

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om ett betänkande (A6-0070/2004) av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo för utskottet för konstitutionella frågor om fördraget om upprättande av en konstitution för Europa (2004/2129(INI)). 
Corbett (PSE ),
   . – Herr talman! Utvidgningen av EU innebär att vi måste byta upp oss från att ha kört en minibuss med plats för 15 passagerare till en buss av full storlek med plats för 25 passagerare och med några platser över för att kunna plocka upp nya passagerare så småningom. Den större bussen kräver en starkare motor om vi inte skall tappa fart, en motor som klarar de branta uppförsbackar som ligger i vår väg. Om vi får en starkare motor, då kommer vi också att behöva starkare bromsar ibland, kanske en nödbroms, och även bättre säkerhetsutrustning, som säkerhetsbälte vid varje säte. Eftersom vi byter upp oss borde vi också få bekvämare stolar så att alla passagerare kan känna sig hemma och bekväma i bussen. När vi ändå håller på, varför inte också utrusta oss med GPS så att vi alltid vet exakt var vi befinner oss på kartan och enklare kan planera våra gemensamma resor och ta den mest effektiva och bekväma vägen? Det är därför vi behöver en ny uppsättning regler för EU. Vi behöver en ny konstitution för att ersätta den nuvarande konstitutionella ordningen och uppsättningen fördrag som överlappar varandra.
I konkreta ordalag innebär detta ett antal förbättringar som utskottet för konstitutionella frågor och föredraganden har delat upp i fyra olika kategorier. För det första betyder det att det blir tydligare vad EU är, hur unionen fungerar och vilka dess funktioner är. Att det blir ett enda fördrag hör hemma i den kategorin; i stället för att ha flera överlappande fördrag blir det ett enda tydligare dokument som tydligt redogör för EU:s målsättningar och värderingar liksom dess befogenheter, vem som är ansvarig för vad och vad unionen inte är ansvarig för, hur det fungerar, med färre och tydligare förfaranden. Det kommer att göra det lättare för medborgarna att se och förstå vad EU handlar om. Vi vill bli av med skillnaden mellan 'unionen' och 'gemenskapen', som ingen utom advokaterna begriper sig på, för att i stället skapa en enda rättslig enhet. Det visar tydligt att vi inte håller på att skapa något slags enormt monolitiskt monster enligt mytbildningen om superstaten som en del verkar rädda för. Det framgår klart att vi inte håller på att skapa ett centraliserat EU.
För det andra kommer det att ge oss ett mer effektivt EU: ett EU som har förmågan att fatta beslut och handla med 25 medlemsstater. Det ger utrymme för en ökning av omröstningar med kvalificerad majoritet och mer kontinuitet i ordförandeskapet för Europeiska rådet. Det kommer att finnas en enda utrikesminister som kan föra unionens talan i resten av världen i stället för att kommissionen skall tala i vissa frågor och rådets höge representant i andra, något som innebar att tredjeland aldrig visste vem de skulle vända sig till. Dessa poster kommer nu att smälta samman till en enda post.
För det tredje, och detta anser jag är det viktigaste, kommer demokratin och den demokratiska ansvarigheten i unionen att öka. Enligt konstitutionen skall all lagstiftning först granskas av de nationella parlamenten, sedan undergår den en dubbel kontroll av rådet och Europaparlamentet på EU-nivå på så sätt att båda måste godkänna praktiskt taget all EU-lagstiftning. Ärligt talat gör detta EU till den mest demokratiska internationella struktur, eller överstatliga struktur, som finns i världen. Om man jämför EU med Internationella valutafonden, Världsbanken, WTO eller vilken annan internationell struktur som helst, är det ingen av dem som har, eller kommer att få, en dylik grad av parlamentariskt inflytande eller granskning. Vi borde vara stolta över den demokrati som finns i kärnan av unionen.
Konstitutionen kommer att stärka demokratin betydligt genom att medbeslutandeförfarandet utvidgas, genom att parlamentet ges rätt att välja kommissionens ordförande och genom att den parlamentariska kontrollen av kommissionen och av kommittéförfarandet för delegerad sekundär lagstiftning förbättras.
För det fjärde innebär konstitutionen att medborgarnas rättigheter utökas i och med att stadgan om de grundläggande rättigheterna inlemmats i konstitutionen. Naturligtvis kan den bara tillämpas inom EU-lagarnas befogenhetsområde, men det är ett avsevärt befogenhetsområde och all EU-lagstiftning måste hädanefter vara förenlig med stadgan.
Av allt detta har vi dragit slutsatsen att konstitutionen utgör, för att citera utskottets betänkande, en 'avsevärd förbättring'. Det är en avsevärd förbättring jämfört med de nuvarande fördragen och den nuvarande konstitutionella ordningen. Den förtjänar vårt stöd. Vi har till stor del Europaparlamentets bidrag till konventet och regeringskonferensen att tacka för dessa förbättringar. Vi kan vara stolta över vad vi åstadkommit.
Det är en kompromiss. Det är inget utopiskt fördrag. Alla hade vi skrivit det lite annorlunda om vi hade haft att skriva det själva, men som kompromiss utgör det en klar förbättring. Jag är säker på att parlamentet kommer att ge det sitt stöd med en överväldigande majoritet i morgon. Parlamentet, valt av medborgare över hela Europa, med partier från vänster till höger över hela det politiska spektrumet, partier i regeringsställning och i opposition, sänder ut en mäktig signal om det stöder konstitutionen i morgon med en överväldigande majoritet. Jag är säker på att så kommer att ske.
Méndez de Vigo (PPE-DE ),
   . – Herr talman! När jag hade äran att tala på min grupps vägnar vid det sista plenarsammanträdet under den förra mandatperioden vid en tillställning som genomfördes av parlamentet för att hylla Jean Monnet, Robert Schuman och Altiero Spinelli, frågade jag mig vad EU:s grundare, de europeiska visionärerna, hade tyckt om den punkt i den europeiska integrationen vi kommit till och vad de hade tyckt om den europeiska konstitutionen.
Som jag tidigare har sagt och upprepar i dag tror jag inte de hade trott att det som hände var verkligt. Med tanke på att vi lämnar bakom oss ett Europa splittrat av inbördes konfrontationer innebär denna konstitution ett stöd för fred på vår kontinent och, för att använda Bronisław Geremeks vackra uttryck, konstitutionen lappar ihop Europas två delar.
Vi bryter upp från ett Europa fördärvat av diktatoriska regimer och övergår till ett Europa som grundar sig på demokratiska system där grundläggande rättigheter respekteras, och detta får stöd av konstitutionen. Efter ett Europa med ransoneringskuponger fastställs med hjälp av denna konstitution ett Europa med välstånd och materiellt välbefinnande. I övervinnandet av ett Europa som försvunnit från världen ger denna konstitution stöd åt ett solidariskt Europa. Detta visade den enorma våg av solidaritet som har uppstått på vår kontinent för att hantera effekterna av en annan våg, den hemska våg som drabbade Asien. Denna konstitution kommer att ha och har instrument som från och med nu tillåter Europa att spela en större roll i världen.
Jag anser att konstitutionen markerar att det inte finns någon återvändo. Precis som mitt lands konstitution för inte så länge sedan var en harmonisk konstitution som tillät oss att gå framåt kommer den europeiska konstitutionen att tillåta alla européer att gå framåt tillsammans i ett projekt som utgörs av en gemensam civilisation.
Det värdefulla med den europeiska konstitutionen är att den undanröjer alla tvetydigheter. Det är det första dokumentet som definierar vad Europeiska unionen är, som en union av stater och medborgare. Den försvagar inte medlemsstaterna, tvärtom eftersom unionens behörigheter är behörigheter som härrör från medlemsstaterna. Den försvagar inte heller nationella konstitutioner utan snarare förstärker dem, eftersom den europeiska konstitutionens styrka härrör från de nationella konstitutionernas styrka.
Med denna konstitution visar Europa att det är mycket mer än en marknad. Det är också en marknad, och det är viktigt, men det är mycket mer än så: det är ett projekt som utgörs av gemensam civilisation som grundar sig på vårt religiösa, kulturella och humanistiska arv. Detta bekräftas i ingressens första mening som grundar sig på värden som frihet och mänsklig värdighet och som bygger på stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Det är också en konstitution som väljer ett särskilt ekonomiskt system: ett kapitalistiskt system med en social dimension. Om vi tittar på Europas historia kan vi se att det inte var så självklart för femtio år sedan. I dag är det självklart.
Herr talman! Av alla dessa skäl tror jag att många av de flaggor som parlamentet har vecklat ut de senaste åren i dag står lika stolta som dem vi har lämnat bakom oss. Jag anslöt mig till parlamentet för tretton år sedan när det var en rådgivande folkförsamling. I dag är det inte längre det. Jag anslöt mig till parlamentet när det talades om Europeiska unionens demokratiska underskott. Jag anser att Europeiska konstitutionen kommer att sätta stopp för det demokratiska underskottet, då denna konstitution, som min vän Richard Corbett alldeles riktigt har påpekat, innebär att mer demokrati, större effektivitet, mer klarhet och större öppenhet införs.
Herr talman! Detta arbete har utförts av många människor under många år. Jag skulle vilja ge uttryck för min tacksamhet mot dem här i dag. Jag skulle vilja påminna er om sådana namn som Emilio Colombo, Marcelino Oreja, Fernand Herman, Giorgio Napolitano, Olivier Duhamel, Antonio Seguro, Dimitris Tsatsos, Antoinette Spaak och alla människor som sitter i parlamentet i dag och har försvarat det som i dag kommer att förverkligas. De har ofta kallats utopister eller drömmare. Nåväl, i dag förverkligas dessa drömmar och utopier. Vi här i parlamentet kan känna oss riktigt stolta över det arbete vi har utfört.
Herr talman! För åtta år sedan, just i denna kammare, försvarade en ung parlamentsledamot sin åsikt om Amsterdamfördraget och sade att det inte var perfekt, vilket vi visste, men att det inte var slutdestinationen. Han citerade, vilket jag kommer att upprepa här i dag, Miguel de Cervantes, desillusionerad över livet under sina sista dagar, som sade att det fanns tillfällen när vi måste välja om vi vill vara en väg eller ett värdshus. Vi valde vägen, och den vägen har lett oss till var vi är i dag. I dagens bekväma värdshus som representeras av den europeiska konstitutionen tror jag att vi européer under de kommande åren kommer tycka att det är ett effektivt instrument för att gå framåt med Europa när det gäller fred, frihet, rättvisa och solidaritet. Det skulle därför glädja mig om parlamentet i morgon röstade för detta dokument. Detta är mycket viktigt eftersom det inleder en ny era på vår kontinent.
Talmannen.
   – Nicolas Schmit har ordet på rådets vägnar, och jag vill särskilt tacka honom för att han kommit hit och också framföra vårt deltagande till honom och Luxemburgs befolkning som till följd av storhertiginnans bortgång befinner sig i landssorg. 
Schmit,
   . – Herr talman! Jag vill tacka er för dessa uttryck av solidaritet med människorna i Luxemburg under en stor sorgetid. Jag är mycket tacksam.
För mig personligen är det första gången jag har äran att närvara i parlamentet, och det är därför en stor ära och ett stort nöje att få tala i kammaren på rådets vägnar om ett ämne så viktigt som utkastet till den europeiska konstitutionen. Jag hade tillfälle att arbeta med en del av er i konventet, och jag anser att arbetet som utfördes i konventet var historiskt, beaktansvärt arbete som understryker vikten av den process vi för närvarande är inne i. Mot denna bakgrund vill jag berömma föredragandena för deras utmärkta arbete. Budskapet ni alla vill sända ut i morgon i form av en överväldigande röstsiffra i parlamentet är också avsett för medborgarna, eftersom denna konstitution först och främst är en konstitution för medborgarna. Det är de som kommer att ha den största behållningen av den.
Det har sagts att denna konstitution demokratiserar vår union. Den förstärker medborgarnas rättigheter genom stadgan om de grundläggande rättigheterna. Den tilldelar Europas medborgare nya rättigheter genom att ge dem möjlighet att interagera med institutionerna och särskilt med kommissionen. Detta fördrag bekräftar att vi inte längre är en ekonomisk union och att vi är mer än en politisk union i vardande. Vi är först och främst en union grundad på gemensamma värden. I detta avseende är konstitutionen ett viktigt steg i integrationsprocessen.
Så snart parlamentet har sagt sitt är det medborgarnas tur att tala, antingen direkt genom folkomröstningar i länder som skall hålla folkomröstningar eller indirekt genom ratificering av medlemsstaternas parlament. Rådet engagerar sig för att kanalisera alla de krafter som behövs för att konstitutionen skall kunna antas i alla medlemsstater. Alla medlemsstater, regeringar och parlament bär nu ansvaret för att ta oss förbi detta hinder så att konstitutionen kan träda i kraft, och jag bör tillägga att det skall ske på det planerade datumet. Europaparlamentet, nationella regeringar och nationella parlament delar ett stort ansvar i detta avseende. Vi måste samarbeta om vi skall möta denna utmaning.
Wallström,
   . – Herr talman! Den konstitution som ligger framför oss i dag hade inte varit möjlig utan Europaparlamentet. Parlamentet har spelat en central roll för att förstärka grunden till vårt gemensamma företag, inte minst genom de avsevärda bidrag som parlamentets ledamöter gjorde till konventet om Europas framtid. Det hade heller inte varit möjligt utan konventet som blev ett så dynamiskt, öppet och förnyande forum för förhandlingar.
Europaparlamentets deltagande i denna process utan föregångare kulminerar i dag med ett utmärkt och välskrivet betänkande som sänder ett tydligt budskap om konstitutionens fördelar och behovet av att den ratificeras. Jag gratulerar helhjärtat parlamentet och särskilt utskottet för konstitutionella frågor och de två föredragandena Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo. Kommissionen ger sitt fulla stöd till er resolution. Vi tror fast på att konstitutionen gör det möjligt för unionen att göra betydande framsteg. Enkelt uttryckt är det första gången unionens befogenheter, behörigheter, rättigheter och skyldigheter fastställs i en enda konstitution. Konstitutionen konsoliderar och förenklar ett halvt århundrades fördragsändringar, den gör det möjligt att gå från 12 grundläggande fördragshandlingar till en enda text. Det gör unionen öppnare och mer lättbegriplig.
Konstitutionen innebär en modernisering av den institutionella strukturen. Europaparlamentets makt ökar, och det blir möjligt för medborgarna att aktivt delta i beslutsprocessen genom en framställning med en miljon underskrifter. Vi kommer att få mer demokrati.
I 54 koncisa artiklar i konstitutionen fastställs de grundläggande rättigheter som vi vill garantera medborgarna. För första gången kommer unionen att ansluta sig till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, så våra medborgare får fler rättigheter. Dessa tre enkla begrepp – fler rättigheter, mer demokrati och mer öppenhet – förklarar varför konstitutionen bör ratificeras. Vi skulle förvisso ha velat vara mer ambitiösa inom vissa politikområden, men slutresultatet utgör den bästa möjliga kompromissen i dagens politiska situation.
Jag accepterar också att många är rädda och kritiska när det gäller konstitutionen. Det är inte en perfekt text, och vi bör inte försöka smita undan att svara på dessa farhågor. Enligt den senaste Eurobarometerundersökningen stöder 68 procent av medborgarna tanken med, och principen bakom, en europeisk konstitution. Andra opinionsundersökningar visar att många anser att de har fått otillräcklig information om innehållet i konstitutionen. Ert betänkande är en bra början eftersom ni har förkastat några av missuppfattningarna och skrämselhistorierna om konstitutionen. Ni lägger fram en rad goda skäl till varför EU-specialisterna skall rösta ja, men det är inte alltid samma skäl som kan övertyga en ensamstående mor i Gdansk eller en varvsarbetare i Spanien att göra det. Ratificeringen av konstitutionen är ett tillfälle att föra debatt om vilket slags Europa vi vill ha. Jag välkomnar det här tillfället att påminna oss själva om vad Europa har åstadkommit och vad Europa står för, som andra så elegant förklarat.
I mitten av 1980-talet tycktes visionen om att skapa en verklig inre marknad orealistisk. Men här har vi den, och i dess kölvatten kom en ekonomisk dynamik som vi fortfarande gynnas av. För att nämna ett enkelt exempel: att vi inte längre måste gå igenom tullen vid gränserna har minskat kostnaderna och leveranstiderna rejält. I ett svep tog vi bort behovet av 60 miljoner mervärdesskattehandlingar per dag. I dag ser den yngre generationen tanken om fri rörlighet som en rättighet, på samma sätt som de förväntar sig att EU skall se till att vi har en ren miljö och gränsöverskridande samarbete på området för folkhälsa. I dag kan vi i 12 länder ha en del av Europa i fickan då euron ses som självklar i hela unionen och nya medlemsstater sluter upp i kön för att införa den. Slutligen, först med Greklands, Spaniens och Portugals anslutning och nu med de tio nya medlemsländerna har vi bidragit till att garantera och konsolidera demokrati och rättsstaten över hela kontinenten.
Nu är det dags att ratificera konstitutionen. Samtidigt som vi respekterar våra olika konstitutionella roller i förhållande till de nationella ratificeringsförfarandena så kan vi inte tolerera att debatten förvirras av myter eller missuppfattningar om innehållet i konstitutionen. Vi har alla en plikt att erbjuda tydlig och pålitlig information om vad konstitutionen innebär och vilka fördelar den kan föra med sig. När vi gör det måste vi jämföra konstitutionens följder med den nuvarande situationen. Litauen och Ungern har redan ratificerat konstitutionen. Jag vill särskilt tacka Litauen och talmannen för Litauens parlament som är här i kammaren i dag.
Nu måste vi börja visa vilka konkreta följder konstitutionen kan få i det dagliga livet för de människor vi företräder. Det råder sannerligen ingen brist på bra exempel i det avseendet. Som jag sade tidigare är inlemmandet av stadgan om grundläggande rättigheter långt ifrån ett nytt symboliskt påfund. Medborgarna kommer att ha en katalog med rättigheter och principer som de kan åberopa inför domstol om de inte respekteras av europeiska eller nationella myndigheter.
Möjligheten att delta på ett påtagligt sätt i hur unionen fungerar utvidgas långt bortom valet av ledamöter till Europaparlamentet. Medborgarens initiativ kommer för första gången att göra EU-medborgare till huvudrollsinnehavare i lagstiftningsprocessen. Området för frihet, säkerhet och rättvisa kommer att moderniseras, vilket kommer att göra det möjligt för unionen att svara mot en växande efterfrågan på mer effektiva åtgärder på EU-nivå på områdena för gränskontroll, asyl och invandring. Detsamma gäller för rättsligt och polisiärt samarbete. Konstitutionen lägger grunden för ett inre område för friheter och garantier.
De nya bestämmelserna om folkhälsa kommer att tillhandahålla en högre kvalitetsstandard när det gäller säkerhet. Unionen kommer att kunna ingripa på ett effektivare sätt för att förebygga och bekämpa gränsöverskridande hot mot hälsan såsom fågelinfluensan eller galna kosjukan.
I dag kan vi inte undvika att tänka på de tragiska händelserna i Sydostasien. Unionen spelar redan en nyckelroll genom att ge humanitärt bistånd och genom att bidra till den politiska, ekonomiska och sociala återuppbyggnaden av regionen. De nya bestämmelserna för räddningstjänsten, som anförtror unionen uppgiften att arbeta för konsekvens i internationellt räddningstjänstarbete, kommer att göra det möjligt för oss att göra våra internationella insatser ännu effektivare i framtiden.
Vi har naturligtvis redan satt i gång ett antal initiativ med syftet att informera allmänheten om innehållet i konstitutionen. Kommission har tagit fram skriftligt och audiovisuellt material, utvecklat en hemsida, främjat och finansierat informationsstafetter och sponsrat seminarier och andra offentliga initiativ. Europeiska rådet har stött oss i våra ansträngningar och har uppmanat medlemsstaterna att förbättra kommunikationen kring EU-frågor i samband med ratificeringen av konstitutionen.
Nu är det dags att lägga in en högre växel. Jag tar det här tillfället i akt att be er att undersöka möjligheten att tillsammans med oss skapa gemensamma kommunikationsinitiativ för att maximera genomslagskraften i våra initiativ. Jag menar då särskilt möjligheten att anordna evenemang för medier både på EU-nivå och nationell nivå under en ”europeisk vecka” runt den 9 maj 2005. Under tiden kommer kommissionen inte att avstå från att utveckla andra idéer som kan hjälpa medlemsstaterna att skapa och genomföra sina egna nationella kommunikationsstrategier. Jag kan också försäkra er om att kommissionärerna själva kommer att vara aktiva i debatten om konstitutionen och Europas framtid.
Att se till att det konstitutionella fördraget ratificeras är medlemsstaternas och EU-institutionernas främsta angelägenhet. Emellertid, samtidigt som vi inte har för avsikt att förekomma konstitutions tillämpning måste vi också ägna en del kraft åt att se till att konstitutionen kan träda i kraft på ett smidigt sätt när ratificeringsförfarandena väl en gång framgångsrikt avslutats. Det är därför vi måste inleda diskussioner om förberedelserna inför genomförandet av de aktuella bestämmelserna.
Kommission har varit med i den här processen från första början. Vi är stolta över konstitutionstexten, och vi kommer att göra allt vi kan för att den skall se dagens ljus. Jag kommer att fortsätta vara engagerad i dialogen med Europaparlamentet. Vårt arbete tar inte slut i dag. Det här är bara början. Jag ser fram emot en diskussion mer i detalj kring dessa frågor med utskottet för konstitutionella frågor och att få göra er sällskap i olika sammanhang för att lägga fram våra argument.
Jag vill avsluta med att återgå till mina tre enkla begrepp: fler rättigheter, mer demokrati och mer öppenhet. I år kommer vi att fira femtonårsdagen för demokratins återfödelse i Östeuropa. Om vi lägger alla andra bestämmelser i konstitutionen åt sidan understryker dessa tre begrepp på egen hand anledningen till varför länder har anslutit sig till EU och varför kommissionen kommer att försvara denna konstitution.
Poettering (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Vi har kommit en lång bit på vägen, och de av oss som var ledamöter i det förra parlamentet minns hur vi här i kammaren diskuterade Nicefördraget. Vid den tidpunkten var många av oss missnöjda med det, och vi sade att vår ståndpunkt när det gällde Nicefördraget slutligen skulle bero på vilka nya reformmetoder vi skulle kunna ha i framtiden och vad reformansträngningarna skulle leda till.
Resultatet av det har vi framför oss i dag: fördraget om upprättande av en konstitution för Europa. Till skillnad från december 2000 när vi diskuterade Nicefördraget i frånvaro av de centraleuropeiska länderna – Estland, Lettland, Litauen, Polen, Tjeckoslovakien (som nu är Tjeckien), Slovakien, Ungern, Slovenien, för att inte tala om Malta och Cypern, hade inget av dessa länder anslutit sig. Det är därför särskilt glädjande med situationen i dag då vi diskuterar konstitutionen att ledamöter från dessa länder är med oss och särskilt från de länder som en gång var kommuniststater. Jag tycker att det är en underbar symbol för gemensamma framtid vi har på den europeiska kontinenten.
Jag skulle vilja framföra ett varmt tack till Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo för det enastående jobb de har utfört tillsammans med utskottet för konstitutionella frågor, och också till alla dem som har hjälpt dem med detta. I dag skulle jag också vilja tacka konventets ordförande Valéry Giscard d'Estaing för det arbete han utfört. Ibland var det han som fick ta emot all den kritik som framfördes, men om han inte hade gjort det han gjorde skulle vi antagligen inte ha denna konstitution i dag, och därför förtjänar Giscard d'Estaing i dag vår hjärtligaste tacksamhet.
Vi är gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) – och Europademokrater. Det finns 128 ledamöter i Europeiska folkpartiet, och DE-delen av vår grupp utgörs av 40 ledamöter. När jag talar för PPE-delen av vår grupp kan jag försäkra er att vi oförbehållsamt kommer att säga ”ja” till denna konstitution, medan Europademokraterna i vår grupp har rätt att inta sin egen ståndpunkt.
En konstitution behöver värden. Nästan lika viktigt som förfarandena är de värden som förenar oss. För om vi inte är medvetna om värden har vi ingen grund att stå på för att vidta politiska åtgärder. Det gläder oss att flera av våra värden som vi ser som kristna har inkluderats: människovärde, äldre människors värdighet och dessutom barns värdighet. Jag tycker att det är strålande att barn nämns i konstitutionen, eftersom denna kontinent inte har någon framtid utan barnen. Vidare är det lysande att vi beskriver våra värden och förbjuder kloning, och att det hänvisas till våra principer – rättsstatsprincipen, demokrati, subsidiaritetsprincipen och solidaritet. Allt detta ger oss anledning att säga ”ja”.
I dag förnekar jag dock inte att många av oss hade välkomnat en hänvisning till Gud i konstitutionen, eftersom det bekräftar att våra mänskliga förmågor inte är oändliga. Vi skulle också ha glatts åt att se hänvisningar till våra judisk-kristna rötter, för vid en tidpunkt då dialog med världskulturerna är så nödvändig – särskilt med den islamiska världen – tror jag att det är viktigt att vi känner till våra egna rötter och att vår kulturella och religiösa utveckling borde nämnas i konstitutionen. Även om detta inte står i konstitutionen är självfallet alla konstitutioner en kompromiss, och därför säger vi ”ja” till denna konstitution eftersom den speglar våra värderingar.
Det är också lämpligt att en konstitution bör inkludera en beskrivning av Europeiska unionens konstitutionella struktur, och jag anser att det görs på ett framgångsrikt sätt i den, eftersom det talas om nationell identitet. Europa är ingen smältdegel, och det kommer heller inte att bli en superstat. Tvärtom är det i mångfalden Europas välstånd kan finnas och som börjar i våra städer och samhällen där människor bor och i regionerna. Våra nationalstater har sina egna identiteter. Vi har ett konstitutionellt fördrag som förklarar att konstitutionen har sitt ursprung i nationalstaterna. Det är genom våra egna nationella medborgarskap som vi är Europas medborgare, vilket följaktligen innebär att organisationsfriheten för lokala myndigheter tydliggörs i Europas understödjande struktur. Jag tycker att det är ett mästerstycke.
Jean Monnet, som var Europas första hedersmedborgare, sade en gång att ingenting är möjligt utan människor och att ingenting varar utan institutioner. Det han sade stämmer än i dag. Om vi inte har värden som bär upp allting och om dessa värden inte slutligen uttrycks av institutionerna som konkretiserar dem kan inte dessa värden förverkligas. Det är därför rätt att följa Jean Monnets riktningar och följa den väg som leder till ett Europa som en gemenskap. Mina kära vänner, det får varken nu eller i framtiden vara mellanstatlighet eller samarbete mellan regeringar som formar Europeiska unionen. Jag ber om ursäkt för att jag använder ett uttryck som används i mitt parti, men eftersom vi i dag pratar om konstitutionen är vi enade i en gemenskap, även om vi inte skall dölja våra olikheter. Framtidens Europa måste snarare grundas på gemenskapsmetoden och på EU-institutionernas gemenskapsåtgärder.
Detta innebär att vi behöver ett starkt Europaparlament som symboliserar demokrati, att vi bör agera som jämlikar i alla frågor som berör EU:s lagstiftning, att vi behöver en stark kommission som får sin legitimitet genom att den väljs av Europaparlamentet och följaktligen också genom val till Europaparlamentet, och att vi måste ha ett ministerråd vars åtgärder medger insyn.
Låt mig avsluta med att säga att mycket av det som finns med i konstitutionen kan betecknas som ett program, och det återstår fortfarande att förverkliga det. Ett exempel på detta är artikel 750, där det redogörs för hur vi skall leva som goda grannar tillsammans med Europas folk som har en europeisk kallelse. Just nu är det Ukraina jag tänker på. Ett annat exempel är utrikespolitik, ett område där vi i framtiden inte kan tillåta oss själva att tala med två eller tre röster, utan måste agera samfällt. Det är därför inte Europeiska unionens medlemsstater som sådana bör ansöka om att ansluta sig till FN:s säkerhetsråd, utan snarare Europeiska unionen i sin helhet, om den vill vara en global aktör för mänskliga rättigheter och demokrati. Det är Europeiska unionen som sådan som måste vara representerad i Förenta nationerna.
Vi har många uppgifter framför oss. Jag talar på min grupps vägnar när jag hoppas på ett brett stöd för den här konstitutionen, inte bara ett brett stöd här i kammaren utan också i alla medlemsstater, eftersom konstitutionen är hjälpmedlet som skall ta oss genom 2000-talet som ett Europa av frihet, demokrati och fred.
Schulz (PSE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Den 27 januari har det gått 60 år sedan befrielsen av koncentrationslägret i Auschwitz. Europeiska kol- och stålgemenskapen grundades några år senare som en direkt följd av det som utspelade sig under andra världskriget. Fäderna och mödrarna till europeiskt samarbete kunde med egna ögon se att ultranationalism, fascism och vår kontinents uppdelning av bolsjevism alltid resulterade i förtryck, i terror och i en förlust av den nationella värdigheten. De kunde också se att det som skapade fred, värdighet och demokrati var överstatligt agerande och integration på en överstatlig, europeisk nivå. Det är värt att tillägga att detta uppnåddes genom Europeiska kol- och stålgemenskapen som vann kontroll över vapenindustrierna.
Om man spårar en sammanhängande linje från EKSG till Europeiska ekonomiska gemenskapen, genom nästa integrationsåtgärd till Europeiska gemenskapen och sedan till EU som vi känner det i dag, ser man en framgångshistoria som fortfarande är oöverträffad i världen. Den gick inte bara tillbaka till 1945 och till slutet av förintelsekriget på vår kontinent, utan nästa steg införlivade stater som under efterkrigstiden hade sina egna förändringar att klara av, närmare bestämt Grekland, Portugal och Spanien. På så sätt var övervinnandet av deras fascistdiktaturer och stabiliseringen av demokrati genom medlemskap i Europeiska gemenskapen en stor framgång under slutet av 1970-talet och 1980-talet.
Det vi såg hända under 1990-talet när stater som nu har anslutit sig tog sin nuvarande form var i princip en triumf över kommunistförtrycket i en del av Europa. Europeiska unionen är en union som har lyckats med att använda värden beskrivna i vår stadga om de grundläggande rättigheterna och använda dem som grund till demokratisk integration och för att övervinna både fascismen och kommunismen i Europas förflutna.
De senaste dagarnas händelser där människor har varit maktlösa inför krafter som ingen teknologi har gjort det möjligt för dem att möta visar hur nödvändigt det är att åtgärder vidtas på den överstatliga nivån, utan att nationella gränser utgör ett hinder. I det globala samhället är Europeiska unionen Europas rationella och moderna svar på 2000-talets utmaningar. Den konstitution vi nu diskuterar är ramverket som möjliggör det.
Vår grupp kommer att rösta för betänkandet av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo utifrån djup övertygelse och också utifrån övertygelsen att de värden som beskrivs i konstitutionen är civila värden. Det storartade med dem är att man kan tolka dem som kristna värden om man är kristen. Man kan tolka dem som sina egna värden om man är jude eller muslim eller icke troende. Dessa värden är universella och odelbara och på så vis gäller de för alla.
Det förenklar också för oss att trots skiljaktigheter som annars splittrar oss förena oss för att stödja denna konstitution. Och om vi gör det är det vår gemensamma grund för demokrati och en värdig framtid i ett socialt samhälle med socialt ansvar och ekonomiskt välstånd. I framtidens kunskapsbaserade samhälle måste vår union på en och samma gång uträtta sina sociala uppgifter och garantera skydd för individen och alla medborgare från faror som finns i denna splittrade värld. Detta står faktiskt klart och tydligt i konstitutionen.
Det är detta som kan uppnås med konstitutionen, och vi är helt överens om att vi är villiga och skyldiga att stå upp för den och strida för den. En enda sak fattas, och som talesman för min grupp skall jag tala om vad det är. Det räcker inte för Europaparlamentet att engagera sig och mobilisera sig. De som skrev under konstitutionen vid den högtidliga ceremonin i Rom, som gruppordförandena fick närvara vid, Europas stats- och regeringschefer och utrikesministrar, måste på samma sätt som vi gör framträda inför folket och förkunna att detta är vår konstitution och att vi vill ha den. Eftersom detta långt ifrån är en enskild angelägenhet som kan lämnas till Europaparlamentet eller till kommissionen måste europeiska statsmän och statskvinnor ta sitt ansvar och intyga att detta är deras arbete och inte bara Europaparlamentets eller konventets arbete på egen hand. Det är det också, men det är arbete som delas av alla dem som har ansvar för Europas framtid, och de måste visa Europas folk sitt stöd för den. Om de gör det kommer denna konstitution att få majoritetsstöd av PPE-gruppen och antagligen även av gruppens Europademokrater.
Duff (ALDE ),
   . – Herr talman! Hans-Gert Poettering påminner oss mycket riktigt om att när parlamentet har reagerat på tidigare reformer av fördragen så har de antagna resolutionerna varit fulla av beklaganden, kritik och krav på ytterligare reformer. Den här gången behöver vi inte klaga eftersom vi själva haft en framträdande roll i utarbetandet av reformerna, både i konventet och regeringskonferensen. 
Betänkandet av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo slår huvudet på spiken, och jag är glad över att kunna säga att alla medlemmar i min grupp som kommer att ta till orda i dag kommer att tala för denna resolution. Därefter kommer vi att vara ute och bedriva kampanj för ikraftträdandet i de medlemsstater där man håller folkomröstningar, inbegripet Frankrike, för att argumentera mot vissa delar av vänstern där, och Storbritannien, där vi kommer att kämpa mot högern.
Huvudargumentet för denna stora reform är helt klart att den stärker EU. Den stärker vår handlingsförmåga utomlands och inom våra medlemsstater, den gör oss redo att stå på egna ben i världsangelägenheter och formar Europas politiska svar på globaliseringen.
Konstitutionen omdefinierar EU. Den skapar balans mellan stater – gamla och nya, stora och små – mellan medborgare och myndigheter, och som Valéry Giscard d'Estaing har sagt, mellan dröm och verklighet. Den har skapat ett nytt, stort samförstånd bakom det europeiska integrationsprojektet.
Ett ord till dem som likt de brittiska konservativa häcklar konstitutionen från åskådarplats: Om ni är för Europa, då borde ni vara för konstitutionen. Europa kan inte byggas utan tydliga liberala och sociala värderingar, starka regler och en robust parlamentarisk demokrati. EU kommer inte att fungera utan starka myndigheter i Bryssel. Utan konstitutionen kommer EU inte att fungera på ett tillfredsställande sätt, och kvaliteten på politiken från Bryssel och Strasbourg kommer att försämras. Framtida utvidgning blir omöjlig, och jag kan inte tro att det är vad de brittiska konservativa verkligen tror på. Men EU kan inte heller fungera utan ett starkt ledarskap. Parlamentet måste lära sig att fylla en del av det strategiska utrymme som reformerna nu öppnar för oss.
Vi har många nya befogenheter, inklusive den viktiga rätten att föreslå en reform – en framtida reform av själva konstitutionen. Kommissionen måste vara snabb och hävda sig när de nya arrangemangen träder i kraft för utrikesministern och utrikesavdelningen, ordförandeskapsgruppen och särskilt den nye så kallade heltidsordföranden för Europeiska rådet. Premiärministrarna och presidenterna måste samordna sina kampanjer. Jag blev glad över att höra vad Nicolas Schmit sade om det. De måste axla sitt individuella och kollektiva ansvar för att vinna dessa folkomröstningar genom att visa väljarna att reformerna görs för deras skull och förklara varför detta verkligen är en konstitution för Europa. 
Frassoni (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! En majoritet i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen är för ratificering av fördraget om upprättande av en konstitution för Europa, eftersom den ser det som ett viktigt steg på vägen till politisk integration på vår kontinent. Trots fördragets många brister finns det inga andra alternativ i det nuvarande politiska och institutionella sammanhanget.
Den föreslagna konstitutionen fastställer unionen som en gemenskap grundad på grundläggande rättigheter, lägger grunden till den europeiska politiken i en kodex av gemensamma värden, definierar tydliga och bindande mål, och uttrycker ett engagemang för att upprätthålla hållbarhet på ekonomiska, sociala och miljömässiga områden. Den inbegriper sociala rättigheter bland traditionella mänskliga rättigheter, ser till att unionens externa åtgärder följer internationella lagar, förenklar förfaranden, förtydligar behörigheter, utvidgar räckvidden för gemenskapens beslut och ökar unionens öppenhet och demokratiska legitimitet liksom möjligheterna för dess medborgare att vara delaktiga.
Texten har en hel del brister och fallgropar, och det är förståeligt att det uppstår ett ökat missnöje mot det europeiska projektet bland många människor, föreningar och rörelser som står oss politiskt nära. Enligt deras sätt att se saken klarar unionen ännu inte av att bemöta deras oro eller att vara en politisk enhet som fullständigt kan agera för en bättre och mindre orättvis värld. Att förneka denna verklighet, som våra kolleger gör i sitt betänkande, är enligt vår åsikt olämpligt.
Att nästan göra propaganda av Europaparlamentets resolutionsförslag och låtsas att det är idealresultatet av nobelt, harmoniskt arbete som utförts på bästa tänkbara sätt, och att till och med säga att regeringskonferensen lämnade texten oförändrad – fastän vi vet att detta inte stämmer eftersom alla ändringar som gjordes på regeringskonferensen förvärrade texten. Det räcker med att tänka på rådet (lagstiftning) eller oenigheten om budgeten – det kommer inte att övertyga en enda EU-skeptiker eller hjälpa oss att vinna över dem som vet att unionen ännu inte är tillräckligt enad eller sammanhängande, och som verkligen inte fruktar en icke existerande europeisk superstat.
För oss gröna kan inte den europeiska integrationsprocessen anses vara fullbordad i och med antagandet av konstitutionen. Detta beror till en del på att andra länder och folk, utöver de nuvarande 25, fortfarande är i färd med att avsluta eller påbörja sin resa för att ansluta sig till unionen. Även i det avseendet tror vi till skillnad från föredragandena att unionens institutionella system fortfarande är alltför förvirrande och komplicerat och inte kommer att hålla så värst länge till utan ytterligare reformer. Vi tror därför att all utveckling och förbättring av den framtida Europeiska unionen är beroende av ratificering av denna text.
Det är en farlig förhoppning att tro att ett förkastande av denna text skulle bereda vägen för en annan, bättre eller till och med idealisk konstitution. Tvärtom skulle ett förkastande av den lämna oss kvar med Nicefördragets bestämmelser, vilka är mycket mindre avancerade vad gäller både värdena för deras mål och den institutionella struktur som föreslås i dem. Om fördraget förkastas skulle det vara en idealisk möjlighet för EU-skeptikerna att påpeka att folket inte längre vill ha Europa, medan vi är väl medvetna om att så inte är fallet. Det skulle också övertyga många regeringar om att konventets metod – det försynta, halvhjärtade försöket att besegra odemokratiska, ineffektiva reformmetoder som diplomatiska samtal och vetorätt – inte leder någonstans.
Därför har vi ett dubbelt mål: för att förbättra denna konstitution så att vi snabbt kan lägga grunden för dess efterträdare måste vi försöka skapa en stark, stabil allians med de politiska, sociala, förenande och ekonomiska krafter som liksom vi tror att vi inte bara måste vinna valet igen på nationell nivå för att uppnå våra avsikter med social rättvisa, ekologisk hållbar utveckling och fred, utan också måste förstärka Europas demokrati och göra den mer fullständig. För att åstadkomma det måste vi dra tillbaka initiativet, och det är på den punkten, herr talman, som jag tror att det är möjligt att återuppbygga en enad front med alla dem som i dag är övertygade om det ofrånkomliga behovet av europeisk demokrati, men som har delade åsikter om bedömningen av denna text. 
Wurtz (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Betänkandet av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo är nästan uteslutande koncentrerat på en rad nya förordningar som inte finns med i de nuvarande fördragen. Bestämmelserna innehåller bland annat att det roterande ordförandeskapet skall ersättas med ett mer stabilt ordförandeskap på två och ett halvt år, införande av posten som utrikesminister, utan att för den skull göra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken till en gemenskapsfråga, stärkande av Europaparlamentets makt, att tilldela nationella parlament rätten att ställa kommissionen till svars i sådana fall där de anser att den har överskridit sina befogenheter, och att ge miljoner medborgare möjligheten att föreslå att kommissionen lägger fram lagförslag i en viss fråga.
Om den text som lagts fram för ratificering av medborgarna eller av parlamenten var begränsad till bestämmelser av det slaget skulle många ledamöter i min grupp – inte alla, men många av dem, inbegripet mig – inte motsätta sig förslaget till konstitutionellt fördrag. Vi är för Europa och för allting som tjänar till att förstärka Europas demokrati och få den att fungera bättre. Vi borde inte jämställas med UKIP (UK Independence Party). Vi känner att det finns ett stort behov av Europa i vår globaliserade värld, men vilka riktlinjer och strukturer är nödvändiga för Europa? Det är frågan.
Enligt vår åsikt är det första vi behöver en rad riktlinjer och strukturer som på unionsnivå gör det möjligt för oss att kontrollera finansmarknaderna, snarare än att helt och hållet vara i deras händer som vi är nu. Detta är möjligt under förutsättning att vi kommer överens om att använda sådana kraftfulla påtryckningsmedel som centralbanken och beskattning av större offentliga organ, att införa lagar som syftar till att göra företag ansvariga när det gäller sociala, miljömässiga, demokratiska och etiska frågor och att kanalisera de medel som därigenom frigörs till viktigare politiska prioriteringar som diskuteras offentligt, är demokratiskt etablerade och föremål för regelbunden bedömning. Därför är EU den lämpliga nivån för att möta sådana utmaningar som ett enskilt land i dag skulle ha svårt att hantera på grund av globalisering.
Av den anledningen behöver vi följaktligen riktlinjer och strukturer för att vi skall kunna vända trenden att hålla de viktigaste centrumen för beslutsfattande på avstånd från folket och för att vi skall kunna återvinna allmän suveränitet och makten att göra politiska val, i stället för att överlämna detta till marknadslagarna, även om det innebär att uppmuntra demokratins fiende nummer ett – fatalism. Med andra ord, för att nå de målen är Europa också en relevant nivå, en nivå som är lämplig för att främja arbetares, medborgares, parlamentsledamöters och de offentliga myndigheternas rättigheter att ta del av information och agera för att minska den arroganta makten hos dem som tenderar att se sig själva som dagens feodalherrar.
Om det finns en roll vi har mer än väl rätt att förvänta oss att Europa skall inta den helt och hållet. Det handlar om att vara en ansvarsfull aktör på världsscenen som är fast besluten att visa sitt inflytande för att en ny uppsättning regler som styr internationella förbindelser skall införas. Låt oss fundera över vilket potentiellt välgörande inflytande som till exempel ett europeiskt beslut att uttryckligen förbjuda allt tillgripande av krig som en metod för att lösa världens problem skulle ha när det gäller att säkerställa att politikens kraft segrar över kraftens politik från Mellanöstern till Kaukasus. Tänk på det positiva inflytandet av ett beslut om att sluta allianser mellan Europa och länderna i syd som kommer att inbegripa internationella finans- och handelsinstitutioner, och därigenom tar man sig utan omsvep an det ekonomiska krigets blodtörstiga angrepp. Eller tänk er beslutet att tillsammans med Förenta staterna, naturligtvis, vilja etablera – tillsammans med den stora nationen och med andra – det mest ambitiösa partnerskap som är möjligt, men ändå inom en ram som utgörs av fullständig politisk och strategisk självständighet. Om man hyser sådana ambitioner för Europa kanske någon av er kan berätta varför ni i så fall är emot detta utkast till konstitution.
Ni är emot det just därför att denna text tar upp bestämmelser som har ackumulerats framför allt sedan Maastrichtfördraget, för att kunna vidmakthålla dem på allvar och på lång sikt. Det handlar om bestämmelser som utgör så många hinder för till och med ett partiellt genomförande av ett sådant europeiskt projekt. Jag syftar speciellt på huvudprinciperna för den öppna marknadsekonomin där det råder fri konkurrens, på det faktum att Europeiska centralbanken inte längre kan ha liberala stadgar eller en liberal uppgift, på kommissionens diskretionära myndighet vad gäller konkurrens eller den påfallande underordnade ställning som EU:s säkerhets- och försvarspolitik i dess helhet har gentemot den politik som utformas inom Nato.
Nya bestämmelser har lagts till de gamla och ökar därigenom ytterligare den klyfta som skiljer konceptet Europa som är under uppbyggnad från det Europa jag just har nämnt. Utkastet till fördrag innehåller således en artikel som, i den hetsiga anda som kännetecknar det multilaterala avtalet om investeringar, innehåller krav på avskaffande av restriktioner för utländska direktinvesteringar och av andra oroväckande dubbeltydiga artiklar som rör patentering av levande organismer eller kulturell mångfald. Det vi inte behöver inom alla dessa områden är en propagandakampanj som inte tolererar några motsägelser. Det vi däremot behöver är en uppriktig, offentlig och pluralistisk granskning av senare års erfarenhet som har lett till ett minskat förtroende mellan medborgarna och EU-institutioner.
Vad gäller betänkandet av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo står det inte ett ord om den del av utkastet till det konstitutionella fördraget som handlar om unionens politik och funktion, vilken faktiskt utgör två tredjedelar av hela texten. Därför är vi emot detta betänkande, på samma vis som vi är emot själva utkastet till det konstitutionella fördraget. Emellertid vill jag återigen tydliggöra att det ”nej” många av oss uttrycker lämnar utrymme för alternativa förslag. Det är ett europeiskt ”nej”. 
De Villiers (IND/DEM ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Den här konstitutionen saknar ett ord, och det ordet är ”suveränitet”. Det har bytts ut mot ordet ”identitet”, som inte alls är samma sak. Som vi mycket väl vet finns det människor i jordens alla hörn som har starka identiteter och som med rätta kräver suveränitet, såsom palestinierna, irakierna och många fler.
I Europa finns det nu människor som, vid en tidpunkt då de löper risken att förlora sina identiteter när Turkiet förbereder sig för anslutning till EU, kommer att förlora sin suveränitet när konstitutionen träder i kraft. Ordet ”suveränitet” har försvunnit, och ett nytt ord har dykt upp, ordet ”lag”, europeisk lag, ett ord som är den yttersta symbolen för nationella demokratier. Det kommer därför att finnas en europeisk lag som hädanefter kommer att vara en högre rättslig nivå än nationella lagar och även konstitutionella lagar. För vart och ett av våra folk kommer konstitutionen därför att bli motsvarigheten till interna regler för en europeisk region. Denna europeiska, överstatliga lag kommer från och med nu att antas med majoritet och inte enhälligt. Det finns därför inte längre någon möjlighet för ett visst folk att bestrida den, även om detta är en fråga som handlar om att försvara deras viktigaste intressen.
För det tredje kommer denna överstatliga europeiska lag att utarbetas av en Brysselbyråkrati som har tilldelats vissa attribut som tillkommer en stat. Den byråkratin håller på att bli en fullskalig internationell aktör, med rätten att sluta internationella avtal och med en utrikesminister. Dessa ord speglar sanningen. Den kommer att åtnjutna en övergång till en superstats maktbefogenheter – befogenheten att stifta lagar, definiera offentliga tjänster och ta upp frågor som rör invandring och gränser.
Samtidigt – och detta är min sista punkt – kommer nationella demokratier att trampas under fötterna. Nationella parlament fråntas befogenheten att stifta lagar. Som kompensation har de fått rätten att avge yttranden. 
Crowley (UEN ),
   . – Herr talman! Jag vill också tacka föredragandena för att ha åtagit sig den mycket svåra uppgiften att försöka finna några områden där det råder samförstånd om fördraget inom parlamentet, denna mycket spretiga och upphöjda institution.
Emellertid har debatten nu gått vidare i ett avseende, därför att nu är det dags för medlemsstaterna och debatten om ratificeringen av fördraget i medlemsstaterna att ta över. Det är upp till medborgarna att avgöra vilken nivå debatten och diskussionen får och vilken den slutliga domen över det konstitutionella fördraget blir. Ofta när vi talar om dessa frågor är det så att några av oss, trots att vi gör vårt bästa, vill föra in nya saker i det man redan beslutat om. Därför angriper vi nästa argument i stället för att ägna oss åt den aktuella debattfrågan. Dessutom är det som att åka tillbaka till framtiden när man lyssnar till delar av debatten. Samma invändningar som framfördes till de första fördragen på 1950-talet, och till det andra och därpå följande fördragen på 1970- och 1980-talen, återkommer nu. Man säger att detta är domedagsprofeten som kommer till oss för att ta ifrån oss vår makt.
Låt oss vara realistiska när vi talar om vad fördraget innehåller och vad som är bra och dåligt med det. Som en grund för en grundlag om vad EU skall bli i framtiden är det ett mycket bra dokument. En tillräcklig respekt och förtroende för medlemsstaterna och deras roll garanteras, särskilt med avseende på de små medlemsstaterna. I principen om kompetensfördelning fastställs tydligt vem som har befogenhet att göra vad och var gränslinjerna går. När de som motsätter sig det här fördraget, och som har motsatt sig andra fördrag, säger att det får företräde framför nationell lag, så är det något man redan beslutat om. På 1960-talet förverkligades den europeiska lagens företräde framför nationell lag i EG-domstolen. Men fördraget definierar detta tydligt och begränsar det till att endast gälla EU-lagstiftning. EU:s institutioner och lagstiftare har fått befogenheten av medlemsstaterna att stifta den lagen.
Jag ber er om en verklig och ärlig debatt utan de lögner och den skrämselpropaganda som vi har sett en del av. En del har rätt i att motsätta sig fördraget på grund av politiska åsikter, ideologi eller genuina farhågor om vad det kan innebära för en medlemsstat. Men jag ber er att se till att det blir en debatt grundad på fakta, sanning och den skrivna texten, inte på missuppfattningar.
Allister (NI ).
   – Herr talman! Även om parlamentet i en självgratulerande eufori kommer att anta konstitutionen är det tack och lov medlemsstaterna som har sista ordet. Det är deras röster som verkligen räknas.
Vad jag föraktar mest är den falska förespeglingen, som framför allt gör sig gällande i Förenade kungariket, om att konstitutionen bara är en upprensningsövning som gjorts nödvändig av utvidgningen och att den kommer att avgöra EU:s konstitutionella form i generationer. Det är bevisligen fel. De som sprider den lögnen avslöjas bäst av konstitutionens egna mest brinnande och ärliga förespråkare.
I utskottet för konstitutionella frågor har jag på nära håll observerat de inbitna EU-vännernas strategier och smidande av planer. De gör ingen hemlighet av att konstitutionen inte är ett mål i sig utan en deletapp i ett pågående arbete. De gör inget för att dölja sin ambition att stärka den, som de säger, vid första bästa tillfälle, och då naturligtvis utan det besvärliga hindret med förnyade nationella konsultationer. Deras oförklädda iver avslöjar lögnen från de som försöker lura i väljarna att det här bara är en enkel upprensningsövning, vilket det inte är.
Valet för nationalstaterna står mellan ett EU av samarbetande suveräna nationalstater och ett EU som i sig är en superstat. Trots alla förnekanden utgör konstitutionen en ram för överstatlighet. I den förklaras dess överhöghet över nationella författningar; nationell lags underordning kungörs; en egen ordförande och utrikesminister utnämns. Nationella parlament förpassas till att bara bli rådgivande bollplank; verklig demokrati byts bort mot den pseudodemokrati som råder här i kammaren; nationalstatens sista försvar elimineras genom att det nationella vetot i allt större utsträckning ersätts av en radikalt utökad användning av omröstning med kvalificerad majoritet, och man lämnar fritt fram för vidare integration genom att tillåta att regeringscheferna gör ändringar i stället för folket. Var och en som är stolt över sin egen nation och som inte vill se den drunkna i ett gräsligt gytter kommer att förkasta denna pråliga konstitution.
Brok (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Det vi har fått är ett konstitutionellt fördrag som bygger på det arbete som utfördes av ett konvent som till stor del bestod av parlamentsledamöter, och med tanke på att det var de som gjorde detta genombrott möjligt ligger Europas utveckling inte längre i diplomaters händer. Nittio procent av utkastet som utarbetades av konventet gick sedan igenom regeringskonferensen, och jag tror att det var denna metod, som involverade Europas folk genom deras valda företrädare, som var avgörande när det gäller de framsteg som gjordes.
Det är inte allt i denna konstitution som är perfekt, men jag tror att det avgörande är att den är bättre än det vi har för närvarande. Detta konstitutionella fördrag förstärker medborgarnas rättigheter. Stadgan om de grundläggande rättigheterna kommer att ge dem rättigheter och garantier. Det stärker medborgares rättigheter eftersom valet av kommissionsordförande i framtiden kommer att vara direkt beroende av Europaparlamentets röster. Allmänhetens rättigheter stärks både genom folkomröstningen och genom Europaparlamentets utvidgade rättigheter. Denna konstitution har blivit öppnare eftersom den gör maktfördelning och ansvar tydligare. Därigenom blir förfaranden mer lättöverskådliga eftersom rådet, åtminstone vid beslut om lagstiftning, måste hålla offentliga möten.
Utvidgningen av majoritetsbeslut kanske inte är tillräcklig, men det är något väsentligt och gör Europeiska unionen mer effektiv. Det är något som är tydligt på andra områden, som till exempel när det gäller avskaffandet av pelarstrukturen och införandet av en enda juridisk person, och särskilt när det gäller de väsentliga förbättringar som gjorts på områdena för utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik.
Vårt Europa är grundat på värden. Stadgan om de grundläggande rättigheterna, som jag anser i hög grad utgår från den kristna uppfattningen av vad som menas med mänsklighet, är ett av dess underverk – i alla fall enligt min uppfattning. Då den har utarbetats av ett tidigare konvent är det storartade med den nu att så många människor kan ha en sådan gemensam värdegrund som ledning och att de som stiftar våra lagar i framtiden måste se till att dessa värden följs. Detta är rättsligt bindande snarare än en fråga om en ledande princip.
Vi vill att vårt Europa skall vara en gemenskap, och det är vad konventet ville. När vi nu går framåt för att få konstitutionen att fungera måste vi prioritera det som konventet ville hålla fast vid, utan att genomförandet ändras av ett teknokratiskt tillvägagångssätt.
Vi har redan nu en diplomattjänst som skall tillämpas, och vi hör hela tiden om försök som redan gjorts i utrikesministeriernas korridorer att bestrida kommissionens makt – och följaktligen också den som tillkommer Europeiska gemenskapen med sitt parlament – som ett medel för att etablera en ny mellanstatlig myndighet.
Även det sätt på vilket den representeras utomlands visar också att Europeiska unionen är en gemenskap, och detta framgår av dess yttre förbindelser, inom utveckling och många andra aktivitetsområden. Detta får inte ändras genom att dessa fördelas på ett teknokratiskt sätt i en diplomattjänst. Här har vi kämpat för att säkerställa betydande rättigheter för kommissionen, utan vars godkännande inget händer. Jag vill påpeka för den och för rådet att vi kommer hålla detta under noggrann uppsikt.
Sättet som Europas makt och ansvar är fördelat på tydliggör att denna makt och detta ansvar tilldelats av medlemsstaterna, och det är av denna anledning allt prat om en superstat är fullständigt nonsens.
Faktum är att medlemsstaterna även i fortsättningen kommer att vara suveräna, och alla befogenheter som inte uttryckligen definieras som europeiska kommer att stanna kvar hos dem. I detta avseende överträffar denna konstitution allt annat vi har haft, och eftersom motståndarna till en superstat hävdar att Nicefördraget är värre är det de som verkligen borde vara för konstitutionen. Det är sanningen i det hela, och därför vill jag be James Hugh Allister och Philippe de Villier att med öppna ögon se hur saker och ting är och inte säga saker till sina väljare och allmänheten som inte stämmer.
Detta Europa försöker samla suveränitet där vi som individuella stater är för svaga för att göra det på egen hand. Detta innebär att vi inte vill ta bort suveräniteten, tvärtom, vi vill återvinna den för våra medborgares räkning där vi annars inte kan agera.
Nu när tsunamin har drabbat oss ser vi att nationalstaterna inte längre kan hjälpa till på egen hand, då det är mer än de klarar av. Därför måste våra folk få ytterligare styrka genom att vi samarbetar för att kunna överleva i denna globaliserade världsordning. Det är trots allt hela poängen med detta europeiska projekt, som hade som traditionellt syfte att förhindra krig i Europa – ett syfte som vi inte får glömma bort. Samtidigt måste medborgarna, staterna och folken hålla fast vid sina egna identiteter. Som tysk vill jag också i framtiden kunna bli arg när vi förlorar i fotboll mot Nederländerna. Vi vill hålla fast vid vår identitet. Vårt välstånd har sitt ursprung i mångfalden. Det innebär dock inte att vi inte agerar gemensamt i situationer där vår styrka är beroende av att vi samarbetar.
Vi bör se till att konstitutionen ratificeras med framgång. Inhemsk dagspolitik får inte tillåtas att vara avgörande för hur medlemsstaterna och deras partier hanterar ratificeringsförfarandet. Det som däremot är avgörande är det historiska ögonblick då ratificeringen kommer att gå framåt, och då det blir uppenbart var statsmännen finns i medlemsstaterna.
Hänsch (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag gratulerar Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo till deras enastående betänkande. Den här konstitutionen är verkligen vårt skötebarn, och även om den har några skavanker är det ingen tvekan om att vi har engagerat oss i den. Vi vill att den skall växa och frodas.
Låt mig för det andra säga att den största utmaningen för Europeiska unionen inte är Turkiets medlemskap om tjugo år, utan ratificeringen av den europeiska konstitutionen om två år. Det är den som historien kommer att döma oss för och – låt mig säga det – inte bara politikerna utan också Europas folk. Jag sätter min tillit till människornas och deras parlaments intelligens. Om två år kommer konstitutionen att vara införd. För vad kommer att hända om den inte är det?
De som tror att det status quo som nu råder under Nicefördraget då kommer att fortsätta i Europa bedrar sig. Europa kommer inte heller att delas upp i ett Kärneuropa och ett Europa i periferin. Utan en konstitution kommer Europeiska unionen tvärtom att degraderas till ett Lapptäckseuropa, som gör allmänheten förvirrad och förstör EU:s trovärdighet i världens ögon. Det skulle genomkorsas av axlar och allianser inom ramen för påstådda strategiska partnerskap. Om konstitutionen faller kommer vi att komma tillbaka till ett komplotternas och motkomplotternas Europa, det gamla Europa, och det är just det vi inte vill ha.
Konstitutionen sätter stopp för tolv år av ryckvisa reformer, som har fört oss från Maastricht till Nice via Amsterdam och från 12 till 15, och sedan till 25 medlemsstater. Nu kan Europa äntligen på nytt ägna hela sin uppmärksamhet åt 2000-talets politiska utmaningar, som är enorma. Vi har dock en ny utgångspunkt för detta arbete. De 25 olika folk, som alla vill behålla sina identiteter – och som kommer att göra det – som i århundraden har rånat och mördat varandra, krigat mot varandra och ödelagt varandra, förenar nu oupplösligen sina politiska öden. Någonting sådant har aldrig tidigare skett i Europas eller världens historia. Det är därför som vår kamp för den här konstitutionen är så viktig.
Låt mig, för det fjärde, säga att Europas enande under femtio år var en introvert affär, som innebar att man inriktade sig på att få in och integrera nya medlemsstater. Från och med nu måste vi blicka utåt. EU är ingen stormakt, men det har en stormakts ansvar, och detta ansvar måste vi kunna leva upp till. Européerna kommer att ställas inför enorma utmaningar under 2000-talet: globaliseringen av handeln och de finansiella strömmarna, den internationella terrorismen, klimatförändringarna och de katastrofer som de medför, samt migrationsströmmarna. En ny världsordning håller på att upprättas – inte om tio år, utan nu!
Ekonomiskt sett är EU fortfarande en spelare av världsklass. Politiskt sett spelar vi i gärdsgårdsligan. Om vi européer inte tar itu med dessa utmaningar nu kommer vi att lämna den världshistoriska scenen – först politiskt och sedan – oundvikligen – ekonomiskt. Detta är inte det Europa vi skall överlämna till våra barn. Europas svar på globaliseringen är dess folks enhet. Det är vårt svar på 2000-talets utmaningar.
Låt mig avsluta med att säga att konstitutionen ger oss två ledstjärnor för hur Europeiska unionen skall agera i framtiden. I stadgan om de grundläggande rättigheterna slår konstitutionen fast att EU inte bara finns till för att trygga fria marknader, utan också för att medborgarna skall komma i åtnjutande av de friheter som de har rätt till. Enligt artikel 3 i konstitutionen skall EU arbeta för fred, säkerhet och hållbar utveckling på jorden, vilket bekräftar att unionen har ett ansvar för vår planet och inte bara finns till för sin egen skull. Frihet åt mänskligheten och ansvar för världen – härur växer det nya Europas identitet fram. 
Leinen (PSE ),
   – Herr talman! Den amerikanske skribenten Jeremy Rifkin skrev nyligen en bok om Europeiska unionen som han kallade ”Den europeiska drömmen”. Jag är tacksam för att talmannen har sett till att Jeremy Rifkin kunde vara med oss här i eftermiddag och för att vi fick tillfälle att diskutera Europas och det europeiska idealets framtid med honom. Den här boken är en bländande analys av vad vi har åstadkommit och skapat under femtio års europeiskt enande, någonting helt unikt, som inte står att finna någon annanstans i världen: direkta val i 25 länder till ett enda parlament, en domstol med befogenhet att döma över alla medborgare och alla stater, en gemensam valuta i tolv länder, som gör att vi kan försvara vår ekonomiska suveränitet i tider av globalisering, och nu en europeisk konstitution som ligger framför oss på bordet.
Detta är någonting som européerna bör vara stolta över. De bör verkligen vara mycket stolta över det som har uppnåtts. Det är emellertid bara alltför uppenbart att en så euforisk analys härrör ur observationer av Europa utifrån, för Europeiska unionen väcker förvåning och beundran i hela världen: i Afrika – efter att ha hört president Thabo Mbekis tal till parlamentet vet vi vilka förväntningar man har på Europa, i Asien, där Europa ger extra bistånd för att hjälpa till med den aktuella katastrofen och även i Amerika, både i Nord- och Sydamerika. Ibland önskar jag att det fanns mindre småaktighet, rädsla och skepticism i Europeiska unionen. I stället för att vara rädda för projektet att ena Europa borde vi stolt hålla huvudena högt.
Vi är en modell, en modell som tryggas av den europeiska konstitutionen. En del av Europas drömmar har redan förverkligats. Vi har fortfarande arbete att utföra i fråga om de övriga. Som redan har sagts var grundarnas stora dröm att freden äntligen skulle kunna återställas på kontinenten, efter tusen år av krig, och EU är världens största fredsprojekt. Många folk har längtat efter frihet och demokrati. Låt mig säga det en gång till: EU är det största fredsprojekt som någonsin har funnits på den här kontinenten. Många i vår omgivning tycker att EU är mycket lockande och vill gå med. Vissa drömmar har dock inte blivit verklighet i tider som dessa, när brottslighet, terrorism och globaliseringens utmaningar naggar den europeiska sociala modellen i kanten. Jag tror att vi lättare kommer att kunna förverkliga drömmen om välstånd och trygghet med den här konstitutionen än utan den. 
Det är sådana stora frågor som måste förklaras för människor överallt under de kommande arton månaderna när ratificeringen diskuteras i de tjugofem länderna. Européernas stora dröm, de långsiktiga målen för det här europeiska projektet och de värden det bygger på: detta är vad vi måste föra ut, och vi får inte förlora oss i bagateller eller detaljer. En ledamot av mitt utskott sade en gång att vi nu inte får räkna de enskilda träden, de 448 artiklarna, och plocka ut en. I stället måste vi se till hela skogen, till projektet som helhet. Då kan vi komma fram till slutsatsen att detta är ett stort steg framåt, från staternas till medborgarnas union, från ett diplomatiskt till ett demokratiskt Europa. Ingenting är hugget i sten, och det kommer självfallet att komma fler faser i Europas enande. Det är detta som vi bör säga till alla dem som ännu inte är nöjda.
Jag vill tacka Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo för ett riktigt bra betänkande som kommer att förbereda parlamentet för dialogen med våra partner i de nationella parlamenten och medborgarna i tjugofem länder. Det gläder mig att den europeiska konstitutionen har det här parlamentet att tacka för mycket, från Altiero Spinellis ”Krokodilklubb” till den tvärpolitiska gruppen för en europeisk konstitution under denna och den föregående mandatperioden, där många ledamöter var pådrivande i denna fråga. Vi är belåtna och gläder oss över att det här förslaget nu ligger på bordet.
Nu måste vi göra allt som står i vår makt för att se till att detta förslag blir verklighet och inte bara existerar på papperet. Detta är det tredje försöket att få till stånd en europeisk konstitution, och det måste lyckas. Om vi får en stor majoritet för konstitutionen i morgon kommer alla att gå ut och slåss för den. Europas vänner får inte låta detta historiska tillfälle glida sig ur händerna. Vi får inte lämna fältet öppet för motståndarna, som kommer att leda sina länder och folk mot isolering och in i en politisk återvändsgränd. 
Martínez Martínez (PSE ),
   – Herr talman! Parlamentets utvecklingsutskott gav sitt fulla stöd till konstitutionstexten, i förvissningen att den innebär historiska framsteg genom att slå fast att solidaritet med dem som mest behöver den, utvecklingssamarbete och en ansvarsfull humanitär hjälp, var än den behövs, är vad som skall känneteckna Europeiska unionen.
I utvecklingsutskottets yttrande efterlyser vi en mobilisering så att konstitutionen kan ratificeras och träda i kraft så snart som möjligt, och att denna mobilisering skall omfatta de institutioner, icke-statliga organisationer och individer i Europa som har gjort solidaritet mellan norr och söder till en grundläggande strävan inom ramen för vår politiska kamp och vårt sociala engagemang.
Låt oss därför komma ihåg att konstitutionen gör dessa värden – solidaritet, samarbete och humanitärt ansvarstagande – till kännetecken för Europeiska unionen och att de därmed måste genomsyra all politik och styra allt gemenskapen gör. 
Konstitutionen innebär också att Europeiska unionen i framtiden kommer att ha den ställning som juridisk person som vi har saknat. Det kommer att göra det möjligt för oss att agera som en union på den internationella scenen och särskilt i Förenta nationerna.
På så sätt kommer vi att göra betydande framsteg i fråga om representativitet, ansvar, effektivitet och potential, vilket är särskilt viktigt med tanke på Europeiska unionens närvaro och arbete i utvecklingsländerna och i fråga om utvecklingssamarbetet. Låt oss inte glömma bort att utrotandet av fattigdomen i världen är ett av Europeiska unionens uttryckliga konstitutionella mål. 
Vi skall sluta med att – även om detta är särskilt viktigt mot bakgrund av de nuvarande omständigheterna i Sydostasien – betona att konstitutionen lägger grunden för inrättandet av en europeisk frivilligkår för humanitära insatser och därigenom visar hur rätt den ligger i tiden och vilken förebyggande kapacitet den har. 

Chatzimarkakis (ALDE ),
   – Herr talman! När det gäller handelspolitiken ger den här konstitutionen Europaparlamentet en mycket starkare ställning. Tidigare, när Europaparlamentets demokratiska kontroll inte omfattade handelspolitiken, blev resultatet ett konstant kritiserande. Parlamentet behövde inte ens rådfrågas när den autonoma handelslagstiftningen antogs. I framtiden måste erforderliga åtgärder fastställas i EU-akter och ramlagstiftning, så i princip kommer parlamentet att delta som en jämlike. Det bör vi vara mycket nöjda med.
Det är dock fortfarande en källa till oro att det ännu inte har varit möjligt att göra beslutsfattande genom omröstning med kvalificerad majoritet till norm i rådet. I fråga om det gick konventet längre än regeringskonferensen. Icke desto mindre är den här konstitutionen mer konsekvent i de handelspolitiska frågor som vi har dryftat inom WTO ända sedan Uruguayrundan. Den här konstitutionen ger Europeiska unionen en bättre rättslig grund att stå på i förhandlingarna. 
Pomés Ruiz (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det här är en lyckodag för dem av oss som arbetar för att se till att unionens ekonomiska resurser spenderas på ett bra sätt: alla utgifter kommer att underkastas större demokratisk kontroll av parlamentet och rådet, och medelsanvändningen kommer att bli mer effektiv eftersom styrbarheten ökar. Vi ersätter veton med demokrati. Det betyder att vi kommer att kunna använda våra pengar bättre, och om vi spenderar de medel som medborgarna ger oss på ett bättre sätt får vi större möjligheter att be om större resurser för att kunna genomföra de åtgärder som medborgarna kräver av Europeiska unionen.
Därför är det en stor dag i dag, en dag när vi är glada att säga ja, vid en tidpunkt då vi efter femtio år förverkligar det europeiska projektet genom denna konstitution.
Även om den här konstitutionen, som vår gruppordförande Hans-Gert Poettering så riktigt sade, har vissa brister är den också ett stort steg framåt. Vi har varit blygsamma i fråga om våra kristna rötter och när det gäller att erkänna det uppenbara. Vi firade nyss jul. Parlamentet kommer att ha ett uppehåll över påsk, och den viktigaste byggnaden här i Strasbourg är inte en byggnad som den här utan ett medeltida byggnadsverk, en katedral.
Vi kanske delvis har varit offer för intolerant sekularism, men jul, påsk och katedralen i Strasbourg kommer fortfarande att finnas, och vi har lyckats förbättra många saker.
Därför måste vi säga ja, för vi tror på Europa, och vi är medvetna om att detta europeiska projekt kommer att lösa medborgarnas vardagliga problem. Det skall vi göra på bästa sätt: genom att använda pengarna bättre, kontrollera medelsanvändningen bättre och bedriva en mer demokratisk och effektiv politik.
Vår grupp och jag personligen säger ja till konstitutionen. 
Andersson (PSE ),
   . – Herr talman! I utskottet för sysselsättning och sociala frågor var vi en stor majoritet som röstade för förslaget till ny konstitution. Vi gjorde det inte för att vi tyckte att förslaget till alla delar är perfekt, vi skulle önska fler beslut med kvalificerad majoritet på det sociala området. Själv skulle jag önska att det funnits möjligheter till gränsöverskridande fackliga rättigheter. Vi gjorde det därför att detta förslag på det sociala området är bättre än nuvarande förslag. Vi får inte göra det bästa till det godas fiende när vi bedömer förslaget till ny konstitution.
Låt mig ta några exempel på förbättringar. För det första målsättningen om full sysselsättning. Det är första gången vi har denna målsättning i något fördrag i den nya konstitutionen. För det andra den sociala klausulen i det tredje avsnittet, som förpliktigar unionen att tillgodose de sociala målen på alla kompetensområden. För det tredje de grundläggande rättigheterna i stadgan för medborgerliga rättigheter, där också de fackliga rättigheterna finns med. För det fjärde förstärks arbetsmarknadens parters roll genom att den sociala dialogen och de sociala trepartsmötets betydelse erkänns. För det femte betonas balansen mellan sysselsättningspolitiken och den makroekonomiska politiken. För det sjätte den rättsliga grunden för tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. För det sjunde möjligheten till initiativ från medborgarna i Europa.
Förslaget till den nya konstitutionen gör EU öppnare, mer effektivt och mer demokratiskt. För oss som värnar den sociala modellen är det ganska lätt att tillstyrka förslaget till ny konstitution eftersom det sker en lång rad förbättringar som kommer att göra möjligheterna till att utveckla den sociala modellen betydligt bättre i framtiden. 
Graça Moura (PPE-DE ),
   – Herr talman! Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har antagit en ståndpunkt om konstitutionen, och jag skall framhålla några viktiga punkter i den: vi välkomnar det faktum att förverkligandet av de tre pelarna för hållbar utveckling tillhör unionens mål och att man har tagit med miljöintegration och ett ordentligt skydd för mänskliga varelser.
Det är synd att den tredje delen som handlar om unionens politik och funktionssätt inte går ihop med principen om hållbar utveckling, bland annat när det gäller omfattningen av jordbruks-, sammanhållnings-, transport- och handelspolitiken. Vissa miljömässiga åtgärder – till exempel de som har med skatter, stadsplanering, kvantitativ vattenadministration och markanvändning att göra – skulle kunna beslutas inom ramen för det vanliga lagstiftningsförfarandet, men i stället antas de fortfarande av rådet med enhällighet.
Vi välkomnar att man antar åtgärder som syftar till att uppnå höga standarder för kvalitet och säkerhet när det gäller mediciner och medicinska anordningar. Åtgärder som har med övervakning och förvarningssystem i kampen mot allvarliga gränsöverskridande hälsorisker att göra är också ett steg i rätt riktning. Sådana åtgärder hör till de områden där EU har delade befogenheter och omfattas därför av det vanliga lagstiftningsförfarandet.
Vi välkomnar att det läggs in ett kapitel om unionens demokratiska liv samt principen som säger att dessa ståndpunkter måste antas på ett så öppet sätt som möjligt och på det sätt som ligger medborgarna närmast. Vidare vill vi betona hur viktigt det är att gemenskapens institutioner tar sitt ansvar gentemot allmänheten och att allmänheten får tillgång till domstolarna och andra relevanta organisationer, inte minst på miljöområdet.
Herr talman! Personligen anser jag att nästa steg är att ta reda på hur allmänheten kommer att uppfatta den nya konstitutionella strukturen, hur denna konstitution – som kom till på initiativ uppifrån – kommer att tas emot och upplevas nedifrån sett, liksom om principen om jämställdhet mellan staterna och gemenskapsmetoden kommer att genomföras strikt i praktiken. Det kan bara historien utvisa. 
Swoboda (PSE ),
   – Herr talman! Trots att Jo Leinen uppmanade oss att se till hela den skog som konstitutionen utgör, och inte bara till enskilda träd, måste jag som talesman för industriutskottet kort uppmärksamma de industripolitiska träden. Jag skulle kanske önska att en del av dem växte bättre än vad konstitutionen ger utrymme för. Några viktiga framsteg har dock gjorts.
Det exempel som jag vill ta är rymdpolitiken, som EU nu har utvidgade befogenheter för. Det kanske inte låter varken särskilt vardagligt eller övertygande, men jag talar inte om att vi skall konkurrera med amerikanerna eller ryssarna eller kineserna eller några andra för att skicka vår man – eller kvinna – till månen eller till Mars. Det jag talar om är i stället att vi skall använda de informationsvägar som rymdpolitiken ger till det som vi skall göra i Europa och i hela världen.
Ta till exempel den stora katastrof som vi nu måste ta itu med: vi behöver bättre information och varningssystem, och Europa har den teknik som krävs för detta. Betänk de vardagliga problem och uppgifter som har med information och navigering att göra, som vår Galileo måste reda ut och låt oss slutligen tänka på säkerhetspolitiken. Vi kan inte sätta in våra trupper utan att den information som de behöver fås från rymden. Om vi vill ha en ordentlig militär säkerhetspolitik i hela världen behöver vi också en ordentlig rymdpolitik, med betoningen på civil och fredlig användning, och det ger konstitutionen nya möjligheter till. Av det skälet stöder också industriutskottet den europeiska konstitutionen helt och fullt. 
Iturgaiz Angulo (PPE-DE ),
   –  Herr talman! Det säger sig självt att jag måste börja med att gratulera föredragandena till deras utmärkta betänkande.
Jag har haft äran att vara föredragande för yttrandet om det här betänkandet i utskottet för regional utveckling, och jag vill säga att debatten om den här frågan har varit mycket positiv och intensiv, för vi måste också komma ihåg den viktiga roll som de regionala och lokala förvaltningarna spelar för den europeiska integrationen. Det är också viktigt att komma ihåg att den europeiska konstitutionen erkänner att lokal och regional självstyrelse är en integrerad del av medlemsstaternas nationella identitet. Det betyder att den europeiska konstitutionen bland annat garanterar att de nuvarande gränserna för de stater som ingår i Europeiska unionen är okränkbara.
I dag vill jag dock, på tal om konstitutionen och regionerna, också påtala det faktum att den speciella nationalistiska regeringen i en europeisk region, en spansk region, den självstyrande regionen Baskien, vill genomföra en splittrande, separatistisk och självständighetsinriktad plan, Ibarretxeplanen, som är en direkt attack mot den spanska konstitutionen och den europeiska konstitutionen. Juan José Ibarretxe och hans regering, som kallar sig demokrater, har nämligen ingått en pakt med mördarna i ETA och Batasuna för att få till stånd denna plan. De har ingått en pakt med en organisation som står på Europeiska unionens lista över terroristgrupper, Batasuna, och det Baskiska nationalistpartiet har ingått en pakt och en allians med kriminella, med mördare: kort sagt med Europas fiender.
I det här läget är jag övertygad om att den här konstitutionen också kommer att sätta stopp för splittrande, separatistiska och självständighetsinriktade förslag som Ibarretxeplanen, och jag är säker på att den nya konstitutionen kommer att bli ett oöverstigligt hinder för denna Ibarretxeplan och för alla som vill stycka upp Europeiska unionen. 
Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ),
   – Herr talman, herr kommissionär! Ända sedan den gemensamma jordbrukspolitiken kom till för nästan ett halvt sekel sedan har Europaparlamentet inte haft stort mer än en rådgivande roll i lagstiftningsprocessen. Ända tills nu har rådet kunnat fatta beslut utan att bry sig om parlamentet, och mer än halva Europeiska unionens budget står utanför demokratisk kontroll.
Detta är någonting som Europaparlamentet, och särskilt jordbruksutskottet, aldrig har accepterat. Vi har hittat inofficiella sätt att fördröja slutliga omröstningar på för att tvinga rådet till ett slags medbeslutande. Vi har också hanterat kriser som BSE på ett rakryggat sätt, vilket innebär att vi i viss mån har gjort oss förtjänta av det medbeslutande som vi nu formellt tillerkänns, och som vi välkomnar.
Vi måste dock ha klart för oss att det återstår ett antal punkter att reda ut. Det finns en särskild artikel i vilken rådet förbehåller sig rätten att besluta om kvoter, priser och mängdrestriktioner utan att rådfråga parlamentet alls den här gången.
Således har vi fortfarande mycket att göra i framtiden. Vi måste fortfarande använda våra kreativa talanger för att kunna utöva vårt demokratiska inflytande i dessa frågor och slå fast att jordbrukspolitiken i princip skall vara underkastad ett medbeslutandeförfarande. Om det blir så kommer dock parlamentet att få ett större ansvar, och jag hoppas att kammaren kommer att fortsätta att som hittills ägna jordbruket och landsbygdsområdena den omsorg som de förtjänar.
Hudghton (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Ledamöterna i fiskeriutskottet är väl förtrogna med opinionen i Europas kust- och ö-samhällen. Utskottet stödde nästan enhälligt mitt yttrande om konstitutionen. Det viktigaste stycket i yttrandet, som kommer att läggas fram igen i morgon för omröstning som ändringsförslag 13 på min grupps vägnar, gäller exklusiv befogenhet: ”Med hänsyn till övriga områden där EU har exklusiv behörighet, vilka anges i konstitutionen, anser Europaparlamentet att en inkludering av bevarandet av marinbiologiska resurser utgör en anomali som det inte finns något fog för”. 
Den gemensamma fiskeripolitiken har inte varit någon framgångshistoria för EU. Beslutsfattandet är alltför centraliserat, alltför stelbent och alltför avlägset från de samhällen det påverkar. Att fullständigt förankra den gemensamma fiskeripolitiken i den primära konstitutionella lagen är ett stort steg i fel riktning, ett steg som jag anser utgör ett hinder för det slag av omfattande reformer som de fiskesamhällen som jag känner till kräver. Exklusiv befogenhet leder till att den gemensamma fiskeripolitiken hamnar utanför subsidiaritetsprincipen och förorsakar att de rådgivande regionala nämnderna aldrig kan utvecklas till att bli förvaltningsorgan.
Jag hoppas få ledamöternas stöd för ändringsförslag 13 i morgon och att ni därmed ger fiskesamhällena ert stöd liksom parlamentets fiskeriutskott har gjort. Dessa samhällen anser verkligen att exklusiv befogenhet inte bara är onödigt utan även att det sannerligen är en anomali som det inte finns något fog för. 
Berger (PSE ),
   – Herr talman! Jag vill också gratulera de båda föredragandena varmt, särskilt till det sätt på vilket de har lagt upp betänkandet. Det finns inte så mycket utrymme för förbättringar från oss i utskottet för rättsliga frågor, men det vi har föreslagit har anammats, och det är jag mycket tacksam för.
Vi i utskottet för rättsliga frågor kommer emellertid att behandla de frågor som är särskilt intressanta för oss i ett initiativbetänkande, speciellt reformeringen av rättsliga instrument och lagstiftningsprocessen, subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna samt förnyelsen av rättsväsendet. En annan fråga som jag anser att vi måste ägna oss åt i framtiden är frågan om hur vi kan se till att del I och del III i konstitutionen hänger ihop.
I detta yttrande inriktar sig utskottet för rättsliga frågor naturligtvis på omstruktureringen av unionens handlingsinstrument, som det nu finns en uppsjö av: konventet räknade till 35 olika typer. Jag vill ge dess vice ordförande, Giuliano Amato, en eloge för att han gjorde stordåd som ordförande för förenklingsarbetsgruppen, vilket alla här som satt med i denna arbetsgrupp kan intyga. Alla ledamöterna kan för övrigt vara stolta över vad de bidrog med.
Det har redan sagts att det är mycket med denna europeiska konstitution som är unikt. Jag vill också påstå att en annan sak som är unik är de många förenklingar som den här konstitutionen har möjliggjort och den mängd byråkrati som den har gjort det möjligt att avskaffa. Tänk bara på de grundlagsreformer som håller på att genomföras i Österrike och Tyskland för närvarande. Jag ser också detta som bevis på att EU inte är så byråkratiskt som man alltid påstår. Tvärtom är unionen i hög grad en institution som kan reformera sig själv och som har visat sig ha större förmåga till detta än inte så få nationalstater.
Våra lagstiftningsinstrument kommer att vara enkla och lätta att skilja från administrativa instrument i framtiden – och när konstitutionen har trätt i kraft kommer mycket annat i vår vardag att bli så mycket enklare. Jag anser också att dessa förändringar spelar en mycket viktig roll när det gäller att göra EU mer demokratiskt och föra unionen närmare människorna, trots att de är mindre spektakulära än en del av det som händer i institutionerna. 
Zappalà (PPE-DE ),
   – Herr talman! Jag gratulerar de ledamöter som har ställt samman detta viktiga betänkande. Det var ett nöje för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, ett sant nöje, att bifalla den reviderade texten till det konstitutionella fördraget, eftersom åtskilliga frågor som har med området med frihet, säkerhet och rättvisa att göra äntligen kommer att hanteras på ett nytt sätt som stämmer med vad människor kräver: när vi talar om frihet talar vi givetvis om det viktigaste i allas våra liv.
Det återstår emellertid några frågor – som jag skall framhålla – som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter har diskuterat men som gjorde oss lite förbryllade, dock utan att minska vår glädje och därmed vår önskan att se det här betänkandet antas enhälligt av parlamentet.
Som jag sade var det några punkter som förbryllade oss: klausulen som säger att det är medlemsstaterna som ensamma skall fastställa hur många tredjelandsmedborgare som skall släppas in på deras territorier, vilken gör det omöjligt att skapa en riktig EU-politik för att administrera det lagliga tillträdet till unionen, lämpligheten i att lägga in ”nödbromsklausulen” för rättsligt samarbete i brottsfrågor, lämpligheten i att vissa medlemsstater åtnjuter speciella förmåner i fråga om avvikelser från konstitutionen, Europaparlamentets begränsade roll i fråga om rättsligt samarbete i civilrättsliga, närmare bestämt familjerättsliga, frågor, och det faktum att bestämmelserna om den frysning av medel, finansiella tillgångar och ekonomiska vinster som fordras för att nå målen för området med frihet, säkerhet och rättvisa, tvärtemot vad konventet föreslog, har begränsats till att gälla arbetet med att förebygga och bekämpa terrorism, och därmed inte omfattar arbetet med att förebygga och bekämpa organiserad brottslighet och människohandel.
Icke desto mindre gladde det utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter mycket att kunna utfärda ett positivt yttrande, och därför uppmanar jag på utskottets vägnar alla ledamöter att anta det konstitutionella fördraget i morgon. 
Kirkhope (PPE-DE ).
   – Herr talman! I Laekenförklaringen uppmanades med rätta EU-institutionerna att utvecklas på så sätt att de fördes närmare medborgarna. När ratificeringen av konstitutionen nu tar fart kan man konstatera att den ambitionen uppenbarligen inte har förverkligats.
Som medlem av konventet lade jag ned stor möda på att försöka övertyga mina kolleger om att det framväxande utkastet var principiellt fel för EU och fel för medborgarna i EU. Jag hävdade hela tiden att EU inte behövde en konstitution utan ett förenklande fördrag. Det skulle ha räckt för att modernisera institutionerna och arbetssättet i unionen. Jag lämnade till och med in ett utkast till ett möjligt alternativ. Premiärminister Tony Blair höll med mig då, nu anammar han konstitutionen som den står skriven.
Det finns inget EU-fientligt i att motsätta sig konstitutionen. Emellertid anser brittiska konservativa och andra kolleger i PPE-DE-gruppen att konstitutionen leder till ökad centralisering av befogenheter, att institutionerna blir mer avlägsna och att nationalstaternas makt minskas.
EU har förlorat ett historiskt tillfälle att modernisera sitt arbetssätt för att bemöta behoven i en utvidgad union med större mångfald. Med hjälp av ett förenklat fördrag hade man kunnat ta sig an de verkliga problemen: relativ ekonomisk tillbakagång, bedrägeri och slöseri och ökat deltagande från nationella parlament i beslutsfattandet.
Vid en tid då européernas generositet mot tsunamikatastrofens offer är uppenbar för alla är det oförklarligt varför parlamentet ägnar en avsevärd summa pengar till ett program med evenemang och mottagningar för att visa stöd för EU-konstitutionen. Dessa medel hade kunnat användas bättre som bidrag till att lindra katastrofens följder.
Konstitutionen har en så långtgående betydelse att om den förkastas i en eller flera medlemsstater i de kommande folkomröstningarna kommer det att göra den ogiltig. Men i stället för att vara helt negativa bör vi se det resultatet – om det skulle hända – som en ny möjlighet för oss att skapa en modern union som respekterar och hyllar sin mångfald, som är ansvarig inför folket och har fått det ansvaret av folket, snarare än en union som kräver alltför mycket anpassning. 
Kósáné Kovács (PSE ).
   – Vi upplever ett mycket speciellt skede i det enade Europas historia. Även om det är mycket svårt att dela upp det närmaste förflutna i stadier har vi varit med om, satt i gång och blivit delaktiga i händelser som gör att vi klart kan dra slutsatsen och förkunna att vi nu har gått in i en ny fas. Det enade Europa består i dag av 25 medlemsstater, och vi vet att expansionen fortfarande pågår. Det enade Europas nya ansikte får skarpare och skarpare drag, och för att vi skall kunna bibehålla och vårda dessa har vi nu fått en ny konstitution, den som presenteras för oss i dag. 
Konstitutionen bevisar att det enade Europa också kommer att kunna uppfylla de rättsliga krav som expansionen ställer. Den här konstitutionen ger oss större möjligheter att se till att Europa blir medborgarnas Europa. Den roll som parlamentet, med sina direktvalda ledamöter, spelar har vuxit, och vi anser att de beslut som Europaparlamentet och de nationella parlamenten fattar bör och kommer att bygga på varandra. På så sätt kan det regelverk som har med hela gemenskapen att göra utvecklas på lång sikt, särskilt på det sociala området.
Ungern ratificerade konstitutionen redan i slutet av förra året. Det dokument som står på föredragningslistan i dag är dock mycket viktigt också för oss. Det har funnits en oro för att information skulle ha undanhållits på ett suspekt sätt. Jag är fast övertygad om att vi inte undanhåller information och inte har några hemligheter. Vi har inget att dölja. Det verkar som om vi måste tvinga på de europeiska politiska systemen och de europeiska medborgarna information. Det krävs vissa kunskaper för att vara europeisk medborgare och för att vara demokratisk. I den så kallade Lissabonprocessen måste vi känna till reglerna i konstitutionen, de sociala reglerna, liksom att regler kräver fler och fler garantier för att vi skall kunna bygga ett socialt Europa, öka solidariteten och trygga en social tolerans.
Konstitutionen är vår grundläggande lag, men som många redan har sagt är den inte ett slutligt dokument som är givet en gång för alla. Låt mig nämna två områden som visar på våra framtida utmaningar. För det första utmaningen med ett mångkulturellt Europa. Med det menar jag inte frågan om islam, utan utmaningen att vårt Europa är religiöst och sekulärt. För det andra minoritetsfrågorna. Under ratificeringsdebatten krävde det ungerska parlamentet att minoriteternas rättigheter skall stärkas i gemenskapslagstiftningen. Jag tror att vårt gemensamma europeiska medborgarskap är nyckeln för att få bukt med diskriminering och osäkerhet om nationella identiteter. Låt oss utnyttja de möjligheter som det europeiska medborgarskapet ger! 
Geremek (ALDE ).
   – Herr talman! Den här sammanträdesperioden i Europaparlamentet är historisk. Ett resolutionsförslag om fördraget om upprättande av en konstitution för Europa har lagts fram, och det här parlamentet, som är Europas största demokratiska institution, kommer att sända ut ett viktigt budskap till Europas nationer och medborgare genom att anta det. Författarna till resolutionen stöder det konstitutionella fördraget och att det ratificeras. Att denna resolution antas kommer att ge alla dem som anser att Europa behöver en konstitution ett tillfälle att inte bara få information om fördraget, utan också att övertyga Europas medborgare om att den bör antas. Dessutom tror jag att den kommer att fungera som en uppmaning till Europeiska kommissionen att hjälpa till att övertyga de europeiska medborgarna om fördragets förtjänster.
Det konstitutionella fördraget har fått utstå mycket kritik i mitt land, och det uppfyllde inte alla de förväntningar som man hade på det. Jag tvivlar inte på att fördraget, i sin nuvarande utformning, gör det möjligt att stärka Europeiska unionen. För det första hävdas det både i fördraget och i den stadga med grundläggande rättigheter som det innehåller otvetydigt att respekt för människans värdighet är grunden för våra gemensamma värderingar, vilket bekräftar hur viktigt vårt judisk-kristna arv är. För det andra stärker fördraget gemenskapens institutioner, nämligen parlamentet, Europeiska kommissionen och EG-domstolen. För det tredje utökar fördraget medborgarnas rättigheter och skapar ett europeiskt offentligt område. För det fjärde stärker fördraget EU genom att posten som EU:s utrikesminister införs, och möjliggör kontinuitet genom att ordförandeskapen kommer att omfatta längre perioder, utan att EU omvandlas till en superstat. För det femte stärker det EU som en gemenskap av stater, nationer och medborgare som grundar sig på gemensamma värden och solidaritet. Detta är det slags EU som vi behöver.
Två nya medlemsstater, Litauen och Ungern, var de första som ratificerade det konstitutionella fördraget. Jag är säker på att mitt land, Polen, där majoriteten av medborgarna är för att det konstitutionella fördraget antas, också kommer att visa sitt entydiga stöd för fördraget i folkomröstningen. Jag anser att detta skall ses som någonting betydelsefullt och på sitt sätt symboliskt. För tjugofem år sedan tog den polska solidaritetsrörelsen bort den första stenen ur Berlinmuren, och våra tyska kolleger bör inte glömma det. För femton år sedan visade rundabordssamtalen i Polen att det går att gå från ett totalitärt system till frihet utan att störa den internationella freden. Detta blev början på enandeprocessen i Europa, och fördraget är en stor möjlighet för detta enade Europa.
Voggenhuber (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det är Europas öde som står på spel. Jag tror mig veta vad det innebär. Min far överlevde slaget om Stalingrad och min mor koncentrationslägren Auschwitz och Dachau. Är inte vi alla på den här kontinenten produkter av en ändlös räcka förövare och offer för ett oupphörligt våld?
Det är därför som jag insisterar på att Europa är ett löfte – ett löfte som ställdes ut för 60 år sedan på randen av den avgrund som Auschwitz var, och i ruinerna av Europa. Löftet var att nationalismen skulle besegras, att demokratin och rätten till frihet skulle vara obegränsade och att Europa skulle enas politiskt. Det vi gör måste bedömas efter denna måttstock.
Den här konstitutionen, som en stor majoritet av De gröna kommer att stödja, är ett stort steg mot att uppfylla detta löfte. Den är inte målet – uppgifterna är inte utförda än. Det är därför som vi kommer att rösta för den, liksom för betänkandet. Konstitutionen lägger grunden till en europeisk demokrati. Den gör unionen till en gemenskap med grundläggande rättigheter. Politiken i den bygger på en gemensam kodex med övergripande värden och mål. För första gången slås det fast att sociala rättigheter är mänskliga rättigheter i traditionell mening. Den förenklar fördragen, gör externa åtgärder underställda internationell lag, gör EU effektivare och öppnare, med större demokratisk legitimitet, och öppnar en möjlighet för medborgarna att delta i beslutsfattandet. Den skapar faktiskt någonting som är ett medborgarnas Europa i motsats till det statskansliernas Europa som en gång fanns.
Det är därför som vi kommer att rösta för den, och det är därför som jag är glad att se att Francis Wurtz är här och kan höra mig säga att jag tycker att hans kritik är obegriplig. I hans ändringsförslag talas det inte om demokrati, trots att den här konstitutionen är oundgänglig om EU skall bli demokratiskt. Varför nämner han inte det? Han hävdar att det inte görs några sociala framsteg, trots att den här konstitutionen, för första gången under de mänskliga rättigheternas tvåhundraåriga historia, erkänner sociala rättigheter och klassificerar dem som mänskliga rättigheter i traditionell mening!
Trots vissa inkonsekvenser har vi för första gången tagit med full sysselsättning och den sociala marknadsekonomin i listan med den här konstitutionens mål och värden. Det är inte sant att vi har kommit överens om att göra EU till en militär makt. Hela processen är mycket oviss. Frågan om våra förbindelser med Nato är inte löst än, och även om ingen säkerligen kan säga på vilket sätt EU kommer att frigöra sig har vi underställt våra åtgärder internationell lag och FN-stadgan, samtidigt som vi – för första gången – gör civila konfliktförebyggande åtgärder till en uppgift som konstitutionen ålägger oss. Ni kan inte göra det så lätt för er.
Jag är orolig för ratificeringsprocessen, men det är inte den som vi måste ta oss igenom. När talmannen för Litauens parlament var här, när våra ungerska kolleger talade, gjordes dessa ratificeringar utan någon informationskampanj från regeringarnas sida och utan någon offentlig debatt. Är det på det sättet som vi vill erövra konstitutionen? Nej, vi skall inte göra på det sättet! Vi har minst nio folkomröstningar framför oss, och jag hoppas att föredragandena, som jag vill gratulera och tacka, tillåter att vi säger att det här betänkandet är helt okritiskt. Det naggar parlamentets trovärdighet i kanten.
Vi är inte regeringskonferensens hovpoeter. Vi är inte här för att lovsjunga en konstitution som inte är fläckfri. Vi har inte skapat en europeisk social ordning. Den europeiska demokratin är inte fullkomlig. Det krävs fortfarande stordåd för att forma ett europeiskt ramverk för fred, och därför skulle jag ha velat att vi inte bara antog den här konstitutionen med en stor majoritet, utan också öppnade möjligheter att fortsätta grundlagsskrivandet. Vi i Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen kommer att ge vårt bidrag genom att dra i gång det första medborgarinitiativet, vilket kommer att kräva ett första tillägg till konstitutionen, så att demokratin, freden och den sociala ordningen i Europa blir fullkomliga.
Kaufmann (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag stöder den här konstitutionen, stick i stäv med den resolution som en majoritet av mitt parti, PDS, har antagit och stick i stäv med majoriteten i min grupp. Jag säger nej till deras nej.
I egenskap av socialist och övertygad EU-anhängare kan jag inte med gott samvete tillbakavisa den första europeiska konstitutionen. Den har tillkommit genom en demokratisk process, och det är i sig en nyhet i Europeiska unionens historia. Jag deltog själv i den som ledamot av konventet.
Låt mig förklara vad det är som har lett mig till denna slutsats. I århundraden har Europas folk lidit av imperialistiska krig och bitter fiendskap. Nu håller vi på att sätta stopp för detta, som vi måste. Konstitutionen bekräftar detta.
Konstitutionen definierar unionen som en värdegemenskap och innefattar en rad värden som sträcker sig från respekt för människans värdighet, som är det högsta goda, till rättvisa och solidaritet. Jag räknar alla dessa värden till mina, och jag vill göra allt som står i min makt för att se till att samtliga verkligen förverkligas i samhället.
Konstitutionen utvidgar medborgarnas rättigheter, den gör EU klart mer demokratiskt, framför allt genom att faktiskt ge nya möjligheter att skapa ett socialt Europa. Konstitutionen befrämjar den europeiska integrationen väsentligt och gör Europeiska unionen som helhet bättre rustad för framtiden. Konstitutionen är betydligt bättre än Nicefördraget, som är det som för närvarande håller samman unionen rättsligt.
Mitt beslut har också att göra med det faktum att vänstern, under konventets arbete, till stor del avstod från att bidra till processen med några praktiska egna förslag och att den inte har lyckats lägga fram några egentliga alternativ till det som den nu tillbakavisar. Det tycker jag är oacceptabelt.
Jag vill visserligen ha en fredlig, demokratisk och social europeisk union och ett enat Europa, men det målet kommer att undfly oss om vi inte är beredda att göra ömsesidiga eftergifter. Jag är övertygad om att EU aldrig kommer att bli verklighet om de politiska familjerna deklarerar att de inte är beredda att göra avkall på någonting alls.
Att jag säger ja till konstitutionen betyder naturligtvis inte att jag vill skyla över eller nonchalera dess brister. Jag vill fortsätta att kämpa för ändringar i EU. Givetvis kommer jag att bekämpa nyliberal politik, och jag kommer också att slåss emot allt som tenderar att göra Europeiska unionen till en militär makt. Min särskilda käpphäst är att vi måste förhindra att Europeiska unionen degenererar till en spegling av den makt som emanerar från USA och att upprustning försvagar unionen i ekonomiska och sociala termer.
Bonde (IND/DEM ).
   – Herr talman! En blankocheck är en check på vilken mottagaren skall fylla i beloppet. En sådan check kan utfärdas i ett nödläge om den som ställer ut den känner mottagaren mycket väl. Men varför skall man rekommendera väljarna att stödja en överenskommelse som skall fyllas med substans av ledare som vi omöjligt kan känna till i dagens läge? Vi vet inte om de viktigaste och känsligaste frågorna skall beslutas med enhällighet eller kvalificerad majoritet. De framtida ännu inte valda premiärministrarna kommer själva att kunna bestämma hur de vill fatta beslut, utan att ge väljarna sista ordet. Vi vet inte heller vad viktiga artiklar som överlåter till EG-domstolen att besluta kommer att innehålla. På ett ställe gör man utfästelser om frågor som har med ländernas sociala system att göra, men på ett annat stadgas det att våra välfärdssystem kan röstas bort på grundval av ett majoritetsbeslut eller en dom. På ett ställe bibehåller man statskyrkans ställning, men på ett annat tas den särställning som den danska konstitutionen ger statskyrkan bort. På ett ställe tryggas den nationella identiteten, men på ett annat sägs det att konstitutionen måste stå tillbaka om den strider emot ett beslut av tjänstemän i Bryssel. I artikel III-375 förlorar den danska högsta domstolen rätten att besluta om var gränserna för EU:s makt går. På många ställen finns det möjlighet att välja mellan att använda ett bindande beslut eller en frivillig samordning. Således vet vi inte vad vi förväntas stödja. Därför är det klokast att inte stödja någonting förrän beloppet har fyllts i på checken, tillsammans med mottagarens namn, och förrän vi också får möjlighet att annullera checken. På så sätt kommer vi åtminstone att veta vad vi röstar om och hur vi kan ändra ett beslut.
Konstitutioner är till för stater. Stater ingår avtal med varandra, det vill säga fördrag. Jag vill ha ett Europa med demokratier som löser praktiska problem genom att inrikta sig på gränsöverskridande frågor, eller frågor som vi inte kan lösa ensamma. På så sätt borde vi inte gå miste om någonting vad demokratin beträffar, utan ha allt att vinna på att samarbeta. Då skulle vi få ett demokratiskt tillskott i stället för ett växande demokratiskt underskott som kan leda till att demokratin kollapsar. Som den välkände poeten Ebbe Kløverdal Reich påpekade är demokrati utan bara maktutövning. Ett styre som inte ger möjlighet att ändra ett lands kurs nästa valdag är inte en demokrati utan en oligarki. Europa förtjänar någonting bättre, och det är rubriken på det alternativa uttalande som jag yrkar bifall till som ersättning för Richard Corbetts och Íñigo Méndez de Vigos betänkande. 
Muscardini (UEN ).
   – Herr talman! Konventet, som parlamentet deltog i, sammanställde en text som vid den tidpunkten ansågs vara den bästa möjliga kompromissen. Sedan kom rådet i sin tur fram till den mest gångbara kompromissen, och det nya konstitutionella fördraget undertecknades i Rom.
Nu är det folkens sak att utifrån sina enskilda nationella konstitutioner hålla folkomröstningar eller låta de nationella parlamenten slutligt godkänna den nya kursen. Det är en kurs för EU som en union av suveräna stater som fritt har valt att blåsa liv i en gemensam politik, inte som en federal superstat som gradvis har undergrävt identiteter, vare sig vi tycker om det eller inte. Detta sker vid en tidpunkt i mänsklighetens historia då naturkatastrofer och tragedier orsakade av människor kräver att inte bara våra länders ekonomiska intressen företräds på världsscenen, utan också värdena demokrati, frihet och respekt för den mänskliga värdigheten – värden som vår kontinent har tryggat och äntligen slagit fast efter århundraden av krig och konflikter.
Om vi i dag, i den här plenisalen, splittras i en fråga som inte längre är avhängig vårt beslut, utan en ratificering av de enskilda medlemsstaterna och folken i unionen, innebär det att vi förnekar att parlamentet har förmåga att planera för framtiden och degraderar det till rollen som en diskussionsklubb där många vackra tal hålls men inte mycket beslutas. Det står i bjärt kontrast till den ökning av våra befogenheter som vi efter en rejäl batalj äntligen har fått till stånd, just genom att det nya fördraget upprättades.
Det kan vara lämpligt att påminna om att åtskilliga delar av det konstitutionella fördraget fortfarande är ofullständiga och kommer att behöva uppdateras mot bakgrund av aktuella omständigheter, även om det är värdena och principerna i stadgan om de grundläggande rättigheterna som nu ingår i andra delen av fördraget som utgör unionens etiska grund. Dessutom måste vi se till att konstitutionen inte exploateras i partipolitiska syften mot regeringar som har valts i laga ordning av landets egna medborgare. Europeiska unionen får inte löpa risken att bli ett forum där politiska grupper går i tvekamp för att av ideologiska skäl attackera fritt fattade nationella beslut. 
Mölzer (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi får höra att EU behöver den här konstitutionen om vi vill fördjupa integrationen, men som vi just hörde från en av dess ivrigaste förespråkare är inte allt i det förslag som vi skall rösta om perfekt. Tydligen är det bättre än det som vi hade förut, så detta skulle ändå vara ett framsteg. Det låter faktiskt rätt torftigt. Emellertid får vi också höra att den här konstitutionen inte på något sätt kommer att underlätta utvecklingen av en europeisk superstat. Tvärtom stärker den tydligen medlemsstaterna i deras identiteter.
Om det är så bör alla medborgare i EU:s stater ges en riktig chans att få sista ordet i debatten om ratificeringen, där så är möjligt genom folkomröstningar. För att det skall bli så måste de dock få ordentlig information i stället för bara den ensidiga propaganda som höjer konstitutionen till skyarna. Konstitutionens svaga punkter måste också diskuteras utan att man kastar anklagelser om EU-motstånd omkring sig: till exempel det faktum att de mindre medlemsstaterna kommer att få färre sätt att försvara sina intressen, det faktum att Europaparlamentet kommer att fortsätta att vara en tandlös tiger, särskilt i fråga om utrikes- och säkerhetspolitiken, och det faktum att Europas arbetare fortfarande riskerar att utsättas för lönedumpning och social dumpning.
Endast genom en öppenhjärtig debatt om den här konstitutionens brister och risker kommer Europas folk och EU:s medborgare att kunna se den som någonting mer än en uppifrån given grundlag. 
Ferber (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionär, herr rådsordförande! Vad är det dagens debatt om EU:s konstitutionella fördrag handlar om? Om vi ser till förslaget som det ligger finns det ett antal saker som jag personligen, mitt parti och vår grupp – gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater – skulle vilja ändra: vi hade velat se en hänvisning till vårt judisk-kristna arv, en klar fördelning av befogenheter och ansvar, en beskrivning av Europeiska unionens geografiska gränser och att allmänheten kunde delta i ratificeringsprocessen, eftersom en konstitution faktiskt är ett uttryck för folkets överhöghet. Det borde framgå någonstans i den. 
Å andra sidan innebär dock det här fördraget många förbättringar jämfört med de fördrag som vi nu har, och det är den jämförelsen som det konstitutionella fördraget måste klara. Den ger oss mer demokrati, stärker Europaparlamentet och gör de nationella parlamenten delaktiga i lagstiftningen. I stället för viktade röster får vi dubbla majoriteter i rådet. I stället för mer generella klausuler får vi specifikt tilldelade befogenheter. Kommissionen kommer att begränsas till storleken, vilket kommer att bidra till att göra den mer demokratisk, och det konstitutionella fördraget borgar för större öppenhet, vilket naturligtvis gör det nödvändigt att involvera de nationella parlamenten. Innan vi beslutar någonting vid förstabehandlingen kommer de nationella parlamenten att få möjlighet att yttra sig. Det anser jag vara viktigt, inte bara för att det ger öppenhet. Rådet kommer att tvingas hålla offentliga möten. Äntligen lämnar vi det diplomatiska hemlighetsmakeri som har kännetecknat Europa i över femtio år.
För att sammanfatta betyder detta enligt mig att Europeiska unionen kommer att koncentrera sig på de uppgifter som den kan utföra, i stället för att bli en superstat. Även om människor fortfarande måste få mer information och bli mer delaktiga är det här på det hela taget ett hyggligt fördrag. Jag talar för mitt eget parti, CSU, men också för våra kolleger i CDU när jag säger att vi kommer att rösta för det här konstitutionella fördraget utan några förbehåll. 
Ouzký (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Resolutionen om EU:s konstitutionella fördrag har skrivits i en mycket positiv anda. Det verkar som om vi lovordar ett fläckfritt arbete, som om vi inte var medvetna om dess brister. Vi bör dock inte nonchalera dem som varnar för ofullkomligheterna i detta förslag till konstitution. Vi kan besluta att den här konstitutionen, trots alla ansträngningar, varken är tydlig eller begriplig. Det slår mig också att resolutionsförslagen inte ger utrymme för mycket till demokratisk diskussion, utan stämplar dem som har invändningar till fördraget som EU-motståndare.
Den europeiska konstitutionen är ett praktiskt instrument som kommer att påverka den europeiska integrationen under decennier framöver. EU kan antingen slå in på vägen mot en byråkratisk, federalistisk superstat eller gå mot den politiska motpolen, ett liberalt och konkurrenskraftigt Europa. Låt oss göra det helt klart att det främst är en politisk fråga om vi antar den europeiska konstitutionen eller ej, inte en förutsättning för integration. Därför är det helt legitimt att både rösta för och emot konstitutionen.
Ratificeringen utmålas ofta som ett oundgängligt steg som inte bör vara öppet för för mycket diskussion. De som är för den europeiska konstitutionen hotar till och med ibland med att unionen inte kommer att låta sig hindras av att några få länder inte ratificerar konstitutionen, och att dessa länder kommer att marginaliseras och tvingas nöja sig med en lägre anslutningsform. Jag tycker att den inställningen är väldigt orättvis.
Jag har redan flera gånger nämnt risken för brott mot demokratins principer. Jag växte upp i ett politiskt system där ett glatt och lyckligt ja var det enda möjliga alternativet i alla val. Nu vill jag varna för den principen.
Jag försöker inte skjuta in mig på det konstitutionella fördraget direkt. Jag vill bara understryka behovet av en öppen och demokratisk diskussion, och betona att det inte är en katastrof om vi inte antar konstitutionen. Det betyder inte heller att integrationsprocessen i Europa stoppas. Tvärtom kan det leda till djupare funderingar på vart den europeiska integrationen är på väg och var väljarna egentligen vill ha den. Tack för att ni lyssnade. 
Barón Crespo (PSE ).
   – Herr talman, fru vice kommissionsordförande, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Jag vill framföra mitt och de spanska socialdemokraternas stöd för betänkandet av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo, som utgör slutpunkten för en historisk process.
Det har förts två debatter om skapandet av konstitutioner i Europeiska unionen. Den första var debatten vid Europarörelsens kongress 1948, där Churchill, Reynaud, Ramadier, van Zeeland, Madariaga och Adenauer fick tillfälle att börja debattera en konstitution för Europa. Den andra är den debatt som avslutas i dag. Den har ändrat historiens lopp för en kontinent där mer än hundra miljoner människor dog av våld mellan 1914 och 1945 och där det nu är freden som är regel, tack vare en process som vi ger en reell form genom den här konstitutionen. Den är ett uttryck för våra grundläggande gemensamma värden, som återfinns i stadgan om de grundläggande rättigheterna, med ett gemensamt medborgarskap och en union som bygger på medborgare och stater: en sekulär union och en union med de ambitiösa mål som redan har nämnts här.
Herr talman! Låt mig hänvisa till mitt land, som kommer att bli det första som håller en folkomröstning om ratificeringen av konstitutionen, med en offentlig och öppen debatt som vi anser vara viktig för alla.
Det är sant att det var José Luis Rodriguez Zapateros regering som, efter att ha vunnit valet den 14 mars, satte i gång processen för att få konstitutionen antagen, men jag vill säga – och eftersom jag inte ser några ledamöter från det spanska Partido Popular vill jag be deras vice gruppordförande, Françoise Grossetête, att framföra detta – att konventet startade under det spanska ordförandeskapet för rådet lett av José María Aznar, och det var han som utlyste folkomröstningen. Därför tror och hoppas jag att konstitutionen också kommer att få ett kraftigt stöd från Partido Popular – stödet från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater verkar vara klart – under hela den här processen. Jag tror att vi på så sätt kommer att kunna se till att vi får en folkomröstning som verkligen blir ett positivt prejudikat för folkomröstningarna i de andra stater som har beslutat att avhålla sådana och att vi får en offentlig och öppen debatt.
Jag skall sluta med att säga att detta sätter punkt för en process under vilken EU har byggts upp med lidelse och sunt förnuft, och detta har fått EU att förändra historien. 
Guardans Cambó (ALDE ).
   – Herr talman! När det gäller EU-konstitutionen måste varje ståndpunkt grunda sig på ett övervägande mellan vad konstitutionen innehåller och vad den inte innehåller – något som kanske inte tillräckligt betonas i det betänkande vi röstar om under detta sammanträde.
Jag säger ”ja” till konstitutionen på grund av vad den representerar och därför att den innebär ett nytt steg framåt på vägen mot ett starkare och effektivare, ett öppnare och mer demokratiskt EU. I och med denna konstitution kommer EU att tala med en starkare röst i världen. Medborgarnas grundläggande rättigheter får ett bättre skydd. Deras frihet och säkerhet försvaras bättre. Dessutom kommer våra värderingar, inbegripet de som ligger bakom vår sociala och ekonomiska modell, att högt förkunnas och skyddas för att på samma gång ge utrymme för tillväxt och skydda den sociala sammanhållningen i EU.
Men det hindrar mig inte från att medge att texten återspeglar den olyckliga fördomsfullheten hos vissa politiska majoriteter som fanns i EU vid den tiden då den utformades. Jag beklagar särskilt att den återspeglar ett virtuellt EU, ett EU som inte är det verkliga EU, ett som inte existerar i politiska termer, ett där allt som inte är enskilda medborgare eller stater helt enkelt förbigås.
Europas folk, regioner, och deras politiska roll i bygget av ett olikheternas och mångfaldens EU har man helt enkelt struntat i; de har tyst förbigåtts i texten. Men det är inte så verkligheten ser ut i det EU vi bygger upp tillsammans. Vad värre är, en del språk, som mitt eget – katalanska – som är starkare än vad som erkänns officiellt på EU-nivå, blundar man för totalt i konstitutionen.
En del av dessa problem kan lösas utanför konstitutionen, och en del av oss kommer att fortsätta att kämpa för det. Jag vill därför sälla mig till dem som stöder detta positiva steg framåt i bygget av EU, och jag kommer att starkt rekommendera ett 'ja' i Spaniens folkomröstning, även om jag till fullo förstår och respekterar andra ståndpunkter där man ser på detta övervägande på ett annat sätt. Jag kommer inte att se den här texten som något som är ristat i sten utan som en förbättring som gör det möjligt för oss att fortsätta att arbeta för ett EU där alla medborgare och folk kan känna sig bekväma till mods och där de blir erkända för vad de faktiskt är och vill vara. 

Hammerstein Mintz (Verts/ALE ).
   – Herr talman! De gröna i EU står på ja-sidan i den kommande folkomröstningen om den europeiska konstitutionen i Spanien. Vi kommer att få det stora ansvaret för att hålla den allra första folkomröstningen på kontinenten, och ett resultat som visar de spanska medborgarnas starka stöd för konstitutionen kommer att sända ett klart och kraftfullt budskap till de andra EU-länderna och bli ett incitament till att fortsätta att bygga det EU som vi vill ha efter ratificeringen. Vårt ja är ett krävande ja.
Å andra sidan blir vi bekymrade och förbryllade över det spanska Partido Populars ståndpunkt. Jag vill ställa frågan: vad har det blivit av dem som sade att de var beredda att dö för Nice, såsom José Maria Aznar? Jag ser att de fortfarande lever och frodas och att de för närvarande håller på att sprida förvirring, tala med dubbla tungor och skrämma upp folk inför den kommande folkomröstningen i Spanien. De sätter trångsynta partipolitiska intressen framför den europeiska integrationen.
Detta tal med dubbla tungor, tillsammans med inställningen att inte säga eller göra så mycket i fråga om konstitutionen och förvirra människor med andra frågor som inte har stort med den att göra, främjar inte precis den europeiska integrationen. En del stöder ja-sidan utan någon riktig övertygelse och sänder ut förvirrade och motstridiga budskap till sina egna väljare, och försöker bara underminera Spaniens nuvarande regering.
Det krävande ja som vi i De gröna står för innebär att vi väljer att dra nytta av det nya europeiska politiska området på ett konstruktivt sätt till förmån för det sociala och ekologiska Europa som vi vill ha. Konstitutionen är inte målet, den är inte slutdestinationen och den är inte ens en hållpunkt på vägen. I likhet med Antonio Machado anser vi att vägen stakas ut under tiden som man går. Vi anser att den här konstitutionen är ett steg framåt, och vi kommer att fortsätta på den här vägen i framtiden. 
Krarup (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag måste än en gång framhålla vilken klokskap som återfinns i den norska handboken för fjällvandrare. Om kartan och terrängen inte stämmer överens är det terrängen som gäller. Annars kommer vi att sluta i en tragedi eller fars, någonting som vi är på god väg mot. Det beror på att konstitutionen på viktiga områden strider emot de demokratiska avsikter som den hänvisar till och därmed berövar den verkliga demokratin dess livskraft. Konstitutionen innebär en enorm koncentration och centralisering av EU-elitens politiska makt, särskilt över rättsväsendet och polisen. EU-konstitutionen betyder att den levande demokratin i det civila samhället faktiskt avskaffas, särskilt eftersom EU:s utökade makt gör en riktig demokratisk kontroll omöjlig. De kommande folkomröstningarna är det enda hoppet i den här processen. EU-eliten försöker att avskaffa detta främsta demokratiska element också. Demokratin är nu så djupt komprometterad att den öppet utövas som elitens makt att styra folket. Kampen mot EU-konstitutionen är en kamp för demokrati, och en kamp som vi har för avsikt att vinna utanför den här kammaren. 
Farage (IND/DEM ).
   – Herr talman! Det är ganska uppenbart att det vi håller på med här är en ensidig övning i att sälja konstitutionen till Europas folk. När man lyssnar till delar av det som sägs, skulle man kunna tro att det var Kristi återkomst som diskuterades. Med början i denna vecka kommer ni att använda stora mängder av skattebetalarnas pengar till att berätta för folk vad de skall tycka och hur de skall rösta. Jag föreslår att ni först borde få ordning på er kammare.
För några veckor sedan avslöjade jag i parlamentet kommissionär Jacques Barrots förflutna, och affären slätades över. Nu har det framkommit att Siim Kallas, som leder satsningen på bedrägeribekämpning, avsiktligt lämnade missvisande information och felaktiga datum när han utfrågades, och använde sig av en misstolkning som ett sätt att slippa undan en avgörande fråga.
I går eftermiddag förvägrade talman Josep Borrell mig chansen att hålla ett anförande på en minut för att påpeka detta för parlamentet. Ni kommer inte att vinna er konstitutionella strid genom att begrava sanningen och underlåta att ha en riktig diskussion. Hela processen kommer att få ännu sämre anseende, men eftersom jag tillsammans med många kolleger här kommer att föra en kampanj för en nej-röst borde jag kanske vara tacksam för det sätt som ni uppför er på.
Szymański (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det har funnits stunder i den här debatten när man med fog kunde tycka att det verkade som att det aldrig hade framförts någon kritik mot konstitutionen. Jag tror att det kommer att bli ändring på det när ledamöterna av det här parlamentet återvänder till sina länder och möter en annan och mångfacetterad kritik mot konstitutionen från ett antal mycket skilda håll. Gruppen Unionen för nationernas Europa är, liksom många av de andra politiska grupperna i parlamentet, splittrad i fråga om konstitutionen. De ledamöter från Lag och rättvisa som företräder Polen i gruppen är emot den, inte för att den inte skulle vara bra för Polen, utan för att den inte skulle vara bra för Europa.
Till att börja med förändrar fördraget systemet för rösträkning till nackdel för länder som har särskilda intressen av politiska åtgärder som har med Östeuropa, sammanhållning och jordbruk att göra. Detta gäller givetvis Polen på alla tre punkterna, men det är ändå inte konsekvenserna för Polen som är det största problemet, utan att hela områden i EU-politiken försvagas. 
Fördraget ger EU mer makt över den ekonomiska politiken, sysselsättningspolitiken och socialpolitiken i unionen. Det går förstås ännu inte så långt att befogenheterna blir exklusiva, och det har ännu inte tagits några avgörande steg. Icke desto mindre ökar det EU:s makt betydligt. Men Europa behöver inte en harmonisering av den ekonomiska politiken, utan konkurrens mellan systemen på det området. En harmonisering kommer att lämna ut Europa till den globala konkurrensens marginaler.
Fördraget är ett viktigt steg mot tillämpning av gemenskapsmetoden i utrikespolitiken. Inte heller här har några slutliga beslut ännu fattats, men ett steg i den riktningen har tagits. Det är svårt att säga var skiljelinjen mellan gemenskapsmetoden och den mellanstatliga metoden skall gå i utrikespolitiken, och det erkände den nye kommissionären Olli Rehn under utfrågningen i utskottet för utrikesfrågor. Slutligen bygger fördraget redan från de första raderna på falska premisser. Ett exempel på den falskheten och på en extrem fördomsfullhet är att hänvisningarna till kristendomen och Gud, vars närvaro fortfarande märks i större delen av Europeiska unionens medlemsstater, togs bort ur ingressen. Av alla dessa skäl måste vi i dag säga nej till fördraget och nej till det här resolutionsförslaget för att kunna säga ja till Europa.
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! Förslaget till konstitution är inte bara långt ifrån perfekt, det är också långt ifrån den kompromiss som det hade kunnat vara. De som är för en konstitution och en bättre europeisk konstitution gör bäst i att avvisa det här förslaget, för jag tvivlar inte på att ett nytt förslag skulle bli en förbättring. Ledamöterna från Självförsvar kommer att rösta för ändringsförslag 102, ett mycket viktigt ändringsförslag från Jens-Peter Bonde som jag också har undertecknat.
Det demokratiska underskottet skulle öka om nationella parlamentsbefogenheter skulle överlämnas till den icke folkvalda Europeiska kommissionen, i stället för till det demokratiskt valda Europaparlamentet, och det vore verkligen inte önskvärt. Det vore heller inte önskvärt att överge principen ”ett land, en kommissionär”. Däremot skulle det vara en god idé att lämna tillbaka alla frågor som inte har verklig övernationell betydelse till nationalstaterna, och mer frihet och mindre centralstyrning är en bra princip. Avslutningsvis vill jag säga att ledamöterna från Självförsvar är öppna för tanken på en EU-konstitution. Vi tillbakavisar den inte i sig, men vi kan inte rösta för resolutionsförslaget som det nu ligger. Vi har våra tvivel, och dessa tvivel delar vi med miljoner invånare i EU:s medlemsstater. Ändå är vi öppna för dialog, eftersom det är vad de miljontals invånarna i våra länder vill ha. Därför kommer vi att avstå i den slutliga omröstningen. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Först vill jag gratulera de två föredragandena Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo till deras utomordentliga betänkande. Jag vill dock också tacka Valéry Giscard d'Estaing, för utan honom är jag säker på att vi inte hade varit här och debatterat detta historiska skede i Europas utveckling i dag. Nu befinner vi oss i en position där vi kan utvärdera hur långt vi har kommit.
Den största faran för Europa skulle vara att hemfalla till regeringssamarbete som metod. Vi måste verkligen beklaga att de europeiska regeringarna inte har anammat alla de förslag som konventet lade fram. Konsekvensen blir att vi kommer att tvingas att anpassa konstitutionen stegvis under resans gång. Det vi behöver är nämligen mer Europa i en globaliserad värld som har att tampas med terrorism, migrationsströmmar, klimatförändring och stora ekonomiska störningar. Vi behöver mer Europa, mer union – en union som bygger på våra universella värden – och mer demokrati. Konstitutionen kommer att ge oss allt detta, stärka parlamentets roll och samtidigt göra de nationella parlamenten delaktiga.
De som tillbakavisar den här konstitutionen talar om Brysselbyråkrati, om minskad nationell suveränitet och om en europeisk superstat. I brist på argument upprepar de sina gamla bakåtsträvande slagord, som inte längre har någon innebörd i dag eftersom de inte har med verkligheten att göra. Detta är typiskt för deras oförmåga att se till framtiden. Hur kan vi annars förklara att alla våra 25 regeringar gick med på att anta konstitutionen? De hade verkligen inte för avsikt att begå harakiri.
Eftersom vi måste arbeta kollektivt tillsammans för de europeiska medborgarna och för kommande generationer säger vi ja till konstitutionen för Europa. Européerna måste välja mellan trångsynthet och förlamning å ena sidan och öppenhet och modernitet å den andra. Valet är enkelt – om vi vill ha ett fritt och ansvarstagande Europa måste vi ratificera konstitutionen för Europa. 
Poignant (PSE ).
   – Herr talman! I egenskap av fransk och europeisk socialdemokrat kommer jag i morgon, rörd och stolt, att rösta för det betänkande som två ledamöter av det här parlamentet har lagt fram. Därför skall jag göra mitt inlägg till en hyllning – en hyllning till Altiero Spinelli, som sammanställde den första europeiska konstitutionen i denna demokratiskt valda kammare. Jag glömmer aldrig att han var en veteran bland ungkommunisterna, och jag vänder mig till mina socialdemokratiska kolleger och säger till dem ”glöm aldrig ert ursprung”. Han var en gammal militant antifascist, en gammal federalist, och jag framför min hyllning till de ledamöter av parlamentet som röstade för det här förslaget under sammanträdet den 14 februari 1984. Hans-Gert Poettering röstade för, Klaus Hänsch röstade för, Francis Wurtz röstade emot och Paul Vergès röstade emot. Det kommer de att göra igen, lojala som de är.
Om ni läser den text som vi skall rösta om i morgon igen kommer ni att märka att ett antal beståndsdelar i den gamla texten återkommer i den. Låt mig ge er några exempel. Artikel 3 i Spinellibetänkandet handlar om principen om ett europeiskt medborgarskap, artikel 4 om respekt för grundläggande rättigheter, artikel 6 om den juridiska personen, artikel 9 om unionens mål för full sysselsättning, artikel 34 om europeiska lagar, artikel 44 om sanktioner, artikel 82 i del 4, som i dag är del 3, handlar om ratificering – jag skulle kunna fortsätta.
Det jag försöker säga är att omröstningen i morgon är en del i detta långa historiska sammanhang, och att den här konstitutionen inte bara har kommit neddimpande från himlen. Den är en del i en storslagen historisk utveckling. Ådern började brytas för över 50 år sedan och gav råmaterialet till försoning. Den gemensamma valutan, euron, som är mer än tio år gammal, var Tysklands försoningsvaluta. Låt oss därför betrakta den här konstitutionen som en utsträckt hand till de folk som har förenat sig med oss igen, nu när diktaturernas mörkertider är förbi. 
De Sarnez (ALDE ).
   – Herr talman! De aktuella händelserna visar att vi nu behöver EU mer än någonsin. Vi behöver EU för att skydda oss och för att lansera och utveckla en nyskapande social modell. Vi behöver ett EU som genererar tillväxt, samordnar vår ekonomiska politik och bekämpar arbetslösheten. Vi behöver ett EU som genomför en ordentlig forsknings- och utvecklingspolitik, som den som Förenta staterna har. Vi behöver ett EU som skyddar och bevarar vår miljö, och slutligen behöver vi ett EU som har tyngd i världen, med ett militärt och civilt europeiskt försvar och en riktig utrikespolitik. Balansen i världen är avhängig av EU:s fortsatta existens.
För att möta dessa enorma förväntningar måste vi få effektivare, tydligare och mer demokratiska institutioner. Vi behöver institutioner som överger ett arbetssätt som alltför ofta är mellanstatligt, vilket innebär att beslut alltid fattas utan att medborgarna någonsin blir delaktiga. Vi behöver institutioner som främjar beslutsfattande i gemenskapen, för det är det enda slags beslutsfattande som verkligen är demokratiskt. Vi behöver också starka institutioner som kan göra det möjligt för oss att gå mot ett mer integrerat Europa, trots stats- och regeringschefernas försagdhet.
Därför stöder vi både det här utmärkta och välskrivna betänkandet och förslaget till konstitution. Även om den här konstitutionen inte går så långt som vi skulle vilja är den ett symboliskt och viktigt steg mot ett mer enat, starkare och mer demokratiskt Europa. Det är vi skyldiga våra medborgare. 
Joan i Marí (Verts/ALE ).
   – Herr talman! För den republikanska vänstern i Katalonien – – och för de andra partierna i vår europeiska koalition – till exempel från Baskien, Aragonien och Andalusien – är detta inte något bra konstitutionellt fördrag. Det tillmötesgår inte vår önskan om intern utvidgning. Statslösa nationer får inget erkännande i detta fördrag. Vi skulle ha godtagit fördraget om det bara hade innefattat ett litet steg framåt – status som officiellt språk för det katalanska språket.
I dag får ungefär 2 procent av ledamöterna inte tala sitt modersmål i parlamentet. Av dessa 2 procent talar den stora majoriteten av oss katalanska. Efter talman Josep Borrell, Ignasi Guardans Cambó och David Hammerstein Mintz är jag den fjärde katalansktalande ledamoten denna morgon som talar ett språk som inte är vårt eget – [och det är verkligheten, fru Grossetête]!
Vi förkastar detta konstitutionella fördrag eftersom vi vill bli direkt involverade i Europa och vill ha ett starkare, mer enat och sammanhållet Europa som är byggt på sin egen mångfald, raka motsatsen till en nationalstat byggd med den franska modellen som grund och mot flerspråkighet, mångfald och multinationalitet.
Fungerande nationalstater bildar inte en bra grund för byggandet av Europa. Europa bör byggas med nationell mångfald som grund och inbegripa statslösa nationer, nationalstater och konstitutionella regioner, i syfte att upprätta ett nytt europeiskt medborgarskap. 
Bertinotti (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Ett parlaments första skyldighet är att företräda folket. Vår skyldighet i fråga om det konstitutionella fördraget borde för det första vara att mäta klyftan mellan Europas folk och det här fördraget: utan folket kan det inte bli någon konstitution.
Till det demokratiska underskottet när fördraget upprättades kommer nu bristen på demokrati när det skall antas: om vi inte kan hålla en enda folkomröstning för alla EU-medborgare kunde vi åtminstone ha hållit en folkomröstning samma dag i alla unionens länder. I stället görs dock allting på en höft, och det är precis lika långt mellan människorna och fördraget i dag som det var i går. Europa riskerar att utvecklas på samma sätt som titlarna i en berömd trilogi av den store europeiske tänkaren Italo Calvino: från till till .
Det finns inget folk, och det finns ingen konstitutionell anda i fördraget. Det finns ingen tanke om dess plats i världen och i tiden. Allt detta är mycket allvarligt i oroliga tider när krig och terrorism har blivit dominerande i politiken, när naturkatastrofer som den i Sydostasien visar på den sociala orättvisan och den oacceptabla fattigdomen i vår värld. I en globaliserad värld riskerar EU att tappa mark: det finns en känsla av obehag i Europa som har med krisen för den sociala sammanhållningen inom EU att göra, och instabilitet har blivit den avgörande sociala faktorn i vår tid.
Det här fördraget visar att politiken har abdikerat inför allt detta: det är en tyst konstitution. Freden är en vag strävan i den, inte ett avståndstagande från krig. Människors rättigheter, kvinnors och mäns, arbetares och invandrares, är en variabel som beror på en balanserad budget och monetär stabilitet i den. Demokratin är en bisak. Det konstitutionella fördraget ger inga rättigheter, förutom marknadens. Det innehåller inga reformförslag. Det har ingen framtid, utan håller kvar Europa i dess nuvarande kris.
Det är inte bara otillräckligt: det har helt fel inriktning. Därför förklarar sig gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster vara emot det här fördraget, som vi kommer att bedriva kampanjer emot i alla länderna. Vi måste befria oss från den här bördan för att kunna bygga framtidens Europa. 
Belder (IND/DEM ).
   – Herr talman! I dag diskuterar Europaparlamentet ett fördrag som till sin beskaffenhet och sitt innehåll är en konstitution; det är åtminstone vad föredragandena säger att vi gör. I betänkandet utgår de ifrån den uppenbara motsatsställningen mellan rådet och medlemsstaterna å ena sidan och parlamentet och medborgarna å den andra. Genom att de gör det glömmer de bort att EU:s institutioner finns till på grund av att medlemsstaterna frivilligt har överfört makt till dem. Dessutom fortsätter medborgarna att primärt identifiera sig med sina egna stater. En europeisk identitet som påtvingas dem uppifrån, med sin egen symbolik, kommer inte att ändra detta på något sätt. Fördraget ger Europeiska unionen en stats egenskaper. Ett beklagligt tecken på detta är utrikesministern, en gemensam galjonsfigur som tvingas täcka bristen på en gemensam politik, och det är lika beklagligt att denna person själv blir en institution. Föredragandena måste inse att det dubbla ansvar som rådet och kommissionen ges skapar förvirring och sår frön till potentiella lojalitetskonflikter. Jag kan inte beskriva det här fördraget som någonting annat än ett förhastat språng ut i det okända.
Pavilionis (UEN ).
   – Herr talman! Som litauer borde jag vara stolt över att mitt lands parlament var det första som ratificerade den europeiska konstitutionen. Men majoriteten av Litauens medborgare har varken sett, läst eller diskuterat den. Den debatterades inte ens i Litauens parlament. Å andra sidan är jag säker på att konstitutionen till största delen ligger i linje med min nations och stats intressen.
Jag vill dock ta det här tillfället i akt att fästa er uppmärksamhet på artikel 8 i del 1 i konstitutionen, där det står att ordet euro – namnet på den Europeiska unionens gemensamma valuta – skall användas på samma sätt på alla Europeiska unionens språk. Detta strider emot grundprincipen i konstitutionen och för skapandet av själva Europeiska unionen, det vill säga respekt för nationella språk och kulturer. Enligt vad den här artikeln, som bygger på rådets förordning 974/98 från 1998, säger skulle ett aldrig tidigare skådat ingrepp i grammatiska system som har tagit form under tusentals år och i semantiska samband som inte tar sig uttryck i ordföljden, i ord med en enda form, utan i böjningar av ord i Europeiska unionens sju nya länders språk, däribland litauiskan göras. Enligt den förordning som jag nämnde, och som utfärdades för sex år sedan, innan de nya länderna togs in i Europeiska unionen, får inte ordet euro böjas. Ett sådant förbud strider emot artikel 314 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och artikel 53 i fördraget om Europeiska unionen, som handlar om verklig jämställdhet mellan Europeiska unionens officiella språk, samt emot EG-fördragets artikel 5 om subsidiaritet och artikel 151 om kulturpolitikens gränser.
Jag frågade kommissionen och rådet varför dessa omständigheter inte har beaktats, och fyra månader senare svarade Joaquín Almunia, kommissionär med ansvar för ekonomiska och monetära frågor, att det oböjliga ordet euro används i konstitutionen på grund av att detta stadgas i rådets förordning. Tillbaka till ruta ett, och den bristande respekten för nationella språk kvarstod. Om ett sådant förbud finns kvar i konstitutionen kommer vi i den litauiska versionen och i all lagstiftning att få ett överflöd av inte bara ogrammatiska men också absurda formuleringar. Jag hoppas att parlamentet kommer att ta hänsyn till dessa argument. Tack för att ni lyssnade. 
Le Pen, Jean-Marie (NI ).
   – Herr talman! En konstitution är ett dokument som en statsbildning grundar sig på, och valet av denna term var ett helt medvetet beslut, precis som EU fick en flagga, en nationalsång, ett motto och till och med en nationaldag. Trots era patetiska förnekanden är därför den europeiska konstitutionen utan tvivel ett dokument som grundar en europeisk superstat. Det innebär att våra ofta urgamla nationer går i graven och omvandlas till ett antal maktlösa provinser inom denna byråkratiska, allsmäktiga och centraliserade stat.
Jag vet att ni glatt anklagar dem som inte delar er blinda tro på Bryssel-Europas förtjänster för att ljuga, vara medelmåttor och till och med dumma. Det är en praktisk taktik som innebär att man aldrig behöver förklara någonting. Den gör också att man kan följa de kategoriska uttalandena från den lyckliga lilla skara som vet – eller tror sig veta – vad som är bra för de, enligt deras åsikt, okultiverade massorna. Den fruktan som väcks i er på grund av att det skall hållas folkomröstningar om konstitutionen visar ert förakt för medborgarna.
Och vilka är för övrigt de fördelar som man talar om? Jag har med egna ögon sett hur EU-politiken direkt har lett till att vårt jordbruk och våra ekonomier har förstörts, till företagsutflyttning och avindustrialisering, inhemsk arbetslöshet och fattigdom, upplösta sociala skyddsnät samt till att våra gränser har öppnats för massinvandring, terrorism och internationell brottslighet. Bryssel-Europa bär naturligtvis inte hela ansvaret – det hade inte klarat av att skapa eller förvärra dessa problem utan hjälp från de regeringar, av alla politiska schatteringar, som har beslutat att offra sina länders självständighet och sina invånares frihet till kolossen i Bryssel.
Den europeiska konstitutionen kommer att bli kronan på verket för detta monstruösa bygge, som påbörjades för över 40 år sedan. Det är kanske det ni vill, men vi avvisar det eftersom Europa och européerna förtjänar någonting bättre än denna själlösa superstat. Vi avvisar det i frihetens namn, i självständighetens namn, i namn av den suveränitet som bara tillhör folket och som är omistlig, samt i namn av dessa folks rätt till självbestämmande. Ledamöterna i det här parlamentet har svikit sina hemländer. Deras skuld är uppenbar för alla. Historien och kommande generationer kommer att förbanna dem. 
Tajani (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi skulle begå ett allvarlig misstag om vi betraktade unionen som enbart en ekonomisk storhet eller ett stort frihandelsområde, eller till och med som en slags superstat som skall ersätta nationalstaterna. Europa är först och främst ett högt ideal, och det var ett ideal för grundarna Alcide De Gasperi och Konrad Adenauer, från Robert Schuman till Altiero Spinelli, från Gaetano Martino till Helmut Kohl. Europa är vår historia: det är en syntes av våra kulturer och språk, vår identitet och vår framtid. Det är ett värdenas Europa, där individen, friheten, solidariteten och subsidiariteten är centrala.
Vi kan inte föreställa oss en union som är instängd bakom snäva gränser; vi kan inte tänka oss EU som en maskin – om än en effektiv sådan – som styrs av en byråkrati som hela tiden ändrar reglerna. På grundval av just subsidiaritetsprincipen måste EU i stället lösa medborgarnas stora problem, som andra institutioner inte kan ta itu med.
Uttolkas dessa värden i konstitutionen? Svaret är i huvudsak ja, även om vi inte kan dölja att vi djupt beklagar att det inte hänvisas till unionens judisk-kristna rötter. En sådan hänvisning skulle inte ha varit ett religiöst beslut, utan det skulle ha framhållit de historiska rötter som vi obestridligen har.
För vårt land var beslutet att underteckna konstitutionen i Rom ett viktigt erkännande av det arbete som utfördes under sex månaders italienskt ordförandeskap. För att en grundläggande lag skall bli verksam måste man blåsa liv i den. Den måste med andra ord omsättas i praktik och få politisk makt. Det är därför som EU, genom konstitutionen, verkligen måste tala med en enda stämma i utrikespolitiken. Det måste erövra en plats i FN:s nya säkerhetsråd och exportera fred och inte bara specialintresse till Medelhavsområdet och Mellanöstern. Den globaliserade världen behöver detta EU, solidaritetens, subsidiaritetens och de mänskliga rättigheternas EU – det politiska EU som tillhör de folk som det här parlamentet egentligen företräder.
Grabowska, Genowefa (PSE ).
    – Tack, herr talman. Det råder ingen tvekan om att EU, medlemsstaterna och framför allt Europas medborgare behöver en europeisk konstitution. Det nuvarande regelverket med fördragen är för snävt för ett EU som utvidgas. Det som räckte till för 15 medlemsstater räcker inte för 25. Ingen skulle väl ändå försöka klä en fullvuxen 25-åring i samma kostym som han bar när han var 15 år gammal? Man skulle behöva köpa en ny åt honom. Detsamma gäller för EU, och den utvidgade europeiska unionen måste därför ha ett rättsligt och organisatoriskt regelverk som motsvarar dess storlek, avsikter och ambitioner. Den europeiska konstitutionen skapar ett sådant.
Konstitutionen är ett bra dokument eftersom den är en kompromiss. Den gör EU mer medborgarvänligt, effektivare och bättre. Den gör också unionen till en plats där människor värdesätts och där demokrati och säkerhet värnas. Dessutom ger den ett gott skydd för medborgarnas personliga rättigheter och ger dem bättre tillgång till hela EU:s angelägenheter samt inflytande på Europeiska unionens lagstiftning. EU:s medborgare är väl medvetna om detta, och det är därför som så många av dem stöder den europeiska konstitutionen, trots att de inte känner till alla detaljer som den innehåller. Så är det i mitt land, Polen. Jag är stolt över att kunna berätta för er att 73 procent av polackerna är för den europeiska konstitutionen, trots de invändningar som min regering tidigare har framfört i fråga om förslaget till fördrag och trots den kampanj som har bedrivits mot konstitutionen i landet.
Det har blivit uppenbart att det är ett misstag att utnyttja konstitutionen i inhemska politiska gräl. Inget politiskt parti har rätt att kräva att konstitutionen skall tillbakavisas, inte ens om det tillhör dess motståndare. Folkomröstningarna om konstitutionen bör gälla dess innehåll och inte regeringarnas vara eller inte vara. Medborgarna i Europeiska unionen är medvetna om detta, och det är därför som de bättre än politikerna vet vad som är bäst för dem. De anser att den som är för EU också är för den europeiska konstitutionen. Vi bör lyssna på dem. 
Koch-Mehrin (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Den europeiska konstitutionen, eller det konstitutionella fördraget, är en bättre rättslig grund än någon av dem som vi tidigare har haft i Europeiska unionen, och eftersom den är en bra och acceptabel kompromiss kan vår grupp verkligen stödja den i omröstningen.
Vi bör framför allt betrakta det europeiska konstitutionella fördraget som ett utmärkt tillfälle att bygga upp en gemensam europeisk identitet. Det är det som vi behöver i Europa: en vi-känsla, en känsla av samhörighet, där vi alla betraktar oss som européer men också som i mitt fall tyskar, Nordrhein-Westfalenbor och Kölnbor – allt detta blir möjligt i och med detta europeiska konstitutionella fördrag. Vi har skrivit in våra gemensamma värden i detta konstitutionella fördrag. Därmed har vi gjort om den här gamla kontinenten till något av en ny värld, för det underbara med det här konstitutionella fördraget är att vi exakt definierar vad det är som håller oss samman.
Om denna vi-känsla, denna identitet, skall bli verklighet är det helt avgörande att alla européer själva får besluta om de vill ha den här konstitutionen. Därför bedriver vi kampanjer för folkomröstningar om den i alla EU-länder, för även om merparten av folket nu får rösta om det konstitutionella fördraget så får inte alla européer det. Om Europas folk för det första skall få reda på att den här konstitutionen finns och för det andra skall kunna fundera på om de vill ha den måste de bli tillfrågade. Därför bör vi låta människorna rösta och arbeta för att se till att det hålls folkomröstningar i alla länderna. Tyvärr går det inte att organisera det så att de alla kan hållas samma dag, men om människorna blir tillfrågade kommer det i vilket fall som helst att stärka deras känsla av identitet, deras medvetenhet om att vara ”vi”. 
Onesta (Verts/ALE ).
   – Mina damer och herrar! Jag uppmanar er att betrakta det här konstitutionella fördraget i rätt perspektiv och inte som en slutprodukt. EU-tanken har aldrig slagits fast, och den kommer inte att slås fast nu i och med formuleringarna i det här nya fördraget. Den här konstitutionen är en viktig, avgörande och oundgänglig milstolpe, men den är bara en milstolpe.
Valery Giscard d'Estaing sade att det här dokumentet var något man inte hade vågat hoppas på. Jag föredrar att säga att det generellt sett fortfarande kan förbättras, eftersom de tidigare dokumenten fortfarande lyser igenom i den, trots de framsteg som tveklöst har gjorts.
Våra medborgare kan leva med det här dokumentet som en interimsrapport om deras gemensamma historia, men de har ingen lust att hållas som gisslan av det i decennier medan all utveckling av det som var den europeiska kompromissen i början av 2000-talet skjuts på en obestämd framtid. Det är detta som är poängen med ändringsförslag 17, som jag har lagt fram på min grupps vägnar och som ett stort antal ledamöter har skrivit på. Genom detta mycket tydliga och mycket korta ändringsförslag förklarar sig Europaparlamentet, citat ”villigt att använda sin nya initiativrätt enligt konstitutionen till att föreslå förbättringar i konstitutionen”.
Jag vill tacka våra två medföredragande Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo för att de stödde detta ändringsförslag, eftersom det är genom det som vårt parlament talar om att det bryr sig om de sociala och demokratiska framsteg som medborgarna förväntar sig, samtidigt som det för all framtid kommer att förbli drivkraften bakom EU:s utveckling. Om dokumentet skulle vara hugget i sten skulle det finnas risk att konstitutionen också skulle bli det. Dessutom skulle det konstitutionella fördraget inte huggas ut ur samma stenblock som ryttarstatyn till minne av konventets ordförande, oavsett vad Valery Giscard d'Estaing än tror. Snarare skulle det kunna vara det block som används som gravsten för det europeiska projektet.
Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen vill därför återigen uppmana er att ta till er ett progressivt Europa eftersom grundlagsprocessen fortfarande är i sin linda, och det som är dess styrka och gör den intressant är just nyhetsvärdet. 
Ransdorf (GUE/NGL ).
   – Jag skrev en gång en bok om uppkomsten av teorin om de mänskliga rättigheterna och om den amerikanska konstitutionen, så jag har en del insikt om de positiva aspekterna av det här dokumentet. Jag förstår emellertid inte hur Europaparlamentet frivilligt kan vilja tilldöma sig en andra klassens position genom att stödja detta dokument.
I artikel III-330.2 står följande: ”Föreskrifter och allmänna villkor för hur Europaparlamentets ledamöter skall utföra sina åligganden skall fastställas i en av Europaparlamentet antagen europeisk lag. Europaparlamentet skall besluta på eget initiativ efter yttrande av kommissionen och efter rådets godkännande. Rådet skall med enhällighet besluta om alla regler eller villkor som rör beskattning av ledamöter eller före detta ledamöter.”
Det här upprätthåller kommissionens, den verkställande myndighetens, överlägsenhet, som har fler rättigheter än vi, och det upprätthåller också den orättfärdiga skillnaden mellan oss, som legitima företrädare för EU:s medborgare. Det är bara vi som verkligen är legitima, tillsammans med de andra EU-organen som inte är självständiga, så jag anser att denna bestämmelse skall uteslutas. Trots att Margot Wallström alldeles nyss sade att vi kommer att få mer demokrati, tror jag inte att det är mer demokrati vi vill ha, utan enbart demokrati, rätt och slätt. 
Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Om ni gav konstitutionen, eller vad ni till sist kallar den, till en karikatyrtecknare i något av EU:s länder där man respekterar demokratins principer om nationell suveränitet och värdet av vårt historie- och kulturarv, skulle han teckna konstitutionen som en köttkvarn där olika delar av olika djur, från får till kor, kom ut i form av malet kött. Men människor är inte djur, och det är ett brott att behandla dem som malet kött. Under fascismen gjorde man det med hjälp av vapen, och vissa människor tycks eftersträva fascismens intentioner. Sextiofem år senare använder man andra vapen i liknande syfte, såsom pengar och propaganda. Vi säger därför nej till konserveringen av EU:s folk, nej till djungelns lag som undertrycker den svage, nej till utnyttjandet av lömska tillvägagångssätt och personer, och nej till ansträngningarna att göra medborgarna till lätthanterliga robotar i händerna på de multinationella företagen och bankerna. Vi säger ja till rätten att uttrycka en egen åsikt och att vägra, ja till de suveräna nationernas EU, ja till kristendomen och de mänskliga rättigheterna, ja till människors stolthet och värdighet. ”Jag känner igen dig på svärdets fruktansvärda egg. Jag känner igen dig på din blick som med kraft mäter jorden.” Och en kraft som riktas mot själen är värre än en kraft riktad mot kroppen. Det finns ännu tid att göra motstånd. Vi har tid att vända globaliseringen och den nya världsordningen. . 
Camre (UEN ).
   – Herr talman! Sedan de sex första länderna förenades har Europeiska gemenskaperna utvecklat ett slags samarbete som visserligen inte är perfekt, men som ändå är ett slags samarbete mellan jämställda stater vars regeringar har sista ordet när det gäller staternas samverkande deltagande. Vad mera är, i dag har anhängarna av denna konstitution avslöjat att EU inte kommer att styras av ländernas regeringar utan av en stark kommission vars parlamentariska legalitet ligger hos det direktvalda Europaparlamentet.
Min partigrupp och jag ifrågasätter denna konstruktions betydelse och värde. Genom konstitutionen upphävs ländernas självständighet till fördel för en sluten regim som strävar efter mål som i alltför många fall saknar folklig förankring. I mitt hemlands äldsta konstitutionella dokument, den jylländska lagen från 1241, fastslås till exempel följande, jag citerar: ”Lagen skall vara trovärdig och rättvis, tolerabel när det gäller landets seder och bruk, tillämplig, användbar och tydlig, så att alla kan känna till och förstå vad lagen säger.” Det kan påpekas att den konstitution som vi i dag debatterar i kammaren inte är sanningsenlig när det gäller konstitutionens bakomliggande intentioner. Den uppfattas som rättvis blott och bart av de människor som önskar koncentrera makten inom EU. Majoriteten av européerna tolererar den inte, eftersom den bara överensstämmer med ett fåtal länders seder och bruk. Konstitutionen är inte till någon nytta när det gäller frivilligt samarbete, och den är inte tydlig, för knappt någon känner till och förstår vad som står att läsa i den.
Förslaget till konstitution måste förkastas. I annat fall kommer EU att sluta som en stormakternas regim, vilket kommer att skada EU som helhet. Jag rekommenderar minoritetens ändringsförslag. EU förtjänar bättre. 
Baco (NI ).
   – Mina damer och herrar! Låt mig använda min tid till att förklara det nuvarande tilläggsförslaget, för att i någon mån lätta upp stämningen från föregående diskussion. I och med det förslag som jag hänvisar till, förslag nr 10, justeras en av de avvikelser som påvisats i konstitutionen, dessa avvikelser som man talat så mycket om i dag. Konstitutionens text om jordbrukspolitiken är i själva verket föråldrad, femtio år för gammal. För ett halvt sekel sedan var jordbrukspolitikens berättigade syfte att producera tillräckligt med livsmedel.
I dag är situationen den motsatta; EU har problem med att göra sig av med de överflödiga produkterna. När det gäller konstitutionen har man inom Europaparlamentets jordbruksutskott till och med pekat på den direkta konflikten mellan jordbrukspolitikens ursprungliga syften och konstitutionen. Å andra sidan har man prioriterat en ökad konkurrenskraft i alla de reformer som har gjorts och som görs inom den gemensamma jordbrukspolitiken – men konkurrenskraften har inte tagits med i konstitutionen. Förslaget till ändring rättar till detta missförhållande. Det vore också önskvärt att man antog ändringsförslaget, för i Europaparlamentets hela resolution är det bara här som man åberopar sig på det viktigaste gemensamma politikområdet – jordbrukspolitiken. 
Szájer (PPE-DE ).
   – Ämnet för vår debatt, konstitutionen, kan bli det återförenade Europas första gemensamma skapelse. Medlemsstaterna kan också betrakta den som sin egen, eftersom vi – och däribland jag själv – tog del i konventets arbete med att upprätta konstitutionen, vilket pågick under ett och ett halvt år. Kanske var det inte någon slump att det var två nya medlemsstater, Litauen och Ungern, som var de första att ratificera konstitutionen. Det ungerska parlamentet föreslog också en ändring som lät minoriteters rättigheter ingå som del i konstitutionens grundläggande principer. Det är en viktig grundläggande princip, eftersom EU också är minoriteternas EU, och alla är minoriteter inom EU. Samtidigt är det viktigt att minoriteters rättigheter utövas gemensamt och ömsesidigt och att detta också medges i konstitutionen. Det här är således mycket glädjande för oss.
Jag anser emellertid att det är lite oroande att så många människor i Europaparlamentet, och också bland EU:s allmänhet, blev förolämpade av att man erkände det historiska faktum att kristendomen bidrog till att bygga ett gemensamt EU, till skapandet av dagens EU. Det var inte alls ett försök att bli kvitt ett sekulariserat EU. Däremot ansåg vi att man i inledningen, förutom att nämna arvet från humanismen, upplysningen och andra gemensamma europeiska värden, också borde erkänna kristendomens bidrag till detta förenade EU och dess roll för att möjliggöra vår närvaro här i dag. Jag gläds emellertid åt att man i konstitutionen har räknat med en institutionell dialog mellan kyrkorna och EU, vilket är en mycket viktigt aspekt för kyrkornas del. Det här består provet, oavsett hur många som ogillar den här idén. 
Tabajdi (PSE ).
   – I egenskap av ledare för den ungerska socialdemokratiska delegationen, och som ordförande för den tvärpolitiska gruppen för historiskt nationella minoriteter, lokala språk och konstitutionella regioner, välkomnar jag det konstitutionella fördraget. Det konstitutionella fördraget är i många avseenden av historisk betydelse. Det är definitivt av betydelse för nationella minoriteter, eftersom det kommer att bli den första gången i unionens historia som nationella minoriteters rättigheter blir en del av det gemensamma regelverket. Till sist kan man äntligen upprätta ett fungerade system för att skydda minoriteters rättigheter inom Europeiska unionen. I egenskap av ungersk socialdemokrat är jag särskilt stolt över att det var min regering som tog initiativ till det avsnitt som gäller minoritetsgrupper.
Miljontals människor som tillhör nationella minoritetsgrupper kommer att högtidlighålla det konstitutionella fördragets ikraftträdande. Jag företräder ett land där 10 procent av befolkningen består av minoriteter, och kulturellt sett lever en tredjedel av folket utanför landets nationella gränser. Som företrädare i Europaparlamentet hade jag privilegiet att i det ungerska parlamentets ratificeringsdebatt säga att varje land, däribland Ungern, nu kommer att ha två konstitutioner. Den generösare konstitutionen bör uppmärksammas. Vi måste se till att vi alltid hänvisar till den konstitution som garanterar fler rättigheter till våra medborgare, till EU:s medborgare. I det här avseendet kommer alla länder att bli rikare. Med hänsyn till minoriteters rättigheter är den ungerska konstitutionen mycket mer generös än EU:s konstitutionella fördrag, eftersom den omfattar kollektiva rättigheter, erkänner nationella minoriteter som beslutsfattande faktorer i lagstiftningen, och förutom lika behandling betonar den vikten av gynnsam behandling och positiv diskriminering. Dessutom tillåts minoriteter etablera sina egna självstyrande institutioner på alla nivåer. 
Maaten (ALDE ).
   – Herr talman! Det förekommer gott om kritik som skulle kunna riktas mot det konstitutionella fördraget, och fastän texten är en förbättring i jämförelse med den vi har för närvarande så kvarstår frågan om den är tillräckligt bra. Enligt min åsikt har man försummat ett par tillfällen inom ett antal områden.
Låt oss exempelvis betrakta valet av ordförande för Europeiska kommissionen. Som jag ser det borde EU:s allmänhet, eller åtminstone Europaparlamentet, ombedjas att rösta. Det är visserligen något som fastslås i den nya konstitutionen, men först och främst finns det bara en kandidat i motsats till flera, så man har inget val.
Detsamma gäller för medbeslutandeförfarandet: en fantastisk europeisk modell, en bred majoritet av människor och en politisk majoritet skall tillämpas över hela linjen. Det är kanske vad konstitutionen föreskriver, men mycket lite kommer att genomföras i praktiken just nu. Därav följer att det finns utrymme för mycket mer effektivitet och mer demokrati. När det gäller ratificeringen av konstitutionen, och särskilt i de länder där man kommer att hålla folkomröstning om den, kommer debatten ändå inte att handla om subtiliteter och om skillnaden mellan den gamla och den nya situationen. Det är en debatt som är förbehållen oss kännare. Fördraget handlar om mer än dessa innovationer; det handlar om texten som helhet. Vi skall rösta om en text som är en sammanfattning av det som vi har byggt upp under EU:s femtio år – femtio år av fred, säkerhet, fri rörlighet för personer, varor, tjänster och kapital. Om jag betänker de tillfällen och de utmaningar som nederländarna, tillsammans med alla européer, lyckats ta sig an inom denna stora union, då hyser jag inga tvivel, utan röstar för.
En folkomröstning kommer att hållas i Nederländerna inom de närmaste månaderna. Redan nu vänder jag mig emot argumentet att Turkiets förestående anslutning skulle innebära att små medlemsstater, som t.ex. Nederländerna, mer eller mindre skulle falla i glömska inom unionen till följd av det nya konstitutionella fördraget. Detta är demagogi, för Turkietfrågan är ett separat beslut, och allmänheten borde enligt min mening få avgöra detta i en folkomröstning i sinom tid. Detta är emellertid också ett tecken på småaktigt tänkande. Det är under EU:s nuvarande institutionella kaos som stora medlemsstater kan utöva oproportionerligt mycket inflytande, och som små medlemsstater kan dra nytta av lag och ordning. Jag är för ett korrekt och demokratiskt styre och emot kaos.
Under den förestående folkomröstningen kommer de nederländska liberalerna att aktivt organisera kampanjer till förmån för EU:s nya konstitutionella fördrag. 
Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Den värsta meningen i konstitutionen, som strider mot kol- och stålunionens grundidé, är: ”Medlemsstaterna förbinder sig att gradvis förbättra sin militära förmåga”. Hade syftet enbart varit att minska försvarsbudgeten genom effektivisering hade det stått så. Nu blir det uppenbara syftet att öka EU:s militära slagkraft.
Från nedrustning går vi nu mot upprustning. Om vi kombinerar det med texten om att ”unionens förbindelser med omvärlden syftar till att bekräfta och främja sina värderingar och intressen” är det en återgång till en 500 år gammal kolonial politik. Det kan oroa omvärlden, som minns förra gången vi ville sprida vår civilisation med arméns hjälp. Det skapar kanske fred mellan oss, men på jorden skapar det oro.
Detta är inte en text för framtiden, det är en återgång till gammal imperialism och kolonialism. Den tackar jag nej till. 
Seppänen (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag anser att konstitutionen bör förkastas, och det anser också hela min grupp. Samtidigt vill jag påminna alla om att Europaparlamentet inte är behörigt i den här frågan. Den här debatten, och utskottets initiativbetänkande som skall antas och som grundar sig på denna fråga, har varken rättslig grund eller juridiskt värde.
En anledning till att konstitutionen bör förkastas är att den innebär en militarisering av Europeiska unionen. I enlighet med konstitutionen måste medlemsstaterna även gå med på att öka sina militära utgifter. Det är fullständigt ofattbart att det skall finnas en sådan bestämmelse på EU:s konstitutionsnivå. Regeringar i medlemsstaterna förhåller sig som om konstitutionen redan trätt i kraft. Man har beslutat att upprätta 13 stridsstyrkor och utrusta dem som om de vore stöttrupper. I själva verket är de stöttrupper eftersom avsikten är att de skall nyttjas för illegal militär verksamhet, för det har EU beslutat. Vi i konventet har inte fattat något beslut om att det i konstitutionen skall fastslås att militära operationer utanför EU:s gränser alltid måste vara lagligt berättigade – med andra ord, de skall alltid ha mandat från Förenta nationerna.
Konstitutionen bör förkastas, men låt folket få göra det. I själva verket räcker det med folket i endast en nation. 
Železný (IND/DEM ).
   – Herr talman! Det här är första gången som vi har delegater närvarande som bär med sig 50 års erfarenheter av ett liv under totalitarismen. Även om vi i dag behandlar förslaget till europeisk konstitution känner jag mig emellanåt som om jag återvänt till gamla tider. Ledamöter av en icke vald sammankomst, känd som konventet, har lagt fram ett forcerat dokument. På liknande sätt förekom det en gång i tiden en mäktig elit i vårt land som fattade beslut och som sedan utfärdade resolutioner som något förutbestämt och oundvikligt.
I dag har vi fått höra att ett förkastande av konstitutionen skulle orsaka en katastrof av kosmiska proportioner. Historien har dock visat att det inte har inträffat några katastrofer, och detsamma gäller nu. Man har utvecklat en hybridform där konstitutionella principer blandas med praktisk politik, vilket öppnar en gränslös ram för tolkningar av överlägsna EU-tjänstemän. Det finns en parallell här också, eftersom även vi har haft handlingar där beslut från vårt land vidarebefordrats till andra länder utan tillåtelse.
Vi sitter här i dag i en kammare som smyckats med generösa fanor om konstitutionen. Vid sådana tillfällen brukade även vi hänga upp fanor och lyssna på larmande mässingsorkestrar, så att grunddragen i det dokument som hade antagits fördunklades av euforin.
Vi behöver inte en europeisk konstitution, och vad vi sannerligen inte behöver är detta luddiga dokument som vi skall rösta om. Vad vi inte heller behöver är att slösa med EU:s resurser på spektakulära firanden. Vi borde hellre skicka pengarna till Sri Lanka. 
Battilocchio (NI ).
   – Herr talman! Jag talar som företrädare för det nya italienska socialistiska partiet. Vi vill innerligt välkomna den nya europeiska konstitutionen. Medlemsstaterna överlåter en allt större del av sin suveränitet till förmån för en ambitiös och världsomspännande idé där 25 länder trampar upp en gemensam stig tillsammans, sida vid sida.
Det är 21 år sedan parlamentet, med bred majoritet, antog förslaget att reformera Europeiska unionen, som hade utarbetats av den italienske ledamoten Altiero Spinelli. Det var ett invecklat och djärvt förslag som klart och tydligt hade utformats för att skapa en mer integrerad gemenskap. Sedan dess har den gamla kontinentens nationer gradvis fortsatt att bidra till och utveckla skälen att förenas inom denna internationella ram, som har genomgått anmärkningsvärda förändringar.
Konstitutionen, som undertecknades den 29 oktober i Rom, är liksom 1957 ett grundläggande framsteg i det sammanhanget. Femtio år senare är EU tillbaka vid den plats där allt startade; vi står inför en spännande ny utmaning där alla är engagerade i att gestalta och forma morgondagens EU. 
Dehaene (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som vice ordförande för konventet kan jag inget annat än glädjas åt den sannolikhet att Europaparlamentet i morgon, och med en överväldigande majoritet, förklarar sig vara för denna konstitution. Även om Europaparlamentet inte behöver yttra sig formellt ännu på ett bra tag anser jag att den ståndpunkt som grundar sig på det utmärkta betänkandet av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo sänder ett tydligt budskap till EU.
Det är sant att vi i konventet har försökt frambringa ett svar på de utmaningar som EU står inför, det vill säga utvidgningen och globaliseringen, och denna konstitution skulle inte ha antagit sin nuvarande form utan Europaparlamentets viktiga bidrag. Även om denna konstitution är en kompromiss anser jag att den ur kvalitetssynpunkt har inneburit ett väsentligt steg framåt. Konstitutionen tillhandahåller den institutionella ram som det utvidgade EU kräver. Det är förvisso omöjligt att fortsätta arbeta med samma institutioner och samma regler som man gjorde när EU endast omfattade femton medlemsstater.
Samtidigt anser jag att konstitutionens verkliga dimension är att vi först nu verkligen går från en ekonomisk gemenskap till en politisk union, även om det första steget togs i Maastricht. Nu försvinner pelarna, den tredje pelaren integreras i gemenskapens behörighetsområde när det gäller området för frihet och rättvisa, och vi får en mycket mer utvecklad utrikespolitik som gör det möjligt för EU att tala med enad röst i denna globaliserade värld.
Även om jag hoppas att en bred majoritet kommer att stödja denna konstitution i morgon bör vi inte glömma att vi i kammaren bär ett stort ansvar för att övertyga medlemsstaterna om att EU behöver denna konstitution.
Talmannen.
   – Jag förklarar sammanträdet avbrutet för att återupptas kl. 15.00. 

Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Före de två omröstningarna, som kommer att äga rum i eftermiddag, vill jag för en minut ge ordet till Edward McMillan-Scott, ordförande för delegationen för övervakning av det palestinska presidentvalet och vice talman för parlamentet. 
McMillan-Scott (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Vi har alla tryggt kommit hem från Palestina. Jag vill tacka mina kolleger – vi var 28, den största delegationen någonsin från Europaparlamentet – vice ordföranden, Pasqualina Napoletano, och personalen som följde med oss och förberedde övervakningsuppdraget.
Vår uppgift som ledamöter av Europaparlamentet är att under sammanträdesperioden i Bryssel senare denna månad tillhandahålla en välunderrättad politisk bedömning av detta avgörande val. Vi känner dock att det palestinska folket, särskilt kvinnorna, skall vara stolta. Trots den israeliska ockupationen och bristen på möjlighet att rösta för boende i östra Jerusalem och andra, bereder detta val vägen för det palestinska parlamentsvalet i juli, och det skulle kunna fungera som en förebild för andra i området. Jag hoppas att Europaparlamentet kommer att uppmärksamma begäret efter demokrati i arabvärlden som helhet.
Talmannen.
   – Vi skall nu gå vidare till omröstningen.
Rekommendation (A6-0001/2005) av James Nicholson för utskottet för regional utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1260/1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna rörande en förlängning av Peaceprogrammet och beviljande av nya åtagandebemyndiganden (KOM(2004)0631 – 16064/2004 – C6-0252/2004 – 2004/0224(AVC)) 
Nicholson (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag är tacksam för tillfället att få tala till mina kolleger innan mitt betänkande, förhoppningsvis, röstas igenom fullständigt. Peaceprogrammet har mycket mer än rent finansiell betydelse för Nordirland och de angränsande länen i Republiken Irland. Det är det mest synliga bidraget hittills från EU i byggandet av ett stabilt samhälle i Nordirland, och därigenom har det även ett enormt symboliskt värde. Det är ett fint exempel på hur EU erbjuder stöd utan att ingripa i den lokala politiska processen.
På det nordirländska folkets vägnar tackar jag dem som har arbetat så hårt för att se till att detta betänkande snabbt kunde gå igenom de olika parlamentariska stadierna. Jag är tacksam mot ordföranden och sekretariatet för utskottet för regional utveckling för att ha prioriterat förslaget när det väl mottogs från kommissionen. Jag är också väldigt tacksam mot budgetutskottet för dess effektiva hantering av budgetfrågan, som gjorde det möjligt för oss att rösta i dag. Samtidigt som jag också är tacksam mot rådet och kommissionen beklagar jag att inte de brittiska och irländska regeringarna bad om en större summa pengar. Den tilldelade summan når inte riktigt upp till de första förhoppningarna. Jag är dock glad att Peaceprogrammet förlängs och skulle vara tacksam för ett starkt stöd för denna symbol för EU:s engagemang för hela det nordirländska folket.

– Nästa punkt på föredragningslistan är valet av Europeiska ombudsmannen. Valet kommer att genomföras i enlighet med artikel 194.5 i arbetsordningen.
Jag har mottagit följande nomineringar:
– Nikiforos Diamandouros
– Giuseppe Fortunato
Två andra nomineringar har förklarats otillåtliga.
(Parlamentet höll en sluten omröstning.)
Resultatet av omröstningen om valet av Europeiska ombudsmannen är följande:
Antal röstdeltagande:  643
Blanka eller ogiltiga valsedlar: 34
Avgivna röster:  609
Absolut majoritet:  305
Resultaten var följande:
Nikiforos Diamandouros 564 röster
Giuseppe Fortunato  45 röster
Majoriteten av de avgivna rösterna gick till Nikiforos Diamandouros som därför väljs till Europeisk ombudsman. Jag vill gratulera honom till att ha blivit vald och uppmana honom att omgående avlägga ed inför EG-domstolen, i enlighet med artikel 194.7 i arbetsordningen.
Wallström,
   . – Gratulerar, herr Diamandouros! Vi hoppas att ni aktivt kommer att genomföra era uppgifter enligt artikel 195 i EG-fördraget, så som ni gjorde under er förra mandatperiod. Vi vet vilken avgörande roll ombudsmannen spelar genom att förbättra gemenskapsadministrationens ansvarighet, liksom genom att stimulera tänkandet på metoder och förfaranden. Jag lovar att kommissionen kommer att fortsätta ett aktivt och nära samarbete med er.
Kommissionen är också medveten om att medborgare mer och mer utnyttjar sin rätt att klaga till Europeiska ombudsmannen. Antalet klagomål ökade markant under de första tio månaderna förra året jämfört med samma period 2003. Det verkar som om den ökade mängden klagomål tyder på att medborgarna känner till sina rättigheter, snarare än på någon försämring av EU-institutionernas förvaltningssed; det är åtminstone vad vi hoppas.
Kommissionen ser fram emot att förbättra sitt samarbete med Europeiska ombudsmannen. Vi önskar er all välgång i ert viktiga arbete.
Talmannen.
   – Omröstningen är avslutad. 

Rekommendation (A6-0001/2005) av Nicholson 
Allister (NI ),
   .– I dag röstade jag för förlängningen av Peaceanslaget, men jag gjorde det med en hel del reservation. Reservationen kommer av att Peaceanslaget i Nordirland till dags dato har delats ut på ett högst obalanserat sätt, vilket har varit till stor nackdel för den protestantiska/unionistiska gemenskapen.
Det har också lett till att grupper av terroristfångar har favoriserats framför grupper av offer, som är offer på grund av den skräck som dessa terrorister har orsakat dem.
Under förlängningen av Peaceanslaget önskar jag en offentlig korrigering av dessa missförhållanden. Detta anslag måste tilldelas på ett opartiskt vis. 
De Rossa (PSE ),
   .– Det gläder mig att stödja detta betänkande, och jag välkomnar den föreslagna förlängningen av Peaceprogrammet till att täcka detta år och 2006.
Beslutet kommer att göra det möjligt att genomföra Peaceåtgärderna, utformade för att stödja försoning, ytterligare några år. Fortskridandet av dessa fredsinitiativ är ovärderligt för att återskapa förtroende mellan samhällen och för att föra samhällen samman från båda sidorna av gränsen.
Peace är särskilt inriktat på försoning, och de projekt som har fått stöd har bidragit rejält till att främja en ömsesidig förståelse och bättre förbindelser mellan samhällena. Det gläder mig att bidragen nu har förlängts till slutet av 2006, och jag hoppas verkligen att ytterligare medel kommer att tillhandahållas i budgetplanen när den äntligen är upprättad och börjar gälla 2007.
Det råder inga tvivel om att vårt hopp om en fredlig framtid är beroende av det utmärkta arbetet inom de olika gränsöverskridande initiativen och Nord-Syd-initiativen, som finansieras inom ramen för detta program. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .–Peaceprogrammet har ett berättigande som en intern angelägenhet för unionen. De aktörer som har det huvudsakliga och slutliga ansvaret för att uppnå en konsolidering av fredsprocessen är dock Irland och Storbritannien.
För Junilistans del är det av avgörande betydelse att det ekonomiska stödet inte används som en form av ”strukturstöd” utan går till att åstadkomma konkreta och reella förbättringar som främjar en positiv utveckling av fredsprocessen på Nordirland. 
Isler Béguin (Verts/ALE ),
   .– Om det enbart vore upp till gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, så skulle förslaget till konstitution vara mycket mer ambitiöst än det förslag som lagts fram. Det skulle göra det möjligt för oss att förverkliga det politiska, sociala och ekologiska EU som vi kämpar för. Det skulle vara ett projekt med entydiga och avgränsade mål som inte omfattade denna tredje del som, genom att endast imitera de tidigare fördragen, är ett hinder för ett ambitiöst och världsomspännande projekt för EU. Trots konstitutionens brister kommer jag emellertid att rösta, och jag uppmanar andra att rösta för detta konstitutionella fördrag, för det skulle vara en villfarelse och ett allvarligt politiskt misstag att göra gemensam sak med dem som motsätter sig konstitutionen under förevändning att den slutliga texten inte står i proportion till det som står på spel.
Vi behöver EU mer än någonsin, även om det är ett bristfälligt EU.
Med en konstitution kommer vi att lyckas bana väg för detta fredsinriktade EU, bäraren av gemensamma värden såsom mänskliga rättigheter och demokrati. Genom att ta detta betydelsefulla steg kommer européerna att känna sig förenade i ett genuint gemensamt projekt. Det är ett stridbart ”ja” som jag kommer att ta parti för i omröstningen om Corbettbetänkandet.
Att inte ta vara på denna historiska situation skulle vara att förneka vår egen insats som byggare av EU, och det skulle för en längre tid förhindra det vi vill se, nämligen en ambitiös utveckling av den europeiska integrationen …
Marques (PPE-DE ),
   .– Jag gratulerar James Nicholson till det utmärkta arbetet med rekommendationen rörande en förlängning av Peaceprogrammet.
Peaceprogrammet, som inleddes 1995, syftar till att främja fred och försoning i Nordirland och i Republiken Irlands gränsområden. Till följd av det första Peaceprogrammets framgångar beslöt man vid Europeiska rådet i Berlin 1999 att förlänga programmet med ytterligare fem år, i syfte att ge kontinuitet åt de projekt som hade upprättats.
Jag stöder föredragandens ståndpunkt att i denna EU-region, där man fått utstå över trettio år av våld, bör alla ansträngningar kanaliseras till att göra det möjligt att upprätthålla social integration, ekonomisk utveckling och sysselsättning, återväxt i stads- och landsbygdsområden och gränsöverskridande samarbete.
Det är därför nödvändigt att förlänga genomförandet av Peaceprogrammet med två år, till slutet av 2006, så att det sammanfaller med programplaneringsperioden för strukturfonderna och förslaget att flytta fram gemenskapens årliga bidrag till Internationella fonden för Irland till samma period. Det huvudsakliga syftet är således att anpassa de åtgärder som finansieras genom dessa två instrument till de insatser som genomförs i regionen inom ramen för EU:s sammanhållningspolitik. 
Ó Neachtain (UEN ),
   .– Jag välkomnar detta betänkande som formellt ger Europaparlamentets stöd till fortsatt EU-finansiering av den europeiska fredsfonden fram till 2006.
År 2005 och 2006 avsätts 108 miljoner euro till denna fond som ger stöd till projekt i gränsområdet och i Nordirland. En tredjedel av dessa medel, 36 miljoner euro, kommer att användas i gränsområdet, och resterande 72 miljoner euro kommer att användas i Nordirland.
Under perioden 2000–2004 gav den europeiska fredsfonden stöd till 4 000 projekt bara i Nordirland och i gränsområdet. Europeiska unionen ger också 15 miljoner euro varje år till den internationella fonden för Irland och har stött fortlöpande Interregprogram som sträcker sig ända tillbaka till slutet på 1980-talet.
När det gäller det övergripande sammanhanget för fredsprocessen på Irland har EU varit i förgrunden vad gäller att tillhandahålla politiskt och finansiellt stöd - och det är tydligt att unionen kommer att fortsätta att spela en aktiv och central roll i detta avseende. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för James Nicholsons betänkande om Peaceprogrammet för Nordirland, eftersom jag anser det vara ytterst viktigt att EU visar solidaritet med den irländska fredsprocessen. Vår solidaritet bör kanaliseras till förmån för det omfattande antal sektorer, grupper och samfund som drabbats värst av våldet, och till att stödja projekt mellan olika befolkningsgrupper.
Ekonomisk förvaltning genom lokalbaserade partnerskapsstrukturer och sektoriellt specialiserade icke-statliga organisationer kan hjälpa till att stärka de band av fred och försoning som är avgörande för Nordirlands stabilisering. Jag anser också att det är nödvändigt att uppnå målet med ekonomisk soliditet, som har upprättats till följd av förlängningen av Peaceprogrammets genomförande med ytterligare två år, förutsatt att det innebär ett steg mot en anpassning av de åtgärder som finansieras genom detta instrument och genom Internationella fonden för Irland till de insatser som genomförs i regionen inom ramen för EU:s sammanhållningspolitik. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– I ett EU som har visat sig klara av att skapa fred inom unionens gränser har företeelser likt dem i Nordirland och Baskien lyckligtvis blivit alltmer sällsynta.
Mot bakgrund av dessa situationers allvarliga karaktär måste EU emellertid fortsätta att kraftfullt och ovillkorligt fördöma användningen av våld som medel för att lösa politiska frågor.
Med hänsyn till initiativen till vapenvila och inledningen av förhandlingar mellan de två parterna i Nordirlandkonflikten, anser jag att man måste visa liknande beslutsamhet i fråga om varje initiativ som avser att bidra till upprättandet av bestående fred inom dessa territorier.
Mot denna bakgrund välkomnar jag att det ekonomiska stödet till Nordirland och Republiken Irlands gränsområden kommer att bibehållas och att Peace II-programmet kommer att förlängas med ytterligare två år. 

Talmannen.
   – Vi skall således fortsätta med debatten om betänkandet av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo om fördraget om upprättande av en konstitution för Europa. 
Costa, António (PSE ).
   – Herr talman, herr vice kommissionsordförande! Det nya fördraget är ett positivt steg ur institutionell synvinkel, som alla har påpekat. Det nya fördraget ger oss en union som är starkare, mer demokratisk och som närmar sig medborgarna. Det är också en konstitution som framför allt står för delade värderingar och som är ett politiskt projekt. Vi ser detta direkt i och med konstitutionaliseringen av stadgan om de grundläggande rättigheterna, som syftar till att skapa ett samhälle som uppfattar sig självt som en social marknadsekonomi och som siktar på full sysselsättning.
Detta är inte bara ord, utan det är EU:s nya mål som finns införlivade i fördragets artikel I-3 och som skall vara vägledande för EU:s samtliga åtgärder och politikområden. I exempelvis artikel III-185 om monetär politik fastslås uttryckligen att Europeiska systemet för centralbanker, utan förfång för målet med prisstabilitet, stöder den allmänna ekonomiska politiken i unionen, i syfte att bidra till att målen i artikel I-3 uppnås.
Horisontella tillämpningsklausuler bör också framhävas. Dessa klausuler är vägledande för unionens åtgärder och politikområden i fördragets del III. Därefter fastslås till exempel i artikel 115 till 122 i del III att man inom EU:s olika politikområden måste se till att man främjar jämlikheten mellan män och kvinnor, att miljön skyddas, att konsumenter skyddas, att sociala rättigheter såsom sysselsättning garanteras, och att offentliga tjänster och tjänster av allmänt ekonomiskt intresse uppfyller de nödvändiga villkoren för att fylla sina funktioner.
Dessa exempel visar hur det nya fördraget stärker EU:s sociala modell. Man backar inte från någon av de fördelar som vunnits, och man skyddar nya och betydelsefulla framsteg. Fördraget är därför en positiv nyhet eftersom det ger konkret form åt vår önskan att leva i ett samhälle med en hög nivå av socialt skydd och miljöskydd. 
Malmström (ALDE ).
   – Herr talman! Fru kommissionär, kära kolleger! För fem år sedan var vi några i detta hus som ville återuppväcka Spinellis Crocodile Club. Vi startade då en federalistisk tvärpolitisk grupp med syfte att arbeta för en europeisk författning.
Det var många som log lite överseende då. Hemma i mitt land, Sverige, blev jag klappad på huvudet när jag talade om behovet av en gemensam text som tydligt slår fast vad vi står för, varför vi gör det och hur vi arbetar. Idag är det ingen som skrattar längre och att tala om en europeisk författning är inte särskilt kontroversiellt. De flesta är för.
Genom konventet och hårt arbete, inte minst här i Europaparlamentet, har vi idag ett förslag till europeisk författning. Det är ett fantastiskt framsteg och det gör EU mer öppet, mer demokratiskt, mer handlingskraftigt, sätter medborgaren i centrum och förenklar beslutsfattandet. Richard Corbetts och Íñigo Méndez de Vigos resolution redogör på ett mycket bra och pedagogiskt sätt för fördelarna med den nya författningen och är ett dokument som faktiskt kan användas i kampanjen, då det är så pedagogiskt skrivet.
Visst kunde mycket ha varit bättre, många kolleger har talat om det här. Personligen hade jag gärna sett en tydligare avgränsning av EU:s befogenheter. Det hade varit rimligt att med så många medlemmar koncentrera sig på något färre frågor på EU-nivå, för att kunna vara effektivare där. Jag hade också gärna sett att den permanenta ordföranden inte var placerad i rådet utan i kommissionen.
Slutligen beklagar jag att konventet inte diskuterade frågan om Europaparlamentets säte. Vi måste upphöra med detta pendlande mellan Strasbourg och Bryssel. Det är dyrt och ineffektivt och så länge det pågår kommer medborgarna aldrig fullt ut att känna förtroende för denna institution.
Det kommer att komma nya tider, vi kommer att kunna få in nya reformer och kunna gå ytterligare steg i framtiden för nästa konvent och nästa författning. Först skall denna ratificeras och på det stora hela är det ett mycket bra förslag. Det är ett framsteg för europeisk demokrati och för våra medborgare.
Motståndarna skall betänka att alternativet är Nicefördraget, som på inget sätt ökar demokratin inom EU. Det gör det heller inte lättare för oss att samarbeta med så många medlemmar. Jag ser därför med stor entusiasm fram emot den debatt som nu kommer och redan pågår i de olika medlemsländerna och emot att vara ute på gator och torg tillsammans med er och försvara den europeiska författningen. 
Staes (Verts/ALE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Tillsammans med det flamländska miljöpartiet kommer jag under de kommande månaderna att föra en kampanj för den belgiska ratificeringen av konstitutionen i det federala flamländska parlamentet och parlamentet i Bryssel. I morgon kommer vi emellertid inte att rösta om konstitutionen, utan om betänkandet av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo, som jag anser vara en besvikelse. Det är ett försvarstal, en ytterst ensidig uppräkning av konstitutionens många fördelar. Vilket försummat tillfälle, herr Corbett!
Borde vi inte ha tagit mer hänsyn till den kritik som nu riktas från vänstern? Varför kan man till exempel inte konstatera att vi fortfarande är på väg mot en fullfjädrad europeisk demokrati, att de konstitutionella regionernas roll håller på att förgås, att alltför många politikområden ännu är lämnade åt mellanstatligt samarbete, att det finns alltför många områden där man fortfarande tillämpar veto? Varför kan man inte förklara att Europeiska unionen fortfarande har ett alltför stort behov av ett socialt system, och att dess inriktning är alltför nyliberal?
Därför vill jag be er att på nytt gå igenom de ändringsförslag som lagts fram av gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, särskilt ändringsförslagen 4, 9, 15 och 16, och jag hoppas att ni stöder dem vid morgondagens omröstning. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Bland de åtskilliga orsakerna till att vi motsätter oss detta nya fördrag vill jag belysa det faktum att fördraget underbygger centralisering, federalism och EU-byråkrati, att det kräver en politik som är tillämplig på unionens alla medlemsstater utan hänsyn till medlemsstaternas faktiska förhållanden, och att nyliberalismen och EU:s militarisering integreras allt djupare.
Stabilitets- och tillväxtpaktens dunkla påbud tillsammans med Europeiska centralbanken och euroområdets monetära och gemensamma valutapolitik som negligerar varje individuella lands realitet, har lett till en försämrad social situation, ökad ojämlikhet till följd av privatiseringar av strategiska sektorer och offentliga tjänster, och olycksbådande angrepp på arbetares rättigheter.
Vi har också sett hur dessa metoder inom jordbruket, fisket och den externa handelspolitiken har lett till ekonomisk tillbakagång, arbetslöshet och en utarmad produktion inom allt större sektorer i länder med svagare ekonomier. Av samma skäl kan vi inte acceptera PR-kampanjen för det nya fördraget, som knappast är demokratisk och sannerligen inte pluralistisk. Kampanjen grundar sig på argumenten från fördragets anhängare och förbigår argumenten från motståndarna, de som kämpar för ett mer socialt och demokratiskt EU grundat på principen om suveräna stater med lika rättigheter som engagerar sig för fred. 
Lundgren (IND/DEM ).
   – Herr talman! Ärade ledamöter! En författning skall fastlägga politikens spelregler och de rättigheter som tillkommer medborgarna i en demokrati. En författning skall inte fastslå politikens innehåll. Socialpolitik, skatter, energipolitik, polisväsende, alkoholfrågor skall medborgarna utforma tillsammans i den demokratiska processen i varje land. När folkviljan ändrar sig skall dessa förhållanden kunna ändras i landet.
Det förslag vi nu ställs inför är något helt annat. Det är ett uttryck för den politiska klassens egna ambitioner för det europeiska projektet. Det reglerar i detalj, det behandlar turism och jordbruk, det legitimerar ett korporativt samhälle, det tvingar in varje medlemsland i en valutaunion, det pekar mot maktkoncentration och ett teknokratstyrt Europa.
Det som här presenteras som en författning är ett försök av det politiska etablissemanget att usurpera de europeiska folkens demokratiska rätt att forma sin egen framtid. Därför säger Junilistan nej till detta förslag. 
Toubon (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Målet med den europeiska integrationen har åstadkommit världens största område av rättssäkerhet och ekonomisk frihet, men byggandet av vår kontinent kan inte stanna vid detta. EU måste bli en politisk aktör, en politisk enhet utrustad med demokratisk makt och diplomatiskt inflytande. Vi vill ha ett EU av stater och av folk, och följaktligen vill vi stärka människors förtroende för Europeiska unionen. Det är vad som föreslås i konstitutionen som undertecknades i Rom.
Jag vill återigen gratulera våra föredragande, Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo, och jag betonar de framsteg som gjorts i och med det nya fördraget. Föredragandena sänder ut ett tydligt budskap till våra medborgare: konstitutionen är utmärkt och har formulerats på bästa möjliga sätt. Den innehåller förslag till ett mer integrerat, effektivt och politiskt EU, som är mer tillmötesgående mot människor och starkare både internt och externt. Konstitutionen som sådan ger inte EU ökad behörighet. Den förebygger uppkomsten av en centraliserad superstat, sanktionerar EU:s juridiska person och ger EU ett mänskligt ansikte i form av en president och en utrikesminister som utses för en längre period. Konstitutionen garanterar också ett skydd för våra medborgare inom ramen för stadgan om de mänskliga rättigheterna. Europaparlamentet vinner alltmer insteg på EU:s politiska arena. Slutligen underlättar konstitutionen ökat samarbete i och med att det blir möjligt att ta ställning till vad som står på spel i framtiden.
Ett EU-lands livsöde är nu oskiljaktigt från dess bekräftade europeiska karaktär. Konstitutionen representerar det bästa sättet för våra medlemsstater att möta framtiden, med början i dag. De kan nu förenas runt ett dokument som de alla har ansett vara mycket ambitiöst. För att nu omsätta denna ambition i verklighet krävs politikernas och, i första hand, vår vilja. 
Van den Berg (PSE ).
   – Herr talman! Den nederländska delegationen inom Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet anser att debatten snarare handlar om konstitutionen än om vi är för eller emot EU. Vi ger den med viss reservation vårt bifall, för vad som är av betydelse för oss är den nya konstitutionens fördelar i jämförelse med Nicefördraget. Enligt Nicefördraget är EU:s betydelse oklar. Det nya fördraget garanterar emellertid de regionala, decentraliserade myndigheterna inflytande och betecknar det nationella parlamentet som väktare, så att EU snarare än att hota att förvandlas till en superstat utgör ett effektivt och gränsöverskridande samarbete när det gäller brottslighet och livsmedelsskydd.
I den nya konstitutionen har dessutom mer än 30 olika slags rättsakter ersatts av ett litet antal benämningar som med lätthet kan kännas igen av allmänheten, däribland ”lag” och ”lagstiftning”. På så sätt ger konstitutionen större klarhet om det slags EU vi vill ha och ett beslutsfattande som vi kan nyttja för detta ändamål. Konstitutionen ger oss också mer effektivitet genom att utvidga de antal områden där beslut fattas med kvalificerad majoritet, vilket följaktligen säkerställer att ett land inte kan sätta käppar i hjulet. Man inför en ökad demokratisk ansvarighet genom att avlägsna mycket av det beslutsfattande som sker bakom kulisserna, och genom att göra rådets beslutsfattande sammanträden offentliga.
Slutligen ger konstitutionen utökade medborgerliga rättigheter: social dialog, integrering av stadgan om de grundläggande rättigheterna och, naturligtvis, ett medborgarinitiativ. Den som inte kan stödja detta viktiga steg i den europeiska integrationsprocessen kommer att vara ansvarig för att ha vidmakthållit det nuvarande Nicefördraget, som är mer byråkratiskt, tungrott och på flera sätt odemokratiskt.
Vårt ”ja” är färgat av kritiska iakttagelser, för EU saknar ännu i stor utsträckning en enad röst. Det sociala EU är fortfarande inte tillräckligt förankrat; härav ett kritiskt ”ja”. Kort sagt, den nederländska delegationen inom PSE-gruppen ger konstitutionen ett kritiskt ”ja”. Vid folkomröstningen i vår kommer vi entusiastiskt att förorda denna ståndpunkt, understödda av Johan Cruyff, katalansk nederländare eller nederländsk katalan i den spanska kampanjen. På så sätt hoppas vi vinna stöd i Nederländerna för detta nya projekt, den nya konstitutionen. 
Harkin (ALDE ).
   – Herr talman! Irland höll två folkomröstningar om Nicefördraget: i den första röstade vi nej och i den andra röstade vi ja. Det fanns många orsaker till detta, men en övervägande orsak var att vår regering tog sina medborgare för givna. Irländarna hade alltid röstat ja till Europa, så den här gången trodde de att det skulle bli likadant. Vid det här tillfället hade dock politikerna misstagit sig. Vi måste lära av våra misstag och säkerställa att medborgarna denna gång på ett enkelt sätt har tillgång till all information de behöver.
Jag skulle vilja gå så långt att jag föreslår att varje hushåll borde få ett exemplar av förslaget till fördrag – utan tvivel varje hushåll som efterfrågar det. Detta kommer att bli dyrt, men det är väl värt att betala det priset. Vidare skulle jag väldigt starkt stödja ett förslag om att ge ut en handling som beskriver huvuddragen av å ena sidan vad som redan gäller i de existerande fördragen och, å andra sidan, vad som är nytt, förändrat eller annorlunda. Tvärtemot påståenden från vissa talare i kammaren i dag är detta inte att berätta för folk vad de skall göra eller hur de skall tänka; det är att ge våra medborgare ett val.
Om man medverkar i en offentlig utfrågning på Irland, skulle man kunna bli ombedd att jämföra och presentera skillnader. Detta är vad vi måste göra: fastställa om det vi har nu är en förbättring eller inte. Trots de kritiska anspelningarna från många euroskeptiker hävdar jag inte att detta förslag till konstitution är den Heliga Graal eller Kristi återkomst, men det är ett positivt steg framåt för Europa som jag kommer att stödja.
Jag har många anledningar att säga så, men tiden tillåter mig bara att nämna en i dag. Detta fördrag för EU närmare sina medborgare. Till exempel kan en miljon medborgares signaturer förmå kommissionen att formulera ett förslag. Det är folkmakt! Föreställ er bara möjligheterna: medborgare från till exempel Litauen, Spanien, Irland och Sverige gör gemensam sak och kräver handling. Det är utan tvivel en möjlighet till ett medborgarnas Europa! 
Smith, Alyn (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Det finns vissa saker att beundra i konstitutionen, men det finns också många saker att fördöma. Efter en avvägning har mitt parti bestämt att det inte kan rekommendera den för Skottlands folk, och kommer följaktligen inte att rösta för betänkandet.
Vi har ett antal invändningar mot själva konstitutionen, men under de kvarvarande sekunderna kommer jag bara att nämna de felaktiga subsidiaritetsbestämmelserna. Skottland är inte oberoende än, men det skotska parlamentet är redan det enda organet som är ansvarigt för rätt, miljön, undervisning, hälsa och många andra områden av skotskt liv. Bestämmelserna i detta fördrag för att införliva det i EU:s lagstiftningsförfarande är bristfälliga.
Vi har inom fiskerisektorn sett de förödande konsekvenserna av att EU-lagstiftning inte varit tillräckligt känslig för verkligheten på fältet inom medlemsstaterna eller unionens territorier, och konstitutionen kommer inte i tillräcklig grad att förbättra EU-lagstiftningen för Skottland. Dessutom tar den inte hänsyn till mitt lands värdighet. Vi kan inte rekommendera den för Skottlands folk och kommer inte att rösta för den. 
Sinnott (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag kommer från ett land med en konstitution som innesluter sanningen om grundläggande mänskliga rättigheter: sanningen om att de är en del av människans natur och oumbärliga för mänsklig värdighet; sanningen om att en högre makt, inte en blott mänsklig institution, gav oss dessa rättigheter – till oss alla, utan undantag. I Irland har vi haft regeringar som har försummat eller till och med förnekat oss våra rättigheter, men i skydd av vår konstitution kan till och med den mest sårbara av oss kräva dem.
EU-konstitutionen uttrycker det falska förhållandet att EU skapar alla rättigheter, till och med grundläggande rättigheter. Här är EU inte det som skyddar rättigheterna, utan det som ger dem.
Jag skulle inte ens kunna drömma om att stödja konstitutionen. Den har inte fångat den enkla och viktiga sanningen om grundläggande mänskliga rättigheter. Historien säger oss att när mänskliga institutioner blir de som ger rättigheter, blir rättigheter gåvor. De kan bli selektivt tilldelade, förnekade eller till och med återtagna. Jag kommer att stödja sanningen att en människas grundläggande rättigheter kommer från Gud. Jag kommer att försvara den irländska konstitutionen från inkräktande. 
Demetriou (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först och främst anser jag att vi bör uttrycka vår tacksamhet till ledamöterna av konventet om EU:s framtid, som förberett denna konstitution, och samtidigt gratulera medlemsstaternas ledare som undertecknade konstitutionen den 29 oktober 2004. Vi får inte heller glömma konventets ordförande, Valéry Giscard d’Estaing, som vi bör tacka.
Jag tänker inte upprepa det som har sagts till konstitutionens fördel, och inte heller det som har skrivits i föredragandenas betänkande eller sagts av föredragandena. Jag stöder allt som har sagts, och jag gratulerar dem till det utmärkta betänkande som de lagt fram. Jag gratulerar innerligt både Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo.
Konstitutionstexten som vi debatterar är på intet sätt perfekt, vilket var och en har påpekat. Den är emellertid så bra som den kunnat vara under rådande politiska förhållanden. Genom konstitutionen skapas en mer demokratisk och funktionell union som blir mer trovärdig och lagenlig både inom EU och utanför. Europeiska unionen kommer att gå till världshistorien som en union av stater som strävar efter att verka för gemensamma värden. Människan, den europeiske medborgaren, individen, står i centrum för de konstitutionella planerna. Humanitär solidaritet överförs också till statlig nivå med bestämmelsen om försvar av en medlemsstat i händelse av att den blir attackerad. Det är just denna typ av solidaritet som jag betonar i det ändringsförslag jag lagt fram, och jag uppmanar er att rösta för det.
Antagandet av konstitutionen för Europa är ett stort steg framåt. Det är en milstolpe på vägen mot framtiden. De som inte tror på Europeiska unionen kommer givetvis att finna smarta juridiska ursäkter för politiska förevändningar att förlöjliga konstitutionen, vilket de har all rätt att göra. De bör emellertid respektera att deras regeringar, liksom alla regeringar, har undertecknat denna konstitution. Därför behöver vi alla, oavsett reservationer och individuella invändningar, agera och verka för att denna konstitution skall godkännas, att den skall ratificeras av alla medlemsstater. 
Pahor, (PSE ).
   – Att stödja detta verkligt ypperliga betänkande ger Europaparlamentet ett utmärkt tillfälle och ett stort ansvar för att uppmuntra EU-medborgarna att stödja det konstitutionella fördraget. Vårt budskap till de medborgare som vi företräder här är att antagandet av konstitutionen är ett verkligt exceptionellt steg framåt i utvecklingen av vårt gemensamma europeiska hem, vilket är en nödvändig förutsättning för EU:s utveckling på alla områden.
Det är bara ett steg från EU-diplomati till EU-demokrati. Om det värsta skulle inträffa, och om fördraget av det skälet eller av andra skäl inte skulle ratificeras, skulle det inte bara handla om hur EU skall styras; det skulle även vara ett avsevärt och farligt steg bakåt.
Det skulle äventyra våra ansträngningar att skapa en framtid där vi inte bara strävar efter fred, utan även efter ekonomisk och social utveckling; en framtid där ett demokratiskt EU kan förbli en aktiv och inflytelserik aktör på den internationella politiska arenan.
I dag har vi följaktligen möjligheten att sända ett hoppingivande budskap om att det konstitutionella fördraget är av yttersta vikt för en mer demokratisk, mer framgångsrik och mer enad gemenskap av medborgare och stater, en gemenskap som för första gången i historien fredligt har sammanfört nästan en halv miljard människor och även har plats för mindre nationer – såsom mitt eget land, Slovenien – och ger dessa små medlemsstater möjligheter att utveckla sin identitet och, i ett klimat av mångfald, förena sig i en anda av gemensamma mål för att bygga vår gemensamma framtid tillsammans. 
Wallis (ALDE ).
   – Herr talman! Jag vill också gratulera föredragandena. Jag skulle emellertid vilja be om mer väsen och uppståndelse över den lilla klausulen, under ”deltagandedemokrati”, som berör medborgarnas rätt till initiativ. Detta, framför allt, gör verklighet av att föra Europa närmare sina medborgare. Det bygger på rätten att göra framställningar, men mer än så är det en positiv rättighet som tillåter våra medborgare att börja bestämma vad som skall göras.
Som en jämförelse har medborgarna i mitt land ingen rätt till initiativ, framställningar ligger på hyllor och tynar bort, lagstiftningsinitiativ är beroende av att parlamentarikerna vinner en omröstning – det är ett sorts hasardspel – och även då kommer initiativet förmodligen att bli bortpratat av kolleger, och medborgarna har inte någon riktig plats i detta. Jag är väldigt stolt över att denna uppkommande EU-rättighet erbjuder mer: en verklig möjlighet för våra medborgare att delta i och att styra Europa. Låt oss därför spela en högljudd fanfar för detta steg mot direkt demokrati på europeiskt vis. 
Wierzejski (IND/DEM ).
   – Herr talman! Vi är alla medvetna om att det konstitutionella fördraget är dåliga nyheter. Det är juridiskt nonsens; det är alltför komplicerat och fullt av ideologi. De tjocka luntorna på flera hundra sidor är obegripliga för den vanliga medborgaren i en EU-medlemsstat. De är skrivna i den franska revolutionens anda – i en upplyst, revolutionär och sekulariserad anda. Det finns inget utrymme i fördraget för Gud, eller för traditionella europeiska, kristna, romanska, grekiska och latinska värderingar. Det finns inte heller något utrymme för de värderingar som ligger oss så nära hjärtat, såsom nationen, familjen, mänskligt liv, tro och traditioner. Dessa värderingar har ersatts av sekulariserade, socialistiska, enfaldiga och bisarra värderingar, såsom dyrkan av moder jord, eller snarare Gaia, rättigheter för homosexuella och makt åt Bryssels byråkrater. Vi kan inte samtycka till detta, och det kommer vi aldrig att göra.
Det betänkande vi diskuterar är vilseledande, partiskt och bedrägligt. Det är ren propaganda, och innehåller ingenting annat än positiva saker om fördraget. Var ligger sanningen i allt detta? Ni borde skämmas! Ett partiskt betänkande fullt av propaganda har utarbetats och distribuerats på bekostnad av medlemsstaternas medborgare, och det är en fläck på Europaparlamentets samvete. Vi borde skämmas över oss själva. Revolutionen måste verkligen ha gått långt när sanningen missbrukas på ett sådant sätt. Lyckligtvis kommer Polen att förkasta detta fördrag, och jag hoppas att andra länder kommer att följa exemplet. Förbundet av polska familjer och gruppen Självständighet/Demokrati kommer att rösta mot detta betänkande. Nej till det konstitutionella fördraget!
Schwab (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att säga att jag inte kan hålla med den föregående talaren. Jag vill uppriktigt tacka alla ledamöter av Europeiska konventet. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater bidrog på ett särskilt värdefullt sätt till detta konvent, vilket jag som ung ledamot av Europaparlamentet tyckte att det var särskilt trevligt att se. Erwin Teufel, Elmar Brok och Joachim Wuermeling är namn som förtjänar att nämnas i detta sammanhang, men jag vill tacka varenda en av deltagarna för det arbete som de genomförde under en tid av så avgörande vikt för Europas framtid.
Jag fann det desto mer beklagligt att rådet, inte långt efter det att konventet hade slutfört sitt demokratiska arbete, tillämpade det brådskande förfarandet för att granska resultatet av arbetet i syfte att bringa det i samklang med sina önskemål. Det är beklagligt att konventets demokratiska arbete blir något skamfilat till följd av detta. Trots det stöder jag konstitutionen, och anser inte att den kräver detaljerade förklaringar som den föregående talaren sade, utan att den skapar ett tydligt, öppet och mer medborgarvänligt EU.
Om jag kan gå in på detalj på en fråga anser jag att den aspekt av konstitutionen som utgör det största framsteget är att samarbetet mellan Europaparlamentet å ena sidan, och de nationella parlamenten å andra sidan, kommer att förbättra våra kontakter med de nationella parlamenten och ge oss en mer detaljerad föreställning om hur den lagstiftning som vi ofta bara stakar ut ramen för införlivas direkt i nationalstaterna. Särskilt användbart i detta avseende är det faktum att vi har en klar beskrivning av befogenheterna mellan nationell nivå och EU-nivå, och systemet för tidig varning för att övervaka att subsidiaritetsprincipen följs kommer också att inverka positivt.
Jag hoppas följaktligen att den tydligare och öppnare befogenhetsstrukturen, och systemet för tidig varning för att kontrollera att subsidiaritetsprincipen följs, kommer att göra det möjligt för oss att nå ett effektivare och bättre samarbete med våra nationella kolleger för att skapa ännu mer insyn i EU:s lagstiftning. 
Carnero González (PSE ).
   – Herr talman! Alla gemenskaper som inte har en fastställd separation av befogenheter, och där rättigheterna inte är garanterade, behöver en konstitution. Detta förklarades redan i Deklarationen om de mänskliga och medborgerliga rättigheterna från 1789.
Vi har valt att följa den väg som för över två århundraden sedan ledde till folkets och folkens frihet, och vi kommer följaktligen att få mer och bättre Europa genom denna konstitution. Tack vare konventets arbete i synnerhet, och slutligen tack vare regeringskonferensens överenskommelse, kommer vi att ha en konstitution som står för en rättslig ombildning, och framför allt för en politisk nylansering av unionen. Till följd av detta kommer unionen att kunna bemöta 2000-talets tre stora utmaningar: att ingripa i globaliseringen för att göra den mer demokratisk, att bidra till byggandet av en rättvis och demokratisk världsordning och, naturligtvis, att tillgodose folkets behov.
Genom denna konstitution återupplivar vi Maastrichtfördragets drivkraft, vi är i färd att övervinna misslyckandet med Nicefördraget och vi sammanför utvidgningen och europeiseringen, i realtid.
Unionens legitimitet kommer naturligtvis att öka genom denna konstitution, och den medför fler värderingar, fler rättigheter, mer demokrati och ökad effektivitet när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, området med frihet, säkerhet och rättvisa, och även det sociala EU. Jag vill betona den rapport om konstitutionen som Europeiska fackliga samorganisationen har utarbetat, som jag anser vara av grundläggande vikt.
Denna konstitution måste förbättras och naturligtvis tillämpas och utvecklas ambitiöst när det är dags. Ingen konstitution är perfekt, men ingen konstitution kan förbättras om den inte träder i kraft. Därför är det viktigt att vi ser till att den ratificeras i tid och på rätt sätt. Och vi kommer att göra allt detta med tillräcklig majoritet för att gå vidare.
Detta är en medborgarnas konstitution, och den måste uppfattas som sådan. I Spanien har vi ett avtalat möte med en folkomröstning, med två goda vänner: en konstitution och Europa. Vi kommer att vara där. 
Ludford (ALDE ).
   – Herr talman! Vi stöter på många myter och gagnlösa frågeställningar när vi försöker främja debatten om EU-konstitutionen. Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo har gjort ett utmärkt arbete med sina tydliga och rättframma förklaringar och försvar av dess meriter. Richard Corbett, jag kommer förmodligen att låna dina ord till en broschyr i min valkrets, men det är i ett allmänt gott syfte.
En av de gagnlösa frågeställningar som spritts är huruvida man skall kalla dokumentet för ett ”konstitutionellt fördrag” eller en ”konstitution”, men som författarna säger är detta en fruktlös debatt. Det är ett fördrag till sin form, men en konstitution till innehållet. Varför är så många, åtminstone i mitt land, Storbritannien, så rädda för ordet konstitution? Varje klubb, varje förening har en. Förenade kungariket har faktiskt själv en, trots att den – tyvärr – aldrig har skrivits ned på ett och samma ställe!
Den nya konstitutionens största fördelar är å ena sidan att den begränsar EU, men å andra sidan att den befriar det. Europeiska unionens makt kommer att begränsas av stärkta regler om gränser för behörighetsområdet, om parlamentarisk kontroll, om demokratisk ansvarighet och definitionen av medborgares rättigheter gentemot förvaltningen. Men unionen kommer också att bli friare att agera mer effektivt när det gäller de inre och yttre utmaningar som vi konfronteras med. Bland de inre utmaningarna är detta tydligast när det gäller rättsliga och inrikes frågor. Vi kommer att kunna agera mer beslutsamt när det gäller att hantera våra gränser och invandring och för att tackla grov brottslighet, såsom våra medborgare vill att vi skall göra.
Vi kommer också att kunna agera mer effektivt utomlands. Vilket genomslag det skulle ha fått för den allmänna opinionen, liksom för katastrofhjälpen, om det till exempel hade varit ett franskt hangarfartyg med tyska helikoptrar och brittiska marinsoldater som hjälpte till i Aceh i Indonesien, och inte bara amerikanska sådana.
Vissa hävdar att de ser ett hot i stadgan om de grundläggande rättigheterna som kommer att bli juridiskt bindande. Jag ser den som en möjlighet. Anti-européerna måste förstå att den ibland fungerar som en begränsning av EU-institutionerna och hjälper till att förhindra att de missbrukar sin makt. Det finns därför ingen anledning för folk att vara rädda för konstitutionen och all anledning att välkomna den – och det gäller verkligen för detta betänkande också. 
Sudre (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Utkastet till konstitutionellt fördrag gör EU-medborgarna till viktiga aktörer i byggandet av ett enat Europa. Det konstitutionella fördraget kommer att underställas våra medlemsstaters godkännande. Ungern och Litauen har redan sagt ja till den, och det är vi glada över.
I form av ett enda dokument som är mer lättläst än de nuvarande fördragen bekräftas på nytt den dubbla legitimiteten av en union av stater och medborgare i denna konstitution. Ministerrådet kommer att fatta sina beslut med kvalificerad majoritet på fler områden. Ordförandeskapet för Europeiska rådet kommer att stabiliseras, med en varaktighet på två och ett halvt år. Kommissionens ledamöter kommer att minskas i antal, och samordningen kommer att stärkas. Externt kommer utnämningen av en europeisk försvarsminister äntligen att ge EU möjlighet att tala med en enda röst utanför våra gemensamma gränser. Dramat med flodvågen i Sydostasien åskådliggör återigen vikten av denna synlighet och att det krävs en ökad samordning av EU:s agerande i världen.
Rådsordföranden har, tillsammans med kommissionsledamoten, redogjort för det demokratiska framsteg som utkastet till konstitution utgör. Konstitutionen kommer också att ge européer utomlands möjligheten att hävda sina särskilda fördelar och bidra till uppkomsten av ny europeisk gräns, ett skyltskåp för framstegen när det gäller solidaritet och mångfald.
Européerna har allt att vinna på att godkänna ratificeringen av det konstitutionella fördraget. De kommer att bli konstitutionens största förespråkare och ge Europeiska unionen möjlighet att fungera bättre, tydligare och öppnare, och samtidigt skapa en balanserad och stabil fördelning av befogenheter på de olika beslutsnivåerna: europeisk, nationell och regional nivå. 
Hutchinson (PSE ).
   – Herr talman! Den belgiska socialdemokratiska delegationen kommer att följa vår grupps exempel och rösta för detta betänkande, som stöder ett dokument som utgör en viktig etapp på vägen mot europeisk integration.
Parlamentets beslut kommer att vara demokratiskt och politiskt avgörande för de diskussioner som kommer att genomföras inom ramen för ratificeringsprocesserna.
Vårt eget beslut kommer att vara för konstitutionen, även om vår ja-röst kommer att vara avsedd att ge signal till att ridån skall gå upp, inte att den skall falla. Med andra ord kommer det att vara ett stridslystet ja, som bör markera en början och inte ett slut. Det kommer att bli ett jakande beslut eftersom detta fördrag, som många av oss har påpekat, innehåller viktiga framsteg. Hur kan man undgå att glädja sig över att det konstitutionella fördraget ger vårt parlament nya och ökade befogenheter, och att en demokratisk debatt därigenom införs inom den enda EU-institutionen som är utrustad med legitimiteten av allmän rösträtt? Hur kan vi vara annat än eniga om att stadgan om de grundläggande rättigheterna skall infogas i det konstitutionella fördragets text? Vårt beslut kommer att bli ”ja”, men ett ”ja” som är avsett att sätta bollen i rullning, och med en prislapp på.
När det gäller de beslut som fattas av ministerrådet har det säkert inte undgått den uppmärksamme läsaren att även om bestämmelsen om omröstning med dubbel majoritet har utökats har bestämmelsen om enhällighet behållits för ett antal centrala beslut, däribland beslut på det sociala området och beskattning. Många av oss är likaså oroade över att konstitutionens text kommer att innehålla en programmatisk del, som inte alla kan instämma i.
Dokumentet är inte perfekt. Det kommer att bli svårt att göra framsteg på en del områden när det gäller vissa sociala frågor eller beskattningsfrågor, men inte svårare än det är nu. Det viktiga är att vi är medvetna om att denna konstitution bara är en etapp i den europeiska integrationen. Den är endast meningsfull om den bidrar till att inleda ett ambitiöst framtidsprojekt, i vilket alla EU-medborgare, och främst de som har det sämst, kan få en glimt av och hoppas på en förbättring av sina levnadsförhållanden. EU kommer, utöver det som gäller konstitutionen, att bedömas utifrån de påföljande åtgärder som unionen kommer, eller inte kommer, att främja och utifrån den styrka och politiska vilja med vilken unionen infriar, eller inte infriar, européernas förhoppningar om att skapa ett socialt Europa, eller folkets Europa. För oss måste detta förbli den viktigaste prioriteringen. 
Stubb (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta är en dag av firande för Europa och för Europaparlamentet. Det har tagit över 20 år att konstruera konstitutionen, men vi börjar komma nära.
Jag kommer att rösta för betänkandet och för konstitutionen av tre enkla anledningar. För det första utarbetades konstitutionen på ett öppet och demokratiskt sätt. Jag har varit statstjänsteman i tio år, och jag har varit inblandad i förhandlingarna vid tre regeringskonferenser, däribland Amsterdamfördraget, Nicefördraget och detta. Jag kan garantera att om detta rakt igenom hade varit en regeringskonferens skulle vi aldrig ha haft denna konstitution. Men eftersom vi hade ett konvent har vi också en konstitution.
För det andra är konstitutionen någonting bra. Det finns 448 anledningar till det, som alla finns med i fördraget som artiklar. Det finns tre huvudpunkter: för det första gör det Europeiska unionen mer demokratisk, för det andra gör det den mer effektiv, och för det tredje gör det den mer begriplig.
För det tredje kommer jag att rösta för betänkandet för att det är väldigt bra. Jag uppmanar alla som inte har läst det från början till slut att ta en titt på det, därför att det tydliggör fördraget på ett magnifikt sätt. Jag skulle vilja gratulera Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo, som båda för tillfället pratar i sina mobiltelefoner – jag hoppas det är Nokiatelefoner! – till deras utmärkta betänkande.
Om jag bara skulle plocka fram en sak ur fördraget skulle det bli de yttre förbindelserna. Om man tänker på det som hände i Asien, vi hade haft en president, en utrikesminister, en gemensam säkerhetspolitik, ett försvarssystem, ett bättre krishanteringssystem, då skulle vi tillsammans ha kommit mycket längre.
Slutligen skulle jag vilja uppmana var och varenda ledamot att gå hem och försvara detta fördrag. Det är definitivt det jag skall göra. 
Beňová (PSE ).
   – Herr talman, kommissionär Wallström, ärade gäster på åhörarläktaren, mina damer och herrar! Dagens debatt är enligt min mening den viktigaste debatten, inte bara under detta sammanträde, utan i hela unionens historia. Det konstitutionella fördraget är en historisk milstolpe och ett särskilt frigörande ögonblick för Europeiska gemenskapen.
Bara det faktum att det under detta plenarsammanträde finns företrädare för 25 nationalstater som för en diskussion på sitt eget språk är ett tydligt bevis på vår förmåga att leva tillsammans i jämlikhet och att respektera gemensamma värderingar. Den 1 maj förra året välkomnade ni oss, eller de allra flesta av oss, här tillsammans, och vi, eller de allra flesta av oss, kände oss uppriktigt hedrade. I dag beslutar vi alla tillsammans om antagandet av en gemensam grundläggande och enhetlig rättslig ram, som respekterar just de värderingar som har gett oss möjligheten att ansluta oss till er församling.
Jag respekterar att ni väntade på oss, och jag känner mig personligen hedrad över att jag kan avge min röst eftersom jag uppfattar det konstitutionella fördraget som en etisk och moralisk ram för européerna som förstärker vår gemensamma historiska identitet, men jag respekterar även enskilda nationalstaters ståndpunkt och deras medborgares patriotism. Kan vi ge våra medborgare ett viktigare dokument? Genom konstitutionen stärker vi nämligen även medborgarnas inflytande över det politiska beslutsfattandet och gör det möjligt för dem att utöva närmare kontroll.
Jag har uppmärksamt lyssnat till motståndarnas förbehåll, och jag vill helt uppriktigt säga att konstitutionen är en kompromiss, men att godkänna en kompromiss är ett viktigt kännetecken för alla förnuftiga, ansvarskännande och toleranta människor. Det konstitutionella fördraget öppnar nya horisonter för oss och frigör även Europeiska unionen betydligt inom ramen för världspolitiken. Genom att rösta för det konstitutionella fördraget anser jag att vi sänder ett tydligt och positivt budskap, inte bara till medborgarna i EU:s nationalstater, utan till hela världen, ett budskap om vår föresats att leva tillsammans i fred och solidaritet. 
Andrikienė (PPE-DE ).
   – Här i parlamentet företräder jag medborgare från en stat som i redan har ratificerat konstitutionen för Europa. Den 11 november förra året, knappt två veckor efter det att den undertecknades i Rom, ratificerade Litauen detta dokument, den första EU-medlemsstat att göra detta. Det är sant att beslutet inte fattades genom en folkomröstning, utan vid ett av det litauiska parlamentets sista sammanträden före slutet av dess mandatperiod. Det stämmer också att konstitutionen för Europa ratificerades i Litauen utan omfattande diskussioner om bestämmelserna i detta dokument, som Litauens medborgare torde vara insatta i, eller åtminstone känna till, framför allt för att de skall kunna dra fördel av de möjligheter som denna konstitution erbjuder. Varför anser jag det vara nödvändigt att rösta om ratificeringen av denna konstitution i Europaparlamentet?
För det första: Ja, till 2009 kan vi arbeta i enlighet med Nicefördraget, men det står klart sedan en tid tillbaka att den utvidgade europeiska unionen inte kan arbeta effektivt utan nödvändiga institutionella förändringar, utan en ny och effektiv uppdelning av befogenheter mellan EU:s institutioner, mellan EU och medlemsstaterna, och mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten. EU kan inte fungera väl utan en effektiv mekanism för genomförande av beslut, utan mer aktivt deltagande av medborgarna, eller utan tydlig och öppen ansvarsskyldighet gentemot medborgarna. Det är lika uppenbart som det som står i mottot för betänkandet av Íñigo Méndez de Vigo och Richard Corbett – en vuxen man kan inte bära barnkläder som han växte ur för länge sedan.
För det andra strävar Europeiska unionen efter att bli en av världens mest konkurrenskraftiga regioner, med den mest dynamiska utvecklingen. När vi arbetar för att nå detta mål anser jag att det är viktigt att staka ut prioriteringarna för EU:s utvidgning på lämpligt sätt och att se till att dessa får nödvändig finansiering, men det är även viktigt att se till att det råder ordning inom EU, framför allt när det gäller dess institutioner.
Jag kommer att avsluta nu, herr talman. Jag skulle också vilja att en bestämmelse om Europeiska unionens kristna rötter infogas i konstitutionens ingress. Trots att det inte finns någon sådan bestämmelse kommer jag att rösta för ratificering av detta dokument, som är ofullständigt, men tillräckligt bra. Tack så mycket. 
Rouček (PSE ).
   – Mina damer och herrar! Det konstitutionella fördraget är ännu ett viktigt steg i den europeiska integrationens utveckling. Den skapar de nödvändiga förutsättningarna för Europeiska unionen efter utvidgningen, så att unionen skall kunna agera beslutsamt i den europeiska utvecklingen och, naturligtvis, även skall kunna påverka världsutvecklingen effektivt.
Jag anser att en av fördelarna med det konstitutionella fördraget är att det för EU närmare sina medborgare, utökar EU-medborgarnas rättigheter, att stadgan om de grundläggande rättigheterna skrivs in i primärrätten, att rättssystemet förenklas och att de grundläggande europeiska fördrag som för närvarande är i kraft ersätts med en enda text. Konstitutionen förstärker även unionens demokratiska natur och stärker Europaparlamentets och de nationella parlamentens funktioner. Den skapar förutsättningar för EU:s effektiva beslutsfattande och klargör även EU:s befogenheter när det gäller medlemsstaterna. Dessutom stärker den EU:s förmåga att agera som en sammanhängande och enad kraft i världssamfundet, vilket är mycket viktigt mot bakgrund av händelserna i Sydostasien.
Av alla dessa och många andra skäl, som är för många för att nämna här, stöder socialdemokraterna, däribland de tjeckiska socialdemokraterna som jag företräder här, entydigt utkastet till konstitutionellt fördrag. När det gäller mitt hemland, Tjeckien, kommer ratificeringen av konstitutionen för Europa inte att bli enkel. Det är inte bara kommunisterna som motsätter sig konstitutionen, utan även den konservativa högern, som här företräds av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater.
Jag vill därför inbjuda Hans-Gert Poettering och de andra ledarna för PPE-DE-gruppen, till exempel Othmar Karas, som jag kan se i kammaren, att komma till Tjeckien och uppmana de Europavänliga krafterna att ratificera konstitutionen för Europa. Medborgerliga demokratiska partiet, som ni har godtagit i era led, kommer inte att göra detta arbete åt er. Jag tackar er. 
Esteves (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Den verklighet som vi lever i är långt ifrån en rättvis värld, och det är därför nödvändigt att förändra de traditionella politiska modellerna.
Det som är nytt och fascinerande med konstitutionen för Europa är kopplingen mellan erkännande av ett gemensamt värdesystem, demokratiska värderingar och mänskliga rättigheter, och erkännandet av ett gemensamt system för befogenheter. Denna anmärkningsvärda koppling mellan ett projekt för rättvisa och en metod för politiskt delande är exakt vad den store filosofen Immanuel Kant föreställde sig.
Konstitutionen är följaktligen en handling av såväl politisk som moralisk omvandling. Detta beror på att man beslutade att dela dessa värderingar i lagstiftningsbeslut snarare än att endast erkänna gemensamma grundläggande värderingar, eftersom normer prioriteras framför ständig förhandling i konstitutionen. Den bejakar handlingarnas suveränitet och människans omistliga värdighet som ett skäl och ett mål för EU:s politik, den förenar ett program för global rättvisa, som går utöver nationella intressen och kompletterar medlemsstaternas interna konstitutioners effektivitet, den sammanför en modern europeisk politisk identitet i ett system av universella värderingar som omfattar alla de andra identiteterna, den står för känslan av att tillhöra en kosmopolitisk och antropocentrisk värld, den är utgångspunkten för ett förbund av nationer i en förnuftigare och mer balanserad värld, och den är det konstitutionella hemland som alla hemländer i Europa identifierar sig med, med siktet inställt på att skapa ett nytt Europa.
I dag sände jag en skrivelse till parlamentets talman och till er, fru kommissionsledamot med ansvar för institutionella förbindelser, med förslag på att vi skall installera en TV-station som ständigt sänder parlamentets arbete och rådets framtida offentliga arbete till alla EU-länder.
Avslutningsvis vill jag ge mitt erkännande åt föredragandena, Íñigo Méndez de Vigo och Richard Corbett. 
Kristensen (PSE ).
   – Herr talman! De beslut som stats- och regeringscheferna fattade vid toppmötet i Laeken har visat sig vara ännu viktigare än någon förutsåg vid den tidpunkten. Hela dagens debatt visar mycket tydligt på det. Vad var det som drev stats- och regeringscheferna vid toppmötet i Laeken? Det var i själva verket två saker. För det första ville de ha ett EU som fungerar mer effektivt, och för det andra ville de ha ett EU som kunde garantera att vi även skulle kunna fungera när utvidgningen väl hade genomförts. Varje gång vi har ändrat metoderna för EU-samarbetet har detta i regel skett som en avspärrad process bakom stängda dörrar, efter vilken Europas befolkning har vaknat en morgon för att finna att ledande politiker ännu en gång har ändrat förutsättningarna för samarbetet. Så gick det emellertid inte till denna gång. Ett konvent inrättades, som jag själv hade nöjet att delta i. Jag anser att konventet arbete var intressant, men det fastställde även ett nytt mål för hur vi skall genomföra förändringar i EU i framtiden. I framtiden skall ändringar göras som en del av en öppen process.
Följaktligen ställs vi nu inför ett nytt utkast till konstitutionellt fördrag, som vi måste diskutera med folket. När detta är sagt vill jag betona följande centrala punkter. För det första är ett av de väsentliga inslagen i det nya konstitutionella fördraget att det ger oss värderingar som inte bara rör demokrati och de mänskliga rättigheterna, utan även miljön och socialt ansvar. För det andra ger det nya konstitutionella fördraget oss en garanti för att principerna om öppenhet och demokrati, vilka kan förväntas vara accepterade i en modern samarbetsform, även tillämpas i det europeiska samarbetet. Som ledamot av ministerrådet har jag ofta undrat över att Europas befolkning inte skulle få veta hur jag röstade som minister när det var dags att fatta beslut. Nu får vi ett modernt och öppet konstitutionellt fördrag. Äntligen garanterar vi att folkets valda företrädare, via Europaparlamentet, ges större inflytande. På det hela taget är det en bra produkt vi har diskuterat i dag, och som vi kommer att rekommendera till Europas befolkning. 
Dionisi (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Den utmaning som EU måste ta itu med under de kommande månaderna är avgörande för den europeiska integrationen. Medborgarna och parlamentsledamöter över hela kontinenten uppmanas att anta en gemensam grundläggande stadga, som stadfäster och stärker de värderingar som denna union bygger på: fred, välstånd, demokrati, rättvisa, frihet och solidaritet.
Det nya konstitutionella fördraget är förvisso inte allt det vi hade hoppats att det skulle vara, men dess blotta existens utgör en oöverträffad politisk och historisk händelse, som var otänkbar tills för några år sedan.
Den text vi står i begrepp att anta förstärker EU-institutionernas demokratiska legitimitet, och för dem närmare de 450 miljoner människor som tillhör unionen. Konstitutionen ger större befogenheter till de nationella parlamenten och Europaparlamentet, såväl lagstiftningsmässigt som från politisk synpunkt: Våra medborgare kommer också att ha mer att säga till om i den demokratiska processen tack vare de närmare banden mellan gemenskapsinstitutionerna och lokala samhällen, arbetsmarknadens parter och organisationer.
Vår plikt, som valda företrädare, är att göra denna medverkan verklig, produktiv och konkret. EU kommer därigenom att befästa sin roll som en global aktör.
Detta är den främsta utmaningen: Det är vår plikt och vårt ansvar att bygga en union som kan tala med en röst i internationella frågor. Slutligen har vi den kulturella identiteten: Trots att vi beklagar att det inte finns någon hänvisning till de kristna rötter som vår union är obestridligen bygger på stöder vi, som företrädare för kristdemokratiska unionen, energiskt ratificeringen av denna text.
Det italienska parlamentet kommer att ratificera fördraget under de kommande veckorna; det kommer att bli en positiv röst, en röst till uppmuntran för andra länder som inte känner värdet av Europa så djupt som Italien. Vårt land, vår regering och vårt parti kommer – för att bevara arvet efter de män som satte sin prägel på och grundade EU – att bidra till ett positivt resultat av ratificeringsprocessen, för att förverkliga de ideal som vi kristdemokrater alltid har trott på. 
De Rossa (PSE ).
   – Herr talman! Till att börja med vill jag gratulera föredragandena till detta betänkande som ger debatten tydlighet och kraft. Jag var en av de 200 parlamentariker som deltog i konventet och utformade texten till konventet, som regeringskonferensen därefter tog till sig i hög grad.
Jag tvivlar på att någon medlemsstats konstitution någonsin har förberetts på ett sådant öppet och demokratiskt sätt. Jag tvivlar på att det finns någon konstitution bland medlemsstaterna som har uppnått ett sådant samförstånd som konventet uppnådde. Utav de 200 parlamentariker som deltog i konventet var det bara åtta som skrev under en alternativtext, som i grund och botten innehåller krav på en upplösning av Europa. Denna morgon har vi hört detta läggas fram av James Hugh Allister från Nordirland, som argumenterar för en återgång till 1800-talets absoluta suveränitet. Om Sinn Féin hade deltagit i debatten denna morgon hade de tagit samma ställning - fastän de är den direkta politiska motsatsen i Nordirland. Det kan hända att det är ett framsteg att de är överens om 1800-talets absoluta suveränitet, men det är olyckligt att de fortsätter att vara oense om resultatet av slaget vid Boyne 1690!
Faktum är att vi lever i en värld som till följd av naturkatastrofer och problem som orsakats på mänsklig väg uppenbart kräver transnationell ledning. Att Europa håller på att utveckla en demokratisk form av transnationellt styrelsesätt är världsunikt. Denna konstitution kommer att ge oss mer demokrati, fler rättigheter och större möjligheter till ett framgångsrikt samhälle i Europa. Den ger dessutom större möjligheter till solidaritet med resten av världen.
Sammanfattningsvis kommer inte de resultaten att uppstå av sig själva. Vi måste jobba för att uppnå dem och använda denna konstitution som grund för vårt arbete. 
Rack (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! År 2004 var ett särskilt anmärkningsvärt år i den europeiska integrationens historia, och det fanns både höjdpunkter och lågvattenmärken. Det råder inget tvivel om att höjdpunkterna bland annat är gemenskapens utvidgning från 15 till 25 medlemsstater, och de indikationer som gavs i december 2004 om att ytterligare utvidgningar kommer att följa. En annan höjdpunkt var undertecknandet av konstitutionen den 29 oktober 2004 i Rom. Det är emellertid allmänt erkänt att Europavalet var ett lågvattenmärke, såväl när det gäller datumet som resultatet.
Valdeltagandet i Europavalet var lägre än någonsin tidigare, och ytterligare bevis på detta kan ses i den splittring som valresultatet orsakade här i parlamentet. Bevis på denna splittring kan inte minst ses i de många färgstarka flaggor jag ser runt mig, och långtifrån bara framför byggnaden.
Under 2005 måste vi följaktligen se till att allmänheten blir engagerad i det europeiska projektet igen, och jag tror inte att det blir en så svår uppgift egentligen. Det är emellertid en fråga om kommunikation. Den produkt vi har – den nya konstitutionen för Europa – är mycket bra, och vi måste få med oss medborgarna. Vi behöver inga propagandakampanjer; vi behöver tillförlitlig information, i synnerhet när det gäller argumentet att konstitutionen kommer att gagna människorna. Vi kan inte lova medborgarna månen, men vi kan berätta för dem om vilka fördelar konstitutionen kommer, och kan, medföra.
Íñigo Méndez de Vigo och Richard Corbett har sammanfattat fyra nyckelpunkter. Konstitutionen kommer att ge ökad klarhet och effektivitet till Europeiska unionen, och den kommer att ge ökad demokrati och ansvarsskyldighet, och fler rättigheter för medborgarna genom stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Att tillhandahålla information är inte samma sak som att avstå från kritik, men det främsta syftet med kritik måste vara att klargöra att vår produkt i princip är en bra produkt.
Avslutningsvis har det upprepade gånger hävdats att allmänheten inte är intresserad av en konstitution. När vi anordnade ett reklamevenemang vid universitetet i Graz mötts konstitutionen emellertid med mer intresse än svampar eller drömtolkning. Detta kan vara en sporre för oss att lansera konstitutionen till allmänheten. 
Bresso (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill säga att den italienska socialdemokratiska delegationen kommer att rösta för förslaget till betänkande av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo, och jag vill gratulera föredragandena till betänkandets kvalitet, i synnerhet motiveringen.
I dag har Europaparlamentet förvisso nått en historisk milstolpe, som påminner om den 14 februari 1984 när Altiero Spinellis utkast till fördrag, som konstitutionen på sätt och vis är den idealiska fortsättningen på, antogs.
Det har inte så stor betydelse från strikt juridisk synpunkt om texten är ett fördrag, utan det är innehållet som är viktigt: I dag är vi alla beredda att kalla denna text en konstitution, en term som till bara för några år sedan ofta betraktades som onämnbar. De som ansåg, och fortfarande anser, såsom Altiero Spinelli och den europeiska federala rörelsen, som jag har äran att tillhöra, att det är absolut nödvändigt att skapa en verklig federal stat, med få men väsentliga befogenheter som kommer att garantera en roll för Europeiska unionen i världen, hade velat ha en djärvare text. Denna konstitution innehåller trots detta i grund och botten vissa grundläggande avsnitt som utgör en stabil och varaktig ram, och detta måste vi nu bygga vidare på, så att unionen effektivt kan göra det som dess medborgare förväntar sig.
Jag kommer bara att nämna några få exempel som jag anser vara prioriterade frågor, och som i vissa fall har kopplingar till min region, en gränsregion. För det första vill jag nämna inrättandet av posten som utrikesminister, som är Europeiska unionens röst på den internationella arenan, och som vägleder unionens utrikespolitik. De förfaranden som gör honom, en ledamot av kommissionen, ansvarig inför parlamentet är en nödvändig förutsättning för att ha en utrikespolitik. Efter de många – alltför många – motsättningar som har kännetecknat de senaste åren frågar Europas medborgare oss och sig själva vad EU gör.
För det andra måste EU vara en modell för utveckling, ett påtagligt bevis för att det är möjligt att kombinera utveckling och solidaritet. Avslutningsvis vill jag påpeka att principen om subsidiaritet nu är en konstitutionell princip, vilket förstärker och garanterar den. Detta är ytterligare ett skäl till varför jag anser att vi måste rösta för detta betänkande. 
Busuttil (PPE-DE ).
   – Jag stöder denna konstitution, men enligt min mening är det emellertid bra att det finns parlamentsledamöter som är emot den. Låt mig förklara varför. Inte för att jag instämmer i de argument som de framför, jag anser tvärtom att många av deras argument bygger på felaktiga, eller till och med falska, antaganden. Men om ingen opponerar sig mot konstitutionen kommer det att sluta med att vi för en monoton debatt där alla är för konstitutionen, och det skulle saknas objektiva analyser. Det bästa sättet att vinna en diskussion om EU är man har modet att jämföra argumenten för med argumenten emot. Vi måste ta argumenten från dem som motsätter sig konstitutionen på allvar och behandla dem med respekt. Vi får inte vara rädda för, eller backa undan från, motståndarnas argument, och vi får absolut inte ignorera dem.
Vi kan inte förvänta oss att vinna diskussionen om vi inte är beredda att föra en öppen debatt, annars kommer det att sluta med att vi säger att vi har vunnit matchen, när det i själva verket bara var ett lag som kom till spel. Trots allt, när man jämför argumenten för konstitutionen med argumenten emot drar man snabbt slutsatsen att den har många fler fördelar än nackdelar och att den förtjänar EU-medborgarnas stöd. Om vi förklarar för medborgarna vad konstitutionen är råder det inget tvivel om att de kommer att vara mer för än emot den eftersom de kommer att förstå hur logiskt enandet av Europa är, att det är vettigt och att det ligger i deras intresse. Därför är det ytterst viktigt att alla i parlamentet som är för denna konstitution engagerar sig direkt för att se till att medborgarna förstår och stöder konstitutionen. Detta stöd kommer att bygga på en jämförelse av argumenten, vilket leder till att debatten blir öppnare, mer balanserad och mer demokratisk. 
Reynaud (PSE ).
   – Herr talman! Konstitutionen är nödvändig: den är ett demokratiskt krav. De franska socialdemokraterna, som är djupt knutna till partisammanhållningen, kommer att föra den nationella diskussionen utan att på något sätt ge upp våra progressiva värderingar och uppfattningar. Att anta detta betänkande är, enligt min åsikt, en förutsättning för att fastställa parlamentets bestämmanderätt när det gäller det konstitutionella fördraget, och jag beklagar att de ändringsförslag som flera av oss har lagt fram har förkastats.
Vi kommer trots detta att delta i den långa och förrädiska ratificeringsprocessen av det konstitutionella fördraget. Vi anser att detta konstitutionella fördrag är balanserat, men att det går att förbättra. Detta gäller alla konstitutioner, och det gäller detta fördrag lika mycket som andra. Vi beklagar även att de allra flesta av de yttranden som utarbetats av andra parlamentsutskott, som har identifierat en mängd brister i det konstitutionella fördraget, har utelämnats från detta betänkande. Vi vill även tydligt förklara att en särskild enhet, som inrättades under det nederländska ordförandeskapet, kommer att fortsätta sitt arbete under framtida ordförandeskap och noggrant granska alla möjliga konsekvenser i det fall konstitutionen skulle förkastas.
Jag vill att parlamentet, som är legitimerat i sin funktion efter denna omröstning, skall ge sig i kast med svårigheterna att genomföra det konstitutionella fördraget, och utnyttja sin parlamentariska initiativrätt. Det är vad vi uppmanas göra, och det är vad ändringsförslag 17 handlar om.
Ja, det åligger oss alla som parlamentsledamöter och valda företrädare för EU-medborgarna att spela en aktiv roll i genomförandet av det konstitutionella fördraget, som styr det gemensamma livet för över 450 miljoner européer. De svårigheter som de andra utskotten har avslöjat i sina yttranden kommer att dyka upp igen förr eller senare. Vi måste därför vara beredda på att rätta till de brister som regeringskonferensen efterlämnade när den ändrade den sköra jämvikt som klokt och rättvist nåddes av konventet.
Låt oss förbereda oss, mina damer och herrar, för en ny rond. Det kommer sannerligen att bli nödvändigt att försvara vår allmänna legitimitet när det gäller det konstitutionella fördraget, vars brister vi har en absolut plikt att rätta till när den tiden kommer. Flera av mina kolleger från den franska delegationen kommer att lägga ned sina röster i omröstningen om detta betänkande. 
Van Nistelrooij (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta konstitutionella fördrag är värt att försvara. Som kristdemokrat gläder det mig att subsidiaritetsprincipen har vidareutvecklats, fördjupats och förankrats. Europeiska unionen har nu också erkänt och innefattat den regionala dimensionens uppgift, nämligen lokala och regionala myndigheter.
Det är nödvändigt att nå en bättre jämvikt mellan det som sker i centrum och det som sker utanför, mellan det som sker i Bryssel, i nationalstaterna och i regionerna och kommunerna. Som styresman på lokal nivå noterade jag i flera år att EU-informationen stannade kvar på rådsnivå alltför länge och att regionerna och städerna involverades för sent i diskussionerna och beslutsfattandet.
Som företrädare för EU-organisationerna fick jag också tillfälle att delta i konventets utfrågningar, i synnerhet i utfrågningarna om subsidiaritetsfrågan. Fördragstexten förstärker regionernas och städernas ställning, som står nära medborgarna, och där viktiga uppgifter utförs på många områden.
På detta sätt stängs återigen det demokratiska kryphål som Romano Prodi nämnde i sin rapport om sunt styrelseskick. Det är ett viktigt steg att Europaparlamentet stöder detta och förblir kritiskt till hur detta fördrag kommer att vidareutvecklas på lokal och regional nivå under de närmaste åren.
Jag vill också föreslå att vi i parlamentet då och då frågar rådet och Regionkommittén om våra nationalstater har lärt sig att kommunicera öppet om EU-politiken nu, och om de nationella parlamenten tar hänsyn till regionernas och städernas åsikter i subsidiaritetstestet.
Jag vet att Regionkommittén utvecklar ett liknande test. Inom kort kommer detta fördrag att vara väl värt att försvara. Vi kommer följaktligen att arbeta för denna sak på nationell nivå, i synnerhet om folkomröstningar står på dagordningen. 

Lambrinidis (PSE ).
   – Herr talman! Det finns tre stora risker med denna konstitution. Den första är frågan om vi kommer att bli en federation, en federation både för utrikesfrågor och försvar och på andra områden, eller om Europa kommer att bli en löst sammanhållen federation av olika partner, särskilt efter utvidgningen?
Den andra risken är frågan om vi kommer att få ett socialt medvetet EU eller om vi får ett EU med en öppen, okontrollerad marknad?
Den tredje risken är om vi kommer att få ett EU utan demokratiskt underskott, med makten i händerna på medborgarna, eller om vi kommer att få ett EU där Europaval hålls med röstskolkning som ligger på 70, 60 eller 50 procent?
Enligt min uppfattning besvaras alla dessa frågor mycket positivt i konstitutionen, i alla händelser mycket mer positivt än de har tagits upp i de nuvarande fördragen. Alla som är emot denna konstitution, och som påstår att det är för att de ömmar för de sociala frågorna, måste besvara frågan om huruvida de befintliga fördragen hjälper de fattiga och svaga i Europa mer än denna konstitution gör. Låt mig nämna en sak som jag är stolt över som grek och som socialdemokrat: det var under det grekiska ordförandeskapet, i juni 2003, som de inledande förhandlingarna om denna konstitution slutfördes, och det är jag stolt över.
Nu måste konstitutionen naturligtvis tillämpas, och här har ledamöterna av Europaparlamentet och regeringarna ett mycket stort ansvar. Vi måste garantera att det frö av socialt medvetande som såddes i konstitutionen inte stannar vid vackra ord, utan att de tillämpas i praktiken. Den berömda klausulen om social integrering, enligt vilken unionens skyldighet att garantera att all politik främjar målen för hög sysselsättning, miljöskydd, folkhälsa, utbildning och jämställdhet mellan män och kvinnor fastställs, kan endast tillämpas med god lagstiftning. Dessutom vill jag säga att detta är en särskilt svår och välkommen utmaning för alla parlamentsledamöter som arbetar för ett socialt rättvisare EU. 
Brejc, Mihael (PPE-DE ).
   – Många människor uppfattar institutionerna i Bryssel som avlägsna. De ser dem som maktcentrum, där beslut som de inte har något inflytande över fattas. Det konstitutionella fördraget är ingen mirakelkur för alla Europeiska unionens problem, men konstitutionen är en möjlighet att minska de demokratiska bristerna och påskynda EU:s utveckling.
Varför? På grund av att konstitutionen ersätter de många avtal och ändringar som finns, vilket ökar insynen i Europeiska unionens grundläggande dokument, därför att de grundläggande konstitutionella och rättsliga grunderna och EU:s politik sammanförs i ett enda dokument, för att den utgör en grund som ger EU-institutionerna möjlighet att arbeta effektivare, på grund av att den bidrar till genomförandet av Lissabonstrategin, och för att den undanröjer de problem som skulle uppstå i framtiden om de nuvarande avtalen skulle fortsätta att tillämpas.
Det konstitutionella fördraget är en kompromiss som ingen är fullständigt nöjd med, men trots detta är det mest representativt för det som vi har lyckats nå i konventet. Vi behöver det konstitutionella fördraget; utan det kan vi nämligen inte förvänta oss några effektiva reformer eller att det utvidgade EU skall fungera effektivt. Även om kapitlet om politik ofta har kritiserats måste jag som skuggföredragande uttrycka min tillfredsställelse över att mycket konkreta åtaganden har fastställts för kommissionen och medlemsstaternas regeringar när det gäller socialpolitik och sysselsättning, däribland upprättande av en kommitté för socialt skydd och europeiskt socialt samförstånd. Genom att godkänna betänkandet om det konstitutionella föredraget sänder Europaparlamentet ett tydligt budskap till Europas folk om att det är dags för en öppen omorganisering i stor skala av våra konstitutionella och rättsliga grunder för att på så sätt garantera att Europa blir en kontinent där det råder fred, välstånd, solidaritet och säkerhet.
Slutligen vill jag nämna att det slovenska parlamentet kommer att ratificera det konstitutionella fördraget denna månad. Jag är övertygad om att det kommer att göra så med stor majoritet. 
Záborská (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag förkastar totalitära regimer. Min farmors familj dog i nazisternas gaskammare. Min far fängslades av kommunistregimen. Vi har betalat i blod för vårt åtagande för samvetsfrihet, som för oss förkroppsligas genom EU som ett hopp om demokrati, tankefrihet, religionsfrihet och samvetsfrihet.
Jag tror inte att någon av er skulle anse mig vara antieuropeisk om jag ställer några frågor. Varför uttalar sig Europaparlamentet om det konstitutionella fördraget innan medborgarna i de enskilda medlemsstaterna gör det? Är det nödvändigt att EU styrs av en konstitution? Medlemsstaternas suveränitet skulle inte vara hotad. Om konstitutionen stärker parlamentets funktion, men EG-domstolens befogenheter inte definieras i den, kommer inte balansen mellan institutionerna att rubbas då? Domstolens beslut kommer att tillämpas direkt för EU-institutionerna och medlemsstaterna, utan att de har någon rätt att överklaga. EG-domstolen kommer att vara fri från all granskning.
Kan vi med säkerhet säga att detta inte kommer att ske? Utkastet till konstitution innehåller inga garantier för att EG-domstolen inte kommer att tillägna sig några av de suveräna staternas exklusiva befogenheter, till och med i strid mot de nationella konstitutionerna. Även om parlamentets majoritet ändras efter valet, och rådets sammansättning ändras, kommer dubbel enhällighet att krävas för att ändra politiska beslut. Och jag undrar bara: Om unionen ser ut på det sättet, kommer den att kunna utvecklas om dess riktning fastställs av denna konstitution? Vår civilisation har utvecklats ur kristna rötter. Om detta historiska faktum inte erkänns i konstitutionen kommer samhället att fyllas av oro. En ny ideologi kommer att uppstå under en mask av tolerans. Skall vi bygga vårt europeiska hem på en förvrängning av historien? Är det sant att tanken om ett enat Europa kommer att dö utan denna konstitution? Jag tror inte det. Mina väljare litar på mig, och jag vill fortsätta i EU, så att alla, även de minsta, svagaste och fattigaste, accepteras i detta EU och kan finna sin plats. Mina damer och herrar, i ett demokratiskt EU ber jag att vi respekterar samvetsfriheten när vi röstar. 
Lehtinen (PSE ).
   – Herr talman! Trots alla skilda åsikter som debatten om denna fråga har framkallat skapar vi återigen ett stycke europeisk historia. Som sådant är detta fördrag ett viktigt steg i rätt riktning. Jag är säker på att grundarna av den europeiska integrationsrörelsen skulle vara stolta och nöjda om de kunde se hur många av de grundläggande frågorna som har lett till sådana kompromisser att parlamentet nu diskuterar och röstar om dem.
Det är beklagligt att debatten om fördraget har tagits ur sitt sammanhang i några länder och utnyttjats för att underblåsa interna och partipolitiska strider. De värsta dragen av europeiseringen, intolerans och chauvinism, är alltför ofta både syn- och hörbara vid sådana tillfällen, även om försök görs att dölja dem i form av lögner som förkläs till högtravande ambitioner. När detta fördrag har trätt i kraft finns det ingen möjlighet att det kommer att leda till skapandet av en europeisk superstat: Tvärtom, fördragets anda och bokstav kommer effektivt att hindra eventuella själviska ambitioner från staters, grupper av staters eller extremiströrelsers sida.
Fördraget kommer fortfarande att göra det möjligt för ekonomin att fylla den funktion som den är bäst lämpad för inom ramen för samarbetet inom kontinenten. Dynamiken av gemensam ekonomisk effektivitet och en gemensam valutapolitik är också nödvändiga förutsättningar för det politiska samarbetet. Utan demokrati finns det ingen social dimension, och det finns ingen demokrati utan marknadsekonomi. Jag är även stolt över att vi i mitt eget land, Finland, har kunnat enas om att parlamentet skall besluta om ratificeringen av fördraget på nationell nivå. 
Paleckis (PSE ).
   –Jag stöder betänkandet, men jag vill ännu en gång påpeka att Litauen var det första land som ratificerade konstitutionen genom ett beslut i sitt parlament. Litauens socialdemokrater, som behöll regeringsmakten efter valet nyligen, bidrog aktivt till utarbetandet av det konstitutionella fördraget. När länderna uppmanades att i juridisk mening fastställa det som alla efter förhandlingar generellt sett var eniga om, gjorde vi detta utan dröjsmål. Det fanns goda skäl till det. Litauernas ja till EU-medlemskap i folkomröstningen för ett och ett halvt år sedan var starkare än i någon annan av de nya medlemsstaterna. Stödet för EU-medlemskapet fortsätter att öka i Litauen och är nu uppe i 82 procent. Människor ser att de förväntningar de hade på EU infrias, och de vill därför stärka unionen. Om konstitutionen underkänns i en folkomröstning i något EU-land skulle det enligt min mening vara ett hårt slag mot de flesta européers, bland annat litauernas, förhoppningar.
Det europeiska skeppet har i dag redan 25 medlemsstater men drivs av en alltför svag motor för en sådan tung last, nämligen Nicefördraget. Om vi inte byter ut den mot en mycket starkare motor, i form av det konstitutionella fördraget, kommer vårt gemensamma skepp att tappa fart och kanske börja driva. Med den gamla Nicemotorn kommer vi aldrig att nå Lissabonstrategins mål, och vi kommer inte att effektivt kunna genomföra ny grannskapspolitik. Detta har särskilt stor betydelse för de nya EU-länderna.
Ett starkt, demokratiskt EU som rör sig framåt – det är det viktiga, inte bara för vårt land. Det konstitutionella fördraget kanske är en invecklad kompromiss, men det kan bidra till detta. Litauen ratificerade det utan att tveka, och jag hoppas att de nya ländernas energi och optimism därmed kan spridas till EU:s gamlingar. Tack. 
Wuermeling (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att detta omfattande betänkande av Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo har lagts fram. Som tidigare suppleant i konventet måste jag medge att jag kanske skulle rekommendera vissa att läsa betänkandet i stället för själva konstitutionen, eftersom det är oerhört lättläst och ytterst övertygande.
I dag skulle jag vilja vända mig till de ledamöter av kammaren som är kritiska till konstitutionen. De har varnat för att en europeisk superstat skulle skapas, de har pekat på brister och vänt sig mot misstag i det förflutna. Jag anser att vi måste göra det fullständigt klart för dem att denna europeiska konstitution i själva verket är ett sätt att åtgärda dessa brister.
Genom den europeiska konstitutionen rättar vi till många av de problem som vi alla har upplevt med dagens Europa. I konstitutionen fastställs ett system av befogenheter, och de nationella parlamenten ges rätt att delta, varigenom Europa blir mindre centralistiskt och byråkratiskt. Europaparlamentet ges fullt medbestämmande, och Europa blir därmed mer demokratiskt än vad det hittills varit. Dessutom stärks medborgarnas rättigheter, framför allt genom stadgan om de grundläggande rättigheterna, eftersom de kommer att kunna åberopa konstitutionen direkt när de överklagar beslut på EU-nivå. Slutligen innebär konstitutionen att vårt Europa får en värdegrund, och den utgör därför en motvikt till det teknokratiska sättet att angripa politiska frågor. EU-skeptikerna bör därför verkligen stödja konstitutionen, eftersom den är det enda sättet att förändra sådant som vi alla vill förändra.
I dag är det 250 år sedan Alexander Hamilton föddes, en av den amerikanska konstitutionens fäder som i dag har sin bild på tiodollarsedlarna. När jag tittar på den europeiska konstitutionens fäder och mödrar här i kammaren hoppas jag att de också kommer att bli lika tacksamt ihågkomna om 200 år. 
Mikko (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig först lyckönska föredragandena till ett mycket utförligt betänkande. I detta dokument sammanfattas utomordentligt väl den europeiska konstitutionens viktigaste punkter.
Jag har emellertid några synpunkter på konstitutionens offentliggörande.
I betänkandets slutsatser handlar det främst om tryckt material om konstitutionen. Opinionsundersökningar och enkel logik kan dock tala om för oss att Europas medborgare i första hand söker och får information genom TV, och det gäller även information om EU.
I betänkandet betonas vikten av att tydligt visa vilka punkter i det konstitutionella fördraget som skiljer sig från de gällande fördragen. Detta är dock ett ämne för akademisk forskning snarare än information som bör förmedlas till alla EU-medborgare. Det 300-sidiga Fördraget om upprättande av en konstitution för Europa är tillräckligt omfångsrikt som det är, och givetvis också mer sammansatt än medlemsstaternas konstitutioner.
Det finns ännu ingen allmän europeisk opinion, men i exempelvis mitt hemland Estland har stödet för EU ökat för varje månad som gått sedan anslutningen. Samtidigt minskar stödet i många medlemsstater. Samma regler gäller dock i hela Europa för både journalistik och information till allmänheten: folk måste få vad de vill ha.
I gamla och nya medlemsstater, i städer och på landsbygden är människor i första hand intresserade av hur den europeiska konstitutionen kommer att påverka deras vardagsliv. Jag anser att vi bör inrikta oss på stadgan om de grundläggande rättigheterna när vi presenterar konstitutionen. Vad innebär till exempel den rätt till god förvaltning som föreskrivs i stadgan för den enskilde medborgaren? I vilken mån kommer ett sådant krav att tvinga byråkrater eller politiker att motivera sina beslut eller att medge insyn? Svar på frågor av det slaget bör ingå i den offentliga informationen om konstitutionen.
Avslutningsvis vill jag också säga att man inte kan tala om att informera Europas medborgare om man undantar TV. Parlamentets generaldirektorat för information bör ta hänsyn till detta när konstitutionen skall offentliggöras. Jag vill önska dem och alla europeiska TV-bolag lycka till med att omvandla konstitutionens komplicerade formuleringar till ett format som tilltalar allmänheten. Tack. 
Varvitsiotis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Omröstningen i morgon är av historisk betydelse. Både i betänkandet av mina vänner Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo och i kammaren i dag har det redogjorts för de stora framsteg som den europeiska konstitutionen innebär och de fördelar som dess uttryckliga bestämmelser för med sig. Eftersom nästan alla frågor därmed redan har tagits upp skall jag begränsa mig till ett grundläggande problem.
I morgon inleds ett nytt maratonlopp av ratificeringar från medlemsstaternas sida. Men vad händer om det uppstår problem med ratificeringen i någon medlemsstat? Konstitutionen innehåller inga särskilda bestämmelser för en sådan situation. I förklaringarna om konstitutionens bestämmelser anges dock att Europeiska rådet skall ta upp frågan om fyra femtedelar av medlemsstaterna har ratificerat konstitutionen inom två år efter undertecknandet och en eller flera medlemsstater har stött på problem med att ratificera den. Anser ni att detta är tillfredsställande? Jag menar att bestämmelserna bör vara mycket tydligare. Tyvärr är dock även denna överenskommelse resultatet av den rad kompromisser som krävdes för att vi skulle komma dit där vi är i dag. Vi kan därför inte nöja oss med att prata och att oreserverat stödja ratificeringen av konstitutionen. Regeringarna och vi allesammans måste försöka undvika en sådan olycklig utveckling om vi vill inleda ett nytt tidevarv för vår världsdel. 
Sousa Pinto (PSE ).
   – Herr talman! Genom att anta Richard Corbetts och Íñigo Méndez de Vigos betänkande lämnar parlamentet sitt sista stora bidrag till antagandet av ett konstitutionellt fördrag för Europa. Detta fördrag kommer att stå som symbol för den historiska övergången från en gemenskap av folk och länder som successivt förenats genom allt närmare ekonomiska förbindelser till en verklig politisk gemenskap som hålls samman av en önskan om en gemensam framtid.
Femtio års strategi av små, försiktiga steg har banat väg för en ny verklighet som bygger på delade värden, civiliserade värden som är uttryck för en gemensam europeisk identitet grundad på fred, demokrati, mänskliga rättigheter och ekonomiska och sociala framsteg.
Europa byggs inte i strid med den världsliga verkligheten i nationerna på vår kontinent. Europa grundas på den fria och upplysta önskan att se till att historien inte upprepar sig och att ge dess folk garantier för att de kommer att få fortsätta att styra sitt eget öde i en framtid full av utmaningar.
Suveränitetens förkämpar, som beskyller EU för att urholka den nationella suveräniteten och som i denna konstitution ser sin mardröm om superstaten bli verklighet, tar grundligt miste i sin analys. Den ekonomiska, finansiella och tekniska globaliseringen, den pågående eller framtida uppkomsten av nya, globala potentater på det politiska och ekonomiska området, har tvingat EU att söka nationella lösningar för att kunna försvara, fördjupa och exportera det humanistiska projekt som inleddes förra århundradet av efterkrigstidens sociala rättsstat.
I en värld som kännetecknas av osäkerhet, oro och avreglering blir det allt viktigare för Europa att ta till orda och spela en aktiv roll, både för oss själva och för andra som vill att vi skall vara ett föredöme och agera i frågor av stor internationell vikt. Det är inte bara suveränitetens förkämpar som motsätter sig detta fördrag. Andra har högljutt kritiserat det för att inte vara tillräckligt långtgående, för att resultaten har varit magra eller för att det saknar ambition. Dessa människor vill inte erkänna de stora framsteg som gjorts, för de fortsätter med den meningslösa uppgiften att jämföra det konstitutionella fördrag vi har framför oss med sina egna idealiserade drömmar, i stället för att jämföra det med de gällande fördragen och framför allt Niceprocessen. 
Nicholson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Samtidigt som Europaparlamentet inte har någon formell roll i ratificeringsförfarandet gläder det mig att ha denna debatt i dag, som utvalda representanter för 25 medlemsstater i Europeiska unionen. Detta sker vid en tidpunkt när ratificeringsförfarandet tas upp på parlamentarisk nivå och är i färd med att gå till folkomröstning.
Dagen regeringscheferna och regeringen undertecknade konstitutionen i Rom råkade jag vara i Bratislava i Slovakien, där jag hade förmånen att få delta i invigningen av Europahuset. Det var den första invigningen av ett Europahus i en av de nya medlemsstaterna. I december följdes det av invigningen av ett Europahus i Prag.
Förfaranden för att upprätta Europahus i alla medlemsstater pågår för fullt. Europahusens främsta funktion är att föra Europeiska unionen närmare sina medborgare. De erbjuder medborgare ett informationscentrum som är centralt och synligt beläget i deras medlemsstater. Konceptet erbjuder utbildning om Europeiska unionen, och genom att erbjuda politiska grupper inkvartering säkerställer det att åsikter om parlamentet förmedlas till medborgarna.
Om Europeiska unionen skall fungera är jag övertygad om att vi måste förstärka och fördjupa förbindelserna mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten. Det finns inget annat sätt för oss att uppnå ett sådant samarbete på längre sikt. Det får inte vara fråga om någon ”vi mot dem”-situation; det borde handla om att alla samarbetar för en förbättring för alla människor i de 25 medlemsstaterna – eller kanske de 27 medlemsstaterna, om det skulle bli aktuellt. Det är framtidens utmaning. Det är utmaningen som vi som demokrater måste ta till oss.
Det krävs två sidor för att skapa debatt. Fastän människor inte nödvändigtvis håller med om varje ord andra säger betyder det inte att de inte har någon rätt att uttrycka sina åsikter. Jag tror på allas rättigheter; jag tror på demokrati. Jag anser att de som inte instämmer med mig har rätt till sina åsikter. Majoriteten kommer i slutändan att segra, men de som inte instämmer kan skapa en bättre debatt och de borde uppmuntras till att göra det och inte berövas sina rättigheter till sin ståndpunkt. 
Obiols i Germà (PSE ).
   – Herr talman! Som detta betänkande så tydligt visar har utkastet till konstitution tre huvuddelar: för det första handlar det om EU:s värden och mål, folkens sammanhållning och lika värde och skyddet av unionens mångfald av kulturer, identiteter och språk. För det andra gäller det medborgarnas rättigheter, intressen och skyldigheter och för det tredje regler för institutionerna och för det europeiska politiska livet.
I de två första delarna, värden och rättigheter, definieras den europeiska demokrati vi vill ha, med utgångspunkt i folkens mångfald och frihet, framsteg och lika värde. Den tredje delen, som jag uttryckligen vill kalla för spelregler, är resultatet av kompromisser mellan vänster och höger, mellan federalister och förespråkare för mellanstatlighet, och det bör klart framgå att det är dessa regler det handlar om, inte den politik som skall genomföras.
I detta avseende är konstitutionen inte något slutmål utan en utgångspunkt för strävan att få bukt med Europas socioekonomiska håglöshet, dess brist på innovationsförmåga och forsknings- och utvecklingspotential och dess otillräckliga tyngd på den internationella scenen.
Vi måste gå mot ett europeiskt styre och överge dagens förhärskande metod med mellanstatlig samordning som gör oss så maktlösa; man behöver bara nämna misslyckandet när det gäller att genomföra Lissabonstrategin och splittringen i Irakfrågan.
Med siktet inställt på nya framsteg kommer vi att uppmana till stöd för den europeiska konstitutionen. 
Jeggle (PPE-DE ).
   – Herr talman! En gammal dröm som parlamentet har, och som delas av många av Europas medborgare, håller på att bli verklighet. Vi har arbetat hårt och länge för denna konstitution, men vi kan vara stolta över det som nu åstadkommits, och jag skulle vilja ta tillfället i akt att tacka Íñigo Méndez de Vigo och Richard Corbett.
Som skuggföredragande för min grupp i jordbruksutskottet kan jag säga att vi stöder detta utkast till konstitution, som otvivelaktigt ses som fördelaktigt av utskottet. När den gemensamma jordbrukspolitiken lades fast 1958 var kammaren bara ett rådgivande organ, och det var först i och med Amsterdamfördraget som vi fick rätt till medbeslutande i fråga om miljö, konsumentskydd och livsmedelssäkerhet. Det demokratiska underskottet, som trots allt har bestått, kommer nu att övervinnas genom att medbeslutandeförfarandet utvidgas till att gälla alla jordbrukspolitiska principbeslut.
Det finns dock även negativa aspekter av konstitutionen. I framtiden kommer rådet att på egen hand kunna fatta beslut om fastställande av kvoter, priser och kvantitativa begränsningar, eftersom det inte tas någon hänsyn i utkastet till konstitution till de nya målsättningar för den gemensamma jordbrukspolitiken som blev följden av EU:s jordbruksreform. Detta är ett steg tillbaka jämfört med dagens situation, och det kommer att innebära mycket arbete för oss i framtiden.
Även som företrädare för den tyska delstaten Baden-Württemberg anser jag att ett antal oerhört viktiga mål har nåtts. De nationella konstitutionerna har stärkts, regioner och lokala myndigheter har getts större vikt, och subsidiaritetsprincipen har respekterats. Genom utkastet till konstitution läggs grunden för gemensam ekonomisk verksamhet, och vi kommer att få en gemensam värdegrund som vi alla delar, något jag ser som särskilt betydelsefullt. Vi har framför oss ett dokument som lägger en skyldighet på alla dem som tar sitt ansvar för Europa. 
Kreissl-Dörfler (PSE ).
   – Herr talman! Jag stöder till fullo den europeiska konstitutionen och vill lyckönska föredragandena till deras utomordentliga betänkande. Konstitutionen innebär att området för frihet, säkerhet och rättvisa stärks, och den utgör en milstolpe på vägen mot ett säkrare och rättvisare Europa. Vi har med denna konstitution tagit ett enormt kliv mot ett medborgarnas Europa och i hög grad stärkt de medborgerliga rättigheterna genom införlivandet av stadgan om de grundläggande rättigheterna, EU:s anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och den förbättrade tillgången till rättsväsendet. Dessutom har vi nu bättre möjligheter att samordna våra insatser i kampen mot farsoter som brott, rasism och främlingsfientlighet i Europa.
Det gläder mig att CSU:s ledamöter i kammaren kommer att rösta för detta betänkande. Tyvärr tycks många CSU-ledamöter av den tyska förbundsdagen, som ännu inte ratificerat fördraget, inte alls förstå vad konstitutionen betyder, eftersom de tillkännagivit att de tänker rösta emot den. Det här är ytterligare ett exempel på det dubbelspel som CSU är så förtjust i och som går ut på att vara progressiv här i EU-sammanhang och hålla fanan högt inför omvärldens ögon men för säkerhets skull opponera sig på hemmaplan. Detta är dock en av deras traditioner, för det var CSU som röstade mot Tysklands grundlag 1949. 
Novak (PPE-DE ).
   – Mina damer och herrar! EU:s kostym har blivit för liten och passar inte längre den nya, utvidgade unionen. Den nya konstitutionen bör därför ersätta gällande överenskommelser så att EU kan fungera mer effektivt. Konstitutionen innebär också att Europaparlamentets och de nationella parlamentens roll stärks och därmed även EU-medborgarnas inflytande.
Som ledamot av utskottet för kultur och utbildning stöder jag särskilt de artiklar i konstitutionen som gäller dessa områden. Jag anser att det är viktigt att i ingressen betona vikten av Europas kulturella tradition, dess humanistiska arv och de värden som definierar Europas och dess medborgares innersta väsen. Ett av våra främsta mål är att värna om vår rika kulturella och språkliga mångfald och att skydda och utveckla det europeiska kulturarvet.
Genom konstitutionen garanteras frihet för konsten och vetenskapen, rätt till utbildning och yrkesutbildning, jämställdhet mellan män och kvinnor och rätt för personer med funktionshinder att delta i samhällslivet. Genom artikel 92 garanteras ungdomars säkerhet i arbetslivet, och i artikel 93 anges att familjen skall åtnjuta rättslig, ekonomisk och social trygghet.
Artiklarna i deras nuvarande lydelse utgör en god grund för genomförandet, men EU måste ändå göra mycket mer än bara godkänna och ratificera konstitutionen. Framför allt måste vi åstadkomma de förutsättningar som krävs för att familjen skall erkännas som något värdefullt och för att unga, gifta par skall ha möjlighet att bilda och fostra en familj. Om vi använder invandring som det främsta sättet att lösa demografiska problem kommer vi att äventyra vårt kulturarv, Europas språk, vår kultur, vår tro, Europeiska unionen och den europeiska civilisationen generellt sätt – kort sagt, alla de värden vi vill bevara och stärka med hjälp av konstitutionen. Vi i de 25 medlemsstaterna har valt att ingå i denna gemenskap, och därför bör vi också göra allt vi kan för att se till att den fungerar så bra och effektivt som möjligt. 
Moreno Sánchez (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka föredragandena för deras utmärkta arbete och uttrycka mitt fulla stöd för det betänkande vi diskuterar i dag.
I morgon kommer kammaren att ge sitt stöd till den text som avslutar processen med att upprätta en konstitution, en process som pågått under flera årtionden. Vårt arbete får emellertid inte ta slut här. Den svåraste utmaningen har vi fortfarande kvar: att få konstitutionen godkänd och ratificerad av de europeiska medborgarna. Utan deras stöd blir konstitutionen meningslös.
Som mina kolleger i parlamentet vet har vi spanjorer ett särskilt ansvar i denna process, eftersom den första folkomröstningen bland EU:s medborgare kommer att hållas i mitt land den 20 februari.
Det är därför allas vårt ansvar att förklara konstitutionens text för de europeiska medborgarna, som i mitt fall även innefattar de spanjorer som bor utanför Spanien och till och med utanför EU. Det gläder mig därför att de flesta politiska partier, fackföreningar och andra företrädare för det civila samhället i mitt land är eniga med oss och till fullo deltar i arbetet med att skapa förståelse för konstitutionens innehåll och syfte. Det är det enda sättet att försäkra sig om ett brett valdeltagande och en positiv utgång av denna historiska tilldragelse. 
Caspary (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vägen till detta konstitutionella fördrag har varit lång och gropig, och ett antal bra förslag har fallit bort under resans gång. Men nu behöver vi konstitutionen, och medlemsstaternas ratificering måste gå snabbt.
EU:s grundare, bland andra Robert Schuman och Konrad Adenauer, göt grunden för det europeiska huset. Deras efterträdare byggde väggarna, köpte hyllorna och fyllde dem med pärmar. Huset är nu fyllt upp till taket, och vi står inför den enorma uppgiften att röja ur det och anpassa det för framtiden. Den europeiska konstitutionen kommer att vara till hjälp i det arbetet, och den utgör en kompromiss som kommer att innebära större öppenhet och påtagliga förbättringar för den europeiska allmänheten.
Den gällande gemenskapslagstiftningen kommer att läggas fast i ett fördrag, och det kommer att göra EU lättare att förstå. Den gemensamma handelspolitiken kommer i framtiden att tjäna som föredöme genom att företräda vår inre marknad i resten av världen, och det utvidgade EU:s handlingskraft kommer att stärkas när kommissionen blir mindre och EU:s nye utrikesminister tillträder. Medborgarna kommer att få fler rättigheter, och Roman Herzogs stadga om de grundläggande rättigheterna kommer att införlivas med konstitutionen. Europaparlamentets roll kommer att stärkas i och med att det kommer att utse kommissionens ordförande. Förhoppningsvis kommer toppolitiker från europeiska partier att besätta denna post i framtiden.
Genom Europeiska konventet fick vi också möjlighet att påverka konstitutionen, och EU kommer inte att bli en centralistisk monsterstat utan kommer i stället att byggas i enlighet med subsidiaritetsprincipen. De utgångspunkter och principer som kännetecknar den största gruppen i kammaren, gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, ser vi också i konstitutionen, även om vi tyvärr inte lyckades få igenom alla våra ändringar, som vi i några fall slogs hårt för. För att bara nämna två exempel beklagar jag djupt att ingen hänvisning till Gud har tagits med och att formlerna för omröstning med kvalificerad majoritet i rådet är så invecklade.
Jag hoppas för allas vår skull att konventet blir en grund som vi kan fortsätta att bygga Europa på, och att detta Europa kommer att präglas av fred, frihet och välstånd. 
Pīks (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig först uttrycka min tacksamhet mot våra kolleger Íñigo Méndez de Vigo och Richard Corbett för ett utmärkt dokument som är klart och tydligt och fäster uppmärksamheten på de viktigaste frågorna.
Mina damer och herrar! Man kan dra paralleller mellan avfattandet av konstitutionen och den situation som har vuxit fram i det moderna Europa och som råder i hela världen i dag. Oavsett vad vi vill pågår globaliseringsprocesser över hela världen, men i första hand när det gäller varor och kapitalrörelser, det vill säga materiella värden. Utbytet av andliga och moraliska värden går mycket långsammare. Jag anser att en viktig orsak till konflikter på många håll i världen i dag är det oproportionerliga förhållandet och bristen på balans mellan det globala utbytet av materiella respektive andliga värden. Det nya konstitutionella fördraget är ett steg mot att utjämna proportionerna. Fördraget kommer inte bara att hjälpa oss att tydligare se vilka vi är och vart vi är på väg utan kommer också att underlätta för våra partner världen över att förstå våra syften och de värden som styr vårt agerande. Jag vill än en gång säga att denna konstitution därför kommer lägligt och behövs, trots vissa brister. En sådan brist, som Hans-Gert Poettering och andra ledamöter redan har nämnt, är att fördraget saknar hänvisning till kristna värden.
Mina damer och herrar! Vare sig vi medger det eller inte är vi kristna, ateister eller muslimer eller har någon annan trosuppfattning. Det vi kallar gemensamma europeiska värden är något som har utvecklats under århundraden med kristna värderingar som grund.
Mina damer och herrar! Vi är alla, både de som deltagit i arbetet med att skriva konstitutionen och de som deltagit i analys och diskussioner, skyldiga att förklara vad detta dokument betyder för medborgarna i våra länder, eftersom vi inte kan förvänta oss att alla EU-medborgare har läst det. Tyvärr måste jag varna för utvecklingen i medlemsstaterna, där fördraget ofta används för kortsiktiga inrikespolitiska diskussioner.
Mina damer och herrar! Låt oss motstå denna frestelse och uppmana våra partikolleger att också göra det. Detta är ett långsiktigt dokument, som vi, våra barn och även våra grannar behöver. 
De Poli (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Som jag ser det blir det konstitutionella fördraget, den europeiska konstitutionen, verklighet i dag. Resultatet av konventets arbete, som vi skall rösta om i morgon, är ett tecken på viljan att göra EU:s institutioner mer demokratiska, öppnare och effektivare, att stärka dem och effektivisera beslutsfattandet. De verkliga vinnarna är medborgarna, eftersom konstitutionen befäster våra gemensamma värden och principer.
I det konstitutionella fördraget ingår stadgan om de grundläggande rättigheterna, som EU också har offentliggjort i en miniatyrversion – så har skett med alla de mest värdefulla böckerna i historien. Detta ser jag som ett avgörande tecken på öppenheten, solidariteten och rättigheternas demokrati: den enskildes, barnens, de äldres och de funktionshindrades rättigheter. Den här gången tillämpas dessa principer just för att föra vår institution närmare folket, göra den tillgänglig för folket, så att vi kan ge de svar folket behöver vid varje givet tillfälle. Jag anser därför att det viktigaste vi gör just nu är att riva samhällets murar så att medborgarna till fullo kan delta i vårt enade Europa.
Hannan (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det sista jag vill göra är att förstöra en fest. Under de följande 48 timmarna kommer parlamentet att spendera hundratusentals euro på att fira konstitutionen. Det kommer att finnas ballonger, laserljus och en orkester, men jag kan inte hjälpa att jag tycker att allt detta är lite förhastat. I åtminstone tio länder måste det hållas folkomröstning innan det kan bli aktuellt med ratificering. Vi kan inte lita fullt ut på resultaten av opinionsundersökningarna. Inte en enda omröstning har hållits. Om det bara var festen som var förhastad hade det varit ganska vresigt av mig att opponera mig, men vi ser fram emot konstitutionen på andra sätt som är viktigare. Vi utövar till exempel påtryckningar för att en diplomatenhet för EU skall inrättas, ett förslag som i väntan på formell ratificering inte har någon rättslig grund. På området rättsliga och inrikes frågor har vi gått ännu längre och föregripit många av konstitutionens klausuler, särskilt dem som gäller inrättandet av ett alleuropeiskt rättssystem och en europeisk åklagarmyndighet. Innan konstitutionen ens undertecknats, för att inte tala om ratificerats, tillkännagav EG-domstolen att man skulle behandla stadgan om de grundläggande rättigheterna som rättsligt bindande.
Vid en formell förfrågan från parlamentet om vilka delar av konstitutionen de tänkte genomföra utan att vänta på den officiella ratificeringen var det bara fem av de nuvarande kommissionärerna som svarade att det skulle vara fel att förutspå resultaten från de nationella folkomröstningarna. De övriga 20 svarade alla på ett eller annat sätt att de tänkte sätta i gång arbetet meddetsamma utan att vänta på resultat från de nationella omröstningarna.
Detta skall vara en demokratisk kammare, men attityden påminner ibland om Bertolt Brechts kända strof ”Har folket fel får man upplösa folket och välja ett nytt”. Jag hoppas att mitt land röstar nej till konstitutionen, och jag kommer att driva en kampanj för den åsikten, men om jag förlorar kommer jag att acceptera resultatet godvilligt. Jag uppmanar de som stöder konstitutionen att visa samma respekt för den demokratiska processen och att inte försöka genomföra stora delar av denna konstitution även om en eller flera medlemsstater har röstat mot den. Nej betyder nej. 
Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Jag vill först vända mig till Europas medborgare och be dem att intressera sig för konstitutionen. Vi måste göra allt som står i vår makt för att se till att den europeiska allmänheten godtar denna konstitution, för den kommer att göra EU tydligare och mer medborgarvänligt, öppet och demokratiskt.
Mitt intryck är att vi allesammans har alldeles för bråttom att återgå till vår vanliga verksamhet. Konstitutionen ligger på bordet, men den har ännu inte ratificerats. Den utgör en politisk milstolpe för EU och för en mer medborgarvänlig, öppen och demokratisk union.
Hittills har konstitutionen varit en katastrof ur PR-synpunkt, och jag vill därför förvarna om att vi behöver en informations- och kommunikationsplan för alla EU-institutioner, medlemsstaterna och de nationella parlamenten, och vi behöver en vecka för den europeiska konstitutionen i alla medlemsstater. Vi måste också avskaffa enhällighet i rådet och på så sätt stärka det gemensamma, öppna och demokratiska EU som avses i det konstitutionella fördraget.
Jag vill uppmana stats- och regeringscheferna att se till att den anda som präglade konventet och undertecknandeceremonin i Rom blir vägledande för den inhemska politiska debatten så att det inte saknas kritik och diskussion och så att debatten inte präglas av högdragenhet och likgiltighet. Vad som krävs är att debatten om konstitutionen europeiseras, inte att ratificeringsprocessen nationaliseras. Konstitutionen är inte bara en tillämpningspraxis för EU-institutionerna, utan den är något som påverkar alla EU:s medborgare.
Vi bör dock vara fullständigt medvetna om att arbetet börjar om på nytt i och med omröstningen i morgon. Denna omröstning måste därför enbart tjäna som en tydlig signal. 
Ventre (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka Richard Corbett och Íñigo Méndez de Vigo, som verkligen har gjort underverk för att underlätta läsningen av konstitutionen.
De gamla romerska juristerna sade (ur sakförhållanden skapas lagen). Och från den dag då EU:s grundare började drömma, började föreställa sig denna gemensamma enhet – en enhet som skulle samla årtusenden av historia, geografi, samhällsliv och gemensamma värden – från det ögonblicket kom grundarna själva på tanken att ha gemensamma regler: det vi i dag kallar konstitutionen.
Därför är jag oerhört besviken över att denna förmiddag höra framstående kolleger i parlamentet, vars yttrandefrihet jag givetvis respekterar, uttrycka sitt motstånd mot utkastet till konstitution. Visst kan man motsätta sig konstitutionens form eller innehållet i det konstitutionella fördraget, men inte gemensamma regler, eftersom suveräniteten stärks om sådana regler införs.
Vi måste i dag nå enighet i en värld som genomgår genomgripande förändringar, även när det gäller dess system och nya begreppsvärld. De som tror att suveränitet betyder detsamma som på 1700- och 1800-talen tar miste. När vi talar om suveränitet i dag handlar det om subsidiaritet: suveränitet för lokala instanser, för medborgare och för dem som måste bidra till uppbyggnaden av ett rättssystem som på bästa möjliga sätt speglar de allt mer varierande och sammansatta behoven i ett samhälle i ständig utveckling. Det går inte att använda den terminologi som juristerna lärt oss: federal stat, konfederal stat, suverän stat. Europa är en ny enhet, just en union, som vi alla måste identifiera oss med.
Till sist vill jag beklaga avsaknaden av en hänvisning inte bara till våra kristna rötter utan också till perikleisk demokrati –grunden för demokratins själva väsen – till romarriket och till det karolingiska Europa. Låt oss hoppas att dessa saker blir ihågkomna i den europeiska integrationsprocessen. 
Casa (PPE-DE ).
   – Nästan 50 år efter Romfördragets undertecknande och upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen skall Europa till sist få sin egen konstitution. För första gången skall 450 miljoner medborgare och 20 nationer förenas genom detta dokument som definierar Europeiska unionens värden och principer.
Ratificeringen av denna konstitution kommer att ge oss ett mer demokratiskt Europa. Stadgan om de grundläggande rättigheterna har införlivats med konstitutionen. Där anges alltså varje individs rättigheter, och varje medborgare kan åberopa stadgan när han eller hon anser sina rättigheter kränkta.
De sociala rättigheterna prioriteras också och detta genom ett rättsligt dekret; rätten till utbildning, varje medborgares rätt att få tillgång till information, skydd vid orättvis utvisning och rätt till prövning av fall av diskriminering på grundval av klass kan stadfästas – samtliga har definierats och kan tillämpas.
Europaparlamentets roll har därför kraftigt stärkts, och parlamentet kommer tillsammans med rådet att ansvara för ratificeringen av nästan alla dokument.
De nationella parlamentens roll kommer också att stärkas i och med att de kommer att få ansvaret för att övervaka att överenskommelser mellan EU och medlemsstaterna följs. De nationella parlamenten kommer därmed att ha tillräcklig makt för att kunna sätta press på Europeiska kommissionen att se över sina förslag.
Den europeiska konstitutionen kommer med andra ord att bidra till att göra Europa mer effektivt. Ett Europa som har byggts upp i etapper på grundval av fördrag som vi har enats om under årens lopp – från och med nu kommer vi verkligen att ha ett enda Europa. Införlivandet av stadgan om de grundläggande rättigheterna och det tydliga erkännandet av europeiska värden och målsättningar gör att vi nu, som europeiska medborgare, kan kalla detta dokument för den ”europeiska konstitutionen”. Jag kommer att rösta för. Jag vädjar till mina kolleger att göra detsamma för Europas medborgares skull. 
Corbett (PSE ),
   . – Herr talman! Som svar på denna debatt vill jag inleda med att tacka alla de som berömde utskottet för konstitutionella frågor för dess arbete och det betänkande som framställdes.
Det är uppenbart att denna konstitution har ett brett stöd från hela det politiska spektrumet och i alla medlemsstater. Jag hoppas att en majoritet på minst två tredjedelar kommer att rösta för konstitutionen i morgondagens omröstning, med mer än 400 röster för den här i parlamentet. Det kommer att sända ett tydligt budskap.
Jag vill också svara på den kritik som riktats mot konstitutionen. Den verkar vara av två olika slag. För det första finns det de som säger att de motsätter sig konstitutionen eftersom den inte går tillräckligt långt. De säger att den säkerligen kommer att göra EU mer demokratiskt, socialt och så vidare, men inte tillräckligt mycket. Mitt svar till dem är att valet står mellan den nya konstitutionen och den gamla – våra nuvarande fördrag. Om den nya konstitutionen innehåller förbättringar, då är det bättre att välja den nya konstitutionen snarare än att fortsätta leva med den gamla.
Det är ett argument jag också vill framhålla för dem som klagar på att det inte finns någon hänvisning till kristendomen i den nya konstitutionen. Det finns ingen sådan hänvisning i de nuvarande fördragen, även om de utarbetades av ”sankt” Robert Schuman. Den nya konstitutionen hänvisar emellertid till vårt religiösa arv och andra arv, och dess värden är kristna värden och även värden som tillhör många andra. Det handlar om värden som kristna, icke-kristna, människor från andra religioner och de som inte har någon religion delar.
Många som opponerar sig mot denna konstitution hyser farhågor om en superstat; många är emot att Europeiska unionen i sig själv existerar. Det åskådliggörs av de som opponerar sig mot att unionsrätten står över medlemsstaters lagar, vilket trots allt kännetecknar den nuvarande situationen. Vad är det för mening med att träffa avtal om gemensamma lagar i hela Europa om man inte vill att dessa lagar skall tillämpas i hela Europa? Det är hela poängen med att träffa avtal om gemensam europeisk lagstiftning på de områden vi vill ha det, såsom miljön och den inre marknaden. Det finns ingen anledning till att ha sådan lagstiftning om man över huvud taget inte vill ha den. Till de människorna skulle jag säga: var ärliga och driv en kampanj för det ni verkligen tror på, vilket är att ert land skall gå ur Europeiska unionen, och göm inte era åsikter bakom angrepp mot konstitutionen. Vilket nonsens att påstå att denna nya konstitution kommer att skapa en centraliserad superstat! Skulle Europeiska unionen vara centraliserad? När den grundas på en konstitution som tilldelar Europeiska unionen makt som bygger på samtycke från varje medlemsstat när det gäller ratificering av fördragen? Det är den enda makt unionen har. Även när den utövar sin makt har rådet – med andra ord medlemsstaterna – en central roll i beslutsfattandet, medan den centrala förvaltningen – Europeiska kommissionen – har färre anställda än staden Leeds i min valkrets. Vilken superstat!
Jag vill avsluta med att säga att denna debatt delvis är en om myt mot verklighet. Jag är säker på att genom att klargöra fakta och möjliggöra en sann analys av fördraget bidrar vi till en ärlig debatt som övertygar människor att denna konstitution är värdefull. 
Schmit,
    – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig först rikta mitt varma tack till parlamentet för denna konstruktiva och i stort sett positiva debatt. Jag kan i princip ansluta mig till vad en av föredragandena just sagt både om debattens kvalitet och om de slutsatser den måste leda till. Det var ju dessutom parlamentet som satte i gång denna konstitutionella process. Som någon påpekade i morse var det i kammaren som den konstitutionella processen inleddes, och jag skulle på ordförandeskapets vägnar vilja hedra Altiero Spinelli, som med sitt utkast till europeisk konstitution 1984 påbörjade denna process och satte hjulen i rullning genom den första etapp som vi känner som Enhetsakten, som dessutom förhandlades fram under Luxemburgs ordförandeskap.
Till dem som har angripit och kritiserat detta utkast till konstitution vill jag också säga att vi i en demokratisk debatt naturligtvis respekterar deras ståndpunkt. Vi kan emellertid inte uttrycka oss som på 1800-talet om vi vill ge folket, i och utanför Europa, en vision av vår värld på 2000-talet. I en globaliserad värld kan vi inte vända oss inåt och återgå till föråldrade suveränitetsbegrepp. De ger varken oss européer eller andra folk några lösningar när det gäller välstånd, demokrati eller fred.
Till dem som gör en subtil åtskillnad mellan ett proeuropeiskt nej och ett antieuropeiskt nej vill jag också säga att det bara finns ett enda nej, för ett förkastande av konstitutionen är helt enkelt ett nederlag för Europa – ett nederlag för ett starkare, öppnare och mer demokratiskt Europa som erbjuder möjligheter både inom och utanför sina egna gränser. Jag tror därför att vi måste undvika att trassla in oss i sådana här hårklyverier. Denna konstitution är naturligtvis inte helt igenom fulländad, som föredraganden också sade. Vi skulle alla ha velat se förbättringar här eller där. Men är inte bristen på fulländning på sätt och vis demokratins själva kärna, eftersom det är genom kompromisser som demokratin utvecklas? Och måste vi inte därför nu kunna godta en kompromiss som utgör ett steg framåt för att kunna komma ännu längre i framtiden?
Konstitutionen utgör som flera talare har sagt en god grund för våra delade värden. Den ger oss demokratiska ramar som gör det möjligt för EU att agera mer effektivt när det måste agera, eftersom hänsyn har tagits till subsidiaritetsprincipen. EU:s motto, ”Förenade i mångfalden”, belyser som tidigare sagts detta Europas innersta väsen. Flera talare har nämnt balansen mellan stora och små medlemsstater, medborgarnas lika värde och respekten för nationella identiteter, och detta är kärnan i vårt EU och något som detta konstitutionella dokument väl förmedlar.
Framsteg har gjorts. Kanske är de otillräckliga. Vi hade velat gå längre när det gäller rättsliga och inrikes frågor och utrikespolitik, men jag ser utkastet till konstitution som en oerhört betydelsefull första etapp. Vi bör inte heller göra några ändringar just nu. Varje konstitution måste givetvis innehålla bestämmelser om förfarandena för ändring, och det gör också den här; flera olika slags förfaranden finns faktiskt med. Förbättringar kommer att göras under årens lopp, förutsatt att denna konstitution antas och att vi kan tillämpa den och använda den för att bygga upp en verklig europeisk demokrati.
Detta dokument har utarbetats med brett deltagande inte bara av Europaparlamentets ledamöter och av parlamentariker och andra företrädare från medlemsstaterna, utan även av företrädare för det civila samhället. Det har debatterats, om än inte tillräckligt, i det civila samhället. Denna debatt måste uppmuntras och stödjas, särskilt i samband med ratificeringen, som, vilket har påpekats, redan har slutförts i två länder och skall inledas även i andra. I detta avseende är artikel I-47, som handlar om deltagandedemokrati, en innovation eftersom detta är något som knappast nämns i våra nationella konstitutioner. Detta måste levandegöras och ges praktiskt innehåll. Debatten om antagandet av konstitutionen har alltså inletts, och den måste vidgas. Medborgarna måste delta till fullo, oavsett om folkomröstningar hålls eller inte.
Jag håller fullständigt med om vad kommissionens vice ordförande sade om kommunikation, förklaring och de insatser som krävs för att öka förståelsen för Europa. Ordförandeskapet instämmer med detta. Jag vill betona att detta arbete i första hand måste ske i medlemsstaterna, för det är där som folket bygger Europa. Alla måste delta; främst regeringar och parlamentariker, men också, som sagt var, företrädare för det civila samhället. Under de kommande månaderna kommer ordförandeskapet där det kan och där så krävs att bidra till denna process och uppmuntra denna debatt. 
Wallström,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja tacka er alla för denna långa men stimulerande debatt. Den största delen av kommentarerna har med rätta gett uttryck för beröm åt detta utmärkta betänkande och det arbete som utförts av medföredragandena. Förhoppningsvis kommer den att få kammarens överväldigande stöd i morgon.
Jag är medveten om att detta betänkande och konstitutionen måste ses i ett historiskt perspektiv. Detta är första gången som Europaparlamentet inte har haft en lista med beklaganden av utgången av en regeringskonferens, och vi kan fråga någon av veteranerna inom den här typen av arbete om detta. Om jag jämför detta betänkande med till exempel de betänkanden som utarbetats av Luis Planas Puchades, Iñigo Méndez de Vigo och Dimitris Tsatsos är detta den mest positiva bedömningen när det gäller resultatet av en regeringskonferens.
Jag delar åsikt med dem som kräver en bred och ärlig debatt. Utan debatt har vi ingen demokrati, och utan debatt kommer vi inte närmare sanningen. Därför är det vårt ansvar att ge exempel på hur konstitutionen påverkar EU-medborgarnas vardagsliv.
Ordet ”perfekt” har nämnts. Jag har bara varit kommissionär i fem år, och jag har fortfarande inte sett det ”perfekta” dokumentet. Hur skulle vi kunna hitta det perfekta dokumentet om ni ser er omkring? Vi kommer att behöva fortsätta kompromissa eftersom vi består av 25 medlemsstater med olika traditioner, språk, politiska beslutsförfaranden och åsikter. Vi måste visa viljan och kapaciteten att kompromissa. Detta en kompromiss, och det måste vara en kompromiss.
Det är värt lägga de ord som användes i morse på minnet. De flesta av dem är politiskt laddade – på ett positivt eller negativt sätt. Många har nämnt rättigheter, demokrati, öppenhet, effektivitet och värden. Íñigo Méndez de Vigo påminde oss denna morgon om att konstitutionen är en unik möjlighet att garantera unionens värden. Vi är enade i vår mångfald men med en rad grundläggande och sociala rättigheter som förenar oss. Detta är värden som vi inte bara garanterar oss själva utan också våra barn.
Andra har försökt att beskriva det som att konstitutionen resulterar i en europeisk superstat, en förlust av nationell suveränitet eller en försvagning av de nationella parlamentens roll. De har redan fått ett svar från Richard Corbett.
Medan jag förväntar mig att vi måste ge konkreta fakta och exempel på fördelarna med konstitutionen jämfört med Nicefördraget, förväntar jag mig också att de som talar om nationell suveränitet eller nationella parlament måste lägga fram lite fakta. Har de nationella parlamentens roll försvagats? Är det möjligt att införa en europeisk lag i smyg utan övervakning från medlemsstater eller nationella parlament? Vi måste kunna svara på de frågorna. Låt oss arbeta utifrån fakta och konstitutionens text. Denna information borde vara tillgänglig för våra medborgare i alla medlemsstater, inte bara skrämselhistorier eller missuppfattningar.
Vi måste också säkerställa att vi är redo för att konstitutionen skall träda i kraft när den har ratificerats av alla medlemsstater. Vi kommer att axla vårt ansvar, och det måste också medlemsstaterna göra. Det räcker inte att hoppas att ett antagande i en medlemsstat leder till automatiskt godkännande i nästa land. Det är därför jag har utövat så stora påtryckningar i rådet för att få till stånd ordentliga nationella strategier.
Som Elmar Brok har antytt har förberedande arbete redan påbörjats för att verkställa konstitutionen och den europeiska avdelningen för yttre åtgärder som kommer att hjälpa den europeiska utrikesministern. Vi går inte händelserna i förväg direkt, men vi måste börja förbereda oss. Vi kan inte bara vänta och låta två år passera innan vi kan genomföra bestämmelserna. Vi måste vara förberedda på bästa möjliga sätt och hitta den rätta balansen. Jag håller med om att vi måste säkerställa respekten för konstitutionens text.
De tal som har hållits denna morgon av ledamöter i de nya medlemsstaterna har illustrerat det europeiska projektets historiska värde och de principer och värden det garanterar. Oavsett om vi behöver en större båt, en större buss eller en större klädstorlek förstår vi alla att vi har ett ansvar. Jag ser fram emot att få delta i den debatten. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om grönboken om rätt till inresa och vistelse för anställning. 
Frattini,
    – Herr talman, herr Schmit, mina damer och herrar! Jag har äran att meddela parlamentet att grönboken om ekonomisk invandring som jag lade fram efter överenskommelse med min kollega, kommissionsledamoten Vladimir Špidla, i dag har antagits av kollegiet.
Genom denna grönbok vill kommissionen lämna ett bidrag till den aktuella debatten, en debatt som började med Tammerforsmandatet om det lämpligaste förhållningssättet när det gäller att tillåta ekonomisk invandring och det mervärde som antagandet av en gemensam ram för denna skulle ge. Inom ramen för det program som utformades i Haag uppmanade Europeiska rådet kommissionen att före 2005 års utgång lägga fram ett förslag till ett gemensamt förhållningssätt inom EU när det gäller legal invandring av ekonomiska skäl. För tre år sedan lämnade kommissionen ett förslag till rådet i detta ämne, men detta följdes inte upp på grund av flera medlemsstaters ovilja att angripa problemet ur gemenskapsperspektiv. Förändringarna på den internationella scenen, EU:s behov av en välbalanserad hantering av migrationsproblematiken med de många politiska, sociala och säkerhetsmässiga frågor som ligger i denna problematik samt slutligen undertecknandet av fördraget om en konstitution för Europa – där en klar skillnad görs mellan frågor som faller inom ramen för nationell behörighet och frågor som delvis eller helt och hållet ligger på gemenskapsnivå – är faktorer som har förmått rådet att ta sig an och lämna synpunkter på problemet varigenom detta har återförts till agendan.
Den strategi som har utformats i Haag definierar mål och fastställer tidsfrister som kommissionen avser att hålla. Det är självklart att en förberedelse av ett förslag på detta område kräver en bred, omfattande och öppen debatt och framför allt deltagande av institutionella och sociala aktörer vid genomförandet av undersökningar för utvärderingar, förslag och bidrag. När allt kommer omkring kan varken polismyndigheterna eller de myndigheter som ansvarar för undersökningarnas genomförande tillhandahålla alla fakta som behövs för att både sammanställa en bild av hur det ser ut lokalt och hur migrationsflödena går från olika regioner i världen till varje europeiskt land och dessutom ge en bild av de villkor för integration som redan har tillgodosetts eller som skall främjas när det gäller grupper av medborgare från länder utanför EU, vilka redan bor eller håller på att bosätta sig inom EU.
Syftet med grönboken är därför att samla nya fakta och aktuell information genom att starta en offentlig debatt med deltagande av största möjliga antal aktörer, bl.a. från civilsamhället, med intresse för en ny europeisk strategi i fråga om ekonomisk migration – en strategi som kommissionen uppmanas att lägga fram förslag om före 2005 års utgång och som vi måste betrakta som hörnstenen i ett mycket större politiskt projekt för att förhindra, bekämpa och utrota intolerans, våld och varje form av extremism. Dessa företeelser ger verkligen upphov till den känsla av osäkerhet som många av våra medborgare upplever, och i vårt arbete får vi inte nöja oss med renodlade militära och polisiära åtgärder. Tvärtom, vi måste även vidta politiska åtgärder, och vi börjar med ett program för initiativ som syftar till att hantera den ström av ökande ekonomisk utvandring som oundvikligen riktas mot våra egna länder och som ibland utgör en obestridlig fördel för EU:s ekonomi.
Avslutningsvis vill jag säga att kommissionen genom den offentliga debatt som har startats genom dess grönbok kommer att kunna samla en mängd data och information som kan ligga till grund för våra förberedelser av de förslag som rådet har bett oss om och som vi kommer att lägga fram inom föreskriven tid. 
Bourlanges (ALDE ).
   – Herr talman! När jag lyssnade på Franco Frattini tänkte jag på den berömde belgiske poeten Henri Michaux’ devis om att aldrig ge upp men att låta en lösning på problemet komma fram opåkallad. Jag anser att vi måste ge kommissionen vårt erkännande för att den inte har gett upp och åter har tagit upp en nödvändig och nyttig debatt. Herr rådsordförande Schmit, ni bör stanna kvar, för detta hör i högsta grad till ert område. Vi är verkligen mycket angelägna om att se att kommissionens initiativ bär frukt. Ni underlät att agera vid ett tidigare tillfälle, trots kommissionens initiativ och trots parlamentets engagemang. Det var rådet som inte kunde nå en överenskommelse.
Den fråga som jag ställer till er, herr Frattini – ja, jag riktar mig till er – är denna: vilka objektiva upplysningar har ni som får er att tro – och frågan riktar sig sannerligen också till Nicolas Schmit – att de hinder som rådet ställde upp för det förra initiativet skall komma att avlägsnas i dag, en möjlighet som vi betraktar med förtjusning, även om vi – vilket måste sägas – är något skeptiska till att så kommer att ske. 
Roure (PSE ).
   – Herr kommissionär! Liksom min kollega Jean-Louis Bourlanges gläder jag mig naturligtvis över att kommissionen och Europaparlamentet fortsätter med sina gemensamma ansträngningar för att öppna lagliga kanaler för invandring. Jag vill emellertid ställa tre frågor till er, herr kommissionär.
Min första fråga liknar Jean-Louis Bourlanges fråga: vilka konkreta lagliga åtgärder överväger ni att vidta, och vad kommer ni att göra för att förhindra att rådet blockerar sådana åtgärder, som fallet var vid ert första försök 2001? Min andra fråga gäller ert förslag om uppdelning på olika sektorer i den lagstiftning som skall gälla för legal invandring. Kommer inte detta att äventyra invandrarnas rättigheter genom att olika system skapas för varje grupp? För det tredje, slutligen, vilka åtgärder kommer ni att vidta för att förena denna invandringspolitik med en politik för integration inom EU? 
Schroedter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Mina frågor följer direkt på Martine Roures kommentarer. För det första välkomnar vi kommissionens initiativ i denna fråga, och jag hoppas att rådet denna gång inte återigen står i vägen. Jag anser att det är viktigare att lösa denna uppgift på EU-nivå än att styras av enskilda medlemsstaters särintressen. Det är viktigt för oss att anta regler på EU-nivå, eftersom vi inte kommer att kunna skapa en inre marknad på detta område utan sådana regler.
Det må emellertid vara förlåtet om man på denna punkt undrar exakt vad för slags regler detta kommer att vara. Herr Frattini, jag har lagt märke till att ni hittills i era uttalanden har undvikit att säga att de centrala bestämmelser som redan gäller, såsom ILO-konventionen, kommer att ligga till grund för reglerna på området.
Vilken roll kommer de nyckelfrågor som i ILO-konventionen tas upp i samband med arbetskraftsinvandring att få i grönboken? I detta sammanhang vill jag påpeka att Europaparlamentet redan har uppmanat kommissionen att införliva dessa regler med grönboken. 
Talmannen.
   – Herr Frattini! Vi har beslutat att dela in frågorna i tre grupper. Vill ni med tanke på detta svara på de tre talarnas anföranden nu? 
Frattini,
   . – Herr talman! Jag kan besvara de tre frågor som rör samma grundläggande område.
Jag vill tacka Jean-Louis Bourlanges och de ledamöter som tog till orda. Den första orsaken till att jag är ganska optimistisk när det gäller möjligheten att nå ett konkret resultat, nämligen antagandet av ett EU-initiativ, är att det var Europeiska rådet – just den institution som 2001 vägrade gå med på att ett sådant initiativ antogs – som i november 2004 uppmanade kommissionen att anta ett EU-initiativ före utgången av 2005. Inom ramen för Haagprogrammet uppmanade stats- och regeringscheferna, dvs. de som befinner sig på den högsta politiska nivån, kommissionen att skyndsamt skrida till verket. Detta visar enligt min uppfattning en ny medvetenhet om att endast EU kan stå för det extra tillskott som behövs för en strategi för legal invandring.
Den andra orsaken är att vi med tanke på det förgångna har valt ett förhållningssätt som jag vill beskriva som botten upp snarare än toppen ned. Vi har valt att starta en debatt med parlamentet, med Europeiska ekonomiska och sociala kommittén, med arbetsgivarorganisationer och fackföreningar så att vi skall vara färdiga att lägga fram ett förslag så snart som vi har samlat synpunkter.
Jag är övertygad om att denna metod först och främst kommer att stärka öppenheten i debatten, för det andra kommer den att ge företrädare för civilsamhället möjlighet att delta i denna debatt mer aktivt än i det förgångna och för det tredje kommer medlemsstaterna att kunna anta eller avslå de förslag som kommissionen lägger fram, eftersom de har tillgång till inställningen hos sina arbetsgivarorganisationer och fackföreningar samt Europaparlamentet. Dessa faktorer kommer att stabilisera arbetet.
Jag kan därför inte förutsäga vilka konkreta åtgärder som kommer att finnas med i kommissionens initiativ, exakt av den anledningen att vi i dag på nytt startar en debatt inom EU i syfte att samla information och förslag som kommer att bli föremål för en offentlig utfrågning någon gång i mitten av detta år så att vi kan lägga fram ett förslag mot slutet av 2005. Vid den tidpunkten kommer vi att ha större möjlighet att se vilka dessa konkreta åtgärder kommer att bli.
Jag kan bara berätta att vi har för avsikt att anta en ram med ett minimum av regler för att göra det möjligt för dem som vill arbeta legalt att göra detta och samtidigt ge en förhandsbeskrivning av bestämmelserna med ett minimum av byråkrati – det finns för närvarande 25 olika regelverk som rör tillåtelse för arbetskraftsinvandring, ett per land. Vi har för avsikt att skapa en ram på EU-nivå, som var och en utanför EU kan bekanta sig med i förväg, något som även enligt vår uppfattning kommer att hindra illegal invandring. 
Fava (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Vi tycker att det visserligen är berömvärt att invandrare äntligen inte längre betraktas som ett problem utan som en resurs – som det uttryckligen står i grönboken – och att vi har en varaktig multikulturell och multireligiös dialog som mål. Vi är emellertid bekymrade över produktivitetstänkandet, ett uttryck som ni dessutom själv använde i en intervju för en italiensk tidning, dvs. beslutet att göra migrationsflödena beroende av behoven på EU:s arbetsmarknad.
Det finns en tendens i grönboken i riktning mot en möjlighet – bara en möjlighet, men den avser vi att kommentera – att göra rätten till invandring beroende av ett ledigt arbete som inte har kunnat ges till någon EU-medborgare eller av en medlemsstats specifika behov inom särskilda anställningsområden.
Herr kommissionär, håller ni inte med om att en tillämpning av denna princip skulle kunna utgöra slutet på en gemensam invandringspolitik inom EU och samtidigt ett steg tillbaka jämfört med vad många medlemsstater redan har uppnått? 
Hennis-Plasschaert (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Tack för grönboken. Eftersom behovet av handling var, och fortfarande är, akut är jag glad över den. Jag har just fått grönboken, och därför har jag inte haft någon möjlighet att läsa hela dokumentet utan bara de första sidorna. Jag slogs genast av något på sidan 5, där tre förslag har lagts fram med tanke på den planerade harmoniseringen. Man får åtminstone det intrycket att tre möjligheter fortfarande står öppna, nämligen ett horisontellt upplägg, ett sektorsupplägg och det så kallade gemensamma påskyndade förfarandet.
Är det emellertid inte så att vi på grund av år av obeslutsamhet från rådets sida i tysthet redan har beslutat till förmån för sektorsupplägget? Jag anser att Peillonbetänkandet om invandring för vetenskapsmän och forskare är ett belysande exempel. Betänkandet stöds av rådet, och detta kan i viss utsträckning förklara er optimism. 
Moraes (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Många ledamöter har inte sett skymten av grönboken ännu, men på det här tidiga stadiet borde vi skriva ned några grundläggande principer till vad som är en mycket välkommen diskussion.
Som min kollega Martine Roure sade måste först och främst integrationspolitik vara en väsentlig komponent i all föreslagen lagstiftning. Vi vet att vi vill stödja de bästa metoderna, men vi har fortfarande en mycket vag ståndpunkt när det gäller integrationspolitik.
För det andra innebär invandring under kontrollerade former olika saker för olika ledamöter här i kammaren. För vissa kan det innebära kontroll och för vissa kan det betyda rätten till familjesammanhållning. Detta är en stor skillnad, och vi måste i denna diskussion definiera vad invandring under kontrollerade former faktiskt betyder. De är mänskliga varelser som kommer från tredjeländer för att arbeta i Europeiska unionen och inga handelsvaror. Vi behöver en rad principer och lagar som skall tillgodose detta.
Till slut välkomnar jag starkt att civilsamhället får mer att säga till om, men då måste vi lyssna på civilsamhället, på fackföreningar och på näringslivet. De har en hel del bra idéer, och vi får inte låtsas stödja idéerna utan måste skapa en politik för invandring under kontrollerade former som främjar både Europeiska unionen och de människor med familjer som kommer för att vara till nytta för våra ekonomier. 
Frattini,
   . – Herr talman! De tre inläggen gör det möjligt för mig att formulera en enda kommentar. För det första – och jag vänder mig särskilt till Giovanni Claudio Fava som redan är mycket väl medveten om detta – en erkänd, gemensam och utbredd princip som allmänt åberopas som principen om gemenskapsarbetares företräde framför arbetare från tredjeländer hävdas inte för första gången utan upprepas bara i fördraget om en konstitution för EU. Just för att undvika en godtycklig och obalanserad tillämpning av denna princip anser vi att vi med hjälp av civilsamhället, fackföreningarna och näringslivet behöver undersöka i vilka fall det inte är direkt frågan om att ta arbetstillfällen från medborgarna i våra länder. För om så vore fallet skulle invandringens inverkan på samhället inte vara positiv, samtidigt som vi måste se till att den legala invandringen leder till verklig integrering. Detta innebär att arbetarna blir accepterade i civilsamhället och integrerade i utbildningen med verklig integrering i samhället som resultat. Denna fråga behandlas uppenbarligen inte i grönboken, men är föremål för integrationspolitiken som kommer att stå i fokus för en åtgärd från kommissionen under 2005.
Detta är områden som kommissionen i år kommer att utveckla i nära samarbete med parlamentet och ordförandeskapet. Integrationen är en absolut avgörande del av processen. I detta forum försöker vi i stället att lyssna på synpunkter på hur vi kan göra EU:s politik enhetlig när det gäller mottagandet av arbetare från tredjeländer. Detta är vårt mål.
Jag upprepar än en gång för dem som frågade om igen, att jag i dag inte kan ange några ståndpunkter eller preferenser bland möjliga abstrakta lösningar. Någon frågade mig om vi kunde införa ett grönt kort liknande det amerikanska. Svaren kommer att ges i den offentliga debatt som kommer att starta i parlamentet och bland sociala aktörer, och vi kommer att lyssna på de synpunkter som framförs.
Angående en punkt kommer jag naturligtvis att bekräfta vårt engagemang, vilket ni redan kan gissa er till: kommissionen kommer inte att nöja sig med att lyssna på råd, utan kommer att ta hänsyn till de utvärderingar och förslag som den samlar in.
Sammanfattningsvis följer kommissionen därför två linjer i sitt handlande: att förvandla vad som hittills har varit ett nationellt tänkande till ett tänkande på EU-nivå med målet att främja en mer balanserad politik, och framför allt att bestämma den legala invandringen genom en positiv attityd i våra samhällen. Denna attityd är avgörande för verklig integration, vilken det kommer att bli svårt att uppnå utan en positiv inställning. 
Lambrinidis (PSE ).
   – Herr talman! Jag tackar kommissionen för deras initiativ, som är mycket efterlängtat. Låt mig försöka vrida på frågorna. Det finns tiotals miljoner européer som bor utanför Europa och som har dragit nytta av invandringspolitiken i andra länder – inte bara Förenta staterna, utan även Australien, Sydafrika, Nya Zeeland och många andra. Dessa människor – i alla fall ett mycket intressant urval av dem –träffades för första gången under det grekiska ordförandeskapet i Thessaloniki i juni 2003. Några mycket framgångsrika italienare, greker, tjecker, rumäner och andra som bor runt om i världen kom för att berätta om sina erfarenheter. Deras erfarenheter som europeiska medborgare av att vara integrerade i de länderna kan vara till stor hjälp för er, fru kommissionär. Jag var involverad i detta och skulle gärna vilja hjälpa er personal att planera ett möte med dessa människor. Jag tror inte att någon av oss här känner att de släktingar vi har i tredjeländer har skadat dessa länder, och inte heller känner värdländerna att de har skadat dem. Vår rädsla som européer för begreppet legal invandring strider därför starkt mot våra personliga erfarenheter. Låt oss höra dessa människors erfarenheter. Deras erfarenheter kan även hjälpa oss att göra det enklare för våra egna medborgare – som kommer att identifiera sig med dem – att förstå fördelarna med legal invandring till Europa. 
Zaleski (PPE-DE ).
    –  Jag har ett påpekande eller snarare en fråga att ställa till kommissionär Frattini. Jag är inte bekant med grönboken, men jag vill att detta dokument genom sina bestämmelser skall garantera att Europa i framtiden inte kommer att misstänkas eller anklagas för att åstadkomma ”forskarflykt” från fattiga länder, vilket ibland har skett med USA. Vi måste försäkra oss om att människor som kommer till europeiska universitet eller vetenskapliga institut för att studera eller praktisera inte stannar här av vilka skäl det vara må, vare sig de arbetar eller inte, eftersom detta innebär en förlust för deras egna länder. De länder som berörs är ofta fattiga länder, vilkas utveckling i stor utsträckning beror på utbildningen av en sådan elit. En politik måste utvecklas som garanterar att det å ena sidan är möjligt att arbeta här under en viss tid, men att det å andra sidan även finns instrument som inte så mycket tvingar människor att återvända som de uppmuntrar dem att göra detta för att göra bruk av den kunskap och den erfarenhet som de har fått för att utveckla sina egna kulturer och samhällen. 
Lambert (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag får en känsla av déjà vueftersom jag har utarbetat yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor i flera av dessa frågor. Jag har en rad frågor.
Hur mycket uppmärksamhet kommer att ägnas åt det arbete parlamentet redan har lagt ned på dessa frågor? Vi har lagt fram ett stort antal förslag som vi har diskuterat med civilsamhället, fackföreningar och näringslivet. Fackföreningarna kommer att begära likvärdig behandling för tredjeländers medborgare som kommer för att arbeta i Europeiska unionen, så att de inte får för dåligt betalt och undergräver för arbetare här. Folk från näringslivet kommer att säga att de vill att det skall bli enklare att komma in så att de inte uppträder som ett parallellt invandringssystem.
En sak som har förändrats sedan parlamentet sist tog upp detta är att vi nu har tio nya medlemsstater. Om vi betraktar rörlighet för sysselsättning som en hierarki kommer kommissionen antagligen att försöka ta bort övergångsperioderna för de nya medlemsstaterna. Detta sker som ett led i förändringen i det hierarkiska systemet för inträde som avser sysselsättning. 
Alvaro (ALDE ).
   – Herr talman! Jag är särskilt angelägen om att ta upp Jean Denise Lamberts kommentarer om övergångsperioder. Vi måste göra vårt bästa för att undvika att permanenta en orimlig situation där medborgare från tredjeländer bjuds in att arbeta inom EU eller på den europeiska arbetsmarknaden medan begränsningar i fråga om anställningsmöjligheter fortfarande gäller för medborgare från EU:s medlemsstater. Vi måste hitta någon slags balans, och jag är övertygad om att detta kommer att bli möjligt under det fortsatta arbetet med frågan.
Jag vill emellertid tacka kommissionär Frattini och hans medarbetare för deras ansträngningar med det fortsatta arbetet i denna fråga, framför allt eftersom arbete är den absolut bästa formen av integrering som vi kan erbjuda våra medborgare, vilket jag har blivit uppmärksammad på i många samtal med berörda grupper eller enskilda.
Ur en något annan synvinkel har jag lagt märke till att grönboken är fylld med en hel mängd frågor. Med tanke på att frågan om arbetskraftsinvandring är så komplicerad skulle det kanske vara bättre att lägga några av dessa åt sidan enligt principen ”krångla inte till det, dumbom”. 
Frattini,
   . – Jag tackar alla parlamentsledamöter för deras förslag och åsikter.
Det grundläggande syftet med detta förslag är att legal invandring inte borde ses som ett problem utan som en möjlighet för oss alla och särskilt för Europa. Under denna period kommer vi att inleda en offentlig debatt. Vi kommer att ta med det arbete som redan har utförts av parlamentet i beräkningen, särskilt när det gäller jämlikhet i fråga om rättigheter och möjligheter för legala invandrare. Vi kommer att beakta råd och konkreta förslag, och vi kommer att se alla förslag som ett mycket positivt bidrag i en anda av ett öppet och uppriktigt samarbete.
Jag skulle vilja nämna den viktiga frågan om forskarflykt. Frågan om forskarflykt och vad man skall göra åt den kommer att vara en av huvudfrågorna i det särskilda och specifika meddelande om invandring och utveckling som kommissionen kommer att presentera våren 2005. Jag kan redan försäkra er att kommissionen är mycket medveten om att detta är ett akut problem, särskilt i specifika länder och sektorer som hälso- och sjukvård. Kommissionen har för avsikt att föreslå en skräddarsydd strategi som gör det möjligt att ge responser som motsvarar vidden av detta viktiga och känsliga problem. På detta vis kommer vi att understryka den positiva effekt som invandring kan ha på ursprungsländerna.
Slutligen försäkrar jag er att detta problem kommer att beaktas till fullo av kommissionen. 
Talmannen.
   – Därmed har kommissionens meddelande om grönboken om rätt till inresa och vistelse för anställning behandlats. Jag vill tacka kommissionär Franco Frattini och övriga talare. Josu Ortuondo Larrea har begärt ordet för ett personligt uttalande. 
Ortuondo Larrea (ALDE ).
   – Herr talman! Om jag skulle beskriva andan i det konstitutionella fördraget skulle jag för det första säga att det är integrationsbefrämjande, för det andra att det bygger på fri anslutning, för det tredje att det främjar respekt för olika identiteter, kulturer, språk och institutionella strukturer och skapar ett europeiskt medborgarskap som inte utesluter utan snarare skapar förutsättningar för samexistens med andra medborgare från medlemsländerna.
I Baskien har vårt parlament med absolut majoritet just antagit en ny stadga för samexistens med den spanska staten som i själva verket har inspirerats av gemenskapsmodellen, som bygger på samma principer som jag har pekat på och som innebär att det konstitutionella fördraget respekteras. Ändå framförde en ledamot i förmiddagens debatt den anklagelsen att stadgan står i motsättning till konstitutionen för Europa och sade att den baskiska presidenten och Baskiska nationalistpartiet har allierat sig med Europas fiender. Detta är fullkomligt fel.
Vi kommer att stödja ett ”ja”, och vi förordar ett ”ja” i den kommande omröstningen om fördraget till en konstitution för Europa. Och vi vill kunna leva i fred och vänskap tillsammans med de andra folken i Spanien i ömsesidig respekt för olika identiteter och språk, fri anslutning och gemensamt arbete i ett förenat Europa.
Vi basker har stött den europeiska integrationen från början, och vi vill vara mer europeiska och arbetar för en gemensam framtid med alla européer under det nya konstitutionella fördraget. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till kommissionen (B6-0001/2005).
Talmannen.
Till följd av ett förslag som kommissionen antog den 26 oktober kommer importkvoterna för textilprodukter att avskaffas 1 januari 2005.
Detta beslut kommer att få allvarliga följder inom EU i form av industriell omstrukturering och förlorade arbetstillfällen. Redan talar ekonomer i regionen Nord-Pas-de-Calais om att 9 000–29 000 direkta arbetstillfällen i branschen kommer att gå förlorade bara i detta område.
Detta kommer att leda till mänskliga tragedier för de drabbade och deras familjer.
Vilka konkreta stödåtgärder kommer kommissionen att vidta för att rädda och utveckla sysselsättningen i EU:s stora textilindustriregioner, i synnerhet genom strukturfonderna och genom att bekämpa utlokaliseringar inom och utanför unionen? 
McCreevy,
   . – Ärade ledamöter! Jag svarar på denna fråga på min kollega Peter Mandelsons vägnar, som tyvärr inte kan närvara i dag eftersom han för närvarande är på väg till Indien.
WTO-avtalet om textil och konfektion, som innebar att en tioårsperiod för avskaffandet av kvoter fastställdes, upphörde att gälla den 31 december 2004, och handel med textil- och konfektionsprodukter omfattas hädanefter av de allmänna WTO-reglerna.
Avskaffandet av kvoterna kommer sannolikt att omdana textil- och konfektionsexporten och de globala trenderna när det gäller utläggning på entreprenad. Det kan uppstå en subsitutionseffekt bland leverantörer till förmån för länder som kan erbjuda ett fullständigt produktutbud, stordriftsfördelar, konkurrenskraftiga priser och effektiv service. Avskaffandet av kvoter kommer mycket riktigt att ha en avsevärd effekt, men det är svårt att uppskatta detta på det här stadiet. Dessutom är det sannolikt att effekterna kommer att variera mycket beroende på varje lands förhållanden, förmåga att nå konkurrenskraftiga fördelar inom produktionssegmentet för produkter med högt mervärde och inrikespolitiska åtgärder. Det krävs hållbara åtgärder för att hjälpa till att förbättra arbetarnas kunskapsnivå, förbättra deras arbetskvalitet och stödja arbetsmarknadens parter på alla nivåer för att ta itu med sektorns alla utmaningar.
När det gäller Europa är denna sektor definitivt en potential för framtiden. Investeringar, en utveckling mot det exklusiva segmentet och världsledarskap i modebranschen har gjort Europa till världens största exportör av textiler och näst största exportör av konfektion.
Kommissionen tror att detta gör det nödvändigt med en tredelad respons: att övervaka importnivån i EU, att hjälpa sektorn att förstärka konkurrenskraften och behålla en huvudindustri i EU, och att särskilt fokusera på de fattigaste och känsligaste utvecklingsländerna. Kommissionens meddelande av den 13 oktober 2004 om ”Textilier och konfektion efter 2005” är en huvuddel i denna strategi. Detta meddelande var ett svar på en rad rekommendationer från högnivågruppen för textilier och konfektion, där fackföreningar var representerade.
När det gäller strukturfinansiering och omlokaliseringsprocesser borde textil- och konfektionssektorns deltagande i sektorsövergripande program garantera ett effektivt ramverk för att stödja sektorn, tillåta mångfald inom produktionen och slutligen tjäna de ekonomiska intressena i de berörda regionerna.
Dessutom föreslår kommissionen att medlemsstater i alla framtida program skall reservera en procent av strukturfondens årliga bidrag till konvergensmålet och tre procent av strukturfondens årliga bidrag till målet för regional konkurrenskraft och sysselsättning. Detta skall täcka oförutsedda lokala och sektoriella kriser som har samband med ekonomisk och social omstrukturering eller med konsekvenser av öppnad handel. 
Henin (GUE/NGL ).
   – Fru talman! Tillåt mig att inför denna kammare uttrycka min djupt kända solidaritet med de miljontals anställda som kommer att få se sina liv slagna i spillror för att än en gång tillfredsställa en minoritet av rika människor.
Ja, ekonomerna i Fria fackföreningsinternationalen talar om vad kanske inte kommissionen men i varje fall de själva vet kommer att bli slutet på trettio miljoner jobb, varav en miljon i Europa, Nordafrika, Sri Lanka och Indonesien. Som om det som ett antal av dessa länder just har utsatts för inte vore nog har de nu fått ännu svårare problem. Jag vill kraftigt framhålla att det är kommissionens, rådets och parlamentets ansvar och plikt att sätta stopp för denna sociala katastrof. 
Talmannen.
Kommissionen är säkert medveten om problemet med tvångsarbete och illegalt arbete för barn inom kakaoindustrin.
I Västafrika produceras större delen av världens kakao, och förmodligen arbetar där över 200 000 barn på kakaoplantagerna, under mycket riskfyllda förhållanden (International Institute of Tropical Agriculture, juli 2002). De europeiska konsumenterna står inför faktumet att en del av den choklad de äter kan ha producerats av tvångsarbetskraft.
Kan kommissionen informera mig om vilka initiativ den har tagit för att se till att bismaken av slaveri försvinner från den europeiska matsedeln? 
McCreevy,
   . – Ärade ledamöter! Jag svarar på denna fråga på min kollega Louis Michel vägnar som tyvärr inte kan närvara denna eftermiddag eftersom han måste närvara på givarkonferensen för tsunamikatastrofen.
I den här frågan är kommissionens inställning tvådelad. För det första stöder vi å ena sidan Internationella arbetsorganisationens (ILO) initiativ och program. För det andra förstärker vi ländernas kapacitet i regionen för att genomföra de relevanta Cotonoubestämmelserna och olika protokoll och initiativ på området barnskydd inom ramen för Västafrikanska staters ekonomiska gemenskap.
Internationella arbetsorganisationen inledde 2000 genom sitt internationella program om avskaffande av barnarbete ett nytt initiativ kallat ”Bekämpning av handel med barn som tvångsarbetskraft i Väst- och Centralafrika”. År 2003 inrättades ett jordbruksprogram inom kakao/handel för Västafrika för bekämpning av farligt och exploaterande barnarbete, vilket är särskilt inriktat kakaoindustrin.
Kommissionen har ett strategiskt samarbete med ILO, där bekämpning av barnarbete prioriteras. Mot den bakgrunden övervägs för närvarande ett program på 15 miljoner euro inom ramen för AVS-medlen. Målen skulle bl.a. vara att för det första fastställa en hållbar mekanism som förhindrar barn från att utföra allt slags arbete inom jordbrukssektorn och andra sektorer. För det andra handlar det om att förstärka kapaciteten hos byråer och organisationer på nationell nivå och gemenskapsnivå när det gäller planering, initiering, genomförande och utvärdering av åtgärder för att förhindra och gradvis avskaffa barnarbete. För det tredje gäller det att få bort alla barn som jobbar inom kakaoindustrin, att förhindra att utsatta barn påbörjar sådant arbete och att förbättra inkomstkapaciteten för vuxna familjemedlemmar, särskilt för kvinnorna, genom sociala skyddssystem.
Ecowas är verksamt som en regional organisation i kampen mot barnarbete. Utöver Cotonoubestämmelserna om handels- och arbetsnormer har statscheferna inom Ecowas antagit en förklaring och åtgärdsplan i kampen mot exploatering av barn. Ecowas har nyligen upprättat en barnenhet på sitt sekretariat. Europeiska utvecklingsfondens nionde regionala vägledande program kommer att bidra med utbyggnad av kapaciteten för denna nya enhet inom Ecowas för att garantera att den kan arbeta på ett effektivt sätt. 
Evans, Robert (PSE ).
   – Jag tackar kommissionären för den information jag fått om Internationella arbetsorganisationen och många andra organisationer och aktiviteter som redan har kommit till allmänhetens kännedom. Jag undrar om kommissionen verkligen överväger en förbättrad plan när det gäller de företag som för närvarande tjänar pengar på detta. Det skulle kunna ske genom att insistera på att de europeiska företagen inte får importera produkter till Europa om inte dessa europeiska företag kan garantera att tillverkningen av produkter och förtjänsterna inte bygger på barnarbete. Man får heller inte glömma bort att européer och amerikaner konsumerar det mesta av dessa kakaoprodukter. Har kommissionen övervägt det, och kommer kommissionen att överäga det? 
McCreevy,
   . – Kommissionen tror att det inom ramen för Cotonouavtalet mellan EU och de 77 AVS-länderna finns stora möjligheter att ta itu med frågan om de mänskliga och sociala aspekterna i detta förfaringssätt, vilket även gäller för det inslag av korruption som kan kopplas till det, genom politisk dialog och stöd för en god förvaltningssed i AVS-länder. Dessutom anser kommissionen att fattigdom och brist på lokala möjligheter är några av huvudorsakerna till exploaterande barnarbete och handel med barn. Strategin för minskad fattigdom genom EU:s utvecklingssamarbete är en ordentlig grund för att ta sig an problemen eftersom den innebär att rättvis tillväxt och förbättrad tillgång till utbildning prioriteras.
Slutligen representerar Cotonouavtalet ett viktigt steg framåt för att främja grundläggande arbetsnormer i bilaterala avtal. Artikel 50 innefattar en särskild bestämmelse om handels- och arbetsnormer, vilken bekräftar de åtaganden som ingåtts av de parter som anslutit sig till internationella grundläggande arbetsnormer, som definieras i de relevanta ILO-konventionerna. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Är kommissionen medveten om att den internationella föreningen för chokladtillverkare 2001 slöt ett avtal för att särskilt ta itu med dessa frågor? Kommer kommissionen av den anledningen att göra en granskning av den rapport som kommer i mitten av detta år från de internationella chokladtillverkarna, berömma dem för det arbete de har uträttat och uppmuntra dem att fortsätta utveckla sina certifieringsprogram?
Jag förstår inte varför just choklad har pekats ut i detta avseende eftersom det finns många andra livsmedelsprodukter som kommer från länder i tredje världen där samma frågor är aktuella. Märkningsfrågor och kvalitetsnormer är mycket viktiga inom hela sektorn. 
McCreevy,
   . – Jag kommer naturligtvis att fästa Louis Michels uppmärksamhet på Malcolm Harbours kommentarer. 
Talmannen.
Jag föreslår att kommissionen utan dröjsmål inleder samtal med Ryssland när det gäller hotet om stopp och försvårande av livsmedelsexport till Ryssland från Polen och övriga nya medlemsstater. Samtalen bör leda till att kontrollförfarandena förenklas, normaliseras, snabbas upp och preciseras. Jag är upprörd över kommissionens ställningstagande att problemet med de ryska myndigheternas veterinärkontroller är en nationell fråga för dessa länder. Ett sådant påstående innebär en diskriminering mot de nya medlemsstaterna i frågor som rör unionens inre politik eftersom medlemsstaterna inte har möjlighet att fatta självständiga beslut i veterinärfrågor i samband med importen av produkter från tredje länder. En lösning på problemet är därför inte möjlig utan att det förs en dialog mellan alla parter. Detta är ingen ny situation för kommissionen eftersom den redan ”understött” samtal mellan Frankrike och Förenta staterna i ett liknande ärende. 
McCreevy,
   . – Jag svarar på denna fråga på min kollega Markos Kyprianous vägnar, eftersom han är sjuk och inte kan närvara här i dag.
Kommissionen har gjort vad den har kunnat för att undvika exportstopp av djur- och växtprodukter från Europeiska unionen till Ryssland. Anledningen till detta eventuella exportstopp är att Ryssland insisterar på att EU:s exporter skall uppfylla deras specifika importkrav.
Det fanns en konkret oro för att handel med djurprodukter skulle totalförbjudas från den 1 januari 2005. Från och med detta datum insisterar faktiskt Ryssland på en enda typ av hälsocertifiering för import. Förhandlingar under ledning av kommissionen för EU:s räkning har emellertid avvärjt denna risk.
Vad gäller växtprodukter, där en liknande risk för exporter skulle kunna uppstå från den 1 april 2005, har kommissionen för avsikt att inleda förhandlingar så snart risken uppstår och har bett rådet att stödja detta. Efter en debatt i medlemsstater på grundval av denna begäran gav rådet (jordbruk och fiske) klartecken i december 2004, och kommissionen inledde genast förhandlingar om dessa frågor på EU:s vägnar. Kommissionen är övertygad om att detta kommer att leda till ett framgångsrikt resultat.
Den ärade ledamoten kan därför vara förvissad om att även om kommissionen har ytterst begränsad behörighet när det gäller exportkrav i tredjeländer har den gett uttryck för sin beredvillighet och har arbetat förebyggande när det gäller att hjälpa till att lösa ett problem av detta slag. Så fort kommissionen fick klartecken från rådet gav den sig in i förhandlingar i rättan tid.
Under förhandlingarnas gång har ingen åtskillnad gjorts mellan nya och gamla medlemsstater. Ryssland har dock insisterat på inspektioner av alla företag i de nya medlemsstaterna som har begärt godkännande för export. Kommissionen har poängterat att samma företag har godkänts för handel inom EU efter utvidgningsprocessen. Den har också insisterat på att inspektionsförfarandet skall genomföras så fort som möjligt.
Generellt sett har denna situation otvivelaktigt lett till avbrott i dessa medlemsstaters handel med Ryssland. Det gör inte heller saken bättre att Ryssland inte är medlem i WTO och därför inte anser sig behöva följa WTO:s regler.
Den ärade ledamoten kan vara säker på att kommissionen har involverat alla medlemsstater i sina ansträngningar att undvika handelsavbrott, särskilt i de nya medlemsstaterna. Dessa ansträngningar fortsätter, och kommissionen kommer att fortsätta försvara gemenskapens intressen. 
Sonik (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr kommissionär! Läget är mer dramatiskt än vad man kan tro utifrån kommissionärens svar. Sedan den 1 maj har Ryssland gäckat oss och vägrat att ta emot varor från Polen som hämnd för att vissa medlemsstater, som t.ex. de baltiska staterna, har vägrat att ta emot ryska importvaror som inte uppfyllde de hygieniska krav som har fastställts av EU. Medlemsstaterna har emellertid ingen möjlighet att fatta självständiga beslut i veterinärfrågor i samband med importen av produkter från tredjeländer. Jag ber er att vidta brådskande åtgärder i denna fråga. 
McCreevy,
   . – Som jag påpekade i mitt svar har kommissionen behandlat detta som en mycket brådskande fråga i och med att vi bad rådet om att få klartecken och när vi engagerade oss i förhandlingar. Den ärade ledamoten har rätt att det innebär vissa större svårigheter för några av dessa länder, och kommissionen kommer att göra sitt bästa för att uppnå en tillfredsställande lösning. Jag måste emellertid betona begränsningarna i det vi kan uppnå. Med god vilja från alla sidor kan frågan förhoppningsvis få en tillfredsställande lösning inom en snar framtid. 

Talmannen.
Det finns en allmän oro för att förslaget till tjänstedirektiv, särskilt bestämmelserna om ”ursprungsland” kan leda till social dumpning och allt lägre standarder när det gäller tillhandahållande av tjänster.
Kommer kommissionen nu att dra tillbaka förslaget till direktiv och inleda en samrådsomgång som syftar till att ta fram ett mer balanserat förslag, varvid man också beaktar behovet av ett ramdirektiv som gör det möjligt att tillhandahålla tjänster i allmänhetens intresse av hög kvalitet? 
McCreevy,
   . – Kommissionen vill betona att avskaffande av hinder för den inre marknaden inte är liktydigt med att undergräva tjänsternas kvalitet, eller att tjänstedirektivet leder till social dumpning – snarare tvärtom.
Vad gäller att skydda arbetstagare berörs inte gemenskapens befintliga regelverk av det föreslagna direktivet, närmare bestämt direktivet från 1996 om utstationerade arbetstagare. Detta direktiv garanterar att utstationerade arbetstagare, inklusive tillfälliga arbetstagare, oavsett den lagstiftning som gäller för arbetsförhållandet åtnjuter en rad viktiga skyddsföreskrifter om arbetsvillkor som gäller i de medlemsstater där arbetstagaren är utstationerad. Därför kan inte företag använda detta förslag för att etablera sig i låglöneländer för att kringgå värdmedlemsstatens sociala skydd.
Det föreslagna direktivet förstärker dessutom kontrollen av utstationerade arbetstagare eftersom det innebär att ett samarbetssystem etableras mellan medlemsstater och att tjänsteleverantörens ursprungsland tvingas att hjälpa myndigheterna i värdmedlemsstaten att övervaka arbetsvillkoren. Det föreslagna direktivet kommer på så sätt att bidra till att förhindra social dumpning.
Kommissionen delar inte oron för att direktivet kommer att leda till en ”kapplöpning” där underbuden avlöser varandra tills botten är nådd inom tillhandahållandet av tjänster. För det första gäller bara principen om ursprungsland tillfälligt tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster. För tjänster som tillhandahålls via ett företag i en annan medlemsstat – till exempel sjukhus eller äldreboende – måste tjänsteleverantören uppfylla alla relevanta regler i den berörda medlemsstaten.
För det andra är principen om ursprungsland innesluten i harmonisering och förstärkt administrativt samarbete mellan medlemsstater. Dessutom täcker en rad undantag från principen om ursprungsland till exempel de tillämpliga arbetsvillkoren när det gäller utstationering av arbetstagare, konsumentavtal, hälsa och säkerhet på byggarbetsplatser och folkhälsa.
Slutligen vill kommissionen betona att det föreslagna direktivet inte kräver avreglering eller privatisering av tjänster som för närvarande tillhandahålls på nationell, regional eller lokal nivå av den offentliga sektorn eller offentliga organisationer. Förslaget påverkar inte heller medlemsstaters frihet att definiera vad de anser vara tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och hur de bör organiseras eller finansieras.
Dessutom påverkar det inte medlemsstaters förmåga att upprätthålla lämpliga bestämmelser vad gäller kvalitet, tillgänglighet och utförande för tjänster i allmänhetens intresse eller andra bestämmelser som garanterar konsumentens och användarens rättigheter. Det är också viktigt att notera att förslaget inte föregriper arbetet på eller resultat av särskilda gemenskapsinitiativ, särskilt uppföljningen av vitboken om tjänster i allmänhetens intresse.
Kommissionen har engagerat sig i en uppriktig dialog med både medlagstiftare och intresserade parter i syfte att hitta lösningar på vissa områden som är angelägna. Det har hittills inte framförts några tungt vägande argument mot behovet av att ta ett stort steg framåt när det gäller öppnandet av den inre marknaden.
Jag är säker på att också den ärade ledamoten vill se företag, konsumenter och arbetare åtnjuta fördelarna med en öppen och konkurrenskraftig integrerad tjänstemarknad. Vi är alla medvetna om de ekonomiska och sociala utmaningar Europeiska unionen står inför. Med tanke på tjänstesektorns betydelse kommer det föreslagna direktivet att i hög grad bidra till att man kan ta itu med dessa utmaningar. 
De Rossa (PSE ).
   – Först och främst vill jag välkomna kommissionären till hans första frågestund i parlamentet. Jag ser fram emot fler tillfällen.
Jag är lite förbryllad över kommissionärens svar. Hans svar tyder på att detta direktiv inte kommer att innebära någonting, att det inte kommer att påverka något av de områden vi har uttryckt vår oro över. Han säger att det endast kommer att gälla tillfälligt tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster. På vilket sätt kommer då detta direktiv att leda till en konkurrenskraftig integrerad tjänstemarknad? Om det bara kommer att fungera för tillfälligt tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster, hur leder det då till en konkurrenskraftig integrerad tjänstemarknad? 
McCreevy,
   . – Som jag betonade i mitt svar gäller bara principen om ursprungsland tillfälligt tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster. Resten av direktivet tar upp alla andra områden. Om tjänster tillhandahålls genom ett företag i en annan medlemsstat måste tjänsteleverantören följa alla relevanta regler i den medlemsstaten.
Jag vill påpeka för den ärade ledamoten att jag accepterar att tjänstedirektivet är mycket ambitiöst: det syftar till att tillhandahålla ett övergripande ramverk. Jag är väl medveten om oron hos många parlamentsledamöter och hos många människor utanför parlamentet. Jag är väl medveten om att det har höjt den politiska temperaturen i flera medlemsstater. Jag har inlett en öppen och konstruktiv dialog med flera ledamöter, och det kommer jag att fortsätta med. Jag ser fram emot framtida meddelanden från er föredragande för att utvärdera parlamentsledamöternas åsikter inom det behöriga utskottet. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Instämmer kommissionären i att det är ytterst viktigt för alla ledamöter här i kammaren att förstå den stora omfattningen av diskriminerande och konkurrenshindrande förfaranden som medlemsstater för närvarande tillämpar gentemot tjänsteleverantörer? Det skulle vara till stor hjälp om ni kunde förklara dessa noggrant för de ledamöter som står fast vid att beskriva detta direktiv med de helt obefogade orden som ni så övertygande avfärdade i ert svar om social dumpning och ”kapplöpning” där underbuden avlöser varandra tills botten är nådd. Det finns inte något som helst bevis för att något av detta kommer att hända, och det skulle vara till hjälp om den inneboende aspekt i detta direktiv som innebär att nya arbetstillfällen skapas förmedlades ordentligt. 
McCreevy,
   . – Jag instämmer helt och hållet med den ärade ledamoten i att möjligheterna till skapandet av nya arbetstillfällen genom att öppna tjänstemarknaden inom hela EU är oerhört stora. Flera undersökningar har inletts, och det finns stora möjligheter att skapa nya arbetstillfällen. Med tanke på att tjänster står för över 60 procent av unionens BNP är det tydligt att varenda förbättring inom tjänsteområdet leder till större välfärd och fler jobb för människor i unionen.
Jag instämmer med den ärade ledamoten i att det förekommer många konkurrensbegränsande förfaranden i många medlemsstater som förhindrar tjänstemarknaden från att kunna öppnas ordentligt. Tjänstedirektivet är ett försök att öppna tjänsteområdet till förmån för alla i Europa. Men samtidigt, och som svar på den tidigare frågan från Proinsias De Rossa, är jag också medveten om de specifika bekymmer som ledamöter har uttryckt. Förhoppningsvis kommer vi att kunna reda ut farhågorna bättre under det parlamentariska förfarandet och andra förfaranden. 
Martin, David (PSE ).
   – Om man tar de kvalifikationer som kommissionären uttryckte i sitt svar på den första frågan för vad de är, är det tydligt att detta direktiv inte skulle gälla Förenade kungarikets hälsovård, som är baserad på vård som är gratis på den plats där den utnyttjas. Om vi tar hans försäkran för vad den är, varför utesluter han då helt enkelt inte hälsovård från direktivets räckvidd? 
McCreevy,
   . – Den strategi jag har antagit gentemot Europaparlamentet och andra som har uttryckt sin oro är att lägga fram bekymren och problemen på bordet och sätta dem på pränt. Jag vill inte börja med att göra en lista på saker jag tycker skall tas bort. Det skulle inte vara rätt tillvägagångssätt.
Jag förstår att detta är ett mycket ambitiöst dokument, och det vi försöker uppnå är värt att kämpa för. Människor närmar sig olika frågor i denna kammare från olika perspektiv, med deras egna erfarenheter och politiska och ekonomiska synsätt. Det vi alla måste acceptera är att om Europa skall kunna möta framtidens utmaningar och behålla den sociala skyddsmodell och andra saker som vi strävar efter och vill ha i Europa måste vi försäkra oss om att den europeiska ekonomin växer. Att inte utvecklas är inget alternativ. Tjänstedirektivet innebär ett försök att öppna denna specifika marknad. Som jag påpekade i svaret till Malcolm Harbour utgör tjänster huvuddelen av Europeiska unionens ekonomiska aktivitet, och därför är det ett mål som är väl värt att kämpa för. 
Talmannen.
I början av 2004 lade kommissionen fram ett förslag till direktiv om tjänster som ett viktigt bidrag till Lissabonstrategin. Förslaget har följts av en debatt som omfattat allt från starkt stöd till kraftigt motstånd från vissa håll.
Vilka slutsatser drar kommissionen av reaktionerna på förslaget?
Kan kommissionen förklara varför den har valt att lägga fram ett förslag med ett så brett syfte och varför den lägger så stor vikt vid i vilket land tillhandahållaren av tjänster är etablerad? Varför använde sig kommissionen inte av ett mer sektorsinriktat indelningssätt?
Vilken roll spelar tjänstesektorn i EU:s ekonomi, och vilken del av den är gränsöverskridande? Vilka konkreta resultat i förhållande till Lissabonmålen hoppas kommissionen uppnå genom detta förslag? 
McCreevy,
   . – Som den ärade ledamoten har påpekat är det föreslagna direktivet om tjänster på den inre marknaden själva hjärtat i våra försök att reformera Europeiska unionens ekonomi. Tjänster uppgår till ungefär 70 procent av EU:s BNP och sysselsättning. Avlägsnandet av hinder för den inre marknaden på tjänsteområdet, som förslaget syftar till, är nödvändigt för att uppnå de tillväxt- och sysselsättningsmål som ligger till grund för Lissabonmålen. De potentiella ekonomiska möjligheter som detta förslag ger upphov till är faktiskt mycket stora. Detta har tydligt framgått av en färsk ekonomisk undersökning från Nederländerna som visar att ett genomförande av förslaget i sin nuvarande form kan resultera i en ökning inom bilateral handel och utländska direktinvesteringar i kommersiella tjänster med 15 till 35 procent.
Kommissionen har av flera olika anledningar föreslagit ett horisontellt direktiv. För det första behandlas ett brett spektrum av tjänster eftersom många av de identifierade hindren är gemensamma med åtskilliga tjänsteaktiviteter.
Det mest effektiva sättet att angripa dessa hinder är att göra det på ett horisontellt sätt. För det andra skulle ett storskaligt och detaljerat harmoniseringsförfarande genom sektorsdirektiv vara onödigt, orealistiskt och inkonsekvent jämfört med ett bättre regelverk och subsidiaritetsprinciper. För det tredje tar tjänsteförslaget hänsyn till de särskilda egenskaper som kännetecknar vissa aktiviteter, det innehåller förslag om särskild harmonisering där detta anses vara behövligt och när det gäller genomförandet skall detta ske i olika faser.
Det är tydligt att förslaget har väckt mycket diskussion. Det är dock precis det ett ambitiöst och långtgående förslag av detta slag förväntas göra. Det är tydligt att förslaget tar upp några mycket viktiga frågor. Samtidigt betyder också detta att det krävs mycket jobb för att uppnå ett gemensamt mål.
Vad gäller tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster är principen om ursprungsland en central del av förslaget. Den undanröjer problemet med gränsöverskridande tjänster som omfattas av en mängd olika regler. Detta kommer att stimulera utbudet av gränsöverskridande tjänster och förbättra EU-ekonomins konkurrenskraft.
Principen om ursprungsland är särskilt viktig för små och medelstora företag som inte har resurser att upprätta ett dotterbolag eller ett kontor i en annan medlemsstat och därför endast kan exportera sin sakkunskap genom tillfälligt tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster. Jag vill dock notera att principen om ursprungsland inte gäller tjänster som tillhandahålls genom en fast kommersiell etablering i värdlandet.
Samtidigt vill jag upprepa att principen om ursprungsland inte fungerar isolerat. Utöver den specifika harmonisering som skall genomföras för vissa aktiviteter, syftar förslaget också till vidareutveckling av administrativt samarbete mellan medlemsstaters myndigheter och förvaltningar. Denna harmonisering och detta samarbete kommer att skapa det förtroende mellan medlemsstater som krävs för en effektiv tillämpning av principen om ursprungsland.
Slutligen skall ett flertal undantag göras för tjänster som uppvisar en särskild känslighet på grund av behovet att skydda konsumenter, den allmänna hälsan eller säkerheten, eller där nuvarande skillnader i medlemsstaters lagstiftning inte tillåter att principen om ursprungsland tillämpas.
Som jag påpekade i mitt tidigare svar är kommissionen övertygad om att förslaget är det bästa sättet att förverkliga tjänstesektorns ekonomiska potential, vilket ligger i våra arbetstagares, våra konsumenters och våra företags intresse. 
Crowley (UEN ).
   – Jag vill också hälsa kommissionär Charlie McCreevy välkommen till hans första frågestund i parlamentet och än en gång understryka från början att jag helt stöder den strategi och de mål som ställdes upp i Lissabon eftersom de kan skapa mer välstånd och arbetstillfällen inom Europeiska unionen. 
Låt mig dock kommentera hans svar: Ett av de största hindren för gränsöverskridande handel och skyddet av principen om ursprungsland är idén med ett ”one-stop shop” för att registrera företag. Detta innebär att om ett företag blir godkänt av ett medlemsland för att utföra en viss tjänst i det landet skall detta gälla även i alla andra medlemsländer eftersom samma beslutsunderlag enligt bestämmelserna för den inre marknaden bör gälla. 
McCreevy,
   . – Inom ramen för ursprungslandsstrategin, som är en kärnpunkt i tjänstedirektivet, kommer hänsyn att tas till de omständigheter som Brian Crowley anförde. Som jag sade i mitt svar kommer den att göra det möjligt för företag att verka i andra medlemsstater utan att behöva genomgå en mängd andra tester. Det är grunden för principen om ursprungsland så som den skulle tillämpas på de omständigheter som anfördes. 
Mitchell (PPE-DE ).
   – Jag vill också hälsa kommissionären välkommen till hans första frågestund i kammaren.
Jag vill fråga honom, när det gäller konkurrenskraft och ekonomisk förmåga – vilket är aspekter av Lissabonmålen – om han skulle vilja bekräfta att han delar min åsikt att vi måste ta itu med de strukturella arbetskraftsproblemen, särskilt om man jämför Europa med Förenta staterna. Håller kommissionären i detta avseende med om att vi måste ta itu med frågan om kvinnornas möjligheter till förvärvsarbete – vilka är mycket begränsade i EU jämfört med situationen i USA, delvis beroende på att det saknas barnomsorg till rimliga kostnader? Kommer kommissionen att ta upp denna fråga? 
McCreevy,
   . – Jag välkomnar Gay Mitchells bidrag, men jag vill påpeka att den fråga som ställdes tillhör min kollega Vladimír Špidlas ansvarsområde. Gay Mitchell tog upp ytterligare problem som handlar om tillväxten inom Europeiska gemenskapen. Lissabonprocessen handlar om att ta itu med dessa frågor, och, vilket ni kommer att märka, José Manuel Barroso har gett Lissabonmålen högsta prioritet under vår mandatperiod.
Jag noterar det parlamentsledamoten sade angående kvinnornas tillgång till arbetsmarknaden och hans kommentarer om barnomsorg. Jag är säker på att mina andra kolleger i kommissionen kommer att ta upp dessa frågor. 
Cederschiöld (PPE-DE ).
   – Jag vill också välkomna kommissionär McCreevy. Det är uppenbart när det gäller tjänstedirektivet att alla inte har förstått varför det behövs. Därför tycker jag att det vore lämpligt, och kommer också att fråga kommissionären om det inte också vore lämpligt, att ta fram en exempelsamling som tydligt visar hur företag i konkreta termer har hindrats från att bidra till ekonomisk utveckling. Ett exempel: ett franskt företag som vill producera gravstenar hindras av tyskar och utsätts för böteshot.
Kan kommissionären komma tillbaka med en lista på alla dessa mängder av problem, som vi har sett i SOLVIT och i andra sammanhang, som företagen utsätts för och som hindrar ekonomisk utveckling, en konkret lista? 
McCreevy,
   . – Vi har sammanställt ett sådant dokument, och jag skickar gärna ett exemplar till frågeställaren. 
Martin, David (PSE ).
   – Fru talman! Jag vet hur svårt det är att vara talman vid dessa sammanträden, men jag undrar ändå vilken relevans denna följdfråga hade för Gay Mitchells ursprungliga fråga. Charlotte Cederschiöld verkade ha hoppat tillbaks till den föregående frågan. Jag vet att min kollega Proinsias De Rossa hade en relevant följdfråga till den senaste frågan men inte fick ordet! 
Talmannen.
   – Herr Martin! Det är uppenbart att hela kammaren har stort intresse av denna fråga. Ett stort antal ledamöter har begärt ordet, och jag har ingen möjlighet att veta i förväg vad ledamöternas följdfrågor kommer att anknyta till när jag ger ordet till dem. Kanske ni bör diskutera frågan igen med Charlotte Cederschiöld.
Den tid som avsatts för den andra delen av frågestunden har i vilket fall som helst överskridits, vilket betyder att frågorna 31–33 inte längre kan behandlas här utan i stället kommer att besvaras skriftligen. Vi går nu över till nästa frågeomgång.
Talmannen.
Det iberoamerikanska toppmötet med stats- och regeringschefer beslutade i San José i Costa Rica i november 2004 att främja utbildningsprogrammen eftersom de är nyckeln till utveckling av länderna i Latinamerika.
Är detta också en lämplig möjlighet för kommissionen i förbindelserna mellan Europeiska unionen och Latinamerika? 
Ferrero-Waldner,
   . – Fru talman! Jag måste erkänna att detta är min första frågestund, men jag ser fram mot den. Ett tillfälle att behandla specifika ämnen bör alltid vara välkommet.
Jag kommer nu att tala engelska. 

Det var en fråga om utbildning, vilket verkligen är ett mycket viktigt område inom ramen för kommissionens förbindelser med Latinamerika. Detta områdes betydelse har betonats av stats- och regeringschefer från båda regionerna i Rio, Madrid, Guadalajara och på flera olika toppmöten, och man har särskilt efterlyst ett starkare regionalt samarbete när det gäller högre utbildning.
Kommissionen genomför för närvarande samarbetsprogram på nationell, subregional och regional nivå inom utbildningsområdet till ett värde av runt 300 miljoner euro. Kommissionen finansierar framför allt två regionala program för högre utbildning. Det ena är Alfaprogrammet – , och det andra är Albanprogrammet – .
Alfaprogrammet främjar samarbetet mellan institutioner för högre utbildning och andra relevanta organisationer i de två regionerna med tanke på mänskligt och institutionellt kapacitetsbyggande, mobiliserar det civila samhället i både EU och Latinamerika som en helhet och bidrar därmed till att skapa och stärka hållbara förbindelser. Alfa 1 täcker perioden 1994–1999 och Alfa 2 perioden 2000–2005.
När det gäller anslagen har Alfa 1 en budget på 32 miljoner euro och Alfa 2 en budget på 42 miljoner euro.
Albanprogrammet inleddes 2002 vid toppmötet mellan EU och Latinamerika i Madrid, som ett svar på rekommendationerna från toppmötet i Rio de Janeiro. Programmet delar ut stipendier till latinamerikanska medborgare för studier på magister- och doktorandnivå samt vidareutbildning för yrkesverksamma latinamerikaner vid institutioner och organisationer inom EU.
På regional och nationell nivå genomförs ett flertal utbildningsprojekt, i synnerhet inom grundutbildningen. Det är värt att notera att programmet, som har en budget på 74,6 miljoner euro, är avsett för utbildning inom ramen för återuppbyggnads- och rehabiliteringsprogrammet i Centralamerika efter orkanen Mitch 1998. 
I Nicaragua bidrar kommissionen till förbättringar på utbildningsområdet genom ekonomiskt stöd på totalt 62,5 miljoner euro. 
Yañez-Barnuevo García (PSE ).
   – Fru talman! Allra först vill jag välkomna kommissionären Benita Ferrero, som förutom att hon har antagit ett spanskt efternamn behärskar spanska på ett utomordentligt sätt och är kunnig när det gäller Latinamerika. Hennes svar tillfredsställde mig. Hon har berättat för mig det som jag ville veta om kommissionens stöd till utbildningsprogrammen och särskilt till det instrument som jag syftade på i min fråga, toppmötet med de iberoamerikanska stats- och regeringscheferna som kommer från de spansk- och portugisisktalande länderna i Latinamerika samt Spanien och Portugal.
Jag tackar er än en gång, fru kommissionär. Vi kommer att få tillfälle att diskutera dessa frågor ytterligare i framtiden. 
Ferrero-Waldner,
   . – Eftersom frågan redan är besvarad har jag inget att tillägga. 
Talmannen.
Med kampanjen på temat ”Låter du slumpen styra? – Det gör inte Europa” talar kommissionen om för européerna att Europa har mycket pengar till hands för utvecklingssamarbete. Kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner menar i sin förklaring i anslutning till denna kampanj att världen måste bli bättre, men tydligen i första hand för européerna, och att utvecklingssamarbetet i första hand skall leda till att stabilitet uppnås i de direkta grannländerna. Fattigdomsbekämpning kommer först i andra hand.
Kan kommissionen meddela huruvida denna insats, som i första hand verkar vara inriktad på att göra Europa säkrare i stället för att erbjuda varaktiga lösningar för utvecklingen i tredje världen, står i överensstämmelse med utvecklingsagendan för utvecklingsländerna och är förenlig med artikel 177 i EG-fördraget och med målsättningarna i FN:s millenniedeklaration? 
Ferrero-Waldner,
   . – Som kommissionen påpekade när den inledde affischkampanjen är prioriteringarna för Europeiska kommissionens utvecklingssamarbete följande: att minska och slutligen utrota fattigdomen, att främja hållbar utveckling, att bygga demokratier, att bidra till att utvecklingsländer integreras i världsekonomin, att stödja god förvaltning och att främja respekten för de mänskliga rättigheterna.
Kommissionen har förbundit sig att hjälpa utvecklingsländer att uppnå millennieutvecklingsmålen. Det finns dock viktiga mål och åtgärder som går mycket längre än millenniemålen, till exempel främjandet av fred och säkerhet och stödjandet av institutionsbyggande.
En integrerad helhetsstrategi är därför helt nödvändig för en hållbar utveckling, vilket också klargörs i artikel 3 i Fördraget om Europeiska unionen. Här betonas vikten av att unionen säkerställer att den genomgående handlar samstämmigt i sin externa politik och i sina externa åtgärder inom ramen för sin utrikes- och säkerhetspolitik, biståndspolitik, ekonomiska politik och handelspolitik. Detta understryks också tydligt i årsrapporten för 2004 om gemenskapens utvecklingspolitik.
Gemenskapens externa åtgärder, inklusive bistånd, är anpassade till mångfalden hos våra partnerregioner och partnerländer. Den europeiska grannskapspolitiken är ett uttryck för en sådan heltäckande och integrerad partnerstrategi. På liknande sätt har våra förbindelser med de större utvecklingsländerna i synnerhet i Asien och Latinamerika en rad olika mål. I detta sammanhang är det tydligt att om vi erbjöd konkreta fördelar till våra partner skulle världen bli bättre, inte bara för de människor som direkt drar nytta av gemenskapens bistånd utan också för EU-medborgare. Detta ändrar dock inte det övergripande målet för Europeiska kommissionens utvecklingspolitik, vilket är att utrota fattigdomen. 
Staes (Verts/ALE ).
   – Fru talman! Kommissionärens svar gläder mig, för jag måste säga att jag blev lite chockerad när jag läste hennes förklaring från den 2 december. Man skulle verkligen kunna tro att de mål hon räknade upp inte stämde överens med millenniemålen.
Fru kommissionär! Denna fråga har diskuterats tidigare i budgetkontrollutskottet. På denna punkt har ni inkräktat på området utvecklingssamarbete. Louis Michel är utvecklingskommissionär, och jag anser att man måste nå bra överenskommelser, också när det gäller uttalanden, för att förhindra att det ni sade skall kunna misstolkas inom den allmänna ramen för millenniemålen. Jag skulle vilja be er att rådgöra mycket ordentligt med Louis Michel på denna punkt. 
Ferrero-Waldner,
   . – Tack för att ni erkänner att denna kampanj handlar om de rätta utvecklingsmålen. Den understryker den externa biståndspolitikens viktigaste sektorer i enlighet med meddelandet om utvecklingspolitik och utvecklingsmålen.
Det finns sju prioriteringar i Europeiska kommissionens meddelande. En är välstånd, vilket uppnås genom handel och av den privata sektorn. Den andra är säkerhet, vilket uppnås genom rättvisa och regionalt samarbete. Den tredje är frihet, vilket uppnås genom mänskliga rättigheter och god förvaltning. Den fjärde är livsmedel: livsmedelssäkerhet och utveckling av landsbygden. Den femte är vatten: vatteninitiativet som skyddar en hållbar utveckling. Den sjätte är utbildning: utbildningssystem och tillgång till skolor. EuropeAids budskap – ”partnerskap förbättrar livsvillkoren över hela världen” – aktualiserar slutligen det externa biståndets hur och varför. Kampanjen når ut till över 150 länder i hela världen. Den bidrar till att etablera långsiktiga partnerskapsrelationer, och dess strategi är att fokusera på ägande av projekt i partnerländer. Den fokuserar också på resultat inom prioriterade områden: det måste leda till påvisbar inverkan på människors liv. Kampanjen har verkligen träffat själva kärnan av vad vi vill göra och faller inom ramen för de övergripande målen. 
Talmannen.
Mot bakgrund av att Israel fortsättningsvis kränker protokollen mellan EU och Israel, har kommissionen för avsikt att upphäva dessa avtal?
Klausulerna i associeringsavtalet mellan EU och Israel ställer ekonomisk frihet och principerna i FN-stadgan, särskilt iakttagandet av mänskliga rättigheter och demokrati, som själva grunden för associeringen.
I artikel 2, som är den väsentliga artikeln i avtalet, stadgas entydigt att förhållandena mellan parterna och själva avtalets alla bestämmelser skall grunda sig på ett iakttagande av mänskliga rättigheter och demokratiska principer, som styr parternas interna och internationella politik och utgör ett av avtalets väsentliga element. 
Ferrero-Waldner,
   . – Som svar på er uppmaning att upphäva associeringsavtalet mellan EU och Israel: kommissionen bedömer att sanktionsåtgärder skulle göra de israeliska myndigheterna snarare mindre än mer lyhörda för det internationella samfundets ansträngningar för att få till stånd en hållbar lösning. Detta sker i en tid då EU försöker spela en mycket konstruktiv roll när det gäller att se till att tillbakadragandet från Gaza sker i en positiv atmosfär, i samarbete med ett nytt, och nu demokratiskt valt, palestinskt ledarskap. Jag är fullt medveten om hur frustrerande det kan vara för dem som vill främja fredsprocessen när de konfronteras med Israels expansion av bosättningarna.
Europeiska kommissionen har ofta uttryckt sin oro inte bara över att terrorhandlingarna och våldet fortsätter, utan också när det gäller sträckningen för skiljemuren och expansionen av bosättningarna. Vår önskan är att hantera dessa frågor genom dialog. Kommissionen försöker utveckla förbindelser med Israel och palestinierna genom den europeiska grannskapspolitiken, genom stöd för palestinska reformer och utvecklingen av en politisk dialog med Israel.
Den handlingsplan för Israel som har antagits inbegriper åtgärder för att stärka dialogen och samarbetet när det gäller vikten av att rätta sig efter internationella lagar och behovet av att behålla utsikten för en livskraftig helhetslösning där civilbefolkningen påverkas så lite som möjligt av säkerhets- och antiterroråtgärder.
Det är kommissionens åsikt – och jag tror att den delas av medlemsstaterna – att ett upphävande av associeringsavtalet därför skulle vara kontraproduktivt. 
Martin, David (PSE ).
   – Jag accepterar helt vad kommissionären säger om de ändrade omständigheterna. Sedan jag lade fram denna fråga har Mahmud Abbas valts till ledare för palestinierna och Shimon Peres fått en plats i den israeliska regeringen. Det ger oss lite hopp om en dialog mellan de två sidorna. 
Jag skulle dock vilja be henne, i hennes nya roll, att ständigt hålla ett öga på detta protokoll och att fortsätta utöva påtryckningar på Israel att följa protokollets innehåll. Jag vet att kommissionen tidigare har vidtagit åtgärder när det gäller produkter som kommer från östra Jerusalem, Golanhöjderna, Västbanken och Gazaremsan. Jag ber henne att fortsätta att övervaka situationen för att garantera att produkter från dessa områden inte märks som ”produkter från Israel”. 
Ferrero-Waldner,
   . – Jag kan försäkra er att kommissionen kommer att göra detta; just före jul hade vi nämligen ett sådant möte med rådet. Detta har naturligtvis varit en av de viktiga frågorna i rådet, så vi kommer att försöka göra vårt bästa för att få båda parter att följa sina åtaganden. 
Talmannen.
När de första handlingsplanerna för EU:s nya grannskapspolitik antogs den 9 december 2004 förklarade kommissionsledamoten med ansvar för EU:s yttre förbindelser och EU:s grannskapspolitik att målsättningen var att skapa en grupp av vänner längs den utvidgade unionens gränser. Av de sju länder med vilka man upprättat de första handlingsplanerna är det endast Ukraina som har direkta landgränser med det utvidgade Europa. Vitryssland, som däremot har gemensamma gränser med tre av de nya medlemsstaterna är enligt ansvariga kommissionsledamot inte tillräckligt demokratiskt för att kunna omfattas av detta program.
Kommer kommissionen att använda sig av andra interna resurser för att lösa problemen med Vitryssland? Avser kommissionen att inrätta ett horisontalt EU-biståndsprogram för demokratifrågor och mänskliga rättigheter eller kommer man att sända radio- eller tv-program från grannländerna? Finns det planer på att inrätta en EU-delegation i Minsk eller att utse en EU-representant i Vitryssland? Sådana initiativ skulle bidra till att forma det civila samhället i Vitryssland och bereda möjlighet till insatser för demokratin samtidigt som all inblandning från de aktuella makthavarna skulle kunna undvikas. 
Ferrero-Waldner,
   . – Kommissionen understryker att den europeiska grannskapspolitikens ramverk är mycket viktigt, och den vill ytterligare stärka förbindelsen mellan den utvidgade europeiska unionen och dess grannar, inklusive Vitryssland.
En huvudprincip för ”vänkretsen” är att utforma gemensamt ägande. Unionen kan inte tvinga på någon sin egen politik, men den är beredd att övertyga sina grannar om fördelarna med den europeiska grannskapspolitiken. Unionen erbjuder ett närmare samarbete – från politisk dialog till ekonomisk integration – baserat på engagemanget för gemensamma värden. Detta erbjudande gäller i princip även för Vitryssland.
Genom den europeiska grannskapspolitiken är unionen beredd att stärka sitt långsiktiga engagemang till stöd för en demokratisk utveckling i Vitryssland. Om och när grundläggande politiska och ekonomiska reformer genomförs kommer det att bli möjligt för Vitryssland att integreras helt i den europeiska grannskapspolitiken, med alla de fördelar som detta skulle medföra. Under rådande omständigheter kan dock inget fullvärdigt grannskapspolitiskt handlingsprogram för Vitryssland utformas. Parlamentsvalet i oktober 2004 och folkomröstningen var viktiga milstolpar för Vitrysslands förhållande till den europeiska grannskapspolitiken, men tyvärr misslyckades Vitryssland att genomföra dessa. Det återstår dock en fast förhoppning om fördjupade förbindelser, även inom ramverket för den europeiska grannskapspolitiken, under förutsättning att de grundläggande reformerna genomförs.
En viktig del för närvarande – och detta är också en fråga om EU:s politik gentemot Vitryssland – är att stödja det civila samhället och demokratiseringsprocessen. Dessutom kommer Vitryssland även i fortsättningen att kunna dra nytta av de relevanta regionala, gränsöverskridande och tematiska programmen. Kommissionen ökar sina ansträngningar för att samordna stödet för demokratiseringen och det civila samhället.
Dessutom undersöker kommissionen också – och här skulle jag vilja gå in i detalj – möjligheten att stödja det civila samhället och den demokratiska processen på ett flexibelt sätt. För det första bör stödet vara operationellt och administreras i det berörda landet. Men kommissionen utesluter inte på förhand specifika situationer där ett projekt huvudsakligen genomförs utanför Vitryssland. Metoderna för detta måste övervägas noggrant mot bakgrund av de relevanta reglerna och bestämmelserna.
Stödet till oberoende medier och informationsspridning hör till de viktigaste prioriteterna när det gäller stöd från EU. En radio- eller TV-station som sänder till Vitryssland utanför landet är en intressant idé, men den kräver ytterligare förtydliganden i fråga om hur ett sådant initiativ skulle kunna stödjas av EU-medel i enlighet med rådande bestämmelser.
När det gäller frågan om att inrätta en delegation i Vitryssland måste man tänka på att EU har begränsade möjligheter att bygga ut sitt nätverk av fullvärdiga delegationer. Vitryssland täcks in av Europeiska kommissionens delegation i Kiev, som har ett kontor för tekniskt bistånd i Minsk. Kommissionen kommer att se över möjligheterna att inom ramen för de befintliga strukturerna avsätta ytterligare personalresurser för arbete i Vitryssland. För närvarande är det inte aktuellt att inrätta en delegation från Europeiska kommissionen i Minsk. 
Paleckis (PSE ).
   – Fru kommissionär! Jag vill också gratulera er till er första frågestund. Av era detaljerade svar att döma verkar det som att kommissionen faktiskt kommer att arbeta mycket aktivt i Vitryssland. Jag vill fråga om ni tror att ett samarbete med de nuvarande vitryska myndigheterna vore möjligt, även under rådande omständigheter. 
Ferrero-Waldner,
   . – Fru talman! Ett samarbete med myndigheterna kommer för närvarande inte på fråga. Vad vi däremot kan göra, som jag också nämnde förut, är att ge ett särskilt stöd till det civila samhället och att fokusera våra ansträngningar till att arbeta med den akademiska världen. Jag kan säga er att vi planerar att hålla tre seminarier med icke-statliga organisationer och så många grannländer som möjligt för att ta reda på exakt vad vi kan göra, eftersom vi delar åsikten att ett stödjande av det civila samhället är den enda möjligheten för oss just nu att få till stånd en förändring i Vitryssland. 
Kudrycka (PPE-DE ).
    –  Tack så mycket. Fru kommissionär! Det verkar som att det är nödvändigt att engagera Vitrysslands grannländer i ansträngningarna för att stödja utvecklingen av landets civilsamhälle. Akademiska program och program för oberoende medier kan endast genomföras genom samarbete mellan grannländer. Jag anser att det bästa sättet att se till att vi i framtiden skall kunna inleda ett samarbete med en äkta demokratisk regering i Vitryssland är att hitta projekt som kan ge ytterligare resurser till den typen av åtgärder. 
Ferrero-Waldner,
   . – För det första vill jag påpeka att jag i praktiken redan har svarat på frågan om medierna. Jag klargjorde tydligt kommissionens åsikt för närvarande. När det gäller projekten och pengarna kan jag dock ge er några exempel: EU:s stöd till det civila samhället kommer att stärkas. EU:s program för bistånd för ekonomiska reformer och ekonomisk återuppbyggnad i de nya oberoende staterna och Mongoliet (Tacis) – vilket uppgår till 10 miljoner euro för Vitryssland under 2005 och 2006 – kommer att fokuseras på stöd till det civila samhället, oberoende medier – just det ni ville att vi skulle fokusera på – samarbete inom högre utbildning, vilket också innefattar utbyten för studenter och lärare, samt på att motverka Tjernobylkatastrofens följder. Spridningen av information till allmänheten om Europeiska unionen och den europeiska grannskapspolitiken kommer också att stärkas. Dessutom kommer gemenskapsprogrammet för studentutbyte mellan högskolor inom gemenskapen och Central- och Östeuropa (Tempus) att finansiera utbyten för vitryska universitetsstudenter utomlands, utveckling av kursplaner för Europastudier och kapacitetsbyggande vid lokala universitet.
Som jag sade är Vitryssland stödberättigat i enlighet med de nya grannskapsprogrammen. Därför kommer landet att kunna dra nytta av den europeiska grannskapspolitiken redan 2007.
Till sist vill jag säga att det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter – EIDHR – kommer att spela en mer aktiv roll i Vitryssland under de kommande åren. Under 2005 och 2006 kommer vitryska sökande att ha möjlighet att ansöka om stöd inom ramen för två kampanjer: ”att främja en kultur för rättigheter” och ”att främja demokratiska processer”. 
Onyszkiewicz (ALDE ).
    –  Jag skulle vilja veta om Europeiska kommissionen är medveten om att dessa välbehövliga utbildningsprogram står under de vitryska myndigheternas kontroll, och därför inte kan betraktas som ett äkta stöd för demokratiseringsprocessen i Vitryssland. Mot bakgrund av kommissionärens kommentarer vill jag också fråga om en summa pengar kommer att öronmärkas inom ramen för EIDHR-programmet (Europeiskt initiativ för demokrati och mänskliga rättigheter) för att stödja oberoende initiativ i Vitryssland, med tanke på att inte en euro har avsatts för detta ändamål de senaste åren. 
Ferrero-Waldner,
   . – Som jag sade tidigare kommer vi att ha tre seminarier. Det sista av dem kommer att äga rum i Litauen, som bjöd in kommissionen för att arbeta tillsammans med några grannländer med nya idéer och strategier om vad man kan göra med icke-statliga organisationer och andra. Jag kommer definitivt att ta upp detta förslag på dessa seminarier för att se vad som kan göras, men det måste vara inom ramen för bestämmelserna där. Vi kommer dock naturligtvis att ta detta i beaktande. 
Talmannen.
   – Frågorna 38 och 41 kommer att besvaras skriftligt. Frågorna 39 och 40 tas inte upp eftersom ämnet redan förekommer på föredragningslistan för innevarande sammanträdesperiod.
Talmannen.
Enligt uppgifter i den välrenommerade tidningen Vima den 5 och 7 december 2004 har det avslöjats att italienska myndigheter haft ett nätverk för avlyssning av samtal från mobiltelefoner och fasta telefoner tillhörande grekiska medborgare i Grekland. Detta bekräftas även i en rapport från allmänne åklagaren i Bari (Italien) som citeras i tidningen. Det framgår att avlyssningsnätverket inrättades utan något domstolsbeslut från grekiska rättsinstanser samtidigt som högre tjänstemän inom den grekiska polisen och enheten för utredning av ekonomisk brottslighet säger att de i efterhand informerats om att den italienska polisen inrättat ett sådant avlyssningsnätverk.
Har kommissionen för avsikt att begära in uppgifter från italienska och grekiska myndigheter i detta ärende? Känner kommissionen till om grekiska myndigheter har protesterat mot att italienska myndigheter har spionerat på grekiska medborgare utan att ha något domstolsbeslut? Är det godtagbart att en medlemsstat utan att ha ett domstolsbeslut avlyssnar telefonsamtal från medborgare i en annan medlemsstat? 
Frattini,
   . – Kommissionen har inte blivit informerad om något vittnesmål från de grekiska myndigheterna om något av det som parlamentsledamoten nämnde. Eftersom telefonavlyssning alltid kräver en avvägning mellan å ena sidan det potentiella kränkandet av grundläggande rättigheter och å andra sidan allmänhetens intresse av sådana åtgärder, krävs det i de flesta fall ett domstolsbeslut för att få genomföra telefonavlyssning som en del av en brottsutredning. När behöriga myndigheter i en medlemsstat under en brottsutredning i det egna landet måste avlyssna telefoner eller telekommunikationstjänster i ett annat land måste de rätta sig efter de förfaranden som införts för det ändamålet.
Europeiska kommissionen har inte tillräckliga resurser för att bedöma oberoende rättsliga myndigheters handlingar. Det viktigaste europeiska instrumentet som rör denna situation är konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater från 2000. Fram till dess att denna konvention träder i kraft kan medlemsstaterna tillämpa Europarådets konvention om inbördes rättshjälp i brottmål från 1959 samt Europarådets rekommendation (85) 10 om framställningar om telefonavlyssning. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Fru talman, herr kommissionär! Jag välkomnar er, men ni överraskar mig. Det är obegripligt att kommissionen undviker att kommentera ett så allvarligt brott mot de grundläggande reglerna för skydd av uppgifter. Det har förekommit telefonavlyssningar av grekiska medborgare i Grekland utförda av italienska myndigheter utan medverkan från någon grekisk myndighet. Herr kommissionär, för några veckor sedan var ni minister i den italienska regeringen. Varför kan ni inte plocka upp telefonluren och fråga både den italienska och den grekiska regeringen vad som hände? 
Frattini,
   . – Jag skulle vilja be Dimitrios Papadimoulis om ursäkt, men jag kan bara upprepa att kommissionen inte har fått någon information om detta fall. Hur som helst har kommissionen inte någon juridisk rätt att döma om ett brott som, ifall det har begåtts, har begåtts av en oberoende juridisk myndighet och inte av en statlig myndighet från en medlemsstat. Som jag påpekade finns det rättsliga instrument: i synnerhet Europarådets rekommendationer och Europarådets konvention om inbördes rättshjälp. 
Mavrommatis (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr kommissionär! Jag tror att det har skett en missuppfattning här eller så har något undgått er. I december förra året rapporterade tidningarna och utförligt om telefonavlyssning; de visade till och med särskilda diagram över en apparat som så att säga begår detta brott. Denna apparat finns någonstans i Milano eller södra Italien. Därför undrar jag hur det kommer sig att ni ännu inte har fått reda på det, så att ni kan göra relevanta påpekanden i dag. 
Frattini,
   . – Naturligtvis är det som Dimitrios Mavrommatis sade korrekt. De italienska tidningarna har rapporterat vissa fakta; icke desto mindre kan och måste kommissionen hålla sig inom ramen för sina juridiska befogenheter, vilka inte innefattar makten att kräva utredningar eller åtgärder på grundval av juridiska myndigheters beteende. Det finns instrument, även nationella sådana, som tillåter en domare som har handlat olagligt att bli åtalad, men det kan absolut inte ske på kommissionens begäran. 
Martin, David (PSE ).
   – Herr talman! Bortsett från detta specifika fall, kommer ni att göra klart för justitieministrarna nästa gång ni träffar dem att enligt de olika internationella konventioner ni nämnde och inom andan för ett medlemskap i Europeiska unionen är det oacceptabelt att de politiska eller rättsliga myndigheterna i en medlemsstat genomför telefonavlyssning i en annan medlemsstat utan dess uttryckliga godkännande? 
Frattini,
   . – Herr Martin! Ni har alldeles rätt, och detta är helt klart rätt väg att gå. Som ni antagligen känner till faller det i Italien å ena sidan på justitieministern och å andra sidan på rättsväsendets självstyrande organ att vidta åtgärder mot domare som begår olagliga handlingar. Jag har naturligtvis vidarebefordrat denna begäran till Italiens justitieminister. 
Talmannen.
Vad anser kommissionen om de reaktioner som kommit på kommissionens årliga rapport om migration (juli 2004), däribland synpunkter från sakkunniga inom SOLIDAR (Katrin Hugendubel) och frivilligorganisationernas sociala plattform (Social Platform of NGOs), med innebörden att det är svårt att fastställa vad som är bästa förfaringssätt i integrationspolitiken, när sammanhangen i varje enskild EU-medlemsstat är så olikartade? 
Frattini,
   . – Medlemsstaterna har olika strategier för integration. Principer och praxis varierar beroende på en mängd faktorer: olika invandringshistorier och regeringens och civilsamhällets skiftande roller när det gäller integrationspolitik är bara två exempel.
Kommissionen har alltid betonat att integrationspolitiken per definition är ett område där subsidiaritetsprincipen står på spel. Å andra sidan håller sig alla medlemsstater till normer för mänskliga rättigheter och delade värderingar som till exempel jämlikhet, antidiskriminering, solidaritet, tolerans och så vidare.
Tack vare det pågående utbytet av information och erfarenheter, i synnerhet genom nationella kontaktpunkter för integration, ser vi nu en viss grad av konvergens när det gäller politiska strategier, mål och målsättningar. Detta bekräftades i december när rådet antog gemensamma grundläggande principer om integration.
I november 2004 publicerade kommissionen en handbok om integration för politiskt ansvariga och tjänstemän, som innehåller exempel på goda tillämpningar från hela unionen när det gäller introduktionsprogram, samhällsdeltagande och integrationsindikatorer. Detta illustrerar att det finns många gemensamma problem och visar hur mycket vi kan lära av varandra. De bästa metoderna måste tas för vad de är: idéer, lärdomar och förslag som kan inspirera och informera politiskt ansvariga att utforma den politik som krävs. 
Moraes (PSE ).
   – Jag tackar kommissionären för det tydliga svaret. Jag vet från den debatt som förevarit att ni tar integrationsfrågan på allvar.
Kommissionen har ett verkligt inflytande på integrationspolitiken och spelar en direkt roll, till exempel när det gäller att tillämpa de direktiv som finns, vilka är avgörande för integrationen – jag tänker särskilt på sysselsättningsdirektivet och direktivet om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung. Kommissionen har spelat en stark roll när det gäller att försöka se till att dessa direktiv efterlevs. De har fortfarande inte genomförts i åtminstone två medlemsstater som jag känner till. Kommer ni att använda er befogenhet för att se till att dessa direktiv efterlevs, då de spelar en så viktig roll i integrationsprocessen? Det står i er makt. 
Frattini,
   . – Ja, naturligtvis står det i kommissionens makt, och jag kan försäkra er att kommissionen kommer att använda all sin makt för att garantera, stimulera och uppmuntra medlemsstaterna att helt efterleva alla direktiv i Europas gemensamma intresse. 
Muscat (PSE ).
   – Herr kommissionär! Låt mig tala på ert modersmål så att jag kan vara rättfram när det gäller en gammal fråga: olaglig invandring. De illegala invandrarnas landstigningar kommer knappast att vänta tills vi har utarbetat en gemensam strategi innan de börjar igen i Medelhavsområdet. Den enda anledningen till att de inte pågår nu också är att de stackarna ligger på havets botten. Därför undrar jag vad kommissionen gör och vad som har planerats för den nära framtiden för att hjälpa länder vid Europeiska unionens gränser – jag tänker i synnerhet på mitt eget land, Malta – för att ge stöd och för att ta emot illegala invandrare på ett korrekt sätt. Hur stort finansieringsbelopp kommer att avsättas för detta? 
Frattini,
   . – Kommissionen anser att frågan om illegal invandring bör prioriteras. Samtidigt som vi förbereder politiska åtgärder och gemensamma lösningar på EU-nivå, som ni påpekade, måste vi också hantera den dagliga tragedin med desperata människor. Kommissionen kan och måste vidta åtgärder, och den kommer att göra det för att se till att de grundläggande rättigheterna för personer som kommer in på unionens territorium respekteras; naturligtvis innefattar detta även dem som kommer in på illegal väg. Rätten till respekt för mänskligt liv och mänsklig värdighet är inte en fråga om rättsliga meningsskiljaktigheter.
Trots detta måste vi skynda på utformandet av en strategisk politik. Vi får inte dra fördel av en fördröjning och därigenom fortsätta att tillåta illegal invandring. I stället måste vi genast respektera människans grundläggande rättigheter och samtidigt utarbeta en gemensam politik, dels när det gäller flyktingmottagande, dels för att förhindra illegala handlingar. 
Talmannen.
I rådets rambeslut av den 13 juni 2002 om bekämpande av terrorism uppmanades medlemsstaterna att lagstifta på vissa områden som rör kampen mot terrorism, i syfte att fastställa gemensamma definitioner i fråga om de befintliga hoten på detta område. Enligt artikel 11 i detta rambeslut skulle kommissionen och rådet före slutet av 2003 utvärdera i vilken grad medlemsstaterna hade vidtagit särskilda åtgärder mot terrorismen.
Kommissionen och rådet lade fram sina texter den 8 juni 2004 (KOM(2004)0409/slutlig.) respektive den 12 oktober 2004 (11687/2/04/rev.2). Av båda rapporter framgår klart och tydligt att medlemsstaterna hade gjort alldeles för lite och att de inte hade uppfyllt de mål som fastställdes i rådets rambeslut.
Kommissionen saknar bindande instrument för att kräva att medlemsstaterna följer rambesluten. För att värna gemenskapens trovärdighet i kampen mot terrorismen tillfrågas ändå kommissionen hur den tänker göra för att främja och uppnå en verklig gemensam politik i kampen mot terrorismen och garantera att medlemsstaterna följer den politiken genom att anta den lagstiftning som krävs? 
Frattini,
   . – Enligt artikel 34 i Fördraget om Europeiska unionen skall rambesluten vara bindande för medlemsstaterna när det gäller de resultat som skall uppnås men överlåta åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt. Däremot skall inte rambesluten ”ha direkt effekt”.
Trots att kommissionen inom ramen för den första pelaren har möjlighet att inleda ett överträdelseförfarande mot en medlemsstat saknas denna möjlighet i Fördraget om Europeiska unionen. Den situation som parlamentsledamoten beskriver underlättar visserligen inte kommissionens roll, men den hindrar den heller inte från att skapa en lång rad politiska initiativ, vilka har lagt grunden för utformandet av unionens politik på det viktiga området terrorbekämpning.
Kommissionen har spelat denna roll mycket aktivt genom att i juni 2004 fastställa den reviderade handlingsplanen mot terrorism, genom att uppdatera den i december 2004 och genom att genomföra mer än hälften av åtgärderna. Detta visar sig också dels i de fyra meddelanden som lades fram i oktober 2004, vilka täcker olika aspekter av förebyggande av, beredskap för och reaktioner på terroristattacker, dels i antagandet samma år av ett meddelande om ömsesidig tillgång till uppgifter som är relevanta för bekämpningen av terrorismen och av flera sekretessbelagda dokument på området följdhantering och skydd av kritisk infrastruktur.
Kommissionen i allmänhet och ordförande José Manuel Barroso och jag i synnerhet är fast beslutna att arbeta i nära samarbete med rådets ordförandeskap för att upprätthålla kampen mot terrorismen. Detta står mycket högt upp på dagordningen för rådet (rättsliga och inrikes frågor) och Europeiska rådet bestående av stats- och regeringschefer. 
Guardans Cambó (ALDE ).
   – Jag är väl medveten om den rättsliga ram som omger den europeiska antiterrorpolitiken vad kommissionen beträffar, och ni beskrev den mycket bra. Låt oss dock inte hyckla utan i stället säga hur det egentligen ligger till. Vi ordnar stora konferenser, med alla regeringschefer närvarande, och efteråt har de en presskonferens och fastställer ett beslut, varpå inget händer. Kommissionen erkände till och med detta själv den 8 juni 2004. Därför lyder min fråga: Vad tänker kommissionen göra politiskt för att se till att politiken genomförs? 
Frattini,
   . – Kommissionen kommer att börja med att fastställa handlingsplanen för genomförandet av Haagprogrammet vid utrikes- och inrikesministrarnas informella möte i slutet av månaden. Handlingsplanen kommer att presenteras i maj i år, och jag hoppas att den kommer att antas av Europeiska rådet i juni.
Handlingsplanen för att bekämpa terrorismen kommer att innehålla konkreta åtgärder och riktlinjer, precisa tidsfrister för medlemsstaterna och skyldigheter att utforma en gemensam politik för att främja samarbete, informationsutbyte och skydd för offren för terroristattacker. Detta är de åtgärder som kommissionen till att börja med tänker lägga fram för parlamentet, vilket kommer att ske i början av februari, det vill säga i god tid innan vi utarbetar vårt förslag, och vi kommer då att lyssna till parlamentets åsikter om de konkreta förslagen. 
Talmannen.
Vilka framsteg har kommissionen gjort när det gäller att föreslå en standardiserad uppsättning av kriterier för rapporteringen om och insamlingen av statistik över brott begångna i Europeiska unionen?
Till dess att ett sådant system inrättats, är det svårt för upprätthållare av lagen att få en klar och tydlig bild över omfattningen av organiserade kriminella gängs verksamhet och därför är det mycket svårt att motverka dessa gäng på ett effektivt sätt. 
Frattini,
   . – Kommissionen håller med om att bristen på jämförbar brottsstatistik gör det svårare att utveckla en effektiv brottsbekämpningspolitik inom EU.
Kommissionen arbetar på ett förslag till handlingsplan om brottsstatistik i EU. Experter på medlemsländernas brottsstatistik har konsulterats för detta förslag till handlingsplan, som kommer att presenteras i form av ett meddelande från kommissionen under våren 2005. De två viktigaste delarna i förslaget till handlingsplan är: För det första, inrättandet av en lämplig samordningsmekanism för att säkerställa att medlemsstaterna, kommissionen och andra huvudaktörer tar del i processen med att arbeta för gemensamma metoder för insamling av uppgifter och gemensamma definitioner. För det andra handlar det om att utveckla jämförbar statistik. Detta innefattar många olika delar som kommer att utvecklas under en lång tid, till exempel definitioner av brottstyper och en förteckning över de definitioner som man redan är överens om på EU-nivå.
Kommissionen, i nära samarbete med Europol och andra som tillhandahåller eller använder sig av brottsstatistik från EU, utvecklar detta projekt steg för steg i takt med medlemsstaternas förmåga att tillhandahålla relevanta uppgifter. Kommissionens förslag till handlingsplan diskuterades med de europeiska avdelningscheferna för social statistik i september 2004. Man enades om att inrätta en arbetsgrupp för att undersöka lämpliga statistiska metoder för att kartlägga brottsligheten. Denna arbetsgrupp kommer att påbörja sitt arbete i maj 2005.
Jag vill också nämna att kommissionen ger stöd till arbete som utförs för att göra statistiska mätningar av den rättsliga processens kvalitet och effektivitet. Ett seminarium om detta ämne, som medfinansierades av EU:s ramprogram om polissamarbete och straffrättsligt samarbete (Agis), anordnades av det italienska justitieministeriet i Rom i oktober 2004. 
Newton Dunn (ALDE ).
   – Tack, herr kommissionär, för att ni stannade kvar för att svara på denna fråga. Jag är väldigt tacksam över att ni inser hur brådskande detta problem är, för med öppna gränser i hela unionen kan den organiserade brottsligheten härja fritt och blomstra, medan våra polisstyrkor är nationella och inte kan korsa gränserna. Vi har alltså ett verkligt problem. Jag är glad att ni behandlar denna fråga med stor brådska. 
Kan ni tala om för oss vem som kommer att ansvara för samordningsmekanismen? Kommer detta att göras av Europol eller kommer det att göras av kommissionen – eller kanske av ett nytt organ? 
Frattini,
   . – Jag tycker inte att vi kan eller skall skapa nya organ. Jag tycker å ena sidan att kommissionen skall ange strategisk, eller snarare politisk riktning för denna sektor, å andra sidan att sektorn skall få chansen att finna olika sätt att utnyttja Europol, som, liksom vi alla vet, försöker utvidga sina åtaganden och sitt ansvarsområde. Kommissionen tänker uppmuntra denna utveckling som går ut på att utvidga Europols åtaganden. Detta är otvivelaktigt en av de sektorer där det finns arbete att göra. 
Sbarbati (ALDE ).
   – Fru talman! Låt mig göra några påpekanden. Några av mina kolleger har liksom jag själv varit här sedan sammanträdet började; de har lämnat in skriftliga frågor och har i kammaren inte fått något svar, som de sedan skulle kunna reagera på genom att ställa en följdfråga vare sig de var nöjda med svaret eller inte.
Presidiet och de rättsliga avdelningarna borde fundera över frågestunden och tänka över ordentligt hur mycket talartid som ges och hur många frågor som kan besvaras under denna tid, för vi kan inte tvinga en ledamot att stanna i kammaren hela tiden och sedan inte få ett direkt svar från den ansvariga kommissionären.
Parlamentets administration måste se över den här situationen. Det är helt oacceptabelt att en situation av det här slaget kan uppstå. 
Talmannen.
   – Fru Sbarbati! I arbetsordningen finns ganska tydliga regler för hur en frågestund skall hållas. Många ledamöter ville tala om ett visst ämne tidigare, och jag kunde inte ge ordet till alla. Jag anser att det största problemet är att många ledamöter ägnar mycket tid åt att ställa följdfrågor utan att hålla sig till 30-sekundersregeln, vilket naturligtvis innebär att vi ofta blir försenade. Jag kommer dock att lägga er kommentar på minnet. Jag skulle vilja rikta ett hjärtligt tack till alla, och särskilt till kommissionär Franco Frattini än en gång för att han var beredd att stanna så länge i kammaren med oss under denna frågestund.
Frågorna 46–76 kommer att besvaras skriftligt. 

