Beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar - Gemensamt system för moms när det gäller skatteundandragande vid import och andra gränsöverskridande transaktioner (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
av Benoît Hamon, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 2003/48/EG om beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar - C6-0464/2008 -.
av Cornelis Visser, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt, när det gäller skatteundandragande vid import och andra gränsöverskridande transaktioner - C6-0039/2009 -.
Benoît Hamon
Herr talman! Jag vill börja med att tacka alla skuggföredragande som har bidragit till att detta betänkande antagits i utskottet för ekonomi och valutafrågor, inte minst Sirpa Pietikäinen och Bilyana Raeva, och gratulera samordnarna från Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, Jean-Paul Gauzès och Wolf Klinz, som har spelat en viktig roll i att se till att detta betänkande, som ska bli föremål för omröstning under plenarsammanträdet i morgon, har antagits i utskottet för ekonomi och valutafrågor.
När G20-mötet avslutades, utropade som ni vet några av EU:s statsöverhuvud - och ledande sådana - segern genom att förklara, i ett flöde av kommunikation, att banksekretessens era var över.
Trots dessa rungande uttalanden har Europaparlamentet - och jag välkomnar detta - nu inlett det praktiska arbetet utan att intressera sig för kommunikationsdelen utan i stället för hur den effektivt kan bekämpa skatteundandragande, som enligt beräkningar uppgår till 200 miljarder euro per år. Dessa 200 miljarder euro borde jämföras med kostnaden för stimulanspaketen för att hjälpa de europeiska länderna ur krisen, de borde jämföras med EU:s budget, och de borde också jämföras med de europeiska ländernas underskottsnivå. I dag har alltså skattebetalarna i EU helt klart rätt i att be den europeiska banksektorn, och därmed de europeiska bankerna, att göra allt som krävs för att tillåta medlemsstaternas skattemyndigheter att driva in en del av den inkomstskatt som de förlorar genom undandragande eller bedrägeri.
Vi har arbetat konstruktivt och jag anser att vi har lyckats undvika att diktera eller anklaga varandra. Vi har nått framgångar på tre fronter, och jag vill berömma kommissionens textförslag och arbetet kring kommissionsledamot Lázsló Kovács, som förvisso var i rätt riktning. Vi har försökt, på bästa möjliga sätt, att förbättra kommissionens text i tre riktningar, genom att använda som måttstock det som EU:s skattebetalare uttrycker.
Vad gäller direktivets tillämpningsområde, kom vi fram till att texten var lite för blygsam både vad gäller de berörda rättsliga strukturerna och definitionen av sparprodukter. Vi vet att finansieringstekniken har en stor förmåga att uppfinna nya finansiella produkter för att vissa människor ska kunna undgå beskattning. Av den anledningen föreslår parlamentet och kommissionen att ett kommittéförfarande införs som anpassar definitionen av sparprodukter till den rådande verkligheten av denna finansieringsteknik.
I denna fråga är dock många produkter för närvarande undantagna från tillämpningsområdet och, enligt vår åsikt, bör de inkluderas så fort som möjligt. Detta gäller i synnerhet vissa sorters pensionsplaner som fungerar genom kapitalisering, och allmänt anser vi att förslaget att inkludera produkter som garanterar 95 procent av investeringen inte erbjuder tillräckliga garantier.
Därför anser vi att ett tröskelvärde på 90 procent är rimligare. Ändringar kommer att läggas fram i detta syfte i morgon i plenarsammanträdet. Vi får se om de antas. Jag är ledsen att vi i utskottet inte har kunnat nå en kompromiss i denna fråga och hoppas att plenarsammanträdet ger ett tydligt budskap genom att definiera sparprodukter som produkter vilka garanterar 90 procent av kapitalet och inte enbart 95-procentiga produkter, såsom kommissionen föreslår.
Ett brett samförstånd har dock kunnat uppnås vad gäller hur direktivets tillämpningsområde bör vidgas, i synnerhet i lydelsen av bilagorna I och III. Bilaga I har dessutom stärkts genom detta betänkande, eftersom vi har tagit fram en mycket omfattande lista över skatteparadis, som inte förskonar någon jurisdiktion och som, till skillnad från G20-listan, specifikt innefattar Delaware och Nevada. Vi har en bredare definition än kommissionen av de juridiska konstruktioner som dessa jurisdiktioner ska kunna bevisa inte finns på deras territorium eller är skattemässigt insynsvänliga, och jag anser att denna omvända bevisbörda är ett effektivare sätt att bekämpa skatteundandragande.
Men den största svagheten i texten - och jag avslutar med detta - ligger i den övergångsperiod som beviljats tre medlemsstater: Belgien, Österrike och Luxemburg. Trots att Belgien har meddelat att man avskaffar källskattesystemet, vill jag se systemet för automatiskt informationsutbyte breda ut sig, och för att detta ska ske, önskar jag att man fastställde dagen för övergångsperiodens slut. Därför, trots att vi har enats om att i en undersökning utvärdera respektive fördelar med både systemet med källskatt och systemet för informationsbyte för 2011, när direktivet omarbetas, vill vi se att 2014 fastställs som slutet på denna övergångsperiod. Jag vill säga att vi har försökt arbeta i en anda av öppenhet och för förbättrad insyn vid en tidpunkt då europeiska skattebetalare ombeds bidra, i synnerhet för att hjälpa den europeiska banksektorn.
Cornelis Visser
föredragande. - (NL) Jag vill inleda med att tacka skuggföredragandena för det goda samarbetet.
Låt mig sätta saker och ting i perspektiv. Trots att ansvaret för bedrägeribekämpningen till stor del vilar på medlemsstaterna, kan den inte utföras enbart på nationell nivå. Den måste utgöra en prioritering för EU, och vi måste förvissa oss om ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen. Eftersom reformeringen av mervärdesskattesystemen har hamnat i bakgrunden för tillfället, har kommissionen koncentrerat sig på den s.k. klassiska åtgärden, det vill säga ändringar i mervärdesskattelagstiftningen som inför tekniska förbättringar utan att i grunden förändra det rådande systemet.
Jag stöder kommissionsledamot Lázsló Kovács initiativ eftersom det är ett steg i rätt riktning. Skattebedrägeri leder i huvudsak till kränkningar av principen om rättvis och insynsvänlig beskattning och kan leda till konkurrensstörningar om ett företag tar ut mervärdesskatt och ett annat inte, utöver alla kostnader till regeringen. Detta påverkar den inre marknadens funktion, eftersom ärliga företag har konkurrensnackdelar på grund av skattebedrägeri. Jag välkomnar innerligt kommissionens försök att ta itu med det avsiktliga missbruket av mervärdesskattesystemet utav kriminella gäng som försöker dra nytta av bristerna i systemet.
Mervärdesskatten är en viktig inkomstkälla inte bara för medlemsstaterna, utan också för EU. EU:s intäkter från mervärdesskatt är omkring 20 miljarder euro. Man beräknar att mervärdesskattebedrägerier i Europa uppgår till 100 miljarder euro per år. Detta avser den summa som importörer inte betalar in vid gränsen. Det är en anledning att ta itu med de importörer och exportörer som begår bedrägerier.
Europeiska kommissionen inför dock en stor ändring när den föreslår att leverantörer som agerar i god tro ska vara solidariskt ansvariga med importörer som begår bedrägerier. Jag har därför försökt att förbättra det rättsliga skyddet för exportörer som agerar i god tro. Med andra ord bör inte företag ansvara för bristerna i det administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna. Om medlemsstaterna bara får större befogenheter att åtala exportörer över nationsgränserna, kommer de inte att ha några större incitament att förbättra det administrativa samarbetet.
Med våra ändringar försöker vi förhindra att ärliga exportörer straffas onödigt. Därför måste den ärliga exportören få en varning två månader före det egentliga straffet, så att han har möjlighet att bevisa att han handlade i god tro. I detta avseende bör exportörens egen skattemyndighet ta kontakt och inte skattemyndigheten i den importerande medlemsstaten.
Den socialistiska gruppen i Europaparlamentet argumenterar för en maximal frist för eftertaxering på fem år. Jag håller inte med om detta. Ansvarstiden för mervärdesskatt på nationell nivå är inte harmoniserad. I Belgien till exempel är ansvarstiden tre år förutom i fall av bevisat bedrägeri. Att det solidariska ansvaret för mervärdesskatten skulle löpa över en längre period vid gränsöverskridande transaktioner är inte önskvärt, eftersom det skulle innebära en mycket större administrativ börda för företagen som skulle leda till höga kostnader vid handel, något som absolut inte önskas i den rådande krisen.
Dessutom, måste företagen från och med 2010, lämna in summariska månadsdeklarationer om gränsöverskridande transaktioner inom EU, varifrån skattemyndigheterna kommer att få all nödvändig information för att kunna dubbelkolla de gemenskapsinterna transaktionerna. Denna information måste kunna användas av skattemyndigheterna på ett lämpligt och målinriktat sätt.
Varför skulle det vara nödvändigt att ge dem ytterligare fem år innan de utför dubbelkontrollen, när de redan får månadsuppgifter? Jag befarar att en utdragen tidsfrist för eftertaxering på fem år kommer att leda till att skattemyndigheterna agerar sent och bedragarna kommer att ha försvunnit. Därmed kommer återbetalningskraven att ställas på företag som har agerat i god tro.
Herr talman, jag sammanfattar. Man måste snabbt ta itu med importörer som genomför bedrägerier. Den ärliga exportören måste kontaktas av den egna skatteförvaltningen, med två månaders förhandsavisering och inom en period av högst två år, eftersom en sådan period begränsar, i möjligaste mån, den administrativa bördan för ärliga företag.
László Kovács
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! I en globaliserad värld där skattesmitare och bedragare kan utnyttja den begränsade räckvidden för de nationella skattemyndigheternas kontrollbefogenheter är ett effektivt samarbete och ett ömsesidigt bistånd mellan skattemyndigheterna avgörande för en bättre bekämpning av skattebedrägeri och skatteflykt. Förbättrade regler och större öppenhet är avgörande.
Detta har nyligen understrukits vid G20-toppmötet i London, och det är än mer relevant på den inre marknaden mitt under den pågående finanskrisen och behovet av att strama åt finanspolitiken i EU. Mot denna bakgrund är jag glad över att i kväll med er kunna diskutera två förslag som båda bidrar till målet att bekämpa skattebedrägeri och skatteflykt inom två olika skatteområden.
Den föreslagna omarbetningen av direktivet om skatt på sparande syftar till att täppa till kryphål och förebygga skatteflykt på ett bättre sätt. Jag välkomnar varmt den konstruktiva och stödjande inställningen till detta förslag som framkommer i Benoît Hamonas betänkande och i Eva-Riitta Siitonens yttrande.
Jag är medveten om att den mest kontroversiella punkten i utskottens diskussioner har varit ändringsförslag 20, som innebär ett fastställande av ett slut på den övergångsperiod under vilken tre medlemsstater får tillämpa ett system med källskatt i stället för att tillämpa systemet med automatiskt informationsutbyte. Jag noterar också det motsatta initiativet från Astrid Lulling och Othmar Karas som genom ändringsförslag 28 stöder möjligheten för dessa tre medlemsstater att fortsätta tillämpa källskattesystemet och låta bli att tillämpa systemet med automatiskt informationsutbyte på permanent basis.
Låt mig påminna om att det yttersta målet med direktivet om skatt på sparande är ett automatiskt informationsutbyte på så bred grund som möjligt, eftersom detta är det enda rimliga verktyget för att göra det möjligt för skattebetalarens bosättningsland att tillämpa sina egna skatteregler på gränsöverskridande intäkter från sparande. Detta ligger helt och hållet i linje med den senaste utvecklingen på internationell nivå - till exempel slutsatserna från G20-mötet - som främjar öppenhet och stärkandet av ett samarbete mellan skattemyndigheterna som grundar sig på informationsutbyte. Därför kan jag försäkra er om att kommissionen, även om den förkastar ändringsförslag 28 för att det strider mot direktivets syfte, inte har några negativa åsikter om ändringsförslag 20.
Vi anser dock att det på detta stadium är för tidigt att fastställa ett datum för slutet på övergångsperioden och att det skulle kunna skapa ett hinder för att rådet ska kunna anta ändringsförslaget så snabbt som är nödvändigt. Det finns faktiskt ett behov av att utvärdera när och hur de politiska åtagandena för ett förbättrat samarbete, som har gjorts inom ett flertal rättssystem, faktiskt kan genomföras. Kommissionen kommer dock inte att motsätta sig någon förstärkning av de motsvarande bestämmelserna i direktivet som rådet enhälligt kan samtycka till.
I ändringsförslag 22 uppmanas kommissionen att före slutet av 2010 lägga fram en jämförande studie där för- och nackdelarna med systemen för utbyte av information och för källbeskattning analyseras. Måldatumet för framläggandet av denna studie verkar dock inte realistiskt: alla medlemsstater skulle också bli tvungna att från och med i år lämna statistik till kommissionen, men enligt rådets slutsatser från maj 2008 och bilaga V i förslaget om ändring av direktivet är det frivilligt för medlemsstaterna att lämna dessa uppgifter.
När det gäller de andra ändringsförslagen av mer teknisk natur som antingen syftar till att utvidga tillämpningsområdet för en särskild bestämmelse - exempelvis ändringsförslag 17 om försäkringar - eller begränsa den administrativa bördan för de ekonomiska aktörerna, anser kommissionen att dess förslag redan utgör resultatet av en känslig balans mellan att förbättra direktivets effektivitet och att undvika att den administrativa bördan ökas.
De föreslagna ändringarna kan dock påverka denna känsliga balans på ett negativt sätt. De kan antingen öka den administrativa bördan på ett oproportionerligt sätt - detta gäller särskilt de ändringsförslag som syftar till att utvidga tillämpningsområdet - eller påverka bestämmelsernas effektivitet på ett negativt sätt.
Därför kan kommissionen, även om den uppskattar parlamentets konstruktiva inställning, inte godta en del av ändringsförslagen i deras nuvarande form. Kommissionen kommer dock att försvara andan i en del av dessa ändringsförslag i överläggningarna med rådet utan att formellt ändra sitt förslag.
Låt oss nu gå över till det känsliga ämnet mervärdesskattebedrägeri, och då vill jag påminna om att rådet vid Ekofinrådets möte den 4 december 2007 uppmanade kommissionen att påskynda sitt arbete om de konventionella åtgärderna för att bekämpa mervärdesskattebedrägeri. Ekofinrådet uppmanade också rådet att lägga fram lagstiftningsförslag för att rätta till bristerna i den nuvarande lagstiftningen.
Till följd av detta lade kommissionen fram ett meddelande om en samordnad strategi för att förbättra bekämpningen av mervärdesskattebedrägeri i EU i december 2008. I meddelandet anges ett antal åtgärder som kommissionen har för avsikt att lägga fram lagstiftningsförslag om inom en snar framtid. Det aktuella förslaget utgör en del av det första förslagspaket som offentliggjordes i detta meddelande.
Förslaget syftar till att underlätta medlemsstaternas bekämpning av mervärdesskattebedrägeri på två sätt. För det första genom att ytterligare klargöra villkoren för att undanta vissa varuimporter, och för det andra genom att utarbeta en rättslig grund för att tillåta ett gränsöverskridande solidariskt betalningsansvar för aktörer som inte uppfyller sin rapporteringsskyldighet.
Jag vill tacka parlamentet, och särskilt föredraganden Cornelis Visser för hans snabba behandling av detta förslag och för det konstruktiva betänkandet. Låt mig dock fälla några kommentarer.
Enligt ändringsförslagen 2 och 4 i betänkandet ska kommissionen utvärdera hur den nya bestämmelsen om gränsöverskridande solidariskt betalningsansvar fungerar. Tyvärr har inte kommissionen denna information eftersom beräkning och indrivning av skatter helt och hållet är nationella ansvarsområden. Dessutom måste kommissionen om den får klagomål från de ekonomiska aktörerna om att bestämmelsen missbrukas av nationella skattemyndigheter eller leder till oönskade resultat ta sitt ansvar som väktare av gemenskapslagstiftningen och vidta lämpliga åtgärder. Detta inbegriper i synnerhet att vid behov lägga fram ett förslag om att ändra denna bestämmelse.
Ändringsförslagen 3 och 5 strider mot ansvarsordningen mellan medlemsstaterna när det gäller den övergripande funktionen för gemenskapens mervärdesskattesystem. Detta system grundar sig på att en skattepliktig händelse äger rum i en viss medlemsstat, vilket leder till en momsskuld och en momsplikt i denna medlemsstat. Det är den medlemsstat där momsen ska betalas som bestämmer vilket förfarande som ska tillämpas för att driva in denna moms, och detta gäller även oetablerade aktörer.
Således blir en aktör som inte uppfyller sin rapporteringsskyldighet i den avsändande medlemsstaten tvungen att motivera sina tillkortakommanden för skattemyndigheterna i den medlemsstat där momsen ska betalas och inte för skattemyndigheterna i sin egen medlemsstat. Den senare kommer endast att ingripa på begäran från den första medlemsstaten för att erhålla information eller för att driva in skatten.
Eva-Riitta Siitonen
författare till yttrandet från utskottet för rättsliga frågor. - (FI) Fru talman, mina damer och herrar! Jag stöder den kompromiss som nåtts av utskottet för ekonomi och valutafrågor. Benoît Hamons betänkande om direktivet om beskattning av inkomster från sparande är utmärkt och balanserat. Betänkandet handlar om förhindrandet av skatteundandragande och ökad öppenhet.
Parlamentet måste vara hårt i detta område. Vi borde till exempel harmonisera systemen som rör beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar. Vi måste ta med de sista återstående medlemsstaterna i systemet för informationsutbyte. Banksekretessen, som är alldeles för rigid, måste öppnas upp för att vi ska kunna bekämpa skatteparadisen. Även G20-konferensen gjorde avskaffandet av skatteparadisen till ett av sina viktigaste mål.
Parlamentet måste agera som föredöme för att vi ska kunna återhämta oss från finanskrisen och vinna tillbaka folkets förtroende. Insynen i banksektorn måste säkras och detta är endast möjligt genom informationsutbyte.
Astrid Lulling
Fru talman! Debatterna och diskussionerna kring skattesystemet för inkomster från sparande har tagit en så engagerad vändning att det är störande. Jag tvekar inte att försvara vad som tycks vara en minoritetsställning här, men vi får se vad som sker i morgon, trots att vår föredragande och kommissionsledamoten fortfarande inte kan skilja fåren från getterna.
Låt oss återvända till problemets rot. Direktivet om beskattning av inkomster från sparande trädde i kraft 2005 med syfte att beskatta personer som inte var bosatta i en medlemsstat för sina kapitalinkomster. Två system är inblandade här: informationsutbyte mellan skattemyndigheter och källskatt.
Vad upptäcker vi efter flera års verksamhet? Både officiella och inofficiella studier visar att informationsutbytet har misslyckats på grund av att det är komplicerat, betungande och kostsamt. Källskatten å andra sidan visar sig ha många fördelar.
Vilken slutsats tror ni dras av allt detta - framför allt av vår föredragande och av kommissionsledamoten? Nå, att det system som inte fungerar och inte garanterar att skatter betalas in ska göras obligatoriskt. Förklara det om ni kan!
Och frågan blir inte mindre provocerande när man noterar att systemet med källskatt hela tiden vinner mark i de olika medlemsstaterna - 19 av 27 tillämpar det och är allmänt nöjda. Men det som är tillräckligt bra hemma blir oacceptabelt när man passerar gränsen.
En sådan logik kommer enbart att leda till ett upprivande av vad vi har hållit på att bygga här i decennier, det vill säga den inre marknaden för finansiella tjänster. Gemenskapens regelverk om fri rörlighet av kapital ifrågasätts också när de så kallade viktiga länderna trycker på för att få hem sina invånares kapital.
Men man kan slå vilket slag som helst nu i kampen mot den nya lerneiska hydran som kallas banksekretess. Till mina kolleger som kämpar mot detta så kallade monster som bär alla skulder vill jag säga: ni har valt fel måltavla genom att förväxla frågorna inom ramen för detta direktiv och, viktigast av allt, ni lurar er själva.
Avslutningsvis, fru talman, hoppas jag att flera av mina kolleger kommer att följa förståndets röst och rösta för ändringsförslag 28 som min grupp har lagt fram, och som kommer att leda till inget mindre än att medlemsstaterna fritt ska kunna välja mellan källskatt och informationsutbyte.
Kristian Vigenin
Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag är ledsen att Cornelis Visser inte stannade kvar till slutet för att lyssna på debatten i denna fråga, men jag måste börja med att säga att vi stöder kommissionens förslag i denna riktning. En komplett ändring av mervärdesskatten hade förstås varit mycket bättre, men eftersom detta inte är möjligt för tillfället, borde ert förslag lösa några av de problem som medlemsstaterna stöter på i sin strävan att förhindra mervärdesskattebedrägeri.
Särskilt i samband med en kris anser vi att det är ytterst viktigt att intäkterna från mervärdesskatten tryggas nu när medlemsstaterna försöker investera miljarder euro för att stödja ekonomin. I detta avseende bör parlamentet stödja varje tillfälle att begränsa möjligheten till bedrägeri.
Jag vill också säga att vi stöder i sin helhet de förslag som Cornelis Visser har lagt fram i utskottet för ekonomi och valutafrågor. De kommer kanske att ingjuta lite mer förtroende i näringslivet, än de inledande förslagen från kommissionen. Vi anser dock att förslaget i artikel 1 c, dvs. att perioden mellan varuleveransen och mottagandet av det meddelande som avses i andra stycket ska vara på två år, är tämligen liten och leder, enligt vår åsikt, till ytterligare möjligheter att begränsa räckvidden och resultaten av Europeiska kommissionens förslag.
Därför föreslår PSE-gruppen att denna period ska vara på fem år, vilket vi anser är tillräckligt kort tid för företagen, men också tillräckligt lång tid för att skattemyndigheterna ska kunna avsluta sitt arbete. Dessutom är införandet av punkt c inte kopplat till vare sig några förslag om från och med när eller om hur den ska träda i kraft, något som vi tror kommer att skapa ytterligare problem för medlemsstaterna.
Vi hoppas att förslaget får stöd och leder till de förväntade resultaten.
Bilyana Ilieva Raevа
Herr kommissionsledamot, fru talman, mina damer och herrar! Mot bakgrund av en ekonomisk och finansiell kris måste vi stödja EU i sina försök att skapa ett smidigare och effektivare skattesystem.
Kommissionens förslag att ändra direktivet om beskattning av inkomster från sparande i andra medlemsstater erbjuder en möjlighet att förbättra det befintliga systemet. Vi i Europaparlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor stöder en utvidgning av direktivets tillämpningsområde till att omfatta nya finansiella instrument och geografiska områden. Europas liberaler och demokrater har föreslagit att territorier med synnerligen föga reglerade skattesystem inryms, t.ex. Förenta staternas delstater Delaware och Nevada, och att medlemsstaternas likabehandling säkras samt att den administrativa börda som direktivets tillämpning medför minskar.
Men den centrala debatten återstår, herr kommissionsledamot, om huruvida vi ska avskaffa systemet med skatteberäkning vid källan till förmån för det automatiska informationsutbytet. Från liberal synpunkt är frågan här hur vi ska kunna öka uppbörden av skatteintäkter och hur blott tillämpningen av informationsutbytet inte kommer att leda till - ett faktum som har bekräftats av den undersökning som redan utförts - att skattemissbruket förhindras eller att intäkterna av uppbörd ökar. Tvärtom kommer det att ta ifrån vissa medlemsstater sin konkurrensfördel. Källskatten är inte bara effektivare, den erbjuder också större insynsvänlighet under uppbörden.
Jag är fast övertygad om att medlemsstaterna måste behålla sin autonomi vad gäller valet av skattesystem. ALDE-gruppen föreslog att en jämförelseanalys görs mellan de båda systemen. Vi hoppas kunna få resultaten från kommissionen senast i december 2010. Dessutom hoppas vi att dessa resultat ska utgöra grunden för kommissionens framtida förslag om ändringar i skattesystemet för beskattningen av inkomster från sparande inom EU.
I morgon ska vi rösta om en annan viktig text som rör mervärdesskattebedrägeri i samband med import. Målet med detta direktiv är att säkra ett snabbt utbyte av tillräcklig information av god kvalitet. I det här fallet är fem år en ganska lång period för företagen. Direktivet syftar också till att införa en mekanism för solidariskt ansvar. Samtidigt som vi värnar om varje medlemsstats skatteintäkter är det också viktigt att vi garanterar att det solidariska ansvaret enbart kommer till användning när den tillhandahållna informationen innehåller allvarliga oegentligheter eller när den har lämnats in med obefogad fördröjning. I annat fall riskerar vi att ålägga företagen ytterligare betungande bördor.
Jag hoppas att vi kommer att rösta för dessa betänkanden i morgon.
Nils Lundgren
för IND/DEM-gruppen. - Fru talman! Skattesmitning är inte vårt huvudproblem när världsekonomin skakar i sina grundvalar. Det är sant att vi lever med skattebedrägerier i hela Europa, i USA, i själva verket i hela världen. Det är sant att vi har skatteparadis runtom i världen där rika människor och företag kan placera pengar och låta dem vara kvar där. Detta är emellertid inte vårt huvudproblem idag. Det är en flykt från ansvar att fokusera på detta.
Det vi nu måste göra är att ta ett grepp om finanskrisen om vi ska ha några skattebaser kvar överhuvudtaget i framtiden. Vad beror det på att vi befinner oss i den situation som vi nu har? Det beror framför allt på att vi nu har en ägarlös kapitalism. I praktiken styrs de finansiella företagen, de stora bankerna och flertalet av storföretagen av tjänstemän. Dessa tjänstemän kan införa bonusar, avgångsvederlag och pensioner som alla är beroende av vinsterna i det företag som dessa personer leder. Det finns ingenting enklare här i världen än att på kort sikt öka lönsamheten och därmed vinsterna i företagen. Det är bara att öka risken. Det finns mängder med studier av Taleb distributions, som vi ofta kallar dem, som innebär att man kan räkna med att om man ökar risken rejält, så går avkastningen upp dramatiskt och ger alla dessa bonusar m.m., dvs. alla dessa ”fringisar”. Sedan kommer naturligtvis riskerna att falla ut, men då har de som leder företagen slutat eller får sluta. De får köpa vinslott i Frankrike, spela golf i Spanien. Det är inte synd om dem, men systemet är helt enkelt ohållbart.
Vidare är det så att inga aktörer har incitament att hindra denna utveckling. Kreditvärderingsinstituten är beroende av att få klienter. De får inga klienter om de säger att dessa klienter inte är kreditvärdiga. Insättarna vet att det finns insättningsgarantier. Därför behöver de inte bry sig om i vilken bank de placerar sina pengar. Andra aktörer vet att man kan göra upp med motparter och räkna med att de är too big to fail, skattebetalarna tar alltid notan. Detta betyder att staterna i förväg måste säga att de inte tar alla risker. Det är en fruktansvärt svår historia att genomföra, men den måste genomföras. Jag tror inte att Europaparlamentet kommer att medverka till detta tyvärr, men jag rekommenderar alla i detta parlament att göra det.
Ieke van den Burg
(NL) Tvärtemot vad jag brukar, tänker jag inleda med ett politiskt uttalande då jag anser att skatteflykt och skatteundandragande är en verklig skandal i dessa tider av stigande arbetslöshet och ökade löneskillnader. Vilka partier som är villiga att ta tag i detta kommer att framgå klart under valet.
Benoît Hamons betänkande om beskattning av inkomster från sparande är ett exempel på denna fråga. Jag förstår att det är svårt för kommissionsledamoten att i denna fråga uppnå en sann överenskommelse i enlighet med enhällighetsprincipen. Socialistgruppen i Europaparlamentet har mer ambition än vad som kan påträffas i kommissionens förslag och denna ambition har sammanställts till ett antal ändringar som vi har lämnat in.
En slutkommentar om Astrid Lulling, som jämför de båda systemen av informationsutbyte och källskatt. Jag tror inte att det riktigt är tanken. Vi talar om de kryphål som finns i lagen i båda systemen och som vi borde inrikta oss på. Vissa steg har tagits men vi måste göra mer än vad som föreslås i detta betänkande.
László Kovács
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka er för era kommentarer och de åsikter ni uttryckte under debatten. Det gläder mig att se att Europaparlamentet och kommissionen är överens om vilka åtgärder som bör vidtas för en bättre bekämpning av skattebedrägeri och skatteflykt i EU, och jag är nöjd med det allmänna stödet för de två förslagen.
Jag vill än en gång tacka er för att ni har prioriterat ärendet om beskattning av inkomster från sparande och för ert stöd för kommissionens arbete med att främja god förvaltningssed på skatteområdet. Att göra snabba framsteg i diskussionerna om förslaget om ändring av direktivet är också en av det tjeckiska ordförandeskapets prioriteringar. På grund av det internationella läget - den finansiella och ekonomiska krisen - prioriteras detta även av de flesta medlemsstater.
Jag är övertygad om att rådet, så fort medlemsstaterna har kommit överens om hur man ska täppa till kryphålen i direktivet om beskattning av inkomster från sparande, kommer att be kommissionen att på liknande sätt uppdatera avtalen med de fem tredjeländer och de tio andra rättsorgan som deltar i mekanismen för beskattning av inkomster från sparande. Det är i dag för tidigt att spekulera i hur de kommer att reagera på vårt handlingssätt. EU behöver först och främst nå en enhällig överenskommelse internt. Med tanke på de framsteg som gjordes under G20-samtalen om uppfyllandet av OECD-standarderna för informationsutbyte är jag dock optimistisk även på detta område.
När det gäller Cornelis Vissers betänkande har jag tidigare påpekat att kommissionen inte kan godta parlamentets ändringsförslag, men vi har noterat de rekommendationer som finns i betänkandet. Särskilt behovet av bättre samordning mellan de olika medlemsstaterna, den nödvändiga förbättringen av kvaliteten på den information som utbyts, behovet av att ge andra medlemsstater automatisk tillgång till vissa uppgifter som finns i medlemsstaternas databaser och kravet på att harmonisera förfarandena för registrering och avregistrering är idéer som kommissionen kraftfullt stöder. Det är också skälet till att kommissionen i slutet av maj kommer att lägga fram ett mer innehållsrikt förslag på en omarbetning av förordningen om administrativt samarbete, där dessa förslag kommer att ingå.
Avslutningsvis, och som jag redan tidigare har nämnt, är det tydligt att det inte finns någon universell och global lösning på hur man utrotar skattebedrägeri och skatteflykt. De förslag vi har diskuterat i dag utgör två viktiga framsteg inom ramen för den globala strategin för att bekämpa skattebedrägeri på EU-nivå.
Benoît Hamon
Fru talman, jag kommer att hålla mig kort, eftersom jag nyligen uttalade mig ingående.
Först vill jag tacka Bilyana Raeva och Eva-Riitta Siitonen och också medlemmarna för sina tal och bidrag till texten och säga till Lázsló Kovács att jag, enligt min mening, har förstått vad han har sagt.
Men jag anser att en tydlig signal från Europaparlamentet i morgon beträffande räckvidden, banksekretessen och listan över skatteparadis kommer att vara till värdefull hjälp för kommissionen, särskilt om vi i framtiden behöver förhandla fram nya avtal med tredjeländer.
Nu vill jag avsluta med kritiken - den milda kritiken, vill jag tillägga - riktad mot Lázsló Kovács och mig från Astrid Lulling. Hon kritiserade oss för att ”inte kunna skilja fåren från getterna”, även om hon gjorde det på ett mycket milt sätt. Jag vill berätta för henne att, i morgon, tror jag detta parlament, som ibland inte kan skilja fåren från getterna, kommer att kunna skilja mellan allmänt intresse och privata intressen, och jag hoppas att vi på så sätt har bidragit till en upptrappning av kampen mot skatteflykt.
Astrid Lulling
(FR) Fru talman, jag begärde ordet för att göra ett personligt uttalande. Benoît Hamon har precis kritiserat mig för något, men jag måste berätta för honom att jag ser att han och kommissionsledamoten fortfarande inte kan skilja fåren från getterna. Jag vill också tala om för honom att det enda systemet som garanterar att alla skattebetalare betalar sina skatter - vilket vi alla vill - att det bästa systemet är att ta ut källskatt eftersom systemet för informationsutbyte är ett misslyckande. Det har inte fungerat och vi vet inte vem som har betalat vad därför att myndigheterna vet inte hur de ska hantera systemet.
Jag ville klargöra detta.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon fredagen den 24 april kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk  
I debatten om skatteflykt inom området beskattning av inkomster från sparande och mervärdesskatt vill jag uppmärksamma följande frågor.
1. Den sammanlagda undandragna skatten i samtliga av EU:s skattejurisdiktioner uppgår till cirka 200 miljarder euro årligen. Det är över 2 procent av medlemsstaternas BNP och innebär att medlemsstaternas offentliga utgifter minskar med en stor summa.
2. Det är därför bra att det nya direktivet täpper till kryphålen i skattelagstiftningen och också, med hänsyn till skattesmitarnas uppfinningsrikedom, försöker förhindra att nya strategier utvecklas för att undanfly skattelagstiftningen.
3. Man har väckt frågan om skatteparadis inom EU:s territorium och inom medlemsstaternas beroende territorier. Den rådande finansiella krisen har visat att man, genom att tolerera en oklar skattelagstiftning, anonyma transaktioner och brist på samarbete inom skattesektorn, på kort sikt kan garantera specifika länder och beroende territorier extra inkomster, men på lång sikt leder detta till en destabilisering av finanssystemet och kan orsaka allvarliga finanskriser.
Siiri Oviir  
skriftlig. - (ET) Förlusten av intäkter till följd av skattebedrägeri inom alla skattekategorier uppgår till mer än 200 miljarder euro per år inom EU, vilket motsvarar nästan 2 procent av BNP.
Miljarder euro i förlorade intäkter varje år till följd av skattebedrägeri leder till en minskning av tilläggsinvesteringarna i EU:s medlemsstater och en minskning av de offentliga utgifterna i de allmännas intresse, vilket i kontexten av den rådande finanskrisen markant försvagar medlemsstaternas möjligheter att lösa problem som uppstår inom socialpolitiken, hälsovården och utbildningsområdet.
Kampen mot skattebedrägeri är en mycket viktig fråga för EU och vi måste behålla vår ledande roll inom detta område! Endast då kan det vara möjligt att uppnå en situation där viktiga finanscentra utanför Europeiska unionen vidtar åtgärder liknande dem som medlemsstaterna vidtar.
Jag stöder Europeiska kommissionens idé att vi, med vederbörlig hänsyn till principen om fri rörlighet för kapital som fastställs i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, bör fundera på att lägga till bestämmelser som hindrar fysiska personer bosatta inom EU från att försöka undgå genomförandet av direktivet om beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar, genom att kanalisera inkomster intjänade inom EU med hjälp av skattefria skalbolag och enheter som ligger utanför EU:s territorium eller utanför territorier där åtgärder vidtas liknande eller identiska med de som bestämts på EU-nivå.
Vi måste föra en nolltoleranspolitik mot skatteparadis. Varje fördröjning av att finna lösningar som garanterar att mera rättvisa och enhetliga åtgärder vidtas inom detta område är oförsvarlig i det rådande ekonomiska läget!
Sirpa Pietikäinen  
skriftlig. - (FI) Översynen av direktivet om beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar är en viktig del i omarbetningen av den finansiella strukturen och finansmarknadsreglerna. Det nuvarande direktivet är hopplöst föråldrat. Det är relativt lätt att kringgå genom att till exempel använda sig av mellanliggande investeringsbolag som inte omfattas av direktivets definition av betalningsombud och som därför inte har någon skyldighet att ingå i systemet för informationsutbyte. På samma sätt har det varit möjligt att arrangera investeringsportföljer på ett sådant sätt att vissa inkomster som motsvarar ränteintäkter ligger utanför direktivets definition, genom ”ompackning”.
Reformen är ett försök att bemöta dessa problem. För att lösa problemet med mellanhänder vidgar kommissionen definitionen av betalningsombud till att omfatta stiftelser och fonder. Det finns också planer på att ta med nya, innovativa produkter och till exempel vissa livförsäkringsprodukter i direktivet.
Det är mycket svårare att ta med andra nya produkter. Tyvärr är det mycket krångligt att fastställa definitioner som gör det möjligt att låta ingå som räntebetalningar alla inkomster som kan jämföras med inkomst från ränta, i synnerhet när det är relativt enkelt att skapa nya produkter. Med tanke på detta borde vi undersöka ingående hur dessa produkter kan regleras på bästa sätt, innan de innefattas av direktivet. Kommissionen vill också lägga fram ett ändringsförslag för direktivet om ömsesidigt bistånd, som också kommer att omfatta ändringar som hänger ihop med det automatiska informationsutbytet.
För att undvika skatteflykt är det dessutom av stor betydelse att de tre länder som är undantagna från det rådande systemet för informationsutbyte - Belgien, Luxemburg och Österrike - inkluderas i de system som de övriga länderna tillämpar. Föredragandens föreslagna slutdatum för detta, 2014, måste få vårt fulla stöd.
