävää suojaa ja että eurooppalaisen tukipolitiikan hylkääminen vasta tosissaan alkaa, koska ainakaan toistaiseksi tarvittavien päätösten taakse ei ole saatu poliittista enemmistöä, ja silloinkin kun se on saatu, päätöksissä on kyetty vain kompromisseihin. Toisaalta WTO:n peruskategorioihin ei sisälly maaseudun kehittämistä, ympäristönsuojelua ja eläinten hyvinvointia. Saman mikä pätee laajentumiseen, pitää päteä myös WTO-neuvotteluihin, eli periaatteena on, ettei kukaan saa päätyä lähtötilannetta huonompaan tilanteeseen. Tilannetta ennen neuvotteluja ja niiden jälkeen on tarkasteltava tältä kannalta, eli voimme odottaa tuloksia jännityksellä.

Auroi (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, maatalous on varmastikin yksi Cancúnin neuvottelujen arkaluontoisimmista kysymyksistä. Loppujen lopuksi maatalous edustaa taloudellista ja sosiaalista markkinakehystä, josta eteläisen pallonpuoliskon maat voivat vain haaveilla. Teille on annettu valtuudet käyttää Euroopan unionin suurta vastuuta tällä alalla. Luulen, että eteläiset maat pitävät Euroopan unionia uskollisimpana liittolaisenaan. Siksi meidän on pidettävä huolta siitä, että jokaisen ihmisen perusoikeutta ravintoon ei uhrata hyvien kauppa- ja taloussuhteiden alttarille.
Pohjimmiltaan maatalous on kansan hyvinvoinnin mittari kaikkialla maailmassa, kuten hetki sitten todettiin. Eteläisen pallonpuoliskon maille kysymys on elintarviketurvasta sekä ruoan, veden ja maaperän laadusta. Se merkitsee alueellisten tuotteiden tunnustamista, maiseman ylläpitoa ja maaseutualueiden kestävää kehitystä. Kaikki tämä pätee sekä pohjoisen että eteläisen pallonpuoliskon maihin. Näin ollen, kuten sanoitte, teidän tehtävänämme on osoittaa, että emme nyt aja itsekkäitä tarkoitusperiämme ja että olemme halukkaita poistamaan useita vientitukia. Nämä samaiset tuet koituvat pienviljelijöiden tuhoksi myös Euroopan unionin sisällä.
Kansojen ja valtioiden oikeuteen huolehtia omasta elintarvikehuollostaan paikallisesti tuotetuilla, terveellisillä elintarvikkeilla pitäisi tarvittaessa kuulua myös oikeus protektionistisiin toimiin. Jos tämä oikeus sisältyy mainitsemaanne suojalausekkeeseen, siinä tapauksessa se noudattaa reilun kaupan pelisääntöjä ja on tervetullut laajennus "kaikki paitsi aseet"-aloitteeseen.

Martinez (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, WTO:n edellisellä neuvottelukierroksella nousi esiin kaksi uutta huolenaihetta. Ne koskevat toisaalta neuvotteluilmapiiriä ja toisaalta neuvottelujen aihetta. Ilmapiiri on muuttunut Yhdysvaltain edustajien eurooppalaisiin osapuoliin kohdistaman voimakkaan painostuksen vuoksi. Robert Zoellick puhui eurooppalaisista kumppaneista, kuten Ranskasta ja Irlannista, kolonialisteina, jotka ovat kaksisataa vuotta ajastaan jäljessä. Arvoisa komission jäsen, te olette poikkeus, sillä teidäthän Bushin hallinto on melkein nimittänyt kunniatohtoriksi. Ja samaan aikaan on koko ajan puhuttu "vanhasta Euroopasta" ja jopa nimitelty meitä "juustoa syöviksi apinoiksi". Tiedämme, että vastapuolenne Robert Zoellick, allekirjoitti tammikuussa 1998 Wolfowitzin laatiman avoimen kirjeen, jossa vaadittiin sotaa Irakia vastaan. Näytätte joutuneen neuvotteluihin haukan kanssa! Te kuitenkin tunnette hänet paremmin kuin minä, joten teidän kai pitäisi paremmin tietää, mikä hän on miehiään.
Myös neuvottelujen aihe on muuttunut. Tähän asti on keskusteltu aiheista, joilla ei ole todellista sisältöä. Nyt kun aiheena on maatalous, neuvottelemme laatuun, ympäristöön, hyvinvointiin, eläimiin ja näin ollen pohjimmiltaan kulttuuriin liittyvistä asioista. Tällä neuvottelukierroksella ei ole kysymys tavarasta. On kysymys tiedosta. On kysymys ihmiskunnan olemuksesta ja koko ihmiskunnan olemassaolosta. Siitä siis johtuu tyhjyyden pelko, niin kuin Louvainin opiskelijat tekivät teille selväksi. Maatalous on poikkeus sääntöön. Sillä on oma ainutlaatuinen rakenteensa, alkuperäiset tuotteensa ja se on oleellinen osa koko maaseutua. Siitä siis kumpuaa syvään juurtunut pelko siitä, että te ette ehkä puolustakaan poikkeuksen tekevää maataloutta, jonka juuret johtavat aina Mesopotamiaan asti. Se ei ole mikään uusi asia.
Vakavia epäilyjä riittää, ja ne ovat luonteeltaan pääasiassa poliittisia. Pelkäämme, että Cancúnissa käy niin kuin Münchenissä, aurinkoisemmissa merkeissä vain. Siitä on sitä paitsi ennakkotapauksiakin. Vuodelta 2001 on olemassa kummallinen sopimus banaaneista. Chiquita kaatui aivan kuin Enron. Riippuvuudellemme öljykasvien tuonnista ei ole tehty mitään edes entisen itäblokin maiden avautumisen ja hullunlehmän taudin seurausten jälkeen. Sitten on vielä Fischlerin oma projekti, jonka hän aloitti heinäkuussa 2002 ja joka vahvistui jälleen tammikuussa 2003; se nimittäin merkitsee tukien voimakkaita leikkauksia. Samaan aikaan Yhdysvallat laati ehdotuksia 190 miljardin dollarin käyttämisestä toukokuussa 2002 alkavalla kymmenvuotiskaudella. De minimis -sääntö kuitenkin pitäisi tämän kaiken vihreän laatikon sisällä.
Myös esitysten suunnaton ristiriitaisuus aiheuttaa pelkoja. Varmastikaan ei voi olla oikein tuhota maataloutemme infrastruktuuria ja taitotietoa, kun vuoteen 2020 mennessä meillä on ruokittavana kaksi miljardia suuta entisten lisäksi. Tämä on pelkoni ydin. Arvoisa komission jäsen, näytämme olevan jo tuhoon tuomittuja kiihdyttäessämme vauhtiamme sukkulalla nimeltä Maapallo, joka on yhtä täynnä halkeamia kuin Columbia-sukkula. Kuitenkin täällä me vain keskustelemme kaupankäynnistä ja maailmanlaajuisesta vapaakaupasta, vaikka tiedämme, että juomavesivarat ovat hupenemassa, ja vaikka kahdelta miljardilta ihmiseltä puuttuu sähkö ja lääkkeitä. Olenkin alkanut ihmetellä, kuuluisiko WTO, niin kuin Euroopan unionikin, jo museoon.

Fiori (PPE-DE).
Arvoisa komission jäsen, tämäniltaisen keskustelun aihe tarjoaa epäilemättä taustan, jota vasten voidaan tarkastella maailmanpolitiikan ja Euroopan politiikan suuria kysymyksiä. Esimerkiksi ensimmäinen aihe on epäilemättä se, että maailman maatalouskauppa ja neuvottelut, joissa määritellään politiikan sisältö ja siinä noudatettavat säännöt, ovat erilaisten intressien kohtaamispaikka. Siellä kohtaavat toisaalta markkinoiden vapauttaminen ja toisaalta hallitusten pyrkimykset harjoittaa protektionistista maatalouspolitiikkaa, joka ei rajoitu pelkästään tuotantoon, vaan vaikuttaa myös kaupan ulkopuolisiin kysymyksiin, kuten ympäristönsuojeluun, elintarviketurvallisuuteen, laadun turvaamiseen ja parantamiseen sekä maaseutualueiden säilyttämiseen.
Arvoisa komission jäsen, olemme tänä iltana kuunnelleet teitä tarkkaan, ja puheidenne perusteella on selvää, että Euroopan unioni on hyvin halukas neuvottelemaan sopimuksesta, joka jatkaisi maataloustuotteiden kaupan vapauttamista. Meidän mielestämme sopimuksen on kuitenkin oltava hyvin tasapainoinen ja kaikkien on hyödyttävä siitä. Näyttäisi siltä, että tämä on myös komission jäsenen Fischlerin kanta, jonka hän on tuonut esiin useissa eri yhteyksissä yhteisön maatalouspolitiikasta puhuttaessa. Siitä ei ole vielä viikkoakaan, kun hän totesi maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa, että uuden neuvottelukierroksen pohjalta ensi syksynä syntyvien sääntöjen on oltava oikeudenmukaisia ja sovelluttava yhtäläisesti kaikkiin. Pidän ajatusta vientitukien leikkaamisesta hyvin houkuttelevana ja kannatettavana, mutta vain sillä ehdolla, että myös muita tukia, jotka aiheuttavat kansainvälisen kaupan vääristymistä, säännellään myös.
Sitten on vielä toinen tärkeä poliittinen teema, joka liittyy tämäniltaisen keskustelun aiheeseen. Näihin asioihin on saatava kokonaisnäkemystä. Vallitsevaa taloudellista tilannetta, jonka kehitys riippuu maataloussektorin tulevasta kehitystä ja joka puolestaan vaikuttaa siihen, ei voida tarkastella puhtaasti kansainvälisen kaupan näkökulmasta, sillä kansainvälinen kauppa on suoraan riippuvainen yhteisen maatalouspolitiikan uudistamista koskevista ehdotuksista. Siitä, minkä piti olla välitarkistus, on tullutkin eurooppalaisen maatalouden todellinen muodonmuutos. Tällä alalla yhteisön poliittisten suuntaviivojen tärkeimpänä päämääränä Euroopassa on paitsi nähdä markkinat taloudellisen kehityksen välineenä, myös varmistaa kuluttajansuojan toteutuminen - ajatellaanpa vaikka Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen äskeistä perustamista. Elintarviketurvallisuuden periaate on ilmaistu ja hyväksytty myös WTO:n tasolla, mutta vain ihanteena. Paljon kehitystä tarvitaan vielä, ennen kuin meidän omien tuotteidemme laatua vastaava taso voidaan taata yleisesti. Euroopan maatalouden tuotantokustannukset eroavat merkittävästi kehitysmaiden vastaavista, koska laatua, turvallisuutta, terveyttä ja hygieniaa koskevat normit ovat erilaiset. Olisi toivottavaa, että maa- ja elintarviketalouden suojelua varten luotaisiin tulevilla neuvottelukierroksilla selkeät kansainväliset säännöt, sillä vain todella arvostettu ja kunnioitettu Codex alimentarius takaa tyypillisten eurooppalaisten tuotteiden turvaamisen.
Globaalissa ympäristössä toimivien eurooppalaisten tilojen on panostettava tuotteidensa laatuun saavuttaakseen tietyt markkinaosuudet, jotka muuttuvat herkästi kuluttajien uusien tarpeiden myötä. Tuotantostandardit on suunnattu varmistamaan tuotteiden jäljitettävyys "navetasta ruokapöytään". Tässä mielessä mahdollisuus markkinoida eurooppalaisen maa- ja elintarviketalouden tuotteita maailmanlaajuisesti edellyttää samaan aikaan vähemmän rikkaiden maiden taloudellista kehitystä, jossa paikalliseen maa- ja elintarviketalouden tuotantoon suhtaudutaan keskinäisellä kunnioituksella tasapainoisen globaalin kasvun ympäristössä, jota säätelevät sekä talouden lait että selkeästi määritellyt säännöt sekä ennen muuta selkeä tarve kasvuun, josta hyötyvät kaikki ja josta ei koidu haittaa kenellekään.
Näin ollen keskeisintä tässä keskustelussa on se, että ehdotus, jonka sisältöä olette hahmotellut meille tänä iltana, sisältää tärkeän periaatteen. Tarvitsemme yhteisen maatalouspolitiikan, jossa säilytetään ne toimintatavat, joihin olemme tottuneet. Puheessanne ja saatavilla olevissa asiakirjoissa kannatetaan periaatetta, joka meidän on hyvin vaikea hyväksyä, nimittäin sitä, että välitarkistusta koskeva ehdotus, jossa esitetään muun muassa suorien tukien erottamista tuotantomääristä ja sinisen laatikon sitoumusten jättämistä täyttämättä, menisi WTO:n neuvotteluja varten määrättyjen menettelyjen edelle, joissa puolestaan pyritään säilyttämään McSharryn esittämissä uudistuksissa ajettu siniseen laatikkoon kuuluva tuki. Neuvotteluissa noudatettavat menettelyt onkin laadittava uudelleen siten, että niistä poistetaan sinistä laatikkoa koskeva kappale kokonaan ja poistetaan näin lopullisesti mahdollisuus säilyttää suorat tuet monenkeskisessä kaupassa. Jos näin tehdään, se voi meidän mielestämme olla alku Euroopan maatalousalan vapauttamiselle, joka on välttämätöntä ei vain alan itsensä vaan koko Euroopan taloudenkin kannalta.

Rodríguez Ramos (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, pidämme hyvin myönteisinä komission pyrkimyksiä saattaa kehitysmaat ja vähiten kehittyneet maat tasavertaisina mukaan neuvotteluihin. Samoin kannatamme näiden maiden pääsyä yhteisön markkinoille ilman tulleja tai kiintiöitä sekä "elintarviketurvalaatikon" perustamista. Katsomme kuitenkin, että joissakin ehdotuksissa olisi voitu mennä pidemmälle, esimerkiksi vientitukien alentamiseen liittyvässä ehdotuksessa, mutta siinä voimme varmasti vielä saavuttaa edistystä neuvottelujen kuluessa.
Haluan myös todeta, että sitoutumistamme suurempaan avoimuuteen on täydennettävä entistä tasapuolisemmalla vastuujaolla kehitysmaiden kesken. Tähän liittyen meidän on tuomittava Yhdysvaltojen yksipuolinen maatalouspolitiikka.
Arvoisa komission jäsen, olen kuitenkin huolissani siitä, että monimuotoisen maatalouden malli saattaa vaarantua. Minun täytyy huomauttaa, että neuvotteluehdotuksessa monimuotoisuuden tukeminen mainitaan vain kerran siinä yhteydessä, kun komissio puhuu köyhimpien maiden pääsystä markkinoille.
Puhumme kyllä yhteisön maatalouden sosiaalista tavoitteista, kuten ympäristönsuojelusta, kansanterveydestä, pakollisista merkinnöistä tai eläinten hyvinvoinnin turvaamisesta aiheutuvien lisäkustannusten korvaamisesta. Euroopan maatalouden monimuotoisuudella ei kuitenkaan enää ole tärkeää sijaa tässä neuvottelutarjouksessa, ja huomion keskipiste on siirtynyt suorien tukien erottamiseen tuotantomääristä, ja tähän periaatteeseen komissio aikoo keskittyä neuvoteltaessa kotimaista tukea koskevasta luvusta.
Arvoisa komission jäsen, uskon, että jos nyt perustamme koko neuvottelustrategiamme tukien erottamiseen tuotantomääristä, saatamme menettää liikkumavaramme Euroopan maatalouden kannalta oleellisten tukielementtien osalta, jotka takaisivat markkinoiden vakauden ja ylläpitäisivät taloudellisesti kestävää hintatasoa, joka puolestaan turvaisi tuottajien tulotason.

Patakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, on päivänselvää, että Euroopan unioni aikoo uhrata pienet ja keskisuuret tilat ja EU:n maataloustuen Maailman kauppajärjestön alttarille. Rikkomaton periaate kaikkien Euroopan unionin päätösten takana näyttää olevan pyrkimys turvata parhaalla mahdollisella tavalla suuryritysten ja monikansallisten yritysten edut. Suunnitteilla oleva YMP:n uudistus - joka on täydellinen peruskorjaus, ei välitarkistus, minkä sen väitetään olevan - toteutetaan WTO-neuvotteluja odotellessa ja niiden aiheuttaman paineen alla. Neuvottelujen kohteena oleva WTO:n sopimus nopeuttaa maataloustuotteilla käytävän kansainvälisen kaupan vapauttamista sillä verukkeella, että kansainvälinen kauppa näin lisääntyisi ja hyödyttäisi myös kehitysmaita. Samaa sanottiin GATTista, ja kuinkas kävi. GATTin piti lisätä maataloustuotteiden kansainvälistä kauppaa ja synnyttää vaurautta. Kehitysmaat ja niiden ihmiset eivät vain jäänet vaille luvattuja hyötyjä; heidän tilanteensa on huonompi kuin koskaan, eikä kehitykseen tarvittavaa ylijäämää ole edes korkean tuotannon maissa, kuten Argentiinassa. Lopputulos oli se, että maataloustuotteita tuottavien ja myyvien monikansallisten yhtiöiden voitot nousivat pilviin.
Samoin käy WTO-sopimuksenkin kanssa, kolmestakin syytä. Ensimmäinen syy on lähestymistapa, joka suosii monopoleja, niin kuin GATTkin. Toinen liittyy kansainväliseen maataloustuotteiden hinta- ja tukijärjestelmään ja teollisuustuotteiden kansainväliseen hintajärjestelmään. Rikkaat maat ostavat halvalla maataloustuotteita ja myyvät kalliilla teollisuustavaroita, muun muassa lääkkeitä. Kolmas syy liittyy maataloustuotannon omistukseen useissa kehitysmaissa, joissa maanviljely ja maataloustuotanto on nälkäpalkkaa työntekijöilleen maksavien monikansallisten jättiyhtiöiden hallussa.
Tämän vuoksi Kreikan kommunistinen puolue vastustaa ehdotettua sopimusta ja tekee kaikkensa koordinoidakseen kaikissa maissa ruohonjuuritason taistelua sellaisen kansainvälisen kaupan puolesta, josta kaikki osapuolet hyötyvät tasapuolisesti.

Wyn (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Euroopan unioni on selkeästi sitoutunut maatalouskaupan järjestelmän uudistamiseen ensinnäkin turvatakseen eurooppalaisten viljelijöiden tulevaisuuden ja toisaalta tunnustaakseen kehitysmaiden tarpeen erityiskohteluun. Se ei ole mikään vähäpätöinen juttu. Itse asiassa se on todella vaikeaa, koska toisten mielestä komissio menee tässä liian pitkälle ja toisten mielestä se on aivan liian varovainen. Jos Euroopan unioni haluaa lisätä uskottavuuttaan Dohan prosessissa, tämän vitkastelun on loputtava. Nyt laajentumisen kynnyksellä meidän on toimittava välittömästi.
Komission ehdotukset hyödyttävät eurooppalaisia viljelijöitä pitkällä aikavälillä ja parantavat mahdollisuuksia tuloksekkaisiin neuvotteluihin maailmankaupan vapauttamisesta. Toivon, että lähetämme selkeän viestin siitä, että suurempi osuus markkinahinnasta kuuluisi viljelijöille itselleen eikä jatkuvasti lisääntyville voimakkaille monopoleille, jotka tällä hetkellä hallitsevat musertavalla tavalla teollisuusmaista maatalouttamme.
Pyrimme tasapainoon, jossa toisaalta tukisimme pienviljelijöitä - kotiseudullani Walesissa 90 prosenttia viljelijöistä on vähemmän suotuisilla alueilla toimivia pienviljelijöitä - sekä maaseudun kehittämistä ja toista pilaria, mutta ottaisimme samalla huomioon kehitysmaiden viljelijät. Se on vaikeaa tasapainottelua. Emme voi enää jatkaa tilanteessa, jossa eurooppalaisella lypsylehmällä on EU:n tukien ansiosta keskimäärin on suuremmat vuositulot kuin puolella maailman väestöstä.

Mann, Erika (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, itse asiassa haluan tuoda esiin vain muutaman seikan, koska kollegani ovat jo sanoneet aiheesta paljon. Katson, että ongelmana meillä, ja erityisesti teillä komissiossa, on pohjimmiltaan se, että nyt on pyrittävä sovittamaan yhteen kaksi erilaista strategiaa. Toisaalta on uudistettava Euroopan unionin maataloustuotantoa ja toisaalta parannettava kehitysmaiden pääsyä markkinoille. Se on tietenkin erittäin vaikeaa, ja tiukka aikataulu lisää sen vaikeutta entisestään, sillä tulosta pitäisi syntyä jo tänä vuonna Cancúnin neuvotteluissa. Teidän pitäisi ainakin pystyä kertomaan, mihin suuntaan olette meitä viemässä, ja samalla teidän on muistettava velvollisuutenne viedä neuvottelut menestyksekkäästi päätökseen vuonna 2005. Tehtävää vaikeuttavat vielä hankaluudet kauppakumppaneiden kanssa, joten kaiken kaikkiaan edessänne on varsin kimurantti tehtävä.
Olen tutkinut monia Saksassa ja muuallakin julkaistuja asiakirjoja ja kannanottoja, ja nyt edessäni pöydällä on kaiketi jonkinlainen sekoitus niistä kaikista. Toisaalta monet lausunnot täydentävät toisiaan; ihmiset hyväksyvät sen, että nyt vihdoin tapahtuu jotakin ja että olemme menossa oikeaan suuntaan. Toisaalta on esitetty monia epäilyksiä ja huolestuneisuutta siitä, että Euroopan unioni on päätymässä eräänlaiseen "harrastelijamaatalouteen" ja että olemme jossain määrin kadottamassa tietoisuuttamme siitä, että järjestelmämme on oltava riittävän joustava ollakseen todella kilpailukykyinen ja pärjätäkseen kansainvälisessä kilpailussa. Voimme ehkä tehdä paljon ympäristön ja maatalouden hyväksi, mutta välineet ovat vaarassa pettää matkan varrella.
Arvoisa komission jäsen, sekä te että komission jäsen Fischler olette uskoakseni aina sanoneet, että meillä on riittävästi liikkumavaraa. Meillä on joustavuutta. Meidän on tarkasteltava yksityiskohtia, ehkäpä maidon hintaa esimerkiksi, nähdäksemme, mitä muuta voisimme tehdä.
Päätän puheenvuoroni lyhyellä kysymyksellä. Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän kokouksessa viime viikolla kehitysmaiden edustajat mainitsivat toistuvasti "kehityslaatikon" ja ilmaisivat toiveensa, että asiaa vietäisiin eteenpäin. Voisitteko ehkä sanoa tästä jotakin?

Baltas (PSE).
Arvoisa puhemies, kunnioitettu komission jäsen, WTO:ssa käytäviin neuvotteluihin maatalouspolitiikastamme meidän olisi syytä lähteä tunnuslauseella: "Lisää tyhjiä sanoja? Ei kiitos. Täsmällisiä ehdotuksia? Kyllä kiitos." Ehdotukset ja niiden soveltamisaikataulut eivät merkitse mitään, elleivät ne ole täsmällisiä. Kokonaispaketti, jonka Euroopan unioni aikoo esittää tuleviin WTO-neuvotteluihin jättää aloitteen hyvin selkeästi Euroopan unionille. Sen sijaan että teemme vain ehdotuksia, meidän on perustellusti vaadittava myös jotain vastineeksi. Meidän on esimerkiksi tiedettävä, mitä muut kehittyneet maat aikovat tehdä ja mitkä osat eurooppalaisten viljelijöiden suojeluun tarkoitetusta järjestelmästä on saatava säilytettyä.
Kun me nyt tässä puhumme viljelijöidemme suojelemisesta - ja tarkoitan nyt Euroopan unionin 25 jäsenvaltion viljelijöitä, en vain viidentoista - meidän on ensinnäkin saatava tunnustettua ja turvattua monimuotoisen eurooppalaisen maatalouden malli. Toiseksi, yhteisen maatalouspolitiikan tarkistusta - jonka yleiset periaatteet sosialistit kyllä hyväksyvät - ei saa panna maksamaan neuvotteluissa mahdollisesti tehdyistä epäonnistuneista sitoumuksista. Kolmanneksi mitä tulee maaseudun kehittämisen ympäristöulottuvuuteen, ekologiseen tasapainoon, elintarvikkeita koskeviin standardeihin ja niin edelleen, Euroopan unionin on yritettävä edistää kaikkia maita koskevaa lauseketta, jonka pohjana olisivat EU:n omat standardit. On sekä turhaa että epähyväksyttävää helpottaa maataloustuotteiden tuontia kehitysmaista, jotka eivät täytä eurooppalaisia standardeja. Lopuksi toteaisin vielä, että emme suinkaan tee palvelusta köyhille maille ja niiden viljelijöille, jos onnistumme lisäämään viljelijöiden tuloja köyhissä maissa, vain jotta kehittyneet maat voisivat sitten myydä heille esimerkiksi aids-lääkkeitä kiskurihintaan. Toisin sanoen neuvotteluissa ei riitä, että teemme vaikuttavia ja hyvää tarkoittavia ehdotuksia; meidän on suhteutettava ne ehdotuksista saataviin yhteiskunnallisiin etuihin. Tarvitaan siis tietynlaisia neuvotteluja, jotka palvelisivat laajempia yhteiskunnallisia etuja.

Lamy
Arvoisa puhemies, mielestäni yksi johtopäätös, joka tämän illan keskustelusta voidaan vetää, on että tällä parlamentilla on aina paljon enemmän sanottavaa maataloudesta kuin esimerkiksi lääkkeiden saatavuudesta tai Davosin tai Porto Alegren neuvotteluista. En ole varma onko tämä mikään uutinen, mutta näin kuitenkin on asian laita.
Meidän olisi syytä kysyä itseltämme, mistä näissä maataloustuotteiden kauppaa koskevissa kansainvälisissä neuvotteluissa viime kädessä on kysymys. Kysymys on siitä, voiko Euroopan unioni ja pitääkö sen sitoutua valvontaan, kattorajoihin ja sääntöihin. Tulevaisuudessa ne nimittäin rajoittaisivat sitä tukea ja suojaa, jota me tällä hetkellä pystymme antamaan viljelijöillemme ja haluaisimme jatkossakin taata heille. Sitä paitsi haluan muistuttaa teitä joistakin periaatteista, joihin minun ja Franz Fischlerin kannat perustuvat. Sen jälkeen haluan paneutua muutamaan kohtaan hieman tarkemmin.
Ensinnäkin Dohassa teimme useita sitoumuksia. Sitoumuksemme olivat huomattavasti tiukempia kuin ne, joita olimme antaneet aikaisemmissa yhteyksissä, eli esimerkiksi Marrakeshissa vuonna 1995. Sitouduimme helpottamaan markkinoille pääsyä alentamalla tukea unionin sisällä sekä alentamalla vientitukia. Nämä asiat muodostavat osan neuvottelutoimeksiannostamme. Jatkamme niiden läpiviemistä, kuten aikaisemmin on sovittu.
Toinen periaatteemme koskee konkreettisia toimiamme. Päättäessämme myönnytyksistä meidän olisi annettava etusija kehitysmaille ja varmistettava, että myönnytyksiä ja samalla siis rajoitustoimenpiteitä sovelletaan tasapuolisesti. Ei tule kuuloonkaan, että Euroopan unioni osana kehittynyttä maailmaa hyväksyisi rajoitustoimenpiteitä, jotka muut kehittyneet maat hylkäisivät.
Sitten selvitän hieman kolmatta ja viimeistä yleisperiaatettani. Tämä keskustelu ei ole sama asia kuin yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisesta käytävä sisäinen keskustelumme. Keskustelua kannastamme suhteessa Maailman kauppajärjestöön käydään täysin erillään yhteisen maatalouspolitiikan uudistamista koskevasta sisäisestä keskustelusta. Genevessä, Tokiossa, Washingtonissa, Sydneyssä tai Cancúnissa ei keskustella EU:n yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisesta. Sitä koskevat keskustelut käydään unionin sisällä, omien linjojemme mukaisesti. On totta, että me Brysselissä ja Strasbourgissa keskustelemme kannastamme suhteessa Maailman kauppajärjestöön, mutta se tapahtuu edellä kuvatussa hengessä.
Komissio on nyt siis tehnyt ehdotuksen. Jos se hyväksytään, se tuo tullessaan lisäuudistuksia yhteisen maatalouspolitiikan hallinnointiin. Jää nähtäväksi, tehdäänkö nämä päätökset ja milloin ne tehdään. Päättämättä on vielä myös se, mitä näistä päätöksistä käytetään neuvotteluvälineinä ja milloin. Siitä ei kuitenkaan tällä kertaa ole kysymys. Minun on selvennettävä jäsen Doylelle, että ne 36 prosenttia, 45 prosenttia ja 55 prosenttia, joita Franz Fischler ja minä olemme esittäneet neuvoston tuella, seuraavat jo tehdyistä uudistuksista. Ne eivät vaikuta muiden uudistusten lopulliseen tulokseen millään tavalla.
Siirrytään sitten kysymykseen, onko esityksemme liian kunnianhimoinen vai eikö se ole riittävä. Luulen, että te olette jo vastanneet tähän kysymykseen. Joidenkin teidän mielestä ehdotuksemme eivät ole riittävän kunnianhimoisia ja joidenkin mielestä ne menevät liian pitkälle. Jäsen McNally teki puheenvuorossaan selväksi, että hänen mielestään olisimme voineet mennä pidemmällekin. Haluaisin sanoa, että minä en henkilökohtaisesti usko, että olisimme voineet mennä pidemmälle, ainakaan tässä vaiheessa. Jos kaikki WTO:n sopimuspuolet tekisivät tässä ja nyt samantyyppisen sitoumuksen kuin mitä me olemme esittäneet, olisimme kaikki ottaneet valtavan harppauksen kohti parempia toimenpiteitä maataloudelle maksettavan tuen rajoittamiseksi kaikkialla maailmassa.
Entä olemmeko menneet liian pitkälle? Luulen, että sitä esimerkiksi jäsen Hyland pelkää. Minun mielestäni emme ole. Olen kuitenkin sitä mieltä, että yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisessa olemme jo menneet liian pitkälle viime vuosina. Ehkä se olikin Hylandin keskeisin sanoma. Kuten voitte hyvin kuvitella, komissio ei ole asiasta samaa mieltä.
Seuraavaksi vastaan van Damin, Graefe zu Baringdorfin ja Erika Mannin esittämiin huomioihin. He toivat aivan oikein esiin elintarviketurvan. He perustivat väitteensä siihen, että maataloudessa vain 10 prosenttia tuotannosta myydään kansainvälisillä markkinoilla. Ero muihin aloihin on melkoinen. Siinä he ovat oikeassa, ja siksi olemmekin ottaneet käyttöön uuden välineen, jota on jo kommentoitukin laajasti. Olemme ajamassa sopimukseen elintarviketurvan käsitettä, suojalauseketta, erillistä elintarviketurvalle omistettua osastoa. Kuten sanoin puheeni johdannossa, olemme saaneet innoitusta eri lähteistä, erityisesti kansalaisjärjestöiltä.
Ennen kuin lopetan, haluan vielä vastata jäsen Mulderille. On totta, että niin kutsutun "kaikki paitsi aseet" -aloitteen säännöissä määrätään hyvin tiukasta tuotteiden alkuperän valvonnasta, joka merkitsee sitä, että vain vähiten kehittyneiden maiden tuotteisiin sovelletaan nollatulleja ja nollakiintiöitä, joista niiden hyväksi on sovittu. Säännöt ovat hyvin rajoittavia, joidenkin maiden mielestä liikaakin. Siksi on oikein, että säännöt ovat niin täsmällisiä.
Sanoisin, että tästä keskustelusta on opittu kaksi asiaa. Ensimmäinen on, että jäsen Martinezilla näyttää olevan eksistentiaalisia huolenaiheita. Se sinänsä on hyvä uutinen. Toinen on, että kerrankin huoleen on tosiaan syytä. Tällä kertaa olen itse asiassa samaa mieltä siitä, että maataloudessa ei ole kysymys vain tavarasta, vaan koko olemassaolostamme. Olen varma, että kollegani Fischler yhtyy myös tähän mielipiteeseen. Tässä kohtaa Martinez on oikeassa. Maataloudessa on kysymys tuotteista, joita tuotetaan ja myydään ja jotka lopulta päätyvät meidän tai toisten ihmisten lautasille. Maataloudessa on myös kysymys palveluista, vaikka siitä onkin puhuttu vähemmän. Maatalouden tuote-elementti näkyy markkinoilla ja kauppasuhteissa. Tuotteita ostetaan ja myydään. Maatalouden palveluelementti käsittää elintarviketurvan sekä ympäristö- ja hyvinvointikysymykset. Niistä ei keskustella. Yleisesti markkinavoimat vastaavat huonosti näihin tarpeisiin.
Maatalous koostuu siis kahdesta toisistaan riippuvaisesta elementistä. Toinen voidaan nähdä kaupankäynnin välineenä ja siihen voidaan katsoa soveltuvan samat säännöt kuin vaikkapa sukkien, autonrenkaiden tai kenkien tuotantoon. Toista ei voi verrata minkäänlaisten sukkien, renkaiden tai kenkien kauppaan. Se on palveluelementti, ja sen ansiosta meillä on erityinen suhde siihen, mitä me syömme ja millaisia elintarvikkeita tuotamme. Vaikeudet, joiden kanssa nyt kamppailemme, johtuvat pohjimmiltaan juuri tuote- ja palveluelementtien rinnakkaisesta ilmenemisestä maataloudessa. Näin me Euroopassa näemme maatalouden, ja siksi olemme pyrkineet tasapainoilemaan eri näkemysten välillä. Emme kuitenkaan ole valmiita maksamaan liian korkeaa kollektiivista hintaa maataloudesta.
Me tulemme pitämään ohjenuorana neuvotteluissamme tätä näkemystä maataloudesta kokonaisuutena, joka koostuu kahdesta erillisestä elementistä. Niille teistä, jotka ovat kiinnostuneita tai jotka suhtautuvat jopa intomielisesti aiheeseen, olen jo tehnyt selväksi, että koko aiheen ottamisesta uudelleen käsiteltäväksi ennen Cancúnin kokousta voi olla vain pelkkää hyötyä. Meidän pitää, mikäli mahdollista, keskustella neuvotteluohjelmasta kokonaisuutena, eikä irrallaan pala palalta, niin kuin tänä iltana. Franz Fischler ja minä olemme ehdottomasti valmiita tällaiseen keskusteluun.

Puhemies.
Säännöistä poiketen annan puheenvuoron jäsen de Rossalle.
De Rossa (PSE).
Arvoisa puhemies, anteeksi että olen myöhässä. Halusin käyttää puheenvuoron, koska kantani maatalouteen ei ole sama kuin useiden muiden irlantilaisjäsenten tässä parlamentissa esittämät kannat. Sanon tämän, koska on tärkeää, että maataloutta koskevien kantojen kirjavuus tulee tuotua julki. Pidän komission tekemiä maatalouteen liittyviä ehdotuksia erittäin myönteisinä.
Yksi asia, joka Irlannissa ja muuallakin jatkuvasti unohdetaan, on ristiriita sen suhteen, että käytämme huomattavia rahasummia kehitysmaiden auttamiseen tarkoitettuun kehitysapuun ja kuitenkin samaan aikaan ylläpidämme yhteistä maatalousjärjestelmää, jolla viedään pohjaa pois juuri niiltä samoilta ihmisiltä, joita väitämme yrittävämme auttaa kehitysavulla. Siihen ongelmaan emme ole vielä juuri tarttuneet Irlannissa tai muuallakaan Euroopassa. Tällaista kantaa ei usein kuule tämän parlamentin irlantilaisjäseniltä, joten halusin että se tulee nyt tuotua julki.

Puhemies. -
Tämä puheenvuoro ei muodosta ennakkotapausta, koska kuten tiedätte, jos jäsen ei jostakin syystä pysty käyttämään puheenvuoroaan, hänellä on mahdollisuus esittää enintään 200 sanan pituinen kirjallinen lausuma kerran istuntojakson aikana.
Tämän keskustelun päätteeksi olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.

Boudjenah (GUE/NGL)
Useimmat aidsista, malariasta ja tuberkuloosista pahiten kärsivät maat eivät pysty tuottamaan tarvittavia hoitokeinoja itse. Maailmassa on 42 miljoonaa aidsiin sairastunutta ihmistä. Afrikassa sairaista vain 36 000 saa hoitoa. Joka päivä 40 000 ihmistä kuolee tartuntatautiin. Näin ollen tilanne on vakava ja edellyttää kiireellistä toimintaa. Tästä huolimatta pohjoisen pallonpuoliskon maat antoivat viime joulukuun 20. päivänä periksi Yhdysvaltojen sanelupolitiikalle, kun se lääketeollisuuttaan suojellakseen kaatoi geneerisiä lääkkeitä koskevan sopimuksen. Ulkoista kuvaansa kiillottaakseen Euroopan unioni sopi kuitenkin Dohassa annettujen sitoumusten uudelleentarkastelusta ja esitti erittäin rajoittavia määritelmiä kyseisistä sairauksista ja asianomaisista maista sekä suostui myöntämään WTO:lle valtuudet arvioida maiden toimintaa tässä asiassa.
Satojentuhansien ihmisten henki on vaarassa. Euroopan komissio on päättänyt asettaa lääketeollisuuden voitot etusijalle ihmishenkiin nähden. Tuen yhdessä ryhmäni kanssa niitä monia kansalaisjärjestöjä, jotka vaativat, että kansanterveyteen liittyvät kysymykset jätettäisiin WTO:n toimivaltuuksien ulkopuolelle.

