
Puhemies. –
   Julistan Euroopan parlamentin torstaina 29. tammikuuta 2004 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.(1) 

Puhemies.
   Puhemieskonferenssin kokouksessaan tiistaina 5. helmikuuta 2004 työjärjestyksen 110 ja 110 a artiklan mukaisesti laatiman esityslistaluonnoksen lopullinen versio on jaettu. Muutoksia ei ole ehdotettu maanantain osalta. 
Cercas (PSE ).
    Arvoisa puhemies, pyydän työajan järjestämistä koskevasta neuvoston direktiivistä 93/104/EY laaditun valiokunta-aloitteisen mietinnön esittelijänä, että äänestys toimitetaan huomisen sijasta keskiviikkona, koska parlamentin poliittiset ryhmät neuvottelevat edelleen asiasta. Ryhmien edustajat kysyivät minulta hetki sitten, onko tämä mahdollista. Jos on, haluaisimme jatkaa asian käsittelyä huomenna ja äänestää mietinnöstä keskiviikkona. 
Pronk (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kannatan ehdotusta, koska se antaa meille mahdollisuuden ratkaista tämä hyvin hankala asiakokonaisuus. 

 Verts/ALE-ryhmä pyysi, että ydinaseriisuntaa koskevista suullisista kysymyksistä käytävän keskustelun päätteeksi voidaan jättää käsiteltäväksi päätöslauselmaesitys, josta äänestettäisiin seuraavalla istuntojaksolla Brysselissä. 
Frassoni (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, päätöslauselman tavoitteena on valmistella suuntaviivoja ennen konferenssia, jossa tarkistetaan ydinsulkusopimusta.
Päätämme tällaiset keskustelut yleensä laatimalla päätöslauselman. Tästä syystä tuntui oikealta tehdä niin tässäkin tapauksessa, vaikka päätöslauselmasta äänestetäänkin seuraavalla istuntojaksolla. 
Schulz (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, tämä on mielestäni tärkeimpiä poliittisia asioita, joita tarkastellaan ja joista keskustellaan parhaillaan kansainvälisen politiikan yhteydessä. Hyväksymme usein päätöslauselmia, jotka eivät minusta ole läheskään yhtä merkittäviä, joten kannatamme voimakkaasti keskustelun päättämistä päätöslauselmalla. 
Puhemies.
   Haluaako kukaan vastustaa pyyntöä? 
Suominen (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, ryhmäni vastustaa päätöslauselman laatimista. 

(1) 

Bradbourn (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, tietooni on tuotu hiljattain, että Maltan työväenpuolue on esittänyt Maltan perustuslakituomioistuimelle jopa 1 600 vetoomusta, joiden tarkoituksena on estää väliaikaisesti ulkomailla työntekoa tai opiskelua varten oleskelevia maltalaisia äänestämästä tulevissa Euroopan parlamentin vaaleissa. Jos näin on, tilanne on sekä EU:n lainsäädännön että yleissopimuksien kirjaimen ja hengen vastainen, koska monet näistä maltalaisista oleskelevat kotivaltionsa ulkopuolella täysin perustelluista syistä. 
Jos tämä on totta, tilanne ei vastaa demokraattista prosessia, jollaista parlamentti edellyttää maalta, josta on piakkoin tarkoitus tulla Euroopan unionin jäsenvaltio. Pyydän teitä tästä syystä tutkimaan, onko Maltan äänestysprosessissa käymässä niin, että vaalialueiden rajoja muutellaan jonkin poliittisen ryhmän eduksi, sekä kertomaan havainnoistanne parlamentille. 
Puhemies.
   Hyvä jäsen Bradbourn, otan asiasta selvää ja ilmoitan sitten teille, mitä on käynyt ilmi. 
De Rossa (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kaikki parlamentin jäsenet ovat huolestuneita Kolumbian ihmisoikeustilanteesta, ja Kolumbian presidentin Alvaro Uriben vierailu antaa meille tilaisuuden tehdä selkoa huolenaiheistamme. 
Arvoisa puhemies, pyydän teitä erityisesti ottamaan esille kysymyksen, joka koskee ehdotetun ihmisoikeuksia käsittelevän konferenssin järjestämistä tänä vuonna, kun keskustelette presidentti Uriben, neuvoston puheenjohtajan ja komission kanssa. Alianza-sateenvarjojärjestö – 115 kansalais- ja siviilijärjestön muodostama kolumbialainen allianssi – haluaa ottaa siviiliväestön mukaan etsimään ratkaisuja 40 konfliktintäyteisen vuoden jälkeen. Arvoisa puhemies, lähetän teille yksityiskohtaisia tietoja ehdotuksesta ja pyydän teitä tarkastelemaan niitä sekä ottamaan asian esille keskustellessanne presidentti Uriben kanssa. 
Puhemies.
   Odotan kiinnostuneena lausuntoanne asiasta. 
Presidentti Uribe osallistuu poikkeuksellisesti huomenna ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan kokoukseen. Valiokunnan jäsenet voivat silloin kiinnittää hänen huomionsa suoraan tiettyihin asioihin. 
Tannock (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan esittää vastalauseen sille, miten lempeästi Pakistanin presidentti Musharraf suhtautui tohtori Abdul Qadeer Khanin televisiossa esittämään tunnustukseen. Parlamentti on aiemmin arvostellut Pakistania siitä, että se vie ydintekniikkaa ulkomaille, ja Pakistanin hallitus on tuominnut parlamentin toiminnan. On uskomatonta, että joukkotuhoaseisiin liittyvän vaarallisen tietotaidon myyminen Pohjois-Korean kaltaisiin raakalaismaisiin maihin on johtanut siihen, että presidentti on armahtanut tekoon syyllistyneet ja antanut heille oikeuden pitää laittomasti saadut rahat. Koko juttu haiskahtaa siltä, että syntipukkeja etsitään nyt julkisesti, koska hallituksen tuesta on saatu noloja todisteita.
Haluan toiseksi esittää surunvalitteluni moskovalaisille kaupungin metrossa äskettäin tehdyn hirvittävän itsemurhaiskun johdosta. Iskussa kuoli ainakin 39 ihmistä ja 150 haavoittui. Syylliset olivat ilmeisesti tšetšeeniterroristeja, joiden toimintaa johti saudiarabialainen al-Qaida-järjestön kannattaja. Kysyn niiltä parlamentin jäseniltä, jotka julistavat tšetšenialaisten vapaustaistelijoiden kunniaa, mitä heillä on sanottavanaan viattomien moskovalaisten murhaamisesta? 
Napolitano (PSE ).
    Arvoisa puhemies, muutaman päivän kuluttua tulee kuluneeksi 20 vuotta siitä, kun Euroopan parlamentti hyväksyi Altiero Spinellin luoman ja alulle paneman ehdotuksen sopimukseksi Euroopan unionista. Puhemieskonferenssi kehotti poliittisia ryhmiä tarkastelemaan mahdollisuutta viettää sekä tätä merkkipäivää että Jean Monnet'n 25-vuotiskuolinpäivää; hänhän oli Euroopan yhdentymisen suurimpia arkkitehtejä. 
Arvoisa puhemies, haluan kuitenkin kiinnittää huomionne siihen, että nämä kaksi merkkipäivää ovat luonteeltaan erilaisia. Spinellin ehdotuksen vuosipäivän viettäminen ei merkitse niinkään huomion osoittamista Altiero Spinellille, vaan sille, että Euroopan parlamentti toimi kaukonäköisesti laatiessaan ja pannessaan alulle ensimmäisen perustuslaillisen perustamissopimuksen 20 vuotta sitten. Tätä on syytä korostaa tälläkin hetkellä, kun otetaan huomioon, että olemme uudelleen sitoutuneet varmistamaan, että Eurooppa saa lopultakin todellisen perustuslain.
Puhemies.
   Hyvä jäsen Napolitano, aivan kuten totesitte, puhemieskonferenssi keskusteli ehdotuksestanne. Tällöin päätettiin, että parlamentin viimeisessä istunnossa, joka pidetään toukokuussa, huomioimme jotkin näistä merkkipäivistä. Ottaen kuitenkin huomioon erityishuomautuksen, jonka esititte Spinellin ehdotuksesta ja Euroopan parlamentin johtajuudesta, juhlistan mielihyvin kyseistä päivää esittämällä parlamentin puolesta julkilausuman, joka myötäilee toivomuksianne ja puhemieskonferenssille tekemäänne ehdotusta. 
Segni (UEN ).
    Arvoisa puhemies, viittaan siihen, mitä jäsen Napolitano sanoi, ja minun on todettava rehellisesti, että vastauksenne sisältö oli hyvin vähäinen. Tarvitsemme paljon enemmän. 
Kyse ei ole Altiero Spinellin muistamisesta, vaan tarttumisesta tärkeään ja historialliseen hetkeen, joka edellyttää erityisistunnon järjestämistä sen sijaan, että se hukkuu monien muiden juhlallisuuksien joukkoon. Voisimme nyt myös ottaa paljon suuremman ja tärkeämmän askeleen, eli antaa Euroopan parlamentin tehdä yhtä paljon kuin Spinellin aikaan. Tarkoitan tällä sitä, että mikäli aiomme edistää Euroopan perustuslakia, Euroopan parlamentin on hyväksyttävä välittömästi valmistelukunnan laatima teksti. Näin saatamme päätökseen toimen, jonka poliittinen arvo on valtavan suuri, vaikkei sillä olisikaan oikeudellista arvoa.
Arvoisa puhemies, tätä pyydän teiltä; Euroopan parlamentin on uskallettava ryhtyä samoihin aloitteisiin 20 vuotta myöhemmin. Pyydän teitä ja poliittisten ryhmien puheenjohtajia – erityisesti eurooppalaiseen ajatusmalliin vetoavia – tekemään niin. Toivon, että he kunnioittavat perinteitään. 
Martin, Hans-Peter (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, halusin vain esittää erään asian lyhyesti. Laatimani mietintö, joka koskee teollisuusyhdistyksiä, on otettu tietämättäni tämän viikon esityslistalle, toisin kuin parlamentti sopi parlamentin virkamiesten kanssa. Sain kuulla asiasta, kun -lehden toimittaja soitti minulle. Kun kysyin vastuussa olevasta parlamentin yksiköstä, miten tämä oli mahdollista, minulle vastattiin, että asia oli hoidettu ryhmien suostumuksella. Kun kysyin asiaa ryhmiltä, minulle sanottiin, että parlamentin yksiköt olivat vastuussa asiasta. Tämä ei anna parlamentista kovin hyvää kuvaa. Huomaan nyt – kiitollisena, tietenkin – että mietinnön käsitteleminen edellyttää esittelijän suostumusta, koska jotkin ryhmät ovat tietoisia siitä, että mietinnön aiheesta käydään edelleen tärkeitä neuvotteluja. Käytännössä olisi kuitenkin ollut hyvä hoitaa asia hieman avoimemmin ja tehokkaammin. 
Puhemies.
   Palaan asiaan yksityiskohtaisemmin, kunhan olen saanut tilaisuuden tarkastella sitä. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, portugalilaisissa sanomalehdissä on hiljattain tuotu julki järkyttäviä tapauksia, joissa portugalilaisia työntekijöitä on kohdeltu huonosti, riistetty ja jopa pidetty orjina eri EU-maissa, kuten Ranskassa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
Tänä aamuna ilmestyneessä portugalilaisessa -sanomalehdessä kerrottiin "Entistä useammat Portugalin kansalaiset joutuvat huonon kohtelun uhreiksi Alankomaissa" -otsikon alla, että Alankomaiden viranomaisille oli ilmoitettu tilanteesta. Artikkelin mukaan kyseisestä maasta saaduista raporteista on käynyt ilmi, että portugalilaisia työntekijöitä käytetään edelleen hyväksi ennennäkemättömällä tavalla. On tullut ilmi tapauksia, joissa alankomaalaisten yhtiöiden työntekijöitä tai rikollisjoukkojen käsiin joutuneita henkilöitä on kohdeltu huonosti, tapauksia, joissa työntekijöiltä on evätty kaikkein perustavimmat oikeudet, kuten riittävä ravinto ja inhimilliset asuinolot, ja tapauksia, joissa järjestäytyneet verkostot toimivat eri maissa rekrytoidakseen työntekijöitä, mikä on aivan pöyristyttävää. 
Arvoisa puhemies, toimiin on ryhdyttävä välittömästi asiantilan kohentamiseksi. Arvoisa puhemies, vaadin, että asiasta ilmoitetaan komissiolle ja neuvostolle ja että ryhdytään välittömästi toimiin, jotta voidaan poistaa ongelma, joka aiheutuu työntekijöiden oikeuksiin ja yleensä ihmisoikeuksiin kohdistuvista järkyttävistä hyökkäyksistä. 
Puhemies.
   Pyydän teitä lähettämään toimistooni jäljennökset aineistosta, johon viittasitte. Ryhdyn tarkastelemaan asiaa ehdotuksenne mukaisesti. 
Hyvä jäsen Martin, mietintö, jonka esittelijä olette, otettiin esityslistalle tavanomaisten menettelyjen mukaisesti. Mietintö poistettiin kuitenkin esityslistalta, koska teille aiheutui ongelmia sen mahduttamisesta aikatauluun, ja kunnioituksesta teitä kohtaan mietinnön esittelijänä. 
Martin, Hans-Peter (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, suokaa anteeksi, että otan asian uudelleen esille. Olen tähän mennessä kuullut siitä vain alkuperäiskielellä. Haluan vain toistaa, että sovimme parlamentin yksikköjen kanssa selvästi, että mietintöä ei oteta esityslistalle kuin vasta maalis- tai huhtikuussa. Kuulin sitten Lontoon -lehden toimittajalta, että mietinnölle oli varattu paikka helmikuussa. Vasta silloin sanoin: "Älkää, ei vielä!" Varokaa sekoittamasta syytä ja seurausta! 
Puhemies.
   Puhemieskonferenssi päättää, milloin mietintö palautetaan esityslistalle, mutta se ei ole siellä nyt. Siinä vastaus kysymykseenne. 
Hudghton (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, komissio päätti viime viikolla, että Charleroin lentoaseman viranomaisten eräälle tietylle lentoyhtiölle antama tuki on sääntöjen vastaista. Sen lisäksi, että tunnen myötätuntoa Charleroin lentoasemasta vastaavia viranomaisia kohtaan, ihailen heitä siksi, että he ovat yrittäneet ryhtyä toimiin kauan kaivatun talouskasvun ja työllisyyden edistämiseksi, ottaen huomioon, että perinteiset teollisuuden alat ovat taantumassa.
Halpalennot ovat hyödyttäneet paljon laajempaakin aluetta kuin vain Charleroin ympäristöä. Mainittakoon esimerkiksi Glasgow-Prestwickin ja Charleroin välinen lentoreitti, joka on ainoa yhteys Länsi-Skotlannista, tiheään asutulta alueelta, Euroopan pääkaupunkiseudulle. Myönnän, että komissiolla on oikeus panna tietyin tavoin täytäntöön valtiontukea koskevat määräykset, mutta miten on kuluttajien laita? Toivon, että komissio ei suhtaudu asiaan liian innokkaasti ja saata toiminnallaan kuluttajia epäedulliseen asemaan. Tarkoitan tällä monia ryhmiä, jotka haluavat ja joiden tarvitsee vierailla toimitiloissamme sekä muissa unionin toimielimissä saadakseen enemmän tietoa siitä, miten Eurooppa itse asiassa toimii. 
Frahm (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, Iranin islamilainen tasavalta perustettiin 25 vuotta sitten, mikä johti ihmisoikeuksien ja erityisesti naisten oikeuksien törkeään rikkomiseen. Kysymys kuuluukin, onko samanlainen prosessi käynnistymässä miehitetyssä Irakissa. 
Monet avioeroa, avioliittoa, lapsia ynnä muita koskevat säännökset korvattiin 29. joulukuuta sharia-lailla Irakin muutoin maallisessa valtiossa. Olen nyt saanut kuulla, että Irakin naisten vapausjärjestön johtaja on joutunut islamilaisten ryhmien rajun hyökkäyksen kohteeksi. Hänen nimensä on Yamha Mohammed. Haluaisin pyytää teitä esittämään parlamentin puolesta protestin naisten oikeuksiin kohdistuvia hyökkäyksiä vastaan, koska niitä tapahtuu Irakissa entistä useammin, sekä esittämään protestin tätä kehityssuuntaa vastaan miehitysjoukoille eli niin sanottujen vapaaehtoisten liittoutumalle. 
McKenna (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin haluan ottaa esille asian, joka koskee Kolumbian presidentti Uriben vierailua parlamenttiin. Ryhmäni ei kannattanut hänen kutsumistaan, ja mikäli olen ymmärtänyt oikein, ELDR- ja GUE/NGL-ryhmä olivat samalla kannalla. Valitettavasti PSE-ryhmä ei yhtynyt näkökantaamme. 
Suurena vaarana on, että presidentti Uribe hyödyntää tapausta propagandatemppuna antaakseen kansainvälisellä tasolla vaikutelman siitä, että kaikki on hyvin. Tarvitsee vain tarkastella Bogotaa koskevia YK:n raportteja: aina kun niitä julkaistaan, niissä tehdään selkoa törkeistä ihmisoikeusrikkomuksista. Toinen vakava huolenaihe on, että aseistetuille joukoille annetaan tuomiovalta hiljattain käyttöön otetussa lainsäädännössä, erityisesti terrorismin vastaisessa asetuksessa, joka hyväksyttiin joulukuussa. 
Parlamentin on pidettävä tarkasti huoli siitä, että presidentti Uribe ei voi käyttää tilaisuutta propagandatemppuna ja antaa sellaista vaikutelmaa, että Kolumbian ihmisoikeustilanne olisi jotenkin parantumassa. Paikan päällä toimivilta ruohonjuuritason järjestöiltä saamiemme tietojen mukaan niin ei todellakaan ole. Tällaista väärää viestiä ei saa levittää parlamentista. 
Patakis (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, on häpeällistä, että Euroopan parlamentti vastaanottaa huomenna Kolumbian presidentin, Álvaro Uribe Vélezin, kunniavieraakseen. Se on häpeäksi sosialisteille, jotka tekivät ehdotuksen ja kaikille niille, jotka kannattivat sitä. Presidentti Uribe ja hänen hallituksensa ovat Yhdysvaltojen tukemina vastuussa tuhansien ammattiyhdistykseen kuuluvien maanviljelijöiden ja muiden ruohonjuuritason taistelijoiden kuolemasta. Presidentti Uribe ja hänen hallituksensa torjuvat eri kansanryhmien välisen sovittelun, he suhtautuvat halveksivasti YK:n ihmisoikeuskomitean lukuisiin suosituksiin ja he pyrkivät tukahduttamaan ruohonjuuritason tyytymättömyyden sotilaallisin keinoin. Presidentti Uriben läsnäolo osoittaa, että Euroopan unioni pyrkii osallistumaan "Kolumbian suunnitelmaan", jota Yhdysvallat käyttää hyväkseen puuttuessaan raa'asti maan asioihin; sen tavoitteena on ottaa alue yleisesti valvontaansa. 
Tuomitsemme kaiken ulkopuolisen asioihin puuttumisen ja vetoamme kaikkiin hallituksiin, jotta ne puolustaisivat Kolumbian ruohonjuuritason toimijoita. Haluamme tehdä lopun verenvuodatuksesta ja puolisotilaallisten joukkojen toiminnasta, suojella rauhaa ja kunnioittaa ihmisoikeuksia. Kreikan kommunistinen puolue tuntee varauksetonta yhteenkuuluvuutta Kolumbian kansan kanssa, joka vie lopulta voiton, siitä olemme varmoja. 
Sanders-ten Holte (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, se, mitä minulla on sanottavanani, koskee parlamentin jäsenien turvallisuutta ja siihen liittyviä toimia, joihin parlamentti on ryhtynyt. Lähdin 19. tammikuuta Brysselin parlamenttirakennuksesta noin klo 20 rue Wiertz -kadulle antavan uloskäynnin kautta ja suuntasin kohti rue de Wavre -katua. Päästyäni hädin tuskin 100 metrin päähän parlamenttirakennuksesta ja jouduttuani pysähtymään punaisiin valoihin, kuulin valtavan pamahduksen, ja autoni oikeanpuoleinen etuikkuna lyötiin sisään. Lattialla ollut käsilaukkuni anastettiin. Voin vakuuttaa teille, että naisen käsilaukussa on kaikkea, mitä kuvitella saattaa – kortteja, passi, ja niin edelleen. Tällaista voi tietysti tapahtua missä vain, mutta minusta on erityisen vakavaa, että se tapahtui näin lähellä parlamenttirakennusta. Minusta on käsittämätöntä, että tällaista tapahtuu aina vain uudelleen. Voisin nimetä useamman kuin yhden alankomaalaisen naispuolisen parlamentin jäsenen, jolle tällaista on tapahtunut. 
Palasin parlamenttirakennukseen, jossa minut otettiin hyvin ystävällisesti vastaan. Siitä en halua valittaa. Turvamiehet tulivat kutsusta, mutta – tätä ette todennäköisesti tienneet – en saanut soittaa Belgiasta ulkomaille. Tästä syystä en voinut kuolettaa luottokorttejani; ymmärtänette, että se oli ensimmäinen huolenaiheeni. Sitten soitettiin poliiseille, ja lähdin heidän mukanaan poliisiasemalle. Jouduin tosin ajamaan heidän perässään vahingoittuneella autollani. Onnistuin pääsemään poliisiasemalle, jossa eräs poliisimies puhui flaamia, mutta ei sellaista flaamia, joka olisi mitenkään muistuttanut hollannin kieltä. Hän oli ystävällinen eikä hänessä ollut mitään vikaa, mutta asiasta tuli hyvin monimutkainen. Koska minulla ei tietenkään enää ollut mitään mukanani – ei rahaa, ei ajokorttia – minut luvattiin saattaa -autokorjaamoon, mutta apua ei kuulunut. Pääsin hotelliini keskiyöllä, ja siellä asiani edistyi tehokkaammin. 
Olen kärsinyt valtavan menetyksen, ja haluan nyt pyytää teitä ensinnäkin varmistamaan, että parlamentin jäsenet voivat tällaisissa tilanteissa soittaa ulkomaanpuheluja parlamenttirakennuksen uloskäynneistä ja että heitä autetaan pääsemään poliisiasemalle, koska minähän olisin yhtä hyvin voinut olla tanskalainen, joka ei osaa hollantia, tai jonkin muun maan kansalainen. Olisi tietenkin hyvä, jos saatavilla olisi myös taksirahaa. Mielestäni on myös erittäin tärkeää parantaa parlamentin jäsenien turvallisuutta. Kuten sanoin juuri, menetys on valtava. En sano, millaisista summista on kyse, mutta odotan parlamentin pitävän huolen siitä, että saan täysimääräisen korvauksen. 
Puhemies.
   Hyvä jäsen Sanders-ten Holte, en halunnut keskeyttää puheenvuoroanne, koska olette joutunut henkilöönne kohdistuvan hyökkäyksen kohteeksi. Olen varma siitä, että kaikki parlamentin jäsenet tuntevat sen vuoksi myötätuntoa teitä kohtaan. Pyydän parlamentin turvallisuusyksikköä laatimaan selonteon asiasta, jotta voimme puhemiehistön kanssa tarkastella, mitä voimme yleisellä tasolla oppia joistakin ehdotuksistanne. Neuvottelemme myös Belgian viranomaisten kanssa Brysselissä vallitsevasta turvallisuustilanteesta. Lisään, että ne eivät ole tähän mennessä johtaneet parlamentin vaatimuksien kannalta tyydyttävään tai riittävään lopputulokseen. 
Gollnisch (NI ).
    Arvoisa puhemies, haluan palata lyhyesti David Kayn eroamiseen virastaan. Hän toimi Yhdysvaltain hallinnossa tehtävänään Irakin hallituksen väitettyjen joukkotuhoaseiden etsiminen.
Haluan myös palata brittiläisen asiantuntijan, David Kellyn, lausuntoihin, jotka hän antoi ennen epäilyttävissä oloissa sattunutta kuolemaansa. Haluan lopuksi palata siihen, että presidentti Bush totesi sunnuntaina NBC-televisiokanavan haastattelussa, että Saddam Husseinin ja Irakin hallituksen hallussa ei todennäköisesti ollut joukkotuhoaseita, mutta että sota oli kuitenkin perusteltu, koska vaikka heidän hallussaan ei nyt ollutkaan joukkotuhoaseita, he olisivat kenties jonakin päivänä voineet hankkia niitä. 
Meidän pitäisi mielestäni olla tästä huolestuneita, koska se tarkoittaa selvästi kahta asiaa: ensinnäkin sitä, että presidentti Bush ja pääministeri Blair valehtelivat kyynisesti ja vakavasti, ja toiseksi sitä, että erästä kansaa on pidetty nälässä kymmenen vuoden ajan vilpillisistä syistä, eräs sota on aloitettu vilpillisistä syistä ja eräs valtio on tuhottu, myös vilpillisistä syistä. Kaikki tämä useiden Euroopan unionin hallituksien tuella, mikä on erittäin vakava asia. 
Korakas (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, suhtaudun vastenmielisyyttä ja vihaa tuntien kommunistien vastaiseen halveksittavaan päätöslauselmaan, joka hyväksyttiin Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän äskettäin pidetyssä 16. kokouksessa. Kommunismia verrataan päätöslauselmassa raakalaismaisiin ja hirviömäisiin liikkeisiin, natsismiin ja fasismiin, sekä kehotetaan ryhtymään uusiin noitavainoihin niitä kommunistipuolueiden jäseniä ja ydinjoukkoja vastaan, jotka pysyttelevät uskollisina korkeille ihanteilleen. 
Euroopan kansanpuolueen ryhmä käyttää hyväkseen ja loukkaa niiden tuhansien kommunistien muistoa, jotka heittivät henkensä vapauttaakseen ihmiskunnan natsismin ikeestä. Ryhmä osoittaa samalla, että se tukee alkukantaisia kommunismin vastaisia ja räikeitä ihmisoikeusrikkomuksia, joita tehdään entisissä sosialistisissa ehdokasmaissa – tai on jopa vastuussa näistä rikkomuksista. Ryhmä pyrkii herättämään kostonhimoa, joka ennakoi vain vaikeuksia kansoillemme. Emme ole unohtaneet sitä, että kommunistivainot ovat aina johtaneet kaikkien edistysmielisten ajattelijoiden vainoamiseen. Kansat eivät ole unohtaneet sitä, että Hitlerin vainotkin alkoivat kommunistivainoista. 
Euroopan kansanpuolueen ryhmä pyrkii tämän häpeällisen ja erittäin vaarallisen päätöslauselman avulla tosiaan pysäyttämään työläisten taistelun, jota käydään taantumuksellisia, ruohonjuuritason vastaisia politiikkoja vastaan. Ryhmä kohdistaa iskunsa tämän taistelun etujoukkoihin eli kommunisteihin, jotka pysyttelevät uskollisina ihanteilleen, koska ryhmän kannattajat ovat ryhmän jäsenten ystäviä ja suojatteja. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
    Arvoisa puhemies, 19 kiinalaista kuoli muutama päivä sitten Morecambe Bayssa Luoteis-Englannissa. He olivat rannalla keräämässä simpukoita ja hukkuivat vuorovesivirran alle. Oletteko samaa mieltä kanssani siitä, että tämä murhenäytelmä – vaikka se tapahtuikin Ison-Britannian maaperällä tai pikemminkin Ison-Britannian aluevesillä – on yhtä lailla eurooppalainen kuin kansainvälinenkin asia, ja että meidän on pyrittävä yhdessä torjumaan ihmisiä salakuljettavia kansainvälisiä joukkoja, jotka käyttivät näitä ihmisparkoja hyväkseen, ihmisiä, joille maksettiin palkkaa niinkin vähän kuin punta päivässä?
Tapaus osoittaa lisäksi, että on selvästi tarpeen luoda kiireellisesti pätevä ja tehokas yhteinen eurooppalainen järjestelmä, jonka avulla voidaan käsitellä turvapaikka- ja maahanmuuttoasioita, kuten myös laillista maahanmuuttoa. On selvää, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa tapahtunut murhenäytelmä voi jonakin päivänä toistua jossakin toisessa maassa. 
Corbett (PSE ).
    Arvoisa puhemies, vastaan jäsen Gollnischin vastikään esittämään pöyristyttävään lausuntoon. Hän väitti, että David Kellyn – lainaan jäsen Gollnischin sanoja – kuolema sattui "epäilyttävissä oloissa" ja että Tony Blair valehteli.
Hiljattain tehdyssä rikostutkinnassa tarkasteltiin kaikkia tosiasioita, jotka liittyvät näihin valitettaviin olosuhteisiin, ja siinä todettiin aivan selvästi, ettei David Kellyn kuolemaan liittynyt mitään epäilyttävää – toisin kuin jäsen Gollnisch antoi ymmärtää – ja että pääministeri Blair ei valehdellut parlamentin alahuoneen jäsenille tässä asiassa. 
Olimmepa Irakin selkkauksesta mitä mieltä hyvänsä – siitä voidaan nimittäin olla monta mieltä parlamentissa, omassa kotimaassani ja jopa omassa puolueessani, ja minullakin on oma kantani asiaan – on tärkeää, että keskustelumme perustuu tosiasioihin eikä kuvitelmille.
Puhemies.
   Tosiasia on, että minä olen nyt se, jonka mikrofoni toimii! 
Ludford (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiinnittää huomion siihen, että uusien jäsenvaltioiden kansalaisten vapaasta liikkuvuudesta on vallalla epätietoisuutta. Nyt, kun toukokuun ensimmäiseen päivään on enää 11 viikkoa, näyttää siltä – asia ei siis todellakaan ole varma – että 13 jäsenvaltiota aikoo hyödyntää mahdollisuutta asettaa esteitä vapaalle liikkuvuudelle. Tämän vuoksi kaksi jäljelle jäävää valtiota, eli Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta, ovat joutuneet suurennuslasin alle, ja lehdistö maalailee uhkakuvia suoranaisesta vapaamatkustajien vyörystä. En ole vastuussa tavasta, jolla Ison-Britannian lehdistö reagoi asiaan, enkä Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen varsin epävarmasta suhtautumistavasta. Uskon kuitenkin, että alkuperäinen päätös vapaan liikkuvuuden sallimisesta oli ja on taloudellisesti, poliittisesti ja moraalisesti oikea. 
Komission arvioiden mukaan idästä olisi tullut vuosittain ehkä yksi työntekijä lännen tuhatta asukasta kohden, jos luku olisi jaettu kaikkien valtioiden kesken. Raja-alueilla on kenties voinut olla syytä ryhtyä erityistoimiin, mutta tapa, jolla paniikki on levinnyt useimmissa jäsenvaltioissa, on häpeällinen. Uusia jäsenvaltioita kohdellaan sen vuoksi toisen luokan valtioina, kaikista niille annetuista lupauksista huolimatta, ja tämä osoittaa – kuten monissa sellaisissa tapauksissa kuin Irak, perustuslaki ja talousarvio on käynyt ilmi – että EU:ssa tunnetaan masentavan vähän yhteenkuuluvuutta. Voisitteko ottaa asian esille neuvostossa komission ja jäsenvaltioiden kanssa, jotta siirtymäkausia voitaisiin yrittää lyhentää mahdollisimman paljon? 
Collins (UEN ).
    Arvoisa puhemies, komissio on tehnyt väärin perustein päätöksen, joka koskee Ryanair-lentoyhtiön ja Charleroin lentoaseman välisiä kaupallisia järjestelyjä. Päätös on taloudelliselta kannalta järjetön, ja se haittaa vakavasti halpalentoalan kehittymistä Euroopassa.
Ryanair-lentoyhtiö on muuttanut Charleroin lentokentän autioituneesta kentästä lentokentäksi, jota yli kaksi miljoonaa matkustajaa käyttää vuosittain. Euroopan kansalaiset kannattavat halpalentomatkailua. Euroopan komissio joutuu vielä selittämään, miten se aikoo tukea Euroopan halpalentoalaa tulevaisuudessa. 
Ongelmana on nyt, että Euroopan alueellisille lentokentille myönnettäviin valtiontukiin liittyy epäselvyyksiä. Alueelliset lentokentät ovat kautta koko Euroopan epätietoisia siitä, miten aiomme kehittää halpalentoalaa tulevaisuudessa. 
Komissio teki yksinkertaisesti väärän arvion, ja komissio joutuu vielä selvittämään tulevia poliittisia suuntaviivoja, jotka koskevat Euroopan halpalentoalaa. 
Dillen (NI ).
   – Arvoisa puhemies, sekä minä että kollegani, jäsen Claeys, ilmoittauduimme tänä aamuna sähköisesti puhujaluetteloon, kumpikin minuutin puheenvuoroa varten. Nyt on käynyt ilmi, että nimemme eivät ole luettelossa. 
Puhemies.
   Pyydän yksikköjä tarkistamaan asian, mutta olen toiminut "katsekontaktiperiaatteen" mukaisesti. Minulla ei ole luetteloa edessäni. 
Dillen (NI ).
   – Arvoisa puhemies, tietokoneeltani saa sähköisen todistuksen siitä, että olen rekisteröitynyt luetteloon. 
Puhemies.
   Haluan muistuttaa kollegoille, että käytämme aluksi "katsekontaktijärjestelmää". En tiedä, mitä tarkoitetaan "sähköisellä ilmoittautumisella", mutta jos haluatte pitää puheenvuoron, heiluttakaa kättänne ja yritän saada teidät mahtumaan mukaan. 
Dillen (NI ).
   – Arvoisa puhemies, kun Kiinan presidentin Ranskan-vierailua valmisteltiin, Ranskan ulkoministeri, Dominique de Villepin, tuli Brysseliin pyytämään, että Kiinaan suuntautuvan aseviennin kieltäminen kumottaisiin. Tosiasia on, että Ranskassa haaveillaan taloudellisesti kannattavien sopimuksien tekemistä Pekingin hallituksen kanssa, mikä parantaisi Ranskan aseteollisuuden tulosta, ja näin ollen Kiinan presidentti sai Ranskassa keisarillisen vastaanoton. Ihmisoikeuksista ei mainittu sanaakaan, vaikka Tiibetiä sorretaan; näyttäisi siltä, että Ranskan presidentti ei edes tiedä, missä se sijaitsee. Kun hänelle tarjoutui tilaisuus myydä ystävänsä, monsieur Dassault'n Mirage-hävittäjiä, oli parempi olla ajattelematta tylsiä vanhoja munkkeja. Jacques Chiracilla, joka osaa puhua runollisesti suvaitsevaisuuden puolesta omassa maassaan, ei ollut tietenkään aikaa lukea eri ihmisoikeusjärjestöjen selontekoja, joissa kerrotaan vuosi toisensa perään yksityiskohtaisesti teoista, joihin kiinalaiset ovat syyllistyneet: sensuurista, mielivaltaisista pidätyksistä, täpötäysistä vankiloista, uudelleenkoulutusleireistä ja siitä, että mielipiteenilmaisua ei sallita. Jacques Chirac onnistui jopa kuvailemaan Taiwanissa pidettävää kansanäänestystä hyökkäykseksi Kiinaa vastaan. Meidän on hyväksyttävä se, että Euroopan unionilla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin käydä kauppaa Kiinan kanssa, mutta aseiden myyminen on aivan eri asia. Olemme tästä syystä täysin samaa mieltä jäsen Watsonin lausunnossa esitetystä väitteestä eli siitä, että aseviennin kieltäminen on viimeisimpiä keinoja, joilla Euroopan unioni voi pakottaa Kiinan kommunistisen diktatuurin kunnioittamaan ihmisoikeuksia. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Katiforisin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0040/2004) luottoluokituslaitosten asemasta ja menetelmistä (2003/2081(INI)). 
Katiforis (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, tämä mietintö, joka minulla on kunnia esitellä, on valiokunta-aloitteinen mietintö luottoluokituslaitoksista, jotka ovat markkinoilla hyvämaineisia yritysorganisaatioita. Niiden maine on kuitenkin hieman kärsinyt viimeaikaisten taloudellisten skandaalien ryöpyssä, joka alkoi Enronin tapauksesta ja päättyi Parmalatin tapaukseen. Parmalatiin liittyvä petos on erityisen merkittävä, sillä se liittyy joukkovelkakirjojen haltijoihin eli juuri siihen markkinoiden osaan, jota luottoluokituslaitosten on tarkoitus suojella. Luottoluokituslaitokset pystyivät tekemään jotain yleisön suojelemiseksi vasta muutama päivä ennen näiden yhtiöiden kaatumista. Nämä epäonnistumiset ovat antaneet sysäyksen Yhdysvalloissa käytäville keskusteluille sekä tutkimuksille Yhdysvaltain kongressissa, Yhdysvaltojen arvopaperi- ja pörssikomiteassa, arvopaperimarkkinoiden valvontaviranomaisten kansainvälisessä yhteistyöjärjestössä sekä muissa kansainvälisissä elimissä.
Euroopalla on tähän kysymykseen aivan erityinen näkökulma. Yhdysvalloissa luottoluokituslaitoksilla on jo satavuotiset perinteet, mutta Euroopassa ne ovat vielä kohtalaisen uusia tulokkaita. Joissakin tapauksissa ne eivät näytä ymmärtäneen eurooppalaista yrityshenkeä. Ne ovat luoneet kitkaa erityisesti Saksassa. Euroopan kannalta on mielenkiintoinen myös se väistämätön huomio, että riippumatta laitosten harjoittamasta sääntelystä – olipa se sitten kuinka lievää tai ankaraa tahansa – sitä johdetaan Yhdysvaltojen arvopaperi- ja pörssikomiteasta käsin. Euroopassa ei ole mitään vastaavaa, ja se luo epätasapainoa transatlanttisiin suhteisiin. Tämä puolestaan saattaa aiheuttaa ongelmia, ellei siihen puututa ajoissa.
Nämä huomiot antoivat alkusysäyksen mietinnössä esitetylle ehdotukselle, jossa komissiota kehotetaan harkitsemaan Euroopan rekisteröintiviranomaisen perustamista. Luottoluokituslaitokset raportoisivat tälle viranomaiselle toiminnastaan ja ne voisivat myös käydä viranomaisen kanssa Euroopan arvopaperi- ja pörssikomiteaan perustuvaa säännönmukaista ja tasapuolista vuoropuhelua kumpaakin osapuolta kiinnostavista aiheista – paitsi tietysti laitosten toimittamien lausuntojen sisältöön liittyvistä kysymyksistä. On mielenkiintoista, että arvopaperi- ja pörssikomitea on äskettäin ilmaissut olevansa kiinnostunut kääntymään tässä kysymyksessä CSR:n puoleen.
Talous- ja raha-asioiden valiokunnan enemmistö piti tätä ehdotusta liian edistyksellisenä ja suositteli, että koko luottoluokituslaitoksen toiminta-ala otettaisiin uudelleen tarkasteltavaksi. Suositukseen ei sisältynyt minkäänlaista täsmällistä ehdotusta esimerkiksi Euroopan rekisteröintiviranomaisen perustamiseksi. Kaikella kunnioituksella kollegojeni enemmistön kantaa kohtaan haluan esittää eriävän mielipiteeni kahdesta syystä. Ensinnäkin sääntelyviranomainen toimii Yhdysvalloissa ja toiseksi – kuten jo totesin – vastaavan viranomaisen puuttuminen Euroopasta saattaa luoda haitallista epätasapainoa.
Tämän vuoksi olen pyytänyt poliittista ryhmääni auttamaan minua ja esittämään uudelleen Euroopan rekisteröintiviranomaisen perustamista koskevan ehdotuksen tarkistuksen muodossa. Kehotan myös kaikkia niitä kollegojani, jotka alun perin olivat ehkä eri mieltä tästä asiasta, harkitsemaan sitä uudelleen. Tämä ei ole puoluepoliittinen kysymys, mutta tämä on ehdottomasti poliittinen kysymys, sillä se koskee koko Euroopan etuja. Vaihtoehtona on se, että laitokset joutuvat lopulta – niin voimakkaasti kannatetaan tiettyjä laitosten toimintaa koskevia säännöksiä – raportoimaan Euroopassa 15–25 kansalliselle rahoitusalan viranomaiselle, ja tähän itse laitokset suhtautuvat varmasti kauhistellen.
Luottoluokituslaitosten on jatkettava hyvää työtään. Emme ole ehdottaneet kovaotteista sääntelyä, mutta ilman Euroopan rekisteröintiviranomaista emme onnistu saavuttamaan selkeästi tärkeintä tavoitettamme. Kiitän kollegojani siitä, että he ovat kannattaneet monia muita ehdotuksia, ja kehotan heitä harkitsemaan asiaa uudelleen. 
Diamantopoulou,
   .  Arvoisa puhemies, Euroopan komissio suhtautuu myönteisesti Euroopan parlamentin päätökseen laatia mietintö luottoluokituslaitosten asemasta ja menetelmistä. Haluaisin onnitella esittelijää hänen oikea-aikaisesta aloitteestaan.
Kuten kaikki tiedätte, luottoluokituslaitosten merkitys on nykyisin kasvamassa. Aiemmin luottoluokitukset keskittyivät pääasiassa valtion takaamiin velkoihin. Viimeisen kymmenen vuoden aikana luottoluokitusten merkitys on kasvanut entisestään, kun yritysten joukkovelkakirjojen liikkeeseenlasku on lisääntynyt ja kun viittauksia luottoluokitukseen on alettu sisällyttää yhä useampiin rahataloutta koskeviin lakeihin, muun muassa pankkilakeihin. Lisäksi, kuten kaikki tietävät, viimeaikaiset skandaalit ovat herättäneet yleensä luottoluokituslaitosten asemaan liittyviä kysymyksiä: emme voi unohtaa esimerkiksi Enronin tapausta vuonna 2001 tai äskettäistä Parmalatin tapausta. Tämän vuoksi on selvää, että nyt on aika ryhtyä toimiin, kuten jäsen Katiforis osuvasti totesi.
On ainakin neljä luottoluokituslaitoksiin liittyvää kysymystä, joihin tarvitaan ratkaisu. Ensinnäkin on epäselvää, miten Euroopan lainsäädännössä kohdellaan luottoluokituslaitosten pääsyä liikkeeseenlaskijoiden antamiin sisäpiiritietoihin. Euroopassa ei ole asiasta yhdenmukaista lainsäädäntöä eikä edes kansallisia säännöksiä. Jos luottoluokituslaitoksilla on oltava pääsy liikkeeseenlaskijoiden sisäpiiritietoihin, meidän on varmistettava, että samat tiedot ovat kaikkien luottoluokituslaitosten käytettävissä. Mielestäni jäsen Katiforisin mietinnössä viitataan tähän. Toinen ratkaisu voisi olla, että luottoluokituslaitoksilta kielletään pääsy liikkeeseenlaskijoiden sisäpiiritietoihin, kuten on tehty myös rahoitusanalyytikkojen kohdalla.
Toinen Enronin ja Parmalatin yhteydessä herännyt luottoluokituslaitoksia koskeva kysymys liittyy laitoksen henkilöstön ammattitaitoon ja sen työmenetelmien avoimuuteen. Olisi viisasta pohtia toimenpiteitä tämän kysymyksen ratkaisemiseksi, ja tältä osin olemme täysin samaa mieltä jäsen Katiforisin kanssa. Tässä tarkoituksessa hyvänä lähtökohtana voisi olla komission viime joulukuussa hyväksymä direktiivi, jolla pannaan täytäntöön markkinoiden väärinkäytöstä annetun direktiivin sijoituksia koskevien suositusten asianmukaista esittämistä koskevat säännökset.
Kolmas usein esitetty kysymys koskee vähäistä kilpailua luottoluokituslaitosten välillä. Käytännössä alalla vallitsee lähestulkoon maailmanlaajuinen oligopoli. Sen vuoksi suhtaudumme myönteisesti jäsen Katiforisin kehotukseen lisätä kilpailua Euroopassa. Tässä tilanteessa voisi olla hyödyllistä laatia objektiiviset arviointiperusteet uusien alan toimijoiden mukaantulolle tai kehittämiselle.
Neljäs ja viimeinen kysymys, joka herättää todennäköisesti eniten keskustelua, liittyy luottoluokituslaitosten eturistiriitoihin, ja niitä on kahdenlaisia. Ensinnäkin on epäilyksiä siitä, että luottolaitosten tarjoamat neuvontapalvelut niille yrityksille, joita ne luokittelevat, voivat vaikuttaa luokituksen tulokseen. Tämän vuoksi kyseisistä neuvontapalveluista olisi ilmoitettava luokituksen yhteydessä. Tässäkin tapauksessa komission viime joulukuussa hyväksymä direktiivi, jolla pannaan täytäntöön markkinoiden väärinkäytöstä annetun direktiivin eturistiriitojen ilmoittamista koskevat säännökset, voisi olla hyvä lähtökohta kysymyksen ratkaisemiselle. Toinen ja kaikkien kiistanalaisin eturistiriita liittyy niihin korvauksiin, joita luottoluokituslaitokset saavat niiltä yrityksiltä, joita ne luokittelevat. Jos luottoluokituslaitos saa maksun liikkeeseenlaskijalta eikä esimerkiksi arvopapereiden merkitsijöiltä, voidaan epäillä, että luokitusta päivitettäessä luokituslaitos voi olla haluton muuttamaan luokitusta alaspäin. Ongelma ei ole uusi, mutta siihen on nyt löydettävä ratkaisu.
Näitä neljää kysymystä on ryhdyttävä käsittelemään kiireellisesti. Euroopan komissio sitoutui siihen huhtikuussa 2002 pidetyssä Oviedon Eurooppa-neuvostossa. Meidän on täytettävä sitoumuksemme ennen kuin uusia skandaaleja ilmaantuu. Euroopan komissio voi näin ollen esittää kantansa asiaan viimeistään kesällä tai syksyllä 2004. Jäsen Katiforisin mietintö tulee olemaan meille muiden asiakirjojen ohella tärkeänä suunnannäyttäjänä.
Lopuksi jää vielä kysymys siitä, mitä Yhdysvallat aikoo tehdä asian hyväksi. Meidän on oltava realistisia. Kaksi maailman johtavaa luottoluokituslaitosta on yhdysvaltalaisia. Tämä on syytä ottaa huomioon, kuten jäsen Katiforis osuvasti korosti. Toistaiseksi Yhdysvaltojen arvopaperi- ja pörssikomitea ei ole kuitenkaan kommentoinut asiaa, vaikka kongressi onkin vaatinut muutoksia. Jos Yhdysvallat haluaa lähentää kantojamme ennen päätöksen tekemistä, haluaisimme sen esittävän nopeasti selkeän mielipiteensä tästä tärkeästä asiasta. Pidämme teidät ajan tasalla. 

Radwan (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat ja jäsen Katiforis, jota kiitän aluksi lämpimästi hänen luottoluokituslaitosten arviointia tulevaisuudessa koskevasta mietinnöstään.
Mistä tässä oikeastaan on kysymys? On totta, että luottoluokituslaitoksilla on pääomamarkkinoilla paljon vaikutusvaltaa yrityksiin. Luokituksen muuttamisella ylös- tai etenkin alaspäin on tärkeä merkitys yritykselle, sillä se aiheuttaa suurempia ongelmia pääoman hankinnassa ja yleisesti talouteen liittyviä ongelmia, ja tämä vaikuttaa tietenkin epäsuorasti työpaikkoihin. Luottoluokituslaitokset arvioivat kuitenkin myös valtioita. Esimerkiksi Saksassa ne arvioivat osavaltioita. Näin ollen Saksan osavaltioiden luokituksen muuttamisella ylös- tai alaspäin on vaikutuksia veronmaksajiin. En esitä tätä huomiota kritisoidakseni, vaan todetakseni asian. Markkinoilla on kolme luottoluokituslaitosta, ja vaikka kannatankin kilpailua ja vaikka ilahtuisinkin kovasti, jos laitoksia olisi enemmän, hallinnollinen ja julkinen ratkaisu ei ole mielestäni oikea. Uusien luottoluokituslaitosten, tai ainakin eurooppalaisten laitosten, perustamisen olisi tapahduttava markkinavoimien vaikutuksesta, mutta toistaiseksi kaikki sen suuntaiset yritykset ovat epäonnistuneet.
Kun otetaan huomioon luottoluokituslaitosten valta ja meidän pyrkimyksemme lisätä entisestään rahoitusmarkkinoiden sääntelyä ja valvontaa, on syytä pohtia tarkemmin, miten meidän on kohdeltava luottoluokituslaitoksia tulevaisuudessa. Tämän vuoksi pidän jäsen Katiforisin mietintöä erittäin tärkeänä, sillä se on ensimmäinen eurooppalainen asiakirja, jossa tähän kysymykseen kiinnitetään huomiota. On tärkeää, että Eurooppa todellakin kiinnittää siihen huomiota. Sanoisin, että kaikilla kolmella olemassa olevalla luottoluokituslaitoksella on pääasiassa anglosaksinen tausta. Ei sillä, että tässä olisi varsinaisesti mitään väärää, mutta Euroopan unionissa ja muualla maailmassa on kuitenkin olemassa erilaisia talousrakenteita, jotka perustuvat erilaisiin sääntöihin, eikä kaikkia niitä sääntöjä, jotka toimivat Atlantin toisella puolella, tarvitse välttämättä soveltaa Euroopassa. Tämän vuoksi on mielestäni äärimmäisen tärkeää, että kokeilemme eurooppalaista mallia. Tällöin meidän ei pitäisi kiinnittää niin paljon huomiota siihen, mitä yhdysvaltalaiset tekevät tällä alalla, sillä – loppujen lopuksi – luottoluokituslaitokset haluavat harjoittaa liiketoimintaa myös tällä puolella maapalloa.
Meidän on pohdittava kaikkea tätä Basel II -sopimuksen yhteydessä, jossa – sisäistä tai ulkoista – luokitusta sovelletaan yhä enemmän pienten ja keskisuurten yritysten rahoitukseen. Siitä tulee normaali käytäntö, ja oleellinen ero ulkoisen ja sisäisen luokituksen välillä on se, että sisäinen luokitus on jäsenvaltioissa rahoitusvalvonnan alainen mutta ulkoinen luokitus ei ole. Kysymys on siitä, voimmeko jatkaa tulevaisuudessa niin, että vain sisäistä luokitusta valvotaan ja ulkoista ei. Tärkein syy siihen, että otin tämän kysymyksen esille on, että teollisuus- ja rahoitusalan edustajat ovat kertoneet minulle, että yritysten on itse hyvin vaikea saada asianmukaista tietoa omasta luokituksestaan. Yritysten ja luottoluokituslaitosten välillä voidaan siis tuskin puhua normaalista asiakassuhteesta.
Tämän vuoksi on tärkeää, että kehotamme nyt komissiota tutkimaan asiaa, työstämään sitä hieman ja sanomaan tarkasti, mikä on tämänhetkinen tilanne, sekä tekemään ehdotuksia. Tämän vuoksi yhdyn hyvin pitkälti jäsen Katiforisin huolenaiheisiin. Tulokset olisi kuitenkin jätettävä avoimiksi. Emme saisi vielä vaatia rekisteröintiä ja tarkastusta, vaan se olisi jätettävä prosessin loppuvaiheeseen. Voimme kuitenkin yrittää saada luottoluokituslaitoksilta lupauksen, joka sisältäisi muun muassa avoimuutta koskevan sitoumuksen ja jonka komissio voisi ottaa työnsä lähtökohdaksi. Luottoluokituslaitokset voitaisiin ottaa mukaan prosessiin, ja ne voisivat tehdä omia ehdotuksia. Mielestäni – samoin kuin Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän mielestä – on tärkeää, että prosessi käynnistetään nyt, että seuraamme sitä kriittisesti ja että komissio esittää ehdotuksensa ensi vuoden puolivälissä. 
Berès (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Diamantopoulou, jäsen Katiforis, tämä aloite on onnistunut ja myös mietinnön sisältö on onnistunut. Se on laadittu mielestäni tärkeällä hetkellä.
Aina kun ihmiset yrittävät ryhtyä käsittelemään sitä makrotaloudellista ajattelutapaamme, jota puolustamme kohta kohdalta etenkin talous- ja raha-asioiden valiokunnassa, he toisinaan yllättyvät siitä kuilusta – arvoisa komission jäsen, kiitän teitä siitä, että korostitte tätä jonkin verran – joka toisinaan avautuu sen sosiaalisen mallin, jota väitämme ilmentävämme, ja käyttämiemme normien ja tekemämme työn välille.
Jos meidän on tarkoitus puhua luottoluokituslaitoksista ja jos me ilahdumme esittelijämme aloitteesta, teemme sen siksi, että markkinat ovat sokeat ja että tässä sokeudessa luottoluokituslaitokset ovat päässeet tai ovat pääsemässä hyvin tärkeään päätösvaltaiseen asemaan. Sillä tulee olemaan kauaskantoisia vaikutuksia yritysten tulevaisuuteen ja sitä kautta myös työpaikkoihin.
Tältä osin haluaisin esittää kolme huomautusta. Ensinnäkin sitä, mitä puhumme täällä, ei voida pitää erillään yleisestä omistajaohjausta koskevasta keskustelusta. Millaista omistajaohjausta haluamme soveltaa Euroopan sosiaalisessa mallissa? Millaisen pääoman ja työvoiman välisen roolijaon haluamme? Mikä merkitys pitäisi olla tulonjaolla? Näihin kysymyksiin meidän pitäisi löytää vastaus niiden ratkaisujen avulla, joita suunnittelemme erityisesti näitä luottolaitoksia varten, mutta emme ainoastaan niitä varten. Muistan ne keskustelut, joita olemme käyneet tilinpäätösstandardeista, ja näemme parhaillaan IASB:n niin sanotun riippumattomuuden oikukkaat tulokset. En halua, että sama tapahtuu luottoluokituslaitoksille.
Toiseksi, jos haluamme, että luottoluokituslaitosten toiminnan parantaminen edistää sosiaalisen mallimme suojelua, emme voi jättää huomioimatta yritysten yhteiskuntavastuuta. Tämänkin alan laitoksia on nyt syntymässä. Ne perustuvat eurooppalaisiin aloitteisiin. Mieleeni tulee erityisesti Nicole Notatin laitos Ranskassa Vigeossa. Meidän olisi pohdittava tällaistakin kehitystä.
Arvoisa komission jäsen, kolmantena huomautuksena pahoittelen, että en kuullut teidän mielipidettänne esittelijämme esittämästä tarkistuksesta, jota sekä minä että ryhmäni kannatamme täysin ja joka koskee eurooppalaisten rekisteröinti- ja sääntelyviranomaisten perustamista. 
Villiers (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin kiittää esittelijää hänen erinomaisesta työstään tässä asiassa. Aihe on ajankohtainen, ja jäsen on selventänyt sitä paljon. Olen erityisen kiitollinen siitä, että hän on ottanut huomioon monta niistä huolenaiheista, joita esitin tarkistuksissani. Toivon, että PPE-DE-ryhmä ja esittelijä pääsevät sopimukseen. Toistaiseksi se ei ole näyttänyt onnistuvan, mutta olen varma, että tässä mietinnössä on paljon sellaisia asioita, joita kannatamme vahvasti.
Totesin, että roolit ovat vaihtuneet melko järisyttävällä tavalla PPE-DE-ryhmässä, sillä muut ryhmäni jäsenet suhtautuivat minua varovaisemmin sääntelyn lisäämiseen: yleensä minä olen ryhmässäni se, joka puhuu sääntelyn vähentämisen puolesta. On hyvin tärkeää huomata – myös varjoesittelijä Radwan totesi tämän hyvin selvästi – että tämä todellakin on tärkeä kysymys, että vastauksia todellakin tarvitaan luottoluokituslaitosten toimintatapoja koskeviin kysymyksiin ja että on todella myös kysyttävä sitä, olisiko meillä oltava luottoluokituslaitoksia varten erityinen rekisteröintijärjestelmä. Ryhmän tekemä johtopäätös oli, että meidän ei pitäisi päättää prosessin tulosta ennalta.
On tärkeää, että parlamentin jäsenet ja valiokunnat pohtivat tarkasti jäsen Katiforisin mietinnössään esille ottamia kysymyksiä, mutta emme kuitenkaan halua päättää tulosta ennalta ja sanoa tässä vaiheessa, että kyllä, meillä pitäisi olla eurooppalainen rekisteröintiviranomainen. Ryhmäni suhtautuu varovasti sääntelyn hintaan. Olemme huolissamme siitä, kuinka merkittävä askel olisi laatia luottoluokituslaitoksille sääntelykehys tai luoda niille rekisteröintijärjestelmä. Meidän on myös reagoitava varovaisesti äskettäisiin talousskandaaleihin.
Tietyillä talouskommentaattoreilla on tapana olettaa, että Parmalatin tapauksen jälkeen tarvitsemme lisäsääntelyä, ja ne organisaatiot, joiden sääntelyä ja rekisteröintiä halutaan lisätä eniten, ovat luottoluokituslaitokset. Meidän olisi tutkittava objektiivisesti ja rauhallisesti, mitä Parmalatin tapauksessa oikein tapahtui, ja katsottava, miten sen osalta kannattaa toimia, jotta vältyttäisiin hätäisiltä tai refleksinomaisilta reaktioilta. On nimittäin vaikea nähdä, miten luottoluokituslaitosten järjestelmän muuttaminen tai laitosten sääntely olisi voinut estää Parmalatin skandaalia tapahtumasta.
Aina on olemassa ihmisiä, jotka ovat valmiita rikkomaan lakia; niin oli Parmalatissakin, ja olipa sääntelyjärjestelmä kuinka laaja ja tehokas hyvänsä ja koskipa se vipurahastoja tai luottoluokituslaitoksia tai mitä muuta tahansa, emme pysty estämään tällaista rikollista toimintaa. Voimme pyrkiä siihen, että sitä tapahtuu harvemmin, mutta sitä on mahdotonta estää kokonaan. On esitettävä luottolaitoksia ja niiden toimintamenetelmiä koskevia kysymyksiä, mutta on vielä ennenaikaista tehdä johtopäätöksiä siitä, tarvitaanko tässä vaiheessa ehdottomasti lisäsääntelyä tai rekisteröintijärjestelmää. 
Ettl (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, voin todeta jäsen Villiersille, että meidän ei pitäisi kuitenkaan sanoa, että emme tiedä, mitä pyydämme tai mitä haluamme.
On valitettavaa, että talous- ja raha-asioiden valiokunnan työn tuloksena alkuperäisestä mietintöluonnoksesta on enää vähän jäljellä – eli vähän sellaista, jossa luottoluokituslaitoksilta vaadittaisiin enemmän avoimuutta ja jossa vaadittaisiin lisäämään näiden laitosten valvontaa. Nyt WorldComin ja Parmalatin kaltaisille yrityksille sattuneiden maailmanlaajuisten talousskandaalien jälkimainingeissa on todellakin tullut aika alkaa rekisteröidä luottoluokituslaitoksia ja valvoa niiden toimintaa. Kun otetaan huomioon Basel II -sopimuksessa tunnustettu ulkoinen tarkastus ja sen seuraukset, komissiolle antamamme viesti kannattaa ottaa vakavasti.
Mietinnössä suhtaudutaan suvaitsevasti oligopoliin, jota on lähes mahdoton valvoa ja joka on selvästi ristiriidassa sisämarkkinoita koskevien käytäntöjen kanssa. Sadasta suurimmasta Euroopan unionin yrityksestä 80:tä valvoo vain kolme laitosta, joiden olisi näin ollen pystyttävä luokittelemaan yrityksiä paremmin. Arvion perusteena olevilla tiedoilla on merkitystä myös silloin, kun päätetään investoinnin kohteesta. Tässä emme saa jäädä jälkeen Yhdysvaltain viimeaikaisesta kehityksestä. Vain vähän aikaa sitten Yhdysvalloissa ilmeni vakavia ongelmia arvopaperi- ja pörssikomitean johtamassa luottoluokituslaitosten valvontajärjestelmässä, jota ollaan parhaillaan tiukentamassa tuntuvasti. 
Valitettavasti minun on todettava jäsen Katiforisille, että valiokunta-aloitteisen mietinnön komissiolle välittämä viesti on liian vaatimaton ja että se antaa meille liian vähän toiveita siitä, että saamme lopulta käyttöömme luotettavan välineen. Yhteenvetona voin kuitenkin todeta, että kannatan hänen vetoomustaan sen puolesta, että nykyisen hyvin epävarman tilanteen vuoksi meidän olisi tutkittava kaikki mahdolliset keinot, joiden avulla Euroopan rekisteröintiviranomainen voidaan perustaa. 
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä jäsen Katiforis, hyvät parlamentin jäsenet, tällä mietinnöllä ja tällä aiheella on hyvin suuri merkitys, kun otetaan huomioon, kuinka paljon kysymyksiä ne herättävät. Edelliset puhujat ovat jo osoittaneet, miten luottoluokituslaitokset ovat saavuttaneet tärkeän aseman kahdesta syystä – ensinnäkin surullisen kuuluisien skandaalien vuoksi ja toiseksi kulutusluottodirektiivin tai Basel II -sopimuksen kehittämisen seurauksena.
Puhukaamme suoraan ja myöntäkäämme, että jokainen pankin asiakas ja varmasti jokainen lainanottaja luokitellaan jollakin tavalla. Luottoluokituslaitokset arvioivat ennen kaikkea yrityksiä ja valtioita. Nämä arviot johtavat keskusteluihin korkotasosta, oman pääoman määrästä ja osakkeiden hinnasta. Ne vaikuttavat myös asiakkaan luottamukseen kyseistä yritystä ja valtiota kohtaan. Tämän vuoksi meidän tietenkin pidettävä myös mielessä, että luottoluokituslaitosten takana oleva ajatus on saanut alkunsa vahvasti anglosaksisessa ympäristössä ja että tällä alalla on kolme suurta yritystä, jotka tekevät – suuria ja merkittäviä – luokituksia myös Euroopassa. Näin ollen meidän on otettava huomioon myös se, että kaikilla näillä laitoksilla on – amerikkalainen arvopaperi- ja pörssikomitean myöntämä – laatumerkki. Jos puhumme siis kilpailun lisäämisestä, tarvitsemme eurooppalaisten laitosten lisäksi myös laatumerkin, sillä tietynlainen laatumerkki lisää luonnollisesti luottamusta ja parantaa laitoksen markkina-arvoa.
Tämän vuoksi haluamme, että Euroopan luottoluokituslaitoksia koskevaa aloitetta viedään eteenpäin ja että näiden laitosten toiminnassa otettaisiin huomioon erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten ominaispiirteet ja tarpeet. Kannatamme eurooppalaisen tai mieluiten maailmanlaajuisen laatumerkin käyttöönottoa Basel II -sopimuksen lisäksi ja haluamme käydä keskustelua sisäisestä ja ulkoisesta luokituksesta. Kannatamme mielipiteenvapautta ja laitosten riippumattomuutta ja haluamme lisätä avoimuutta.
Tämän vuoksi on mielestäni kestämätöntä, että luottoluokituslaitoksiin ei sovellettaisi minkäänlaista lupamenettelyä. Sen sijaan, että perustamme uusia viranomaisia, mielestäni hyvänä lähtökohtana voisi olla rahoitusmarkkinoiden valvominen ja sekä sisäisen että ulkoisen luokituksen tasapuolinen kohtelu siten, että laitokset voidaan rekisteröidä eli hyväksyä. 
Santos (PSE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin haluan kehua tätä mietintöä. Se on erinomainen aloite, ja useimpien puheenvuoron esittäneiden parlamentin jäsenten tavoin toivon, että voimme asiaa koskevassa menettelyssä ja erityisesti täysistunnossa toteuttaa Katiforisin alkuperäisen ajatuksen. Kuten jäsen Katiforis totesi, tänään käsiteltävänä olevan ongelman ydin tässä valiokunta-aloitteisessa mietinnössä on se, pitäisikö luottoluokituslaitosten toimintaa säännellä, ja jos pitää, olisiko se tehtävä jäsenvaltioiden vai yhteisön tasolla. Kuten esittelijä ehdottaa perusteluissaan, tämä on selvästi poliittinen kysymys, ja tämä keskustelu tukee vahvasti sitä näkemystä. Alun perin esittelijä oli kuitenkin järkähtämättä sääntelyn ja nimenomaan yhteisön tasolla toteutettavan sääntelyn kannalla, vaikka läheisesti alaan liittyvät tahot ovatkin nousseet vastustamaan tällaista toimenpidettä.
Alan edustajat ymmärtävät, että heidän toimintansa kuuluu taloustiedotuksen alaan ja että sen vuoksi vaakalaudalla on täysin vapaan taloustiedotuksen takaaminen. Tiedotuksen tarve ei selvästikään ole ristiriidassa sääntelyn tarpeen ja etujen kanssa. Vaikka onkin myönnettävä, että luottoluokituslaitokset ovat toimineet nykyisessä järjestelmässä kunniallisesti, on myös selvää, että nykyisin kohtaamme uusia ongelmia – ja että tästä on nähty muutama vaikuttava esimerkki, kuten minua edeltäneet puhujat ovat jo todenneet – jotka edellyttävät uusia ratkaisuja ja todennäköisesti myös uutta järjestelmää.
On selvää myös, että esittelijän vaihtoehdot noudattavat EU:n rahoituspalveluja koskevassa lainsäädännössä omaksumaa lähestymistapaa. Tämän vuoksi on mielestäni yleisen edun mukaista luoda luottoluokitusta säänteleviä elimiä erityisesti sen vuoksi, että – kuten hyvin tiedämme – tällä toiminnalla on ratkaiseva vaikutus sellaisten varojen kelvollisuuteen tai legitiimiyteen, jotka on tarkoitettu tiettyihin yleisön käyttämiin sovelluksiin.
Näin ollen parlamentin on mielestäni kannatettava esittelijän ensimmäistä aloitetta, jota talous- ja raha-asioiden valiokunta ei hyväksynyt kokonaisuudessaan. Aloite on todella rohkea, mutta kuitenkin täysin perusteltu. 
Diamantopoulou,
   . Arvoisa puhemies, tämä oli todella kiinnostava keskustelu, ja on ilmeistä, että tämä on kuuma poliittinen ja taloudellinen kysymys.
Jäsenet käsittelivät useita kysymyksiä. Haluaisin korostaa erityisesti sääntelyä koskevaa keskustelua, eli onko tässä sääntelyssä kysymys ainoastaan avoimuudesta ja avoimuuteen liittyvistä perusteista, vai olisiko sääntelyn oltava sitovampaa. Esille tuli myös mielenkiintoinen kysymys riippumattomasta viranomaisesta, millainen elin se olisi ja olisiko sellainen perustettava yhteisön tasolla. Toinen tärkeä kysymys liittyy näiden yritysten rekisteröintiin ja siihen, pitäisikö ne rekisteröidä yhteisön vai jäsenvaltioiden tasolla.
Komissio on samaa mieltä monesta Katiforisin mietinnön kohdasta, mutta se esittää lopullisen kantansa loppukeväästä tai viimeistään syksyllä. Haluan kiittää jäsen Katiforisia vielä kerran hänen erittäin kiinnostavasta työstään. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Cercasin laatima työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietintö työajan järjestämisestä (A5-0026/2004) (direktiivin 93/104/ETY tarkistaminen) (2003/2165(INI)). 
Cercas (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mietintöni keskeinen tavoite on tutkia kahta neuvoston direktiivin 93/104/EY artiklaa, jotka koskevat tiettyjä työajan järjestämistä koskevia seikkoja.
Tämä tärkeä direktiivi hyväksyttiin kymmenen vuotta sitten, ja sillä oli tarkoitus säännellä tiettyjä palkansaajien työterveyden ja -turvallisuuden kannalta keskeisiä seikkoja, kuten päivittäisiä lepojaksoja ja lomia. Direktiivissä todetaan myös, että viikoittainen enimmäistyöaika on 48 tuntia, vaikka direktiivin mukaan enimmäistyöaika voidaankin laskea keskiarvona neljän kuukauden vertailujakson ajalta.
Tämän tärkeän direktiivin hyväksyminen – yhden tärkeimmistä yhteisön sosiaalilainsäädännössä – ei ollut yksinkertainen prosessi. Yhdistynyt kuningaskunta luopui vastustuksestaan vasta tuomioistuimen päätöksen jälkeen, ja kymmenen vuoden ajan meidän on täytynyt soveltaa kahta väliaikaista poikkeusta 48 tunnin enimmäistyöajan laskemisessa käytettävän vertailujakson osalta ja 48 tunnin enimmäistyöajan soveltamisen osalta niihin maihin, jotka haluavat noudattaa tätä poikkeusta työntekijöiden niin halutessa, edellyttäen, että halu on ilmaistu vapaaehtoisesti ja luotettavasti: tätä kutsutaan yksilölliseksi poikkeamismahdollisuudeksi 
Komission ja neuvoston olisi pitänyt tutkia uudelleen nämä väliaikaiset poikkeukset ennen viime vuoden marraskuun 26. päivää. Valitettavasti komissio ei kuitenkaan tiedottanut tutkimuksistaan eikä ehdotuksistaan kyseiseen päivään mennessä. Se ei 30. päivään joulukuuta 2003 mennessä esittänyt yhtään tiedonantoa eikä aloittanut yhtään lausuntokierrosta, ja lisäksi sen esittämästä tekstistä puuttuu yksityiskohtaisia ehdotuksia hankalimmista seikoista. Sen sijaan komissio on – ja meidän on syytä kiittää sitä – tilannut Cambridgen yliopistosta Barnardin, Deakinin ja Hobbsin laatiman tutkimuksen, jossa selvitetään, miten -järjestelmää on hyödynnetty sen sallineessa maassa eli Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Mietinnössä esitetään perusteellinen katsaus -järjestelmän laajamittaisen käytön ja väärinkäytön kielteisistä vaikutuksista niillä työmarkkinoilla, joilla sitä on yleisesti sovellettu.
Mietinnössäni keskitytään pelkästään näiden kahden poikkeuksen uudelleentarkasteluun, ja sillä on tarkoitus vastata jaarittelematta ja selvästi kysymykseen, jonka direktiivi velvoittaa meitä esittämään: onko vertailujaksoja koskevaa poikkeusta järkeä pitää voimassa 10 vuotta direktiivin hyväksymisen jälkeen? Onko järkeä pitää voimassa periaatetta, jonka mukaan 48 tunnin enimmäistyöaikaa on mahdollista olla soveltamatta -järjestelmän nojalla? Totean mietinnössäni, että molempiin kysymyksiin on vastattava direktiivin hyväksymistä ohjanneiden periaatteiden, eli työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta koskevien periaatteiden nojalla. Näihin periaatteisiin on lisättävä kolmas periaate, joustavuus, kuten komissio mainitsi tiedonannossaan. Meidän on varmistettava, että eurooppalaisten työ- ja perhe-elämä voidaan sovittaa yhteen.
Ehdotukseni ovat myös selkeitä. Käytössämme olevien puolueettomien tietojen perusteella ei ole syytä sallia vertailujakson pidentämistä. Vertailujaksot ovat osoittautuneet hyödyllisiksi eikä niillä ainakaan tähän mennessä ole ollut vakavia seurauksia työntekijöiden terveydelle ja turvallisuudelle. Toisaalta on musertavia todisteita siitä, että -järjestelmä vaarantaa vakavasti työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta koskevia oikeuksia sekä vaikeuttaa pahasti työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista.
Keskustelu ja äänestys työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa ovat olleet erittäin tiukkoja. Toivon, että huomenna voimme jatkaa työtä ja lähentää kantojamme. Olen henkilökohtaisesti pyrkinyt suhtautumaan avoimesti joustavuuteen, myös lääkäreiden päivystysaikoja koskevan kysymyksen osalta, joka on otettu mukaan keskusteluun. Olen ollut joustava, aivan kuten direktiivikin on joustava. Olen kuitenkin aina sanonut, ja aion sanoa loppuun asti, että -järjestelmä muodostaa erittäin vaarallisen ennakkotapauksen: arvoisa puhemies, vähimmäisoikeudet ovat luovuttamattomat.
Jos työntekijät tänään joutuvat luopumaan tai heidän sallitaan luopua perusoikeuksistaan, kuten enimmäistyöajasta, huomenna saman perusteen nojalla heille voidaan antaa mahdollisuus luopua muista terveyteensä tai turvallisuuteensa liittyvistä oikeuksista. He voivat joutua työskentelemään tiloissa, joissa he kärsivät melusta tai pölystä, tai rakennustyömailta saatetaan poistaa turvakaiteet. He voivat joutua luopumaan äitiyteen liittyvistä oikeuksistaan ja monista muista asioista. Kaikki tämä tapahtuisi henkilökohtaisen vapauden nimissä, joka katoaa, kun sitä sovelletaan. Tämä olisi kauhistuttava ennakkotapaus.
Arvoisa puhemies, lopetan puheeni toteamalla, että Euroopan unionin perusoikeuskirja ja perustamissopimuksen 137 artikla velvoittavat meitä vastustamaan niiden toiveita, jotka eivät halua eurooppalaisia sääntöjä. -järjestelmässä ei ole kysymys sääntöjen joustavuudesta: se tarkoittaa sääntöjen puuttumista. Hyväksymällä sen, ettei perustavanlaatuisia vähimmäisoikeuksia koskevaa lainsäädäntöä sovelleta joihinkin henkilöihin, puolustaisimme sääntöjen puuttumista. Toivon, että kaikki parlamentin jäsenet pohtivat tätä huolellisesti. Emme saa antaa voittoa niille, jotka eivät halua rakentaa sosiaalista Eurooppaa ja jotka ovat allergisia vähimmäissäännöille, joista maanosamme työntekijät ovat nauttineet jo yli vuosisadan ajan. 
Diamantopoulou,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Cercasia hänen erinomaisesta mietinnöstään. Se koskee sellaisen direktiivin tarkistamista, joka on yksi yhteisön työlainsäädännön peruskivistä.
Kuten kuulimme, direktiivin päätavoite, joka on samanaikaisesti sen poliittinen kehys ja oikeusperusta, on suojella työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta haitallisilta vaikutuksilta, joita aiheutuu liian pitkistä työpäivistä, riittämättömästä levosta sekä epäsäännöllisistä työajoista.
Direktiivi muodostaa itse asiassa kehyksen terveyttä ja turvallisuutta koskeville vähimmäisvaatimuksille päivittäisen ja viikoittaisen levon, viikoittaisen enimmäistyöajan, palkallisen vuosiloman sekä yövuorojen pituuden osalta. Emme tietenkään saa unohtaa, että vaikka direktiivin oikeudellinen tausta liittyy työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen, se liittyy suoraan myös yritysten tuottavuuteen. Yritykset, joissa on työntekijöitä, joihin näitä hyväksyttäviä vähimmäisvaatimuksia ei sovelleta, eivät selvästikään pysty saavuttamaan tarvittavaa tuottavuutta.
Koska direktiivin julkaisemisesta on kulunut kymmenen vuotta, komissio esitti, kuten siltä edellytettiinkin, kertomuksensa 30. joulukuuta sekä ilmoitti työaikadirektiivin tarkistamisesta. Ottaen huomioon tavan, jolla direktiivi pantiin täytäntöön 15 jäsenvaltiossa, komissio on velvollinen arvioimaan kahta tämän direktiivin säännöstä. Komission on ensinnäkin arvioitava vertailujaksoihin liittyviä poikkeuksia ja viikoittaisen enimmäistyöajan laskentatapaa. Jäsen Cercas epäili, onko syytä keskustella tästä asiasta, joka ei ole aiheuttanut erityisiä ongelmia. On kuitenkin monia aloja, joilla on ongelmia ja jotka voisivat olla kiinnostuneita viitejakson pituuden muuttamisesta, ja tämä on johtanut sekä työnantajien että työntekijöiden esittämiin ehdotuksiin ja käymiin keskusteluihin. Toiseksi komission on arvioitava enimmäistyöaikaa koskevaa yksilöllistä poikkeamismahdollisuutta, eli tätä kuuluisaa -järjestelmää.
Näitä kahta kysymystä ei kuitenkaan voida käsitellä ottamatta huomioon viimeaikaista kehitystä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä, jonka mukaan aika, jonka lääkäri päivystää kotona, on työaikaa, mikäli hänet kutsutaan terveyskeskukseen kotonaoloaikanaan. Näin ollen komission tiedonannossa käsitellään nimenomaisesti näiden oikeustapausten tuloksia. Emme voi käsitellä näitä kahta tarkistusta vaativaa säännöstä ottamatta huomioon oikeusistuimien päätöksiä. Tämä on äärimmäisen monimutkainen kysymys, joka, kuten korostitte mietinnössänne, edellyttää sitä, että kaikkia tämän lainmuutoksen vaikutuksia arvioidaan yksityiskohtaisesti. Tästä syystä komissio on aloittanut laajan kuulemismenettelyn.
Samaan aikaan pyydämme erityisen menettelykehyksen puitteissa työmarkkinaosapuolten kantaa, kuten perustamissopimuksessa määrätään, ja olemme jo perustamissopimuksen 138 artiklan mukaisen kuulemisen ensimmäisessä vaiheessa. Minun on tässä korostettava, että perustamissopimuksen mukaan työmarkkinaosapuolten asema on hyvin erilainen, se on riippumaton, ja kehyksen, jonka puitteissa komissio aloittaa keskustelun, on oltava laaja, eikä ensimmäinen lähestymistapa saa johtaa komission osoittamaan suuntaan, koska itse työmarkkinaosapuolia on kuultava ensimmäisessä ja toisessa vaiheessa, jotta saisimme niiden kannat. Tästä syystä haluaisin sanoa, kuten olette varmaan huomanneet, että tämä ensimmäinen tiedonanto on melko yleinen kehys.
On kuitenkin useita kohtia, jotka ovat jo varsin selviä ja joita tuen.
Ensimmäinen kohta on se, ettemme voi muuta kuin laatia varovaisen analyysin ja arvion mahdollisten muutosten seurauksista ja vaikutuksista toisaalta työntekijöihin, koska terveyteen ja turvallisuuteen liittyvissä kysymyksissä ei voi tehdä kompromisseja, ja toisaalta yritysten toimintaan.
Toiseksi meidän on käsiteltävä kysymyksen kaikkia näkökohtia. Kuten sanoimme, kyseessä on erittäin tärkeä työlainsäädäntöä käsittelevä direktiivi ja meidän on ehdottomasti vältettävä kaikkia yksinomaan alakohtaisia lähestymistapoja. Tämä ei luonnollisestikaan tarkoita sitä, ettemme saisi ottaa huomioon erilaisia pahoja ongelmia, kuten terveydenhuoltoalan ongelmia, joita koskevia tuomioistuimen päätöksiä voitaisiin laajentaa koskemaan aloja, joilla on samanlaisia ongelmia.
Kolmas asia on työajan ja tasa-arvoisten mahdollisuuksien välinen yhteys. Tämä luontainen yhteys on otettu huomioon direktiivissä, jolla pääasiassa autetaan kannustamaan jäsenvaltioita toteuttamaan toimenpiteitä, joilla parannetaan työ- ja perhe-elämän yhteensopivuutta.
Neljäs kohta koskee -järjestelmää. Tässä asiassa on monenlaisia lähestymistapoja. Sanoisin, , että siinä on kaksi ääripäätä. Yhden ääripään mukaan meillä ei olisi mahdollisuuksia soveltaa enimmäistyöaikaa koskevaa poikkeamismahdollisuutta, eli toisin sanoen kumoaisimme kokonaan järjestelmän. Toisen ääripään mukaan yleistäisimme -järjestelmän käytön. Tämä johtaisi pohjimmiltaan siihen, että työnantajille ja työntekijöille annettaisiin mahdollisuus päättää työajoista ja työnteon koko kehyksestä.
Molemmat ääripäät aiheuttavat merkittäviä ongelmia: ensimmäisessä ei oteta huomioon eri alojen erityispiirteitä, eri alojen suurta määrää tai – mikä vielä tärkeämpää – eri alojen erityispiirteitä, joita saattaisi syntyä esimerkiksi edellä mainitun tuomioistuimen päätöksen kaltaisten päätösten seurauksena; kyseisessä tapauksessahan päätöksellä oli erittäin vakavia vaikutuksia terveydenhuoltojärjestelmään. Jos tulevaisuudessa tämäntyyppisiä päätöksiä tehdään muilla aloilla, myös näillä aloilla tulee olemaan samanlaisia ongelmia. Toisessa ääripäässä, jossa on kysymys -järjestelmän yleisestä hyväksymisestä työmarkkinoiden toimintatapana, eli käytännössä siitä, että kumotaan kaikki työntekijöiden oikeuksiin perustuvat Euroopan unionin keskeiset rakenteet, joissa pohjimmiltaan otetaan huomioon terveys ja turvallisuus ja joissa tuottavuus on sidoksissa työntekijään yksilönä.
Haluan heti aluksi sanoa, että vastustan näitä molempia äärimmäisiä lähestymistapoja. Meidän on luonnollisesti tunnustettava, että institutionaalinen kehys, jonka puitteissa kyseisessä direktiivissä säädetään järjestelmästä, mahdollisti järjestelmän väärinkäytön. Tästä syystä on myös valtioita, joissa opt out -järjestelmää väärinkäytetään järjestelmällisesti kaikilla aloilla ja kaikissa yritysryhmissä, mistä työntekijöille aiheutuu erittäin vakavia ongelmia.
Tästä syystä meidän on mielestäni havaittava ja ratkaistava nämä perustavanlaatuiset ratkaisematta olevat kysymykset ottaen huomioon yhtäältä tarpeen soveltaa -järjestelmää ja toisaalta jäsenvaltioiden uudet kriteerit ja sitovat kannat, jolloin -järjestelmän käyttöä valvottaisiin ja väärinkäyttöä ei tapahtuisi.
Koska tämä direktiivi on selvästikin erittäin tärkeä, koska sillä on vaikutuksia työmarkkinoihin sekä talouteen ja koska sillä on suoria vaikutuksia miljoonien eurooppalaisten työntekijöiden elämään sekä samalla Euroopan yrityksiin ja talouteen, meidän on todella kuultava kaikkia asianomaisia osapuolia ja tietysti, kuten sanoimme, myös työmarkkinaosapuolia.
Tavoitteemme on, että tällä menettelyllä luomme paremman lainsäädäntökehyksen, jossa otetaan huomioon todelliset vaikutukset työmarkkinoihin ja joka parhaiten palvelee direktiivin perustavoitetta, joka on työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelu. Mielestäni parlamentilla on ensimmäinen sana tässä kuulemismenettelyssä.
Mietintönne on erittäin ajankohtainen ja merkittävä. Haluan vakuuttaa teille, että se on perusta valmisteluille. Tämä on luonnollisesti vasta komission ensimmäinen keskustelu ja yhteydenotto parlamentin suuntaan. Tulevien kuukausien aikana meillä on tilaisuus säännölliseen keskusteluun ja mielipiteiden vaihtoon, jonka tuloksena voimme ottaa huomioon yksityiskohtaiset kantanne. 
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan aloittaa onnittelemalla komission jäsentä ja kiittämällä häntä hänen tämänpäiväisistä viisaista, käytännöllisistä ja hyödyllisistä kommenteistaan sekä komission erittäin tasapainoisesta kertomuksesta. Tarkoitukseni ei ole olla epäkunnioittava esittelijää kohtaan, ja toivon hänen antavan minulle anteeksi, kun sanon, etten voi sanoa samaa hänen omasta mietinnöstään. Kuten hän tietää, yhdessä ELDR-ryhmän kanssa onnistuimme melkein torjumaan mietinnön valiokunnassa, mutta juuri yhtään tarkistuksistamme ei hyväksytty. Ne kuitenkin melkein hyväksyttiin, ja jos olisimme onnistuneet, meidän ei olisi tarvinnut vaivata parlamenttia tällä asialla. Turha kai sanoakaan, että esitämme nämä tarkistukset uudelleen ja toivomme, että ne saavat arvoisensa kohtelun koko parlamentilta keskiviikon äänestyksessä.
Surullista mietinnössä oli se, että siinä pääasiassa todetaan mustavalkoisesti, ettei -järjestelmää pitäisi soveltaa missään tapauksessa ja että Yhdistynyt kuningaskunta pitäisi viedä oikeuteen väitetyistä väärinkäytöksistä ikään kuin haluaisimme sanoa: "Olemme päätöksemme tehneet, älkää yrittäkö sekoittaa päätämme tosiseikoilla."
Haluaisin tänään kertoa parlamentille joitakin tosiseikkoja. Työaikadirektiivistä poikkeaminen on vapaaehtoista: ketään ei voida lain mukaan pakottaa allekirjoittamaan -sopimusta, ja on tärkeää antaa ihmisille halutessaan mahdollisuus joustaa ja tehdä pidempiä päiviä ja ansaita ylitöistä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa tehty tutkimus osoittaa, että 2,5 miljoonaa ihmistä tekee direktiivissä säädettyä enimmäistuntimäärää pidempää työpäivää, mutta kaksi kolmasosaa näistä ihmisistä saa korvausta lisätunneilta, joten he häviäisivät, jos -mahdollisuus poistettaisiin. On totta, että jotkut työntekijät haluaisivat tehdä lyhyempää työpäivää, mutta eivät siinä tapauksessa, että työtuntien vähentäminen pienentäisi palkkaa. Pidempää työpäivää tekevistä työntekijöistä enemmän kuin seitsemän kymmenestä sanoi, ettei haluaisi tehdä lyhyempää työpäivää, jos se tarkoittaisi pienempää palkkaa. Siitä että terveys ja turvallisuus olisi vaarantunut missään näistä tapauksista.
Haluaisin aivan lyhyesti puhua Barnardin, Deakinin ja Hobbsin tutkimuksesta, johon esittelijä viittasi. Esittelijä totesi, että Barnardin, Deakinin ja Hobbsin tutkimuksessa esitettyjen päätelmien mukaan väärinkäytöksiä on tapahtunut laajassa mittakaavassa. Minun on todettava, ettei tutkimuksen päätelmissä sanota mitään sen suuntaistakaan. Oli mielenkiintoista, että kun komission kertomus julkaistiin, -lehdessä oli 6. tammikuuta Catherine Barnard ja Simon Deakinin yhdessä kirjoittama artikkeli, jossa he ilmaisivat olevansa yllättyneitä siitä, miten heidän tutkimustaan on tulkittu väärin.
Haluan vain siteerata kolmea lyhyttä kappaletta. "On totta, että löysimme todisteita -järjestelmän väärinkäytöksistä. Joissakin tapauksissa -järjestelmä esitettiin uusille työntekijöille vakiomallisena työsopimuksena, jonka välttämiseksi heidän on ryhdyttävä toimenpiteisiin. Tämä oli kuitenkin poikkeuksellista. Mikä kiinnitti huomiota oli se, että niiden työntekijöiden lisäksi, joita omasta mielestään painostettiin hyväksymään -järjestelmä, löysimme myös sellaisia työntekijöitä, jotka halusivat oikeuden valita, kuinka monta tuntia he työskentelevät ja minkä hyödyn he tästä saivat palkan, aseman ja työtyytyväisyyden muodossa (...). Huomasimme nopeasti kuilun työtuntien vähentämistä koskevan retoriikan ja monien ihmisten työelämän todellisuuden välillä. Esimerkkinä meille kerrottiin, että tupakkateollisuuden työntekijät voisivat menettää monia satoja puntia ylityökorvauksia viikossa, jos heidän työaikansa rajoitettaisiin 48 tuntiin."
He toteavat viimeisessä kappaleessa, että "pitkien työpäivien täydellinen kieltäminen on mahdotonta monissa yhtiöissä ja monilla aloilla, tai kieltoa yksinkertaisesti ei noudatettaisi."'
Nämä ovat tosiasiat, eivät ne, jotka esittelijä esitti.
Tästä syystä on päädyttävä siihen johtopäätökseen, että -järjestelmä on säilytettävä ja että väärinkäytökset, jos niitä on, on lopetettava. Toivon, että parlamentin kaikkien ryhmien jäsenet tukisivat tätä.
Lopuksi haluaisin vain mainita asioissa Simap ja Jaeger annetut tuomiot. Ne ovat tärkeitä kysymyksiä, joita meidän pitäisi käsitellä, ja tarkistuksissamme pyritään keskittymään näihin kysymyksiin, koska meidän on yritettävä ratkaista nämä tuomioistuimen esiin ottamat erittäin selvät ongelmat.
Lopuksi totean vielä tietäväni, että syyskuun istunnon pöytäkirjassa Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuoluetta edustavat parlamentin jäsenet sanoivat äänestäneensä yksimielisesti -järjestelmän säilyttämistä vastaan, mutta koskaan ei ole liian myöhäistä tehdä parannusta. Elättelen yhä toivoa siitä, että keskiviikkona he äänestävät kanssamme sekä työllisyyden että työntekijöiden etujen mukaisesti. 
Hughes (PSE ).
    Arvoisa puhemies, onnittelen esittelijää hänen erinomaisesta työaikajärjestelyjä koskevasta työstään. Kuten komission jäsen sanoi, tämä on asia, joka koskee kaikkia Euroopan unionin työntekijöitä ja perheitä. Vaikka ymmärrän aivan hyvin, että yksittäiset komission jäsenet eivät aina saa mitä haluavat silloin kun haluavat, olen kuitenkin erittäin pettynyt tapaan, jolla komissio on kokonaisuudessaan käsitellyt tätä työaikakysymystä. Sillä oli 10 vuotta aikaa valmistella ja esittää ehdotuksia -järjestelmään sovellettavien poikkeusten käytöstä ja vertailujakson nostamisesta vuoteen; komissiota oli selvästi vaadittu laatimaan katsaus ja tiedonanto marraskuuhun 2003 mennessä, mutta komissio onnistui, uskomatonta kyllä, silti myöhästymään määräajasta.
Kun tiedonanto sitten esitettiin, sen arvo ei suoraan sanoen ollut juurikaan suurempi kuin paperin, jolle se oli painettu. Se on heikko asiakirja, jossa ei anneta selvää osviittaa siitä, mihin suuntaan toimintaa olisi paras keskittää. Mielestäni sitä ei saisi pitää varsinaisena välineenä, jonka nojalla voitaisiin aloittaa perustamissopimuksen 138 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisten työmarkkinaosapuolten välisten neuvottelujen ensimmäinen vaihe. Toivon, että työmarkkinaosapuolet tekevät asian selväksi.
Samoin niihin aikoihin kun komissio löysi vihdoin aikaa tiedonannon laatimiseen, sille sateli jäsenvaltioilta ilmoituksia, joiden mukaan nämä alkaisivat soveltaa -järjestelmää terveydenhuoltoalallaan asioissa Simap ja Jaeger annettujen tuomioiden vuoksi. Epäilemättä jotkin jäsenvaltiot toimivat opportunistisesti tässä asiassa, mutta komissiolla oli ollut kolme vuotta aikaa reagoida asiassa Simap annettuun tuomioon. Komission toimettomuus voisi tästä syystä johtaa EU:n terveys- ja turvallisuuslainsäädännön keskeisen osan tehottomuuteen. Mielestämme -järjestelmän käytön laajentaminen ei ole vastaus asioissa Simap ja Jaeger annettuihin tuomioihin. Haluamme komissiolta nopeita erityistoimenpiteitä vastaukseksi näihin tuomioihin ja tämän jälkeen aikaa tarkistaa järkevästi muita alkuperäisen direktiivin säännöksiä.
Löytääksemme ratkaisutapoja vaikeuksiin voisimme tutkia työmarkkinaosapuolten sopimuksia tai työvuorojen uudelleenjärjestelyjä, joita EU:n joissain osissa on otettu käyttöön näistä tapauksista aiheutuneista vaikutuksista selviytymiseksi. Voisimme tutkia sen tyyppistä määritelmää, jonka valitsimme kattamaan varakuljettajat ja yölautat käsitellessämme kuljettajien työaikaa. Työajan ja lepoajan lisäksi määritelmään sisällytettiin myös päivystysajat.
Yleensä jäsen Bushill-Matthewsin kaltaiset ihmiset väittävät minulle jatkuvasti, että -järjestelmä on keskeisen tärkeä, jotta yhtiöillä olisi toimintansa kannalta tarpeellinen joustomahdollisuus. Siinä tapauksessa on mielestäni outoa, että aivan viime aikoihin asti ainoastaan yksi jäsenvaltio on soveltanut -järjestelmää: muut ovat pärjänneet aivan hyvin ja pärjäisivät terveydenhuoltoalallaan jatkossakin aivan hyvin ilman asioissa Simap ja Jaeger annettuja tuomioita. Totuus on, että direktiivi on joustava. Vapaamuotoisempia järjestelyjä sovelletaan moniin ammatteihin ja toimiin, ja vertailujaksot ovat riittävän pitkiä. Tutkisin myös erittäin mielelläni sitä, olisiko työajan vertailujakson nostaminen vuoteen realistisempi vaihtoehto kaikissa jäsenvaltioissa.
Kaiken kaikkiaan sosialistiryhmä on sitä mieltä, että mahdollisuus yksilölliseen poikkeamiseen terveyttä ja turvallisuutta käsittelevän direktiivin säännöksistä on vaarallista pelleilyä. Mahdollisuus luotiin puhtaasti poliittisista syistä kymmenen vuotta sitten, ja se oli alusta asti huono ajatus. Yleinen -järjestelmä on huono työntekijöiden hyvinvoinnin kannalta, huono työn ja vapaa-ajan asianmukaisen tasapainon kannalta, vahingollinen niiden toimenpiteiden kannalta, joilla on tarkoitus kannustaa naisia takaisin työmarkkinoille, ja, kuten tilastot osoittavat, se ei edistä tuottavuutta. Tämä ei ole se suunta, jota kohti maailman dynaamisimmaksi tietoon perustuvaksi taloudeksi pyrkivän unionin pitäisi edes harkita etenevänsä.
Omasta puolestani en kadu enkä varmasti liity jäsen Bushill-Matthewsin seuraan keskiviikkona. 
Lynne (ELDR ).
    (EN) Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että komissio esitti kuulemisasiakirjan. Olisi kuitenkin ollut hyödyllistä, jos se olisi julkistettu ennen kuin jäsen Cercas laati mietinnön, mutta olen erittäin tyytyväinen, että pystyimme esittämään suullisia tarkistuksia. Tämä ei kuitenkaan ole paras mahdollinen toimintatapa, ja haluaisin, että tämä asia kirjataan pöytäkirjaan.
Esitin useita tarkistuksia, joista monia yhdessä PPE-DE-ryhmän kanssa ja joitakin ihan yksin. Keskeinen kysymys – ja olen erittäin tyytyväinen siihen, että komission jäsen käsitteli tätä asiaa – on se, että yksilöllinen -järjestelmä pitäisi säilyttää, mutta että sen noudattamisen pitäisi olla todella vapaaehtoista ja että mahdolliset väärinkäytökset olisi pyrittävä estämään. Kuten jäsen Bushill-Matthews sanoi, väärinkäytökset eivät kuitenkaan ole Yhdistyneessä kuningaskunnassa niin yleisiä, kuin mitä esittelijä antaa ymmärtää. Kuten jäsen Bushill-Matthews ja esittelijä ovat moneen otteeseen todenneet, tutkimuksen laatijat – Barnard, Deakin ja Hobbs – toteavat, että väärinkäytökset ovat yleisiä. Tutkimuksen laatijat ovat ottaneet etäisyyttä siihen, mitä kirjoititte mietinnössänne, ja ottaisivat todellakin etäisyyttä siihen, mitä olette tänään sanonut.
Vastatakseni jäsen Hughesin esittämään huomioon, yksi syistä säilyttää -järjestelmä on se, että meillä ei Yhdistyneessä kuningaskunnassa ole työehtosopimuksia. Tämä on yksi keskeisistä syistä, miksi käytämme -järjestelmää. Muut jäsenvaltiot soveltavat poikkeuksia, koska niissä on työehtosopimukset. Työnantajat ja työntekijät voivat tehdä yhteisiä päätöksiä: ammattiliitot ja työntekijät kokoontuvat päättämään, mitä he haluavat tehdä työaikadirektiivin suhteen. Mutta koska meillä ei ole tällaista järjestelmää – ainakaan laajassa mittakaavassa – tarvitsemme joustavuutta, jotta yrityksemme pystyisivät selviytymään.
Palkat eivät kuulu EU:n toimivaltaan eikä niiden pidäkään kuulua. Meidän ei pitäisi keskustella palkoista lainkaan. Yhdistyneen kuningaskunnan työntekijöillä on kuitenkin pienet palkat, vaikka meillä on kansallinen vähimmäispalkka. Työntekijät parantavat usein nettopalkkaansa tekemällä ylitöitä. Jos luovumme -järjestelmästä, usein käy niin, että työntekijät eivät pysty tekemään ylitöitä eivätkä tästä syystä saavuta kohtuullista ansiotasoa. Emme myöskään ole ainoa maa, jossa -järjestelmä on käytössä: Saksassa, Ranskassa, Alankomaissa, Espanjassa ja Luxemburgissa järjestelmä on joko käytössä tai se ollaan ottamassa käyttöön terveydenhoito- tai ravintola-alalla.
Toinen ongelma on vertailujakson pituus. Matkailu- ja maanviljelysalalla ongelmia aiheuttavat erilaiset työaikamallit sekä se, että näillä aloilla työ on jaksottunut vuodenaikojen mukaan. Komission on myös katsottava asioissa Simap ja Jaeger annettuja tuomioita. On erittäin tärkeää, että tekisimme näin myös terveydenhoitoalalla ja esittäisimme asiasta ehdotuksia.
Toivon, että riittävän monet parlamentin jäsenet liittyvät rintamaamme huomisessa äänestyksessä: erityisesti ne työväen puolueen jäsenet, jotka äänestivät meitä vastaan valiokunnassa ja vastoin Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen johtamaa hallitusta. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, kuten tiedämme, tämä vuonna 1993 annettu direktiivi, jolla vahvistetaan työaikajärjestelyjä koskevat vähimmäisvaatimukset ja rajoitettu mahdollisuus soveltaa poikkeusta ja jonka tarkoituksena on varmistaa työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelun korkea taso, olisi pitänyt saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä vuoteen 1996 mennessä. Totuus on kuitenkin se, että monet jäsenvaltiot ovat käyttäneet ja väärinkäyttäneet näitä poikkeuksia eivätkä ole noudattaneet direktiiviin sisältyviä säännöksiä, erityisesti enimmäistyöaikaa terveydenhoitoalalla sekä hotelli- ja ravintola-alalla. Nyt kun seitsemän vuoden määräaika on kulunut, komissio ei taaskaan ole valitettavasti antanut selvää merkkiä siitä, kuinka esiin tulleet ongelmat on määrä ratkaista.
Tästä syystä kannatan useimpia Cercasin mietinnössä esitettyjä ehdotuksia ja erityisesti ehdotusta sellaisen tarkistetun direktiivin laatimiseksi, jolla ratkaistaan nykyiset ongelmat ja parannetaan työtekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelua. Olen tyytyväinen myös vertailevaan tutkimukseen pitkien työpäivien vaikutuksista perhe-elämään ja terveyteen sekä molempiin sukupuoliin. Toinen tervetullut ehdotus koskee säännöstä freelance-työntekijöiden ja muiden sellaisten työntekijöiden suojelemiseksi, joiden turvallisuus vaarantuu sen takia, että toiset työntekijät tekevät niin pitkää työpäivää.
Tuomioistuin on antanut tuomion monissa asioissa. Se on määrännyt päivystysajan sisällyttämisestä työaikaan ja näin vahvistanut perusperiaatteen, jonka mukaan sitä aikaa, joka ei ole täysin työntekijän omassa käytössä työhön liittyvien sitoumusten vuoksi, on pidettävä työaikana. Onnittelen jäsen Cercasia hänen työstään ja, kuten hän toteaa mietinnössään, yksilöllisten -lausekkeiden muodossa myönnettävät poikkeukset on heitettävä romukoppaan, ja meidän on työskenneltävä vähentääksemme painostusta ja poistaaksemme väärinkäytökset, jotka haittaavat perhe-elämää.
Ryhmäni Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä on esittänyt ehdotuksia, joiden avulla voisimme laajentaa näitä oikeuksia hieman lisää. Olemme vaatineet direktiivin tarkistamista; alunperin tavoitteena oli laskea viikoittaista enimmäistyöaikaa 48 tunnista 42 tuntiin. Olemme myös vaatineet viikoittaisen enimmäistyöajan laskemista asteittain 36 tuntiin seuraavan seitsemän vuoden aikana. Toivomme, että tämä johtaisi työajan vähentämiseen vielä entisestään sekä töiden uudelleenjakamiseen jäsenvaltioissa. Nämä toimet ovat tehokkaita tapoja yhdistää työelämä ja perhe-elämä, edistää miesten ja naisten tasa-arvoa sekä torjua työttömyyttä.
Lopuksi haluan todeta olevani pahoillani siitä, että Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja eurooppalaisten demokraattien ryhmä väheksyy yhä työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan hyväksymää mietintöä. Tämä ainoastaan osoittaa, että kyseinen ryhmä näkisi erittäin mielellään nykyisen, täysin sietämättömän tilanteen jatkuvan ikuisesti huolimatta siitä, että se vaikeuttaa työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden tehokasta suojelua. Voitte tästä syystä olla varmoja siitä, että äänestämme näitä ehdotuksia vastaan, kuten äänestimme niitä vastaan myös työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa. 
Bouwman (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, vaikka olemmekin onnistuneet pysymään pinnalla jokseenkin kovassa ristiaallokossa, pidän mainitsemisen arvoisena, että tätä keskustelua ovat hallinneet monet Yhdistyneestä kuningaskunnasta olevat puhujat. Tämä ei ole meille täysin uusi tilanne ja palaankin siihen pian.
Haluan aloittaa kiittämällä esittelijää erinomaisen mietinnön laatimisesta. Kaikki tiedämme, kuinka tiukka äänestys oli valiokunnassamme, ja että äänestys olisi voinut päättyä toisenlaiseen tulokseen, joten komissio on tietoinen erilaisista näkemyksistä, joita tämän parlamentin jäsenillä on. Meidän on kuitenkin tutkittava kaikkia näitä näkemyksiä erittäin tarkasti. Tämän oma-aloitteisen mietinnön laatiminen oli kuitenkin erittäin tärkeää. Halusimme itse asiassa keskustella direktiiviin esitetyistä tarkistuksista, joiden ehdottomasta tarpeellisuudesta ei mielestäni ole epäilystäkään. Haluan myös esittää perusteluja siitä, miksi näin on.
Aivan varmaa on, että komissio on käyttänyt paljon aikaa, ja tässä asiassa yhdyn jäsen Hughesin kommentteihin tiedonannosta, joka meille on esitelty. Saatavillamme oleva aineisto ja julkaistu tutkimus ovat valaisevia mutta eivät normatiivisia. Ne, jotka ovat käsitelleet tätä asiaa jo jonkin aikaa tiesivätkin, mistä tässä on kyse. Taas kerran on mielestäni niin, että moitteet on kohdistettava pikemminkin jäsenvaltioille kuin komissiolle. Monet jäsenvaltiot ovat ryhtyneet noudattamaan viivytystaktiikkaa saadakseen aina silloin tällöin väliaikaista tukea muilta, kuten liittyviltä mailta, jotka voivat hyvinkin kannattaa välttämättömän sääntelyn heikentämistä. Sormensa on pelissä luonnollisesti myös työnantajilla, eikä mitenkään vähäisessä määrin, ja ennen kaikkea käynnissä on ankara lobbaus. Niinkin äskettäin kuin viime torstaina lounasaikaan minulle soitti Yhdistyneen kuningaskunnan sosiaaliturvaministeri, joka kysyi minulta, mitä ihmettä luulin tekeväni allekirjoittaessani muutamia asiaan liittyviä tarkistuksia. Tämä menee mielestäni jo hieman liian pitkälle. Olen tyytyväinen siihen, että hän halusi ottaa minuun yhteyttä, mutta minulla ei ole tapana tehdä sopimuksia, etenkään jos se tarkoittaisi olemassa olevien ongelmien kiertämistä.
Haluan aloittaa puhumalla yleisestä -järjestelmästä. Meidän on kysyttävä itseltämme, haluammeko Euroopan tasolla sosiaalialan vähimmäislainsäädäntöä, erityisesti sellaisissa erittäin tärkeissä asioissa, joiden osalta jopa ILO totesi – muistaakseni vuonna 1919 – että 48 tuntia riittää? Haluammeko vähimmäisjärjestelyä? Haluammeko, että turvallisuutta ja terveyttä suojellaan lainsäädännön avulla vai haluammeko edetä kohti tilannetta, joka on hitaasti muodostumassa ja jota kutsuisin jäsenvaltioiden väliseksi sosiaalipolitiikan kilpailuksi? Tästä on tällä hetkellä kysymys.
Haluan antaa teille yhden esimerkin. Tällä hetkellä – ja Alankomaiden ministerineuvoston edustaja on myös paikalla – Alankomaissa käydään keskusteluja työaikoja koskevan lainsäädännön mukauttamisesta eurooppalaisen vähimmäisjärjestelyn mukaiseksi. Eli myös Alankomaissa on ehdotettu, ettei 60 tuntia olisi enää neuvotteluasia vaan että sen pitäisi olla sääntö. Siihen on varmasti vielä pitkä matka. Tiedän, että keskustelu jatkuu myös muissa maissa, enkä usko, että voimme jättää asiaa työmarkkinaosapuolille. Heidän neuvojaan voidaan tässä kysymyksessä kysyä, mutta näitä neuvoja ei saa pitää ratkaisevina, niin kuin monissa asiaa koskevissa tarkistuksissa esitetään.
Haluan käsitellä lyhyesti päivystäviä työntekijöitä: ongelmaa, joka meidän pitäisi pyrkiä ratkaisemaan. Vaikka olen tyytyväinen komission ehdotuksiin, vielä on paljon tehtävää; ei pelkästään lääkäreiden osalta vaan myös palomiesten osalta – ja voisin sanoa samaa monista muista ammattialoista. Tämä on kysymys, joka kuumentaa tunteita joissakin jäsenvaltioissa. Minusta meidän on toimittava ripeästi ja yksiselitteisesti kunkin kohdalla. Kehotan Irlantia ja Alankomaita kiinnittämään suurta huomiota tähän hankalaan ongelmaan, jota emme todennäköisesti tämän parlamentin toimikauden aikana enää käsittele direktiivin tarkistamisen muodossa. 
Titford (EDD ).
    Arvoisa puhemies, olen aina katsonut tämän direktiivin loukkaavan työntekijöiden oikeutta tehdä työtä sen verran kuin haluavat, ja mielestäni kyse on yksilön luovuttamattomasta oikeudesta valita oma tasapainonsa työelämän ja vapaa-ajan välillä.
Lainsäädäntö oli huonosti laadittu eikä siinä oteta huomioon pienyrittäjien ja monien ammattien edustajien kokemia ongelmia. On tärkeää, että -järjestelmä pidetään voimassa, erityisesti joidenkin ammattien osalta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa kansallinen terveydenhuolto ei toimisi ilman työlleen omistautuneiden lääkäreiden ja hoitohenkilöstön halukkuutta tehdä pitkiä työpäiviä. Tältä osin on välttämätöntä luopua farssimaisesta säännöstä, jonka mukaan lääkäri on töissä nukkuessaan omassa sängyssään pelkästään koska teknisesti hän päivystää – mutta toisaalta, terve järki ei kuulu tämän parlamentin usein käyttämiin ominaisuuksiin.
Nykyistä -järjestelmää voivat kaikki jäsenvaltiot soveltaa. Se, että Ranska, Saksa ja Alankomaat seuraavat Yhdistyneen kuningaskunnan esimerkkiä soveltamalla sitä terveydenhuoltoalan ammatteihin, osoittaa, että Yhdistyneen kuningaskunnan pitkään noudattama linja on järkevä.
Kun laajentuminen on nyt ovella, on hieman pohdittava sitä, kuinka tämä direktiivi vaikuttaa uusien jäsenvaltioiden yksittäisiin työmarkkinoihin. Omasta kokemuksestani voin kertoa, että vieraillessani Maltassa viime vuonna kaikkien puolueiden keskeinen puheenaihe oli työaikadirektiivi. Valtaosa maltalaisista työskentelee yli 48 tuntia viikossa, ja heidän on tehtävä niin omien etujensa ja saaren talouden vuoksi.
Kaikki jäsenvaltiot tarvitsevat joustavuutta oman työaikansa järjestämiseksi. EU:n pitäisi hyväksyä tämä asia ja palauttaa vastuu asian päättämisestä kansallisille hallituksille. 
Pronk (PPE-DE ).
   – Antaakseni jäsen Titfordille mielenrauhan haluan sanoa, että Alankomaiden hallitus ei seuraa Yhdistyneen kuningaskunnan esimerkkiä; itse asiassa se käsittelee toista, meitä niin ikään tänään koskettavaa ongelmaa. Toisaalta on erittäin ärsyttävää, että parlamentti on käytännössä muuttumassa jonkinlaiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneeksi siinä mielessä, että kiinnitämme huomiomme pelkästään sellaisiin ongelmiin, jotka eivät itse asiassa edes ole koko Yhdistyneelle kuningaskunnalle ominaisia ongelmia vaan erityisesti Englannin ongelmia. Tämä on luonnollisesti erittäin rasittavaa erityisesti niille tähän keskusteluun osallistuville, jotka eivät ole kotoisin kyseisestä maasta. On myös toinen ongelmallinen näkökohta, nimittäin aiemmin mainitut oikeustapaukset: asia Jaeger ja muut asiat. Tästä asiasta olen todella sitä mieltä, ettei komissio ole osoittanut riittävää johtajuutta. Olisi pitänyt olla aivan selvää, että näiden säädösten tulkitseminen yhdistettynä -järjestelmän olemassaoloon johtaisi vaikeuksiin ja heikentäisi mahdollisuuksia saavuttaa direktiivissä asetetut tavoitteet. Komissio viivytteli pitkään ja antoi itse asiassa täysin epäasianmukaisia vastauksia siihen, millainen ratkaisu voitaisiin tehdä. Emme voi myöskään unohtaa muutamia muita asioita, kuten ihmisiä, jotka ajattelevat voivansa käyttää tätä omien päämääriensä ajamiseen, vastoin direktiivin tarkoitusta, ja näin lisätä ongelmia. Näin voi tapahtua koska tahansa, ja juuri tässä kohtaa koko asia alkaa hajota käsiin.
Tässä kohdassa olen monien muiden kanssa eri mieltä, sillä mielestäni meidän pitää toimia nopeasti. Totuus on, että meidän on asetettava etusijalle sellaisten asioiden käsittely, jotka ovat olennaisia sairaaloiden, palolaitoksen ja joidenkin muiden sellaisten laitosten kannalta, jotka eivät ole tärkeitä pelkästään Yhdistyneelle kuningaskunnalle; tämän jälkeen voimme puhua -järjestelmästä. Tämä asia on tällä hetkellä yhä epäasianmukaisesti ilmaistu mietinnössämme ja vielä epäasianmukaisemmin ilmaistu komission kannanotoissa. Komissio ei vieläkään tee muuta kuin keksii lisää vaihtoehtoja, mikä tuntuisi viittaavan siihen, että meillä on edessämme erittäin pitkä prosessi, mutta samalla kaikki jäsenvaltiot ovat vakaasti päättäneet hyödyntää -järjestelmää, joten emme voi tietää, mitä tulevaisuudessa tapahtuu.
Lopuksi totean, että mielestäni -järjestelmä on aina osoitus epäonnistumisesta ja kyvyttömyydestänne panna asioita täysin kuntoon, mikä on myös tämän asian taustalla piilevä ongelma. Olen yhä sitä mieltä, että meidän on tutkittava vaihtoehtoja -järjestelmälle, mutta ette voi väittää, että se on välttämätön, ellette tarjoa vaihtoehtoja. Jos teillä ei ole vaihtoehtoja, ette voi väittää, että -järjestelmässä on vikaa. Teidän on sanottava: "  järjestelmä on huono, mutta tässä on sille vaihtoehtoja." Tämänsuuntaisesti meidän on mietinnön avulla toimittava. Meidän on todellakin pyrittävä tähän uuden kuulemiskierroksen aikana. Ensin meidän on kuitenkin mahdollisimman nopeasti tukittava porsaanreikä nykyisestä direktiivistä, tai sieltä, missä jäsenvaltiot ainakin kuvittelevat sen olevan. Sitten meidän on joka tapauksessa saatava kaikki jäsenvaltiot taaksemme – lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa mutta mukaan lukien, siitä olen varma, Itä-Euroopan jäsenvaltiot. Tämän jälkeen voimme perehtyä toisen -järjestelmän viimeiseen osaan.

Weiler (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin esittää edellisten puhujien puheisiin joitakin huomautuksia, jotka koskevat yritysten peli- ja liikkumavaran tarvetta sekä niiden tuottavuutta. Emme nyt ole puhumassa 35 tai 38 tunnin työviikkoa koskevista säännöistä vaan joissakin jäsenvaltioissa voimassa olevasta mahdollisuudesta tehdä 55-tuntisia tai jopa vielä pidempiä työviikkoja. Minun on sanottava, että pidän tätä -järjestelyä aivan järjettömänä. Tällaiset järjestelmän kuuluvat 1800-luvulle; olen vakuuttunut siitä, että yritystemme tuottavuus ei ole riippuvainen tällaisista järjestelyistä eivätkä nämä järjestelyt te meistä Euroopan nykyaikaisinta ja tehokkainta talousaluetta. Tärkeitä asioita yrityksille ovat ennen kaikkea koneiden käyttö- ja toiminta-aikoja koskevat vaihtoehdot eivätkä tarpeettomat työajan pidennykset. Yritykset ovat kiinnostuneita uudenaikaisista töiden järjestelymuodoista. Itse asiassa Saksa on hyvä esimerkki siitä, kuinka työmarkkinaosapuolet voidaan saada mukaan kehittämään uudenaikaisia työmuotoja sekä töiden ja työaikojen järjestelyjä.
Voisin vielä lisätä, että juuri tämä on mahdollistanut johtoasemamme maailman vientimarkkinoilla.
Sanottakoon myös, että numeroita, tunteja ja muita tietoja koskevissa keskusteluissa ei tunnuta otettavan huomioon sitä mahdollisuutta, että työntekijöillä olisi lapsia ja perhe. Kuka todellisuudessa kykenee olemaan poissa kotoa 48 tai 55 tuntia viikossa taikka vieläkin enemmän? Voisin muistuttaa teitä siitä, että yksi työaikadirektiivin tavoitteista oli toimia välineenä työ- ja perhe-elämän yhdistämiseksi.
Jäsen Pronk sanoi -järjestelmästä erään erittäin hyvän asian, eli sen, että järjestelmä on itse asiassa epäonnistunut. Jos kyse olisi ollut poikkeuksesta, jolla on rajallinen elinkaari, siitä ei olisi voitu sanoa mitään kielteistä. Nyt kuitenkin tällä välin monet maat haluavat ottaa käyttöön tämän Yhdistyneen kuningaskunnan mallin, ja valitettavasti näihin maihin kuuluvat Saksa, Alankomaat ja Espanja sekä monet tulevat jäsenvaltiot, jotka liittyvät unioniin 1. toukokuuta.
Tuskinpa komission jäsen usein saa näin laajaa julkista tukea, kuin hän on saanut sairaalalääkäreitä koskevien Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätösten johdosta. Tästä syystä on äärimmäisen tärkeää, että torjumme tehokkaasti kaikki pyrkimykset siirtää näiden asioiden käsittely takaisin kansallisille viranomaisille. Juuri tällä alalla Euroopan sosiaalipolitiikka sekä yhteisön takaamat normit ovat tarkkailun alaisena, sillä jos sallimme näiden kysymysten käsittelyn siirtämisen takaisin kansallisille viranomaisille, voitte olla varmoja siitä, että sama tapahtuu monien muiden asioiden kohdalla seuraavan parlamentin toimikauden aikana.
Lopettaaksemme tällaisen heti alkuunsa haluamme täsmällisen oikeuskehyksen, jonka olette meille luvanneet. Olemme tyytyväisiä, jos jatkamme näin, mutta älkäämme palatko entiseen! 
Schmid, Herman (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, noin sata vuotta sitten Euroopan työväenliike vaati lakisääteistä työaikaa. Silloin vaadittiin kahdeksan tunnin työaikaa, kahdeksan tunnin vapaa-aikaa ja kahdeksan tunnin yöunia. Tämä ohjelma pantiin asteittain täytäntöön. Ohjelma oli tärkeä monessa mielessä, koska sen ansiosta yritykset lopettivat kilpailemisen työajoilla. Niiden oli sen sijaan kilpailtava muissa asioissa. Se tarkoitti myös sitä, että työntekijöitä suojeltiin ja että yhteiskunta sai kiinteät työtä, koulunkäyntiä, vapaa-aikaa ja muita toimia koskevat puitteet.
Olen todella järkyttynyt siitä, että Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja eurooppalaisten demokraattien ryhmä yhdessä usean muun ryhmän kanssa näyttää haluavan rikkoa tämän perinteen ja sen sijasta palata tilanteeseen, joka vallitsi sata vuotta sitten, kun vapaaehtoisuuden henki vallitsi työmarkkinoilla. Totean, ettei kyse ole ammattiliittojen ja työnantajajärjestöjen välisistä vapaaehtoisista sopimuksista. Kyse on sen sijaan yksittäisten työntekijöiden ja yksittäisten työnantajien välisistä vapaaehtoisista sopimuksista. Tämä on käsittämätön taka-askel. En ymmärrä, miten ihmiset voivat väittää tuollaista tai esittää sen suuntaisia ehdotuksia. Se on aivan vastuutonta ja johtaa riitoihin ja konflikteihin työmarkkinoilla. Muutenkin kilpailluilla työmarkkinoilla se johtaa tilanteeseen, jossa ihmisten on pakko ottaa töitä vallitsevin ehdoin. Voitte kutsua sitä vapaaehtoiseksi tai vastentahtoiseksi, mutta totuus on, että markkinoilla, joilla on kilpailua, ihmiset voivat odottaa, että heillä on tietty ennaltamäärätty markkina-arvo. Heidän on otettava vastaan se, mitä on tarjolla. Se siitä vapaaehtoisuudesta.
Kuten monet ovat todenneet, tällä on vaikutuksia myös perhe-elämään. Vanhemmat joutuvat tekemään pitkiä työpäiviä, mikä vaikeuttaa työ- ja perhe-elämän yhdistämistä ja lasten hoitamista. Haluan myös lisätä, että tämä vaikuttaa kaikkiin meihin kuluttajiin. Tätä asiaa ei ole korostettu tarpeeksi, mutta olemme esimerkiksi vaarassa loukkaantua, jos meitä leikkaava lääkäri on yliväsynyt, tai saatamme joutua puoliksi nukahtaneen kuorma-autonkuljettajan yliajamaksi. Me kaikki kärsimme stressistä ja paineesta työpaikalla. Olisi kaikille osapuolille paljon parempi, jos voisimme päästä sopimukseen siitä, että lakkautamme tämän -järjestelmän, johon Yhdistynyt kuningaskunta sai luvan, kun direktiivi hyväksyttiin. Itse asiassa järjestelmä oli vastoin tasavertaisin ehdoin toteutuvan kilpailun sääntöjä. Työnantajat muissa maissa sanovat nyt: "Jos Yhdistynyt kuningaskunta saa soveltaa -järjestelmää, myös me haluamme soveltaa sitä." Tämä johtaa siihen, että poikkeuksesta tulee sääntö, mitä emme voi hyväksyä. Tästä syystä meidän on sen sijaan edettävä aivan toiseen suuntaan. Meidän on kumottava Yhdistyneen kuningaskunnan -järjestelmä ja löydettävä muita keinoja ratkaista nämä joustavuusongelmat, sillä emme voi menestyä ilman kautta linjan sovellettavaa työlainsäädäntöä. 
Lambert (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen tähän mietintöön sekä sitä koskevaan komission järjestämään julkiseen kuulemiseen. Asiasta kiinnostuneet löytävät tarkempia tietoja Internetistä.
Jos olemme rehellisiä, tiedämme kaikki ne ongelmat, joita pitkät työpäivät aiheuttavat terveydelle ja turvallisuudelle sekä tuottavuudelle ja sosiaalisille suhteille, sekä yksilötasolla että perheissä. Monet jäsenvaltiot ovat esimerkiksi erittäin huolissaan siitä, että lapset jätetään ilman asianmukaista aikuisten hoitoa silloin tällöin, kun lasten vanhemmat ja huoltajat ovat töissä. Tiedämme, että ylityökulttuuri, oli syy pitkiin työpäiviin mikä tahansa, aiheuttaa rasitusta, stressiä ja saattaa jopa johtaa mielenterveyden pettämiseen.
Huomaan olevani mielenkiintoisessa tilanteessa, sillä olen samaa mieltä siitä, mitä jäsen Hughes sanoi tänä iltana, ja takuulla suurelta osin samaa mieltä siitä, mitä jäsen Pronk sanoi siitä, että päivystyskysymys on työmarkkinaosapuolten ratkaistavissa monilla aloilla ja muilla tavoin. Kysymys siitä, kuka omistaa aikasi, kuka valvoo aikaasi, kuka sanoo, missä sinun pitää milläkin hetkellä olla, on avainkysymys päätettäessä, oletko todella töissä vai et.
Lääkäreiden omistautumisesta puheen ollen haluan sanoa, että kyllä, lääkärit ovat valtavan omistautuneita työlleen, mutta en tunne oloani turvalliseksi sellaisen lääkärin käsissä, joka on päivystänyt 72 tuntia ja huojuu väsymyksestä yrittäessään tehdä päätöstä siitä, miten minua pitäisi hoitaa. Tästä minulla on henkilökohtaista kokemusta.
Meille on kerrottu, että monet ihmiset haluavat tehdä pidempiä työpäiviä, koska he todella rakastavat työtään – kuten me kaikki. Hyvä. Myönnämme kuitenkin, että elämässä on muutakin kuin palkkatyö. Näemme joissakin maissa vapaaehtoistyön vähentymisen ja kaikki ne vaikutukset, mitä sillä on laajemmin yhteiskuntaan.
Meille on myös kerrottu, että tarvitsemme lisää joustoa, jotta ihmiset voivat tehdä ylitöitä nostaakseen ansiotasoaan. Jos tähän on säännöllistä tarvetta, väitän, että ongelmana on pikemminkin peruspalkkataso kuin oikeus tehdä pakon edessä ylitöitä. Tiedämme kaikki painostuksen, jota työyhteisössä harjoitetaan sen varmistamiseksi, että kaikki ilmestyvät ylitöihin, halusivat sitä tai eivät.
Suuri osa tästä keskustelusta muistuttaa välillä minusta sukupuolisyrjintää koskevaa keskustelua: ihmiset väittävät, ettei sukupuolisyrjintää ole olemassa, koska he eivät itse ole sitä kokeneet. Osa keskustelusta koskee sitä, onko ihmisillä todella vaihtoehtoa, esimerkiksi -järjestelmän Yhdistyneessä kuningaskunnassa, sen suhteen, tekevätkö he pidempää työpäivää.
Tiedämme työnantajien työntekijöihin kohdistaman valtavan painostuksen, mikä tapahtuu työmenetelmillä, JOT-tuotannolla sekä kaikenlaisilla muilla asioilla, kuten machotyökulttuurilla, jonka mukaan et ole omistautunut työllesi, ellet ole töissä aamukahdeksasta iltakymmeneen. Olen varma, että monet tämän parlamentin työntekijät tietävät tunteen.
Joustavuudessa on kyse siitä, kuka tekee päätöksen. Olisin tyytyväisempi moniin Yhdistyneen kuningaskunnan esittämiin perusteluihin, jos minusta tuntuisi siltä, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus olisi sitkeästi yrittänyt soveltaa sääntöjä. En kuitenkaan näe siitä mitään todisteita enkä kuule tällaista myöskään missään kokouksissa. 
Andersen (EDD ).
    Arvoisa puhemies, komissio on valmistellut EU:n työmarkkinoita koskevan direktiivin muutosehdotuksen.
Alkuperäisen direktiivin tarkoituksena oli terveys- ja turvallisuusnäkökohtien lisäksi suojella työntekijöitä kohtuuttoman pitkiltä työpäiviltä määräämällä viikoittaiseksi enimmäistyöajaksi 48 tuntia. Direktiivillä annetaan kuitenkin työntekijälle mahdollisuus omalla allekirjoituksellaan sallia, että tämä 48 tunnin enimmäistyöaika on ainoastaan keskiarvo koko vuodelta. Työnantajille on annettu mahdollisuus joustaa työntekijöiden hyvinvoinnin kustannuksella. Tämä on johtanut esimerkiksi siihen, että miljoonat britit ovat lisänneet työtuntiensa määrää yli 48 tuntiin viikossa direktiivin voimaantulon jälkeen. Tämä on sairas tapa organisoida työmarkkinalainsäädäntöä. Direktiivissä tuetaan henkilökohtaisten sopimusten periaatetta, joka on Tanskassa vallitsevan työehtosopimusjärjestelmän vastainen. Monet tanskalaiset kannattavat kansallista mallia, jonka mukaan esimerkiksi työaikaa ja palkkaa koskevista ehdoista sovitaan vapaissa neuvotteluissa riippumattomien ammattiliittojen ja työnantajajärjestöjen välillä. Työntekijät äänestävät sopiakseen ehdoista, joilla he haluavat tehdä työtä.
Työaikadirektiivi on esimerkki siitä, miksi EU:n on pysyttävä erossa työmarkkinapolitiikasta ja jätettävä se jäsenvaltioille. Läheisyysperiaate on otettava vakavasti. Valitettavasti olemme nyt tilanteessa, jossa EU on jo antanut tätä alaa koskevaa lainsäädäntöä. Direktiivin tarkistamista koskevassa mietinnössä esitetään korjattavaksi niitä puutteita, joita työnantajat ovat väärinkäyttäneet hyödyntääkseen epäreiluja henkilökohtaisia sopimuksia. Käytännössä työnantajat ovat työllistäessään ihmisiä monissa tapauksissa painostaneet työntekijöitä hyväksymään pidemmän työajan. Tätä yksilöllistämistä ei voida hyväksyä perustaksi työmarkkinasopimuksille.
Lopuksi haluankin sanoa, että äänestämme esittelijän mietinnön puolesta ja useimpia esitettyjä tarkistuksia vastaan. 
Pérez Álvarez (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, keskustelemme mietinnöstä, joka on mielestäni sosiaalisesti, oikeudellisesti ja poliittisesti erittäin tärkeä.
Tämä johtuu siitä, että sisämarkkinoiden toteuttamisen on johdettava työolojen parantumiseen, että yhteisö tukee ja täydentää jäsenvaltioiden toimia työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden alalla EY:n perustamissopimuksen 137 artiklan mukaisesti ja että kaikilla työntekijöillä on oikeus enimmäistyöajan rajoittamiseen sekä päivittäisiin ja viikoittaisiin lepojaksoihin ja palkalliseen vuosilomakauteen sekä oikeus sellaisiin työoloihin, jotka ovat heidän terveytensä, turvallisuutensa ja ihmisarvonsa mukaisia Euroopan perusoikeuskirjan mukaisesti.
Kysymys on tästä syystä teoreettisesti erittäin yksinkertainen. Ensimmäinen seikka on 6 artiklan (viikoittainen enimmäistyöaika) soveltamisen vertailujaksot: neljä kuukautta, kuten direktiivin 16 artiklassa säädetään, tai tarvittaessa mahdollisuus pidentää vertailujaksoja 17 artiklassa säädetyissä tapauksissa jopa 6 tai 12 kuukauteen, jos täytäntöönpano tapahtuu työehtosopimuksilla tai työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla. Toinen seikka on oikeus olla soveltamatta 6 artiklaa, jos työntekijä on sopinut -järjestelmän soveltamisesta, kuten edellä on jo mainittu.
Vertailujakson pidentäminen johtaisi selvästikin yritysten hyödynnettävissä olevan joustavuuden lisääntymiseen. Ainoa raja olisi 11 tunnin päivittäinen lepo tai 24 tunnin viikoittainen lepo, mutta direktiivissä unohdettaisiin sen tarkoitus ja ainoastaan säänneltäisiin enimmäistyöaikaa neljän, kuuden tai kahdentoista kuukauden aikana tapauksesta riippuen.
 -järjestelmän osalta väärinkäytösten mahdollisuus on ilmeinen, erityisesti tilanteissa, joissa työelämän eri osapuolten välillä on oikeudellinen tasa-arvo mutta ei taloudellista tasa-arvoa.
Direktiivin 93/104/EY tarkoituksena oli taata työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelun korkeampi taso, kuten direktiivissä 2000/34/EY toistetaan. Tästä syystä meidän pitäisi etsiä tehokkaita ratkaisuja tapauksiin ja toimialoihin, joilla niitä tarvitaan, kuten niihin, jotka liittyvät edellä mainituissa asioissa Simap ja Jäger annettuihin tuomioihin, mutta puolueettomin perustein ja edellytyksin, joita on sovellettava yleisellä tasolla ja syrjimättömällä tavalla; ja niin, ettei poikkeuksesta tule missään tapauksessa yleistä sääntöä.
Tästä syystä uskon, että ennen äänestystä meidän pitäisi päästä sopimukseen, jossa yhdistyisivät työntekijöille myönnettävät oikeudelliset takeet sekä joustavuuden lisääminen direktiivin 93/104/EY hengen mukaisesti. 
Moraes (PSE ).
    Arvoisa puhemies, meihin Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuoluetta edustaviin Euroopan parlamentin jäseniin on viitattu moneen otteeseen. Myönnämme ilman muuta, että kysymys on tärkeä ryhmällemme ja työntekijöille, erityisesti työn ja vapaa-ajan tasapainon sekä terveyden ja turvallisuuden osalta. Monet puhujat ovat tuoneet tämän asian selvästi esiin. Emme halua ylityökulttuuria; haluamme parempaa tuottavuutta. Haluamme työntekijöille sellaista työtä, joka mahdollistaa heille heidän ansaitsemansa vapaa-ajan. Tuemme täysin hallituksemme useaan otteeseen esittämiä lausuntoja, joiden mukaan -järjestelmää ei saa käyttää väärin ja -järjestelmän soveltamisen on oltava aidosti vapaaehtoista, jotta se olisi Yhdistyneen kuningaskunnan lain mukaista.
Tarvitsemme selvennystä asioissa Simap ja Jaeger annettuihin tuomioihin. Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuoluetta edustavina Euroopan parlamentin jäseninä olemme sitä mieltä, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn aloittaminen Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusta vastaan on epäasianmukaista. Olemme esittäneet tarkistuksen 1, jossa kumotaan suositus, jonka mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusta vastaan pitäisi aloittaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely. Uskomme kuitenkin työaikaa koskevaan periaatteeseen ja haluamme asioiden kehittyvän, erityisesti terveydenhuollon alalla. 
Patakis (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, työaikaa koskevissa Euroopan komission ehdotuksissa noudatetaan työnantajien vaatimuksia joustavista työajoista. Niillä lisätään työväen luokan riistoa ja maksimoidaan suuryritysten voittoja.
Näiden ehdotusten mukaan työntekijöiden pitää olla työnantajien käytettävissä välittömästi aina kun, silloin kun ja niin kauan kuin työnantaja haluaa, ilman ylityökorvausta, minkä Euroopan yhteisöjen tuomioistuinkin on tuominnut.
Näin niillä kumotaan työntekijöiden perusoikeudet, kuten kiinteä työaika, seitsemän tai kahdeksan tunnin työpäivä ja viisipäiväinen työviikko. Työehtosopimukset unohdetaan ja määräaikaisten työsopimusten määrää lisätään. Oikeutta vakuutukseen ja tavanomaisiin lomiin loukataan, samalla kun joustavuutta työsuhteissa edistetään.
Kaikki myönteiset järjestelyt kielletään suunnitelluilla poikkeuksilla sekä soveltamalla -lauseketta, jonka Yhdistynyt kuningaskunta on määrännyt otettavaksi käyttöön ja jota myös muut maat soveltavat. Lausekkeella työntekijöitä painostetaan työpaikan turvaamiseksi. Kyse on eräänlaisesta nykyaikaisesta palkkaorjuudesta, jossa suuri osa työvoimasta pakotetaan työskentelemään keskimäärin 48–70 tuntia viikossa, mikä heikentää heidän terveys- ja turvallisuusolosuhteitaan ja millä on erittäin vakavia vaikutuksia työntekijöiden henkiselle ja fyysiselle terveydelle.
Kannatamme työajan lyhentämistä sekä sellaista aitoa 35-tuntista työviikkoa, johon kuuluvat seitsemän tunnin kiinteät työpäivät ja viiden päivän työviikko. Kannatamme myös palkankorotuksia sekä täydellisiä vakuutusturvaan ja työsuhteeseen liittyviä oikeuksia, joita sovelletaan kattavasti kaikkiin työntekijöihin ja yrityksiin. Taistelemme yhdessä työntekijöiden kanssa voimassa olevan työntekijävastaisen järjestelmän kaatamiseksi ja joustavien työmuotojen hylkäämiseksi. 
Hermange (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin korostaa äänestyksessämme olevan, työaikajärjestelyistä annetun direktiivin tarkistamista koskevan tekstin merkitystä. Arvoisa komission jäsen, kuten jäsen Pronk korosti, äänestys olisi pitänyt suorittaa jo 23. marraskuuta 2003. Olemme tässä tilanteessa, koska olemme odottaneet liian kauan.
Komission puheenjohtaja Prodi esitteli meille äskettäin asiakirjan "Lissabonin strategian edistyminen". Emme voi kieltää sitä, että jos halumme tehdä Euroopasta maailman dynaamisimman talousmahdin, meidän on harjoitettava politiikkaa, jolla autetaan yrityksiä mukautumaan uusiin tuotanto-olosuhteisiin ja koko ajan kasvavaan taloudelliseen kilpailuun ottaen samalla huomioon työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden.
Tästä syystä meidän on markkinatodellisuuteen mukautumiseksi kehiteltävä suhteellisen joustava kehys. Näin ollen työaikajärjestelyt riippuvat monesta tekijästä sekä asianomaisen alan ja ammattiryhmän erityispiirteistä. Tällä perusteella olemme esimerkiksi antaneet kuljetusalan liikkuvia työntekijöitä koskevaa lainsäädäntöä, mutta olemme myöntäneet ja hyväksyneet tietynlaisen joustavuuden yli 3,5 tonnia painavien tavarankuljetusajoneuvojen kuljettajien osalta. Meillä on myös joitakin ongelmia, jotka liittyvät kotona työskenteleviin työntekijöihin sekä työntekijöihin, joiden työhön liittyy toisten ihmisten hoitaminen, koska tällä alalla yksityiselämä ja työelämä menevät usein sekaisin. Tämä oli ensimmäinen kohta.
Toinen kohta on, että alakohtaisten erojen lisäksi meidän on kiinnitettävä huomiota kansallisten työmarkkinajärjestelmien erityispiirteisiin. Jotkin jäsenvaltiot käyttävät työehtosopimuksia tai työpaikkakohtaisia sopimuksia keskimääräisen työajan vahvistamisessa, kun taas toiset jäsenvaltiot turvautuvat henkilökohtaisiin poikkeuksiin, joilla mahdollistetaan se, etteivät työaikaa koskevat rajoitukset koske esimerkiksi esimiestehtävissä työskenteleviä työntekijöitä.
Olen luonnollisesti samaa mieltä siitä, että Euroopan unionin on säädettävä työaikajärjestelyjä koskevista vähimmäisedellytyksistä työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelun korkean tason takaamiseksi. Eikö sen pitäisi samalla kuitenkin antaa yrityksille mahdollisuus reagoida yleisestä käytännöstä poikkeavalla tavalla kohdatessaan erilaisia rajoituksia? Tästä syystä minusta tuntuu siltä, että esittelijän lausuntoa pitäisi lieventää ja meidän pitäisi hyväksyä esimerkiksi – kuten te arvoisa komission jäsen alun perin ehdotitte – että direktiivin 18 artiklassa tarkoitettu -järjestelmä kumotaan asteittain ja sen sijaan otetaan seuraavassa direktiivin tarkistusehdotuksessa käyttöön poikkeus 6 artiklaan, joka mahdollistaisi sen, että poissa työelämästä vietetyt ajanjaksot voitaisiin ottaa osittain huomioon. Tämä olisi luultavasti väliaikainen ratkaisu, joka antaisi mahdollisuuden pitää voimassa sosiaalialan vähimmäissäännöt ottaen samalla huomioon kunkin alan rajoitukset. 
Thorning-Schmidt (PSE ).
    Arvoisa puhemies, koko työaikajärjestelyjä koskevan direktiivin perustaa ollaan paraikaa jäytämässä. Painostusta on harjoitettu kahdelta suunnalta. Painostus liittyy ensinnäkin yksilölliseen -järjestelmään. Jäsenet Bushill-Matthews ja Lynne ovat erittäin innostuneita tästä yksilöllisestä -järjestelmästä. Meidän on mielestäni kuitenkin kysyttävä heiltä, että jos henkilökohtainen -järjestelmä on niin fantastinen, miksei sen soveltamista laajennettaisi koko työterveyttä ja -turvallisuutta koskevaan lainsäädäntöön. Miksi pysähtyä tähän? Miksi emme menisi pidemmälle ja ottaisi mukaan vielä melua, asbestia ja muita asioita, jos tämä periaate on niin mahtava?
Toinen vallitseva väärinkäsitys on se, että nimenomaan yksilöllinen -järjestelmä mahdollistaisi pitkän työpäivän tekemisen. Haluaisin kehottaa jäsen Bushill-Matthewsia ja jäsen Lynneä liikkumaan Euroopan työpaikoilla ja vierailemaan Tanskassa, jossa he tulevat näkemään, että Tanskassa on itse asiassa mahdollista tehdä pitkiä työpäiviä monilla aloilla ja samalla noudattaa direktiiviä, koska se on erittäin joustava.
Emme myöskään saa unohtaa sitä, että tässä on kyse työterveydestä ja -turvallisuudesta. Kyse ei ole vain jostakin, jonka sosiaalidemokraatit ovat virkaintoisuudessaan ja yli-innokkuudessaan keksineet rajoittaakseen henkilökohtaista joustavuutta. Tiedämme myös, että pitkien työpäivien vaikutukset näkyvät selvästi tilastoissa. Tiedämme, että pitkien työpäivien ja työtapaturmien välillä on selvä yhteys. Lisäksi on yleisesti tiedossa, että sairaspoissaolojen määrä lisääntyy ja että pitkät työpäivät eivät itse asiassa tarkoita parempaa tuottavuutta.
Emme saa myöskään unohtaa sitä, että naiset joutuvat vaikeaan asemaan, jos yksinkertaisesti pidennämme työaikaa, ja tämän seikan luonnollisena seurauksena on, että monet naiset vetäytyvät kokonaan työmarkkinoilta. Olen varma siitä, että myös parlamentin oikean laidan edustajat ovat sitä mieltä, että tämä olisi erittäin vahingollista Euroopan taloudelle.
Toinen työaikadirektiiviin kohdistuva paine juontaa juurensa suoraan siitä, että komissio on kieltäytynyt sanomasta, mitä se aikoo tehdä asioissa Jaeger ja Simap annettujen tuomioiden johdosta. Nämä ankarat tuomiot ovat järisyttäneet kansallisia ja alueellisia terveysviranomaisia, jotka eivät yksinkertaisesti pysty kuvittelemaan, kuinka rahat saadaan riittämään, jos päivystystunneista veloitetaan täysi hinta.
Haluaisin jopa väittää komissiolle, että jos se ei pian tee jotakin ja esitä ehdotusta, se itse osaltaan vahvistaa EU:n mainetta elimenä, joka on vieraantunut todellisuudesta ja kykenemätön tekemään joustavia ratkaisuja.
Tarvitsemme suuresti sellaista direktiivin tarkistusta, jolla kumotaan yksilöllinen -järjestelmä mutta jolla annetaan mahdollisuus joustavuuteen, kun siihen on tarve, esimerkiksi terveydenhuoltoalalla. Haluan tänään myös pyytää oikeistoa ottamaan huomioon sen seikan, ettei kukaan ole itse asiassa vaatimassa erityisen ankaraa direktiiviä. Me olemme kaikki vaatimassa joustavuutta, mutta emme tietenkään saa murskata tämän alan lainsäädännön taustalla olevia periaatteita.
Lopuksi haluaisin pyytää, että tarkistetussa direktiivissä mainitaan myös selvästi, että se voidaan panna täytäntöön työehtosopimuksilla. En sano tätä pelkästään jankuttaakseni vanhoista kunnianarvoisista tanskalaisista käytännöistä, vaan myös siksi, että tällä täytäntöönpanomenettelyllä lopetetaan yksilölliset toimintatavat ja samalla mahdollistetaan direktiivin tosiasiallinen korkeatasoinen täytäntöönpano. Tästä syystä se on järkevä toimintatapa ja tästä syystä haluaisin pyytää komissiota erityisesti mainitsemaan direktiivissä, että se voidaan panna täytäntöön työehtosopimuksilla. 
Lulling (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, työ, jota olemme paraikaa suorittamassa vuonna 1993 annetun direktiivin tarkistamiseksi, on arvokasta. Se ei kuitenkaan saisi erkaantua tarpeettomasti eikä liikaa tavoitteestaan, eli direktiivin mahdollisesta muuttamisesta työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden paremman suojelun takaamiseksi.
Naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan lausunto on valitettavasti yksi tyypillinen esimerkki tästä tavoitteista erkaantumisesta, koska lausunnossa ei kerta kaikkiaan ymmärretä, mistä mietinnössä oikein on kyse.
Olen esittänyt monia tarkistuksia, joilla on tarkoitus poistaa naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan lausunnosta ilmeiset valheet, joiden mukaan työtuntien määrää olisi lisätty kaikkialla Euroopan unionissa ja jäsenvaltiot olisivat pakottaneet työntekijät tekemään pidempiä työpäiviä, millä olisi kielteisiä vaikutuksia terveyteen, hyvinvointiin ja elämänhaluun. Lausunnon loppuun on koottu kritiikkiä tätä väitettyä ylityökulttuuria kohtaan, jonka väitetään olevan yleinen huippuammattilaisten ja muiden, erityisesti johtajien keskuudessa.
Näillä yleistyksillä ja valheilla ei auteta saavuttamaan tavoitettamme, joka on työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden parantaminen. Joidenkin mielestä massiivinen työajan vähentäminen on yleismaailmallinen ratkaisu kaikkiin ongelmiin. Tästä huolimatta olen samaa mieltä siitä, että Lissabonin strategiaa, jossa asetetaan tavoitteeksi naisten työllisyysasteen nostaminen 60 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä, ei voida noudattaa, ellei ensiksi saavuteta edistystä työelämän ja perhevelvollisuuksien yhteensovittamisessa. Olen myös sitä mieltä, että pariskuntien pitäisi paremmin jakaa kotityöt ja lasten kasvatus, ja tältä osin miesten pitäisi reagoida, koska naiset kantavat yhä suhteellisesti huomattavasti miehiä useammin työ- ja perhe-elämän yhdistämiseen liittyvän kaksinkertaisen taakan.
Olen pahoillani siitä, että yritykseni täsmentää joidenkin jäsenten lausuntoja ja tuoda uudelleen esiin asioiden oikea laita ei saanut kannatusta naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnassa. Ennen kaikkea olen pahoillani siitä, että esittelijä toisti joitakin valheita, erityisesti valheen, jolla meille oli tarkoitus uskotella, että työpäivien pidentämistä on jatkettu Euroopan unionissa, vaikka suurimmassa osassa jäsenvaltioita on tapahtunut aivan päin vastoin.
Ryhmäni on esittänyt suuren joukon tarkistuksia, joilla on tarkoitus tuoda uudelleen esiin asioiden oikea laita ja järkiperusteet tässä arkaluonteisessa asiassa. Tarkistuksemme on suunnattu erityisesti niille populisteille, jotka haluaisivat Eurooppamme kansalaisten uskovan, että he voivat koska tahansa tehdä paljon vähemmän töitä ja ansaita paljon enemmän kuin ihmiset muualla maailmassa. 
Andersson (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää, joka on esittänyt hyvin rakentavan mietinnön.
Välillä kuunnellessani puheita minusta tuntuu, että yksityisiä ihmisiä koskevat terveys- ja turvallisuusnäkökohdat – mistä tarkasti ottaen lainsäädännössä on todella kyse – eivät ole keskeinen kysymys. Ollakseni rehellinen olen järkyttynyt, kun kuuntelen Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja eurooppalaisten demokraattien ryhmän ja Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän edustajia. He sanovat, että koska jotkin työt ovat niin huonosti palkattuja, meidän on annettava työntekijöiden tehdä pidempiä päiviä alhaisten palkkojen kompensoimiseksi. Mitä muuta tämä on kuin Yhdysvaltojen malli, jossa työntekijät tarvitsevat joissain tapauksissa kaksi tai kolme työpaikkaa pystyäkseen huolehtimaan perheestään? Tästäkö Lissabonin strategiassa sovittiin? Tarvitsemme varmasti kilpailukykyä ja kasvua, mutta meillä on myös oltava haastavia sosiaalisia tavoitteita ja mahdollisuus yhteensovittaa perhe-elämä ja työelämä. Nämä periaatteet, joista olemme ilmaisseet kantamme, ovat täydellinen vastakohta tällaiselle joustavuudelle.
Ongelmana on, että poikkeuksesta on tullut sääntö Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tarkoituksena ei ole koskaan, että poikkeuksesta tulee sääntö, mutta näin on tapahtunut Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Jos yksilöllistä -järjestelmää laajennetaan, on vaarana, että jäsenvaltiot kilpailevat pidemmillä työajoilla houkutellakseen tuotantoa. Haluammeko tällaisen Euroopan: Euroopan, jossa kilpailemme sosiaalilainsäädännöllä? Ei, minä en halua tällaista Eurooppaa.
Olen kuitenkin sitä mieltä, että tarvitsemme joustavuutta, kuten jäsen Thorning-Schmidt sanoi. En kuitenkaan näe yksilöllistä -järjestelmää vaihtoehtona. Ajatelkaa, kuinka riippuvaisia yksittäiset työntekijät ovat työnantajistaan, kun heidän on sovittava palkasta ja työajoista. Riippumatta siitä, mitä jotkut ihmiset sanovat, sanaa "vapaaehtoinen" ei tässä yhteydessä voi käyttää. Paljon parempi olisi ottaa sekä työnantajat että työntekijät mukaan sopimaan palkoista ja työajoista. Eri alojen välillä on eroja, ja joissakin tapauksissa joillakin aloilla voidaan vaatia erityisjärjestelyjä joustavuuden saavuttamiseksi sekä samalla terveyttä ja turvallisuutta koskevien periaatteiden noudattamiseksi. Tästä syystä suosittelen työehtosopimuksia, joilla tämä joustavuus voidaan saavuttaa.
En kannata toimivallan siirtämistä takaisin kansallisille viranomaisille, koska sillä olisi sama vaikutus. Se johtaisi siihen, että valtiot kilpailisivat keskenään houkuttelemalla niiden ulottuvilla olevia pääomia sillä, että ne eivät aseta terveyttä ja turvallisuutta etusijalle.
Haluamme käyttää eurooppalaista mallia kilpailukyvyn piristämiseksi mutta samalla haluamme, että meillä on haasteellisia sosiaalisia tavoitteita ja mahdollisuus yhteensovittaa työelämä ja vanhemmuus. Noudattakaamme tätä mallia ja kumotkaamme yksilöllinen -järjestelmä sekä pitäkäämme samalla yllä joustavuutta ja korkeaa turvallisuustasoa. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Colette Fleschin laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A5-0013/2004) AKT–EU-yhteiskokouksen työskentelystä vuonna 2003 (2003/2007(INI)). 
Flesch (ELDR ),
    Arvoisa puhemies, kehitysyhteistyövaliokunnassa keskusteltiin mietinnöstä rakentavassa hengessä, ja haluaisin kiittää jäseniä heidän esittämistään tarkistuksista, jotka oli mahdollista sisällyttää mietintöön ja jotka täten paransivat tarkasteltavananne olevaa päätöslauselmaesitystä. 
Vuodessa 2003 oli huomionarvoista se, että yhteiskokous pystyi palaamaan normaaliin työjärjestykseen sen jälkeen, kun marraskuun 2002 istunto oli hyvin tuntemistanne syistä peruttu. Tässä yhteydessä on syytä olla erityisen tyytyväinen siihen työhön, jota AKT-valtioiden ryhmän yhteispuheenjohtajan ja neljän jäsenen muodostama valtuuskunta teki Hararessa. He saivat Zimbabwen hallituksen suostumaan siihen, ettei sen valtuuskunnan johtajana edustajakokouksessa ole enää henkilö, johon kohdistuu neuvoston asettamia rajoituksia. On myös syytä suhtautua myönteisesti AKT-valtioiden ryhmän yhteispuheenjohtajan henkilökohtaiseen sitoumukseen siitä, että ainoastaan Zimbabwen valtuuskunnan johtaja voi käyttää puheenvuoron Roomassa pidettävässä istunnossa. 
Tämän merkittävän seikan lisäksi on syytä mainita kuusi asiaa, jotka liittyvät yhteiskokouksen työskentelyyn vuonna 2003. Keskustelut voitiin jäsentää paremmin uuden työjärjestyksen voimaantulon ansiosta. Komission kanssa Rooman kuudennessa istunnossa pidetyn kyselytunnin vähemmän virallinen luonne osoittautui onnistuneeksi ratkaisuksi ja johti eloisaan keskusteluun. Vuonna 2003 pystyttiin muodostamaan ja toteuttamaan neljä yhteistä valtuuskuntaa. Naisten foorumi oli menestys sekä Brazzavillen viidennessä istunnossa että Rooman kuudennessa istunnossa. Yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen ja Yhdistyneiden Kansakuntien välistä yhteistyötä onnistuttiin kehittämään ja syventämään huomattavasti. Lisäksi annettiin kaksi tärkeää mietintöä, toinen lasten ja etenkin lapsisotilaiden oikeuksista ja toinen Euroopan kehitysrahaston hyödyntämisestä ja sen talousarviosta käytävistä keskusteluista. 
Arvoisa puhemies, tulevaisuutta varten kehitysyhteistyövaliokunta ehdottaa pääasiassa, että yhteinen parlamentaarinen edustajakokous ja sen puhemiehistö järjestäisivät kyselytunnit jatkossakin, jotta niistä tulisi eloisampia ja epävirallisempia, että ne tasapainottaisivat istuntojen esityslistaa ja antaisivat enemmän puheaikaa edustajakokouksen jäsenille, että ne varmistaisivat suuremman jatkuvuuden istuntojen välillä parantamalla pysyvien valiokuntien työskentelyedellytyksiä ja että ne lisäisivät asiakirjojen saatavuutta hyödyntämällä erityisesti Internetiä enemmän. Lisäksi niiden pitäisi kehittää edustajakokouksen roolia Cotonoun sopimuksen 8 artiklassa tarkoitetun poliittisen vuoropuhelun täytäntöönpanossa, jatkaa työskentelyään ihmisoikeuksien puolesta lisäämällä kansalaisyhteiskunnan osallistumista ja tehdä käytännön järjestelyjä vapaasti muodostettavan yhteisvaltuuskunnan lähettämiseksi Zimbabween sillä edellytyksellä, että se voi liikkua vapaasti ja tavata keitä hyvänsä. Edustajakokouksen ja sen puhemiehistön olisi myös kehitettävä edustajakokouksen roolia foorumina Maailman kauppajärjestön kanssa käytävälle keskustelulle ja otettava huomioon edustajakokouksen jäsenten toivomus, jonka mukaan Euroopassa pidettävät istunnot järjestettäisiin suotuisissa olosuhteissa Euroopan parlamentin tilojen ulkopuolella. 
Arvoisa puhemies, yhteenvetona totean, että kehitysyhteistyövaliokunnan arvio vuodesta 2003 on myönteinen. Edellisen vuoden vaikeudet, joista suurimpia oli marraskuun 2002 istunnon peruuttaminen, on ylitetty molempien osapuolten ja etenkin edustajakokouksen yhteispuheenjohtajien ja puhemiehistön toimien ansiosta. Puhemiehistö pystyi myös palaamaan normaaliin työjärjestykseen. Sen työskentelyjärjestelyjä on parannettu, ja puhemiehistön on nyt helpompi saada äänensä kuuluviin ja osallistua aktiivisesti Cotonoun sopimuksessa tarkoitettuun poliittiseen vuoropuheluun. Arvoisa puhemies, toivon, että parlamentti hyväksyy kehitysyhteistyövaliokunnan mietinnön. 
Diamantopoulou,
   . Arvoisa puhemies, haluaisin ensinnäkin ilmaista tyytyväisyyteni yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen työskentelystä laadittuun erittäin valaisevaan mietintöön, joka hyödyttää meidän lisäksemme niitä asiaan liittyviä järjestöjä, jotka ovat jollain tavoin mukana luomassa Euroopan ja AKT-valtioiden välisiä suhteita. 
Kuten edustajakokouksen jäsenet tietävät ja jäsen Fleschin mietinnössä mainittiin, kollegani Poul Nielson on aktiivisesti mukana edustajakokouksen toiminnassa, ja komission yksiköt pyrkivät kaikin keinoin tukemaan sitä jakamalla asiakirjoja ja tietoja, minkä lisäksi pysyviin valiokuntiin kuuluvat asiantuntijat valmistelevat nyt yhteiskokouksen mietintöjä. Mielestäni onkin selvää, että komissio on aidosti kiinnostunut yhteisestä parlamentaarisesta edustajakokouksesta ja tekee sen kanssa tiivistä ja tehokasta yhteistyötä. 
Haluaisin mainita kolme asiaa. Ensinnäkin suhtaudumme erittäin myönteisesti kolmen pysyvän valiokunnan perustamiseen uuden työjärjestyksen hyväksymisen jälkeen vuonna 2003. Valiokuntien yhteisen valmistelutyön ansiosta mietinnöt ovat hyvin tarkkoja ja täysistunnon keskustelut paljon selkeämpiä, täsmällisempiä ja yksityiskohtaisempia kuin aikaisemmin. 
Toiseksi katson, että on hyvin tärkeää perustaa naisten foorumi. Foorumin ansiosta naisten mielipiteet pääsevät kuuluviin ja heillä on mahdollisuus saada tukea toisiltaan. Näin ollen on mahdollista, että edustajakokouksen ehdotuksia täydennetään sukupuolten tasa-arvoon ja naisten laajempaan osallistumiseen liittyvillä kysymyksillä.
Lopuksi totean, että yhteinen parlamentaarinen edustajakokous on hyvin tärkeä foorumi Euroopan parlamentin jäsenten ja AKT-valtioiden kansanedustajien väliselle poliittiselle vuoropuhelulle, ja komission velvollisuutena on täten tukea tätä toimintaa. 
Haluan samalla ilmoittaa teille jotain, jonka kenties jo tiedättekin: kaksi kollegaani, Pοul Nielson ja Pascal Lamy, pitävät puheenvuoron edustajakokouksen seitsemännessä täysistunnossa Addis Abebassa. Toivon, että istunto on onnistunut. 
Korhola (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kertomus AKT–EU-yhteiskokouksen toiminnasta pitää sisällään tärkeitä näkökulmia. On ilo todeta, että yhteistyö yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen ja Yhdistyneiden kansakuntien välillä on laadultaan ja tasoltaan parempaa kuin koskaan aikaisemmin. Erityisen arvokkaana pidän sitä, että tehostettu yhteistyö YK:n kanssa näkyy juuri lapsisotilaskysymyksessä, kuten mietinnöstä käy ilmi. Tämä on alue, jossa taistelua ei saa lopettaa ennen kuin se on kokonaan voitettu. Yksikin lapsisotilas on suuri vääryys ihmiskuntaa ja sen tulevaisuutta kohtaan.
Maailmassa arvioidaan olevan noin 300 000 alle 18-vuotiasta lapsisotilasta noin neljässäkymmenessä konfliktissa eri puolilla maailmaa. Lasten käyttö sotilaina rikkoo heidän ihmisoikeuksiaan, riistää heiltä lapsuuden sekä mahdollisuuden koulutukseen ja siten paremman tulevaisuuden rakentamiseen. Sotilaana toimiminen aiheuttaa lapselle aina vakavia psyykkisiä ja usein myös fyysisiä vaurioita.
Lapsisotilaiden käyttö on lisääntynyt muun muassa aseteknologian kehittymisen myötä, kun lapset voidaan panna käyttämään yhä kevyempiä ja pienempiä aseita. Syy lapsisotilaiden käytön lisääntymiseen johtuu myös nykyaikaisen sodan luonteesta: suurin osa nykyisistä aseellisista konflikteista on sisällissotia. Ensimmäisen maailmansodan aikoihin vain 10 prosenttia sodan uhreista oli siviilejä, tällä hetkellä siviilikärsijöitä on 90 prosenttia. Sisällissotia käydään eri etnisten ryhmien välillä, käytännössä siviiliasutuksen keskellä. Lapset joutuvat näin sekä maalitauluiksi että helposti värvättäviksi lisäjoukoiksi. Lapset tottelevat kuuliaisemmin käskyjä kuin aikuiset. Lapset ovat joutuneet todistamaan julmuuksia ja tekemään niitä pakon edessä itse. Monet sissiliikkeet ja yksityisarmeijat jopa suosivat lapsisotilaita täysikasvuisten taistelijoiden sijaan. Lisäksi lapset ovat valmiita niin vaarallisiin toimiin, että aikuiset kieltäytyisivät niistä. Eräs esimerkki on Iran, jossa lapsia on käytetty lähetteinä miinakentillä.
Kansainvälinen Pelastakaa Lapset oli kuultavana, kun YK:n turvallisuusneuvosto kokoontui tammikuun puolivälissä 2003 keskustelemaan lasten asemasta aseellisissa konflikteissa. Keskustelua edelsi YK:n pääsihteerin antama kolmas raportti lapsista ja aseellisista konflikteista. Ensimmäistä kertaa virallisessa raportissa luetellaan nimeltä lapsisotilaita käyttäviä tahoja. Tämä on merkittävä edistysaskel, sillä se mahdollistaa näiden lasten oikeuksia törkeästi loukkaavien tahojen kansainvälisen painostamisen.
Tämä erinomainen mietintö kaipaa kuitenkin vielä pientä stilisointia. Roomassa pidetty kyselytunti oli luonteeltaan varmasti kiitettävän eloisa, kuten kohdat 6 ja 26 todistavat, mutta kun se on mainittu peräti kahteen kertaan, syntyy vaikutelma, että kyseessä on aivan tavaton poikkeus ja että elottomuus ja vähäverisyys on toimintamme perusluonne. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
    Arvoisa puhemies, voin vakuuttaa edelliselle puhujalle, ettei toimintamme yhteisessä parlamentaarisessa edustajakokouksessa ole sen paremmin elotonta kuin vähäveristäkään. Ansioitunut esittelijä viittasi siihen, että meillä on nyt parlamentaarinen asema ja kovin erilainen työskentelytapa, mutta ennen kaikkea siihen, että AKT-valtioita edustavat nyt vaaleilla valitut kansanedustajat eivätkä suurlähettiläät, kuten aikaisemmin. Olen varma, että tarkastelemalla tosiasioita edellinen puhuja ymmärtäisi tämän. Toiminnassamme on uudenlaista ja elinvoimaista kypsyyttä juuri siksi, että olemme saavuttaneet parlamentaarisen aseman Cotonoun kumppanuussopimuksen nojalla.
Parlamentaarinen edustajakokous on erityisluonteinen instituutio: se on AKT-valtioiden ja EU:n välisen yhteistyön demokraattinen osa, joka antaa edustajakokouksessa edustetun 93 valtion kansalaisille mahdollisuuden ilmaista kantansa. Meidän tehtävänämme on muodostaa uskottavia ja käyttökelpoisia kumppanuussuhteita parlamenttien välisen vuoropuhelun ja kuulemisen kautta.
Viimeisessä yhteiskokouksessa käsittelimme talouskumppanuussopimusta koskevia kauppaneuvotteluja, ihmisoikeuksia, hallintotapaa, Euroopan kehitysrahastoa ja ympäristökysymyksiä. Toimintamme päätavoitteena on varmistaa, että toteutamme Cotonoun sopimuksen mukaisen lupauksen ja näkemyksen. Toimintamme pitäisi olla osoitus EU:n ja 78 AKT-valtion ainutlaatuisesta sitoutumisesta sopimuksen arvoihin. Nämä arvot ovat keskeisiä parlamentin työskentelyssä ja toiminnassamme kehitysmaiden kanssa ja ne ovat demokratia, oikeusvaltion periaate ja ennen kaikkea köyhyyden poistaminen. 
Tiedämme, että AKT-valtioista tulevilla kollegoillamme ja meillä on eriarvoiset mahdollisuudet. Me voimme hyödyntää työssämme henkilökuntaa ja tekniikkaa, ja meillä on paljon suuremmat mahdollisuudet tehdä yhteistyötä ja työskennellä yhdessä, kuten parhaillaan teemme valmistautuessamme tämän viikon lopulla pidettävään Addis Abeban istuntoon. 
Parlamentaarisen valvonnan perinteet ovat lisäksi meillä pitemmät. Olen tyytyväinen, että komission jäsen Nielson on monessa yhteydessä ilmaissut tukensa yhteiskokoukselle ja taloudellisten resurssien lisäämiselle, jotta voisimme työskennellä tehokkaammin ja jotta AKT-valtioiden kansanedustuslaitokset voisivat osallistua toimintaan laajemmin. Loppujen lopuksi juuri AKT-valtioiden kansanedustajien legitimiteetti ja vastuuvelvollisuus ovat toimintamme ydin. 
Minusta on kannustavaa nähdä, että AKT-valtioiden kansanedustajien itseluottamus on kasvanut. Tämä on ilmennyt siinä, että molemmat osapuolet osallistuvat nyt aktiivisesti keskusteluihimme, kuten jäsen Flesch mainitsi. Haluamme kiinnittää tähän huomiota, koska osallistuminen lisääntyy ja kehittyy sitä mukaa kuin itseluottamus kasvaa. Aikaisemmin Euroopan parlamentin jäsenet hallitsivat jokaista keskustelua, mutta onneksi näin ei enää ole. AKT-valtioiden edustajat suorastaan janoavat tietoa voidakseen työskennellä tehokkaammin omissa parlamenteissaan. 
Tiedän, että jotkin maat, kuten Senegal, ovat asettaneet parlamentaarisen koulutuksen ja toimintavalmiuksien luomisen etusijalle maaohjelmissaan. Meidän on kuitenkin pyrittävä kannustamaan vielä useampia yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen parlamentteja samaan. Valmistaudumme parhaillaan yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen seitsemänteen istuntoon, joka pidetään Addis Abebassa tänä viikonloppuna, ja olen varma, että jatkamme työskentelyä entistä tuloksekkaammin ja keskittyneemmin vuonna 2003. 
Maes (Verts/ALE ).
   – Hyvä jäsen Flesch, haluaisin kiittää teitä ennen kaikkea perusteluosassa esittämienne myönteisten mutta samalla kriittisten kommenttien sävystä. Minun on kuitenkin hieman vaikeampaa ymmärtää joitakin varsinaisessa tekstissä olevia haltioituneita huomioita, jotka kohta mainitsen. 
Kuten jäsen Kinnock varsin perusteellisesti kertoi, AKT–EU-yhteiskokouksen uudella työjärjestyksellä on luotu rakenteita, joiden ansiosta voidaan käydä todellista, antoisaa vuoropuhelua. Minusta on tässä vaiheessa kenties hieman ennenaikaista puhua edustajakokouksesta maailmanlaajuisena esimerkkinä. Tulevaisuudessa siitä voi epäilemättä tulla kehitysyhteistyön alalla maailmanlaajuinen esimerkki ja foorumi, jossa samanarvoiset ihmiset voivat käydä avointa vuoropuhelua muun muassa demokratiasta ja ihmisoikeuksien suojelemisesta ja jonka avulla voimme tehdä sitovia sopimuksia keskenämme. Vielä emme ole niin pitkällä. 
Rakenteet ovat nyt olemassa ja molempien osapuolten on hyödynnettävä niitä tehokkaasti. Se edellyttää resurssien lisäämistä AKT-valtioiden puolelta ja varsin todennäköisesti muutosta kummankin osapuolen ajattelutavassa, sillä myös EU-osapuoli muuttuu kymmenen uuden maan liittyessä siihen. Voidaankohan yhteisessä työryhmässä jo saavutetut hyvät tulokset, jotka ilmenevät muun muassa lapsisotilaita koskevasta mietinnöstä, toistaa pian alkavassa yleiskokouksessa? Keskustelun sävy on parantunut yleiskokouksessa huomattavasti, vaikka kaipaan vielä toisinaan AKT:n yhtäläistä osallistumista. Foorumistamme pitäisi muodostua tehokas pohjoisen ja etelän välinen parlamentti, joka todella vaikuttaa esimerkiksi maailmankauppaa koskeviin asenteisiimme. Haluamme paitsi kauppaa myös kauppaa. Olen sitä mieltä, että joudumme määrittelemään toimintatapamme etukäteen yhdessä AKT-valtioiden kanssa ja ettei meidän pitäisi aina sopia asioista rikkaiden kesken ennen Cancúnissa tai muualla pidettäviä kokouksia. 
Haluaisimme saavuttaa todellista edistystä YK:n vuosituhannen julistuksessa mainituissa suurissa kysymyksissä esimerkiksi puolittamalla köyhyyden maailmassa ja edistämällä hyvää hallintotapaa, terveyttä ja koulutusta sekä lopettamalla naisten alistamisen. Kaikkien näiden kysymysten olisi oltava esityslistalla, ja niissä saavutettua edistystä voidaan mitata AKT:n ja EU:n välisissä kokouksissa. Meistä on tultava todellisia kumppaneita pohjoisen ja etelän kehittämisessä, ja haluaisin korostaa, että kuuleminen on tarpeellista kaikissa tilanteissa, mikäli halutaan välttää Zimbabwen tapahtumien kaltaiset tuhoisat seuraukset. 

Souchet (NI ).
    Arvoisa puhemies, Euroopan unionin ja AKT-valtioiden väliselle yhteistyöjärjestelmälle on tunnusomaista kahtalainen kehitys vastakkaisiin suuntiin. Yhtäältä Lomén sopimuksilla perustetut ja Cotonoun sopimuksella vahvistetut alkuperäiset elimet eli ennen kaikkea yhteinen parlamentaarinen edustajakokous ovat osoittaneet kestävyytensä ja ovat toimivampia kuin koskaan. Fleschin mietinnöstäkin käy selvästi ilmi, kuinka yhteiskokousta on uudistettu vuonna 2003. Samanaikaisesti näiden elinten kautta toteutettavan yhteistyön tavoitteet ja sisältö ovat heikkenemässä ja rappeutumassa: niitä vähätellään, ne ovat purkautumassa ja hajoamassa. Tilanne on mennyt niin pitkälle, että jos annamme sen jatkua, yhteistyö muodostuu pian vain taloudellisesta avusta, jolle on määritelty yläraja, ja tavanomaisista vapaakauppasopimuksista, jotka aiheuttavat todennäköisesti pikemminkin vaikeuksia AKT-valtioille kuin tukevat todella niiden kehitystä. 
Kuten esittelijä korostaa, kolmen pysyvän valiokunnan perustaminen vuonna 2003 ja etenkin taloudellisen kehityksen, rahoituksen ja kaupan valiokunnan perustaminen vastaamaan erittäin arkaluonteisesta tulevien kumppanuussopimusten neuvottelemisesta lisää parlamentaarisen edustajakokouksen jatkuvuutta ja parantaa sen työskentelyn laatua. Yhteisesittelijöiden järjestelmä on omaperäinen, ja valiokuntatyöskentelyn seurauksena laaditaan vankempia, hienosyisempiä, paremmin valmisteltuja ja vähemmän rutiininomaisia päätöslauselmia, mikä puolestaan johtaa syvällisempiin keskusteluihin kuin täysistunnossa on ollut mahdollista. 
Jos toimielinrakennetta kuitenkin parannetaan ja hienosäädetään, meidän on pohdittava, mikä on varsinaisten yhteistyövälineiden kohtalo. Jos tulevissa talouskumppanuussopimuksissa sovelletaan yksinomaan kilpailijoiden tasa-arvoisuuden periaatetta, eikö vaarana ole, että se aiheuttaa ylittämättömiä kassavirtaongelmia AKT-valtioille, sillä ne menettävät suuren osan tullituloistaan, jotka ovat tärkeä ja toisinaan jopa olennainen osa niiden budjettia? Eikö lisäksi ole vaarana, että yhteisön kauppatavaran ja paikallisten tuotteiden asettaminen suoraan keskinäiseen kilpailuun ilman asianmukaisia suojatoimia heikentää tai jopa tukahduttaa lukuisia toiminta-aloja AKT-valtioissa? 
Jos haluamme omalta osaltamme toimia tällaista vääränsuuntaista kehitystä vastaan, yhteiskokouksen, joka on ainutlaatuinen pohjoisen ja etelän välinen parlamentaarinen foorumi, on varmistettava, että tärkeimmät kumppanuussopimuksia koskevat neuvottelut käydään riittävän kunnianhimoisesti ja tarmokkaasti etenkin maatalouden alalla, joka on kehityksen perusta. AKT-valtioissa ei kuitenkaan kehity riittävän vahvaa maataloutta, ellei sitä suojella asianmukaisesti heti, kun siitä on muodostumassa orastava teollisuudenala. Alueellisista talousvyöhykkeistä koostuvaa Cotonoun kehystä voidaan pitää asianmukaisimpana keinona tukea sellaisten yhdenmukaisten alueellisten yhteismarkkinoiden muodostamista, joilla on yhteinen ulkotulli. 
Arvoisa puhemies, tämänsuuntaisten toimien ansiosta AKT ja Euroopan valtiot eivät ole enää eri puolilla maataloudesta ja maailmankaupasta käytävissä tulevissa neuvotteluissa. 
Theorin (PSE ).
    Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan sanoa, että mietintö on rakentava ja antaa totuudenmukaisen kuvan AKT–EU-yhteiskokouksen työskentelystä. Työskentely on jäsennetty paremmin kolmen valiokunnan perustamisen myötä, mikä on tehostanut täysistuntoa edeltävää valmistelutyötä. Kyselytunti on myös parantunut. Sitä voisi toki parantaa entisestään, mikäli parlamentin jäsenet saisivat vastaukset kysymyksiinsä hyvissä ajoin, eikä komissio vain lukisi vastauksia vaan loisi edellytykset keskustelulle. 
Henkilökohtaisesti haluaisin korostaa AKT–EU-yhteiskokouksen ja YK:n välisen rakentavan yhteistyön merkitystä lapsisotilaita ja lasten suojattomuutta sodassa koskevassa kysymyksessä sekä kansainvälisestä rikostuomioistuimesta käytävässä keskustelussa. Nämä kaksi suurta ja merkittävää poliittista kysymystä ovat juuri sellaisia, joihin edustajakokouksemme pitäisi sitoutua. Niissä on nimittäin kyse sellaisten hyvien yhteistyömuotojen löytämisestä, joissa molemmat osapuolet oppivat toisiltaan ja tukevat politiikkaa, joka on meidän mielestämme tärkeä kansainvälisissä asioissa. 
Yhdysvallat on vetänyt rahallisen tukensa kaikilta mailta, jotka eivät tue sen vaatimusta, jonka mukaan vakavista sotarikoksista syytetyt yhdysvaltalaiset eivät yleisesti ottaen voisi joutua lainkaan kansainväliseen rikostuomioistuimeen. AKT–EU-yhteiskokouksen ja etenkin EU:n on vastattava tähän toimenpiteeseen sekä poliittisesti että taloudellisesti. On ilahduttavaa, että Latinalaisen Amerikan ja Länsi-Intian valtioista vain Belize on myöntynyt Yhdysvaltain tahtoon. Afrikan valtioista siihen suostui vain Nigeria, jonka presidentti ratifioi Yhdysvaltojen kanssa sopimuksen maan perustuslain vastaisesti ja parlamenttia uhmaten. On ilahduttavaa, että suurin osa muista maista kesti murtumatta Yhdysvaltojen painostuksen. AKT–EU-yhteiskokouksella on tärkeä poliittinen ja taloudellinen tehtävä suurissa ja ratkaisevissa kansainvälisissä kysymyksissä. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Hans Modrowin laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A5-0015/2004) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille "Valtionyhtiöiden ja etenkin yleishyödyllisten laitosten uudistaminen kehitysmaissa: kaikki vaihtoehdot arvioitava" (KOM(2003) 326 – 2003/2158(INI))
ja
komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille "Euroopan yhteisön yhteistyö kolmansien maiden kanssa: Komission lähestymistapa yrityssektorin kehittämisen tukemiseen tulevaisuudessa" (KOM(2003) 267 – 2003/2158(INI). 
Modrow (GUE/NGL ),
   . – Arvoisa puhemies, mietintö perustuu kahteen komission tiedonantoon. Kumpikin niistä on osoitus komission pyrkimyksistä ryhtyä toimenpiteisiin tiedonantojen käsittelemillä aloilla ilman, että komissio peittelisi sitä hyvin ristiriitaista tapaa, jolla prosessi nyt käynnistyttyään etenee. Harkittuihin ja tasapainoisiin toimiin perustuva perusperiaate on näin ollen oikea. Komissiolla on mielessään lukuisia vaihtoehtoja uudistusprosessin toteuttamiseksi, ja mietinnössä viitataan niihin. 
Esittelijän mielestä on edelleen tärkeintä, että jokaisen suunnanmäärityksen ja uudistustoimen tarkoituksena on torjua köyhyyttä johdonmukaisesti ja vailla ideologisia ennakkoluuloja. Köyhyyden hillitseminen ja lopulta voittaminen on ihmiskunnan suurin haaste 2000-luvulla. Tähän mennessä saavutettu edistys on kuitenkin parhaimmillaankin vaatimatonta, ja uudet takaiskut heikentävät sitä jatkuvasti tai jopa mitätöivät sen. 
Tämän vuoksi mietinnössä käsitellään komission tiedonannon tavoin lukuisia eri vaihtoehtoja, vaikka komissio ja esittelijä ovatkin valinneet omat korostuksensa ja painopisteensä. Vaikka yleishyödylliset palvelut ovat Euroopan unionin jäsenvaltioissa kiistanalainen kysymys, niitä voidaan pitää näissä maissa suhteellisen vakaina. Silti ongelmia ilmenee jatkuvasti. Kehitysmaissa ongelmia on paljon enemmän ja niitä tulee olemaan pitempään, sillä kehitysmaat ovat usein romahduksen partaalla. Euroopan unionin toimet olisi kohdistettava ennen kaikkea kehitysmaiden tukemiseen ja kannustamiseen. Vaikka komissio ja monet parlamentin jäsenet kannattavat voimakkaasti yksityistämistä, minä olen kaiken – myös EU:n jäsenvaltioista saamamme – kokemuksen perusteella sitä mieltä, että julkiselle sektorille ja valtiolle annettavan vastuullisen roolin lisäksi kehitysmaissa olisi kannustettava osuustoiminnallisia ratkaisuja ja yksityisen sektorin osallistumista. Yrityssektorilla etusijalla olisi oltava pienten ja keskisuurten yritysten edistäminen ja kehittäminen, sillä ne luovat perustan työpaikkojen lisääntymiselle ja itsenäiselle talouskehitykselle kehitysmaissa. 
En voi periaatteessa tukea jäsen Devan tarkistuksia. Jos ne hyväksyttäisiin, mietintö menettäisi kriittisen näkökulmansa eikä uudistusprosessia käsiteltäisi enää niin hienosyisesti kuin on välttämätöntä. Tarkistukset eivät myöskään noudata mietinnön päätavoitetta sellaisena kuin mietintö hyväksyttiin valiokunnassa. Niissä ei myöskään osoiteta yhtä suurta halukkuutta vuoropuheluun kuin komissio tekee eivätkä ne sovi yhteen uudistusprosessin luonteen kanssa. 
Esittelijänä olen pyrkinyt esittämään ja saavuttamaan käyttökelpoisia ratkaisuja. Sen sijaan, että pitäydyttäisiin tiukoissa periaatteissa ja ideologisissa kannanotoissa, kaikessa olisi pyrittävä köyhyyden torjunnan yleistavoitteeseen. 
Diamantopoulou,
   . Arvoisa puhemies, komissio suhtautuu myönteisesti Modrowin mietintöön ja siihen, että siinä tuetaan molempien tiedonantojen täytäntöönpanoa. 
On selvää, että komissio pyrkii näillä kahdella tiedonannolla korostamaan yrityssektorin merkitystä kehitykselle. Yritysten kehittäminen ja elinvoimaisen yksityisen sektorin olemassaolo ovat keskeisiä tekijöitä taloudellisessa kehityksessä ja pääasiallinen työllisyyden lähde kehitysmaissa erityisesti, jos mukaan luetaan talouden epävirallinen sektori. 
Esittelimme pääpiirteissään, mitä kokemusta komissiolla on yksityisen sektorin tukemisesta, yhteisön toimien tarjoamasta hyödystä ja tarpeesta yhdenmukaistaa lukuisat keinot. Voimme näin ollen määritellä alat, joilla toteutetaan komission toimia, ja alat, joilla täytäntöönpano kuuluu aivan oikeutetusti muille. 
Tavoitteenamme on edistää valtionyhtiöiden uudistamista kehitysmaissa. On selvää, että valtionyhtiöt tekevät suuria tappioita ja ovat tehottomia, mutta uudistuksen on tietenkin sisällyttävä suunnitelmiin, joilla palautetaan kansantalouden tasapaino ja rahoituksellinen tasapaino sekä edistetään kehitystä. 
Vältimme helppoja tai yksinkertaistettuja lähestymistapoja. Emme päättäneet omistusmuotoa koskevaa keskustelua, jolla viittaan siihen, puhutaanko valtionyhtiöistä tai yrityksistä tai julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksista. Pyrimme selvittämään kaikki perustelut ja analysoimaan niitä, jotta voimme tehdä kaikkien saamiemme puolueettomien tulkintojen perusteella lopullisen päätöksen, jossa otetaan huomioon kunkin maan ja alan tarpeet. 
Muistutan teille, että komissiolla on aina ollut muuttumaton kanta näihin ohjelmiin ja siinä on aina otettu huomioon talouden vapauttamisohjelmien sosiaaliset vaikutukset. On mielenkiintoista, että vuosien mittaan jopa Bretton Woods -instituutiot ovat omaksuneet saman kannan. Myönnämme, että kotimaisilla sijoittajilla on valtavan suuri merkitys samoin kuin varsinkin kokemusta ja tietoa omaavien pienten ja keskisuurten eurooppalaisten yritysten sijoituksilla. Korostamme, että on luotava asianmukaisia sääntelykehyksiä ja valvontamekanismeja. Nämä ovat elintärkeitä kysymyksiä, joissa komissio haluaa asettaa kokemuksensa ja laajan asiantuntemuksensa kehitysmaiden käyttöön. 
Kuten totesin, painotamme suuresti sitä, että on houkuteltava sijoittajia ja luotava suotuisat olosuhteet. Tämän strategian tavoitteena on kehittää luottoalaa kehitysmaissa, tukea tehokkaana rahoituskeinona pienyrityksiä ja mikrolainoja antavia laitoksia, joilla on suuri merkitys pienten lainojen myöntämisessä suurimmaksi osaksi naisten omistamista yrityksistä koostuvalle talouden epäviralliselle sektorille. Tiedonannot täydentävät toisiaan, ja ne on laadittu sillä perusteella, että lopullisena tavoitteena on köyhyyden vähentäminen entisestään. 
Toivon, että parlamentin keskustelun ja hyväksymänne päätöslauselman avulla lisäämme tietoisuutta siitä, että liiketoiminnan kehitystä näissä maissa on vauhditettava ja valtionyhtiöiden välttämätöntä uudistamista tuettava. 
Ó Neachtain (UEN ),
   .  Arvoisa puhemies, kiitän esittelijä Modrowia aloitteen tekemisestä tätä tärkeää aihetta koskevan mietinnön laatimiseksi. Olen tyytyväinen siihen, että sain olla mukana tämän mietinnön laatimisessa teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan lausunnon valmistelijana. Erityisen tyytyväinen olen siihen, että kehitysyhteistyövaliokunta päätti ottaa mukaan kaikki teollisuusvaliokunnan puolesta tekemäni suositukset.
Haluaisin mainita joitakin mielestäni keskeisiä kysymyksiä, jotka liittyvät valtionyhtiöiden ja yritysten uudistamiseen kehitysmaissa. Myöhemmin tällä viikolla parlamentin esityslistalla on omistajaohjaus Italiassa hiljattain sattuneen Parmalat-tapauksen johdosta. Olemme kaikki tietoisia Yhdysvaltojen Enron-skandaalista. Toisin sanoen kysymykset yritysten tehokkaasta johtamisesta ovat yhtä tärkeitä lännen kehittyneissä markkinatalouksissa kuin kehitysmaissakin. On silti tunnustettava, että kukoistavalla ja tehokkaalla yksityisellä sektorilla voi olla tärkeä asema kolmansien maiden talouksien kehittämisessä ja köyhyyden torjunnassa. 
Kannatan täysin ajatusta EU:n tuen myöntämisestä kehitysmaiden yrityssektorille välittäjien kautta. Olen yhtä mieltä komission kanssa siitä, että valtionyhtiöiden uudistamisessa on otettava huomioon valtioiden valmiudet ja voimavarat. Monet näistä yhtiöistä vaikuttavat olennaisesti kehitykseen energiahuollon, vesihuollon, liikenteen ja infrastruktuurin alalla. 
Valtionyhtiöiden uudistaminen kehitysmaissa ei saisi rajoittua vain yksityistämistoimiin. Ylivoimaisesti tärkeintä olisi pyrkiä varmistamaan, että yleishyödylliset palvelut, kuten vesihuolto, jätevesihuolto, energiantoimitukset, koulutus ja terveyspalvelut, ovat saatavilla kohtuuhintaan. EU:n olisi tuettava uudistusstrategioita, joihin otetaan mukaan kotimaisia sijoittajia ja joissa kiinnitetään erityistä huomiota hajautettuihin ratkaisuihin, joissa on mukana pieniä ja keskisuuria yrityksiä. 
Lopuksi totean, että kehitysmaiden yrityksiä olisi mielestäni autettava etenkin hyvän hallintotavan, toimielinten perustamisen ja neuvonnan aloilla. Oman pk-yrityssektorimme olisi osallistuttava aktiivisesti tähän prosessiin. 
Deva (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, suhtaudun esittelijän ajatukset ovat viime vuosina kehittyneet tässä asiassa erinomaisella tavalla. Minulla oli ilo työskennellä ja tehdä yhteistyötä hänen kanssaan kehitysyhteistyövaliokunnassa. 
Ei ole mitään yksittäistä kokonaisvaltaista lähestymistapaa, joka soveltuisi yleishyödyllisten laitosten hallintoon kaikissa kehitysmaissa. Itsenäistymisen jälkeiset kokemukset kehitysmaista viimeisten 50 vuoden aikana ovat osoittaneet, että valtionyhtiöt eivät useimmiten ole pystyneet huolehtimaan tehokkaasti ja kustannustehokkaasti vesihuollosta, jätevesihuollosta, kunnallisista palveluista, tieliikenteestä, lentoliikennepalveluista, kaivostoiminnasta, metsityksestä ja energiantoimituksista. Niistä on tämän seurauksena tullut huomattava taakka valtionbudjetille, mikä on estänyt talouskasvua ja köyhdyttänyt köyhimpiä entisestään. Köyhyys, taudit ja taloudellisten tilaisuuksien menettäminen ovat lisääntyneet, koska valtion hallinnoimien yleishyödyllisten laitosten johdossa on byrokraatteja, joiden päätavoitteena on varmistaa työpaikkansa pysyvyys eikä taloudellista tehokkuutta – ajatelkaa vaikka epäonnistunutta neuvostojärjestelmää. 
Yksityinen sektori on ehdottomasti saatava mukaan tarjoamaan julkisia palveluja kehitysmaissa, jotta lisätään kustannustehokkuutta ja talouskasvua. Yksityinen sektori pystyy yksinään synnyttämään kestävää työllisyyttä ja on jokaisen nykyaikaisen talouden eteenpäin vievä voima. Kehitysmaiden yleishyödylliset laitokset olisi yksityistettävä avointen, kansainvälisten menettelyjen kautta. Näiden menettelyjen olisi oltava avoimia, nopeita eikä liian työläitä ja niiden olisi täytettävä kestävän kehityksen ja yleisen edun kriteerit. Ihannetapauksessa tarjouksen hyväksyminen kuuluisi riippumattomalle ulkomaiselle rahoituslaitokselle, joka toimisi yksin, kansainvälisten standardien ja raportointivaatimusten mukaisesti, ja jolla ei olisi minkäänlaista eturistiriitaa kyseisen maan tai hankkeen suhteen. 
Olen tarkastellut tätä prosessia monta vuotta ja päätynyt ikävä kyllä hyvin surulliseen ja katkeraan johtopäätökseen: monet ulkomaiset suorat sijoittajat menettävät kiinnostuksensa pitkäveteisten ja työläiden tarjousmenettelyjen, konsulttien raporttien, arviointikomiteoiden ja arvioita arvioivien komiteoiden vuoksi – nämä kaikki ovat kehitysmaiden viranomaisten tai kansainvälisille elimille työskentelevien konsulttien kehittämiä tapoja ansaita rahaa joko maksujen tai korruption kautta. Nämä menettelyt suorastaan kiihdyttävät maiden köyhtymistä lisäämällä viivästyksiä, epäröintiä ja korruptiota. Mitä enemmän päätöksentekijöitä ketjussa on, sitä enemmän on korruptiota. 
Tällaisella korruptiolla on monta muotoa. 
Yksi korruption muoto on, että joudutetaan päätöksentekoa ja sivuutetaan parempi tarjous maksamalla korkeille viranomaisille, kuten Itä-Aasian maissa tapahtuu. Toinen vähemmän näkyvä keino, jota käytetään Etelä-Aasian maissa ja Afrikassa, on antaa rahaa kilpailijan tekemän, edullisemman tarjouksen kaatamiseksi. Edellisessä tapauksessa työt hoidetaan korruptiosta ja palvelujen huonommasta tasosta huolimatta ja jonkinlaista palvelua tarjotaan, mutta jälkimmäisessä tapauksessa mitään ei ikinä tehdä ja talous kärsii. Edellinen on ominaista Pohjois- ja Itä-Aasian maille, kun taas jälkimmäinen on yleistä Etelä-Aasiassa ja Afrikassa. 
Kun suuria ylikansallisia yrityksiä kannustetaan investoimaan kehitysmaihin suorien ulkomaisten sijoitusten kautta, niillä pitäisi myös olla valtuudet tehdä korvaavia investointeja. Tällä tarkoitan, että niiden pitäisi voida suunnata osa investoinneista sosiaalisten toimintavalmiuksien luomiseen, kouluihin, sairaaloihin, koulutuslaitoksiin ja nuorisotaloihin, jotta yleishyödyllisen laitoksen yksityistämisessä on mukana julkinen elementti, jonka ansiosta kaikki hyötyvät. Tämä on tie eteenpäin, avoimuuden kautta. 
McAvan (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan käsitellä sitä mietinnön osaa, joka koskee valtionyhtiöiden uudistamista. Olen tyytyväinen komission tiedonantoon ja yhtä mieltä komission jäsenen kanssa siitä, että valtionyhtiöitä on uudistettava. Kun resurssit ovat vähissä, on varmistettava, että niitä käytetään tehokkaasti. Olen samaa mieltä myös siitä, että meidän on otettava huomioon asianomaisten maiden tarpeet emmekä saa tehdä joustamattomia ratkaisuja. 
Jos katsotaan omaa historiaamme, julkiset palvelut ovat olleet talouskehityksemme kannalta keskeisiä. Niiden avulla pääsimme eroon köyhyydestä ja taudeista, ja omaksumalla julkisten palvelujen yleisen saatavuuden periaatteen onnistuimme nujertamaan köyhyyden, nostamaan elintasoa ja luomaan tasa-arvoisempia yhteiskuntia. Kun on kyse julkisista palveluista kehitysmaissa, myös julkisten palvelujen ja valtionyhtiöiden uudistuksissa on keskityttävä aivan ensisijaisesti köyhyyden poistamiseen. 
Toinen olennainen tekijä, jota emme saa unohtaa, on julkisen vastuuvelvollisuuden periaate. Vastuuvelvollisuuden pitäisi tarkoittaa vaaleilla valittujen edustajien suorittamaa valvontaa, itsenäistä lainsäädäntöä sekä kansalaisyhteiskunnan ja kansalaisjärjestöjen osallistumista. Meillä on omissa valtioissamme joitakin esimerkkejä hyvistä käytännöistä, joilla julkisten palvelujen vastuuvelvollisuutta valvotaan. Jos sisällytämme vastuuvelvollisuuden ajatuksen paremmin kehitysmaiden uudistuksia koskevaan lähestymistapaamme, olen varma, että saamme aikaan sellaisia julkisia palveluja, joilla palvellaan kansalaisia, joilla varmistetaan, että määrärahoja käytetään tehokkaasti, ja joiden avulla voimme edistää omia kehitystavoitteitamme eli köyhyyden poistamista ja elintason nostamista.
Boudjenah (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin ilmaista voimakkaan tukeni kollegani, jäsen Modrowin laatimalle mietinnölle. Mietinnössä käsitellyillä komission kahdella tiedonannolla käynnistetään ansiokkaasti keskustelu valtionyhtiöiden ja yksityisyritysten asemasta, tehtävästä ja velvollisuuksista kehitysmaissa. Esittelijä Modrowin mukaan mietinnön ansio on, että siinä osoitetaan yhteisön politiikan ristiriitaiset ja toisinaan jopa epäjohdonmukaiset piirteet. 
Euroopan unioni ei ole varsinaisesti puolueeton, kun on kyse valtion omistuksessa olevien sektoreiden vahvistamisesta maissa, joihin unionilla on tiiviit suhteet. Ikävä kyllä se ajaa liian usein politiikkaa, joka perustuu julkisten kustannusten ja alijäämän vähentämiseen, vastaukseksi kansainvälisille rahoituslaitoksille rakkaisiin rakennesopeutustoimiin. Tämän politiikan tavoitteena voi väitetysti olla köyhyyden vähentäminen, mutta todellisuudessa se voi vaikuttaa todella haitallisesti asianomaisiin kansoihin. Niinpä sillä yllytyksellä ja painostuksella, jota näihin maihin on kohdistettu niiden talouksien yksityistämisen puolesta, on hintansa. Tämä hinta on kova kehitysmaiden kansalaisille ja asianosaisille työntekijöille niin siellä kuin täälläkin. On pysyvä kuilu taloudellisten ja rahataloudellisten tavoitteiden ja ennen kaikkea olisi tyydytettävä kehitysmaiden kansalaisten tarpeet ja perusoikeudet. 
Tässä yhteydessä kääntyminen usein liian rajoitetusti yksityisen sektorin puoleen on parhaimmillaan harhautus ja pahimmillaan taloudellisen, sosiaalisen ja poliittisen vallan kaappaus, sillä valta liukuu pois kyseisten maiden kansalaisilta. Tiedämme, miten valtavia sosiaalisia seurauksia tällä on. Jos näin ei ole, miksi komissio sitten kieltäytyy jatkuvasti suorittamasta avointa, julkista ja arvostelulle avointa arviointia vapauttamisen vaikutuksesta työllisyyteen, suoritettujen palvelujen laatuun ja kattavuuteen sekä työoloihin Euroopassa? Tällainen arvio tekisi nimittäin uskottavammaksi sen vaatimuksen, että Euroopan unionin kokemus asiassa olisi otettava huomioon. Vaikka olisikin suotavaa yhdistää voimakas ja nykyaikainen julkinen sektori ja yksityisyritykset tarpeiden täyttämiseksi etenkin palvelualalla, on kuitenkin tosiasia, että vaatimus yksityisen ja julkisen sektorin kumppanuuksien luomisesta pikemminkin heikentää tällä hetkellä valtionyhtiöitä kuin luo yleistä dynamiikkaa. 
Ankaran kilpailun edessä suojatoimet, joiden tarkoituksena on – silloin kun niitä ylipäätään on – ylläpitää, vahvistaa ja nykyaikaistaa valtionyhtiöiden palveluja, eivät riitä. Jos työntekijöitä ei oteta mukaan päätöksentekoon ja keskusteluun yrityksen tulevaisuudesta, kansalaisia ei kuulla ja käytössä ei ole todellisia käytännesääntöjä, joilla rajoitetaan kehitysmaissa toimivia ylikansallisia yrityksiä, turvautuminen yksityisiin investointeihin johtaa käytännössä siihen, että suuryritykset ottavat taloudellisen vallan itselleen ilman, että palvelut paranevat lainkaan, ja usein kehitysmaiden kansallisten etujen kustannuksella. Ylikansallisten yritysten yhä hallitsevampi asema maailmassa hyödyttää rahoitus-, keinottelu- ja pörssijärjestelmää selvästi enemmän kuin etelän kansoja. 
Olen sitä paitsi yllättynyt siitä, että komissio ajaa yksityistämistä keinona torjua korruptiota. Euroopasta ja koko maailmasta löytyy tässä mielessä paljon esimerkkejä, jotka eivät suinkaan osoita näitä väitteitä tosiksi. EU:n olisi lisättävä apuaan kehitysmaille sillä perusteella, nykyaikaistavatko yritykset toimintaansa siirtymällä päätöksentekoprosesseissa kohti demokratiaa ja lisäämällä avoimuutta yleishyödyllisiä palveluja tarjoavien yhtiöiden toiminnassa. 
Puheenvuoroni lopuksi totean, että jokaisen kansalaisen perusoikeus terveydenhuoltoon ja koulutukseen on pidettävä julkisen sektorin hoidettavana, aivan kuten vesihuolto, liikenne, terveydenhuolto ja energiahuolto on pidettävä GATSin ulkopuolella. 
Maes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Modrowin mietinnössä mainitaan perustellusti monia kipeitä asioita, jotka liittyvät monet kehitysmaat vallanneeseen yksityistämisvimmaan. Siirtomaavallan päättymiseen liittyneen kansallistamisvaiheen jälkeen oli vuorossa hillitön yksityistämisen kausi, joka johti usein pelkästään yritysten köyhtymiseen. Poliittinen eliitti kahmi molempina aikoina poikkeuksetta voitot omaan taskuunsa ja sijoitti ne ulkomaisille pankkitileille. Länsimaiset ylikansalliset yhtiöt käyttäytyivät myös poikkeuksetta kuin korruptoidut yritykset saadakseen pilkkahintaan käsiinsä elintärkeitä kansallisia teollisuudenaloja, kuten kaivostoiminnan ja raaka-aineteollisuuden. Käydessäni Afrikassa minua hävettää usein näiden yritysten puolesta niiden epäeettinen käytös. Esimerkiksi Sambiassa kupariala on kaivosten lakkauttamisen jälkeen vetänyt mukanaan kokonaisen yhteiskunnallisen ja taloudellisen rakennelman, mikä on pirstonut koko maan. 
Ymmärrän kyllä, että tietyn maan kehittäminen edellyttää investointeja. Eikö Euroopan unioni voisi kuitenkin omaksua myönteisemmän roolin ja auttaa luomaan olosuhteet, joissa valtionyhtiöiden uudistaminen etenisi kehityksen kannalta suotuisampaan suuntaan? En kaipaa nyt ehdottomuutta vaan aitoa kumppanuutta. Köyhä valtio ei useinkaan ole tasavertainen ylikansallisen yrityksen taloudelliseen mahtiin verrattuna, sillä yrityksen budjetti voi olla monta kertaa suurempi kuin valtion budjetti. Jos mekään emme pysty pitämään kiinni yritysten eettisistä käytännesäännöistä, kuinka voimme olettaa köyhien maiden pystyvän siihen? 
Esittelijän tavoin vaadin kiinnittämään asiaan enemmän huomiota ja antamaan resursseja, jotta epävirallisen sektorin pienyritykset voivat siirtyä viralliseen talouteen. Resursseja on annettava lisää myös naisille, jotka toimivat usein juuri epävirallisella sektorilla. Naiset on asetettava etusijalle, koska heidän yritystensä tukeminen on monesti suorin tapa torjua köyhyyttä kussakin maassa. 
Belder (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, kun tuetaan kehitysmaiden teollisuuden kehittymistä, tarkoituksena on parantaa näiden maiden kauppa-asemaa. Niinpä tuen varauksettomasti komission pyrkimyksiä saada aikaan ennakoitava oikeudellinen kehys ja vähentää korruptiota. 
Valtionyhtiöiden uudistamisen osalta komissio ja Modrowin mietintö ovat vähemmän vakuuttavia. Ensinnäkin sekä komission politiikan että sen tehtävien soveltamisala on liian laaja. Komission mukaan kehitysmaan on harkittava kaikkia vaihtoehtoja ennen kuin se päättää uudistaa valtionyhtiöitään. Kuitenkin komissio itse myöntää, että uudistamista puoltavat näkökohdat ovat poliittisia päätöksiä. Näin ollen ei ole realistista asettaa vaatimukseksi eri vaihtoehtojen puolueetonta tarkastelua. 
Toiseksi käsittelen sosiaalipolitiikkaa. Komission tiedonannon ja esittelijän mukaan uudistuksen yhteydessä on toteutettava sosiaalisia toimia. Tämä kuulostaa hyväntahtoiselta mutta on epäsopivaa. Eihän Euroopan yhteisöllä ole kehitysmaissa lainkaan toimivaltaa työllisyys- tai sosiaalipolitiikan alalla. Nämä alat jäävät teknisen tuen ja Euroopan kehitysyhteistyön ulkopuolelle. 
Kolmanneksi jäsenvaltioiden politiikan osalta komission tiedonannossa tai Modrowin mietinnössä ei juurikaan käsitellä jäsenvaltioiden alalla tekemää kehitysyhteistyötä. Kestävä yhteistyösuhde kehitysmaan ja jäsenvaltion välillä voisi tarjota erinomaiset mahdollisuudet esimerkiksi tuen antamiselle irtisanomisten yhteydessä. 
Lopuksi totean valtionyhtiöiden ja köyhyyden vähentämisen suhteesta, että komissio haluaa käyttää köyhyyden vähentämistä arviointiperusteena myönnettäessä tukea valtionyhtiöille. Tämä on ristiriidassa sen kanssa, että komission pitäisi suhtautua puolueettomasti yksityiseen tai valtion omistukseen. Joko arviointiperusteen olisi koskettava yhtä lailla yksityisyrityksiä tai sitä ei pitäisi soveltaa lainkaan. Yhteenvetona totean kannattavani kehitysmaiden yritysten tukemista, mutta valtionyhtiöitä koskeva lähestymistapa herättää keskeisiä kysymyksiä. 
Claeys, Philip (NI ).
   – Arvoisa puhemies, mietintö on mielestäni vaatimaton osoitus suotuisasta kehityksestä. Yksi kehitysmaiden suurimpia ongelmia oli – ja on pitkälti edelleen – aidosti vapaan markkinatalouden puuttuminen. 
Käytännössä sosialistiset ja kollektivistiset kokeilut ovat yleensä pahentaneet tilannetta sen sijaan, että niillä olisi ratkaistu köyhyyden ongelma. Tuntuu olevan yhä suurempi yksimielisyys siitä, etteivät hallitukset yksin voi saada aikaan maailmanlaajuista onnea, ja olemme antaneet vapaalle aloitekyvylle mahdollisuuden. Tällainen kehitys on myönteistä, ja siihen on syytä olla erittäin tyytyväinen. 
Kuten mietinnössä todetaan, valtionyhtiöitä voidaan uudistaa monin eri tavoin. Kukaan ei voi vastustaa vähittäistä muutosta. On kuitenkin syytä varoittaa niistä esteistä, joita saattaa syntyä erilaisista välitason hallintotoimista, joita ihmiset voivat yrittää ottaa käyttöön. Joka tapauksessa on myönteistä, että pienet ja keskisuuret yritykset halutaan ottaa mukaan sekä paikan päällä että Euroopan unionissa. Mielestäni on erittäin tärkeää arvioida tilannetta perusteellisesti ja ripeästi ilman sellaisia kartettavia seikkoja kuin korruptio, liiallinen byrokratia, hallinnon tehottomuus tai jopa silkka epäpätevyys. Paikallisten hallitusten lisäksi olisi arvioitava kansalaisjärjestöjä ja muita vastaavia järjestöjä, sillä ne asetetaan vain harvoin vastuuseen toiminnan puutteista. 
Arvidsson (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti komission tiedonantoon valtionyhtiöiden uudistamisesta kehitysmaissa. Pahoittelen kuitenkin samalla mietintöluonnoksen yleisestä kielteistä suhtautumista vapaaseen yritystoimintaan ja yksityisomistukseen. Läntinen maailma, Japani ja Australia eivät ole saavuttaneet korkeaa elintasoa ja vaurautta monopolien ja protektionismin ansiosta vaan seurauksena vapaan markkinatalouden ja yksityisyrittäjyyden monista dynaamisista voimista, jotka edistävät kehitystä ja vaurautta. 
Euroopassa tämä tosiasia on ollut nähtävissä erityisen selvästi. Puolet maanosastamme on kokeillut toisenlaista järjestelmää, johon liittyi keskitetty valta ja suuret valtion monopolit. Moni Euroopan kansa sai kokea monopoliin perustuvan sosialismin tehottomuuden ja romahtamisen, mikä antoi niille karvaan opetuksen. Tämä opetus meidän on – velvollisuutemme vuoksi –välitettävä maille, jotka haluavat rakentaa demokraattisen hyvinvointivaltion. Kehitysmaille on annettava samat mahdollisuudet kehittää ja luoda talousmalli, joka perustuu vapaaseen kilpailuun ja avoimeen markkinatalouteen. EU:n tehtävänä ei ole estää kehitystä kohti kilpailun lisääntymistä, joka tuo mukanaan vaurautta. Kehitysmaiden suurin ongelma ei ole ollut liian laaja markkinatalous. Ongelmana ovat päinvastoin olleet vapaan talouden puute ja monopolien ylikorostaminen, mikä on johtanut hallinnon väärinkäytöksiin, korruptioon ja talouden pysähtymiseen. 
Olen täysin samaa mieltä siitä, että ihmiset tarvitsevat puhdasta vettä, tehokasta jätevesihuoltoa, perustavanlaatuista terveydenhuoltoa ja sairaanhoitoa, peruskoulutusta ja energiahuoltoa. Omistusmuoto itsessään ei ole kuitenkaan kaikkein tärkein asia vaan se, miten joustavasti ja tehokkaasti palvelut tarjotaan. Kilpailu on erittäin tärkeää tällä alalla. Kehitysmaat tarvitsevat tietenkin lainsäädäntöä, jolla taataan oikeudellinen kehys, ja kenties EU voi auttaa niitä eniten juuri tässä asiassa. Poliittiset ratkaisut monissa kehitysmaissa ovat tällä hetkellä valitettavan tehottomia ja kalliita sekä koskevat vain rajallista osaa väestöstä. 
Kaikki ne kehitysmaat, jotka ovat onnistuneet ottamaan askeleen köyhyydestä rikkauteen ja vaurauteen, ovat asettaneet etusijalle kilpailun ja tehokkuuden keskitetyn valtiojohtoisuuden ja monopolien sijaan. 
Zrihen (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Diamantopoulou, hyvät kollegat, haluaisin kiittää esittelijä Modrowia asianmukaisesta mietinnöstä, sillä ajatuksena on selvästikin alistaa kaikki muu köyhyyden torjunnan tavoitteelle. On kuitenkin syytä todeta, että toinen komission tiedonannoista – otsikoltaan "Valtionyhtiöiden ja etenkin yleishyödyllisten laitosten uudistaminen kehitysmaissa: kaikki vaihtoehdot arvioitava" – oli mielestäni kerrassaan ajatuksia herättävä mutta samalla tervetullutta luettavaa. Olemme voineet lukea mietinnöstä, että lukuisilla kehitysmaissa toteutetuilla vapauttamis- ja yksityistämistoimilla, jotka toteutettiin nopeasti usein väkisin sovellettujen rakennesopeutusohjelmien painostuksen alla, on ollut tuhoisia vaikutuksia. Vaikutukset ovat näkyneet työpaikkojen menetyksinä sekä palvelujen laadun heikentymisenä ja hinnan nousuna. Haluaisimme, että komissio osoittaisi samanlaista selkeyttä ja puolueettomuutta käsitellessään yleishyödyllisiä palveluja Euroopan unionissa. 
Kuten mietintöluonnoksessa ehdotetaan, komission olisi aivan ensimmäiseksi vihdoin suostuttava suorittamaan avoin, julkinen ja arvostelulle avoin arviointi vapauttamisen vaikutuksista työllisyyteen, palvelujen laatuun ja kattavuuteen sekä työoloihin Euroopassa. Tämä olisi hyvin hyödyllistä unionin sisäisesti ja myös siksi, että sen avulla ymmärtäisimme paremmin eteläisten maiden tilanteen. Tavoitteenamme on siis torjua köyhyyttä ja varmistaa, ettei tämä ole vain tyhjää puhetta. 
Katsottaessa tarkemmin tiedonannossa mainittuja esimerkkejä voidaan huomata, että myönteisten kokemusten joukossa on tapauksia, joissa valtionyhtiöt ovat pysyneet valtion omistuksessa, mutta niissä on pyritty eroon huonosta johtamisesta ja korruptiosta, yritysten johtoon on saatu uudenlaista dynamiikkaa ja tehokkuutta ja niissä on otettu käyttöön poliittinen sääntelykehys. Sääntelykehyksessä on määritelty selkeät ja kunnianhimoiset tavoitteet, jotka koskevat kehitystä sekä palvelujen saatavuutta ja laatua ja jotka kustannetaan muun muassa mukauttamalla tullitariffeja. 
Nämä eri tekijät eivät tarkoita valtionyhtiöiden kaupallistamista komission määritelmän mukaan mutta kuuluvat mielestäni yleishyödyllisten laitosten hyvään hallintoon, joka meidän on määriteltävä myös yhteisön tasolla kenties puitedirektiivin kautta. 
Lopuksi totean, että ne, jotka kannattavat palvelujen yleistä vapauttamista GATSin kautta, väittävät, että kehitysmaiden julkisten palvelujen avaaminen voi ainoastaan hyödyttää näitä maita. Käytännönläheisemmän tulkinnan mukaan olisi suosittava toisenlaista talouskehitysstrategiaa, nimittäin sellaista, joka keskittyy paikallisiin talouden ja yhteiskunnan toimijoihin sekä pien- ja mikroyrityksiin – ja ottaa huomioon erityisesti naiset ja julkiset peruspalvelut. Ennen kaikkea näitä yrityksiä ei saisi luovuttaa ylikansallisten yritysten ahmaistaviksi. Nyt puhutaan kuitenkin käsittääkseni jo etiikasta. 
Della Vedova (NI ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Diamantopoulou, hyvä jäsen Modrow, kun puhutaan yrityssektorin kehittymisen tukemisesta kolmansien valtioiden ja erityisesti kehitysmaiden kanssa toteutettavassa yhteistyöpolitiikassa, on kenties hyödyllistä muistaa, mitä perulainen taloustieteilijä Hernando de Soto totesi kirjassaan   Hänen mukaansa yksi talouskehityksen suurimmista esteistä, eräänlainen puuttuva ainesosa, maissa, jotka olisivat muuten vauraita, on sellaisen selkeästi määritellyn omaisuuslainsäädännön puute, jolla olisi näin ollen riittävä oikeusvarmuus saadakseen todellista taloudellista arvoa. Niinpä on selvää, että arvokkain lisä, jonka Euroopan toimielimet – ja yleisesti ottaen kehittyneet valtiot – voivat antaa on, että ne takaavat oikeusvarmuutta suojaavat oikeudelliset perusrakenteet sekä tukevat ja ohjaavat demokratisoitumisprosessia ja kehitystä kohti oikeusvaltion periaatteiden tunnustamista.
Komission asiakirjassa viitataan vain lyhyesti tähän mielestäni hyvin keskeiseen asiaan. Kehitysyhteistyövaliokunnan mietinnössä viittauksesta on ikävä kyllä luovuttu ja siinä keskitytään Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin ajaman politiikan tuhoisiin seurauksiin. Mielestäni ei nimittäin ole edes tällaisissa tilanteissa oikein asettaa Kansainvälistä valuuttarahastoa ja Maailmanpankkia vastuuseen joistakin konkursseista. Ajattelen esimeriksi Argentiinan tapausta, jossa on käynyt yhä selvemmäksi, ettei epäonnistuminen ja varsinaisen valtion rappeutuminen ole Kansainvälisen valuuttarahaston tai Maailmanpankin vaan kyseisessä taloudessa vallitsevan laajan korruption ja voimakkaan valtiojohtoisuuden syytä. 
Väitämme, ettemme halua olla aatteellisia, mutta pelkään pahoin, että tosiasiassa olemme juuri sitä. On hyvä harkita kaikkia vaihtoehtoja, mutta olen kuitenkin sitä mieltä, että meidän on esitettävä poliittiseksi vaihtoehdoksi yritysten yksityistämistä ja siten tehokuuden ja investointien lisäämistä. Haluamme, että palvelut ovat kansalaisten saatavilla siinä määrin ja sen laatuisina, että ne täyttävät tarpeet, joita ei tällä hetkellä täytetä. Mielestäni on väärin pyytää korruptoituneita ja tehottomia yleishyödyllisiä laitoksia tarjoamaan näitä palveluja. Yksityistäminen on sekä Euroopassa että kehitysmaissa poliittisesti toivottava vaihtoehto. 
Korhola (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, unionin tähänastisen politiikan analyysin ohella tiedonantojen on tarkoitus olla perustana komission strategialle yrityssektorin tukemiselle kehitysmaissa ja valmistella komission kantaa valtionyhtiöiden uudistamiseen. Yhdyn esittelijän näkemykseen siitä, että pääpainon on oltava köyhyyden torjumisessa ja peruspalvelujen saatavuuden turvaamisessa ja että painopiste on pkt-yritysten tukemisessa.
Viime vuosikymmenten taloudelliseen kehitykseen on pyritty vastaamaan rakennesopeutusohjelmilla, jotka ovat sisältäneet markkinoiden avaamisen ja eriasteisia järjestelyjä aina yksityistämiseen asti. Tällainen menettely ei kuitenkaan aina ole parantanut tilannetta vaan se on ollut merkittävänä osasyynä köyhyyden leviämiseen kehitysmaissa.
Komissio toteaa aivan oikein, että valtionyhtiöiden uudistamiselle on olemassa erilaisia vaihtoehtoja kuten julkisten yritysten uudistaminen muuttamatta omistusrakenteita tai osittainen yksityistäminen. Ratkaisevan tärkeää on ottaa olosuhteet huomioon valittaessa uudistusvaihtoehtoa. Yksityistämisessä on erityisesti kiinnitettävä huomiota kilpailulainsäädäntöön ja sen soveltamiseen.
Eri uudistusvaihtoehtoja on verrattava keskenään, ja tässä yhteydessä kansalaisyhteiskunnan, erityisesti käyttäjien ja kuluttajien järjestöjen, osuuskuntien ja ammattiyhdistysten, osallistuminen päätöksentekoon ja toimien valvontaan on välttämätöntä. Joka tapauksessa on pidettävä mielessä EU:n kehitysyhteistyön yleistavoite eli köyhyyden torjuminen.
Samoin komission tiedonannossa, joka koskee yrityssektorin kehittämisen tukemista tulevaisuudessa kolmansissa maissa, on hyvät lähtökohdat. On kiitettävää, että komissio laatii kattavan strategian yrityssektorille. Sen strategian perustavoitteen on oltava yksinkertaisesti se, että investointi kannattaa kehitysmaissakin. Sitä pitää voida odottaa. Lähtökohtana ei voi olla pohjattoman kaivon periaate.
Konkreettinen tuki pk-yrityksille ja osuuskunnille palveluja, ammattitaitoa ja yrityksen modernisointia koskevan neuvonnan avulla sekä mikroyritysten tukeminen erityisesti varmistamalla rahoitus ovat tärkeitä. Olennaista on kuitenkin muistaa, että kehitysmaiden yritykset ja osuuskunnat tarvitsevat myös ostavia asiakkaita ja että ostokykyisimmät markkinat ovat meillä EU:ssa. Siksi reilun kaupan ja kestävän kaupan kanavat on saatava toimimaan niin, että eurooppalaiset kuluttajat voivat omilla ostopäätöksillään olla tukemassa kehitysmaiden yrityksiä ja tuottajia. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30.
(1) 

