Teise maailmasõja aegse romade genotsiidi tunnistamine ELi poolt
President
Järgmine päevakorra punkt on presidendi avaldus Teise maailmasõja aegse romade genotsiidi tunnistamise kohta Euroopa Liidu poolt (2010/3020 (RSP)).
Romad on praegu Euroopa Liidu suurim rahvusvähemus. Peale selle on nad praegu kõige allasurutum kogukond Euroopas. Teise maailmasõja ajal jälitasid natsid neid rassilistel põhjustel, sarnaselt juutidele. Sajad tuhanded romad, kelle esivanemad olid põlvkondade kestel olnud Euroopa kodanikud, tapeti. Auschwitz-Birkenau vabastamise 66. aastapäev, mida tähistasime selle aasta 27. jaanuaril, meenutab meile, et romad olid selle laagri suuruselt kolmas ohvrite rühm. Kahjuks ei tea seda kõik eurooplased. Ainult mõned ELi liikmesriigid on romade genotsiidi ametlikult tunnistanud. On aeg teadvustada Euroopa kodanikele asjaolu, et meie hulgas elavatele romadele kui kogukonnale sai osaks genotsiidi õudne kogemus. Parim vahend diskrimineerimisega võitlemiseks on haridus. Võitluses inimõiguste eest on Euroopa Parlament ELi hääl. Täna räägime oma roma vendade ja õdede nimel. Tahame, et nende kannatusi mäletataks ja nende olukorda paremini mõistetaks.
Kolleegid, nüüd järgneb sel teemal väga lühike arutelu, seega palun istungisaalist mitte lahkuda. Kõigepealt esitatakse nõukogu avaldus ja, nagu teate, on romade kaasamine Ungari eesistumise aja üks prioriteete. Edasi järgneb Euroopa Komisjoni asepresidendi avaldus ja siis lühikesed avaldused fraktsioonide nimel.
Enikő Győri
nõukogu eesistuja. - (HU) Austatud president! Head kolleegid! Palun lubage mul alustada tsiteerides Porajmose ellujäänud Friderika Kolompári sõnu: "Me leidsime minu isa, kui läksime 94. või 95. aasta 2. augustil Auschwitzi. Nende nimed olid reas suurel tahvlil. Me teadsime, et nad olid viidud Saksamaale, aga ei teadnud täpselt kuhu. Kui üks Fehérvárist pärit mustlane ei oleks mind tagasi hoidnud, oleksin käe ahju sirutanud ja ühe tüki sealt välja võtnud. Mõtlesin, et võtan selle sealt ja viin reliikviana koju. Siis ütles minu poeg, Józsi:
"Ema, ära pane kätt sinna, sa võid nakkuse saada.”
"Ma ei hooli sellest, mu poeg,” ütlesin.
"Kust sa tead, kas see oli su venna või isa oma?” küsis ta vastuseks. Ma minestasin ja mind viidi krematooriumist välja.
Eesistujariik Ungari nimel soovin ühineda õilsa algatusega, millega Euroopa Parlament ja president Buzek isiklikult soovisid sellel istungil mälestada Porajmose, romade holokausti ohvreid. Miks on tähtis mäletada? Kas ei peaks me pigem tuleviku peale mõtlema? Ameerika ajaloolane George Santayana kirjutas 1905. aastal: "Neid, kes minevikku ei mäleta, sunnitakse seda kordama.”
Isegi kõige tagasihoidlikumate hinnangute kohaselt tapeti Teise maailmasõja ajal ja selle varjus 220 000 romat ja sintet. Nende inimeste tapmise ainus põhjus oli nendesse rahvusrühmadesse või nende tagakiusajate terminoloogias n-ö rassi kuulumine. Nad olid Ungari, Tšehhi, Rumeenia, Prantsuse, Saksa, Poola, Serbia ja kes teab veel, milliste muude riikide kodakondsed. Mehed ja naised, vanurid ja lapsed. Palju-palju lapsi. Kui nad oleksid elus, siis oleksid paljud neist täna ELi kodanikud. Mälestustes meenutatakse järjekindlalt, et vastupidi juudi kinnipeetavatele lubati Auschwitz-Birkenau mustlaste laagris perekondadel kokku jääda. Nagu meenutas üks Ungari ellujäänu: "Isegi SS teadis, et mustlasperekondi ei tohi lahutada. Neil lubati kokku jääda kuni 1944. aasta 2. ja 3. augusti vahelise ööni, kui nende kinnipeetavate laagri ellujäänud 30 000 elanikku mõrvati, süüdates nende barakid.”
Sellest Teise maailmasõja järgsest madalseisust; Shoah ja Porajmose põrgust sündis uuesti EL. Liidu esiisad unistasid sellest, et Euroopa rahvad lükkavad ühiselt tagasi kõik, mis oli viinud sellise äärmusliku hoolimatuseni inimelu suhtes, mis oli viinud Auschwitzi ja Birkenauni. Kõik Euroopa rahvad koos, sh praeguseks 10-12 miljonini ulatuv Euroopa roma elanikkond. "Aga see on siiski minevik,” võidakse öelda. "Milles peitub siin tulevik?” Eesistujariik Ungari usub, et peame tegelikult rääkima korraga nii minevikust kui ka tulevikust. Kui Ungari peaminister Viktor Orbán esitas 19. jaanuaril Euroopa Parlamendile Ungari ELi eesistumise programmi, siis ta ütles: "Romasid käsitlev strateegia on eesistujariik Ungari prioriteet, sest pole mõtet arukal Euroopal, kui sel pole südant. Euroopal on aga süda ainult siis, kui ta loob sotsiaalse kaasatuse võimalused kõige halvemas olukorras olevatele ühiskonna rühmadele.”
Mina isiklikult oleksin väga uhke, kui me kõik koos suudaksime selle eesistumisperioodi lõpuks vastu võtta Euroopa ühise romade raamstrateegia. Töö käib, tänu Euroopa Parlamendi ja Euroopa Komisjoni pühendumusele. Nõukogu ja selle eesistujariik Ungari soovivad sellele kaasa aidata. Me soovime aidata tugevdada arusaama, et romad, nagu kõik Euroopa ja kogu maailma rahvad ja rahvusrühmad, pole probleem, vaid majanduslik, kultuuriline ja inimressurss.
Maroš Šefčovič
komisjoni asepresident. - Austatud president! Mõne päeva eest tähistasime me Euroopa Parlamendis holokausti mälestuspäeva koos holokaustis ellujäänutega. Komisjoni nimel hindan väga kõrgelt seda, et täna mälestame ka romade genotsiidi ohvreid.
Pärast Oswiecimi, Yad Vashemi või Washingtoni Holokausti muuseumi külastamist tabab inimest alati šokk selle täideviijate ebainimlikkuse tõttu. Need teie hulgast, kes on külastanud Jeruusalemmas asuvat laste paviljoni, nõustuvad minuga, et sealt väljudes on inimene oimetu ja ei suuda uskuda, et sellised sündmused olid võimalikud Euroopas ja ainult 60 või 70 aastat tagasi.
Seepärast peame sellest rääkima. Peame oma lastele seda kurba lugu jutustama, sest, nagu teame, kipub ajalugu korduma. Seega peame kindlasti tagama, et neid õudusi mäletatakse ja kunagi enam ei korrata. Võidelgem kõik ühiselt mineviku vaimude vastu!
Ajalugu on andnud meile kibeda õppetunni sellest, mida võivad teha rassiline vihkamine ja sallimatus. Seepärast on Euroopa Liit rajatud põhiõigustele ja väärtustele, mille hulka kuulub vähemuste kaitse, vaba liikumise põhimõte ja diskrimineerimise keeld ja kõik need kehtivad täielikult ka romade suhtes.
Pole vastuvõetav, et 21. sajandil peavad romad ikka veel taluma diskrimineerimist nende rahvusliku päritolu tõttu. Liiga paljud romad on endiselt rassismi, diskrimineerimise ja sotsiaalse tõrjutuse ohvrid. Liiga paljud roma lapsed on kooliskäimise asemel ikka veel tänavatel. Liiga paljudelt romadelt on endiselt võetud õiglased võimalused tööturul ja liiga palju roma naised on endiselt vägivalla ja ärakasutamise ohvrid.
Romade kaasamine on ELi prioriteet ja see nõuab riiklike ja kohalike asutuste, kodanikuühiskonna ja ELi institutsioonide pühendumust ja ühiseid jõupingutusi. Komisjon omalt poolt on sügavalt pühendunud romade olukorra parandamisele ja eriti nende sotsiaalsele ja majanduslikule kaasamisele.
Me oleme selles suunas pidevalt tööd teinud: see on meie jaoks kauakestev ja pikaajaline kurss. Siiski peame tunnistama, et vastutus romade kaasamise eest lasub peamiselt liikmesriikidel ja seetõttu esitasime eelmisel aastal vastu võetud teatises konkreetese loetelu meetmetest, mille kaudu nad peaksid oma romade kaasamise poliitikat tulemuslikumaks muutma. See oli üldse esimene konkreetselt romadele pühendatud poliitikadokument.
Siiski näitab meie hinnang, et liikmesriikides tuleb veel tõsiselt töötada romade kaasamise poliitika tulemuslikkuse tõstmiseks. Seetõttu võtab komisjon aprillis tihedas koostöös eesistujariik Ungariga vastu riiklike romade kaasamise strateegiate Euroopa raamistiku, milles esitatakse ettepanekud romade tõrjutusega võitlemiseks.
Ja lõpuks, sel pühalikul hetkel lubage mul uuesti komisjoni nimel rõhutada, kui tähtis on kaitsta Euroopas põhiõigusi ja tagada kõigi harmooniline kaasamine ühiskonda. On väga tähtis tagada, et ajalugu kunagi ei korduks.
Lívia Járóka
fraktsiooni PPE nimel. - (HU) Riigiminister, austatud president, volinik, head kolleegid, Euroopa Rahvapartei (kristlike demokraatide) fraktsiooni nimel, sooviksin väljendada oma rahulolu ja tänu selle eest, et esimest korda mälestab Euroopa Parlament romadest holokausti ohvreid. See on just see, mida meie, nende järeltulijad, peame tegema: mäletama ja õppima. Peame üles näitama austust ohvrite kannatuste vastu ja sisestama need valusad õppetunnid, ühiselt ja vastastikku sallivalt, meie ühisesse ajalukku ja ühisesse mällu. Seepärast on tähtis, et toetaksime ülikoole, teadusühinguid ja teadusasutusi, selleks et aidata avalikuks teha ja esile tuua raskused ja katsumused, millega romad meie pika ajaloo kestel on pidanud kokku puutuma. Teen ettepaneku, et kõigi Euroopa riikide riiklikes õppekavades tuleks tutvustada enamusrahvuse ja romade sajanditepikkust ühist ajalugu.
Tänane päev annab ka võimaluse seda ühtsust tugevdada ja veel kord kinnitada, et meie, romad, oleme oma asukohariikide kodanikud ja riigi koostisosad; vabad ja võrdsed Euroopa kodanikud. Me ei tohi rahulduda millegi vähemaga.
Meie taga on 700 aastat ühist ajalugu; seitse katsumustega täidetud sajandit, mille käigus oleme lugematuid kordi tõestanud oma lojaalsust oma asukohariikidele ja Euroopale. Mäletades küll segregatsiooni ja tagakiusamise süngeid perioode, peame saama jõudu neist ühise ajaloo ülendavatest hetkedest ja lootma, et ühinedes võib meist saada väärikas ja harmooniline ühendus. Nii nagu jagame ühist ajalugu, jagame ka ühist tulevikku, nagu me kõik teame. Ja ma tahan loota et üheskoos suudame saavutada kõik, täpselt nii, nagu olen kindel, et kõik suudame saavutada vaid üheskoos.
Selleks et kõik võiksid oma elus ja oma ümbruskonnas püüda ehitada paremat ja täiuslikumat maailma, on vaja mitmete põlvkondade sihikindlaid jõupingutusi. Meie esivanemad on lugematuid kordi tõestanud, et rahvad suudavad ühineda, kui kaalul on saatus. Ja meie jaoks on romade olukord Euroopas saatuse küsimus. Nüüd on meie kord ja esimene samm tuleb astuda täna.
Kui lubate, siis veel üks mõte: järgmine samm tuleb astuda kahe nädala pärast, kui lõpuks on võimalik vastavalt meie kõigi ootustele käivitada Euroopa romade strateegia.
Hannes Swoboda
fraktsiooni S&D nimel. - (DE) Austatud president! Tänan teid avalduse eest ja samuti sooviksin tänada nõukogu eesistujat ja Euroopa Komisjoni asepresidenti. Sooviksin tänada meie fraktsioonist kõiki, kes selleks aruteluks ettepaneku tegid, eriti Kinga Gönczi. Nagu te, austatud president, täna ütlesite, on romade hävitamine juutide hävitamisest rääkides tihti tagaplaanile tõrjutud. Siiski oli natsionaalsotsialistide metsikustel ka muid ohvreid. Siinkohal sooviksin samuti nimetada homoseksuaale, nagu teie, austatud president, küll teistsuguses kontekstis täna samuti tegite.
Ma nõustun nõukogu eesistuja ja ka eelmise esinejaga selles, et parim viis mälestada on mõelda samal ajal tulevikule. Me ei saa olla rahul romade tänase olukorraga Euroopa mandril. Neid diskrimineeritakse endiselt ja eelarvamused on siiani alles. Kui mõni riik kaalub praegu segaduste vältimiseks tagasipöördumist nime mustlased juurde, selle asemel et kasutada nime romad, siis mina seda kindlasti ei kritiseeri. Ütlen ainult, et tähtis on võidelda eelarvamuste ja diskrimineerimisega ja mitte anda nime muutmise kaudu diskrimineerimisele järele.
Me oleme romade küsimust siin parlamendis aastaid arutanud ja peame tunnistama - isegi pärast meie külaskäike eri riikidesse -, et probleemid on endiselt väga suured, et diskrimineerimise ja vaesuse nõiaringi ei ole murtud ja et ka täna õpivad paljud lapsed endiselt eraldi koolides. Seepärast olen väga tänulik ka eesistujariik Ungarile selle teema esiletõstmise eest. Vaatamata kõigile eriarvamustele, mis meil selles küsimuses Kinga Gyoriga on, saavutame üheskoos loodetavasti suurt edu.
Meie fraktsioon on Martin Schulzi kaudu mõnda aega suhelnud Saksa kirjaniku Günter Grassiga, kes on muu hulgas loonud ka romade sihtasutuse. Günter Grass on kunagi öelnud: "Teie, romad, olete oma pidevas laialipaisatuses - rangelt võttes - eurooplased selles mõttes, mida meie, vangistatuna oma kodakondsuste piiridesse, peaksime meeles pidama, kui me ei soovi, et ühendatud Euroopa muutuks bürokraatlikuks, administratiivseks ja kõikvõimsaks majanduslikuks kolossiks. Vähemalt selles mõttes on inimesed, keda meie nimetame mustlasteks, oma piiriülese liikuvusega meist ees. Eelkõige tuleks neil lubada tõestada oma isikut Euroopa passi abil, mis tagaks neile õiguse peatuda ükskõik kus Rumeeniast Portugalini.”.
Peaksime looma sellised tingimused, et kõik romad tunneksid end koduselt seal, kus nad elavad. Peaksime ka looma tingimused, mis võimaldavad neil kogu Euroopas vabalt reisida, ilma et neid uuesti deporteeritaks. Kui see lõpuks juhtub, siis oleme romade jaoks tõesti palju ära teinud ja siis oleme natside Teise maailmasõja ajal holokausti kaudu romade kallal toime pandud kohutavad teod lõplikult minevikku saatnud.
(Aplaus)
Renate Weber
Austatud president! Samudaripen tähendab roma keeles maapealset põrgut ehk siis genotsiidi või holokausti. Sõna "põrgu” sobib kirjeldama Euroopa romade elu Teise maailmasõja ajal, kui sajad tuhanded neist mõrvati vaid seetõttu, et nad olid romad. Tegelikult ei tea me hukkunute täpset arvu. Holokausti muuseum Washingtonis pakub selleks umbes veerand miljonit. Muudes uuringutes räägitakse üle miljoni roma mõrvamisest neil aastatel. See ebakindlus arvudes tuleneb holokausti ohvriks langenud romade madalast ühiskondlikust positsioonist. See on veel üks tõestus selle kohta, et seda rahvast on sajandeid süstemaatiliselt diskrimineeritud või ignoreeritud.
Seepärast tähistab täna presidendi suu läbi tehtud Euroopa Parlamendi avaldus ajaloolist hetke. Siiski ei tohi me selle juures peatuma jääda. Sellele sündmusele peavad järgnema konkreetsed meetmed nii ELi kui ka liikmesriikide tasandil. Samasuguse romade genotsiidi tunnistamise aktiga peab esinema iga liikmesriik ja lisaks sellele tuleb Euroopa kodanike seas levitada teadmisi selle meie ajaloo peatüki kohta.
Seni kuni Euroopa lapsed ei õpi koolis romade holokausti ja sajandeid, mille jooksul romad olid orjad paljudes riikides, millest nüüd on saanud ELi liikmesriigid, ja seni kuni Euroopa ühiskond ei mõista, et meil on selle rahva ees ajalooline kohustus, ei saa me oma rassismivastaseid kampaaniaid asjakohaselt korraldada ja ka meie riiklikud või Euroopa tasandi romade kaasamise strateegiad ei saa olla üleliia edukad.
Catherine Grèze
Austatud president! Täna pärastlõunal siin esinedes valdavad mind tugevad tunded. Eelkõige, austatud president, sooviksin tänada isiklikult teid teie sügava pühendumuse eest!
Romade genotsiidi tunnistamine on ajalooline hetk neile miljonitele eurooplastele, kes kuuluvad yenishide, sintede, romade, manouchede ja rändrahvaste hulka. Neil süngetel aastatel mõrvati sajad tuhanded nende sugulased, kellele omistati tihti häbiväärselt lindprii silt.
Siiski on see ajalooline hetk ka meile kõigile, kes me oleme Euroopa Liidu kodanikud. Ärgem unustagem, et romad olid esimesed, kes liikusid eri Euroopa riikide vahel, ammu enne seda kui meie oma ühise piirkonna lõime! Nüüd moodustavad nad kümne miljoni inimesega meie suurima vähemuse. Nende ajalugu on ka meie ajalugu.
Head kolleegid! Juba ammu oli aeg taastada nende Euroopa kodanike usaldus Euroopa institutsioonide vastu. Meie ühiskond on neid vältinud ja nad kannatavad endiselt kahekordse karistuse all. Sõja õudustele on lisandunud unarussejäetus, ükskõiksus ja vaikus. Romade genotsiidi tunnistamine on seepärast tõeline mälestamise akt. Ilmselgelt pakub see võimaluse meenutusteks, kuid peaks eelkõige olema senisest erineva tuleviku garantii.
Eelmisel nädalal Bundestagis võtsid Euroopa Parlamendi ja liikmesriikide parlamentide liikmed, nii Idast kui ka Läänest, kanda ajaloolist vastutust ja kutsusid üles seda genotsiidi tunnistama. See on esimene samm, et muuta meie kaaskodanike suhtumist neisse eurooplastesse. Ja meil on veel pikk tee minna. Tehkem romadest täieõiguslikud Euroopa kodanikud!
Marek Henryk Migalski
fraktsiooni ECR nimel. - (PL) Austatud president! See et romad olid Teise maailmasõja ajal genotsiidi ohvrid, on niisama ilmne kui see, et sama protsessi ohvrid olid juudid. Kõiki, kes seda fakti eitavad, tuleks kohalda niisama rangelt kui neid, kes eitavad juutide holokausti. Teil on õigus, öeldes et romad esindasid Auschwitzis mõrvatute seas suuruselt kolmandat rahvusrühma. Suuruselt teine rühm olid poolakad. Meeles tuleks pidada kõiki Teise maailmasõja ajal holokausti ohvriks langenud rahvaid. Peaksime mäletama kõike, mis nende kohutavate viie või kuue aasta jooksul toimus Auschwitzis ja muudes koonduslaagrites, samuti Katõnis muudes kohtades sooritatud mõrvu, nii et need sündmused enam kunagi ei korduks. Euroopa Parlamendil on moraalne ja poliitiline kohustus tagada nende mälestuste säilimine ja meie tänane arutelu on üks viis seda teha.
Cornelia Ernst
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (DE) Austatud president! Head kolleegid! See on tõesti tähtis hetk, sest täna mälestame Euroopa Parlamendis esimest korda romadest ja sintedest holokausti ohvreid.
Lubage mul alustada kirjaga, mille kirjutas 14aastane poiss Robert Reinhard 1943. aastal enne tema deporteerimist Saksa lastekodust Auschwitzi. Ta kirjutas: "Ma leidsin oma vanemad uuesti üles. Meid viiakse koonduslaagrisse. Pärast pikka enesesse süüvimist olen jõudnud sinnamaani, et olen surmaks valmis. Palju tänu veel kord kõige eest, mida te minu heaks tegite! Tervisi kõigile! Kohtumiseni taevas! Robert”.
Nagu veel 500 000 romat ja sintet, ei tulnud ka see poiss enam tagasi, ning ehkki romad ja sinted koos juutidega olid tapmiskonveieri esimesed ohvrid, ei ole täna - 66 aastat hiljem - ikka veel räägitud täit tõde sellest, mis juhtus. Samuti libisetakse tihti üle ka ühiskonna enamiku ühisest süüst. Me vajame kogu tõde selle ajaloo peatüki kohta.
Et see kunagi enam ei juhtuks, tuleb romade ja sintede eest kätte maksta ja tunnistada holokaust inimsusevastaseks kuriteoks. Peame vihaselt võitlema selle nimel, et juurida välja selle rahva vastased eelarvamused. Peame lõpetama rassilise vihkamise ja vägivalla, mis ilmnes näiteks üle-eelmisel aastal Ungaris, ning peame seda tegema vaprusega, mille annavad meile meie veendumused. Vabadus, võrdsus ja solidaarsus ei ole mõnede eesõigus, vaid kõigi õigus, sest inimõigused ja kodanikuõigused on lahutamatud.
Niki Tzavela
Austatud president! Sooviksin seni kõnelduga nõustuda. Romade osa Euroopa, eriti selle kultuuri arendamisel on määrav. Sooviksin lisada märkuse korras, ja see on ratsionaalne märkus, et kõik komisjonilt tulevad Euroopa Liidu romasid käsitlevad programmid on killustatud ja tihti on need sotsiaalse tõrjutuse teema raamistikus. Soovitaksin kasutada ratsionaalsemat lähenemisviisi. Teisiti öeldes võiks komisjon vastu võtta vaid romadele suunatud algatuse väljaspool sotsiaalse tõrjutuse teema raamistikku, nii et tegemist oleks vaid romasid puudutava programmiga. See võimaldaks meil riiklikul tasandil romade heaks tulemuslikumalt töötada.
President
Lugupeetud eesistuja, Euroopa Komisjoni asepresident, kolleegid, sooviksin teid kõiki sõnavõttude eest tänada! See on väga tähtis arutelu meile kõigile ja Euroopa Parlamendile tervikuna.
Arutelu on lõppenud.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
Cristian Dan Preda
Toetab väga ettepanekut, et Euroopa Liit tunnistaks Teise maailmasõja ajal toimunud romade genotsiidi. Mõned liikmesriigid on selle sammu juba astunud ja ma loodan, et paljud liikmesriigid ja Euroopa Liit kui institutsioon järgnevad nende eeskujule. Kahjuks ei ole Euroopa kodanike enamik romade genotsiidist teadlik. Seepärast, nagu rõhutas ka Rumeenia president oma 2007. aasta oktoobris peetud romade genotsiidi tunnistamisele pühendatud kõnes, ei tohi me piirduda selle sümboolse žestiga. Peame edendama romade holokausti puudutava teabe lisamist Euroopa koolide õpilaste õppekavadesse. Teisest küljest on vastuvõetamatu, et 66 aastat pärast vangide vabastamist Auschwitzi koonduslaagrist peab see rahvusvähemus silmitsi seisma ulatusliku diskrimineerimisega kogu Euroopa Liidus. Seepärast arvan, et romade sotsiaalne kaasatus, mis on üks eesistujariik Ungari prioriteete, peab liikuma konkreetsetel, tulemuslikel ja mõõdetavatel meetmetel põhineva Euroopa poliitika keskmesse.
Jarosław Leszek Wałęsa
Teise maailmasõja aegse Kolmanda Reichi türannia ohvreid puudutavad küsimused on siiani äärmiselt delikaatne teema, kuid see väärib üksikasjalikku uurimist. Täna soovime laiendada seda konteksti, milles käsitletakse terminit "holokaust”, sest avalikkuse teadvuses tähendab see juutide massilist hävitamist. Mäletada ja mälestada tuleks ka muude rahvuste, kodanike ja ühiskonnakihtide n-ö puhastamist Teise maailmasõja ajal. Liiga vähesed inimesed, eriti Euroopa noorte hulgas, teavad, mis sel ajal toimus. Just seepärast soovime tänasel arutelul tõstatada valusa ja mõnevõrra unarusse jäetud küsimuse romade hävitamise kohta. Porajmos, mis on romade sõna selle hävitamise kohta, nõudis kogu Euroopas 500 000 kuni kahe miljoni roma elu. Pärast juute ja poolakaid oli tegemist suuruselt kolmanda Auschwitzis mõrvatute rahvusrühmaga. Need faktid ei jäta kahtlust romade kantud kaotuste tohutu ulatuse suhtes, mis seab meile kui eurooplastele kohustuse mälestada neid, kellele sai osaks genotsiidi ohvri ebaõiglane saatus ja suurendada inimeste teadlikkust selle kohta. Nende sündmuste tutvustamine on praeguste ja tulevaste põlvkondade suur ülesanne.
Elena Băsescu
Romad on praegu ELi suurim rahvusvähemus, kuid iidsetest aegadest saadik on nad olnud ka kõige rõhutumad. Teise maailmasõja ajal tapeti ja kiusati taga sadu tuhandeid romasid. Kahjuks on ainult mõned liikmesriigid tunnistanud, et romade hävitamine oli tegelikult genotsiid. Austades ohvrite mälestust ja väljendades sügavat austust holokaustis ellujäänud romade vastu, tunnistas Rumeenia president 2007. aastal romadele osaks saanud metsikusi ja annetas kolmele genotsiidis ellujäänud romale riikliku kolmanda klassi teeneteristi. Romad on tulevase Rumeenia, Euroopasse kuuluva Rumeenia osa. Holokausti tragöödia kuulub nüüd meie ühisesse mällu. Kasutan siinkohal võimalust avaldada heameelt ühe eesistujariik Ungari prioriteedi, nimelt romade kaasamine strateegia üle. Parim viis mineviku mälestamiseks on vaadata tulevikku. Kõigis liikmesriikides tuleb uurida neid sajandeid, kus romadel on olnud oma osa, ja tugevdada seda romadega seotud algatust. Romad on vabad ja võrdsed Euroopa kodanikud. Ühtlasi peame looma tingimused romade vabaks liikumiseks, nii et neid taas mõnest riigist välja ei saadetaks. Vajame ühendust, mis on nüüdisaegse ühiskonnaga täielikult integreeritud.
Elena Oana Antonescu
Toetan Euroopa Parlamendi presidendi Jerzy Buzeki algatust paluda Euroopa Liidul ametlikult tunnistada natside ja nende liitlaste Teise maailmasõja ajal romade suhtes toime pandud genotsiidi, sest see on oluline edusamm võitluses Euroopa kõige suurema rahvusvähemuse õiguste eest.
Okupeeritud idaaladel piinati või mõrvati kümneid tuhandeid romasid ja tuhandeid rohkem suri natsirežiimi koonduslaagrites. Ajaloolane Michael Billig on rassilise ülimuslikkuse doktriini põhimõtte võtnud kokku järgmiste sõnadega: "Inimest ei tapeta mitte selle pärast, mida ta teeb, vaid selle pärast, kes ta on”. Selle fraasiga on võimalik kokku võtta selle aja kurb reaalsus, kui üle miljoni roma oli rõhutud ja jäetud ilma kõigist õigustest, sh õigusest saada lapsi.
Arvan, et meil on vaja konkreetseid ELi tasandi meetmeid rassismi ja sotsiaalse tõrjutusega võitlemiseks. Olen veendunud, et vajame riiklike ja Euroopa tasandi romade kaasamise strateegiate puhul ELi tasandil paremat koostööd ja hea tava vahetust.
