Frågestund (frågor till kommissionen) 
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B7-0407/2011).
Följande frågor har ställts till kommissionen:
Del I
Angående: Systemen för kvalitetsskydd för livsmedel
I februari 2011 registrerade kommissionen sitt tusende kvalitetsskyddade livsmedelsnamn. Det är dock tydligt att antalet ansökningar om registrering under systemen skyddad geografisk beteckning (SGB), skyddad ursprungsbeteckning (SUB) och garanterad traditionell specialitet (GTS) varierar avsevärt från en medlemsstat till en annan. Varför tror kommissionen att det är sådana skillnader mellan medlemsstaterna? Kan kommissionen kommentera vissa livsmedelsproducenters synpunkter om att registreringsprocessen är för lång och byråkratisk och därför avskräcker sökandena? Hur kan registreringsprocessen göras mer användarvänlig?
Kan kommissionen redogöra för konsumenternas medvetenhet om systemen för kvalitetsskydd för livsmedel? Hur kan erkännandet av SGB-, SUB- och GTS-märkningarna förbättras och göras mer relevant för konsumenterna, särskilt i medlemsstater med färre registrerade produkter?
László Andor
Herr talman! När EU:s system för skyddad ursprungsbeteckning (SUB), skyddad geografisk beteckning (SGB) och garanterade traditionella specialitet (GTS) utformades fanns det redan liknande system i några medlemsstater.
Begreppet geografisk beteckning var således välkänt, och livsmedelsnamn hade redan registrerats på nationell nivå. Detta förklarar varför det i vissa medlemsstater finns ett stort antal registrerade namn. Ett ökat intresse för systemet har dock kunnat noteras i många medlemsstater.
Processen för att registrera ett namn tar i regel flera år. Anledningen till detta är att den ansökande gruppen måste utarbeta specifikationer och få dem godkända först på nationell nivå och sedan av kommissionen. En sammanfattning av specifikationerna för geografiska beteckningar eller själva specifikationerna för traditionella specialiteter offentliggörs sedan i Europeiska unionens offentliga tidning så att eventuella invändningar kan framföras.
Invändningar kan framföras under en period om sex månader. Om inga invändningar gjorts får livsmedelsnamnet registreras. Om en invändning framförs har berörda parter sex månader på sig att nå en överenskommelse. Om ingen överenskommelse nås ska kommissionen utarbeta ett beslut som den ständiga kommittén ska rösta om. Detta förfarande förklarar varför det tar tid att få igenom en registrering. När väl ett namn har registrerats åtnjuter det å andra sidan ett starkt skydd och internationellt erkännande, och tillgång ges till olika kommunikationsverktyg, bl.a. logotyp.
Kommissionen är medveten om att registreringsprocessen behöver bli snabbare. Förslag i denna riktning har lagts fram i samband med det s.k. kvalitetspaketet och omfattade då bl.a. att tiden för kommissionens granskning av inkomna ansökningar bör kortas ned till sex månader och invändningsperioden till två månader.
Kunskapen om systemet varierar stort från land till land och hänger ofta samman med hur många registrerade namn det finns i landet. Kommissionen ser till att finansiella medel för att främja kvalitetsprodukter finns tillgängliga för aktörer som vill öka konsumenternas kunskap om systemet.
Jim Higgins
Herr talman! Jag vill tacka kommissionen för detta svar. Jag anser att märkningen av livsmedelsprodukter är lovvärd. Kommissionsledamoten sätter dock fingret på några problem i samband med denna fråga: för det första det faktum att det finns ett antal olika standarder, och för det andra den långa tid det tar från det att en ansökan lämnats in till dess att ett namn faktiskt registreras. Om det någonsin funnits byråkrati på EU-nivå är detta helt klart ett exempel på sådan.
I mitt hemland tar det jordbruksministeriet fem år från det att man lämnar in en ansökan till dess att man kan få ett namn registrerat. Med tanke på krisen i Tyskland behövs det mer livsmedelsmärkning, fler standarder och mer kvalitetskontroll. Jag vill därför uppmana kommissionen att se till att tidsramarna stramas upp.
Barbara Matera
(IT) Herr talman! Jag fortsätter på temat kvalitetslivsmedel.
De senaste två veckorna har värden för 20 miljoner euro gått om intet i Italien på grund av grönsaker som inte gått att sälja - i synnerhet gurkor - till följd av EHEC-bakterien. Enligt uppgift ska 4,4 miljoner euro ha förlorats endast på grund av utebliven rysk import.
Hela frukt- och grönsakssektorn är i gungning. Jag vill därför fråga kommissionen vilka åtgärder man tänker vidta för att rädda frukt- och grönsaksmarknaden, och vilka ytterligare åtgärder man tänker vidta för att stoppa spridningen av icke tillförlitlig information om EHEC-bakteriens ursprung som slår hårt mot hela frukt- och grönsakssektorn och får hela befolkningar att råka i panik. Det är kvalitetslivsmedel vi talar om här!
László Andor
Mitt svar på den första frågan är att kommissionen är medveten om behovet av att påskynda lagstiftningsförfarandet. Förslag i denna riktning har lagts fram i samband med det s.k. kvalitetspaketet, som jag hänvisade till i mitt första svar.
Kommissionens förslag omfattar bl.a. att handläggningstiderna för granskning av inkomna ansökningar kortas ned till sex månader och invändningsperioden till två månader. Om parlamentet och rådet beslutar att anta kommissionens förslag kommer detta att innebära att tiden kortas ned med nästan ett år - eller åtminstone tio månader - för merparten av ansökningarna.
När det gäller den andra frågan behandlades den vid gårdagens möte i hälso- och sjukvårdsrådet. Vi kommer att följa upp denna fråga vid ett senare tillfälle då vi även kommer att beakta dagens extra sammanträde i jordbruksrådet. Jag kan i detta läge inte ge någon ytterligare information, men vi kommer helt klart att bevaka denna fråga.
Marian Harkin
(EN) Herr talman! Jag ska hålla mig mycket kort. Jag ber om ursäkt för att jag inte hann hit för att höra kommissionsledamotens svar från början. Min fråga rör den låga kunskapen bland producenterna i många länder, som i vissa länder t.o.m. är mycket låg. Vidtar kommissionen några åtgärder för att försöka öka kunskapen även hos producenterna och inte bara hos konsumenterna?
László Andor
Herr talman! Kunskapen om systemet varierar stort från land till land, och även antalet registrerade namn varierar. EU tillhandahåller finansiella medel för aktörer som främjar kvalitetsprodukter. Mellan 2006 och 2010 har över 19 miljoner euro anslagits till 15 olika program för att främja utvecklingen på detta område.
Kommissionen vill dessutom se över politiken för främjande av jordbruksprodukter, och en grönbok planeras läggas fram i sommar. Målsättningarna med denna politik kan då tas upp för förnyad diskussion, och man kan undersöka vilka förväntningar som finns när det gäller hur man ska kunna främja kvalitetsprodukter och sprida information på detta område.
Angående: Ungdomsarbetslöshet
Den ekonomiska krisen har haft en förödande inverkan på arbetslöshetsnivåerna bland unga akademiker. I november i fjol var arbetslösheten bland unga människor i EU inte mindre än 21 procent.
Endast i tre länder - Tyskland, Nederländerna och Österrike - ligger ungdomsarbetslösheten under 10 procent. På andra håll är situationen dramatisk: i de baltiska länderna, Irland, Grekland och Slovakien uppgår arbetslösheten bland unga människor till 30 procent eller mer. I Spanien är siffran högre än 40 procent.
Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att hindra en utvandring av unga människor från Europa?
På vilket sätt ämnar kommissionen dra lärdom av de bästa metoderna i Tyskland, Nederländerna och Österrike på en skala som omfattar hela EU?
László Andor
Den höga ungdomsarbetslösheten utgör en av kommissionens främsta prioriteringar och är en av de frågor som engagerar mig personligen mest. Bristen på arbete skulle kunna leda till att ungdomarna väljer att lämna Europa, men de allra flesta ungdomar som letar arbete utomlands kommer troligtvis att välja en annan medlemsstat. Det är därför som det är så viktigt att främja den fria rörligheten för arbetstagare inom EU.
Den fria rörligheten erbjuder en lösning i regioner med hög ungdomsarbetslöshet, med tanke på att det faktiskt råder brist på arbetskraft inom vissa sektorer i vissa medlemsstater, något som framgår av kommissionens senaste kvartalsrapport över lediga anställningar (European Vacancy Monitor). Ökad rörlighet för ungdomar inom EU är ett av målen inom Europa 2020-strategins flaggskeppsinitiativ ”Unga på väg!”. Detta initiativ omfattar ett brett spektrum av olika åtgärder för att minska dagens höga ungdomsarbetslöshet.
Jag kan ge några exempel: Rörligheten för unga arbetstagare ska främjas framför allt genom ett nytt EU-program för yrkesmässig rörlighet - ”Ditt första Eures-jobb” - som lanserats med stöd från detta parlament och rådet. Syftet är att hjälpa ungdomar att hitta ett arbete på den europeiska arbetsmarknaden och hjälpa arbetsgivarna att anställa europeiska rörliga arbetstagare.
Via programmet ”Ditt första Eures-jobb” kommer mer än 2 000 unga arbetssökande och företag som vill anställa unga europeiska arbetstagare att få rådgivning, jobbsökarhjälp, rekryteringshjälp och ekonomiskt bidrag med i genomsnitt upp till 1 000 euro.
Kommissionen vill även uppmana medlemsstaterna att införa en ungdomsgaranti som innebär att alla ungdomar ska befinna sig i utbildning, praktik eller arbete senast fyra månader efter att de gått ut skolan. I Tyskland, Österrike och Nederländerna är ungdomsarbetslösheten relativt låg, som frågeställaren så riktigt påpekar. Detta beror åtminstone delvis på de omfattande yrkesutbildningssystem som finns i dessa medlemsstater och som underlättar ungdomars integration på arbetsmarknaden.
Brüggekommunikén från december 2010 om ett närmare europeiskt samarbete i fråga om yrkesutbildning för perioden 2011-2020 utgör ett viktigt europeiskt framsteg på detta område. I denna kommuniké anges målsättningarna och de insatser som krävs för att höja yrkesutbildningens kvalitet och göra yrkesutbildningarna lättillgängligare och relevantare för arbetsmarknadens behov.
Jag vill som ytterligare en del av mitt svar även lyfta fram kampanjen ”Unga i arbete” (Youth at Work). Denna kampanj lanserades i Budapest den 29 april och går ut på att man för samman små och medelstora företag med unga arbetssökande och ger information och stöd för att stimulera ungdomar att starta eget. Över 30 arrangemang har planerats in fram till slutet av 2012, då kampanjen avslutas.
Ärade ledamöter! Jag hoppas att de möjligheter och initiativ som jag har visat på kommer att följas av effektiva insatser i medlemsstaterna.
Jim Higgins
(EN) Statistiken är skrämmande: De baltiska staterna, Irland, Grekland och Slovakien 30 procent, Spanien 40 procent. I ditt hemland, herr talman, har en miljon människor under 25 inte lyckats få något arbete. I Italien säger 76 procent av de unga att de tänker emigrera. Jag skulle gärna vilja tro att ungdomars rörlighet inom EU är svaret, men de flesta länderna inom EU, förutom de tre du nämner, har problem med ungdomsarbetslöshet.
Det vi egentligen bör lyfta fram är att EU:s befolkning blir allt äldre. Vi har därför inte råd med denna kompetensflykt. Det rör sig om högutbildade och starkt motiverade unga människor, och vi måste hålla kvar dem, få dem att stanna och införa den typ av kreativa program som du nämner och som redan finns i tre medlemsstater, dvs. Tyskland, Nederländerna och Österrike. Jag ser positivt på att kommissionen rekommenderar åtgärder i medlemsstaterna. Jag tror dock att det i vissa medlemsstater behövs finansieringsstöd för att kunna utbilda människor och få dem att stanna kvar i hemlandet, eftersom jag tror att de annars i stället för att gynna EU:s arbetsmarknad snarare kommer att gynna arbetsmarknaden i Australien eller andra länder långt borta.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Herr talman! Min fråga till kommissionen är av ett lite annat slag. Kommissionsledamoten talar om olika åtgärder för att få ned arbetslösheten men säger inte ord om att ett viktigt och effektivare sätt kan vara att medlemsstaterna kommer överens om att ömsesidigt erkänna kvalifikationer som uppnåtts i en annan medlemsstat. Ungdomar söker i dag ofta arbete i andra länder där de kan tvingas avlägga en likadan examen som de redan har. Vad händer på detta område?
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Herr talman! Den höga arbetslösheten innebär att de investeringar som gjorts av medlemsstaterna i ungdomars utbildning slösas bort genom att ungdomarna tvingas emigrera till ett land utanför EU. Kommissionsledamot Andor! Andelen elever som lämnar skolan i förtid uppgår nu till 16 procent - i Portugal t.o.m. 40 procent. Hur kommer ungdomsarbetslösheten att se ut om 15-20 år? Vilka åtgärder vidtar du för att se till att vända denna utveckling?
László Andor
I mitt svar visar jag på de åtgärder som redan har föreslagits inom Europa 2020-strategin, åtgärder som redan håller på att genomföras i praktiken i ett antal medlemsstater via effektiva kommissionsprogram.
Det är sant att detta utgör en fråga av ett mer övergripande slag för kommissionen, och inom ramen för andra EU-initiativ har också högst relevanta förslag lagts fram, t.ex. de landsspecifika rekommendationer som vi offentliggjort just i dag och som på ett mycket markant sätt visar på behovet av att reformera utbildningspolitiken och se till att utbildningssystemen i olika medlemsstater ger bättre resultat så att utbildningens innehåll stämmer bättre överens med arbetsmarknadens behov.
Detta kan ge kvalitativt sett förbättrade anställningsmöjligheter för ungdomar i flera medlemsstater, inklusive Spanien och andra länder där läget är svårast och där en reform av utbildningssystemet antingen har försenats eller försummats helt under den senaste tiden.
Det är också viktigt att lyfta fram inremarknadsakten som bl.a. syftar till att främja erkännandet av kvalifikationer och examina, så att den europeiska arbetsmarknaden kan bli mer överblickbar och effektivare och visa på och erbjuda fler möjligheter än tidigare.
Det är även viktigt att påpeka att många insatser stöds via EU:s olika finansieringsinstrument som erbjuder olika program, i detta sammanhang främst Europeiska socialfonden, men också det nya instrumentet för mikrokrediter som erbjuder möjligheter till entreprenörskap och egenföretagande. Jag anser att dessa aspekter måste återspeglas även i de kommande förslagen rörande mikrokreditinstrumentet. Jag hoppas och tror att parlamentet kommer att ge sitt stöd på detta område inom ramen för instrumentet för mikrokrediter.
Angående: Invandring och Schengen
Krisen i Nordafrika gör att principen om fri rörlighet inom Schengenområdet riskerar att hamna i farozonen. Detta framgår av diskussionerna mellan Italien och Frankrike med anledning av frågan om förflyttningen av invandrare, som främst kommer från Tunisien, och återinförandet av gränskontroller, samt av de uttalanden som högt uppsatta franska tjänstemän gjort om vikten av att på nytt se över vissa av villkoren i Schengenavtalet.
På vilket sätt ämnar kommissionen förhindra en utveckling som leder till att man ifrågasätter den fria rörligheten inom det gemensamma Schengenområdet som en av hörnstenarna i den europeiska integrationsprocessen?
Med tanke på att inrättandet av Schengenområdet innebar att ansvaret för bevakningen av EU:s yttre gränser endast lades på vissa medlemsstater undrar jag hur kommissionen ska lyckas övertyga medlemsstaterna att visa större och starkare solidaritet i samband med en massinvandring, och hur den ska lyckas lösa den ovilja som medlemsstaterna demonstrerar när det gäller att ta på sig ansvar och dela bördan rättvist mellan sig?
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! I likhet med ett antal senare frågor från andra frågeställare rör den fråga som Georgios Papanikolaou nu ställer olika sidor och perspektiv på Schengen, migrationskrisen och det tryck som Schengen utsätts för. Jag svarar först på Georgios Papanikolaous fråga.
Vi diskuterade tidigare Carlos Coelhos betänkande och behovet av att bevara Schengen som något av det finaste som EU lyckats uppnå. Rätten till fri rörlighet är en mycket viktig konkret aspekt av det europeiska projektet. Över 1,25 miljarder turistresor över gränserna görs inom EU varje år. Dessutom innebär den fria rörligheten att inre marknaden stärks och gynnas rejält. Att värna om denna aspekt utgör därför en nyckelfråga för kommissionen och en absolut prioritet för mig personligen.
Jag vill än en gång betona att kommissionens inställning är att Schengen ska stärkas, bedömningarna bli bättre - något som vi föreslog redan före jul - reglerna bli tydligare, verktyg fastställas, de medlemsstater som behöver stöd ska få det och, om möjligt, ska en mekanism införas som gör att samordnade och gemenskapsbaserade åtgärder kan sättas in vid exceptionella situationer, t.ex. om en medlemsstat inte klarar av att kontrollera sina inre gränser.
Kommissionens huvudmålsättning är att vi ska agera förebyggande. De föreslagna ändringarna för att stärka övervakningsmekanismen har utformats för att medlemsstaterna ska kunna ha fortsatt förtroende för varandras förmåga att ändamålsenligt och effektivt genomföra de kompletterande åtgärderna och kommer att göra det möjligt att upprätthålla ett område utan gränser.
Detta ska uppnås med hjälp av fler besök på ort och ställe för att kontrollera hur medlemsstaterna tillämpar Schengenregelverket. Kontrollerna kan utmynna i rekommendationer till medlemsstaten att omedelbart vidta åtgärder, med angivande av tidsgränser för genomförandet. Ett ökat förtroende mellan medlemsstaterna medför också att medlemsstaterna inte lika ofta kommer att tillgripa unilaterala åtgärder för att tillfälligt återinföra inre gränser eller införa ökade poliskontroller i områden vid de inre gränserna.
Schengensamarbetet bygger på tillit och solidaritet. Det är viktigt att EU visar prov på konkret solidaritet med de medlemsstater som drabbats hårdast av de omfattande strömmarna av invandrare och personer i behov av internationellt skydd. En sådan solidaritet kan ta sig olika uttryck, t.ex. genom att hjälp sätts in där trycket på de yttre gränserna är hårt. Frontex har en nyckelroll här, och i samband med de ingripanden som nyligen gjordes av Rabit (enheten för snabba ingripanden vid gränserna) vid den grekisk-turkiska gränsen och den gemensamma flottoperationen Hermes har vi visat att medlemsstaterna är beredda att bistå varandra.
Dessutom främjar vi det dagliga gränsbevakningssamarbetet mellan nationella myndigheter. Detta är syftet med det europeiska gränsövervakningssystemet Eurosur, som har utformats successivt sedan 2008. Kommissionen kommer under året att lägga fram ett lagstiftningsförslag för Eurosur.
Finansieringsmässig solidaritet är ett annat sätt att visa vår solidaritet på. Det finns ett ramprogram i år där hanteringen av migrationsströmmarna beaktas. En finansieringsmekanism finns för att vi ska kunna förbättra hanteringen på EU-nivå av dessa strömmar och stärka solidariteten mellan medlemsstaterna. Som ni vet är vi nu inne i en omfattande samrådsprocess och budgetmedlen är begränsade, men ni kan räkna med att jag ska se till att det kommer att finnas pengar kvar under detta anslag även i framtiden.
De medlemsstater som är under hårdast migrationstryck och som befinner sig vid EU:s yttre gränser måste få adekvat ekonomisk kompensation för de uppgifter de utför till förmån för Schengenområdet som helhet. Bördan ska fördelas rättvist så att stöd ges till de medlemsstater som drabbas av omfattande invandring av människor i behov av internationellt skydd.
Det måste klargöras att varje beslut om avvisning av olagliga invandrare och personer som beviljats internationellt skydd ska utgå från rådet och från medlemsstaternas önskningar. Medlemsstaterna har ännu inte gett sitt generella stöd för ett sådant tillvägagångssätt, med ett viktigt undantag, nämligen pilotprojektet för omplacering av personer som beviljats internationellt skydd från Malta till andra medlemsstater. För att kunna följa upp denna fråga anordnade jag för en månad sedan en konferens om kapacitetsåtaganden. Jag kan nu med glädje meddela att man i medlemsstater och associerade länder har ställt mer än 300 platser till förfogande. Förhoppningsvis kommer ännu fler att erbjudas i framtiden. Detta är ett uttryck för konkret solidaritet. Jag vill tacka dessa länder och hoppas att de är villiga att bidra även i fortsättningen.
Georgios Papanikolaou
(EL) Tack så mycket, fru kommissionsledamot! Jag håller med helt och hållet, och det gör säkert även parlamentet. Och det här är något som även stod klart då Bulgariens och Rumäniens anslutning diskuterades. Som du ju är väl medveten om är dock inte rådet enigt i vissa frågor när det gäller Bulgarien och Rumänien.
Du talar om tillit. Och visst vill vi skapa ökad tillit. Men kan Danmark, med tanke på de val man gjort där, ställa sig bakom ett sådant uttalande från dig?
Du nämner även den nya mekanismen. Med tanke på toppmötet undrar jag om denna debatt om mekanismen verkligen stärker känslan av tillit (jag hänvisar här till att det t.ex. redan i artikel 23 i Schengenkodexen talas om en mekanism för exceptionella situationer) eller om den kanske i slutänden skapar ny oro i medlemsstaterna och i alla stater som ingår i Schengenområdet.
Giovanni La Via
(IT) Fru kommissionsledamot! Senast i slutet av nästa månad ska kommissionen ha utarbetat ett förslag till ny flerårig finansieringsram för perioden 2014-2020.
Vilka andra insatser än Frontex, som du redan har nämnt, tänker kommissionen finansiera för att stödja de medlemsstater som har drabbats hårdast av asylsökande och, framför allt, för att förhindra att den ekonomiska invandringen ökar i framtiden? Med andra ord: Vilka insatser tänker kommissionen finansiera via grannskapspolitiken för Medelhavsområdet för att förhindra en omfattande invandring under de kommande månaderna och åren?
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Tillit är inte något som kan beordras fram, det måste förtjänas. Det enda vi kan göra för att försöka öka tilliten mellan medlemsstaterna är att se till att Schengensamarbetet får en effektiv styrning, se till att bedömningarna inte görs internt som nu, utan sker via en oberoende mekanism på europeisk gemenskapsnivå med EU som delaktig part, så att man redan på ett mycket tidigt stadium kan slå fast problem och svagheter i Schengensystemet samt även se till att vi förfogar över de verktyg som krävs för att omedelbart kunna bistå medlemsstater som hamnar i svårigheter. Förhoppningsvis kan detta skapa ökad tillit.
Som svar på den andra ledamotens fråga får jag meddela att förhandlingarna om finansieringsramen fortfarande pågår och att jag därför inte kan presentera några siffror. Men precis som i dag försöker vi få till ett ökat oberoende för och mer resurser till Frontex. Vi försöker även göra det lättare för medlemsstaterna att få tillgång till olika finansieringsmöjligheter på migrationsområdet genom att införa förenklingar och lättnader när det gäller gränser, asyl, integration etc.
Naturligtvis måste vi skilja mellan olagliga invandrare och flyktingar i behov av internationellt skydd. Som ni vet håller rådet och parlamentet nu på att förhandla fram ett vidarebosättningsprogram, och även här skulle kommissionen kunna titta på olika möjligheter för att finansiera stora delar av programmet. När det gäller rörlighetspartnerskapen med våra närmaste grannar på andra sidan Medelhavet kan jag meddela att vi undersöker möjligheterna att föra in samtliga aspekter när det gäller olaglig och laglig invandring och internationellt asylskydd under migrationsbegreppet.
Allt detta kräver en hel del politisk vilja och även en del extra resurser. Jag kommer att göra allt jag kan inom mitt ansvarsområde och kämpa för att resurser avsätts.
Del II
Angående: Viseringssystem för Kosovo
Vad anser kommissionen om den aktuella situationen när det gäller viseringsundantag för Kosovo (system för viseringslättnader) och hur ser tidsplanen ut i detta brådskande ärende?
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Kommissionen övervakar kontinuerligt alla åtgärder som myndigheterna i Kosovo vidtar för att uppfylla de villkor som satts upp för att en dialog om en viseringsliberalisering ska inledas. Vi har hela tiden sagt att det finns två krav som återstår för att vi ska inleda en sådan dialog: dels ett korrekt återtagande, dels en återintegreringspolitik som ligger i linje med EU:s normer.
Genomförandet av lagen om återtagande och av de bilaterala återtagandeavtalen med EU-medlemsstaterna måste fortgå på ett tillfredsställande sätt. Två kontrollbesök har genomförts i Kosovo - i juni och december förra året - för att bedöma hur långt man kommit med integrationsprocessen i Kosovo. Dessa bedömningsuppdrag har visat på stora framsteg, samtidigt som det återstår en del att göra. Vi för en dialog med regeringen i Kosovo för att hjälpa och stödja dem i det arbete som återstår. Framsteg måste också ske på kommunal nivå.
Vi får regelbundna rapporter från Kosovo, och jag träffar också de ansvariga ministrarna. Så snart som alla delar hamnat på plats kommer vi att skicka en ny bedömningsdelegation för att ta reda på vilka åtgärder som krävs för att en dialog om en viseringsliberalisering ska kunna inledas. Vi är inte där ännu, men stora framsteg har gjorts i Kosovo och vi har ett nära samarbete med regeringen där för att stödja dem och hjälpa dem framåt.
Bernd Posselt
(DE) Tack så mycket för ett mycket bra svar. Jag vill fråga er om ni anser att det är möjligt att det här uppdraget fortfarande skulle kunna genomföras i Kosovo i år eller om det är något som ni inte kan ta ställning till? Skulle det inte vara viktigt att ett så litet land, där vi bidrar med finansiering och insatser för att stödja landet, också skulle kunna ge sina ungdomar möjlighet att verkligen lära känna EU? Det är utan tvekan fullständigt kontraproduktivt att hålla befolkningen ”fängslad” där. Jag vet att ni sympatiserar med tanken på att öppna gränserna, men anser ni att det är lika realistiskt att det här uppdraget kanske skulle kunna utföras under det polska ordförandeskapet?
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Jag delar helt er ambition att göra allt för att förhindra att Kosovo blir en isolerad liten ö i den här regionen, där vi försöker ta bort alla visumhinder. Vi kommer absolut inte att överge Kosovo. Det är till stor del Kosovos regering som avgör tidsplanen. Vi arbetar med Kosovo och så snart de meddelar oss att de har gjort allt vi har bett dem göra kan de komma till oss, så inleder vi det här uppdraget. Det är till stor del Kosovos regering som avgör detta, men vi har inga tidsgränser. Vi kan komma när de kallar och när rimliga framsteg har gjorts.
Angående: Motverkande av kriminellas Internetanvändning
Teknikens, och framför allt Internets, snabba framfart gör det allt svårare att nästla sig in i kriminella organisationer. Brottslingar kommunicerar nu via Internet i stället för via mobiltelefoner, som varit det som tidigare gällt för deras kommunikation.
På vilket sätt föreslår kommissionen att de kriminella gängens användning av Internet runtom i Europa ska bekämpas?
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) IT-brottslighet är onekligen ett växande problem. Brottsligheten blir allt mer mobil och de senaste hotanalyserna pekar på att den organiserade brottsligheten blir allt mer involverad i kriminell verksamhet i cyberrymden. Kommissionen genomför därför olika åtgärder på det här området för att förbättra IT-säkerheten och för att förebygga och lösa IT-brott.
På politisk nivå har särskilda mål och färdplaner tagits fram i de senaste policydokumenten. Vi har EU:s digitala agenda och den inre säkerhetsstrategin för EU. I den här strategin lyfts IT-brottslighet tydligt fram som en av de prioriteringar vi ska arbeta med i framtiden.
Förra året lade vi också fram två lagstiftningsförslag: ett i mars, ett direktiv om exploatering av barn på internet, som antogs av kommissionen och jag vet att man nu förhandlar om det, och även ett förslag till direktiv om angrepp på IT-system. Det var i september förra året. Ni och rådet förhandlar om detta och jag vet att stora framsteg gjorts.
Målet är självfallet att anta EU-lagstiftning mot bakgrund av den senaste tidens hot i cyberrymden. Vi har framför allt inkluderat bestämmelser om att bestraffa användning av verktyg som spridning av skadliga program som används för att skapa så kallade botnets, något som brottslingarna använt sig av.
Internationellt samarbete är också avgörande för att bekämpa IT-brottslighet och därför samarbetar vi med internationella partners kring de här frågorna. Vi har den gemensamma arbetsgruppen för EU och USA, som inrättades i november förra året, där vi genomfört en rad möten med olika experter. Vi kommer att rapportera om framstegen vid nästa toppmöte mellan EU och USA i november i år. Vi planerar också att inrätta ett cybercentrum där vi på EU-nivå skulle kunna samordna de insatser som görs i de olika medlemsstaterna.
IT-brottsligheten påverkas direkt av de snabba tekniska framstegen, uppstår snabbt i nya affärsmodeller, men också rättsväsendets och samhället i storts förmåga att hantera så gränslösa miljöer som cyberrymden påverkar. IT-brottslighet håller på att bli vardagsbrottslighet. Därför måste vi gemensamt få ordning på våra system och dela information för att kunna angripa det här problemet. Om det finns anledning att tro att organiserade kriminella ligor ligger bakom fler och fler brott på internet ska samma undersökande åtgärder som tillämpas för att upptäcka och väcka åtal mot organiserad brottslighet utanför internet tillämpas, självfallet i kombination med en förbättrad samordningsmekanism.
För tio år sedan antogs slutligen Europarådets konvention - Budapestkonventionen - om IT-brottslighet. Tio år senare har fortfarande inte alla medlemsstater undertecknat och ratificerat konventionen. Vi driver på alla sätt på för ratificering i slutet av året - 10-årsjubiléet - eftersom det skulle utgöra ett viktigt åtagande från alla medlemsstater om att bekämpa dessa brott.
Gay Mitchell
(EL) Tack för svaret, kommissionsledamot Cecilia Malmström. Jag vet att det finns människor som skryter med att de ägnar sig åt så kallad kriminell verksamhet på internet och att ligornas verksamhet omfattar narkotikahandel, människohandel, prostitution, vapenhandel, smuggling av olagliga immigranter över gränserna, till och med mord, stöld, bedrägerier, väpnade rån och mycket annat. Allt detta sker på Facebook, med hjälp av systemet, och man skryter om det. Visst måste det vara möjligt för Europol och serviceleverantörerna - kanske till och med under samordning av kommissionen - att identifiera en del av de här personerna. Ju mer de känner att de inte går att komma åt, desto fler kommer de att bli.
Jag skulle vilja be kommissionsledamoten att överväga att vidta en del särskilda åtgärder för att samordna en reaktion på vad en del av de här personerna gör på internet.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) IT-angreppen har ökat i antal, omfattning och allvarlighet på senare år. Brottsoffren är vanliga medborgare, företag eller till och med offentliga, lokala, nationella eller europeiska institutioner. EU måste förstärka sin strategi för att bekämpa IT-brottslighet. Jag vill fråga er vilka åtgärder kommissionen tänker vidta, vid sidan av lagstiftningen och att utöka Europeiska byrån för nät- och informationssäkerhets (Enisa) mandat, för att stärka sin ledande roll vad gäller att garantera cybersäkerheten?
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Ja, absolut, vanliga brott begås nu också på internet, eftersom det är ett användbart verktyg, men det finns också nya typer av brott som blir enklare att begå med hjälp av internet, t.ex. identitetsstöld eller tömning av bankkonton och liknande.
Ni kan också vara säkra på att vi följer denna utveckling noga. Helt nyligen genomförde Europol en del ganska anmärkningsvärda angrepp mot en del av de här ligorna och identifierade gränsöverskridande europeiska ligor som t.ex. ägnade sig åt barnpornografi, men också åt människohandel och narkotika. Det finns alltså många experter inom Europol som arbetar med detta.
Självfallet måste vi göra mer. Vi måste ansluta alla larmcentraler inom EU för att dela statistik, för att dela information och även samarbeta mer med privata företag för att i någon mån fastställa lösningarna på det här problemet. Vi planerar också - och genomför just nu en genomförbarhetsstudie - att inrätta ett europeiskt cybercenter till 2013 för att samordna det här arbetet, för att fungera som ett larmcenter och för att stödja olika nationella cybercenter som redan finns. Vi följer detta noga och Europol gör i samarbete med de nationella myndigheterna sitt yttersta för att försöka bekämpa denna brottslighet, som ökar i omfattning.
Angående: Schengenutvärdering och den tänkbara mekanismen för tillfälligt upphävande
Det finns en risk för att kommissionens förslag om styrning av Schengenområdet betraktas som att man ger företräde åt det europeiska förfarandet framför det europeiska innehållet. Kommissionen föreslår en dominerande ledande roll åt sig själv i en ändrad process för utvärdering av Schengensamarbetet, medan parlamentet föreslår ändringar av detta för att skapa balans mellan rollerna för de europeiska och de nationella experterna. När det gäller ett tillfälligt upphävande av Schengenreglerna föreslår kommissionen en EU-mekanism i stället för beslut i medlemsstaterna, men detta har i breda kretsar (miss)tolkats som att det i praktiken kommer att bli enklare att återinföra de inre gränserna. Det kan mycket väl komma att visa sig politiskt alltför komplicerat att tillämpa en gemenskapsmetod med avseende på både utvärdering och tillfälligt upphävande, hur värdefullt detta än kunde vara; vore det inte bättre att prioritera det europeiska innehållet genom att vid behov inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstater som bryter mot Schengenreglerna?
Angående: Tillämpningen av Schengenavtalet
Skapandet av Schengenområdet, ett område utan inre gränser och med fri rörlighet för medborgarna i Europa, är en av EU:s grundläggande principer och den allra viktigaste pelaren i det europeiska bygget. Ett återinförande av gränskontrollerna inom EU är ingen lösning på frågan om invandring. Det är en åtgärd som försvårar livet för de europeiska medborgarna och som leder tillbaka till ett nationellt synsätt.
Europaparlamentets talman har i ett uttalande understrukit att den fria rörligheten kanske är den sida av EU som de europeiska medborgarna värderar högre än allt annat. Jag vill fråga kommissionen om vilken dess hållning gentemot Danmark kommer att vara, efter landets beslut för en tid sedan att återinföra gränskontroller? Är kommissionen beredd att vidta ytterligare åtgärder för att stärka EU:s yttre gränser ännu mer? Kommer kommissionen att verka för en översyn av principen om odelad behörighet för den stat i vilken olaglig inresa först äger rum?
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag besvarar båda frågorna samtidigt, eftersom de är nästan identiska. De tar upp utmaningen med att upprätthålla och vidareutveckla Schengen mot bakgrund av migrationskrisen. Jag nämnde detta i mitt svar på Georgios Papanikolaous fråga, men de här faktorerna ska förstås tas med i beräkningen i det här sammanhanget också.
I frågan uttryckte Sarah Ludford oro över att förhandlingarna om den nya mekanismen för utvärdering och tillfälligt upphävande kan bli långdragna och att det kan vara svårt att komma överens. Hon bad också kommissionen att i stället prioritera att inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstater som bryter mot Schengenreglerna. Låt mig vara mycket tydlig här: åsidosättande av Schengenreglerna kan inte tolereras, men det ena utesluter inte det andra. Vi planerar också att följa ett parallellt spår.
Det är vi som värnar EU:s lagstiftning. Kommissionen kommer att fortsätta se till att Schengenreglerna tillämpas på ett korrekt sätt och respekteras av alla. Grunden för vårt arbete måste vara den befintliga lagstiftningen. Jag är övertygad om att den nuvarande lagstiftningen omfattar en bred majoritet av alla olika situationer. När det förekommer skillnader i tolkning eller genomförande ska kommissionen rådgöra med de aktuella medlemsstaterna och förtydliga reglerna. Detta kan göras genom att man utfärdar riktlinjer eller rekommendationer.
Kommissionen är redo att använda alla tillgängliga medel för att se till att EU-lagstiftningen tillämpas på ett korrekt sätt, vilket inkluderar att man inleder överträdelseförfaranden när så krävs. Samtidigt kommer vi att arbeta med förebyggande åtgärder som bör hjälpa oss att undvika överträdelseförfaranden. Mot denna bakgrund pågår nu förhandlingar mellan kommissionen, parlamentet och rådet med målet att inrätta ett effektivare utvärderingssystem för Schengen. Vi överväger för närvarande om och hur denna utvärderingsmekanism ska kompletteras så att vi kan skapa ett ömsesidigt förtroende och säkerställa att reglerna tillämpas på ett enhetligt sätt.
När det gäller den danska regeringens planer vad avser kontroller vid de danska inre gränserna, som Maria Eleni Koppa hänvisade till, känner ni förstås till att kommissionens ordförande omgående skrev till den danske premiärministern och påpekade att kommissionens initiala analys väckte stora tvivel på om de föreslagna åtgärderna skulle stämma överens med Danmarks åtaganden under EU-lagstiftningen och internationell rätt. Ordförande Barroso betonade att medlemsstaterna inte får genomföra systematiska gränskontroller inom EU av varor eller personer och uppmanade Danmark att avstå från att vidta unilaterala åtgärder. Vi analyserar nu den information som Danmark lämnat och kommer därefter att fatta beslut om fortsatta åtgärder.
Maria Eleni Koppa frågade också om huruvida kommissionen kommer att föreslå en revision av principen om odelad behörighet för den stat i vilken olaglig inresa först äger rum. Jag vill betona att detta är en princip som innebär att en person som olagligen befinner sig inom en medlemsstats territorium måste återvända till den stat där inresan i EU skedde. Det är en särskild regel enligt Dublinförordningen som fastslår att medlemsstaterna ska avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som lagts fram inom deras territorium. Det är därmed inte ett instrument som är utformat för att möta de utmaningar som är kopplade till olaglig migration.
I kommissionens förslag till en omarbetning av Dublinförordningen är denna princip oförändrad. De medlemsstater som spelar den största rollen i den asylsökandes inresa till EU ska ansvara för att pröva hans eller hennes asylansökan. Europaparlamentet uttryckte ett överväldigande stöd för detta i sin omröstning om förslaget i maj 2009. Detta stöd bekräftades av omröstningen i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor i november förra året.
Sarah Ludford
(EN) Fru kommissionsledamot! Jag är självfallet mycket glad över att än en gång höra er betona den vikt ni lägger vid att upprätthålla Schengenområdet. Jag vet att ni menar allvar, men jag är orolig för att människor trots detta tycks ha missuppfattat saker och fått intrycket av att kommissionen ändå är ganska obekymrad över att de inre gränskontrollerna återinförts - vilket t.ex. återspeglas i en artikel i förra veckan i Financial Times där det uppgavs att ”Schengen och euroområdet håller på att upplösas”.
Jag är rädd för att den vikt kommissionen lägger vid sina egna institutionella rättigheter inte följs upp hela vägen och tar sig uttryck i en beslutsamhet och vilja från kommissionens sida att i praktiken inleda överträdelseförfaranden om så krävs. Jag har inte hört något om att Rom och Paris har fått brev av det slag som kommissionens ordförande skickade till Köpenhamn.
Maria Eleni Koppa
(EL) Tack för ert tydliga svar på frågan om Schengen och för att ha hänvisat till en tidigare fråga om åtgärden att omförflytta immigranterna inom medlemsstaterna utifrån demografiska, ekonomiska och geografiska kriterier.
Oavsett hur det är med den saken vill jag peka på att Dublin II-förordningen är oacceptabel för vissa länder i dag - som mitt land, Grekland - som ligger vid unionens yttre gränser och som faktiskt tar emot cirka 90 procent av de immigranter som kommer till EU. Detta är inte något som lokalbefolkningen kan acceptera och det är inte något som länderna kan acceptera. Därmed är som minst en omarbetning en stående begäran utifrån vår ståndpunkt, mot bakgrund av den senaste tidens utveckling.
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru kommissionsledamot! Ni hänvisade tidigare till den vikt ni lägger vid solidaritetskonceptet och vid rättvis bördefördelning. Ni påminde oss om att förhandlingar om evakueringen av flyktingar från tredjeland är brådskande. Ni meddelade också förra året att vi väntar på det nya programmet om inre omplacering. Skulle ni kunna uppge om kommissionen kommer att presentera detta snart?
När det sedan gäller Dublin II vill jag peka på följande, som ett tillägg till det Maria Eleni Koppa sade. Frankrike har upphävt återvändande till Grekland, vilket också Tyskland har. Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter har dömt oss på särskilda grunder, både för Dublin II och för dess funktionssätt. Vad mer måste ske för att vi ska inse att Dublin II omgående måste omarbetas, som parlamentet begärt?
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Jag beklagar om det ges ett falskt intryck av kommissionens ställningstaganden när det gäller Schengen. Jag tror inte att jag har talat om något annat än Schengen under den senaste månaden! Jag har betonat hur viktigt Schengen är, vilken gåva till EU det är och att vi måste förstärka samarbetet och inte försvaga det.
Vi ser mycket allvarligt på alla rapporter om upphävandet av Schengen. Vi för en dialog med Italien, Frankrike och Danmark för att klargöra exakt vad som har gjorts, vad som föreslagits och om det följer Schengenreglerna. Vi tittar också på hur vi kan förstärka utvärderingen av Schengen för att i förväg kunna se till att det nuvarande systemet för kollegiegranskning, som inte är särskilt bra, byts ut mot något som genomförs på europeisk nivå, med en utökad roll för Europaparlamentet.
Vi måste ha tillgång till fler verktyg för att kunna hjälpa medlemsstaterna. Vi måste bli bättre på att utfärda riktlinjer. Vi måste också förtydliga under vilka exceptionella omständigheter som ett upphävande kan genomföras för att undvika unilaterala åtgärder som äventyrar hela systemet. Ni kan därför vara förvissade om att vi kommer att göra vårt yttersta för att stärka Schengen och att vi behöver ett ökat europeiskt engagemang här, inte ett minskat engagemang.
Dublin hänger självfallet samman med detta, men det är en parallell process. Detta är en del av förhandlingarna om asylpaketet som för närvarande pågår mellan parlamentet och rådet. Kommissionen har föreslagit att man behåller första asyllandets ansvar i Dublinförordningen, men också att man återinför en nödmekanism för att kunna upphäva denna mekanism under särskilda omständigheter. Detta är mycket kontroversiellt i medlemsstaterna. Mycket få medlemsstater stödjer en nödmekanism. Det är ett av de svåraste förhandlingsområdena inom asylpaketet.
Det är därmed inte lösningen på det grekiska problemet. Parallellt med att vi inför asylsystemet för hela EU, vilket skulle leda till ett ökat bördedelande - eftersom om alla medlemsstater har ett system som fungerar skulle alla medlemsstater kunna ta emot asylsökande - är lösningen för Grekland att fortsätta med de reformplaner som genomförs inom ramen för handlingsplanen i Grekland. Kommissionen och medlemsstaterna stödjer Grekland med mycket stora penningsummor, expertkunskaper, tolkar och administratörer. Vi hjälper Grekland i det viktiga arbete landet utför för att bygga upp ett system som stämmer överens med EU-lagstiftningen. Mycket har gjorts, men mycket återstår fortfarande att göra.
Angående: Framtiden för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter
Flera omröstningsresultat och uttalanden har visat att det råder enighet inom EU i fråga om olika aspekter av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter.
Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter är olik Europeiska socialfonden, både när det gäller dess metoder och dess mål, och därför kan dessa två fonder inte sammanblandas, vare sig formellt eller i praktiken.
Efter en långsam start för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter har den modifiering av tillämpningsförordningen som genomfördes 2009 lett till en effektivare användning av fonden. I själva verket kan man nu konstatera en tydlig ökning av ansökningar om bistånd ur denna fond som för EU närmare EU-områdets arbetstagare. Det råder alltså inga tvivel om att Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter behövs.
Denna konkreta aspekt av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter medför att fonden måste börja betraktas som en permanent fond i sig, och den måste ha tillräckliga betalningsbemyndiganden för att man inte ska behöva göra överföringar för att mobilisera den.
Anser kommissionen att inrättandet av en fond som är jämställd med de övriga fonderna skulle vara en lösning på alla de behov som Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter har, utan att man för den skull minskar Europaparlamentets betydande roll i denna fråga?
László Andor
ledamot av kommissionen. - (EN) Jag är tacksam för det intresse ni visat för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Det här året kommer att vara avgörande för fondens framtid, eftersom kommissionen tänker föreslå regler som styr fonden och hur den kommer att fungera under nästa programperiod.
Under de senaste månaderna har kommissionen genomfört samråd med fondens viktigaste intressenter i den här frågan. Framför allt har vi noga granskat parlamentets eget utmärkta betänkande om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, som togs fram av Miguel Portas för några månader sedan. Mot bakgrund av den erfarenhet som fonden i dess nuvarande form gett och de förslag som lämnats under samråden har vi stora förhoppningar om att vårt förslag kommer att förbättra fonden avsevärt efter 2013 och det kommer framför allt att lösa två problem med den nuvarande finansieringsmekanismen.
Det första problemet är den tid det tar att bevilja ett anslag när en medlemsstat har lämnat in en ansökan. En stor del av denna tid går åt till att pröva ansökan. Kommissionen tittar på olika sätt att förtydliga eller förenkla den information som medlemsstaterna måste lämna in för att visa att ansökan uppfyller kraven. Mycket tid åtgår också för att begära och inhämta godkännande för varje ansökan från budgetmyndighetens båda parter. Detta fördröjer också utbetalningarna av bidrag från fonden, vilket drabbar arbetstagarna, eftersom vissa medlemsstater är ovilliga att göra förskottsbetalningar för utbildning, stöd att söka arbete och andra åtgärder.
Dessutom har antalet ansökningar som lämnas in till fonden ökat avsevärt under de senaste två åren och därmed också den totala summa som ansökningarna omfattar. Detta har gjort att det är allt svårare att finna tillräckliga marginaler att hämta anslag ifrån. Det är ett problem. Kommissionens godkännande av ansökningar till fonden under 2011 måste för första gången senareläggas, eftersom tillräckliga betalningsbemyndiganden inte kunde hittas tillräckligt snabbt. Jag är säker på att ni håller med om att det inte är till hjälp för de arbetstagare som förlorat jobbet och snabbt behöver stöd. Vi måste hitta lösningar på de här problemen och se till att mekanismen för finansiering av fonden stämmer bättre överens med de här målen.
Flera alternativ har lagts fram. Fonden skulle t.ex. kunna vara en del av Europeiska socialfonden. Den skulle kunna ha sin egen budget. Kommissionen har ännu inte fattat något beslut om vilket sätt som är det bästa för att lösa de här problemen, men vi tänker lägga fram ett förslag under hösten om den framtida Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, med utgångspunkt i vad som är bäst för de europeiska arbetstagarna. Jag ser fram emot att höra era synpunkter.
Pervenche Berès
ersättare för frågeställaren. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! På Frédéric Daerdens vägnar vill jag tacka er för ert svar. Självfallet kommer vi att stödja alla initiativ som bidrar till att påskynda förfarandena när dessa syftar till att hjälpa arbetstagare som har förlorat jobbet på grund av globaliseringen eller den ekonomiska krisen.
Vi ville bara uppmärksamma er på två speciella problem. Det första är att syftet att stödja arbetstagarna måste förbli den främsta prioriteringen. Detta innebär att när förfarandena revideras kommer vi att motsätta oss idén att Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter bara blir ännu ett instrument, t.ex. ett instrument för sammanhållningspolitiken, eftersom det skulle innebära att alla EU:s medel vid sidan av de medel som avsatts för utrikespolitik eller forskning och utveckling skulle tillhöra sammanhållningspolitiken. Vi har särskilda mål att uppfylla och vi behöver de här resurserna. Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter hör till dem.
Vi ber er också att samordna förvaltningen av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, i samarbete med era kolleger i kommissionen, med andra politikområden som påverkar detta område, t.ex. konkurrensområdet eller industripolitiken.
Nikolaos Chountis
(EL) När ni i början av året tillfrågades om Grekland hade lämnat in en ansökan om att aktivera Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter svarade ni att så inte var fallet. Det här svaret väckte uppmärksamhet i Grekland, mot bakgrund av den ekonomiska och sociala situationen i landet.
Min fråga till er är mycket enkel: har mitt land sex månader senare lämnat in en ansökan om att aktivera Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter i syfte att stödja de arbetstagare som drabbats av den ekonomiska krisen? Om så är fallet, om ni har information om detta, kan ni säga om ansökan beviljats? Om så inte är fallet, kan ni förklara varför Grekland inte har lämnat in en sådan ansökan?
Marian Harkin
(EN) Jag hade en fråga till kommissionsledamoten senare, som vi inte kommer att komma till i kväll, där jag efterfrågade hans synpunkter på att slå samman Europeiska socialfonden och Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, vilket ni talat om, men utan att delge oss din ståndpunkt. Om du har möjlighet att delge oss din ståndpunkt skulle jag uppskatta att få höra den. Om en sammanslagning skulle genomföras, kan du se att budgetanslagen för socialfonden då utökas?
Min andra fråga rör tidsplanen. Du talade om svårigheten med kommissionen och budgetmyndigheten. Vad anser du om att också stimulera medlemsstaterna att själva börja vidta de åtgärder som de har ansökt om inom ramen för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter så snart de lämnat in en ansökan, eftersom det åtminstone skulle säkerställa att arbetstagarna inte skulle behöva vänta på att ansökan ska beviljas?
László Andor
ledamot av kommissionen. - (EN) Jag är glad över att i diskussionen få bekräftat kommissionens mål att föra in Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter i nästa budgetram som ett starkare och effektivare instrument för att stödja arbetstagare som förlorat jobbet. Detta stöds också av att en finanspolitisk konsolidering inom den närmaste framtiden kommer att stå på dagordningen i de flesta medlemsstater och de kommer att märka att det är till oerhört stor hjälp om det finns ett starkt, snabbt och effektivt instrument på EU-nivå för att stödja arbetstagare som plötsligt blir arbetslösa.
Som jag nämnde är en del frågor fortsatt öppna, t.ex. relationen mellan Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter och Europeiska socialfonden. Som ni vet genomförs Europeiska socialfonden genom delad förvaltning och jag menar att förvaltningssystemet för den nuvarande Europeiska socialfonden inte är kompatibelt med målen för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Oavsett vilket format vi slutligen når fram till menar jag att förvaltningsfrågan kommer att vara mycket viktig och påverka det slutliga arrangemanget. Jag talar inte om namn, utan om behovet av en separat fond och om behovet av att framför allt prioritera skyndsamhet.
Olika medlemsstater kommer naturligtvis i dag och i framtiden att se att det är möjligt att finansiera program genom antingen Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter eller Europeiska socialfonden och ha ett visst manöverutrymme, men det är mycket viktigt att bara hålla Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter tillgänglig för alla medlemsstater om det finns ett behov av att bemöta plötsliga sysselsättningskriser.
Den andra frågan ringade in problemet med att definiera stödberättigandet i det nuvarande regelverket. Detta är också en fråga vi tittar på för att kunna ha en större tydlighet, men just nu arbetar vi helt enkelt på att utvidga det tillfälliga regelverket fram till slutet av den här budgetplanen. Här talar jag om de regler som införts för att bemöta krisen och för att göra Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter effektivare när det gäller att hantera krisens effekter för arbetstagarna.
Liam Aylward
(EN) Herr talman! Skulle du kunna ange hur många fler frågor du är beredd att ta upp under den här delen?
Talmannen
Innan du kom in sade jag att vi har 20 minuter per kommissionsledamot, vilket skulle innebära att vi eventuellt kan komma till fråga nr 15 från Vilija Blinkevičiūtė, men jag är rädd att vi inte kommer att hinna med din fråga. Du kanske kan lämna ett komplement till en annan fråga?

Angående: Kollektivavtalssystemet
Grekland, Irland och Portugal har, i och med att man utnyttjat stödmekanismen, efter påtryckningar från kommissionen och IMF i form av ”samförståndsavtal” tvingats införa betydande ändringar i förhållandena på arbetsmarknaden och i förhandlingarna om kollektivavtal, vilket satt nationella garantier för arbetstagarna ur spel.
Exempelvis heter det i det grekiska samförståndsavtalet att regeringen ska se till att avtal på företagsnivå har företräde framför branschavtal, som i sin tur ska ha företräde framför yrkesförbundsspecifika avtal, och att regeringen ska upphäva den bestämmelse som ger arbetsmarknadsministeriet rätt att utvidga alla branschavtal till att även omfatta dem som inte finns företrädda vid förhandlingarna.
Enligt artikel 156 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt berörs kollektivavtalsfrågor av subsidiaritetsprincipen. Med beaktande av detta: Är kommissionen på det klara med att sådana här metoder inte bara skapar en ond cirkel av stadigt försämrade löne- och arbetsrättigheter, utan även strider mot de fördrag som kommissionen faktiskt är skyldig att respektera?
László Andor
ledamot av kommissionen. - (EN) Kommissionen är medveten om att den grekiska krisen medför en hög social kostnad för delar av befolkningen i Grekland, men den kostnaden beror främst på ekonomiska obalanser, sjunkande konkurrenskraft och finansiella svårigheter: just de svårigheter som samförståndsavtalet syftar till att lösa och inte förstärka.
Vissa hävdar att eftersom de finns i samförståndsavtalet följer det inte den subsidiaritetsprincip som finns i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Det stämmer inte, menar jag. Åtgärderna i samförståndsavtalet togs fram i nära samarbete med den grekiska regeringen och fick stöd i det grekiska parlamentet. Det visar att de respekterar subsidiaritetsprincipen.
Stadgan om de grundläggande rättigheterna inom EU stödjer min ståndpunkt. I artikel 28 i stadgan anges att arbetstagare och arbetsgivare, eller deras respektive organisationer, i enlighet med unionsrätten samt nationell lagstiftning och praxis har rätt att förhandla och ingå kollektivavtal på lämpliga nivåer och att i händelse av intressekonflikter tillgripa kollektiva åtgärder för att försvara sina intressen, inbegripet strejk. I artikel 51 i stadgan anges dock att bestämmelserna i stadgan riktar sig, med beaktande av subsidiaritetsprincipen, till unionens institutioner, organ och byråer samt till medlemsstaterna endast när dessa tillämpar unionsrätten.
Det finns ingen särskild EU-lagstiftning som reglerar vilka kollektivavtal som har företräde när de ingås på olika nivåer och det finns inte heller någon särskild EU-lagstiftning som reglerar möjligheten att utvidga kollektivavtal som ingåtts genom statligt ingripande. De här frågorna faller därmed inom den nationella lagstiftningens område, med hänsyn tagen till Greklands relevanta internationella åtaganden, inklusive relevanta ILO-konventioner.
Jag hoppas att jag har besvarat frågorna på ett tillfredsställande sätt. Jag hoppas också att jag har övertygat er om att de finanspolitiska, ekonomiska och strukturella åtgärderna i samförståndsavtalet är viktiga om Grekland ska kunna ta sig igenom krisen. Jag hoppas att jag har mildrat den oro som en del av er hyste vad gäller att subsidiaritetsprincipen inte följs.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr kommissionsledamot! Jag är ledsen, men inte heller den här gången gav du ett tydligt svar. Du gav mig mer eller mindre samma svar på mina skriftliga frågor. Om kommissionen verkligen respekterar att kollektivavtalssystemet är en fråga för den nationella lagstiftningen bryter ni då inte mot den roll ni har i enlighet med fördragen när ni kräver att kollektivavtalssystemet i princip ska avskaffas? Era tolkningar godtas inte av de europeiska fackföreningarna som har anmält er för fördragsbrott.
Min fråga är: vem kräver att kollektivavtalen ska avskaffas? Är det du? Är det Internationella valutafonden? Är det Greklands, Portugals och Irlands långivare? Ett tydligt svar, tack.
László Andor
ledamot av kommissionen. - (mikrofon avstängd fram till mitten av den första meningen) ... en stor del av de institutionella arrangemangen, inklusive lönebildningen i olika medlemsstater. De här nödsituationerna har hanterats genom åtgärder som utvecklats i ett samarbete mellan EU, IMF, ECB och regeringarna i de berörda medlemsstaterna.
Det finns förvisso fortfarande en del öppna frågor och en del nya frågor som väcks av den så kallade Euro plus-pakten. Vi förde nyligen ett antal samtal om kopplingen mellan social dialog och ekonomisk styrning med arbetsmarknadens parter, inklusive ETUC. Detta är en pågående diskussion. Jag säger inte att alla frågor har besvarats och det är just därför jag tog initiativ till att anordna en konferens om löner och lönebildning inom EU. Den här konferensen kommer att genomföras med deltagande av arbetsmarknadens parter och andra intressenter i september. Vi kommer att fortsätta den här diskussionen och förhoppningsvis hitta de rätta svaren.
Angående: Ändring av rådets förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen
Rådets förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen utgör referensram för den fria rörligheten för arbetstagare och har redan ändrats ett antal gånger.
Europaparlamentet utarbetar för närvarande ett betänkande om främjandet av den yrkesmässiga rörligheten i EU. Kommissionens företrädare, som deltog vid ett sammanträde i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, förklarade den 19 april 2011 att kommissionen skulle ändra förordningen för att förbättra den.
När tror kommissionen att detta arbete kommer att inledas?
László Andor
ledamot av kommissionen. - (EN) Arbetskraftens fria rörlighet är en grundläggande princip inom EU. Tillsammans med den fria rörligheten för varor, tjänster och kapital är det en pelare på den inre marknaden och har bidragit till den europeiska integrationen under de senaste 50 åren.
Den har också en viktig social dimension, då den utvecklar den sociala, ekonomiska och kulturella integrationen av migrantarbetstagare inom EU och deras familjemedlemmar i den medlemsstat de lever i. EU:s samlade lagstiftning om arbetstagarnas fria rörlighet ger EU-medborgarna rätten att röra sig fritt inom unionen för att arbeta och skyddar arbetstagarnas och deras familjemedlemmars sociala rättigheter.
Som ni vet var den 1 maj 2011 ett mycket viktigt datum för EU. Det innebar slutet för de begränsningar av rätten att arbeta för medborgare från de åtta medlemsstater som anslöt sig 2004. Dessa medborgare kan nu fritt arbeta i alla medlemsstater.
Kommissionen hoppas att de medlemsstater som fortfarande tillämpar övergångsbestämmelser för arbetstagare från Rumänien och Bulgarien kommer att liberalisera sina arbetsmarknader när den andra fasen löper ut den 31 december 2011.
Avslutningen av övergångsarrangemangen innebär att fler EU-medborgare kan utnyttja fördelarna med en av EU:s grundläggande friheter och fritt kan arbeta i en annan medlemsstat. Det öppnar fantastiska möjligheter för individen, som kan flytta dit jobben finns, men också för ekonomin.
Jag vet att rörlighet och arbetstagarnas fria rörlighet också är viktiga för parlamentet. Kommissionen är nöjd med initiativbetänkandet om att stimulera arbetstagarnas rörlighet inom EU och följer debatten i parlamentsutskotten med stort intresse.
Men vi är också medvetna om att de flesta EU-medborgare anser att det finns för många hinder för att arbeta i en annan medlemsstat, trots den omfattande EU-lagstiftningen inom området arbetstagarnas fria rörlighet. Situationen har uppmärksammats vid flera tillfällen på senare tid. I Monti-rapporten av den 9 maj 2010 - ”En ny strategi för den inre marknaden” - påpekas att arbetstagarnas fria rörlighet förvisso är en framgång totalt sett ur ett rättsligt perspektiv, men det är också den av de fyra friheterna på den inre marknaden som utnyttjas minst.
Att ta itu med de här problemen kräver ett brett perspektiv i kombination med ett effektivt genomförande av principen om fri rörlighet. Verkställbarheten av rätten till fri rörlighet i enlighet med EU-lagstiftningen är särskilt relevant vid fall av diskriminering på grundval av nationalitet, då de berörda individerna måste ha lämpliga mekanismer för att säkerställa att dessa rättigheter skyddas på ett tillräckligt sätt.
Kommissionens generaldirektorat utvärderar för närvarande EU-lagstiftningen om arbetstagarnas fria rörlighet, och framför allt förordning (EEG) nr 1612/68, och undersöker alternativen för hur man kan förbättra efterlevnaden av EU-lagstiftningen om den fria rörligheten, vilket inkluderar, där så krävs, att presentera ett initiativ under år 2012.
Parlamentets betänkande om arbetstagarnas rörlighet kommer därför lägligt och kommer tveklöst att bidra till debatten om efterlevnaden av EU-lagstiftningen om arbetstagarnas fria rörlighet och vilka eventuella fortsatta åtgärder man ska välja på det här området.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Herr talman, herr kommissionsledamot! Tack så mycket för svaret. Vi ser verkligen fram emot den reviderade förordningen som kommer att presenteras av kommissionen nästa år, men jag skulle vilja veta om du anser att kommissionen bör utvärdera både de negativa och de positiva konsekvenserna av arbetstagarnas fria rörlighet. Det har t.ex. skett en massflykt av kvalificerade, välutbildade arbetstagare från vissa EU-länder, personer som medlemsstaterna gjort en betydande investering i. De har flyttat till andra EU-länder. Anser du inte att vi borde inrätta en särskild fond, så att vi kan kompensera för de förluster de medlemsstater upplevt som förlorat utbildade, kvalificerade arbetstagare.
László Andor
ledamot av kommissionen. - (EN) Det är en mycket aktuell fråga. Vi förde nyligen ett antal diskussioner i anslutning till den 1 maj. Jag tog upp den här frågan med arbetsmarknadsministrarna i Visegrád-länderna och i de baltiska länderna. Vi har tittat på var den fria rörligheten kan leda till en viss spänning, framför allt när den påverkar vissa yrkeskategorier där den fria rörligheten inte leder till ett cirkelfenomen, utan är mer av en enkelriktad gata.
Om sådana tendenser observeras är det framför allt upp till regeringarna i medlemsstaterna att ta fram rätt strategier vad gäller utbildning, ersättning och karriärmöjligheter för att förbättra utvecklingen för t.ex. personer inom läkarkåren, som framför allt varit i fokus under de här diskussionerna.
Vi kommer att fortsätta bevaka det här problemet och fortsätta diskutera det med de berörda medlemsstaterna, något som jag redan gjort.
Angående: Omfördelning av regional- och strukturfondernas finansiella resurser
Är kommissionen beredd på att omfördela minst tio procent av de nuvarande årliga 51 miljarderna euro från regional- och strukturfonderna som startfinansiering för nya elnät inom den förnybara energins område?
Johannes Hahn
Tack så mycket för frågan. Det är viktigt att påpeka att för den nuvarande finansieringsperioden, 2007-2013, har resurserna under budgetrubriken strukturfonder redan allokerats och avtalats med regionerna och medlemsstaterna inom ramen för mer än 400 program.
En del av den övergripande processen i början av en finansieringsperiod är att fastställa programmen för den aktuella perioden och att besluta vilken finansiering som är tillgänglig för de enskilda programmen. I enlighet med konceptet om delat ansvar eller delad förvaltning är det medlemsstaterna och/eller regionerna som ansvarar för genomförandet av programmen i praktiken. De har också befogenhet och är ansvariga för urvalet och genomförandet av projekten och i slutändan för övervakningen - åtminstone på den initiala nivån.
Också i början av den här perioden var energieffektivitet och att främja förnybara former av energi en viktig punkt. Detta är en av prioriteringarna inom regionalpolitiken, som också genomförs i form av skräddarsydda förslag inom flera av de omkring 400 program som jag nämnde tidigare.
Utifrån detta avtal med regionerna och med medlemsstaterna utgår man från en budget som omfattar 9,2 miljarder euro för en hållbar energipolitik under den nuvarande perioden, där huvudfokus är förnybar energi och att förbättra energieffektiviteten. Genom ett beslut 2009 av parlamentet och rådet inrättade vi också möjligheten att upp till 4 procent av resurserna från Europeiska regionala utvecklingsfonden skulle kunna användas för åtgärder för att förbättra energieffektiviteten i bostadshus. Sedan dess har cirka hälften av medlemsstaterna utnyttjat detta. Frankrike utmärker sig särskilt vad gäller att använda och genomföra denna möjlighet.
Hans-Peter Martin
(DE) Var inte arg, herr kommissionsledamot, utan låt oss vara allvarliga. Jag vill läsa upp min fråga till er. Den lyder som följer: är kommissionen beredd på att omfördela minst 10 procent av de nuvarande årliga 51 miljarderna euro som är tillgängliga som startfinansiering för nya elnät inom den förnybara energins område?
Du har haft en hel del att säga oss, alltsammans korrekt. Det är bara det att inget av detta är vad saken handlar om. Vad det handlar om är att sända ut en signal och att säga, ja, vi har förstått. Ja, vi drar slutsatser av händelserna i Fukushima. Ja, vi tar 2020 på allvar. För att stimulera energiförändringen måste vi överföra el från norra Tyskland till Österrike. Min far var chef för Vorarlberger Kraftwerke, energibolaget i den österrikiska provinsen Vorarlberg. Jag är övertygad om att du har erfarenhet inom det här området. Man behöver kraftledningar för att göra detta.
Min fråga är, än en gång, om du personligen är redo att verkligen inleda denna startfinansiering, som alla säger att vi omgående behöver, och inte bara genomföra det som dina företrädare har beslutat?
Johannes Hahn
Jag läste din fråga mycket noga. Därför gav jag dig ett mycket specifikt svar baserat på de regler som vi har inom regionalpolitikens område. Grunden för dessa regler består i att det finns avtal i medlemsstaterna och att de inte kan förändras unilateralt av vare sig kommissionen eller regionerna.
Personligen vill jag att de resurser som redan finns ska användas för detta och jag skulle vara glad om så vore fallet. Jag ägnar mig åt att åka från konferens till konferens, från medlemsstat till medlemsstat, som ett levande tibetanskt bönehjul, och försöka övertyga om att de här resurserna - som redan finns - ska användas. Eftersom utvidgningen av förnybara energiformer utgör en av huvudpunkterna för Europa 2020-strategin antar jag att det under den kommande perioden definitivt kommer att finnas en större budget för det här området, inklusive inom budgetrubriken regionalpolitik. Dessutom kommer det definitivt att genomföras investeringar i samband med detta, i samarbete med kommissionsledamot Günther Oettinger, inom området infrastruktur när det gäller transeuropeiska nät inom energiförsörjningsområdet. Om regionerna i dag försöker omfördela resurser utöver de resurser som redan är tillgängliga är vi utan tvekan öppna för att på det här området öppna denna möjlighet eller att åtminstone föra allvarliga diskussioner i denna fråga. Vi i kommissionen kan dock inte unilateralt förändra dessa avtal.
Angående: Uppnående av målen för anslag från strukturfonderna
I slutet av juni 2011 lägger kommissionen fram sitt förslag till nästa sjuåriga budgetram (2014-2020). När det gäller EU:s regionalpolitik har man haft stora problem med förmågan i enskilda program att tillgodogöra sig utbetalda anslag. Dessutom har flera av programmen präglats av brister i uppnåendet av fastställda mål.
Hur avser kommissionen att under den kommande budgetperioden beakta enskilda medlemsländers förmåga att tillgodogöra sig anslag som ett kriterium för tilldelning av medel från strukturfonderna?
Håller kommissionen med om att man bör ompröva anslagen om en region under flera år har mottagit strukturfondsmedel utan att detta har lett till att de fastställda målen har uppnåtts?
Avser kommissionen att överväga att införa en ”slutpunktsmekanism” där man fastställer ett slutdatum för anslag från strukturfonderna till enskilda mottagarregioner? Håller kommissionen med om att en sådan mekanism skulle bidra till att skapa en mer resultatinriktad sammanhållningspolitik?
I revisionsrättens årsrapport för 2009 konstaterades att den högsta felfrekvensen gällde anslag inom ramen för EU:s sammanhållningspolitik, vilket även gällde föregående år. Hur avser kommissionen rätta till detta?
Johannes Hahn
Tack för frågan. När det gäller förmågan att tillgodogöra sig anslag och hänsynstagandet till detta vid allokering av medlen under den kommande perioden hänvisar jag just nu till den befintliga regeln vad gäller den övre gränsen för allokeringen av medel - annorlunda uttryckt, taket. Det finns en regel som säger att utifrån en viss glidande skala per medlemsstat är endast en specifik summa mätt baserat på en medlemsstats totala BNP tillgänglig för strukturpolitik. Den årliga allokeringen får inte överstiga denna gräns.
För den kommande perioden kommer vi absolut att överväga om nivån för den nuvarande övre gränsen är motiverad och om det krävs eventuella justeringar för att utforma eller säkra förmågan att tillgodogöra sig anslag på ett bättre sätt.
Vad gäller att programmen ska uppnå sina mål måste jag påminna er om den femte sammanhållningsrapporten och budgetöversynen, där det klargjordes att programmens resultat måste uppmärksammas mer. För den kommande perioden har man tänkt sig ett antal tester och incitamentssystem för detta syfte, som kommissionen har lagt fram i lagstiftningspaketet för sammanhållningspolitiken efter 2014.
När det gäller felfrekvensen har jag flera gånger, också här i parlamentet, hänvisat till de metodproblem som är förknippade med att revidera fleråriga program. Cirka hälften av EU:s budget utgörs förvisso av resurser som är allokerade till fleråriga aktiviteter. Revisionsrättens revision av budgetgenomförandet tar alltid endast hänsyn till det pågående året och därför uppstår metodproblem. Detta beror på att när det gäller regionalpolitiken tillämpas den tredje revisionsnivån, medan revisionsrättens årliga revision äger rum redan under den första revisionsnivån och det leder därför alltid till en högre felfrekvens här än i slutet av programcykeln, vilket vi redan kan visa.
I alla händelser tog min företrädare, Danuta Hübner, även fram en handlingsplan tillsammans med parlamentet i detta syfte. Den har redan visat sig vara effektiv. En av de här åtgärderna var dock att även ge generaldirektoraten möjlighet att hålla inne anslag i upp till sex månader i motiverade fall. Som ett exempel kan nämnas att det här verktyget användes mer än femtio gånger förra året. Samtliga innehållna anslag kunde lyftas på nytt innan tidsfristen löpte ut, då de problem där invändningar hade gjorts hade lösts.
När det gäller felfrekvensen vill jag dock be er att ta hänsyn till att regionalpolitiken har vad man kan kalla ett slags snöplogsfunktion i det här sammanhanget, vilket innebär att i anslutning till vissa obligatoriska inslag kontrollerar vi hur de genomförs i praktiken i vardagen, hur effektiva de är och vilka problem som uppstår. Frågan om offentlig upphandling är ett återkommande samtalsämne med medlemsstaterna, regionerna och de slutliga bidragsmottagarna. Cirka 70 procent av felfrekvensen uppstår på det här området. Om vi lyckas förenkla det här systemet - och vi har lanserat ett initiativ i det här syftet tillsammans med kommissionsledamot Barnier - kommer vi även att minska den praktiska felfrekvensen på det här området. Vi försöker göra vår hemläxa på det här området och göra framsteg i detta avseende.
Anne E. Jensen
(DA) Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamot Johannes Hahn för hans utmärkta svar, som visar att han tar de här problemen på allvar. De här problemen har förstås inte förbättrats av den ekonomiska krisen, som gör det svårt för många länder att hitta medfinansiering. Tar kommissionen särskild hänsyn till vad detta skulle kunna innebära för nästa programperiod? Kommer stöd från strukturfonderna verkligen att leda till att de här regionerna utvecklas? Ser vi resultat? Överväger kommissionen även vad som kan göras för att förbättra uppföljningen av de faktiska målen - de övergripande målen - som rör utveckling, så att de inte bara skapar projekt, utan också leder till utveckling?
Johannes Hahn
Det är vårt uttalade mål att under nästa programperiod tematiskt koppla strukturpolitiken - åtminstone i den utsträckning den berörs - till Europa 2020-strategin. Inom det här området finns det därmed viktiga mål och prioriteringar som ska tillämpas i samband med en skräddarsydd anpassning i regionerna. Det blir sedan regionernas uppgift att välja ut några prioriteringar som från en meny, framför allt när det gäller konkurrenskraftiga regioner.
Regionerna ställer sedan upp och kommer överens om mycket realistiska, men samtidigt ambitiösa och kvantifierbara mål tillsammans med oss i kommissionen i ett partnerskaps- och investeringsavtal så att vi i slutet av perioden tydligt kan se huruvida de mål vi kommit överens om har uppnåtts eller kanske till och med överträffats. Om det visar sig att de inte har uppnåtts har vi då möjlighet att tillsammans undersöka orsakerna till detta och om det berodde på inhemska eller yttre faktorer. Med utgångspunkt från detta kan vi sedan dra slutsatser inför framtida programplanering och den finansiella allokeringen under nästa period. Detta är en mycket konkret, mycket kvalitativ utveckling av regionalpolitiken under den kommande budgetperioden.
Talmannen
Frågor som inte har besvarats på grund av tidsbrist, kommer att få skriftliga svar (se bilagan).
Frågestunden är därmed avslutad.
