Ny överenskommelse om "PNR" - SWIFT (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
en muntlig fråga från Pervenche Berès, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, och Jean-Marie Cavada, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, till rådet om det nya avtalet om passageraruppgifter och SWIFT B6-0001/2007), och
en muntlig fråga från Pervenche Berès, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, och Jean-Marie Cavada, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, till rådet om det nya avtalet om passageraruppgifter och SWIFT B6-0002/2007).
Günter Gloser
Herr talman, herr kommissionsledamot, ärade ledamöter! Vi övergår nu från sådana grundläggande krävande frågor som energi och klimatförändringar till att diskutera en annan mycket viktig punkt som tidigare har uppmärksammats här i Europaparlamentet, och även i Europeiska unionen som helhet, inte bara vid ett tillfälle utan gång på gång. Jag tänker på frågan om att dela med sig av flygbolagens passageraruppgifter.
Som vi alla vet har Förenta staterna efter terroristattackerna den 11 september 2001 antagit lagstiftning som innebär att flygbolag som flyger till och från Förenta staterna måste ge de amerikanska myndigheterna elektronisk tillgång till uppgifterna i det automatiska reservations- och hanteringssystemet, det material som kallas ”passageraruppgifter”. Om de vägrar hotar man med att deras landningstillstånd kan dras in.
Jag vill nu kort erinra er om läget. I maj 2006 hade EG-domstolen i ett svar på en vädjan från parlamentet förklarat att rådets beslut om avtal mellan Europeiska gemenskapen och USA om att tillhandahålla passageraruppgifter för de amerikanska myndigheterna var ogiltigt och det gällde även kommissionens beslut om det lämpliga i åtgärder för att skydda uppgifter.
EG-domstolens grundläggande motiv för beslutet var att Europeiska gemenskapen inte hade några befogenheter att träffa ett sådant avtal, eftersom det inte hör till den första pelaren. Domstolen hade inget att säga om den betydelsefulla frågan om huruvida uppgifterna var tillräckligt skyddade.
Som ni säkert vet visade sig förhandlingarna om ett nytt avtal med USA bli högst problematiska, men det var ändå till slut möjligt att avsluta dem med ett tillfälligt avtal som skulle löpa ut den 3 juli i år. Detta bygger på den tredje pelaren och på USA:s åtagande när det gäller uppgiftsskydd, vilket redan hade tagits som en grund för det tidigare avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Förenta staterna.
I början av januari 2007 rekommenderade kommissionen rådet att man skulle godkänna att förhandlingar om ett nytt avtal om passageraruppgifter skulle inledas med USA, för att ersätta det nuvarande tillfälliga avtalet. EU:s förhandlingsmandat för rådets ordförandeskap, som kommissionen godkänner, diskuterades i dag av Coreper, och planen är att rådet ska anta en resolution i frågan och slå fast riktlinjer för förhandlingarna i februari.
Förhandlingarna om ett nytt avtal om passageraruppgifter kommer sannolikt att visa sig mycket svåra eftersom Förenta staterna inte förefaller intresserade av att förbättra uppgiftsskyddet. Det förefaller definitivt troligare att de kommer att påstå att deras åtagande när det gäller skydd av uppgifter inte längre gäller. Det är emellertid grundläggande att sluta ett avtal när det gäller standarden för uppgiftsskydd som måste garanteras och i Europeiska unionens intresse. Om det inte finns något avtal skulle flygbolagen utsättas för starka påtryckningar för att överlämna passageraruppgifter så att de inte riskerar att förlora sin rätt att landa i USA.
Det tyska ordförandeskapet i rådet kommer med stöd av kommissionen att utöva påtryckningar för ett juridiskt vattentätt arrangemang som säkrar skyddet av uppgifter, tar hänsyn till passagerarnas och flygbolagens intressen och upprätthåller en hög säkerhetsnivå. Jag vill betona att vi i detta sammanhang tar vederbörlig hänsyn till kammarens ståndpunkter i resolutionerna från september förra året om uppgiftsskydd, bekämpande av terrorismen och försvaret av de mänskliga rättigheterna.
Frågan ger mig också anledning att besvara den muntliga frågan från Pervenche Berès och Jean-Marie Cavada om SWIFT. Rådet vill tacka dem för deras intresse för frågan, och vi har redan haft möjlighet att besvara frågor från kammarens ledamöter vid flera tillfällen. När det gäller mina svar på dessa frågor vill jag därför hänvisa ledamöterna till mitt uttalande.
I december 2006 informerade rådet ledamöterna om att de frågor de tagit upp krävde en noggrann granskning. Den pågår fortfarande inom rådet, och undersökningarna har ännu inte avslutats. Under återstoden av mitt inlägg ska jag för rådets räkning försöka besvara de olika frågor som kammarens ledamöter har ställt till mig, även om samtliga frågor som jag kan hänvisa till fortfarande undersöks av rådet.
I ett tal i juli 2006 aviserade den finska Europaministern, som då var rådets tjänstgörande ordförande, att rådet då inte kunde bekräfta pressens rapporter om ett utbyte av information mellan SWIFT och de amerikanska myndigheterna. Hon erinrade kammaren om att det var de nationella myndigheternas uppgift att ta reda på vad som verkligen hade hänt och fortsatte med att slå fast att Europeiska unionen då var och även i framtiden skulle vara beredd att agera om det visade sig att händelser skulle göra lagstiftning på EU-nivå nödvändig.
Som jag redan har sagt håller rådet och kommissionen fortfarande på att granska varje aspekt och varje ärende av potentiellt intresse för den här frågan, samtidigt som man tar hänsyn till resultaten från gruppen för skydd av uppgifter. Ordförandeskapet funderar på hur arbetet med detta skulle kunna organiseras på rådsnivå, och vi kommer i samband med detta att ta hänsyn till det som kommer fram i de pågående undersökningarna, men det jag kan säga är att ingen ny grupp ännu har utsetts för detta syfte.
Eftersom undersökningarna fortfarande pågår kan rådet för närvarande inte svara på frågan om dessa frågeställningar kommer att påverkar förordning 1781 av den 15 november 2006 om information om betalaren som ska åtfölja överföringar av medel. Rådet vet inte om kommissionen överväger att lägga fram något förslag om ändring av förordningen, men jag är säker på att vi får veta det när kommissionen gör sitt uttalande.
Enligt fördraget är det kommissionens uppgift att övervaka att gemenskapslagstiftningen genomförs i medlemsstaterna och vidta lämpliga åtgärder om och när en medlemsstat inte uppfyller sina skyldigheter enligt EG-lagstiftningen.
Hänvisningar har också gjorts till det ”integrerade systemet för trafikledning”, ett amerikanskt system som påverkar transport av varor och människor såväl inom som till och från Förenta staterna. Huruvida uppgifter som erhållits från SWIFT har matats in i detta system är en av de frågor som för närvarande granskas.
När man konstaterat att en internationell ram för att bekämpa terrorismen redan hade inrättats, hänvisade gruppen för skydd av uppgifter till arbetsgruppen om bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorismen och rekommendationerna från den. Rådet anser att man gör ett bra arbete inom denna ram, även om man måste tillstå att gruppens rekommendationer vänder sig till banker och finansinstitut.
När jag nu är inne på den här frågan skulle jag för rådets räkning vilja betona att SWIFT inte kan ses som en finansinstitution för den här arbetsgruppens syften och att ramverket för arbetsgruppen för finansiella åtgärder därför inte direkt kan tillämpas, utom sannolikt för vissa specifika aspekter. Med detta avslutar jag uttalandet från rådets ordförandeskap.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. (EN) Herr talman! Jag ska börja med att behandla passageraruppgifter (PNR). Det tillfälliga avtal som ingicks med USA i oktober utlöper som ni alla vet i slutet av juli i år, dvs. om några månader. Därför är det nödvändigt att förhandla fram ett mycket fast och stabilt regelverk som kommer att göra det möjligt att utbyta PNR-uppgifter med USA med full respekt för uppgiftsskydd och rätten till personlig integritet.
Som rådets ordförandeskap just sa har kommissionen rekommenderat rådet att uppdra åt ordförandeskapet att med bistånd från kommissionen inleda förhandlingar med utgångspunkt från en rad förhandlingsdirektiv. Jag är övertygad om att dessa rekommendationer kommer att granskas mycket snart. Personligen hoppas jag verkligen att vi senast i mitten av februari kommer att få ett förhandlingsmandat så att vi kan ta itu med denna mycket svåra uppgift.
Kommissionen rekommenderar rådet att eftersträva full respekt för de grundläggande rättigheterna, särskilt rätten till personlig integritet. Jag har sagt vid ett flertal tillfällen att rätten till personlig integritet för mig inte är förhandlingsbar. Den måste respekteras helt och fullt. Rättssäkerhet är också någonting viktigt för flygbolagen. Den måste beaktas så som har skett redan från början. Som jag redan flera gånger har framhållit här i Europaparlamentet är kommissionen fast besluten att även i fortsättningen ta vederbörlig hänsyn både till den personliga integriteten och till rättssäkerheten eftersom de är nyckelprinciper i detta sammanhang, utan att för den skull glömma vikten av att förhindra och bekämpa terrorism och liknande gränsöverskridande brottslighet. Förhandlingarna om ett nytt avtal med USA om PNR-uppgifter har hög prioritet för kommissionen och för mig personligen, och av rådsordförandeskapets anförande för en stund sedan förstår jag att det delar denna uppfattning. Jag välkomnar verkligen det nära samarbetet mellan kommissionen och rådets ordförandeskap som är av avgörande betydelse om vi vill lyckas, om vi vill visa upp en enad front. För egen del kommer jag naturligtvis som vanligt att hålla parlamentet underrättat allteftersom detta arbete fortskrider. Precis som det var tidigare vet ni mycket väl att det för mig kommer att vara ett politiskt åtagande även om detta dokument - till exempel förhandlingsrekommendationerna - när det väl har godkänts kommer att hemligstämplas som EU-specifikt material.
Förhandlingarna kommer att innebära en verklig utmaning för EU. Det kommer att krävas fantasi. Det kommer att krävas många gemensamma ansträngningar både av alla EU-institutionerna och av USA för att vi ska komma fram till en mycket hållbar och solid lösning.
Efter de politiska faserna i denna mycket svåra uppgift skulle jag avslutningsvis till exempel vilja se att Europaparlamentet tillsammans med USA:s kongress kanske för första gången gör en gemensam politisk utfästelse som skulle vara särskilt värdefull för de pågående förhandlingarna. Men det är er uppgift att besluta om detta.
(IT) Mina damer och herrar! Jag ska nu ta upp frågan om SWIFT som även ordförandeskapet tog upp. Som ni säkert minns informerade jag för några veckor sedan, före juluppehållet, utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om att SWIFT-frågan behövde tas upp ur ett europeiskt perspektiv, och jag sa då att vi skulle inleda en förklarande dialog med de amerikanska myndigheterna för att ta upp både den allmänna frågan om skydd av uppgifter och de särskilda frågor som uppstått genom att det amerikanska finansministeriet har använt SWIFT-uppgifter.
Ni vet sannolikt att dessa informella, och ändå viktiga, diskussioner redan har inletts. Jag är positiv till att hitta en europeisk lösning på den här frågan, en europeisk lösning som enligt min uppfattning både innefattar tydliga regler och exakta garantier, som det amerikanska finansministeriet bör godkänna och ta med i sina handlingar. Med andra ord är de två punkter det gäller rättsligt skydd för personliga uppgifter som överförs och rättssäkerhet för alla berörda parter. Jag måste även tillägga rättssäkerhet för banker eftersom SWIFT inte är någon bank, vilket ordförandeskapet också tydligt betonade.
Det är därför ganska uppenbart att när jag talar om garantier från de amerikanska myndigheterna avser jag att specificera under vilka förhållanden, i vilket syfte och av vem dessa uppgifter kan bli kända och få användas. Jag vill direkt säga att det måste göras klart att syftet är begränsat enbart till terroristundersökningar och därmed till att förebygga finansieringen av terrorismen, så att vi undviker risken för att sådana uppgifter missbrukas, exempelvis för ekonomiskt spionage, även om det sker indirekt.
Det är också uppenbart att det förefaller finnas ett behov av ytterligare restriktioner, och det består i att koppla användningen av dessa uppgifter enbart till forskning om specifika individer som är misstänkta för terroristverksamhet. Det bör med andra ord inte finnas några icke-specifika överföringar av uppgifter utan att misstänkta först har identifierats, vilket motiverar ytterligare undersökningar.
Ni känner till min skrivelse till alla medlemsstater i november där jag bad om information om hur deras banker använder personliga uppgifter genom SWIFT. Endast sju medlemsstater har hittills besvarat min begäran om klargöranden. Detta är olyckligt, och jag kommer definitivt att be om ett skäl i vissa fall: i fallet med Italien, exempelvis, har man bett om mer tid för att svara. Från andra har det helt enkelt inte kommit något svar.
Av de sju svar jag faktiskt har fått - även om ingen allmän slutsats kan dras från dem eftersom för få medlemsstater har svarat - framgår det att banker normalt använder personliga uppgifter endast för att verkställa betalningsorder och att de i sådana fall inte fick information om att personliga uppgifter överfördes från SWIFT till det amerikanska finansministeriet. Det allmänna svaret är därför helt enkelt att de inte är medvetna om att någon, nämligen SWIFT, överför uppgifter efter att ha erhållit dessa från dem. Det har emellertid visat sig - men ni vet redan allt det här - att i många fall hade centralbankerna fått information av just det amerikanska finansministeriet om överföring av uppgifter från SWIFT Europa till SWIFT Förenta staterna och från SWIFT Förenta staterna till det amerikanska finansministeriet.
Ni vet att åtgärder och ytterligare undersökningar genomförs av myndigheterna för nationellt uppgiftsskydd i syfte att sprida visst ljus över frågan och ta reda på huruvida det finns andra specifika fall där myndigheter för nationellt uppgiftsskydd kan öppna en fil och på så sätt inleda åtgärder, bortsett från fallet Belgien som nu är välkänt. Så snart jag har någon information om detta kommer jag naturligtvis att vidarebefordra den till er som jag tidigare har gjort.
Det finns en speciell fråga när det gäller möjligheten att tillämpa det ”integrerade systemet för trafikledning” på SWIFT-uppgifter. Utifrån de tekniska förklaringar jag har fått förefaller det omöjligt eller högst osannolikt att systemet ifråga har använts för att hantera SWIFT-uppgifter, av det enkla skälet att det är en del av ministeriet för inre säkerhet, som hanterar skydd av gränser och därmed människor som passerar genom USA. Det var inte förvånande att Europaparlamentet frågade om tillämpningen av detta system på passageraruppgifter. SWIFT-uppgifterna är i en helt annan kategori eftersom de hör till en annan administration, nämligen finansministeriet.
Frågan gällde också om kommissionen känner till andra exempel där de amerikanska myndigheterna kräver uppgifter från privatpersoner inom denna sektor. Jag har ingen information om det, så jag kan inte besvara frågan. Det råder emellertid inga tvivel om att medan kampen mot finansiering av terrorismen är ett avgörande instrument för att förebygga terrorism kan denna kamp inte underminera eller begränsa en grundläggande rättighet, såsom kundernas rätt att få sina ekonomiska uppgifter skyddade. Som ni vet är en av överträdelserna som inte täcks av de belgiska myndigheterna och den europeiska kommittén för skydd av privatlivet just bristen på information i förväg till kunderna, vilket sammanfaller med vad bankerna sa eftersom inte de heller hade blivit informerade om dessa överföringar.
Avslutningsvis anser jag att det finns två skäl till att vi behöver åstadkomma ett europeiskt instrument. För det första kan vi inte begränsa eller förstöra vårt euroatlantiska samarbete när det gäller kampen mot terrorismen: det skulle vara ett allvarligt misstag som jag tror att Europeiska unionen bör undvika. För det andra måste vi påpeka för våra amerikanska vänner att det ligger i allas intressen för de grundläggande rättigheterna och skyddet av personliga uppgifter att noggrant ansluta sig till det. Om vi genom att ha ett europeiskt instrument lyckas göra samma sak som vi försöker att göra med passageraruppgifterna - även om de två frågorna är mycket olika är principen densamma - och hitta en europeisk lösning som förhindrar att EU:s medlemsstater behandlas olika i förhållande till Förenta staterna, tror jag att vi kan stärka Europeiska unionens förhandlingsförmåga och samtidigt visa att vårt mål är att stärka den euroatlantiska länken, inte försvaga den.
Pervenche Berès 
frågeställare. - (FR) Efter de lärdomar vi har dragit av fallet med passageraruppgifter (PNR) borde vi kunna gå snabbare fram i frågan om SWIFT. Om ni tillåter, herr Gloser, skulle jag vilja rätta er på en punkt. Jag menar att detta är första gången som vi har en särskild debatt om SWIFT här i kammaren, och det är utan tvivel den vanliga ordningen, men jag hoppas verkligen att denna debatt gör det möjligt för oss att gå framåt.
SWIFT är inte ett företag som verkar enbart i Europa eller enbart mellan Europa och Förenta staterna. Det verkar överallt. Enkelt uttryckt, efter den 11 september förändrades förbindelserna mellan SWIFT och de amerikanska myndigheterna till oigenkännlighet, och vi ser nu konsekvenserna av det, inte bara i form av uppgiftsskydd för EU utan också i den balans som bör råda mellan uppgiftsskydd, kampen mot terrorismen, säkerheten i betalningssystemen och skyddet mot ekonomiskt spionage.
Kommissionen har medgivit att det finns ett problem och börjat lägga fram förslag. I ett brev nyligen, ställt till Jean-Marie Cavada och mig, medgav också centralbanken att det var dags att gå in i ett nytt skede, utan att gå in på förslagen i detalj. Detta bekräftade vad man sa till oss vid utfrågningen, där tyvärr varken rådet eller kommissionen ansåg att man kunde närvara. Centralbanken talade om för oss vid utfrågningen att man hade mycket lite ansvar för det som hade skett i fallet, och brevet bekräftar delvis den uppfattningen.
Av det samförståndsavtal som upprättats mellan SWIFT och det amerikanska finansministeriet i april 2004 framgår mycket tydligt att man kände till de frågor om uppgiftsskydd som var aktuella vid överföringen av uppgifter från SWIFT till det amerikanska finansministeriet. På samma sätt som en lokförare har visst ett ansvar för sitt tåg och posten har ett visst ansvar för de försändelser som posten befordrar måste också SWIFT ha ett visst ansvar för de uppgifter man förmedlar.
Det som är själva poängen här, efter den utfrågning som hölls gemensamt av utskottet för ekonomi- och valutafrågor och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, är den genomgång från Artikel 29-arbetsgruppen som den 22 november 2006 tydligt bekräftade våra farhågor, nämligen att uppgifter i fallet SWIFT som uppenbarligen inte skulle ha hemlighållits för amerikanska myndigheter i själva verket hade hemlighållits och att man därmed inte hade följt 1995 års direktiv.
Vi vill tacka kommissionsledamoten för initiativet att uppmana medlemsstaterna att omgående rätta till det bristande iakttagandet av 1995 års direktiv, men, som han själv också sa, resultaten har hittills varit ganska dåliga. Europeiska centralbanken har för sin del dragit lärdomen att man borde be om kundernas medgivande. Det är mycket välbetänkt.
I den sistnämnda frågan måste vi ta upp två saker. Den första är de transatlantiska förbindelserna och det sätt som uppgifter används på, i en anda av fri, otyglad konkurrens på den amerikanska sidan och på den europeiska sidan - vi har erfarenhet av detta i utskottet för ekonomi- och valutafrågor - ibland med en viss naivitet.
Man skulle vilja tro att dessa uppgifter används enbart för kampen mot terrorismen. Vi dristar oss till att hoppas det, men vi har inga bevis. Om det är något som jag tror att parlamentet vill framföra till er, herr kommissionsledamot och herr rådsordförande, i samband med era samtal med amerikanerna om denna fråga, så är det att syftet med samtalen inte får vara att godkänna sakernas nuvarande tillstånd när det gäller överföringen av uppgifter via SWIFT. Det borde vara att se till att nivån på uppgiftsskyddet och själva begreppet uppgiftsskydd som vi har här i EU respekteras och accepteras. Alltsammans leder mig till tanken att den uppgift vi har framför oss på detta område är en svår uppgift, men ni kan räkna med parlamentets orubbliga stöd.
Herr talman! Bara en minut till för att ta upp den sista aspekten, som är frågan om SWIFT:s ställning. Eftersom SWIFT är ett belgiskt företag hänvisas vi alltid till belgiska staten. Därmed befinner vi oss i ett rättsligt tomrum eftersom SWIFT är ett belgiskt företag. Det är uppenbart att SWIFT utför ett arbete som i själva verket borde utföras av ett organ på EU-nivå, under översyn av ett tillsynsorgan på EU-nivå. Jag menar att ni, herr kommissionsledamot och herr rådsordförande, också på detta område måste gå vidare mot bakgrund av de nya uppgifterna. Parlamentet är återigen berett att diskutera denna fråga, men vi kan inte godta debatten som den förs nu.
Jean-Marie Cavada 
frågeställare. - (FR) Herr talman! Det finns ett franskt uttryck för att beskriva den surrealistiska förvirringen hos en institution när den ställs inför en oväntad situation. Vi säger att den uppträder ”comme une poule qui a trouvé un révolver [som en kyckling som har fått tag på en revolver]”.
Ärligt talat, herr Gloser, utan att vilja underskatta er, men det minsta vi kan säga är att er inställning i denna fråga är en enorm besvikelse. Det känns som om det är min uppgift att påminna er om att ert uppdrag är att försvara EU:s suveränitet, vilket jag inte har sett mycket av hittills. Som ni förmodligen förstår är vi besvikna och framför allt oroliga.
Jag vill först ta upp passageraruppgifterna (PNR). Inom några månader kommer, som vi vet och som Franco Frattini har framhållit, interimsavtalet om flygpassageraruppgifter att upphöra att gälla. Vi har ingen tydlig information om hur det fungerar. Jag vill också framhålla att när det tidigare avtalet upphävdes av EG-domstolen så grundades det på en bedömning av om uppgiftsskyddet i Förenta staterna var tillräckligt. Så har inte skett med det nu gällande avtalet trots att en sådan bedömning krävs enligt protokollet till Europarådets konvention 108, som är bindande för medlemsstaterna och således direkt, eller åtminstone indirekt, för EU-institutionerna. Med dess tvivelaktiga grund har avtalet hittills inte tillämpats korrekt, eftersom det uppgiftsöverföringssystem som skulle ha varit i drift sedan 2004, push-systemet, ännu inte är i drift, trots de tillkännagivanden som gjorts, särskilt i september förra året.
I en anda av samarbete skulle jag vilja ställa vissa frågor offentligt. För det första undrar jag om kommissionen skulle ha tryckt på mera för att se till att push-systemet tillämpades av de flygbolag och elektroniska bokningscentraler som den utövar tillsyn över. För det andra undrar jag om man skulle ha krävt konkret information till flygpassagerare med avseende på användningen av deras personuppgifter för säkerhetsändamål, på samma sätt som informationskampanjer har genomförts om rättigheter vid försenade eller inställda flygningar, till exempel.
Vi för vår del inväntar förtydliganden angående detta ärende från kommissionen och, framför allt, från de amerikanska myndigheterna på ett antal punkter. Jag ska nämna två av dem. För det första förstår vi inte varför det, för att bekämpa terrorism och organiserad brottslighet, är nödvändigt med alla 34 uppgifter enligt PNR och inte bara de 19 uppgifter som parlamentet och dataskyddsmyndigheterna bedömde vara tillräckliga för det ändamålet.
För det andra, hur kan det komma sig att medborgare och passagerare från EU klassificeras som farliga i åratal, utan att de känner till det, utan att vi kräver någonting i gengäld?
Jag övergår nu till SWIFT-systemet. Denna andra fråga är ännu mer känslig, och den rör de amerikanska myndigheternas tillgång till uppgifter om finansiella överföringar. Mina kolleger har redan tagit upp ett antal punkter. Jag ska därför endast uttrycka våra åsikter från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Här står skyddet av våra medborgares grundläggande rättigheter och trovärdigheten i vårt partnerskap med Förenta staterna på spel. Det är verkligen obegripligt att inga ömsesidiga arrangemang har föreslagits för att förhandla med en partner, ens om denna är en vän. Kommer vi att agera på samma sätt en dag när det gäller vår östra granne Ryssland? Jag vill säga att EU:s suveränitet inte respekteras.
Jag har därför, enligt överenskommelse med de politiska grupperna, tagit ett initiativ till att bjuda in de behöriga utskotten från den amerikanska kongressen, och jag väntar på ett svar.
(Talmannen bad talaren att avsluta.)
Jag förstår mycket väl att parlamentets tidsplan är oerhört viktig, och eftersom jag är säker på att mina kolleger kommer att säga allt annat som behöver sägas avslutar jag nu. Jag har sagt det viktigaste som jag ville ha sagt. Jag trodde faktiskt att jag hade fem minuter på mig.
Talmannen
Jag beklagar självfallet, herr Cavada, men det är nödvändigt att hålla på talartiderna i allmänhet så att vi kan komma vidare, särskilt vid de så kallade minisessionerna, när vi således har lite tid på oss.
Mihael Brejc
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater arbetar för att man konsekvent ska följa gemenskapens regelverk och alla dokument som försvarar den europeiska civilisationens värderingar och skyddar varje individs frihet och personliga integritet. Vi är emot allt olagligt beteende som begränsar sådana friheter och som går emot individen.
Vi medger dock att försvaret av fred och säkerhet också innebär att vissa tvångsmedel används. Av den anledningen anser vi att allt intrång i privatlivet ska begränsas till ett minimum och ske på rättslig grund. Det finns, på grundval av de dokument som är tillgängliga för oss, välgrundade misstankar om att tillgång till uppgifter inom SWIFT-systemet skulle kunna utgöra ett olagligt intrång i privatlivet. Jag ber därför att få ställa följande frågor till er:
För det första vill jag ha ett utförligt svar på vilka uppgifter i SWIFT-systemet som är tillgängliga för de amerikanska myndigheterna och vilka uppgifter som de har rätt att få tillgång till på den grunden.
För det andra: har amerikanska myndigheter tillgång till alla transaktioner gjorda i SWIFT:s filialer i USA, och kan de, genom dessa eller andra SWIFT-filialer, också få tillgång till transaktioner som har gjorts utanför USA?
För det tredje vill jag fråga kommissionen, rådet och EU:s ombudsman för dataskydd om tillgång till uppgifterna i SWIFT-systemet utgör ett brott mot dataskyddsbestämmelserna och följaktligen ett olagligt intrång i privatlivet.
För det fjärde fick vi vid utfrågningen i oktober inte några övertygande eller tillräckligt tydliga svar om institutionernas behörighet avseende SWIFT. Jag skulle vilja fråga vem som är behörig att fatta beslut i frågan om SWIFT och på vilken rättslig grund.
Slutligen, för det femte, är jag intresserad av de principer som ligger till grund för vår förhandlingsplattform med USA i dessa frågor, och ifall vi inom ramen för dem också kommer att få veta hur de amerikanska myndigheterna använder de uppgifter de har erhållit och vilka faror som informationsläckor och informationsmissbruk utgör.
Carlos Coelho kommer att ta upp frågan om PNR. Tack.
Martine Roure
för PSE-gruppen. - (FR) Herr talman! Polemiken omkring överföringen av person- och bankuppgifter via SWIFT till amerikanska myndigheter med ansvar för brottsbekämpning och avgörandet om avtalet mellan EU och USA om passageraruppgifter har visat hur angeläget det är att skapa en global ram för överföringen och skyddet av personuppgifter inom ramen för transatlantiska förbindelser.
EU förstår Förenta staternas ökade behov av säkerhet, och vi vill förstärka samarbetet med våra amerikanska partner för att på ett effektivt sätt bekämpa terrorismen. Mot bakgrund av det är det också väsentligt att ta itu med skyddet för grundläggande rättigheter och privatlivet inom ramen för den transatlantiska dialogen. Vi är för att man sluter ett nytt PNR-avtal, men det måste göras med respekt för grundläggande rättigheter och innehålla garantier för skyddet av EU-medborgarnas privatliv. Det är anledningen till att vi vill att kommissionen ska informera oss om detaljerna i det föreslagna mandatet för förhandlingar om detta nya avtal. Europaparlamentet måste vara delaktigt fullt ut i denna process.
Kan ni också förse oss med ytterligare information om högnivågruppens arbete om utbyte och skydd av uppgifter? Vi skulle dessutom vilja höra om de prioriterade förslag som nyligen lades fram av våra amerikanska partner.
När det gäller SWIFT anser de belgiska dataskyddsmyndigheterna och Artikel 29-arbetsgruppen att denna överföring utgör ett brott mot belgiska regler och EU-regler om skydd för personuppgifter. Hittills har inga konkreta lösningar föreslagits för att få slut på dessa kränkningar. Alla de inblandade aktörerna instämmer i att det är angeläget att man finner en lösning på EU-nivå, en lösning med respekt för grundläggande rättigheter och som företag kan genomföra ordentligt. EU-institutionerna måste se till att betalningssystemet i EU som tillhandahålls av SWIFT överensstämmer med gemenskapslagstiftning om uppgiftsskydd.
Vi vill därför fråga rådet och kommissionen vilka åtgärder som har vidtagits för att lösa detta problem. Finns det några planer på att förhandla om ett internationellt avtal, liknande PNR-avtalet? Ni berättade för oss att kommissionen har fört en dialog med det amerikanska finansministeriet för att finna en lösning. Kan ni tala om för oss vilka lösningar som har övervägts? I vår senaste debatt i samma ämne informerade ni, herr Frattini, oss om att ett frågeformulär skulle skickas ut till medlemsstaterna för att erhålla all tänkbar information om denna informationsöverföring. Har ni verkligen fått alla svar som krävs, och hur tänker ni följa upp frågeformuläret?
År 2006 antog parlamentet, inom ramen för medbeslutandeförfarandet, Alvarobetänkandet om lagstiftning där det stadgas vilka personuppgifter som måste åtfölja överföring av finansiella medel och under vilka omständigheter. Överföring av bankuppgifter till ett tredjeland som inte har någon särskild förbindelse med det landet omfattas uppenbarligen inte av lagstiftningen och kan utgöra ett brott mot de grundläggande principerna för uppgiftsskydd.
Av samma anledning, med tanke på att överföringen av SWIFT-uppgifter inte bara omfattar uppgifter som gäller transaktioner mellan EU och Förenta staterna utan också uppgifter som gäller transaktioner inom EU, torde det vara självklart att denna fråga hör hemma i den första pelaren. Ett avtal i enlighet med artiklarna 24 och 38 i EU-fördraget skulle inte vara en lämplig lösning. Vi kan inte godta ett avtal för att legalisera nyligen gjorda kränkningar fall för fall. SWIFT har inga rättsliga förpliktelser att använda sig av spegling i Förenta staterna. Skulle det inte vara möjligt att finna en lösning i ett annat land för att flytta speglingen till en plats där det bara finns EU-uppgifter, som Artikel 29-arbetsgruppen föreslog?
Avslutningsvis, SWIFT, PNR och även ATS, Förenta staternas datoriserade automatiska målsökningssystem, och i framtiden kanske även telefonuppgifter, visar att utbytet av information intensifieras och att det finns ett angeläget behov av att utarbeta en gemensam ram för att skydda EU-medborgarnas privatliv. Anser ni inte att EU borde ha en global strategi för dessa frågor, för att upprätta allmänna principer för överföringen och skyddet av uppgifter tillsammans med våra amerikanska partner?
Sophia in 't Veld
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag blir alltid mycket rörd när jag hör hur angelägna rådet och kommissionen är att göra parlamentet delaktigt, för det är verkligen sant att beslutsfattandet är djupt odemokratiskt när det gäller insatser för att bekämpa terrorismen eftersom Europaparlamentet är helt uteslutet och de nationella parlamenten bara är delaktiga i mycket liten utsträckning.
Därför skulle jag kunna erbjuda er en lösning, och den innebär att man inte bara gör högtidliga utfästelser här i parlamentet utan att man faktiskt frivilligt samråder med parlamentet om mandatet för förhandlingarna om PNR och SWIFT. Detta skulle nämligen inte bara ge ett sådant mandat demokratisk legitimitet, utan det skulle i själva verket också stärka er förhandlingsposition, för uppriktigt sagt anser jag att det i sådana viktiga frågor bör finnas ett politiskt mandat, även om jag har all respekt för de tjänstemän som genomför själva förhandlingarna.
För det andra instämmer jag till fullo i Martine Roures synpunkter om behovet av globala standarder för uppgiftsskydd. Människor som anser att vi är antiamerikaner har fel. Jag har faktiskt sett hur mycket amerikanerna uppskattar sina lagar om personlig integritet, som är mycket bra, och hur kritiska de är när myndigheterna inte respekterar reglerna om personlig integritet. Jag anser därför att vi bör ta deras kritiska hållning till förebild.
Jag skulle vilja veta om kommissionen och rådet känner till andra kategorier av uppgifter som USA:s myndigheter har tillgång till, inte bara passageraruppgifter och SWIFT-uppgifter utan också till exempel uppgifter om telekommunikationer och register som förs av försäkringsbolag eller sociala myndigheter och att inte bara USA:s myndigheter utan även andra länder har tillgång till sådana uppgifter. Om ni inte känner till detta kanske ni borde börja undersöka det.
När det gäller passageraruppgifter (PNR), SWIFT och Förenta staternas kontrollsystem Automatic Targeting System (ATS) ska jag inte här upprepa alla de förväntningar vi har på förhandlingsmandatet för PNR. Detta har redan sagts. Men jag skulle vilja veta varför kommissionen och rådet inte brydde sig om att kräva en andra gemensam utvärdering av genomförandet av PNR-avtalet innan de kom överens om ett nytt förhandlingsmandat. Skulle det inte vara meningsfullt att först utvärdera hur detta avtal fungerar och hur effektivt det har varit innan vi börjar prata om nästa avtal?
Jag skulle också vilja veta hur läget är när det gäller övergången från push till pull som planerades till december 2005, sedan till december 2006. Nu är det januari 2007. Var befinner vi oss på denna punkt?
Jag skulle också vilja veta hur läget är när det gäller informationen till passagerare. Jag har själv rest under den senaste tiden, och jag kunde inte få någon information om frågan.
Jag skulle också vilja veta från vilken utgångspunkt Europeiska kommissionen faktiskt kommer att förhandla fram ett avtal om SWIFT.
När det slutligen gäller ATS får ni ett brev från USA:s ministerium för inre säkerhet där det står: ”Var inte oroliga, vi följer PNR-avtalet så som vi uppfattar det.” Jag är inte jurist, men jag anser att det är en ganska lustig formulering. Den lugnar mig inte, och jag skulle vilja ha ytterligare försäkringar om profilering och datautvinning. Förekommer detta? Jag skulle vilja veta något om diskrepansen i fråga om lagringsperioder och ändamålsbegränsning. Vilka andra uppgifter matas in i detta system, och vilka är undantagen när det gäller lagen om förtrolighet?
Mario Borghezio
Herr talman, mina damer och herrar! Denna omfattande rättsliga och politiska debatt inbegriper den grundläggande frågan om europeisk suveränitet, som ordföranden i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor också mycket riktigt har framhållit. Följaktligen finns det en faktor som man ännu inte har hänvisat till som inte borde utelämnas, nämligen de uttalanden som gjorts av de högsta amerikanska myndigheterna. Jag tror inte att någon har bestridit dem, men de är värda att nämna.
SWIFT-systemet, som vi analyserar i förhållande till EU-lagstiftningen, har haft den förtjänsten att det stoppade vissa förfärliga terroristförsök. Det har möjliggjort avslöjanden eller bidragit till identifieringen av förövarna bakom Londonbombningarna i juli 2005. Det har lett till att man åtminstone har tagit fast nyckelaktörer såsom terroristen Hambali, som verkar ha varit hjärnan bakom bomberna på Bali i oktober 2002. Man måste också säga att den publicitet som detta förfarande har fått högst sannolikt har lett till att många terrorister har slutat använda sådana metoder.
Å andra sidan kan man inte förneka att företaget SWIFT, när det ställdes inför ett avtal som omfattade både EU-lagstiftning och amerikansk lagstiftning, begränsade sig till att förhandla om mekanismer för uppgiftsskydd med det amerikanska finansministeriet utan att erhålla ytterligare garantier.
Detta är ett problem som man måste ta itu med, liksom problemet med Europeiska centralbankens roll och ansvar. ECB har blivit informerat om frågan ända från början och spelade en framträdande roll i detta instrument - jag ska inte gå in på frågan om dess öppenhet. Inför utskottet för medborgerliga rättigheter sökte ECB, genom sin ordförande Jean-Claude Trichet, skydd bakom sekretessavtalet mellan de tio bankerna. Han påstod också att man inte hade kunnat välsigna SWIFT eftersom det inte låg i bankens makt att göra det.
Vilken är då ECB:s makt, undrar vi, om ECB inte har makt i en situation som denna? Detta är en mycket viktig fråga, och jag anser att vi kommer att behöva granska ECB och dess öppenhet på nytt.
Kathalijne Maria Buitenweg
för Verts/ALE-gruppen. - (NL) Herr talman, mina damer och herrar! Sophia in 't Veld kanske inte mår så bra fysiskt, men hon är ändå i utmärkt form när det gäller verbal förmåga. Med det sagt vill jag fortsätta där hon slutade.
Jag känner ändå att vi i stor utsträckning kringgår fakta. När det blev uppenbart att Förenta staterna samlade in kreditkortsuppgifter och andra personuppgifter om våra passagerare var det en skandal, och vi ville som parlamentsledamöter införa en förordning. I de flesta fall ville inte regeringarna göra någonting förutom om bestämmelser hade överträtts, då de ville att det skulle ske i det tysta, men till slut tvingades de till någon form av åtgärd. I och med SWIFT-affären såg vi en upprepning av tidigare händelser. Regeringen inledde en mindre undersökning som förhoppningsvis kommer att leda till någon typ av åtgärd, och frågan är nu följande: Är vi nu helt övertygade om att detta är det rätta? Kommissionen är helt tydlig när den säger att den även om den inte alls känner till om någon utveckling skett, så utesluter den inte heller att så kan vara fallet. Jag skulle vilja ha ett svar från rådet på detta. Anser ni att det är godtagbart, och vad vill ni göra nu för att säkert få veta? Vi säger alltid att vi är partner med Förenta staterna, och det är sant, för det är det vi är, och vi har en hel del arbete framför oss. Men det betyder också att ni har rätt att få veta vad era vänner håller på med. Jag skulle därför vilja att rådet berättar hur det avser att hantera frågan för att få veta exakt vilka uppgifter som samlas in om våra medborgare på alla slags områden.
Enligt rådet är det svårt att ingå ett nytt avtal, eftersom Förenta staterna inte är så angelägna om dataskydd. Men det finns gränser för hur mycket utpressning vi kan acceptera. Ni kan inte säga att vi måste nå en överenskommelse till vilket pris som helst om det pris vi måste betala är för högt vid en viss tidpunkt. Det kan faktiskt bli en egendomlig situation. Till sist har vi sjunkit så djupt vi kan för att dra gränsen någonstans. Detta kan äventyra landningsrättigheterna, men kommer samtidigt att leda till ganska mycket motstånd, även i Förenta staterna. Det är nämligen ett faktum att även om Förenta staternas regering väldigt gärna vill tvinga igenom detta, så finns det ett stort stöd för vår ståndpunkt bland parlamentsledamöterna.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman, herr Gloser, herr Frattini! Jag måste säga att jag är mycket förvånad över att ni när ni kommenterade PNR-förhandlingarna (om passageraruppgifter) inte nämnde det datoriserade automatiska målsökningssystemet (ATS).
Jag för min del undrar hur det kan komma sig att ett system som ATS som ursprungligen utformades och infördes för frakter i åratal har kunnat tillämpas på passagerare tillsammans med passageraruppgifter, och detta utan att någon har känt till det.
Medan vi har förhandlat om avtal med Förena staterna för att garantera skyddet för våra medborgares grundläggande rättigheter har ett system som detta samtidigt tillämpats i hemlighet. Förenta staterna försäkrar oss nu om att ATS-systemet är förenligt med det nuvarande liksom det föregående PNR-avtalet. Men jag vill mycket tydligt förklara att försäkringar av detta slag inte är tillräckligt för mig. Det är inte självklart för mig att lagring av uppgifter under 40 år med användning av ATS-systemet är förenligt med PNR-avtalet.
Faktum är att ATS-systemet tydligen också kan användas för gamla syften. Hur kan detta då vara förenligt med skyldigheterna enligt PNR-avtalet enligt vilket passageraruppgifter endast får användas i syfte att bekämpa terrorism och andra allvarliga brott?
Vi har hittills inte fått några övertygande svar på några av dessa frågor, och inte heller på våra frågor om varför ATS-systemet hemlighölls. Hur kunde Förenta staterna under förhandlingarna om PNR-avtalet dölja sådan viktig information för sin partner? Det är förmodligen motiverat att fråga om det kan garanteras att det inte finns ytterligare ATS-liknande system som vi inte känner till.
Angående PNR-avtalet vill jag uttryckligen stödja vad parlamentsledamot Jean-Marie Cavada sa, nämligen att antalet överförbara uppgifter om flygpassagerare måste minskas betydligt. Det måste garanteras att Förenta staternas tull och myndigheter för gränskontroll inte bara överför uppgifter med eller mot sin vilja till vilken myndighet som helst som är delaktig i kampen mot terrorismen.
Vi i Europeiska unionen måste dessutom kräva att Europas medborgare får samma möjlighet att skydda sina rättigheter som amerikanska medborgare.
Philip Claeys
för ITS-gruppen. - (NL) Herr talman! Jag vill vända mig mot att denna debatt alltför ofta förs i termer av svart eller vitt. Det förefaller ibland som om Förenta staterna är en fiende istället för en allierad i kampen mot terrorismen. Det förnekas ibland, men nästan varje åtgärd som har vidtagits har attackerats av Europaparlamentet.
Det är naturligtvis så att SWIFT-affären ger upphov till motiverade frågor som ledamöterna från olika grupper redan har ställt. Var drar ni exempelvis gränsen mellan att ta fast terrorister och respektera grundläggande rättigheter? Det är faktiskt en fråga som också har ställts till den amerikanska kongressen.
I den slutliga analysen är kampen mot terrorism till stor del en fråga om riskanalys, med andra ord att beräkna sannolikheter. Att behandla kommersiella uppgifter förutom personuppgifter kan helt enkelt vara ett värdefullt bidrag i detta hänseende. Det vi dock måste göra är att införa garantier mot missbruk. Europaparlamentet måste till exempel övervaka systemets funktion och de algoritmer som används, vilka dessutom måste vara strikt konfidentiella. Sanktioner måste införas mot missbruk. Den information som erhålls ska endast få användas i syfte att bekämpa terrorism, och en teletjänstcentral måste inrättas som kan ta emot klagomål från allmänheten.
Det är självklart att detta kräver mycket samråd med Förenta staterna. Det behövs en tydlig rättslig ram, och för att upprätta en sådan måste alla parter vara öppna för nya idéer och tekniker.
Carlos Coelho
(PT) Jag skulle vilja börja med att säga att jag inte ser Amerikas förenta stater som en fiende, utan som en vän och partner i en gemensam kamp. I vår gemensamma kamp måste vi naturligtvis vara särskilt inriktade på att bekämpa terrorism, men det är också viktigt att nämna att Förenta staterna i vissa delar av denna kamp ibland har gått för långt, både på nationell och internationell nivå, och jag är ordförande för ett utskott i Europaparlamentet som har till uppgift att få insyn i vissa av dessa överdrivna handlingar på den internationella arenan.
Det bör också noteras att balansen i Förenta staternas kongress har ändrats, vilket har gjort att Förenta staternas regering har dragit tillbaka några av sina mer kontroversiella planer på nationell nivå, och jag hoppas att detta kommer att få konsekvenser också på internationell nivå. Detta innebär som jag ser det att Förenta staterna återgår till sitt goda förflutna att betona de medborgerliga rättigheterna, och det är bra.
Franco Frattini har påmint oss om att kraven på säkerhet inte får underminera värderingarna om de grundläggande fri- och rättigheterna och särskilt dataskydd, och Jean-Marie Cavada har helt rätt påpekat att den mängd data som begärs är överdriven. Vill parlamentet veta vilka uppgifter det gäller? Vem kan få tillgång till dem? Hur kan vi garantera att målen är begränsade och att uppgifter inte används i andra syften? Vilka kan ta del av uppgifterna? Hur länge kan de lagras? Och så har vi frågan om push-systemet, som tidigare talare har nämnt, och frågan om människors rätt att överklaga om deras personuppgifter missbrukas.
Tidigare talare har sagt att om vi i Europa erbjuder amerikanska medborgare samma nivå på dataskyddet som EU-medborgare i enlighet med ömsesidighetsprincipen har vi rätt att kräva samma sak, nämligen att EU-medborgare i Förenta staterna ska erbjudas samma nivå på dataskyddet som amerikanska medborgare.
Stavros Lambrinidis
(EL) Herr talman! Debatten om PNR-avtalet, SWIFT-affären samt hemliga bortföranden och flygningar av CIA visar tyvärr på en filosofisk splittring mellan Amerika och Europa. Förenta staternas regering anser att kampen mot terrorismen rättfärdigar att vilket medel som helst kan användas. Det anser inte Europa. De val som nyligen genomförts i Förenta staterna ger nu Europeiska unionen chansen att förhandla om ett nytt PNR-avtal ur en annan styrkeposition med många fler allierade i Amerikas befolkning och själva kongressen. Låt oss hoppas att EU kommer att göra detta.
För att nå målet i ett avtal som skyddar de grundläggande rättigheterna måste EU bland annat göra följande:
För det första kräva att Förenta staterna uttryckligen åtar sig att ge ett fullständigt och effektivt dataskydd i motsats till nuvarande oacceptabla praxis att endast tillämpa ett icke bindande och otillräckligt protokoll.
För det andra begränsa antalet uppgifter som för närvarande överförs till Förenta staterna, vilka ofta har mycket lite att göra med det legitima målet att identifiera misstänkta terrorister.
För det tredje förbjuda användningen av uppgifter i syften som inte är relaterade till kampen mot terrorism.
För det fjärde uttryckligen fastställa och begränsa vilka amerikanska myndigheter som ska ha rätt att få tillgång till uppgifter.
För det femte slutligen förbjuda rätten att få direkt tillgång till flygbolagens register i Förenta staterna. Vi måste få ett slut på denna historia.
För det sjätte och till sist se till att Europeiska kommissionen och Europaparlamentet får möjlighet till ständig, direkt och effektiv kontroll av att Förenta staterna strikt följer sina skyldigheter och att omedelbart stoppa undersökningar som bryter mot det avsedda syftet. Ett privat företag, SWIFT, har till och med informerat oss om att de begärde och uppnådde detta under sina förhandlingar med Förenta staterna. Det finns ingen ursäkt för att 27 premiärministrar i Europa inte kan förhandla om och uppnå detta. Om de inte gör det är det inte en fråga om att de inte kunde utan om att de inte ville, och vi ska alla med rätta bedöma dem ur detta perspektiv.
Wolf Klinz
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Dataskydd prioriteras högt i EU. Det var därför en chock för oss att genom medierna - amerikanska medier - få veta att SWIFT trots kraven på dataskydd, som dokumenteras i alla EU:s medlemsstater, var berett att ge efter för Förenta staternas påtryckningar och vidarebefordra uppgifter om europeiska medborgare till Washington. Detta genomfördes i strid mot avtalet utan Europaparlamentets, de nationella parlamentens eller de berörda personernas vetskap.
Hittills har vi inte kunnat undersöka samförståndsavtalet mellan SWIFT och Förenta staterna som utgör grunden för överföring av uppgifterna. Vi kan bara hoppas att uppgifterna faktiskt endast har använts i syfte att bekämpa terrorism och inte för ekonomiskt spionage exempelvis. Vi har hittills inte fått någon bekräftelse på detta. Vi alla stöder och anser att det behövs beslutsamhet i kampen mot terrorismen. Människors grundläggande rättigheter måste dock skyddas. Det måste betonas att kampen mot terrorismen inte får föras på bekostnad av grundläggande medborgerliga rättigheter och rätten till dataskydd.
Detta är också något som gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa särskilt betonar, och därför begärde vi en utfrågning i denna fråga. Vi blev inte förvånade över att amerikanerna, som också var inbjudna, uteblev från utfrågningen utan att tala om varför.
Vi välkomnar den snabba och ingående undersökningen som belgarna har genomfört, vilka har kommit fram till den tydliga slutsatsen att en överträdelse av rättigheterna har skett, eller som kommissionsledamot Franco Frattini sa, att ett brott har begåtts. För övrigt kände de ansvariga personerna vid SWIFT antingen till detta, eller åtminstone misstänkte det, från början, och de har indirekt informerat oss att det stämmer.
Den bristfälliga företagsstyrningen vid SWIFT är något som jag fortfarande inte förstår. Övervakningsenheterna var informerade men gjorde ingenting för att upplysa folk om vad som hände eller berätta för regeringarna om det. Det är inte med den bästa vilja i världen ett sätt som politiskt mogna medborgare ska behandlas på. Människors förtroende för EU som en rättsgemenskap har skadats allvarligt. SWIFT-affären leder till ökad misstro mot EU bland befolkningen, och det kommer att bli svårt att återvinna det förlorade förtroendet.
Jag skulle vilja be rådet och kommissionen att så snart som möjligt avsluta den noggranna undersökning som Günter Gloser har talat om och lägga fram praktiska förslag om hur EU-medborgarnas rättigheter ska upprätthållas också med avseende på Förenta staterna. Ni bör visa folk att ni inte bugar er för Förenta staterna, utan på allvar se Europeiska unionen som en värdegemenskap och modigt försvara den även mot stora partner, och just därför att de är vänner snarare än fiender.
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman! Det var helt rätt att Europaparlamentet blev helt delaktigt i övervakningen av rutinmässiga överföringar av personuppgifter rörande EU-medborgare till Förenta staterna. Europaparlamentets kontroll är godtagbar. Vägran att överföra uppgifter är inte godtagbart. Överföring av data förefaller motiverat på grund av terroristhoten som huvudsakligen kommer från islamiska extremister. Sådana hot kan dock inte uppfattas som och utnyttjas som en god förevändning för okontrollerade begränsningar av medborgerliga rättigheter. Vi får inte bli extremister själva. Vi får inte dra oss tillbaka från frontlinjen i kriget mot terrorismen under de medborgerliga rättigheternas fana. Å andra sidan behöver vi kontrollera dem som vill kontrollera oss med anledning av detta krig. Jag tänker på övervakning av flygningar, finansiella affärer och privatlivet. Om det berättigade kriget mot den globala terrorismen inte ska förvandlas till en diktatur och ett krig mot de medborgerliga rättigheterna måste det underkastas strikt granskning av Europaparlamentet.
Cem Özdemir
(DE) Herr talman! Vi behöver en ingående bedömning inför ett avtal. Något som är centralt är då inte bara frågan om hur effektivt det nuvarande avtalet är, utan också hur effektivt det föregående avtalet var. Denna fråga måste besvaras innan vi kan gå vidare i ärendet.
Ett framtida avtal måste grundas på push-systemet. Pull-systemet kan inte längre accepteras eftersom det, vilket är välkänt, redan borde ha införts i det föregående avtalet. Överföring av passageraruppgifter måste begränsas strikt till de syften som sådana uppgifter används till, annars kan vi inte överväga en sådan bestämmelse.
Det framtida avtalet måste också ges full demokratisk legitimitet, en process i vilken Europaparlamentet bör vara delaktigt, och vid behov de nationella parlamenten.
Vi behöver också en årlig utvärdering som en nödvändig del av ett avtal, och allmänheten måste få tillgång till utvärderingsrapporterna. Det är tydligt att bestämmelserna om personuppgifter snarast måste skyddas inom ramen för den tredje pelaren, liksom de globala standarderna om typer av personuppgifter.
Alexander Radwan
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag minns mycket tydligt förbundskansler Angela Merkels uttalande i Strasbourg, då hon med rätta talade om de europeiska värderingarna och också om vikten av att nå människor och göra det klart för dem vilka som är Europas starka punkter.
Herr Gloser! I detta fall bör vi uppenbarligen förklara för människor att Europeiska unionen hjälper dem att skydda deras rättigheter. Här handlar det inte om att bekämpa terrorismen. Det råder enighet här i parlamentet i denna fråga, och det behöver inte diskuteras. Men var står vi i denna debatt? Vi började med att diskutera uppgifter om flygpassagerare, och nu har vi gått vidare till SWIFT-affären. Med tanke på i vilken takt debatten i rådet för närvarande går framåt kan man befara att vi de kommande åren eventuellt har ytterligare SWIFT-affärer att brottas med, men att vi ändå inte har gjort några framsteg.
Under tiden har vi en situation där ett europeiskt företag under påtryckningar från Förenta staterna undertecknar ett samförståndsavtal med amerikanerna, vilket européerna inte har möjlighet att pröva. Dessutom har SWIFT fortfarande inte ens ett registrerat kontor i Förenta staterna, utan endast en databas. Det är tillräckligt för de amerikanska lagstiftarna för att de ska kunna ställa SWIFT till svars i Belgien. Detta verkar vara ett återkommande tema. Det kommer allt fler amerikanska bestämmelser som rör europeiska angelägenheter, och de har införts av Förenta staterna utan att Europa har hunnit anta motåtgärder för att övervaka effekterna av dessa bestämmelser.
Med tanke på att Tyskland innehar ordförandeskapet i Europeiska rådet och dessutom ordförandeskapet för G7-länderna vill jag uppmana kommissionen att inta en aktiv ståndpunkt på detta område och undersöka ärendet för att kunna besvara följande fråga: hur ska vi med utgångspunkt från våra gemensamma värderingar och krav på dataskydd sluta oss samman för att bekämpa terrorismen?
Michael Cashman
(EN) Herr talman! Det verkliga förhållandet när det gäller passageraruppgifter (PNR) är naturligtvis att amerikanerna sätter upp ett förhandlingshinder med villkor för att komma in i USA eller i deras luftrum. Detta är verkligheten. De kan göra hindret hur högt de vill. Vi har medborgare som vill resa dit och företag som vill arbeta där. Detta är verkligheten.
Verkligheten i fråga om SWIFT är att vi hade en institution - och jag tror inte att det var den enda institutionen - som sysslade med en konflikt mellan olika rättssystem och som verkade och förvarade uppgifter både i USA och i EU. Den ålades enligt lag att infinna sig inför domstol i USA, och det var där vi fick konflikten. Jag anser att SWIFT faktiskt har fungerat och förhandlat fram ett utmärkt samförståndsavtal.
Vi kan antingen bege oss in i politiken för att namnge och hänga ut, för att klaga och gnälla, eller för att försöka lösa ett problem. Det var av det senare skälet jag kom in i politiken. Därför, kommissionsledamot Frattini, anser jag att ni har alldeles rätt. Vi behöver rättssäkerhet för EU-medborgarna och för EU-företag med verksamhet utanför EU och med kontor både utanför och inom EU där de förvarar uppgifter. Vi behöver ett gemensamt politiskt åtagande från kongressens och Europaparlamentets sida, ett transatlantiskt samarbete för att bekämpa det terroristhot som berör oss alla, och vi måste verkligen framför allt skydda våra grundläggande rättigheter och friheter.
Därför välkomnar jag det gemensamma mötet mellan Europaparlamentet och USA:s valda företrädare så att vi kan komma fram till ett avtal.
Avslutningsvis vill jag säga att detta mål endast kan nås genom beslutsam handling på rådsnivå, inte bara på kommissionsnivå. Jag välkomnar föregående talares utmärkta förslag att ta upp detta på G7-mötet.
Låt oss lösa problemet i stället för att klaga över det.
Adina-Ioana Vălean
(EN) Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten och rådsordföranden för att de närvarar vid denna viktiga debatt. Vi har hört att det var avgörande i vår kamp mot terrorismen att upprätthålla ett gott samarbete med USA. Det förnekar jag inte. Jag anser till och med att de transatlantiska förbindelserna måste stärkas eftersom terrorism är en världsomfattande företeelse. Vi måste förena våra krafter för att effektivt kunna bekämpa den genom att utbyta information och tillhandhålla våra brottsbekämpande organ nödvändiga hjälpmedel. Våra medborgare har rätt att leva i en trygg och säker värld. Emellertid visar SWIFT-fallet återigen de förskjutningar som uppstår om vi inte garanterar ett rigoröst skydd vid utbyte av information. Man måste finna den rätta balansen mellan frihet och säkerhet. I detta fall var det återigen säkerheten som var den rådande. Man kan inte bekämpa terrorism genom att ge upp de rättigheter som terrorismen försöker förstöra. Våra höga normer får inte minskas genom tryck från tredjeland, inte heller från våra närmaste bundsförvanter.
Vad som är än viktigare är att flera av de nya medlemsstaterna har en lång historia av diktatur och massövervakning av sin befolkning. Tyvärr finns det en uppfattning om att dessa olagliga metoder från det förflutna fortfarande används i vissa av dessa länder. Därför måste EU fortsätta att vara försvarare av grundläggande rättigheter, och det omfattar rätten till personlig integritet. Vi behöver å ena sidan ett rambeslut om dataskydd i den tredje pelaren för att garantera höga normer inom det polisiära och rättsliga samarbetet. Vi har väntat alldeles för länge på det. Vi måste å andra sidan också i fortsättningen vara vaksamma och garantera att de befintliga instrumenten genomdrivs på rätt sätt i våra egna länder. Vi måste väcka åtal mot dem som kränker vår grundläggande rättighet till integritet. Vi måste försäkra våra medborgare att vi vill upprätthålla höga normer i EU.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Herr talman! Liksom mina kolleger tidigare har sagt är detta inte en debatt om utformningen av de transatlantiska förbindelserna. Alla i parlamentet borde veta att Förenta staterna är vår närmaste bundsförvant i kampen mot terrorismen. Men det förändrar inte att det är lättare för oss att inta en fast hållning och verkligen försvara våra värderingar och lagar om vi är bundsförvanter.
Jag kan bara upprepa vad mina kolleger i PPE-gruppen och särskilt Alexander Radwan har sagt, nämligen att om vi verkligen ska kunna skydda respekten för EU:s regelverk måste vi ha fullständig information från kommissionen och rådet om den information som lämnas till de amerikanska myndigheterna och hur de skyddar denna information. Vi måste börja förhandla och få till ett avtal om ett genomförbart informationsutbyte som sker med respekt för EU:s lagar. Om detta inte görs måste vi omedelbart upphöra med att överlämna någon som helst information till de amerikanska myndigheterna.
Även efter svaret från Europeiska centralbanken är jag förbryllad över vilken roll och vilket ansvar som den har i detta fall. Europeiska centralbanken är själv ämne för EU-rättens krav på dataskydd, men den verkar inte ta något av det ansvar som den kan ha när det gäller detta informationsutbyte.
Jag förstår också att det finns ett tydligt behov för USA att spåra information om internationella banköverföringar som kan ha förbindelse med finansiering av terrorism, men denna information är förbunden med andra former av finansiering. I synnerhet kan vår affärsverksamhet i EU vara i riskzonen om vi inte agerar och intar en fast hållning. Överlämnandet av information bör alltid ske i enlighet med vår lagstiftning och skydda våra medborgare och affärsverksamheten i EU.
De nationella ekonomiska överföringarna innehåller så känslig information att detta verkligen är en fråga som ska tas på allvar av kommissionen, rådet, parlamentet och den amerikanska kongressen.
Ulrich Stockmann
(DE) Herr talman, herr Gloser, herr kommissionsledamot! Jag anser att rådets ordförande bör ta hänsyn till följande riktlinjer vid sina pågående förhandlingar med Förenta staterna om överföring av passageraruppgifter.
För det första är det genom ett proportionerligt tillvägagångssätt som man uppnår en lämplig säkerhetsnivå, och detta tillvägagångssätt är inte uppenbart när det gäller de rådande avtalen. Detta tillvägagångssätt är beroende av - och detta är min andra poäng - att man följer de vanliga normerna för det uppgiftsskydd som tillämpas i EU, vilket jag menar inbegriper en förändring av status quo i huvudsak genom att minska mängden beteenderelaterade uppgifter. När det gäller övergången till push-systemet har såvitt jag förstår Austrian Airlines använt detta system från första början - dessutom på ett framgångsrikt sätt. Systemet inbegriper en tydligt definierad ram för uppgiftsanvändningen, en tidsbegränsning för hur länge man får lagra uppgifterna och, inte minst, möjligheten att kunna inge ett klagomål om uppgifterna har missbrukats.
Herr Gloser! Ni sa helt riktigt att vi så snabbt som möjligt behöver få ordning på rättsläget för flygbolagen i EU. I egenskap av politiker som sysslar med transportfrågor kan jag bara instämma i detta. Med hänsyn till att överföringen av uppgifter egentligen handlar om att göra framsteg i kampen mot terrorismen har den en internationell dimension, och vi behöver utan tvekan även internationella avtal med internationellt bindande bestämmelser om uppgiftsskydd. Det är detta vi bör uppnå i samband med förhandlingarna.
Vi måste alltid tänka på att bevara vår rätt till fri rörlighet, som bara kan uppnås i ett öppet samhälle där folk kan röra sig fritt utan att vara allmänt misstänkliggjorda. Det skulle vara oacceptabelt för oss som ledamöter av Europaparlamentet om jämlikhetsprincipen överträddes och om olika uppgiftsskyddsnivåer skulle gälla för amerikanska medborgare å ena sidan och icke-amerikaner å den andra. Jag litar på beslutsamheten hos rådets tyska ordförandeskap i samband med förhandlingarna. Jag vet att dessa inte kommer att bli enkla.
Alexander Alvaro
(DE) Herr talman, herr Gloser, herr kommissionsledamot! Ni borde bli eftertänksamma eftersom ni har hört samma refräng från alla politiska grupper. Budskapet är att vi naturligtvis behöver ett transatlantiskt partnerskap och att vi är allierade i kampen mot terrorismen. Inte bara refrängen utan även versen var likadan över hela linjen, dvs. att det är nödvändigt med trovärdighet, förtroende och öppenhet när det gäller dessa frågor.
Låt oss börja med trovärdighet. Jag kommer fortfarande mycket väl ihåg hur kommissionsledamoten i sitt senaste anförande i kammaren särskilt berömde uppgiftsskyddsaspekterna i avtalet. Jag anser inte att detta beröm är förenligt med de rättigheter vi borde ha med hänsyn till uppgiftsskyddslagstiftningen. När det gäller överföringen av passageraruppgifter finns det ingen skyldighet att tillhandahålla information, och de berörda individerna har ingen rätt att korrigera uppgifterna. Vad har dessutom hänt med trovärdigheten när ni kallar de samtal som ni för med Förenta staterna ”förhandlingar”? Ni står ställda mot väggen med en pistol riktad mot era bröst. Förenta staterna hotar med att inte längre tillåta flygplan att landa, och ingen av EU:s institutioner har ryggrad nog att säga att vi inte ska låta oss behandlas på detta sätt.
Trovärdigheten undergrävs genom att vi gång på gång får höra att parlamentet borde delta. Om ni menar allvar, låt oss då delta i samtalen och genom detta visa att ni menar vad ni säger.
När det gäller öppenheten undrar jag vilka EU-medborgare som känner till att 34 uppgiftspunkter, däribland information om vad de äter och var de sitter i planet, överförs när de går ombord på ett flygplan. Ingen känner till detta. Jag har genom medierna diskuterat just denna fråga med medborgarna. Ingen känner till att detta sker när de går ombord på ett flygplan.
Vi står på er sida, så låt oss delta istället för bara att avspisa oss.
Frieda Brepoels
(NL) Herr talman, mina damer och herrar! Debatten om SWIFT passar mycket tydligt in i den bredare diskussionen om kampen mot terrorismen å ena sidan och skyddet av de mänskliga rättigheterna och privatlivets helgd å den andra. Det finns emellertid inte bara en tydlig skiljelinje mellan de europeiska och amerikanska ståndpunkterna - vi verkar inte ens kunna komma överens om en gemensam definition på terrorism. Kommissionsledamoten har i samband med denna fråga nämnt hur han skulle vilja utveckla ett framtida europeiskt instrument som skulle uppfylla dessa krav, men detta är något som man naturligtvis inte kan göra i en handvändning. Den nuvarande och tidigare situationen dröjer i själva verket kvar, vilket jag skulle vilja ställa ganska många frågor om. Till och med i dagsläget vidarebefordras uppgifter inom ramen för SWIFT som om det inte vore något fel med det. Slutsatserna i rapporterna från både den aktuella belgiska kommittén och kommittén på EU-nivå är tydliga och otvetydiga: de belgiska bestämmelserna och EU:s bestämmelser om uppgiftsskydd har uppenbarligen nonchalerats. Med hänsyn till att de belgiska domstolarna nu har beslutat att inte åtala SWIFT och att den belgiska regeringen inte kan se någon mening med att fortsätta denna olagliga verksamhet, vill jag fråga hur EU reagerar på detta. Kommer kommissionen nu att inleda ett överträdelseförfarande mot Belgien? När i så fall kommer man att fatta beslut om detta? Om man inte gör det, vad avser då kommissionen att göra för att se till att EU:s bestämmelser om privatlivets helgd följs här och nu i alla medlemsstater?
Vid rådets sammanträde den 15 december tog den belgiske premiärministern upp frågan om SWIFT, och denne argumenterade för ett europeiskt förhållningssätt. Även om jag har förstått genom det som rådet har sagt att undersökningen fortfarande pågår, har jag en mycket direkt fråga: står rådet, och därmed alla medlemsstater, bakom idén att styra denna fråga genom ett instrument på EU-nivå?
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Jag betvivlar inte kommissionsledamot Franco Frattinis personliga tro och åtagande när det gäller skydd av personuppgifter. Men jag anser att både kommissionen och rådet är lika svaga när det gäller missbruk av integriteten via SWIFT som de har varit när det gäller passageraruppgifter under de senaste fyra åren. Detta är uppgifter från EU som tillhör EU-medborgarna och som görs tillgängliga för kommersiella syften i EU under skydd av gemenskapens dataskyddslagstiftning. Men trots ihärdiga och envisa krav från parlamentsledamöter har EU, i rådets och kommissionens ostadiga händer, i stor utsträckning tillåtit USA att tillämpa extraterritoriell domsrätt. I varje global ram för ett massutbyte av kommersiella uppgifter för säkerhetsskäl måste EU kraftfullt hålla på sina egna lagar och principer.
Herr kommissionsledamot! Ni säger att det är osannolikt att uppgifter från SWIFT har använts i det automatiska målsökningssystemet där man gör en profilering för att tilldela varje person en risknivå som baserar sig på antaganden och, helt klart, stereotyper utifrån dessa personers beteenden och speciella egenskaper. Men varför vet ni inte tvärsäkert, ja eller nej, om uppgifter från SWIFT har använts i Förenta staternas kontrollsystem Automatic Targeting System (ATS)? När det gäller passageraruppgifter godtar ni försäkran från ministeriet för inre säkerhet att användningen av passageraruppgifter för profilering sker i enlighet med PNR-avtalet. Men håller ni med om den bedömning som ministeriet för inre säkerhet gör? Ja eller nej? Avsaknaden av tydliga svar minskar förtroendet, och jag anser att vi förtjänar dessa tydliga svar när det gäller kommissionens rättsliga utvärdering.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Herr talman, kommissionsledamot Frattini! Ni tvekade inte när ni visade ert stöd för förhandlingarna. En fullständig efterlevnad av de grundläggande rättigheterna, inbegripet privatlivets helgd - det finns inget utrymme för missförstånd här - och vi ska se till att ni håller detta löfte. Det finns alltså ingen större mening med att 780 Europaparlamentariker sätter sig i förhandlarnas ställe; det skulle inte fungera. Detta innebär emellertid att rådet måste visa framfötterna under förhandlingarna istället för att - som jag nu hör att de gör - överväga vilka faror det kan möta i samband med dessa. Vi antar emellertid att ert stöd för förhandlingarna är lika fast som kommissionsledamot Franco Frattinis, eftersom vi även kommer att bevaka detta.
Detta handlar om SWIFT, och att SWIFT inte är en bank bör inte vara en anledning till att inte ta bestämmelserna om privatlivets helgd på allvar eller att inte följa dem. Den undersökning som ni inledde, kommissionsledamot Frattini, ska välkomnas, men ni måste omedelbart vidta rättsliga åtgärder för att fylla tomrummet, eftersom informationsutbytet inom SWIFT också måste följa EU:s bestämmelser om privatlivets helgd.
I kampen mot terrorismen måste man också få möjlighet att undersöka finansiella transaktioner inom denna ram, eftersom detta mycket väl kan leda till terroristorganisationer. Något som har slagit mig är att många medborgare har stor sympati för de svåra dilemman vi står inför i detta sammanhang. Vi kan inte lösa detta i en handvändning. Jag är t.ex. ganska chockerad över att man inte har diskuterat vätskor på flygplan mer ingående. Vi bör emellertid inte ta detta som en ursäkt. Det krävs hårda förhandlingar. Jag stöder gärna det förslag som Alexander Radwan tog upp om att placera detta i ett bredare G7-sammanhang.
Hubert Pirker
(DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Ingen av oss i kammaren har något att invända mot att det behövs ett utökat skydd mot terrorism i framtiden. Det är emellertid omöjligt att inte ställa frågan om vilka medel man ska använda i detta sammanhang, såväl som om vilka strategier man ska anta. Det internationella samarbetet och utbytet av uppgifter är utan tvekan lika mycket en del av processen som rättssäkerheten och det nödvändiga uppgiftsskyddet. Som alla andra i parlamentet stöder jag det transatlantiska samarbetet i detta sammanhang.
Det är emellertid viktigt att vi ser till att få en balans mellan säkerheten och kampen mot terrorismen å ena sidan och uppgiftsskyddet å den andra. Om det dessutom nu är en fråga om att förhandla om ett nytt avtal måste detta nya avtal uppfylla vissa grundläggande villkor.
För det första måste personuppgifter få samma skydd som redan har uppnåtts i det tillfälliga avtalet. För det andra måste det råda rättssäkerhet för flygbolagen så att man håller löftet om att byta till ett push-system, som gör det möjligt för oss att kontrollera vilka uppgifter som lämnas till vem och vid vilken tidpunkt detta sker. Man måste naturligtvis också ange syftet för vilket uppgifterna kan användas så att dessa bara kan, och bara tillåts att, användas för att förhindra och bekämpa terrorism. I framtiden bör det också finnas en skyldighet att ge resenärerna information i detta sammanhang.
Jag vill ta upp en sak till som jag anser är viktig. När man förhandlar om det nya avtalet bör man se till att skapa mervärde. Så snart som man misstänker terrorism bör de amerikanska myndigheterna ha skyldighet att underrätta de motsvarande rättsliga och polisiära myndigheterna i medlemsstaterna såväl som de motsvarande EU-institutionerna, dvs. Eurojust och Europol. Om man garanterar allt detta kommer vi att få ett instrument som är utformat för att ge större säkerhet till EU-medborgarna.
Günter Gloser
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill först och främst tacka er så mycket för de många kommentarerna, idéerna och naturligtvis - vare sig man tycker om dem eller inte - de kritiska anmärkningarna. I en diskussion visar anmärkningarna om man är på rätt spår och om det är möjligt att förhindra något som kanske inte var så bra tidigare från att uppstå igen.
Rättsskyddet och rättssäkerheten anses som viktiga av alla, men det gör även frågan om hur vi ska bekämpa särskilda former av internationell terrorism, och vi får under inga omständigheter ställa dessa mot varandra. När det gäller passageraruppgifter och SWIFT står vi inför två olika situationer.
I ordförandeskapets uttalande betonade jag återigen samarbetet och diskussionerna med kommissionen, på grundval av vilka vi tillsammans vill få till stånd en rättsligt lämplig förordning. Detta ger upphov till många frågor som ni också har tagit upp i dag, däribland dem som handlar om hur omfattande informationen är, vilken tillgång man har till den och vilka kontroller den andra parten behöver utöva. Liknande frågor uppkommer även när det gäller SWIFT, och det gläder mig att i detta sammanhang återigen ta upp Alexander Radwans idé. Oaktat om den finns på G7:s eller G8:s dagordningar eller om den tas upp i samband med förbindelserna mellan EU och Förenta staterna är det viktigt att diskutera denna fråga.
Det skulle absolut inte vara någon nytta med att ständigt bara flytta från en aspekt till nästa, och det som det handlar om här är i stort sett samma sak. Vi är intresserade av uppgiftsskyddet, rättssäkerheten och dessutom av det transatlantiska partnerskapets form i samband med vilket vi anser att partnerskap inte är en enkelriktad företeelse. Det handlar om att samarbeta, inte motarbeta varandra.
Vi behöver den aktuella informationen, och förbindelserna mellan EU och Förenta staterna bör vara sådana att det, under de kommande mötena mellan de båda parterna, bör vara möjligt att ta upp frågorna på ett mycket tydligt sätt - framför allt med hänsyn till att konfrontera den fara som många av er har beskrivit. Jag kan bara säga att jag tycker att det är helt rätt att diskutera dessa frågor öppet. När kommer vi att konfronteras med nästa fall där man kanske har fått tillgång till uppgifter på ett osäkert sätt? Vi skulle vilja diskutera detta. Utan att gå in på tekniska detaljer tar jag upp detta särskilt med tanke på SWIFT. Var finns uppgifterna? Finns de här, och får vi möjlighet att få ordning på saken och begränsa deras omfattning utan att de lämnas vidare? Eller finns uppgifterna möjligen redan tillgängliga i Förenta staterna där de, på grund av utformningen av det amerikanska uppgiftsskyddet, är mycket lättillgängliga? Slutsatsen i detta fall är emellertid att vi inte kan påverka saken över huvud taget.
Frågan är dock på vilket sätt EU kan påverka uppgifter som överförs och som, så att säga, finns redo att användas på annat håll. Särskilt när det gäller SWIFT är detta ett komplicerat förfarande. Allt detta bör dock ge oss möjligheten att diskutera dessa frågor ingående och lägga fram argument för hur viktigt det är för oss i EU att hålla på vissa värderingar och även försvara dessa. Det bör också ge oss möjlighet att argumentera för hur viktigt det är att bevara den befintliga balansen. Detta innebär inte att vi alltid är överens om hur kampen mot den internationella terrorismen ska föras. Det är bara det att alla dessa frågor måste ta ut varandra.
Kommissionsledamot Franco Frattini klargjorde detta mycket tydligt genom att prioritera inte bara folks säkerhet utan även rättsskyddet och ett mycket omfattande uppgiftsskydd, som vi faktiskt har i EU. Låt mig försäkra er om att alla dessa aspekter som ni har tagit upp också kommer att diskuteras under de kommande förhandlingarna, inte bara i relation till passageraruppgifter utan naturligtvis även i relation till SWIFT.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag kommer som alltid att vara helt uppriktig i mitt svar till parlamentet, och jag kommer också att ta upp de punkter där jag inte delar era åsikter.
För det första har jag aldrig under några som helst omständigheter förnekat eller undanhållit någon information, inte heller konfidentiell sådan, som jag hade kunnat lämna till utskottet och därmed till parlamentet - och detta är utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor mycket väl medvetet om - och utskottets ordförande, Jean-Marie Cavada, är här. Jag tänker fortsätta på samma sätt som jag sa i min inledning. Jag håller alltså inte med om att EU:s institutioner och i synnerhet parlamentet riskerar att uteslutas från denna politiska process - det vore faktiskt att döma frågan på förhand.
Ni är väl medvetna om att jag vill att ni ska vara politiskt delaktiga, även när detta inte föreskrivs i fördragen. Jag har sagt det tusen gånger, och jag kommer att säga det igen: vi kommer att hitta ett sätt, och därför välkomnar jag Jean-Marie Cavadas idé om att rentav utarbeta en överenskommelse med Förenta staternas kongress om att övervaka de politiska faserna i dessa förhandlingar. Det är också uppenbart att denna diskussion har påverkat de euroatlantiska förbindelserna, i motsats till vad någon sa. Jag är övertygad om att om EU vill vara ledande på den världspolitiska arenan måste vi skapa en övergripande balans mellan rätten - själv anser jag att detta är en plikt - att jaga och utreda terrorister och plikten att skydda grundläggande rättigheter, som integriteten i personuppgifter.
Därför är det uppenbart att om vi, som rådsordföranden nyss sa, vill åstadkomma en övergripande balans tillsammans med Förenta staterna, så vill vi det för att vi är övertygade om att de euroatlantiska förbindelserna är avgörande, inte bara med tanke på Europas tidigare historia, utan också, framför allt, med hänsyn till vår nuvarande och framtida historia.
Precis som många av er vet har jag vid många tillfällen gett uttömmande svar, särskilt till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter förstås, men jag talar inför parlamentet när jag blir inbjuden, och jag talar med de utskott som bjuder in mig. När det till exempel gäller push-systemet meddelade jag i december att försök med ett sådant system för passagerarnamn skulle inledas före månadens utgång, och så blev också fallet. Försöket inleddes med den amerikanska administrationens tull- och gränsskyddssystem och Amadeus. Det finns en teknisk detalj när det gäller krav på ad hoc-uppgifter, men detta är ett tekniskt problem, och push-försöket har verkligen inletts, som utlovats.
När det gäller antalet uppgifter tyckte jag det var intressant att höra vad flera av er hade att säga om de 34 uppgifter som för närvarande omfattas av PNR-avtalet. Jag kan helt ärligt säga att för min del kommer jag i förhandlingarna att begära att antalet uppgifter begränsas, men inte för att jag ansluter mig till åsikten att USA begär för många uppgifter. Om samtliga 34 uppgifter var användbara för att spåra terrorister skulle jag inte vara rädd för att säga till er att det behövdes 34 uppgifter. Men de riktigt användbara är förmodligen de 19 som har nämnts: alltså ett mycket mindre antal.
Men tro mig, den princip som räknas när det gäller vilka uppgifter som ska behandlas gäller inte antalet uppgifter utan om hur användbara uppgifterna är, och det är mot den bakgrunden jag tänker agera i förhandlingarna. Jag tänker inte stödja tanken att om vi minskar de 34 uppgifterna till 15 kommer vi i vilket fall som helst att ha gjort ett bra jobb: vi kanske till och med har gjort ett riktigt dåligt jobb, om några av de uteslutna uppgifterna kunde ha förhindrat en terroristattack. En sak tvivlar jag inte på: Jag är helt säker på att den viktigaste målsättningen är att systemet blir effektivt. Vem har tillgång till uppgifterna? För vad? Hur många uppgifter och under hur lång tid? Detta är punkterna i ett avtal som vi ska inleda förhandlingar om snart, och parlamentet kommer att informeras, som jag redan har sagt.
Många av er anser att passageraruppgifter är vad som saknas i PNR-systemet. Det är rimligt att tänka sig att om det inte går att skapa samförstånd mellan de båda parterna kommer det inte att slutas något avtal i slutet av juli. Men för min inre syn ser jag en mycket enkel lösning: varje biljett till Förenta staterna skulle kunna åtföljas av en blankett som passageraren ska underteckna, med information om att passagerarens uppgifter kommer att behandlas på ett visst sätt. Om detta skulle inträffa - och jag hoppas verkligen att det aldrig sker - kommer vi verkligen att ha sett till att passagerarna informeras, men om vi inte får till stånd ett avtal på EU-nivå kommer passagerarnas rättigheter att begränsas till den privata sfären i flygtransportavtalet. Detta är en eventualitet som vi måste avstyra med all medel som står till buds, och därför måste vi försöka få till stånd ett nytt EU-avtal. Alternativet är mycket enkelt: passagerarna skulle helt enkelt ombes att godkänna några begränsningar som en del av flygtransportavtalet, och jag tror att de flesta som vill resa till Förenta staterna och har ärliga avsikter skulle underteckna det. Men vi skulle avsäga oss en roll för EU som vi redan har spelat och som det är avgörande att vi fortsätter att spela. Därför behöver vi nya förhandlingar, bland annat för att minska antalet uppgifter, men på ett sätt som innebär att den minskade mängden uppgifter inte hotar kampen mot terrorismen.
I samband med ATS-systemet har jag nämnt inför utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter att jag har tagit emot skriftliga försäkringar från Förenta staterna om att PNR-avtalet ska följas. I ett anförande här i kammaren kritiserades jag för att jag inte hade kontrollerat sanningshalten i det påståendet. Om jag i Bryssel hade makten att undersöka Förenta staternas beteende skulle jag ha en makt som ingen myndighet, varken på EU-nivå eller nationell nivå, någonsin har haft eller kommer att få. Allt är möjligt, bortsett från att kontrollera sanningshalten i den skrivelsen, som jag uppmanades att göra i det anförandet. När jag tar emot ett formellt svar där det sägs att reglerna följs, måste jag godta det som det är, om det inte finns några bevis på motsatsen. Det är så det går till mellan allierade, såvida ni inte har några bevis för motsatsen - vilket jag ärligt talat inte har, och jag är verkligen totalt uppriktig - eftersom vi annars skulle tvingas inleda en ständig utredning av minsta detalj i de skrivelser vi tar emot från Förenta staterna.
Marine Roure frågade mig om vi kan ge parlamentet information om förhandlingsmandatet. Som ni vet är den informationen konfidentiell, men som jag sa tidigare kommer vi, trots att detta är hemligstämplat, att hitta ett sätt att hålla parlamentet informerat, det vill säga hitta ett sätt att ge er politisk information utan att bryta mot bestämmelserna i fördraget, som innebär att konfidentiell (”begränsad EU”) information inte får offentliggöras. Detta är den politiska lösning jag föreslår: om fördraget ändras så att där anges en mekanism för att förmedla hemligstämplade dokument till parlamentet kommer jag att tillämpa den bestämmelsen utan att tveka. Men det handlar om att lösa problemet med att parlamentet inte får informeras när hemligstämplat material är inblandat. Jag ska hålla er informerade om detta.
Flera personer har efterfrågat ett ramavtal, och jag tror att det är rätta vägen att gå. Ett ramavtal om uppgiftsöverföring är precis vad vi har börjat arbeta på tillsammans med ordförandeskapet: vi håller på att inrätta en gemensam arbetsgrupp som ska arbeta med ett antal frågor som berör behandling av personuppgifter - alltså skilt från SWIFT-ärendet och PNR, som drivs parallellt. Vi anser att tiden är mogen för att sluta ett euroatlantiskt politiskt avtal - ett ramavtal - med Förenta staterna om behandling av personuppgifter, och vi tänker arbeta på detta avtal för att fastställa vilken typ av uppgifter som får överföras, i vilka syften och under hur lång tid.
Det finns ytterligare en punkt som inte har tagits upp i den här debatten men som behöver nämnas: hur kan vi bevara konfidentialiteten i den tekniska information som ingår i detta avtal? Eftersom detta gäller utredningsförfaranden skulle det vara en gåva till de kriminella om uppgifterna kom fram. Den typen av information måste hållas konfidentiell. Alltså finns det ett annat problem, eftersom det är uppenbart att vi skulle ge misstänkta terrorister ett kraftfullt verktyg om vi avslöjade detaljer om hur de övervakas. Går det att hitta en lösning? Jag är säker på att det går, men det måste finnas politisk vilja på båda sidor.
Jag vill avsluta med en sista tanke: inget av allt detta rättfärdigar kränkningarna av EG-lagstiftningen och bristerna i lagstiftningen i fråga om SWIFT-ärendet. Ni kanske kommer ihåg att jag redan innan någon annan hade nämnt ett EU-avtal vände mig till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och tog upp behovet av ett sådant avtal, eftersom det är mycket bättre att täppa till en lagstiftningslucka med en EU-regel än att låta de enskilda medlemsstaterna lagstifta som de vill. SWIFT-ärendet är typiskt: av 27 medlemsstater är det bara sju som har svarat mig. Det är ett tecken på att frågan behöver behandlas på EU-nivå.
Av alla dessa anledningar kan jag därför försäkra er att 1) jag anser att ett politiskt avtal är nödvändigt och att legitimiteten i ett sådant avtal minskas om parlamentet inte deltar, och 2) ett sådant politiskt avtal bör syfta till att lösa problemen konstruktivt, utan att peka finger åt Förenta staterna som om de var problemet. Problemet är terroristerna, inte Förenta staterna.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad. Omröstningen kommer att äga rum under nästa sammanträdesperiod.
Eftersom det är dags att återuppta sammanträdet kommer det inte att bli något avbrott.
Jag tackar tolkarna för deras generositet och professionalism; parlamentet skulle inte kunna fungera utan dem.
Skriftliga förklaringar (artikel 142 i arbetsordningen)
Pedro Guerreiro
(PT) Under flera månader har det gjorts fördömanden av den oacceptabla överföringen av passageraruppgifter från flygbolag och av personuppgifter från Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunications (SWIFT) till Förenta staternas säkerhets- och informationstjänster. Men som svar på frågor ställda här i parlamentet har rådets tyska ordförandeskap och kommissionen inte lagt fram något som skulle kunna ge ett fullständigt klargörande av dessa frågor och göra slut på denna grova kränkning av medborgarnas rättigheter, friheter och garantier.
Deras svar innehåller inte ett enda ord om de konkreta åtgärder som krävs för att få ett slut på denna oacceptabla, olagliga praxis, eller om att begära en fullständig förklaring från USA:s administration.
Detta beteende är slutligen ett bevis på rådets undergivna, passiva inställning till USA:s utpressning och krav.
Jag måste också nämna de försök som har gjorts av dem som har som enda mål att dra nytta av situationen genom att i ökad omfattning tillämpa omröstningar med kvalificerad majoritet i rådet i rättsliga och inrikes frågor. Alla åtgärder som under täckmantel av det så kallade ”kriget mot terrorismen” undergräver medborgarnas grundläggande rättigheter måste avvisas direkt.
Athanasios Pafilis
(EL) Både kommissionen och rådet har i sina uttalanden bekräftat att de kommer att fortsätta att tillgodose USA:s krav genom att skapa personakter över alla EU-medborgare och överlämna deras personuppgifter till USA:s säkerhetstjänst.
Företrädarna för det tyska ordförandeskapet och kommissionen har inte bara accepterat att det nya avtalet med USA om överföringen av personuppgifter över passagerare som flyger dit inte kommer att skilja sig från det nuvarande avtalet, de har också cyniskt medgivit att de är beredda att legalisera SWIFT-skandalen genom att fastställa så kallade principer om tillhandahållandet av uppgifter om EU-medborgares ekonomiska transaktioner i USA, så detta kommer nu att bli lagligt.
Precis som de tydligt påpekade kommer de inte begå dödssynden att störa förbindelserna mellan EU och USA. När det gäller skyddet av grundläggande rättigheter, personuppgifter och integritet kommer de att försöka övertala våra ”amerikanska vänner” att respektera dem, uppenbarligen precis som de respekterar dem i Irak och i Afghanistan.
Det är kristallklart att EU och USA bedriver en identisk politik som är lika reaktionär och antidemokratisk och lika farlig för demokratiska rättigheter och gräsrötternas frihet, när de använder ”kampen mot terrorismen” som förevändning för att begränsa de grundläggande rättigheterna.
