Istuntojakson avaaminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin 17. tammikuuta 1997 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Oomen-Ruijten
Arvoisa puhemies, kaikessa ystävyydessä haluaisin huomauttaa teille, että ei voi olla mahdollista, että kun meidän pitää olla täällä sisällä kello 15.00, niin joillakin on otsaa ottaa kaikki hissit käyttöön jonkin valtuuskunnan vastaanottamiseksi. Arvoisa puhemies, mikäli nämä valtuuskunnat haluavat tulla ylös, niiden on oltava ajoissa kuten meidänkin. Ei voi olla mahdollista, että meidän on käveltävä ylös tai kiisteltävä parlamentin virkailijoiden kanssa, jotka estävät meitä pääsemästä hisseihin. Tämä ei voi olla enää totta. Voitteko tehdä asialle jotain?

Balfe
Arvoisa puhemies, kiinnittäisin huomiota siihen, että kvestorien kollegio on antanut selkeät määräykset, että vierailijat eivät saa liikkua käytävillä tai hisseissä istuntopäivinä. Käyttäisittekö arvovaltaanne sen varmistamiseksi, että kollegion päätöstä noudatetaan?

Puhemies
Balfe, puheenvuorossanne annoitte vastauksen Oomen-Ruijtenille häntä oikeutetusti huolettavaan kysymykseen. Nyt hän tietää, että kvestorit ovat jo ennen tätä pyyntöä ryhtyneet toimiin tällaisten tilanteiden välttämiseksi.

Crawley
Arvoisa puhemies, toivotan teidät tervetulleeksi ensimmäiseen kokonaiseen istuntoonne. Sitten viimeisen istuntojakson on ranskalainen herra nimeltä Goldsmith herättänyt kotimaassani, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, kohua väittämällä, että Brysselissä tehtäisiin viikossa 100 säännöksiä koskevaa esitystä. Voisiko puhemiehistö tutkia tämän lausunnon todenperäisyyden ja antaa tästä parlamentille tiedon?

Puhemies
Kiitos, Crawley. Luulen, että kaltaisenne kokeneen edustajan ei tarvitse tarkistaa, että on todellakin mahdotonta antaa sataa tai edes kymmentä asetusta viikossa. Kaikki parlamentin jäsenet tietävät sen, ja toivon, että tervettä järkeä käyttämällä myös kansalaiset pystyvät ymmärtämään sen.

Provan
Arvoisa puhemies, tukisin Crawley'a. Hän kiinnitti huomiota hyvin tärkeään seikkaan, nimittäin siihen, että Isossa-Britanniassa on paljon väärinkäsityksiä siitä, mitä Euroopan unionissa tapahtuu. Kyse on laajalta osin siitä, että lehdistö ei raportoi asianmukaisesti siitä, mitä täällä ja muissa yhteisön toimielimissä tapahtuu. Kyseessä on perustava kysymys siitä, saako työmme asianmukaisen tunnustuksen. Toivonkin siis, arvoisa puhemies, että ette jätä Crawleyn kommenttia huomiotta, vaan otatte sen käsiteltäväksi ja tutkitte puhemiehistössä, miten siihen voitaisiin puuttua.

Collins, Kenneth
Arvoisa puhemies, vaikka yhdynkin Crawleyn lausuman sisältöön, haluaisin korjata häntä yhdessä asiassa. Hän väitti Goldsmithin olevan ranskalainen. Hän asuu kuitenkin myös Italiassa, Isossa-Britanniassa, Meksikossa ja parissa muussakin paikassa. Tehkäämme tämä täysin selväksi.

Puhemies
Kiitos, Collins. Luulin, että käsittelemme Englannin parlamentin alahuoneen keskustelua, mutta huomaan, että myös Berthu haluaa osallistua keskusteluun.

Berthu
Arvoisa puhemies, olen iloinen, että ryhmäni puheenjohtajan sanat ovat saaneet täällä niin paljon huomiota. Te olette tarkka juristi ja olette oikeassa sanoessanne, että jos termi " asetus" tulkitaan sananmukaisesti, niitä ei ole satoja. Mutta jos sillä tarkoitetaan kaikkia direktiivejä, asetuksia ja Euroopan yhteisöjen säädöksiä yhteensä, kaikki tietävät hyvin, että Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä on niitä melkoisia määriä joka vuosi.

Puhemies
Luulen, että meillä on tälle iltapäivälle runsaasti asioita esityslistalla ja mielestäni tämä asia on näiden peräkkäisten puheenvuorojen jälkeen riittävän selvä. Puhemiehistö päättää asiasta parhaaksi katsomallaan tavalla niin, että julkaistujen direktiivien, asetusten, jne. lukumäärästä on tosite. Luulen, että tiedottamiseen valtuutetulla komission jäsen Orejalla, yhdessä yhden varapuhemiehistämme, Anastassopoulosin, kanssa on käytettävissään tarvittavat keinot totuuden paljastamiseksi.

Käsittelyjärjestys
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana käsittelyjärjestys.
Puhemieskonferenssin työjärjestyksen 95 artiklan mukaisesti laatiman esityslistaluonnoksen lopullinen versio on jaettu; siihen on tehty tai ehdotettu seuraavia muutoksia:
Keskiviikko: Uutta merenkulun strategiaa koskeva Danesinin liikenne- ja matkailuvaliokunnan puolesta laatima mietintö poistetaan esityslistalta, koska sitä ei hyväksytty valiokunnassa.
Torstai: Kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan pyynnöstä ehdotan, että Schengenin sopimusta koskevasta Van Lanckerin mietinnöstä keskustellaan huomenna torstaina, mutta että määräaikaa tarkistusten jättämiselle pidennetään torstaihin 13. helmikuuta ja että äänestys lykätään seuraavalle istuntojaksolle.

Schulz
Arvoisa puhemies, paljon kiitoksia ilmoituksestanne. Haluaisin kuitenkin pyytää sosiaalidemokraattisen ryhmän puolesta teitä menettelemään toisin. Mielestämme Van Lanckerin mietintöä ei pitäisi käsitellä huomenna tässä muodossa, vaan sekä keskustelu että äänestys olisi siirrettävä seuraavalle täysistuntoviikolle. Perustelen asiaa lyhyesti.
Van Lanckerin mietintöön tuli 88 tarkistusta, joista keskusteltiin valiokunnassa hyvin ristiriitaisesti eikä niistä äänestäminen ollut helppoa. Me valiokunnassa olimme keskustelun ja tarkistuksista äänestämisen jälkeen yksimielisiä siitä, että esittelijälle on annettava mahdollisuus neuvotella muiden ryhmien kanssa sovittelevasta sanamuodosta, jonka pitäisi auttaa saavuttamaan mahdollisimman laaja yksimielisyys parlamentissa tästä tärkeästä Schengenin sopimuksen täytäntöönpanon toteutumista koskevasta mietinnöstä. Aikaa ei vain ollut riittävästi selvittää tämä huomiseen mennessä. Ei myöskään ole järkevää käydä keskustelua, jonka perustana olevat sovitteluehdotukset ovat vielä neuvoteltavina eikä niitä siis voitaisi käsitellä keskustelussa ollenkaan. Siinä ei ole mitään järkeä. Sikäli olisi paljon loogisempaa, että me siirtäisimme keskustelun ja äänestyksen seuraavalle tai sitä seuraavalle Strasbourgin viikolle. Pyydän teitä tekemään näin.

Nassauer
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluan ensiksi tehdä selväksi vastustavani sitä, että erotamme keskustelun sitä koskevasta äänestyksestä. Tekisimme itsellemme erittäin huonon palveluksen, jos me huomenna vain keskustelisimme aiheesta emmekä tekisi heti päätöstä tästä keskustelusta myös julkisesti. Meillä ei ole mitään mahdollisuuksia saada huomiota tekemisillemme tiedotusvälineissä, jos ensin keskustelemme ja äänestämme vasta myöhemmin, kun yhteys keskusteluun ei enää olisi selvä.
Toiseksi me pyydämme teitä olemaan lykkäämättä käsittelyjärjestyksen kohtaa, vaan toimimaan käsittelyjärjestyksen mukaisesti. Me olemme itse asiassa - tässä olen Schulzin kanssa samaa mieltä - yrittäneet vielä saada aikaan sovitteluratkaisuja. Olemme kuitenkin tehneet myös riittävästi tarkistuksia, jotka mahdollistavat pääsemisen yksimielisyyteen asiassa.
Siksi pyydän teitä noudattamaan käsittelyjärjestyksen kohtaa ja järjestämään sekä keskustelun että äänestyksen.

Puhemies
Kiitos, Nassauer. Mielestäni on parasta, että kokous päättää, pidetäänkö keskustelu ja äänestys vai ei, erottamatta näitä kahta asiaa. Kokouksen tulee päättää, säilytetäänkö Van Lanckerin mietintö esityslistalla vai ei.
Siirrytään äänestykseen pyynnöstä poistaa Van Lanckerin mietintö esityslistalta.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.) Haluan muistuttaa, että äänestyksiin on lisätty kaksi tammikuun 16. päivän istunnossa lykättyä asiaa, jotka ovat:
päätöslauselmaesitys, joka sisältyy Thomasin maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan puolesta laatimaan mietintöön. Muistutan teitä, että mietinnön hyväksymiseen tarvitaan määräenemmistö.-seitsemän päätöslauselmaesitystä, jotka ovat seurausta kalatalousministerien neuvoston kokouksen tuloksista annetusta komission julkilausumasta.
Päätös kiireellisen menettelyn noudattamisesta
Collins, Kenneth
Esittäessään pyynnön kiireellisen menettelyn noudattamisesta komissio on tehnyt kaksi asiaa. Se on ensinnäkin tunnustanut oman vastuuttomuutensa. Toiseksi se on antanut parlamentille suuren tunnustuksen. Vastuuton se on siksi, että asia välitettiin parlamentille 10. tammikuuta tänä vuonna. Nyt on 29. tammikuuta, ja komissio haluaa, että vain hyväksymme tämän ilman minkäänlaista tutkintaa tai harkintaa. Pelkään, että asiaan liittyy aivan liian tärkeitä periaatteita, jotta näin voisi tehdä. Ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta, joka neuvottelee maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan kanssa, tarvitsee aikaa asian harkitsemista varten. Käytössä on kiireellinen menettely ja saamme asian helmikuun esityslistalle. Tämän vuoksi valiokunnan puolesta antamani suositus on " Ei" .
Tekemällä tämän ehdotuksen komissio antaa meille suuren tunnustuksen. Kyseessä on asetus, jonka voimassaolon olisi pitänyt umpeutua 31. joulukuuta ja olettaen, että komissio käyttää uusien ehdotusten valmisteluun noin kuusi kuukautta, se ilmeisesti uskoo, että parlamentti on noin seitsemän tai kahdeksan kertaa tehokkaampi kuin komissio, koska se halusi meidän saavan aikaan kolmessa viikossa sen, mikä komissiolta vei kuusi kuukautta. Minä siis päättelin, että olemme seitsemän tai kahdeksan kertaa komissiota tehokkaampia. Valitettavasti minun on sanottava, että olemme vain kuusi kertaa tehokkaampia, koska emme saa asiaa käsiteltyä ennen helmikuuta.

Puhemies
Kiitos, Collins.
Jos ei ole muita puheenvuoroja, siirrymme äänestykseen kiireellisestä menettelystä.
(Parlamentti hylkäsi pyynnön noudattaa kiireellistä menettelyä.)

Kiireelliset, erittäin tärkeät poliittiset aiheet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto " HVK: n tämänhetkinen tilanne: tehostettu yhteistyö" .

Oreja Aguirre
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, joustavuus, josta olemme keskustelleet harkintaryhmässä jo usean kuukauden ajan, on Irlannin puheenjohtajuuden aikana otettu hallitusten välisen konferenssin esityslistalle, se oli Amsterdamin puolivirallisen kokouksen esityslistalla, sittemmin jo Alankomaiden puheenjohtajakaudella, 13. tammikuuta, sekä viimeisessä HVK: n ministeritason kokouksessa, joka pidettiin 20. tammikuuta. Asia, josta teillä tuskin on epäilystäkään, on, että kysymys joustavuudesta tulee pysymään pitkään hallitusten välisen konferenssin keskustelujen keskeisenä aiheena. Toisaalta sen sysäyksen vuoksi, jonka kumpi tahansa ratkaisu aiheuttaisi unionin institutionaaliseen rakenteeseen ja toimintaan, ja toisaalta, koska käsitteen määritelmästä, kuten hyvin tiedätte, on olemassa valtava määrä eri variantteja ja siitä seuraa, että se heijastuu hyvin erilaisina näkemyksinä.
Kuitenkin luulen, että ainakin mitä ensimmäiseen pilariin tulee, HVK: ssa esitetyissä eri ehdotuksissa joustavuutta pidetään menettelynä, jonka avulla voidaan ylittää unionin hyvän toiminnan ja yhdentymiskehityksen esteet. Nämä esteet aiheutuvat yleensä yksimielisyyssäännöstä. Joustavuus tekisi tiiviimmän yhteistyön mahdolliseksi ja perustamissopimuksen tavoitteet voitaisiin saavuttaa nopeammin. Tämän asian suhteen minusta on tärkeää muistuttaa, että tämä parlamentti on jo useassa tilanteessa viitannut eri liittymisnopeuksiin. Tämä on johtava ajatus laajentumiskeskustelussa, joka keskittyy enemmän hakijamaiden liittymisen mahdolliseksi tekeviin tehokkaisiin siirtymävaiheisiin kuin itse joustavuusajatukseen.
Keskustelu, jota tällä hetkellä käydään HVK: ssa, on täynnä kysymyksiä. Pitääkö perustamissopimukseen liittää joustavuusklausuuli? Jos pitää, niin millä tavalla? Missä joustavuutta pitäisi soveltaa? Pitääkö sen rajoittua toiseen ja kolmanteen pilariin? Vai olisiko sen soveltaminen mahdollista myös ensimmäisen pilarin asioissa? Komissio on erityisesti pohtinut ensimmäistä pilaria, jossa ainakin juridisessa mielessä joustavuus näyttäisi aiheuttavan eniten ongelmia. Toisessa ja kolmannessa pilarissa, jotka ovat luonteeltaan hallitusten yhteistyöhön perustuvia, joustavuus on epäilemättä helpompi saavuttaa.
Komissio pysyy kannassaan, jonka se on ilmaissut lausunnossaan 28. helmikuuta 1996. Sen kanta on, kuten hyvin tiedätte, melko rajoittava. Joustavuuden pitää olla mahdollista, jos se on yhteneväinen perustamissopimuksen tavoitteiden toteutumisen kanssa, jos se kunnioittaa yhteistä toimielinjärjestelmää, jos se ei aseta kyseenalaiseksi voimassaolevaa yhteisön säännöstöä ja erityisesti neljää perusvapautta, sisämarkkinoita, yhteistä politiikkaa ja yhdenmukaista politiikkaa ja jos se on avoin jokaiselle jäsenvaltiolle siten, että valtio voi koska tahansa liittyä mukaan tehostettuun yhteistyöhön.
Komission mielestä ei ole aiheellista laatia myönteisiä tai kielteisiä asialistoja tehostetun yhteistyön mahdollisista kohteista. Positiivinen lista mahdollisista soveltamiskohteista voisi jossain muodossa yllyttää eriytymiseen ja olla haittana pyrittäessä löytämään yhteisiä ratkaisuja. Negatiivinen lista voisi vaikuttaa poissulkevasti, se voisi olla epäoikeutettua.
Sallikaa minun viipyä hetki tämän asian tiimoilta siinä menettelytavassa, jota komissio on esittänyt tehostetun yhteistyön kehittämiseksi. Kaavio olisi seuraavan kaltainen: aloitteen tekee komissio, sitä edeltää jäsenvaltioiden pyyntö; Euroopan parlamentti osallistuu; sitten seuraa päätös, yleensä määräenemmistöllä. Komissio pitää välttämättömänä säilyttää, myös oletuksissa tehostetusta yhteistyöstä, toimielinten, eli komission, parlamentin ja tuomioistuimen ykseyden, niin että ne eivät ole jäsenvaltioiden edustajia, vaan, sanokaamme, ylikansallisia hallintoelimiä.
Mielestäni tehostettua yhteistyötä ensimmäisen pilarin asioissa tulee pitää ainoastaan viimeisenä keinona. Viimeisenä käytettävissä olevana keinona, kun yhteinen toimi on poissuljettu, erityisesti yksimielisyyden puuttuessa. Ja sen pitää olla, parlamentin puhemiehen sanoin, "poikkeus säännöstä" eli keino, jonka avulla unioni voi edetä tietyissä tilanteissa ja tarkoin määrätyissä olosuhteissa myös silloin, jos jotkut jäsenvaltiot eivät voi liittyä välittömästi kyseessä olevaan yhteiseen toimeen.
Olkaamme kuitenkin realisteja. Joustavuus ei ole vaihtoehto määräenemmistölle. Usein sovellettuna tehostettu yhteistyö voisi jollain tasolla johtaa järjestelmän räjähtämiseen sirpaleiksi. Emme saa unohtaa, että määräenemmistöllä hyväksytyt yhteiset päätökset tavallaan mahdollistavat jäsenvaltioiden erilaisten tilanteiden huomioon ottamiseksi tarvittavan joustavuuden.
Toisaalta ei ole epäilystäkään siitä, että yksimielisyyden ylläpito määrätyillä aloilla voi johtaa liian usein tehostetun yhteistyön käyttöön ja sen vuoksi on välttämätöntä säätää tarkat määräykset sen käyttöönotosta. Muussa tapauksessa olisi olemassa vaara, että HVK seuraisi helpompaa tietä eli ylläpitäisi yksimielisyyttä rajoittaen voimakkaasti määräenemmistöäänestyksen laajentamista.
Talous- ja rahaliitto varmasti ansaitsisi oman lukunsa erikseen. Oletetaan, että rahaliittoon ei sen alkuvaiheessa kuuluisi kaikkia jäsenvaltioita ja kysykäämme itseltämme: tarvittaisiinko tehostettua yhteistyötä liittoon kuuluvien jäsenvaltioiden kesken? Tiedätte jo, että asiasta on erilaisia mielipiteitä. Kuten tiedätte, siitä käydään todella vilkasta keskustelua. Jotkut ovat sitä mieltä, että olemassa olevat säädökset ovat riittäviä, tapahtuisihan kaikissa jäsenvaltioissa eri politiikanalojen mukautumista, noudattaen aina yhteisön säännöstöä. Toiset ajattelevat, että jotkut politiikan alat, kuten sosiaalipolitiikka tai veropolitiikka vaatisivat pidemmälle meneviä yhteisiä säädöksiä rahaliittoon kuuluvien jäsenvaltioiden kesken. Tähän keskusteluun sen perinpohjaisemmin puuttumatta komissio on harkinnut, että tässä oletetussa tilanteessa pitäisi joka tapauksessa kunnioittaa niitä perusperiaatteita, joita se esittää tehostetun yhteistyön asiassa.
Lopuksi haluaisin painottaa, että laajalle levittäytynyt joustavuus ei missään tapauksessa voi olla yleislääke unionin kaikkiin ongelmiin. Dublinin Eurooppa-neuvosto on ilmoittanut, että päätökset tässä asiassa, ja jopa niiden tekemättä jättäminen tässä asiassa, olisivat erittäin merkityksellistä unionin tulevaisuudelle.
Siksi haluan ilmaista itseäni hyvin selkeästi: joustavuus ei voi olla ainoa avain tulevaisuuteemme. Olennaista on, että jäsenvaltioiden kesken on yksimielisyyttä unionin tavoitteista. Jos joustavuus ei rajoittuisi täsmälliseen aspektiin konkreettisissa päätöksissä vaan laajenisi unionin varsinaisiin tavoitteisiin, se johtaisi meidät, ennemmin tai myöhemmin, säröihin unionin sisällä. Tämä vaara olisi vielä suurempi, jos sosiaalisen protokollan tekniikkaa sovellettaisiin muille aloille siten, että yksi tai useampi jäsenvaltio suljettaisiin yhteisten toimien ulkopuolelle Euroopan yhdentymiskehitykselle tärkeissä kysymyksissä.
Jatkossa käsittelen lyhyesti joustavuutta kahdessa muussa pilarissa ja konkreettisesti ulkopolitiikassa ja yhteisessä turvallisuudessa. Ulkopolitiikan ja yhteisen turvallisuuden piirissä joustavuus vaikuttaa teknisesti yksinkertaisemmalta, eikä YUTP todellakaan vaadi juridisia normeja, jotka voisivat luoda pitkään kestäviä eroja vaan ensisijaisesti konkreettisia toimia ja päätöksiä. Lisäksi puolustukseen liittyen uusilla jäsenvaltioilla on joitakin eroja sotilaallisissa sidonnaisuuksissaan.
Siksi on vaikeaa ajatella, ettei unionin ulkopolitiikka jossain määrin voisi turvautua joustavuuteen. Mutta meidän pitää harkita seuraavaa keskeistä kysymystä: kuinka pitkälle sellaista ulkopolitiikkaa määräävien toimien erilaistuminen voi ulottua, johon ei osallistu määrätty määrä jäsenvaltioita, ennen kuin se aiheuttaa merkittävän kriisin unionin sisällä? Mielestäni on välttämätöntä, että ulkopolitiikan ja yhteisen turvallisuuden päämäärien suhteen on olemassa voimakas konsensus.
Kolmannen pilarin osalta, kuten tiedätte, komissio kannattaa laajaa yhteisöllistämistä. Juuri eilen jäsenvaltioiden hallitusten edustajien kokouksessa tutkimme erityisesti kolmannen pilarin asiaa ja jatkamme sitä helmikuun 10. ja 11. päivänä. Kolmannen pilarin jäljellä olevissa asioissa voi mielestämme kyllä olla joustavuutta.
Sallikaa minun, arvoisa puhemies ja hyvät naiset ja herrat, loppupäätelmänä sanoa muutama sana. Mielestämme joustavuus ei ole, eikä sen pidäkään olla, HVK: n ensisijainen ongelma. Tähän mennessä eri jäsenvaltioiden tarkastelemat ratkaisut ja ehdotukset kulkevat jossain määrin kaikki samaan suuntaan. Komissio valvoo yhteisön järjestelmän, säännöstön ja perustamissopimuksen määräysten täydellistä kunnioittamista perustamissopimuksessa määrättyjen vastuiden mukaisesti.
Seuraava poliittinen ongelma, joka meidän pitää nyt kohdata, on seuraava: olemmeko me eurooppalaiset valmiita jatkamaan yhdessä yhdentymisprosessia, kunnioittaen erilaisuutta eri jäsenvaltioiden välillä? Vastakkaisessa tapauksessa, laajentuneessa unionissa, emmekö asetu alttiiksi vaaralle siitä, että jotkut jäsenvaltiot katsovat parhaaksi edetä yhdessä yhteisön järjestelmän ulkopuolella? Se on suurin huolenaiheeni. Luulen, että yhdentymisprosessimme suuri menestys perustuu vapauden aatteeseen ja siihen, että unioni on avoin kaikille, jotka siihen haluavat kuulua, ja meidän kaikkien pitää, ja me voimme, onnistua etenemään yhdessä saavuttaaksemme yhteisiä etuja.

De Giovanni
Arvoisa puhemies, haluaisin kysyä komission jäsen Orejan täsmällistä mielipidettä siitä, että perustamissopimukseen on liitetty yleislauseke, joka koskee vahvistetun yhteistyön periaatetta sen mukaan, mihin Ranskan ja Saksan asiakirja on antanut aiheen, mutta ei pelkästään se.
Myönteisessä tapauksessa haluaisin tietää, eikö samanlainen lauseke voisi komission jäsenen mielestä päätyä sellaisten joustojen kohteeksi, jotka vaikuttavat juuri perustamissopimuksen rakenteeseen ja joiden vuoksi lisäpöytäkirjoja voisi tulla rajattomasti ja sopimuksen kaikkia velvoittava luonne heikentyisi. Miten tämä voidaan välttää, jos yhteistyöstä tulee yleislauseke?

Oreja Aguirre
De Giovanni, protokollia on jo olemassa, niiden syntymistä ei ole voitu estää edes siinä luultavasti kaikkein negatiivisimmassa muodossa, tyyppiesimerkissä sosiaalisesta protokollasta. Ymmärrän, että tehostetun yhteistyön päälinjojen määrittely perustamissopimuksen puitteissa kulkee oikeaan suuntaan aina, kun osoitetaan selvästi, mitkä ovat ne perusperiaatteet, joiden pitää hallita tätä tehostettua yhteistyötä. Sitä ei voida käyttää missä tilanteessa tahansa vaan ainoastaan silloin, kun tietyt ehdot täyttyvät, kuten ne, että tehostettu yhteistyö on yhteneväinen perustamissopimuksen tavoitteiden toteutumisen kanssa, kunnioittaa yhteistä toimielinjärjestelmää ja tietenkin säilyttää sisämarkkinat, sen yhdenmukaisen politiikan ja yhteisen politiikan, jotka ohjaavat tehostettua yhteistyötä. Kaikkialle rönsyilevä tehostettu yhteistyö ei olisi hyväksyttävää, vaan sen pitää rajoittua tilanteisiin, joissa tietyt, täsmälliset ehdot täyttyvät.

Spaak
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hallitusten välisen konferenssin onnistuminen tai epäonnistuminen riippuu suurelta osin lujitetun yhdentymisen edistymisestä, kun otetaan huomioon joidenkin jäsenvaltioiden tältä osin kielteiset asemat, jotka muistuttavat voimakkaasti veto-oikeutta.
Komission kanta näyttää mielestäni aivan oikeutetusti rajoitetulta, koska olette tarkkaan määritelleet sen kehyksen, jossa lujitettu yhdentyminen voi tapahtua. Mielestäni komissio näyttää myös aloitteidenteko-oikeuden osalta olevan puolustuskannalla, mikä ei ole niin hyvä asia.
Komissio valvoo perustamissopimuksia; sen olette institutionaalisten asioiden valiokunnassa muistaneet. Olette myös muistaneet, että komissio valvoo yleistä etua. Voisitteko selittää tätä asennetta, joka on ehkä samalla erityisen hienovarainen strategia?

Oreja Aguirre
Spaak, en tiedä, mikä on taituruuden taso aloitteen tekemisessä, mutta sen voin teille sanoa, että asiasta on keskusteltu komissiossa. Minun jopa pitää tunnustaa, että ensimmäisessä luonnoksessa, joka komissiossa laadittiin, aloite oli annettu itse komissiolle. Myöhemmin kuitenkin ajattelimme, kuten ilmenee seuraavasta eli tästä nykyisestä luonnoksesta, eikä haittaa, että me vielä työstämme sitä, että juuri komission ensisijaisen yhteisen edun valvomistehtävän vuoksi sen ei pitäisi itse tehdä aloitetta.
Saanen selvittää kaksi asiaa: ensinnäkin aloite on peräisin jäsenvaltioilta, joiden lukumäärä pitää vielä määrätä, ja sen jälkeen komissio määrittelee, onko prosessin käynnistäminen mahdollista vai ei. Eli sanokaamme, että sillä ei ole ensisijaista aloiteoikeutta vaan toissijainen; ymmärrän, että asia on poleeminen. Toiseksi haluan sanoa, että komissiolla on jonkinlainen aloiteoikeus niin, että se voi estää hyvinkin monen jäsenvaltion yhdessä tekemän aloitteen. Kuvitelkaamme, että 13 jäsenvaltiota päättää tehdä aloitteen ja ne esittävät sen komissiolle. Jos komissio määrittelee tilanteen niin, että se ei ole mainitsemieni perusperiaatteitten mukainen, komissio voi kieltäytyä viemästä aloitetta eteenpäin eli käynnistämästä prosessia.

Cederschiöld
Herra komissaari, herra puhemies! Muutama valtio ei voi toimia unionin nimissä. Mikä on se minimimäärä valtioita, joka vaaditaan, että joustavuus toimisi? Jos hallinnolliset toimet rahoitetaan budjetista ja toiminnalliset kulut osallistuvien maiden toimesta, vaatiiko se toimiin osallistumattomilta mailta toimenpiteitä, suunnitelmia tai kustannuksia?

Oreja Aguirre
Ensimmäistä kysymystä koskeva asia on komissiossa vielä avoin, käsittelemme sitä vielä. Mahdollisia ratkaisuja on kolme: jäsenvaltioiden yksinkertainen enemmistö; kahden kolmasosan enemmistö eli nykytilanteessa kymmenen; sekä yksinkertainen enemmistö väestömääräkriteeriin liittyen. Nämä ovat ne kolme mahdollisuutta, joita tällä hetkellä tutkimme.
Joka tapauksessa voin sanoa teille, että yleinen kriteeri komissiossa on, että tarvitaan hyvin monta jäsenvaltiota. Emme ole päättäneet täsmällisesti kuinka monta emmekä siitä, pitäisikö olla kyse yksinkertaisesta vai määräenemmistöstä. Mutta haluamme välttää sellaisen tilanteen syntymisen, että mahdollisuudet ja tarjoukset moninkertaistuvat, koska tehostetun yhteistyön esittämiseen tarvittava jäsenvaltioiden määrä on hyvin pieni. Mielestämme tämä olisi vastoin perustamissopimuksen periaatteita. Jäsenvaltioiden lukumäärän pitää olla suuri.
Toisessa eli rahoitusta koskevassa asiassa olemme sitä mieltä, että yhteistyön hallinnolliset kulut kuuluvat yhteisön talousarvioon. Operatiiviset kulut pitää mielestämme kattaa yhteistyön ominaisluonteen mukaisesti. Tällä hetkellä ajattelemme, että komission pitää jokaisessa tapauksessa erikseen ilmoittaa ne kulut, jotka kuuluvat yhteisön talousarvioon ja ne kulut, jotka lankeavat osallistujamaiden maksettaviksi. Asiaa käsiteltiin tässä eräänä päivänä institutionaalisten asioiden valiokunnassa, ja meidän pitää vielä harkita sitä, mutta komissiossa vallalla olevan suunnitelman perusajatuksena on erottaa hallinnolliset ja operatiiviset kulut.

Cohn-Bendit
Herra komissaari, puhuitte hyvin arvoituksellisesti parlamentin osallistumisesta. Vähemmän arvoituksellisesti siinä oli yksinkertaisesti kyse parlamentin kuulemisesta. Eikö juuri joustavuusasiassa tarvittaisi ratkaisevaa edistysaskelta niin, että muutamien jäsenvaltioiden joustava aloite olisi mahdollista vain, kun parlamentin määräenemmistö kannattaa sitä, jotta jollakin yhteisön toimielimellä on myös mahdollisuus valvoa osittaisia etuja?

Oreja Aguirre
Kiitän teitä siitä, että luonnehditte minua "ennustajaksi" , sitä puolta en itsessäni vielä tiennyt olevankaan, mutta hyväksyn sen mielelläni. Haluan sanoa, että parlamentin asema on mielestämme hyvin selvä. Ensinnäkin on kyse asiasta, johon yhteisön toimielimet osallistuvat. Parlamentin, tuomioistuimen ja komission pitää osallistua. Toiseksi, mielestämme parlamentin osallistumisen pitää tapahtua kyseessä olevan asian mukaisesti eli jos asia, johon yhteistyötä sovelletaan, kuuluisi yhteispäätösmenettelyn piiriin eli olisi lainsäädäntöön kuuluva asia, silloin sovellettaisiin yhteispäätösmenettelyä. Toisin sanoen hallitsevana periaatteena mielestämme on, että parlamentin osallistuminen määräytyy käsiteltävänä olevasta asiasta. Jos se kuuluu yksinkertaisen kuulemismenettelyn piiriin, parlamentti osallistuu vain kuulemismenettelyn mukaisesti. Jos se kuuluu yhteistoimintamenettelyn piiriin, osallistuminen on yhteistoimintamenettelyn mukainen. Ei kuitenkaan ole epäilystäkään siitä, että parlamentin pitäisi osallistua prosessiin.
Sitä vastoin minua epäilyttävät enemmän 138 B artiklaan tukeutuvat viittaukset parlamentin aloitteesta. En epäile, ettei olisi mahdollista, että parlamentti tekisi aloitteen ja etteivät komissio ja eri jäsenvaltiot ottaisi sitä huomioon. Mutta luulen, että varsinaisen aloitteen pitää olla peräisin jäsenvaltioilta, ei parlamentilta eikä komissiolta.
Luulen, että ensimmäisen kysymyksen asia kiinnosti teitä enemmän ja haluan vastata siihen yksiselitteisesti, että parlamentti toimii kyseisen toimen sisällön mukaisesti: yhteispäätösmenettelyasiassa yhteispäätösmenettelyn mukaisesti ja kuulemismenettelyasiassa kuulemismenettelyn mukaisesti.

Dell'Alba
Arvoisa komissaari, minäkin olen hyvin pettynyt komission melko varovaiseen asenteeseen sekä sen lausuntoihin, erityisesti joidenkin kollegojen kysymysten vastauksiin. Pyydän siis vahvistamaan, miksi asiakirjassa, jonka komissio on antanut valtuuskuntien käyttöön tässä niin tärkeässä aiheessa, jossa komission asema on keskeinen, se ei kuitenkaan ajattele, että sen pitäisi olla yhtenä vahvistetun yhteistyön vaatimuksen alkuunpanijoista, kuten taas osoittavat kaikki muiden maiden esittämät ehdotukset, esimerkiksi Portugalin ja Italian sekä Saksan ja Ranskan alkuperäinen ehdotus.
Entä parlamentin rooli, komissaari Oreja? Komission asiakirjassa ei mainita parlamentin osuutta, ei taannehtivasti, vaan parlamentin roolia vahvistetun yhteistyön kehittämisessä, ratkaisuissa, päätöksenteossa.
Voitteko ystävällisesti vastata näihin kysymyksiin ja selvittää nämä kaksi vastaamatta jäänyttä asiaa, joita komissio ei ole toistaiseksi esittänyt?

Oreja Aguirre
Dell'Alba, haluan sanoa teille, että nyt puhuessani täällä parlamentissa - juhlallisen täysistuntoilmapiirin vallitessa - olen välittämässä teille komission kantaa. Komissio on laatinut tekstin, ja minä olen puuttunut asiaan vasta sen laatimisen jälkeen. Joten pyydän, että otatte sen, mitä sanon, ikään kuin kirjoitettuna tekstinä. Haluan tehdä selväksi, että esiintyessäni täällä täysistunnossa tulkitsen teille komission tahtoa. Eli parlamentin tehtävä on se, minkä juuri teille sanoin.
Saanen myös sanoa toisen asian: me emme ole vielä harkinneet asiaa loppuun asti. Toivon, että emme koskaan lopeta ja jatkamme harkitsemista aina. Mutta, joka tapauksessa, tällä hetkellä harkitsemme vielä emme ainoastaan hallitusten edustuksen vaan myös parlamentin asemaa. Lisäksi haluan sanoa komission tehtävää koskevan ensimmäisen kysymyksen suhteen, että parlamentin edustus ei ottanut mukaan komission vaan jäsenvaltioiden aloitusoikeuden. Haluan sanoa, että yksi niistä syistä, jotka saivat minut henkilökohtaisesti ajattelemaan, että ehkä aloitteen ei pitäisi syntyä komissiossa oli se, että kuuntelin parlamentin esityksen. Tähän esitykseen ei kuulunut, että aloitteen pitäisi tulla itse komissiosta vaan jäsenvaltioilta. Se sai minut vakuuttuneeksi. En halua suojautua kenenkään selän taakse, haluan vain sanoa, että se sai minut vakuuttuneeksi, koska se on kriteeri, joka vähintäänkin pitää ottaa huomioon. Miksi? Koska mielestäni komission pitää ainoastaan valvoa yhteisiä etuja ja koko yhteisön etuja, mutta ei joistakin jäsenvaltioista muodostuneen ryhmän etuja. Mutta voin sanoa teille, että tämä on asia, jonka pohdintaa jatkamme vielä, ja on mahdollista, että uusien mielipiteiden valossa - kuten niiden, joita kuulin institutionaalisten asioiden valiokunnassa, jotka olivat samansuuntaisia kuin juuri mainitsemanne - komissio muuttaa omia kriteereitään.

Martin, David
Onko komissaari kanssani samaa mieltä siitä, että kun siirrymme yli kahdenkymmenen jäsenvaltion yhteisöön, joustavuus ei ole vain suotavaa vaan myös ratkaisevan tärkeää, jos aiomme suoriutua tehtävästä. Joustavuuden toteuttaminen edellyttää kuitenkin kolmen perusperiaatteen noudattamista. Ensinnäkin joustavuus ei missään oloissa saa vaikuttaa olemassa olevaan yhteisön säännöstöön. Toiseksi joustavuus ei sovellu yhteisön nykyisiin keskeisiin politiikkoihin , varsinkaan sisämarkkinoihin ja siihen liittyviin ympäristö-, sosiaali- ja kuluttajapolitiikkoihin. Kolmanneksi joustavuus ei ole mahdollista ilman yhtenäistä toimielinkehystä.
Takaako komissio parlamentille, että se liittyy meihin, jotka vaadimme yhtenäistä toimielinkehystä kaikille politiikoille, jotka tulevat joustavuuden piiriin tulevaisuudessa?

Oreja Aguirre
Martin, voin sanoa teille, että asiasta on selkeä ja vakaa kanta. On asioita, joita käsittelemme vielä komissiossa. Tämä asia käsiteltiin ennen helmikuun 28. päivän lausuntoa, ja sen jälkeen olemme pysyneet vakaasti sen kannalla. On periaatteita, joihin uskomme lähes dogmaattisesti, vaikka dogmaattisuus ei miellytä minua lainkaan, luultavasti ei tässäkään. Mutta haluan, että eräät asiat tulevat selviksi: ensinnäkin, tehostetun yhteistyön pitää olla yhteneväinen unionin tavoitteiden ja yhteisön säännöstön kanssa; toisaalta, toistan selvästi sen saman mitä juuri sanoitte, sen pitää kunnioittaa yhteistä toimielinjärjestelmää; säilyttää sisämarkkinat; sen pitää säilyttää yhteinen politiikka ja yhdenmukainen politiikka; sen pitää olla aina avoin kaikille, jotka eivät ole siinä mukana ja niillä on koko ajan täysin turvatut oikeudet; ja - en ole sanonut tätä aikaisemmin, mutta haluan tehdä sen nyt - sen pitää olla viimeinen keino. Eli meidän pitää asettaa esteitä, niin että joustavuutta ei käytettäisi, mutta emme voi estää sen käyttöä. Ei pidä vaarantaa unionin harmonista kehitystä ja suoda sijaa kelpoisuusvääristymille ja lopuksi, pitää kunnioittaa institutionaalista tasapainoa ja - sallikaa minun painottaa erityisesti tätä - taata kansalaisten oikeudet.

Schaffner
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, esititte meille kantanne lujitetusta yhteistyöstä erityisesti ensimmäisen pilarin osalta. Vaikka ette yhteistyötä kannata, olen kuitenkin täysin samaa mieltä kuin jotkut kollegoistani, esimerkiksi Spaak, teidän liiallisesta varovaisuudestanne asian suhteen.
Eikö teidän mielestänne juuri Maastrichtin sopimuksessa määrätty ensimmäisen pilarin osalta vahvistetusta yhteistyöstä luomalla yhtenäisvaluutta ja päättämällä, että siihen voivat osallistua vain tietyt jäsenvaltiot? Minusta näyttää, että kaikki myöntävät sen täysin ja ettemme näin toimiessamme kuitenkaan ole mullistaneet yhtenäismarkkinoita.

Oreja Aguirre
Tarkoitatte konkreettista tilannetta, joka on ennakoitu perustamissopimuksessa. Mutta nyt keskustelemme siitä, onko yleinen joustavuusklausuuli tarpeellinen. Haluan sanoa, että ei ole kyse pelkuruudesta vaan siitä, että uskon joihinkin ajatuksiin. Mielestäni tällä hetkellä on asianmukaista, että on yleisklausuuli ja eri asia on, että sen lisäksi on erityisklausuuli ensimmäistä, toista ja kolmatta pilaria varten. Emme vielä ole syventyneet käsittelemään toista ja kolmatta pilaria, joiden suhteen vaikuttaa siltä, että tehostetun yhteistyön käyttö on täysin mahdollista. Ongelma on ensimmäisessä pilarissa. Kriteerini mahdollisuudesta käyttää tehostettua yhteistyötä ensimmäisen pilarin osalla on hyvin rajoittava. Olen asettanut sille ehtoja. Ne ovat komission hyväksymät ehdot. Tällä hetkellä jää nähtäväksi miten vuoropuhelu, myös parlamentin kanssa, kehittyy, saadaksemme tietää, mitkä ovat tätä yhteistyötä tehostavat ajatukset.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, joustavuuden teema on luonnollisesti jatkoa kahden nopeuden teemalle. Tämä on vähitellen tullut selväksi. On myös selvää, että kyseessä on aihe, johon sisältyy paljon salakuoppia, mutta myös paljon mahdollisuuksia. Haluan antaa seuraavan esimerkin komission jäsenelle. Ajatellaan, että komission esitys hylätään ministerineuvostossa, koska se ei saa yksimielistä eikä määräenemmistön kannatusta. Mitä tapahtuu, mikäli ryhmä ministereitä päättää, että asia voidaan viedä lainsäädäntötasolle joustavuuden nimissä, sillä sehän on luonnollisesti tarkoitus. Mikäli jokin asia ei saa yksimielistä tai määräenemmistön kannatusta, on kohta olemassa kolmas tie, joka voidaan valita eli joustavuuden periaate. Mielestäni tilanne näyttää tältä. Miten komissio voi vastustaa tällaisen tilanteen syntymistä?
Toinen kysymys kuuluu: miten aiotte taata näissä puitteissa parlamentaarisen valvonnan? Tullaanhan nopeasti sanomaan: kyseessä ei ole enää yhteisön politiikka, vaan asiasta on tullut hallitusten välinen kysymys, koska sitä ei hyväksytty yksimielisesti eikä edes määräenemmistöllä. Tässä mielessä esityksessä piilee mielestäni suuria vaaroja, eikä sitä kantaa, jonka mukaan komissiolla ei tule olemaan aloiteoikeutta, voida ehkä toteuttaa juuri esittämäni esimerkin vuoksi.

Oreja Aguirre
Haluaisin ilmaista ajatukseni selkeästi, joka ei tarkoita, että en ajattelisi eri tavoin suhteessa niihin pohdintoihin, joita voimme kuulla täällä ja muissa kokouksissa, joissa olen läsnä.
Ensimmäiseksi, kunnioitan Maij-Weggenin kysymyksen ensimmäistä osaa, jossa hän puhuu määräenemmistöllä hylätystä esityksestä, mutta haluan muistuttaa, että tilanne olisi mahdoton, jos aloite olisi peräisin jäsenvaltioilta. Jos aloite on tullut jäsenvaltioilta ja komissio ottaa sen omakseen ja esittää sitä, sillä on jo määräenemmistön kannatus. Siitä seuraa, ettei tämä esitetty oletus ole täällä tarjoamaani kaaviota noudatettaessa mahdollinen. Se olisi mahdollinen siinä tapauksessa, että komissio olisi tehnyt aloitteen, mutta ei siinä tapauksessa, että jäsenvaltiot olisivat aloitteentekijöinä.
Toiseksi, mitä parlamentaarisen valvonnan harjoittamiseen tulee, haluan sanoa erään asian, jota en ole vielä sanonut. Se on tämä; komission kriteerinä keskustelussa toimielimien osallistumistavasta tehostettua yhteistyötä käsiteltäessä on tärkeää, että neuvoston osalta tehostetusta yhteistyöstä päättäneiden jäsenvaltioiden edustajien pitää olla läsnä. Mutta komission, tuomioistuimen ja parlamentin puolestaan pitää osallistua kokonaisina toimieliminä riippumatta siitä, mitkä jäsenvaltiot osallistuvat. Tämä kriteeri vaikuttaa meistä täysin loogiselta, vaikka ymmärrän, että se on asia, josta pitää keskustella. Mutta luulemme, että parlamentin pitää kokonaisuutena osallistua asiaan, joka on tehostetun yhteistyön kohteena, koska mielestämme sitä ei voi jakaa. Sama koskee komissiota ja tuomioistuinta.

Gebhardt
Herra komissaari, te ette pystyneet esityksellänne lainkaan hälventämään epäilyksiä, joita minulla on joustavuutta kohtaan, vaan pikemminkin lisäsitte niitä. Kysyn itseltäni rehellisesti, emmekö me puhu kovin paljon joustavuudesta estääksemme huomion kiinnittymistä toiseen aiheeseen, eli institutionaalisten puitteiden demokratisointiin. Minusta vaikuttaa paljon useammin siltä, että me puhumme yhä vähemmän siitä, kuinka me voisimme demokratisoida toimielimiämme. Me puhumme toistuvasti siitä, miten me voimme toimia joustavasti, mutta minulle ei ole tullut vielä teidän esityksistänne selväksi, miltä Euroopan parlamentin asema silloin näyttää.
Haluaisin kysyä teiltä, sikäli kuin joustavuudesta poikkeustapauksissa ylipäätään päätetään, miten silloin taataan, että Euroopan parlamentin oikeuksia kunnioitetaan. Haluaisin lisäksi kysyä teiltä, miltä sitten näyttävät vaikutukset oikeudellisiin puitteisiin, jos yksittäiset valtiot voivat edetä joillakin yhteisöalueilla, eivätkä Euroopan parlamentti ja toimielimet voi pidätellä kehitystä? Miten valvonta, jota meidän on harjoitettava, on silloin enää mahdollista?

Oreja Aguirre
Haluan painottaa, että joustavuus ei ole normaali tilanne yhteisön elämässä. Sanotte, että on epäilyä ja epäröintiä. Tietenkin niitä on, ja minulla on sitä paljon. Kaikki on yksinkertaista, kun kaikki jäsenvaltiot toimivat yhdessä. Tietyllä tapaa epätavanomaisuus on tehostetun yhteistyön kuva. Talous- ja rahaliiton osalta tämä on selvästi määrätty ja institutionalisoitu perustamissopimuksessa. Mutta tällä hetkellä ajatus tehostetusta yhteistyöstä aukenee joka suuntaan kuin kompassiruusu. On kyse vaikeasta muodosta, jonka suhteen on mielestäni vaikeaa olla ehdottoman oikeassa. Meidän täytyy lähentyä sitä, että tietäisimme, kuinka voimme perinpohjaisesti taata - David Martin, sanoin sen jo aikaisemmin - yhteisen toimielinjärjestelmän ja yhteisön säännöstön, jotka meidän pitää ennen kaikkea säilyttää.
Haluan sanoa teille hyvin selvästi erään asian, josta on puhuttu hallitusten välisessä konferenssissa, sen että tehostettua yhteistyötä tulee olemaan. Jos sitä ei ole perustamissopimuksen puitteissa, sitä tulee olemaan sen ulkopuolella ja ongelmana on, että meidän pitää valita. Kumpi on parempi: pyrkiä ratkaisemaan tehostetun yhteistyön aiheuttamat ongelmat perustamissopimuksen sisällä vai antaa tehostetun yhteistyön valua sen ulkopuolelle? Mielestäni sisällä on parempi, mutta ehkäpä teidän mielestänne ulkopuolella. Minusta on parempi olla perustamissopimuksen sisällä ja minusta on parempi, että asiasta on selvät säännöt. Siinä mielessä olen osoittanut joitakin periaatteita, joita pidän riittävän selkeinä ja varmoina. Toisin sanoen tehostetun yhteistyön pitää olla yhdenmukainen unionin tavoitteiden ja yhteisön säännöstön kanssa. Se ei siten voi olla mitä tahansa tehostettua yhteistyötä. Olen sanonut, että pitää kunnioittaa yhteistä toimielinjärjestelmää ja kaikkia siitä johtuvia periaatteita; pitää säilyttää sarja sääntöjä, kuten esimerkiksi sisämarkkinat. Tämä tarkoittaa, että tehostettuun yhteistyöhön ei kuulu sisämarkkinoiden asiat eikä yhdenmukainen politiikka. Tässä asiassa ei ole epäröintiä.
On muita asioita, joista pitää keskustella. Yksi niistä koskee parlamentin osallistumista, ja siitä haluamme kuulla myös parlamentin oman mielipiteen. Olen hahmotellut suuntalinjoja, erityisesti yhden, joka on, että parlamentti osallistuisi kyseisen toimen luonteen mukaisesti. Kun on kyse lainsäädäntöön liittyvästä asiasta, noudatettaisiin yhteispäätösmenettelyä. Siinä tapauksessa parlamentilla olisi täysi oikeus toimia samassa asemassa samoin oikeuksin yhdessä tehostettuun yhteistyöhön osallistuvien jäsenvaltioiden kanssa.

Lindqvist
Herra puhemies, herra komissaari! Kysymykseni koskee sitä, eikö ole olemassa riski yhteistyön rikkoutumisesta niiden maiden välillä, jotka haluavat pitää vauhtia ja niiden, joiden mielestä edetään liian nopeasti. Eikö hyvä yhteistyö voi vahingoittua esim. siitä, että pyritään joustavaan yhteistyömuotoon, jossa veto-oikeus periaatteessa lakkaa? Ajattelen ensi sijassa ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Ajattelen edelleen sellaista alaa kuin veropolitiikkaa ja EMU: a seuraavia aloja, esimerkiksi finanssipolitiikkaa.
Toinen kysymykseni on: eikö tämä, herra puhemies, voi luoda muureja toisaalta pienten maiden, uusien jäsenten ja hakijamaiden, jotka eivät ehkä pitkään aikaan voi kuulua sisäpiiriin, sekä toisaalta suurten ja vanhojen unionin jäsenten välille?
Sitten vielä kolmas kysymys, jos siihen vastaaminen käy päinsä. Kuka ratkaisee, milloin joustavuus on voimassa? Tehdäänkö nämä ratkaisut joustavin päätöksin?

Oreja Aguirre
Jakautumisen vaara on epäilemättä olemassa. Mutta olemme jo joutuneet tähän vaaraan. Jos asiaa joustavuudesta ei ratkaista perustamissopimuksen puitteissa, ei ole epäilystäkään siitä, etteikö mainittua joustavuutta tule olemaan perustamissopimuksen ulkopuolella. Tämä tosiasia on tapahtumassa juuri nyt, näemme monenlaista joustavuutta toisen pilarin tiimoilla ja yhdessä selkeässä muodossa kolmannen pilarin piirissä.
Ajatelkaapa esimerkiksi Schengeniä. Schengenin tapaus on ehkä kaikkein oireellisin osoitus siitä, mitä perustamissopimuksen ulkopuolinen joustavuus merkitsee. Miksi se toimii perustamissopimuksen ulkopuolella? Koska sisällä sovellettiin yksimielisyyssääntöä. Siksi yhden jäsenvaltion vetäytyminen pakotti ne muut, jotka halusivat tämän tyyppistä yhteistyötä, ryhtymään siihen perustamissopimuksen ulkopuolella. Mielestäni se on väärä menettelytapa. Pitää pyrkiä siihen, että Schengen olisi perustamissopimuksen sisällä ja se vaati, että tällä hetkellä hyväksytään sarja sääntöjä, joiden avulla taataan ne perusperiaatteet, jotka olen maininnut aikaisemmin.

Berthu
Arvoisa puhemies, komission jäsen Oreja esitteli joustavuutta yhdestä näkökulmasta katsottuna, ainoastaan keinona siirtyä yhä enemmän kohti yhdentymistä. Se on todellakin yksi mahdollisuus, mutta joustavuus on monitahoinen käsite, jossa on monta puolta. Joustavuus voi olla apuväline unionin laajentumisessa itään. Juuri laajentuminen on yksi hallitusten välisen konferenssin ensisijaisista tavoitteista, jota meidän on erityisesti käsiteltävä.
Kysyn nyt, kuinka joustavuus voisi komission jäsen Orejan mukaan toimia itään laajentumisessa? Emmekö välttäisi useita ongelmia, jos nimenomaan tässä tapauksessa emme pyrkisi määräämään kaikkia unionin politiikkoja samanaikaisesti kaikkia uusia jäsenvaltioehdokkaita koskeviksi?

Oreja Aguirre
Yhteisön politiikkaan sopeutumista varten tarvittavien siirtymäaikojen olemassaolon tuntevat jo sekä perustamissopimus että käytäntö. Tiedämme hyvin, että jäsenyysneuvotteluissa valtiolle voidaan myöntää tiettyjä siirtymäaikoja, jotka myöhemmin kirjataan liittymissopimukseen. Esimerkiksi otan parhaiten tuntemani maan, eli Espanjan, kalastuspolitiikan, jolle annettiin 17 vuoden siirtymäaika, ja jota lyhennettiin myöhemmin Espanjan yhteisöön liittymisen jälkeen pidettyjen neuvottelujen seurauksena. Samaa voidaan sanoa pääomien vapaasta liikkuvuudesta. Joten siirtymäaikojen käyttö yhteisön politiikkaan sopeutumiseksi ei ole uusi asia.
Nyt haluaisin erottaa joustavuusajatuksen laajentumiskysymyksestä. Henkilökohtaisesti olen sitä mieltä, että tämä on väärä lähestymistapa. Mielestäni joustavuus on suunniteltu toisenlaiseen tilanteeseen. Jättäkäämme laajentumiselle ne kriteerit ja periaatteet, jotka ovat perustamissopimuksessa. Toisaalta sanoisin sulkeissa, että minua ei miellytä termi "joustavuus" . Pidän enemmän termistä "tehostettu yhteistyö" tai jopa siitä, jonka kuulin Jean Louis Bourlangesilta - kun olin yksi parlamentin jäsenistä neljä vuotta sitten - "eri liittymisnopeudet" - ilmaus, joka mielestäni parhaiten kuvaa sitä, mitä olemme tekemässä. Siksi tehostettua yhteistyötä pitää katsoa tulevaisuuden näkökulmasta. Mutta ymmärrän täysin niitä, jotka haluavat, että nämä eri nopeudet eivät johda ainoastaan eteenpäin vaan myös taaksepäin. Henkilökohtaisesti kannatan tulevaisuuden näkökulmaa.

Myller
Arvoisa herra puhemies, tarkoittaako yhteistyön tehostaminen ja joustavuuden lisääminen sitä, että suurille jäsenmaille halutaan antaa lisää valtaa, kuten eräiden komission jäsenten puheenvuoroista käy ilmi? Ranskalle, Saksalle ja Isolle-Britannialle on muun muassa esitetty veto-oikeutta. Kannatetaanko tätä ehdotusta komissiossa laajemminkin?

Oreja Aguirre
Tämä asia koskee niin kutsuttua "päätösjärjestelmää" , joka kuuluu painotetuista äänistä annettuun lainsäädäntöön. En pidä aiheellisena tehdä siihen mitään muutoksia, paitsi sen sopeuttamista tilanteisiin, joissa valtioiden lukumäärä on suurempi. Komission vakaa kanta on, että yksimielisyyssäännön pitää kadota, ja tässä mielessä siitä keskustellaan HVK: ssa.
Yksi hallitusten välisen konferenssin tärkeimmistä ja merkityksellisimmistä saavutuksista olisi, että yksimielisyyden soveltaminen rajoitettaisiin ainoastaan tapauksiin, jotka liittyvät valtiosääntöön tai valtiosääntöön verrattaviin säädöksiin ja että muissa tapauksissa sovellettaisiin lainsäädäntöä määräenemmistöstä. Mielestäni tämän pitäisi olla yksi niistä tärkeimmistä taisteluista, johon ainakin komissio on joutumassa hallitusten välisessä konferenssissa. Sanoisinpa melkein, että se, mitä Amsterdamin Eurooppa-neuvostossa tapahtuukaan, se tähtää määräenemmistökäytännön laajentamiseen. Tämä merkitsee suurelta osin yksimielisyyden katoamista, ja sen seurauksena eivät ainoastaan suuret jäsenvaltiot vaan myös pienet valtiot voivat käyttää veto-oikeutta.

Elliott
Haluamme, että Euroopan unioni on tehokas ja epäbyrokraattinen. Minulla on erittäin käytännönläheinen kysymys, jonka toivottavasti sallitte minun esittää. Euroopan unionissa on yhä enemmän aasialaisia liikemiehiä, joista monet ovat asuneet pitkään Euroopassa tai syntyneet täällä. Heidän sekä Euroopan että Intian mantereen kulttuureja ja liikeyrityksiä koskevasta tietämyksestään on arvokasta apua kaupan kehittämisessä kummankin tahon eduksi. Ongelmana ovat kuitenkin nykyiset tuontimenettelyt.
Olen hiljattain tavannut Länsi-Lontoon vaalipiirissäni intialaisen liikemiehen, jolta evättiin lupa tuoda muodikkaita yöasuja Intiasta. Periaatteessa en vastusta kiintiöajatusta, mutta komission laatima ja kansallisten tulliviranomaisten täytäntöönpanema tuontitavaroiden luokittelujärjestelmä on puutteellinen ja vanhentunut. Kyseiseltä henkilöltä evättiin tuontilupa, koska yöpaidoille ei kuulemma ollut omaa luokkaa ja ne oli kirjattava puseroiksi, joiden kiintiö oli jo täynnä.
Minulla on tässä mallikappale, ja kysyisin komissaarilta ja naispuolisilta jäseniltä, pitävätkö he tätä puserona ja olisivatko he valmiit esiintymään se yllään kadulla tai täällä parlamentissa? Suostuuko komissio tarkistamaan kiireesti kiintiövaatimuksien yhteydessä sovellettavia tuontitavaroiden luokituksia ja saattamaan ne ajan tasalle?

Puhemies
Komission jäsen ei vastaa tähän kysymykseen, sillä se ei koske esityslistalla olevaa asiaa, ja meidän pitää noudattaa yhdessä sopimiamme sääntöjä.

Cox
Panin merkille, että komissaari halusi avauspuheenvuorossaan kovasti varmistaa, että hän ei halua esittää luetteloa ensimmäiseen pilariin kuuluvista joustavuusaloista, vaikka hän mainitsikin erityisesti talous- ja rahaliiton.
En tiedä, heijastaako komissaarin joustavuutta ja EMU: a koskeva huomautus koko komission näkemystä siitä, onko tämä kehitys toivottava vai ei. Olen tietoinen siitä, että jäsenvaltioiden mielipiteet jakautuvat asiassa kahtia. Pitääkö komissio suotavana joustavan yhteistyön lisäämistä EMU: n kolmannen vaiheen osanottajavaltioiden kesken vero- ja sosiaalipolitiikan aloitteissa?

Oreja Aguirre
Käsittääkseni kysymyksessänne on kaksi osaa. Ensimmäinen osa viittaa listajärjestelmään, ja olen jo sanonut, että komission kanta ei tue listajärjestelmää; ei ainakaan positiivista listaa. Ei myöskään negatiivista listaa, vaikka jossain mielessä sulkemalla pois tiettyjä asioita voitaisiin sanoa, että olemme ymmärtäväisempiä tämän tavan suhteen. Ajattelemme, että täällä luettelemani kriteerijärjestelmä on parempi. Kaikkien aloitteiden pitäisi täyttää nämä kriteerit eli komissio ei hyväksyisi jäsenvaltioiden ehdotuksia, jos ne eivät noudattaisi näitä periaatteita.
Toisessa asiassa en voi kertoa teille komissaarikollegion kantaa, koska sitä ei vielä ole. Mutta eräs keskeinen harkinnan alainen kysymys komissiossa on: onko Euroopan talous- ja rahaliiton sisällä mahdollista soveltaa jonkinlaista tehostettua yhteistyötä? Tämän tehostetun yhteistyön pitäisi kuitenkin joka tapauksessa kunnioittaa niitä perusperiaatteita ja oikeuksia, jotka olen maininnut aiemmin. Kun on olemassa viuhka, esimerkiksi veroasioissa, suurimman ja pienimmän välillä, olisiko näiden maiden kesken vaikeuksia sopia pienimmästä tehostetulla yhteistyöllä? Minun mielestäni ei ole. Se ei olisi vastoin perustamissopimusta. Ongelma syntyisi, jos siirryttäisiin viuhkan ulkopuolelle. Se on yksi niistä aiheista, jotka liittyvät joko veroihin tai sosiaalialaan ja jotka ovat keskustelun kohteena ja joista emme vielä ole tehneet päätöksiä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, Oreja. Mielestäni tämä mielipiteiden vaihto on ollut hyvin hedelmällistä.

Rasismin vastainen taistelu
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana vuosittainen keskustelu, jonka perustana ovat Oostlanderin ja Fordin laatimat kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan suulliset kysymykset neuvostolle (B4-1229/96) ja komissiolle (B4-1230/96) rasismin vastaisesta taistelusta.

Oostlander
Arvoisa puhemies, rasismi ja muukalaisviha ovat vastakkaisia niille periaatteille, joille Euroopan yhdentyminen perustuu. Haluamme yhdistää kansoja ja vahvistaa eurooppalaisen yhteiskunnan sopusointuisuutta molemminpuolisen luottamuksen ja solidaarisuuden pohjalta. " Alas nationalismi" olikin looginen reaktio kansallissosialismista saadun voiton jälkeen.
Euroopan unionilla onkin syvään juurtunut, vaikkakaan ei alueellisesti kovin laaja kunnianhimo taistella rasismin ja muukalaisvihan rajat ylittäviä osia vastaan ja suorittaa tarvittavia eurooppalaisia toimenpiteitä, jotka ovat välttämättömiä tehokkaan kansallisen, alueellisen ja paikallisen politiikan kannalta. Todellisen työn on tapahduttava ruohonjuuritasolla. Siksi kannatammekin parhaan mahdollisen tuen antamista Euroopan laajuisille sosiaalisille ja kirkollisille järjestöille, jotka tavoittavat laajimmat mahdolliset piirit ja jotka omalla tavallaan voivat tehdä rasismin ja muukalaisvihan vastaista työtä.
Tällainen laaja lähestymistapa on välttämätön. Pahuus ja harhaanjohtavuus uhkaavat meitä kaikkialla. Käytännössä tapahtuva asian paikallistaminen parlamentin tiettyyn nurkkaan tai tiettyihin nurkkiin tai tiettyihin inhoa herättäviin ryhmittymiin aiheuttaa sen, että asian vakavuus unohdetaan. Jokaisen liikkeen sisällä on tilaa itsekritiikille, ja moraaliset tuomiot, jotka estävät itsekritiikin, ovat eettisesti erittäin arveluttavia tai jopa arvottomia. Jättäkäämme ne inhoa herättävät pikku ryhmittymät rikosoikeuden huoleksi.
Itsekritiikki koskee myös hallituksia ja jäsenvaltioita ja esimerkiksi ministerineuvostoa. Onhan aivan käsittämätöntä, että jäsenvaltiot ja neuvosto tänä rasismin vastaisena vuonna hyväksyvät muukalaisvihan ja Bosnian etnisen jaon häpeämättömästi eli reaalipoliittisten syiden takia ja jättävät rasistiset joukkomurhaajat pidättämättä.
Lyhyesti sanottuna, tämä eurooppalainen vuosi ei tarjoa yksittäisille henkilöille, puolueille tai valtiovallalle hyvää tilaisuutta korostaa itseään. Vuodesta tulee hyödyllinen vasta sitten, kun sen kipu koetaan, ja rasismin ja muukalaisvihan vastaisen taistelun asettaminen etusijalle otetaan vakavasti. Kampanjoiden on tähdättävä tulevaisuuteen.
Tähän liittyy kaksi kohtaa. Ensinnäkin opetus. Siitä vastuussa olevien pitäisi pystyä kehittämään oppimateriaalia ja vaihtamaan asiaan liittyvää tietoa ja kokemusta kollegoidensa kanssa muualla unionin alueella. Toiseksi meidän on ymmärrettävä, että yhdentymispolitiikassa tapahtunut pitkäaikainen laiminlyönti maahanmuuttajien suhteen aiheuttaa tänä päivänä jännitteitä. Se, että oli niin helppoa nähdä toiset ihmiset vain taloudellisesti hyödyllisinä vierastyöläisinä, on jälkikäteen katsottuna levottomuutta herättävää. Rasismi ja muukalaisviha ovat suurelta osin vältettävissä. On aika tehdä tästä Euroopan rasismin vastaisesta vuodesta aktiivisen kanssakäymisen, molemminpuolisen sopeutumisen ja hyväksymisen vuosi.
Ison-Britannian hallitus on tänään käyttänyt veto-oikeuttaan hylkäämällä Kahnin valiokunnan esittämän yhteisöllisen perustan tarkkailukeskukselle, joka tulisi tukemaan olemassaolevien tutkimuslaitosten verkkoa tutkittaessa rasismia ja muukalaisvihaa ja joka auttaisi meitä vertailtaessa erilaisten meitä auttavien toimenpiteiden tehokkuutta. Tämä veto on vakava, mutta ei ylitsepääsemätön. Arvelen, että mikäli brittien hallitus ei muuta mieltään nyt eikä myöhemminkään, valiokunnan palveluita voidaan käyttää niin luovasti, että komissio tulee tukemaan nykyisten mahdollisuuksien puitteissa olemassaolevien tutkimuslaitosten verkkoa.
Kahnin valiokunnassa työtoverini Ford ja minä olemme siitä syystä, aina kun on ollut mahdollista, puoltaneet jo olemassa olevien Euroopan yhteisön hankkeiden käyttämistä rasismin ja muukalaisvihan vastaiseen taisteluun, kuten me usein teemme myös opetukseen, kulttuuriin ja naisten ja miesten tasa-arvoisuuteen liittyvien hankkeiden kohdalla. Tällä tavalla meidän on siinä, missä neuvosto mahdollisesti lamautuu - sanon sen haastavasti - veto-oikeuden takia, odotettava entistä enemmän komissiolta, jotta voisimme hyötyä mahdollisimman paljon sen valtuuksista ja luovuudesta.

Dijkstal
Arvoisa puhemies, olen parlamentille erittäin kiitollinen siitä, että saan esiintyä täällä. Se on jokaiselle ministerille tai varaministerille hänen uransa huippukohta. Haluaisin lyhyesti vastata Oostlanderin huomautuksiin.
Ensinnäkin olen täysin samaa mieltä yhdestä hänen tekemästään huomautuksesta. Aluksi ehkä kaikkein tärkein syy siihen, miksi unionin, neuvoston, komission ja kaikkien asianosaisten on vastustettava rasismia, muukalaisvihaa ja antisemitismiä, liittyy yhteisön syntyyn. Tämän vuosisadan ensimmäisen puoliskon traagiset tapahtumat tekevät välttämättömäksi, vielä tänäänkin, keskustella täällä ja muualla Euroopan unionin puitteissa tästä erittäin tärkeästä ja joskus levottomuutta herättävästä aiheesta. Toivon, että olette vakuuttuneita siitä, että puheenjohtajavaltiolla ei ole epäilystäkään tästä asiasta.
Esille tuli muutamia asioita, joista haluaisin lyhyesti sanoa jotakin. Aloitan kohdasta, jonka Oostlander mainitsi puheenvuoronsa lopussa: eurooppalaiseen tarkkailukeskukseen liittyvä kehitys. Olen hieman hämmästynyt siitä varmasta tavasta, jolla Oostlander puhui brittien käyttämästä veto-oikeudesta. Vielä viisi minuuttia sitten en ollut kuullut mitään siitä päätöksestä. Olen kyllä tutustunut lehtikirjoituksiin ja muihin tiedotusvälineistä peräisin oleviin tietoihin, joista olen vähän levoton, mutta tietääkseni ei ole kysymys vetosta. Oletan, että Yhdistynyt kuningaskunta on myös vakuuttunut siitä, että on toivottavaa ja välttämätöntä tehdä jotakin asian suhteen unionin tasolla ja myös tarkkailukeskuksen puitteissa. Mutta on vielä mahdollista keskustella siitä, kuinka on parasta järjestää asian oikeudellinen puoli. Olen ymmärtänyt, että myös Yhdistynyt kuningaskunta miettii omasta puolestaan oikeudellisen puolen ratkaisua. Olen toiveikas ja aion tehdä kaikkeni puheenjohtajavaltion nimissä saadakseni Yhdistyneen kuningaskunnan pysymään tässä veneessä matkalla kohti tarkkailukeskusta.
Tämän lisäksi Oostlander mainitsi kaksi tärkeää teemaa. Toinen on opetus, ja tällä hän tarkoitti sitä, että uusille sukupolville kerrotaan seikkaperäisesti siitä, mitä tarkoitetaan, kun puhutaan rasismista ja syrjinnästä. Toiseksi hän mainitsi yhteisön jäsenvaltioiden aktiivisen yhdentymisen tärkeyden. Olen täysin samaa mieltä näistä asioista. Niin pitkälle kuin nämä ovat aiheita, joita voidaan käsitellä unionin tasolla, meidän on todellakin tehtävä niin. Mikäli ne eivät ole sellaisia, olen sitä mieltä, että etenkin kansallisten komiteoiden, jotka on perustettu rasismin vastaisen vuoden puitteissa ja jotka ryhtyvät toimimaan, on kiinnitettävä paljon huomiota opetukseen ja aktiiviseen yhdentymiseen.
Huomenna on Haagissa rasismin vastaisen vuoden avauskonferenssi. Huomenna allekirjoitetaan Haagissa julkilausuma, niin ainakin toivon, jossa painotetaan Oostlanderin esittämää toivetta. Minun on sanottava teille: olen toiveikas sen suhteen, että jäsenvaltioiden kansalliset komiteat tulevat tarttumaan toimeen, siten kuin Oostlander tarkoitti. Lähdenkin siitä, että vuoden lopulla voimme arvioida kulunutta vuotta ja ehkä lopultakin voimme hienoisella ylpeydellä todeta, että unionin, neuvoston ja puheenjohtajavaltion puitteissa on todellakin saavutettu jotakin merkittävää.

Flynn
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi esittää kiitokseni Oostlanderille ja ministeri Dijkstalille heidän rotusyrjinnän vastaiselle vuodelle antamastaan tuesta.
Minua ilahduttaa se, että Euroopan parlamentti on sijoittanut vuosittaisen keskustelunsa Euroopan rotusyrjinnän vastaisen vuoden alkuun. Parlamentin kiinnostuksella ja osallistumisella on tietysti ollut erittäin ratkaiseva merkitys, ja se, että tehtiin päätös vuoden 1997 nimeämisestä Euroopan rotusyrjinnän vastaiseksi vuodeksi, on suurelta osin sen jatkuvan huomion ansiota, jota parlamentti on tähän asiaan vuosien mittaan kiinnittänyt.
Kysymyksenne antaa minulle mahdollisuuden saattaa teidät ajan tasalle viimeaikaisesta kehityksestä ja osoittaa, miten olemme reagoineet erilaisiin pyyntöihin ja ehdotuksiin, joita olemme saaneet.
Ensinnäkin haluaisin puhua HVK: sta ja syrjinnän vastaisen määräyksen mahdollisesta lisäämisestä Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen. Komissio on antanut lausuntonsa asiasta ja edistänyt tällaisen määräyksen lisäämistä. Voitte olla varmoja, että teemme kantamme hyvin selvästi tiettäväksi puheenjohtajamaa Alankomaille, jonka vaikeana tehtävänä on nyt saattaa HVK-neuvottelut tyydyttävään päätökseen. Olen hyvin iloinen nähdessäni, että ministeri Dijkstal on täällä tänään, ja kuullessani, että hän on jo 20. tammikuuta ilmaissut kansalaisvapauksien valiokunnalle, että hän tulee pyrkimään puheenjohtajamaa Irlannin tekstissä asetettuun tavoitteeseen.
Kuten olemme kuulleet, huomenna alkaa Euroopan rotusyrjinnän vastainen vuosi. Haagissa järjestetään avajaiskonferenssi, johon osallistuvat parlamentin puhemies herra Santer ja Alankomaiden pääministeri. Tiedän, että monet parlamentin jäsenet osallistuvat konferenssiin ja antavat hyvin merkittävän panoksen tilaisuuteen.
Pääosa rasismin vastustamista koskevasta vastuusta kuuluu jäsenvaltioille, mutta tämä vuosi on kumppanuutta koskeva kokeilu, ja luomme myöhemmin suhteet keskeisiin kumppaneihin, kuten kansalaisjärjestöihin.
Yksi tapa tehdä yhteistyötä on rahoittaa hankkeita. Pian käynnistetään hankkeita koskeva kilpailu, joka julkaistaan rotusyrjinnän vastaista vuotta koskevassa tiedotteessa. Siinä ilmoitetaan, mitkä organisaatiot voivat saada rahoitusta, mitkä ovat hankkeiden kriteerit, hakemusten määräajat ja käytettävissä oleva talousarvio. Muihin kumppaneihin kuuluu hallitusten edustajista koostuva tilapäinen komitea ja rasismin vastaiseen taisteluun osallistuvat kansalaisjärjestöt. Lisäksi on riippumattomien asiantuntijoiden aivoriihi, jolta saamme ideoita.
Olemme koonneet molemmilta ryhmiltä ehdotuksia, joista osa on yhteneviä päätöslauselmassanne esittämienne ehdotusten kanssa. Yksi keskeisimmistä aivoriihessämme tähän mennessä syntyneistä ajatuksista on se, että on yritettävä korjata joidenkin ihmisten epäoikeudenmukainen negatiivinen suhtautuminen etnisiin vähemmistöihin ja maahanmuuttajiin. Totuushan tietenkin on, että etniset vähemmistöt ja maahanmuuttajat osallistuvat hyvin myönteisellä tavalla Euroopan yhteiskuntaan, mutta tähän kiinnitetään vähän huomiota. Meidän on nyt puhuttava siitä enemmän. Olen pyytänyt erityistä mietintöä tästä aiheesta, joka tulee olemaan perusta yhdelle avajaiskonferenssiviikon seminaarille.
Päätöslauselmanne muiden piirteiden osalta voin sanoa, että paneelikeskusteluja tullaan järjestämään lukuisista eri aiheista ja tiedotuskampanja tullaan varmasti järjestämään. Teetämme videon, joka tarjotaan useiden televisioasemien käyttöön, ja avajaiskonferenssissa tulee olemaan kaksi näyttelyä: yksi etnisten vähemmistöjen myönteisestä panoksesta brittiyhteiskunnassa ja toinen etnisistä vähemmistöistä annetusta kuvasta tiedotusvälineissä ja mainonnassa. Yksi sekä tilapäisessä komiteassa että aivoriihessämme esille tulleista ajatuksista oli järjestää seminaari oikeusalan työntekijöiden koulutuksesta. Tutkimme asiaa.
Mitä tulee rasismin ja muukalaisvihan seurantakomiteaan, johon keskustelussa viitattiin, komissio teki viime vuonna 27. marraskuuta ehdotuksen neuvoston asetukseksi, ja Dublinin yleiskokouksessa kehotettiin hyväksymään se Alankomaiden puheenjohtajakauden aikana. Ministeri Dijkstal on sanonut parlamentille, että tähän asiaan on hänen mielestään puututtava nyt myönteisellä tavalla. Aiomme jatkossakin ponnistella ehdotuksen nopeaksi hyväksymiseksi. Toivon, että parlamentti pystyy antamaan lausuntonsa nopeasti, mutta kuten te kaikki tiedätte, on vielä yksi jäsenvaltio, joka asettaa kyseenalaiseksi tämän tärkeän ehdotuksen oikeudellisen perustan. Asiaa ei ole tähän mennessä päätetty lopullisesti, ja ministerin toteamus, että britit saattavat sittenkin vielä tulla mukaan, kannustaa minua suuresti.
Lopuksi totean, että olen hyvin tyytyväinen tapaan, jolla rotusyrjinnän vastainen vuosi edistyy. Kampanja on osa yhteisiä ponnistuksiamme todellisen kansalaisten Euroopan luomiseksi: jäsenvaltiot, komissio, kansalaisjärjestöt ja muut keskeiset toimijat työskentelevät lujasti, jotta tästä vuodesta tulisi todellinen menestys ja jotta sillä tulisi olemaan merkittäviä vaikutuksia ei vain tänä vuonna vaan myös tulevina vuosina. Toivon, että vuosi paitsi osoittaa Euroopan toiminnan lisäarvon myös toimii ponnahduslautana tulevien vuosien toiminnalle. Tiedän, että Euroopan parlamentti tekee oman osansa omissa toiminnoissaan ja tapahtumissaan, ja haluaisin kiittää teitä, arvoisa puhemies, sekä parlamentin jäseniä, merkittävästä tuesta, jonka olette antaneet meille kaikille tänä vuonna ja kaikissa asioissa, joita liittyy rasismin vapauksille aiheuttamaan uhkaan.

d'Ancona
Arvoisa puhemies, suvaitsemattomuuden vastaiset kampanjat kiinnittävät huomiota. Tänään käymme vuosittaista keskustelua rasismin ja muukalaisvihan vastaisesta taistelusta ja huomenna avataan Haagissa virallisesti Euroopan rasismin vastainen vuosi.
On rohkaisevaa nähdä, että monilla rintamilla Euroopassa tehdään aloitteita rasismin ja suvaitsemattomuuden vastustamiseksi. On kouluja, jotka vaihtavat keskenään oppimateriaalia monikulttuurisesta yhteiskunnasta. Ammattiliittoja, jotka ryhtyvät vastustamaan rasismia työpaikoilla. Internet-ryhmiä, jotka tarkkailevat rasistisen materiaalin levittämistä uusien tiedotusvälineiden kautta. Nämä kaikki ovat esimerkkejä siitä seikasta, että Euroopan kansalaiset eivät halua hyväksyä rasismin ja muukalaisvihan olemassaoloa.
Tätä taustaa vasten on sopimatonta ja käsittämätöntä, että Englannin hallitus asettaa esteen toisensa jälkeen eurooppalaisen rasismia ja muukalaisvihaa tutkivan tarkkailukeskuksen aikaansaamiseksi. Se on sopimatonta niitä ihmisiä ja ryhmiä kohtaan, jotka tekevät kaikkensa rasismin vastustamiseksi ja jotka odottavat, että politiikka antaisi oman panoksensa tähän taisteluun. Se on käsittämätöntä, koska John Major kannatti sekä Dublinin huippukokouksessa että Firenzessä tarkkailukeskuksen perustamista. Käsittämätöntä myös siksi, että Englannin hallitus vuonna 1986 - olin tuolloin itse läsnä - allekirjoitti neuvoston, komission ja Euroopan parlamentin yhteisen sitovan julkilausuman, jossa luvataan taistella rasismia vastaan sekä kansallisella että eurooppalaisella tasolla. Ministeri Dijkstal, voitte muistuttaa heitä vuoden 1986 sitovasta julkilausumasta.
Rauha, demokratia, taistelu fasismia ja rasismia vastaan, ei koskaan enää Auschwitzia; kuten sanoitte, ne ovat Euroopan yhdentymisen juuret. Siksi on todellakin käsittämätöntä, että John Major ei halua välittää tätä viestiä kansalaisilleen. Mikäli hän ei tosiaankaan tee näin, oletamme, että seuraava hallitus kumoaa tämän päätöksen välittömästi.
Viime viikolla muisteltiin Auschwitzia useissa jäsenvaltioissa. Tässä yhteydessä on ollut puhetta eurooppalaisista sopimuksista revisionismin saattamisesta rangaistavaksi. Saksassa on Auschwitz Lüge jo rangaistava teko. Mutta useimmissa jäsenvaltioissa näin ei ole. Haluaisin pyytää puheenjohtajavaltiota Hollantia tekemään esityksiä eurooppalaisen lainsäädännön aikaansaamiseksi tällä alueella.

Pirker
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, keskustelu rasismista ja muukalaisvihasta on ilman pienintäkään epäilystä erittäin tarpeellista. Haluaisin käsitellä tässä keskustelussa erityisesti muukalaisvihaa. Ei riitä, että järjestetään keskustelu ja todetaan, että tällainen ilmiö on olemassa. Mielestäni meidän on yhä selvemmin pyrittävä tutkimaan tämän muukalaisvihan syitä ja ne selvitettyämme aloittaa nopeasti vastatoimet.
Me tunnemme muukalaisvihan syyt, jotka johtuvat osaksi siitä, että meillä on yksittäisten maiden turvapaikkalainsäädännöissä ratkaisemattomia ongelmia, kuten esimerkiksi liian kauan kestävä menettely ja että meillä on liian pienet valmiudet kuormituksen jakamiseen, kun on kyse sotapakolaisista. Haluaisin muistuttaa vuodesta 1991-1992, jolloin sotapakolaisia tuli erityisen paljon Saksaan ja Itävaltaan. Haluan muistuttaa myös siirtotyöläisiä koskevissa kysymyksissä puutteellisista ohjausmekanismeista, jotka lopulta voivat aiheuttaa myös pelkoa työpaikan menettämisestä.
Haluaisin muistuttaa epäilemättä riittämättömien yhdentymistoimenpiteiden ongelmista. Haluaisin muistuttaa myös siitä, että hyvin usein turvapaikkahakemusten määrä lisääntyy erittäin nopeasti. 159 000 turvapaikkahakemusta vuonna 1985 ja 674 000 hakemusta vuonna 1992 kertovat sinänsä dramaattisesta kehityksestä. Lisäksi haluaisin mainita yhtenä syynä voimakkaan maahanmuuton aiheuttaman konfliktimahdollisuuksien lisääntymisen, jolloin nimenomaan yhteenotot, jotka muutoin tapahtuisivat kotimaissa, tapahtuvat maissa, joihin on muutettu. Näitä muuttovirtoja käyttää hyväkseen myös järjestäytynyt rikollisuus.
Me tunnemme siis monia syitä. Tiedämme, että sen seurauksena syntyy pelkoja ja lopulta muukalaisvihaa. Siksi meidän on syytä aloittaa näiden syiden vastaisiin toimiin. Yhteenvetona haluaisin tuoda esiin seuraavaa: meidän pitäisi ensinnäkin pyrkiä yhteisön tason säännöksiin turvapaikkapolitiikassa ja viisumipolitiikassa. Toiseksi meidän pitäisi yrittää yhdenmukaistaa siirtotyöläisyyttä siten, että yritämme ryhtyä varotoimenpiteisiin kuormituksen jakamisen osalta, mikäli vielä syntyy sotapakolaisvirtoja.
Kolmas kohta on yhteisön ulkorajojen valvonta ja neljäs kohta koskee järjestäytyneen rikollisuuden vastaisia toimenpiteitä, koska jatkuvasti syytetään vääriä ihmisiä. Minusta olisi hyvä, jos juuri seuranta-asemasta voitaisiin tehdä Euroopan tarkkailuasema. Mikäli meidän onnistuu tunnistaa nämä syyt ja aloittaa asianomaiset toimenpiteet, olemme luoneet edellytykset sille, että tulevaisuudessa on vähemmän tai ei lainkaan muukalaisvihaa.

Caccavale
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kansalaisvapauksien valiokunnan työ ja yhä ajankohtaisempaan aiheeseen - rotusyrjintään ja muukalaisvihaan - liittyvä suuri huomio ovat kiistämättömiä. Kaikenlaista rotusyrjintää ja muukalaisvihaa vastaan on taisteltava lujasti ja voimakkaasti, ja parlamentin on reagoitava oikeudenmukaisesti. Pelkään kuitenkin, että kaikkien julkilausumien, aikomusten ja periaatteiden keskellä puheemme jää ehkä lopulta vain pelkäksi sanahelinäksi. Meidän on ennen kaikkea tehtävä selväksi eräs asia: muuttoliikkeet ovat kautta historian tuoneet mukanaan hyötyä ja muutoksia, ja nykyisin lähestymme yhä enemmän erilaisten kultturien myönteistä yhteensulautumista. Siirtolaisuus on epäilemättä pääasia, jonka taakse kätkeytyvät kaikki rotusyrjinnän ja muukalaisvihan syyt, ja juuri siihen Euroopan hallitusten on kiinnitettävä kaikki huomionsa. En kuitenkaan usko, että ongelmamme ratkaisuna voivat olla periaatejulistukset, jotka tehdään Euroopan rotusyrjinnän vastaisen vuoden aikana, ei myöskään - valitettavasti - seurantakeskuksen vielä selkiytymätön tavoite, mihin liittyy epäilemättä se riski, että veronmaksajien rahoja käytetään ilman selkeitä tavoitteita.
Korostan kuitenkin, ja tämä koskee myös Fordin ja Oostlanderin toimintaa kansalaisvapauksien valiokunnassa, että hyväksyn täysin koko ehdotuspuolen mutta en niinkään ehkäiseviä toimia. Ainoa todellinen vastaus rotusyrjintään ja muukalaisvihaan on nyt se, että ymmärrämme, että erilaisten kulttuurien rinnakkaiselo on sivistyksen merkki, että perinteiden moninaisuus on myönteistä ja rikastuttaa Eurooppaa. Jos rasistiset ja muukalaisvastaiset mielenilmaukset tukahdutetaan, vaikutus voi ollakin päinvastainen: asia voi kääntyä itseään vastaan ja synnyttää salaisia rasistisia ja muukalaisvastaisia kansalaisliikkeitä. Parlamentin ja kaikkien, jotka haluavat puolustaa maanosamme ja koko maailman vapautta ja demokratiaa, on kiinnitettävä huomio juuri tähän.
Lopuksi totean, ettei ole oikein myöskään viitata äärioikeistoon tai oikeistoon ylipäänsä, sillä parlamentin on taisteltava kaikkia äärimmäisyyden ilmenemismuotoja ja kaikkia suvaitsemattomuuden muotoja vastaan. Muuten olemme hukassa!

Cars
Herra puhemies! Kun liittoutuneiden joukot avasivat Auschwitzin portit, maailma näki, mihin rasismin hulluus voisi meidät kaikki johtaa. Se oli vaikea ja järkyttävä, mutta myös äärimmäisen tärkeä oppi. Holocaustin seurauksena antisemitistiset ja muuten rasistiset pilapuheet ja ilmaukset olivat pannassa ajattelevien ihmisten keskuudessa pitkän aikaa. Vuosikymmenten ajan kaikki tämäntyyppiset ilmiöt olivat harvinaisia kouluissa, järjestöelämässä ja erilaisissa kokoontumisissa. Tässä on kuitenkin viime vuosina tapahtunut muutos. Nykyään ei ole enää aivan tavatonta, että oppilaat - usein tukka lyhyeksi ajeltuna ja marssikengät jalassa - tulevat kouluun natsitunnuksia kantaen ja esittävät selvästi rasistisia ja muukalaisvihamielisiä näkemyksiä. Tällaisissa tilanteissa moni opettaja ei tiedä, miten tulisi suhtautua, mitä sanoa ja tehdä. Epävarmuus voi olla suurta myös rehtoreiden ja opetusviranomaisten keskuudessa. Sama pätee urheilujärjestöjen johtajiin, kun he joutuvat avoimesti kasvotusten ivallisesti hymyilevien rasistien kanssa.
Antisemitismi, rasismi ja muukalaisviha eivät ole väistymässä Euroopassa. Päin vastoin, nämä ilmiöt ovat kasvussa. Siksi, herra puhemies, Euroopan unionilla on hyvin suuri tehtävä löytää oikeat tavat kohdata ja vastustaa näitä voimistuvia ilmiöitä.
Täällä on puhuttu rasisminvastaisesta keskuksesta, mutta se ei ole riittävä. On tarpeen monella taholla Euroopan unionissa luoda koulutusmahdollisuuksia opettajille, urheilujohtajille ja muille, jotka voisivat saada konkreettista tietoa siitä, mitä rasismi sisältää, mihin se pohjautuu ja mille ilmiöille rakentuu, ja mitä voidaan tehdä niiden ihmisten kohtaamiseksi, jotka avoimesti kannattavat näitä harhaoppeja. Tämä on asia, johon meidän pitää tarttua mm. muotoilemalla sellainen ohjelma koko Euroopan unionille, joka poistaa nämä iljettävyydet eurooppalaisesta yhteiskunnastamme.

Mohamed Alí
Arvoisa puhemies, ensimmäiseksi haluan onnitella suurenmoisesta päätöslauselmasta, joka on muokkautunut tässä vuosittaisessa keskustelussa rasismista ja muukalaisvihasta. Tämä käsittely ja sitä seuraava päätöslauselma sattuivat ajankohtaan, jolloin Euroopan unionin sisällä on kehittymässä erittäin huolestuttavia lausuntoja, jotka ruokkivat epäilymielialaa turvapaikanhakijoita ja siirtolaisia vastaan. Siirtolaisuuden suora yhdistäminen eurooppalaisen yhteiskunnan ongelmiin ja kansallisen lainsäädännön koventamisesityksiin ovat kaksi hyvää esimerkkiä mainitusta epäilymielialasta.
Haluan kuitenkin olla myönteinen tässä puheenvuorossani, koska minusta vuoden 1997 julistaminen "Euroopan rotusyrjinnän vastaiseksi vuodeksi" on askel eteenpäin - pieni askel, mutta kuitenkin askel eteenpäin. Ryhmässäni olemme sitä mieltä, että tämän aloitteen menestystä pitää seurata hallitusten välisen konferenssin päätös eri maiden turvapaikka-asioihin - sekä rasismin ja muukalaisvihan vastustamiskeinoihin liittyvien politiikkojen yhteisöllistämisestä niin, että mahdollisimman pian voitaisiin hyväksyä syrjinnänvastainen direktiivi, jonka laatimiseen osallistuvat neuvosto, komissio ja luonnollisesti myös Euroopan parlamentti.
En halua jättää käyttämättä tätä mahdollisuutta onnitella neuvostoa siitä, että se on päättänyt perustaa rasismin ja muukalaisvihan eurooppalaisen seurantakeskuksen, joka tulee epäilemättä edistämään rasististen ja muukalaisvihaan liittyvien ilmiöiden ja niiden syiden analyysia edesauttamalla tehokkaasti tiedon ja kokemusten vaihdossa.
Viimeiseksi haluan ottaa esille sen, että ryhmämme on työskennellyt - ja pitää myös sanoa - menestyksekkäästi sen hyväksi, että päätöslauselmatekstissä mainittaisiin, että käsitteellä "rotu" ei ole juridista, geneettistä eikä antropologista pohjaa ja että se ainoastaan yllyttää syrjintään ja rasismiin. Siksi tätä termiä ei mielestämme pitäisi koskaan käyttää virallisissa teksteissä. Olemme esittäneet tarkistusta tässä asiassa, ja luotan siihen, että te kannatatte sitä.

Roth
Arvoisa puhemies, herra Flynn, hyvät kollegat, Euroopan rasismin ja muukalaisvihan vastainen vuosi on tärkeä, tai pikemminkin, se voisi olla tärkeä, jos tehtäisiin selväksi, että Euroopan unioni ottaa lopulta todella vastuuta eikä vain anna kauniita julkilausumia vaan todella tekee aloitteita; poliittisia, lainsäädännöllisiä ja taloudellisia, ja jos EU osoittaisi olevansa valmis tukemaan lukuisia hallituksista riippumattomien järjestöjen ehdotuksia ja hankkeita selvästi. Tässä kohtaa minulla kyllä jo herää epäilykset. Euroopan unioni ei nimittäin anna rasismin vastaiselle vuodelle käyttöön omia, uusia 4, 7 miljoonaa ecua. Ei, vaan myös nykyisistä astioista ammennettiin käynnissä olevien töiden kustannuksella. Toinen ongelma on tuista ja varojen myöntämisestä puuttuva avoimuus ja ylemmän tahon tiedon pimitys, mikä tekee pienempien hankkeiden onnistumisen erittäin vaikeaksi.
Paljon tärkeämpiä minulle ovat kuitenkin poliittiset seikat. Kuinka voi olla mahdollista, herra Flynn, että kansallisten yhdenmukaistamistahojen huipulla Saksan liittotasavallassa, Isossa-Britanniassa, Ruotsissa ja Tanskassa ovat nimenomaan kansalliset sisäministerit eli ne, jotka ovat neuvoston tasolla tehneet kaikkea muuta kuin todella edistäneet yhdentymispolitiikkaa myös teidän tarkoittamassanne mielessä, herra komissaari, jotka eivät ole tehneet mitään todellisen antidiskriminoinnin toteuttamiseksi, jotta saatetaan voimaan tasaarvoisten oikeuksien demokraattinen periaate ja jotka ovat tehneet paljon enemmän sen puolesta, että ihmiset jaetaan eri luokkiin! Rasismin vastainen politiikka edellyttää pakolaisia ja maahanmuuttajia vastaan suunnattujen kampanjoiden lopettamista! Rasismin vastainen politiikka tarkoittaa, että väärinkäyttökampanjoiden sijasta taataan noudatettavan oikeuksia, kuten oikeus turvapaikkaan, oikeus perheeseen, oikeus vapaaseen liikkuvuuteen, oikeus äänestämiseen. Vasta, kun institutionaalisen syrjinnän ja institutionaalisen rasismin kaikki muodot on karsittu, vasta sitten syntyy uskottavuus. Se on pohja rasismia ja väkivaltaa vastaan unionissa. Todellisuus näyttää vain aivan toiselta: Euroopan rasismin vastaisen vuoden alkutahdiksi Saksan sisäministeri otti käyttöön viisumipakon ja oleskelulupavelvollisuuden perinteisistä hakijamaista oleville lapsille. Se koskettaa 800 000 lasta, yksinäisiä pakolaislapsia, mutta myös meidän luonamme asuvien maahanmuuttajien lapsia! He ovat integraatiota haittaavan ja vastuuttoman politiikan uhreja. Sitä vastaan meidän pitää toimia. Me tuemme teitä, herra Flynn, mutta me emme missään tapauksessa tue Pirkerin väittämää, kun hän sanoo, että syynä rasismiin ovat oikeastaan uhrit, pakolaiset, maahanmuuttajat! Herra Pirker, rasismi on meidän ongelmamme eikä niiden ongelma, joiden kimppuun käydään, joiden taloja sytytetään palamaan! Entä kuka on syyllinen vammaisiin, homoihin, lesboihin, vanhoihin ja mustiin kohdistuvaan rasismiin? Se on meidän ongelmamme eikä uhrien ongelma!

Pradier
Arvoisa puhemies, on vaikea vastustaa meille tänään esiteltyä mietintöä, koska se ilmentää hyvin maailman tuntemuksia. Mietintöä voidaan kuitenkin moittia siitä, että se on poliittisesti täysin hyväksyttävä ja että siihen on koottu periaatteita, joilla on tuskin mitään vaikutusta. Kukaan kollegoistamme ei tietenkään säästele ponnistelujaan vuoden aikana aloittaakseen tai kehittääkseen aktiivisia rasismin, antisemitismin ja toisinaan näidenkin seinien sisäpuolella vaikuttavien vihamielisten tyhmyyksien vastaisia toimia. Se on itsestään selvää.
Hieman varauksellisemmin voidaan kuitenkin suhtautua yhteen meille esitetyn päätöslauselmaesityksen kohdista, joka on olennaisen tärkeä. Tällä tarkoitan eurooppalaisen seurantaelimen perustamista. Aiemmat seurantaelimet eivät tähän mennessä ole saaneet aikaan merkittäviä tuloksia eivätkä kunnolla havaittavaa kehitystä valvomallaan alalla - tarkoitan erityisesti Lissabonissa sijaitsevaa huumausaineiden väärinkäytön seurantakeskusta.
Rasismiin palatakseni, jokainen meistä tietää, että on olemassa huomattava määrä erilaisia julkisia ja yksityisiä elimiä, yhdistyksiä ja komiteoita, jotka moninkertaistavat rasismin vastaiseen toimintaan liittyvät toimet kansallisella ja kansainvälisellä tasolla, Euroopan neuvosto ja sen viime vuonna kehittämä erinomainen kampanja mukaan lukien. Tähän tuhatkerroksiseen kakkuun voidaan ilmeisesti lisätä vielä yksi kerros kermaa. En ole kuitenkaan ollenkaan varma, että se lieventäisi mitenkään merkittävästi Euroopan kansalaisten asenteita, kun he ovat juutalaisiin, arabeihin, aasialaisiin ja ulkomaalaisiin yleensä kohdistuvan typerän vihan pauloissa.
Pelkään, että kyseessä olisi vain yksi uusi rakenne, joka on täynnä ulkokultaisuutta ja virkamiehiä; taloudellisesti kallis rakenne, joka kylläkin rauhoittaisi meitä, mutta jonka tehokkuudesta voidaan esittää epäilyjä. Ainakin osa ryhmämme jäsenistä epäilee sitä suuresti.

Le Gallou
Arvoisa puhemies, kuten edellinen puhuja sanoi, rasismin vastainen taistelu on nykyisin yksi poliittisesti hyväksyttyjen asioiden ilmentymistä. Poliittisesti hyväksyttyjen ajatusten vaarana on kuitenkin se, että ne saattavat johtaa mielipiteen- ja sananvapauden loukkauksiin sekä varsinaisen ajatuspoliisin syntymiseen.
Jotkut rasismia vastustavat eturyhmät pyrkivät rasismin vastaisen taistelun varjolla estämään tietyt mielipiteet ja ajatukset. Kaikenlainen kansallisen identiteetin puolustaminen saatettaisiin näin kieltää. Myös kaikenlainen maahanmuuton arvostelu vaikeutuu, ja se saattaa johtaa jopa oikeudellisiin toimiin. Samoin myös kansallisen ja yhteisön suosituimmuuden periaatteen puolustaminen saatetaan tuomita poliittisen hyväksyttävyyden ja ajatuspoliisin nimissä.
Me täällä näillä penkkiriveillä voimme kuitenkin iloita siitä, että ajatuspoliisi on viime viikkojen aikana kärsinyt tappion maahanmuuttoa sekä sen ja työttömyyden välistä yhteyttä koskevassa keskustelussa, joka on aloitettu Saksan liittotasavallassa. Keskustelua ei ole tähän asti pidetty poliittisesti hyväksyttävänä. Tästä asiasta aloitettiin nyt kuitenkin keskustelu suuressa maassa.
Haluaisin nyt selventää asiaa edustajakokouksellemme leikkimällä pientä arvausleikkiä. Kuka julisti: " Emme voi enää hyväksyä, että vaikka miljoonat maamme kansalaiset ovat työttöminä, sadoille tuhansille ulkomaalaisille työntekijöille myönnetään vuosittain työlupa" ? Se ei ollut Jean-Marie Le Pen vaan liittopäivien CSU-ryhmän puheenjohtaja.
Kuka ehdotti, että Euroopan unionin ulkopuolelta tulevia ulkomaalaisia kiellettäisiin tekemästä työtä viiden ensimmäisen oleskeluvuotensa aikana? Se ei ollut kukaan Kansallisen rintaman edustajista vaan kaksi liittopäivien kristillisdemokraattista edustajaa.
Kuka julisti: " Meillä on suuri työttömyysongelma omien kansalaistemme kanssa, ja silti me palkkaamme paljon ulkomaalaisia. On oltava oikeutettua pohtia keinoja, joiden avulla kansalaisemme voisivat hyötyä olemassa olevista työpaikoista" ? Sekään ei ollut kukaan Kansallisen rintaman tai sen veljesjärjestöjen edustajista tai vastuuhenkilöistä vaan Saksan liittotasavallan valtiovarainministeri.
Kuka julisti: " On järjetöntä palkata näin paljon ulkomaalaisia. Tämä ei voi jatkua. Kotimaisia työntekijöitä on mahdoton saada ymmärtämään, että vaikka maassa on korkea työttömyys, maassa on silti satoja tuhansia ulkomaalaisia työntekijöitä" ? Näin ei sanonut Jean-Marie Le Pen, vaan liittokansleri Kohl.
Voisin esittää monia muitakin erilaisia esimerkkejä. Kuka julisti: " Mielestäni meidän on laadittava maahanmuuttoa koskevan lain nojalla kiintiöt kansallisen työmarkkinatilanteen ja sosiaalisen kriisin helpottamiseksi" ? Sekään ei ollut Kansallisen rintaman, Vlaams blokin tai muun vastaavan ryhmittymän edustaja vaan suuren ammattiliiton IG-Mettallin puheenjohtaja Klaus Zwickel.
Näiden julistusten pitäisi herättää ajatuksia. Ne osoittavat, että maahanmuuton ja työttömyyden ongelma on vielä ratkaisematta ja että niiden välillä on yhteys. Luulen, että komission pitäisi rasismin vastaisten hölynpölyn seuraamisen sijasta keskittyä laajentamaan ja muuttamaan avoimemmaksi suosituimmuutta koskevaa kansallista ja yhteisön lainsäädäntöä.

Puhemies
Ennen kuin jatkamme keskustelua, haluan ilmoittaa teille, että olen vastaanottanut työjärjestyksen 40 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen.
Äänestys toimitetaan huomenna torstaina klo 11.00.

Schulz
Arvoisa puhemies, arvoisat virkatoverit, kuulimme juuri malliesimerkin siitä, miten äärioikeistolaiset osaavat pitää kiihotuspuheita. Varmasti on oikein, että Le Gallou esitti runsaasti lainauksia Saksan liittotasavallasta herransa ja mestarinsa läsnäollessa. Nämä lainaukset osoittavat yhden asian: lainaamienne ihmisten vertaaminen kaltaisiinne oli loukkaus siteerattuja kohtaan. Mutta yksi asia oli oikein: rasismi ja muukalaisviha eivät kukoista vain yhteiskunnan oikealla laidalla. Vaara, että ne elävät myös yhteiskunnan keskustassa, on kovin suuri. Siksi poliittisen henkilöstön, maiden poliittisten johtohenkilöiden ja myös Euroopan unionin poliittisen johdon tehtävänä on toimia sanavalinnoissaan ja toiminnassaan niin selkeästi, ettei epäselvyyksiä voi syntyä. Niiden, jotka ovat vastuussa kansastaan ja Euroopan unionista, on tehtävä omalla toiminnallaan yksi asia selväksi: kielenkäyttöni, se mitä teen, toimeni, koko olemukseni ei saa aiheuttaa epäilystäkään yhdestä periaatteesta eli siitä, että kannatan kaikkien ihmisten tasa-arvoa! Minä edustan kaikkia ihmisiä niitä vastaan, jotka ovat rasisteja! Minä edustan kaikkia muukalaisvihaa vastaan! Minä sanon, että minun kanssani ei esiinny juutalaisvihaa.
Kun ilmaisee itsensä näin, oli sitten vasemmistolainen tai oikeistolainen, on kansalle selvää, että kansamme johtajat, ne jotka ovat valtioidemme johdossa, tekevät, mitä he kauniissa julistuksissaan päättävät, elävät vaatimuksiensa ja oppiensa mukaan myös itse. Tämä olisi tärkeä askel, mutta joskus ihmisille tulee myös heikkoja hetkiä, kuten lainaukset, joita meille esititte, osoittavat. Ei ole olemassa mitään luonnollista kansallisen etusijan periaatetta. Tällainen järjettömyys on tehtävä selväksi! On olemassa luonnollinen kaikkien ihmisten ja kansallisvaltioiden tasa-arvoisuuden periaate ja siten kansallinen etusija on 19. vuosisadan tekele! Kansallisen etusijan luonnollinen periaate on taistelukäsite, jonka on tarkoitus jaotella ihmiset tiettyihin luokkiin eli niihin, jotka ovat kansalaisia, ja tämä luokka on ylempi kuin niiden ihmisten, jotka eivät ole kansalaisia! Tämä merkitsee alkua alistusyhteiskunnalle, jota kaltaisenne ihmiset, herra Le Gallou, haluavat koko Eurooppaan, jota me emme kuitenkaan halua ja jota vastaan me olemme laatineen rasismin ja muukalaisvihan vastaisen vuoden suunnitelman! Tämä suunnitelma tarkoittaa, että Euroopalla on taloudellisia vaikeuksia, Eurooppa kantaa epäilemättä huolta tulevaisuudestaan, Eurooppaan kohdistuu muuttopaineita ja se kärsii oman rikkautensa jakamisongelmasta, mutta Euroopalla on tulevaisuutta, jos me neuvostossa, komissiossa ja parlamentissa niin haluamme, tulevaisuus, joka tarkoittaa, että me ratkaisemme nämä ongelmat tekemättä muita syyttömiä osapuolia syntipukeiksi ja että meidän on ratkaistava ongelmamme itse! Tämän täytyy olla suunnitelmamme! Mikäli saamme sen toteutettua, silloin saamme kaltaisenne tyypit pois tästä parlamentista!

Heinisch
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, rasismiin ja muukalaisvihaan me törmäämme päivittäin kaikissa ajateltavissa olevissa muodoissa eikä ainoastaan muutamissa poliittisissa ääriryhmissä. Tästä syystä on rasismin vastaista taistelua käytävä kaikkialla ja se on aloitettava jo lasten varhaiskasvatuksen vaiheessa. Kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevän valiokunnan jäsenenä tavoitteenani on, että yhdentymisohjelmat tulevat koulujemme opetussuunnitelmiin voimakkaammin ja että niistä tulee koulutyön julkilausuttu tavoite. Lasten on jo varhain opittava kohtaamaan suvaitsevasti muita kulttuureja ja perinteitä. Meidän on välitettävä heille, että kopeus on tässä suhteessa väärin. Kun otetaan erityisesti huomioon äärimmäiset virtaukset, jotka joissakin valtioissa on politisoitu, on erittäin tärkeää, että lapset oppivat, että kaikki eivät ajattele näin ja että vieraat kulttuurit voivat olla meille hyvin antoisia. Tietenkin kouluissa tehdään jo jonkin verran tämän suuntaista työtä. Mielestäni sitä on kuitenkin vahvistettava erityisesti ottamalla käyttöön uusia tekniikkoja, jotka tarjoavat loistavia mahdollisuuksia tukea suoraa vaihtoa ja oppia tuntemaan toisia ajattelutapoja. Myös vanhempien koulutus on mielestäni tässä hyvin tärkeää, sillä koko perheen on oltava yhteisesti vastuussa. Euroopan rasismin vastainen vuosi on hyvä ja rohkaiseva aloite, jonka lähtölaukaus annetaan huomenna. Meidän on hyödynnettävä tätä vuotta aktiivisesti ja tehtävä selväksi, että jokaisen päivän tulee olla rasismin vastainen päivä.
Lopuksi haluaisin kuitenkin vielä muistuttaa siitä, että Euroopan vuodelle ei vieläkään ole olemassa hakemuslomakkeita hanke-ehdotuksia varten ja että olen saanut jo monia kyselyjä Saksan kansalaisilta, jotka ovat valittaneet asiasta. He kokevat oikeutetusti, että heidän toimintaansa jarrutetaan, koska he eivät ole voineet toteuttaa ajatuksiaan ja hankkeitaan EU: n puutteellisen organisaation vuoksi, vaikka vuosi on jo alkanut.

Watson
Arvoisa puhemies, tämä aloite osoittaa aivan oikein, että yksi unionin olemassaolon syistä on rotusyrjinnän ja muukalaisvihan ehkäiseminen. Rotujen välinen sopusointu on vähentynyt, ja muukalaisviha, jota hallitusten politiikat ja toimielinrakenteet toisinaan kannustavat, on lisääntymässä. Euroopan rotusyrjinnän vastainen vuosi olisi tuskin voinut sattua sopivampaan aikaan.
Omassa jäsenvaltiossani saadut kokemukset osoittavat, että hallitusten asennoitumisella on ratkaiseva merkitys. Jos vastuu maahanmuuttajien valvonnasta delegoidaan valtion ulkopuolisille tahoille, esimerkiksi lentoyhtiöille tai työnantajille, valtion politiikka menettää tehonsa, poliisitoimintaa ei valvota ja epäilyn ilmapiiri voimistuu. Jos emme tue etnisten vähemmistöjen ja naisten palkkaamista, valkoihoisista miehistä koostuvat poliisivoimat ovat alttiita rasistisille ennakkoluuloille. Jos hyväksymme työttömyyden ja nuorison syrjäytymisen, luomme kasvualustan suvaitsemattomuudelle. Muut parlamentin jäsenet tulevat varmasti näkemään samat ilmiöt omissa kotimaissaan.
Meidän on tänä vuonna kehitettävä rotuennakkoluuloja vastustavaa yleiseurooppalaista tietoisuutta ja solidaarisuutta. Jäsenvaltioiden on otettava teemavuosi vastaan innokkaasti ja osoitettava sille riittävästi voimavaroja. Meidän on myös perustettava Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskus Rooman sopimuksen demokraattisessa puitekehyksessä. Jos muut hallitukset alistuvat ministerineuvostossa IsonBritannian yhä suuremmassa määrin autoritäärisen ja Euroopan vastaisen hallituksen edessä, Euroopan kansalaisille tarjotaan kakkosluokan sopimus. Sanon liberaalitoverilleni Dijkstalille, ettei hän saa sallia, että unioni vedetään brittihallituksen vaaralliselle ja epädemokraattiselle tielle.
Minun vaalipiirissäni työskennellään jo uutterasti, jotta tästä vuodesta tulisi menestys. Tiedän, että kansalaiset eri puolilla unionia ja monet kansoistamme nyt ymmärtävät, että päättäväistä toimintaa ei voi enää lykätä.

Pailler
Arvoisa puheenjohtaja, (alku ilman mikrofonia) teillä ei ole yksinoikeutta halpamaisuuksiin. Vaikka jokin halpamainen ajatus hyväksyttäisiin, se ei tee ajatuksesta yhtään sen oikeutetumpaa.
Tästä syystä Euroopan rasismin vastainen vuosi, joka huomenna avataan Haagissa, näyttää tarpeellisemmalta kuin koskaan. Se on tarpeellinen, koska rasismi leviää edelleen. Se leviää usein näkyvän voimakkaasti mutta myös maanalaisesti ja salakavalasti. Se jokapäiväistyy ja arkipäiväistyy vähitellen keskusteluissa; mielipiteisiin tulee rasismia ja muukalaisvihaa ilmentäviä sävyjä.
Kuinka voitaisiin olla paljastamatta niiden hallitusten tekopyhyys ja kaksinaamaisuus, jotka osallistuvat Euroopan rasismin vastaisen vuoden järjestämiseen mutta tekevät samalla rasismia edistäviä päätöksiä. Esimerkkejä on surullisen paljon: neuvoston antamat, yhteisön suosituimmuutta työllisyyden alalla koskevat julistukset, johtavien saksalaisten poliitikkojen julistukset, joissa maahanmuutto ja työttömyys liitetään suoraan toisiinsa, unohtamatta tietenkään Ranskan hallituksen pöyristyttävää maahanmuuttoa koskevaa lakiehdotusta, joka koventaa Pasquan lakeja, ja jonka tavoitteena on ulkomaalaisille epäystävällisen ilmapiirin luominen.
Juuri näillä sanoin rasistit aseistautuvat. Rasismi kasvaa kriisistä ja sitä seuraavasta syrjäytymisestä. On siis ensisijaisesti taisteltava ongelman ydintä vastaan ja asetettava työllisyys etusijalle. Mutta tarvitaan myös tarmokasta ja johdonmukaista kokonaispolitiikkaa, erityisesti jokapäiväisen elämän aloilla, sillä juuri siellä tapahtuu vertauskuvallinen väkivalta, jolla on järkyttäviä seurauksia yksilöille, rasismin hiljaisille uhreille.
On löydettävä uudet, tehokkaammat aseet tavanomaisen rasismin vastaiseen taisteluun ja asetettava etusijalle kolme painopistealuetta: oikeudelliset toimet, koulutus, tiedotusvälineet. Kaikista rasistisista toimista tai puheista sekä kielteisten väitteiden levittämisestä seuraavia rangaistuksia on luotava tai vahvistettava oikeustoimien avulla. Etusijalle on asetettava aktiivinen koulutus- ja nuorisopolitiikka, jossa on painotettava muiden kunnioittamista ja suvaitsevaisuutta. Noudattakaamme St-Exupéryn esimerkkiä, hänhän sanoi: " Vaikka olet erilainen kuin minä, ei se minua vahingoita; sehän vain rikastuttaa minua." Meidän on myös lakattava käyttämästä keskusteluissamme sanaa " rotu" . Tästä toverini puhui laajasti juuri äsken.
Kolmas painopistealue: tiedotusvälineet. Ryhmäni hyväksyy European Union´s Migrants Forumin tekemän, tiedotusvälineille tarkoitettua eettistä säännöstöä koskevan ehdotuksen ja painottaa tarkistuksessaan sitä suurta merkitystä, joka tiedotusvälineillä voisi olla rasismin kitkemisessä ja suvaitsevaisuuden edistämisessä, jos niissä tuotaisiin esiin se myönteinen vaikutus, joka maahanmuuttajilla on eurooppalaiseen yhteiskuntaan ollut ja on edelleenkin.
Kunnioittakaamme jokapäiväisessä elämässämme yhteisvastuun ja veljeyden arvoja ottamalla huomioon kirjailija Carlos Fuenten kaunis julistus, jota lainaan tässä: " Kulttuurimme ei ole syntynyt eristyksissä vaan siihen on vaikuttanut yhteydet ja kosketukset muihin kulttuureihin ja niistä saadut vaikutteet. Kulttuuri, joka halutaan säilyttää puhtaana ja jonka rajat suljetaan muilta kulttuureilta, on tuhoon tuomittu. Itsensä ja identiteettinsä voi löytää vain kosketuksessa muihin. Voimme sanoa olevamme sitä mitä olemme, kun tiedämme, mitä emme ole."
Pyytäisin työjärjestystä, valtakirjojen tarkastusta ja loukkaamattomuutta käsittelevää valiokuntaa harkitsemaan, voitaisiinko äärioikeistolaisia ryhmiä, jotka haluavat täysin epäjohdonmukaisesti edistää tällä alalla rasistisia ajatuksia, rangaista niiden esittämistä rasistisista puheista.

Trizza
Arvoisa puhemies, hyvät läsnäolijat, rotusyrjintä on ennen kaikkea mielentila, josta voi tulla elämäntapa. On liian halpahintaista syyttää siitä pelkästään tiettyä puoluetta. Sellainenkin väite on rasistinen. Esimerkki: kollegamme Bossi tuomittiin muutama päivä sitten italialaisessa tuomioistuimessa siksi, että hän oli kutsunut tuomaria ja entistä ministeriä Di Pietroa " maalaismoukaksi" . Koska Bossi kuuluu Euroopan parlamentin liberaaliryhmään, ryhmä olisi näin ollen mietinnön 4. kohdan logiikan mukaan rasistinen ja siis oikeistolainen.
Asiakirjan 4. kohdasta voisi siis typerällä päättelyllä tehdä tällaisia naurettavia johtopäätöksiä. Olen vakuuttunut, että Bossin käytös syrjii eteläitalialaisia eikä pelkästään heitä, mutta varon tarkkaan pitämästä koko liberaaliryhmää rasistisena Mikki Hiiren logiikan mukaan eli että jos olet rasisti, olet myös oikeistolainen, ja jos olet oikeistolainen, olet rasisti.
Katolilaisena ja Italian oikeiston edustajana vakuutan, ettei ole suvaitsevampaa tyytyä äänestämään ties miten monennen asiakirjan puolesta ja hyväksyä sitten rauhallisin mielin se, että hallituksemme allekirjoittavat sopimuksia Kiinan kanssa, jossa on meneillään kulttuurikansanmurha - eikä pelkästään Tiibetissä -; hallitusten kanssa, jotka eivät ole osanneet puuttua entisen Jugoslavian tapahtumiin; jotka hyväksyvät, että 500 000 siviiliä harhailee Suurten järvien alueella vailla minkäänlaista apua; jotka hyväksyvät, että suurkaupunkien laitamat ovat todellisia maahanmuuttajien ja yhteisön ulkopuolelta tulleiden gettoja.
Ongelma on olemassa ja se on todella vakava. Perustetaan toki eurooppalainen seurantakeskus, mutta seurataan asioita tällä kertaa hyvin!

Bontempi
Arvoisa puhemies, uskon, että Euroopan rotusyrjinnän vastaisen vuoden julistaminen avatuksi saa tänään suurta kannatusta. Euroopan parlamentti onkin esittänyt sitä jo vuosia. Euroopan unionin toimielimet ryhtyvät nyt ensi kertaa konkreettisiin toimiin rotusyrjintää vastaan yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, ja lopultakin tuodaan myös käytännössä esiin eurooppalaisen demokratian perusarvot.
Toisaalta tämä vuosi pyrkii edistämään yhteistyötä, kumppanuutta - eikä vain ongelman huomaamista koko Euroopassa - kehitystä, kaikkien kansallisella ja alueellisella tasolla toimivien osapuolten kokemustenvaihtoa. Se on siis tärkeä panos kaikkien niiden - todella monien - ponnisteluihin, jotka jo toimivat aktiivisesti tässä taistelussa.
On siis kyse suuresta tapauksesta, mutta on myös syytä muistaa, ettei tätä mahdollisuutta saa tuhlata; haluan korostaa, että taistelussa rasismia vastaan pitää toimia eikä saarnata. Se on liian usein vain saarnan aihe eikä konkreettisen käytännön toiminnan. Jotkut kollegat ovat muistuttaneet, että rotusyrjintä ja muukalaisviha syntyvät pelosta. Myös jäsenvaltioiden maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikka vain yleisen järjestyksen nimissä johtuu pelosta. Tiedämme, että se on tehotonta, tiedämme, että se on vaarallista demokraattisten oikeuksien kannalta, pelon synnyttämää, ja myös se antaa tekosyitä rotusyrjinnän hyväksymiselle.
Tiedämme, miten populistisesti ja demagogisesti röyhkeät ja ennakkoluuloiset politiikantekijät käyttävät sitä hyväkseen. Haluaisin sanoa Alleanza Nazionale -puolueen edustajalle, etten ole enää vihainen oikeistolle, jos näen, että se lakkaa käyttämästä kansalaisten vihaa lietsovalla ja populistisella tavalla sosiaalisten vastakohtien ongelmia, jotka johtuvat siirtolaisuudesta.
Tämä ongelma koskettaa kuitenkin meitä kaikkia. Rasistejahan ovat aina toiset, mutta se ei ole totta. Primo Levi, suuri italialainen kirjailija, joka vietiin Auschwitziin, juutalainen, muistutti kirjoissaan, että meissä kaikissa on " harmaa vyöhyke" ; " harmaa vyöhyke" , jonka ansiosta torjumme erilaisuuden, joka suvaitsee aivan liian usein eriarvoisuuden, josta on tulossa nykydemokratioiden todellinen ongelma. Jos haluamme viedä rotusyrjinnältä kasvualustan, tuskin voimme päästä tuloksiin muuten kuin toimimalla johdonmukaisesti. Rotusyrjinnän vastaisen vuoden pitää olla myös kehitystä tähän suuntaan. Meitä kaikkia kehotetaan seuraavasti: ei riitä, että pidämme puheita, jotka ovat toki tärkeitä, pitää toimia jatkuvasti .

Ribeiro
Arvoisa puhemies, kuten aikaisempinakin vuosina, rasismin ja muukalaisvihan vastaista taistelua koskeva keskustelu on jälleen merkki Euroopan parlamentin aktiivisuudesta. Kyse ei ole vain rutiinista, koska ilmiantoja tehdään koko ajan, koska rasismia ja muukalaisvihaa vastustetaan ja koska taistelun avulla voidaan tehdä uusia ehdotuksia ja päästä eteenpäin .
Annan tunnustukseni kollegoilleni Fordille ja Oostlanderille heidän työstään, joka osoittaa todeksi sen, mitä juuri sanoin. Siinä ehdotetaan oikeudellisten välineiden, erityisesti syrjinnän vastaisen direktiivin luomista ja pyydetään neuvostoa tekemään päätös eurooppalaisen seurantakeskuksen luomisesta, josta on jo olemassa asetusluonnos. Olkaamme onnellisia siitä, että parlamenttimme ehdotus tämän vuoden julistamisesta " Euroopan rotusyrjinnän vastaiseksi vuodeksi" on hyväksytty, ja toimikaamme niin, että se toteutuu johdonmukaisesti parlamenttimme esittämällä tavalla.
Sellainen sen olisi ehdottomasti oltava. On paljon korkeita viranomaisia, jotka kannanotoillaan ja puheillaan ruokkivat " epäluuloisuuden ilmapiiriä" ulkomaalaisia ja erityisesti turvapaikan- tai työnhakijoita kohtaan. Se, mikä maassa oleskelevien ja työtä tekevien aseman laillistamisessa jää jäljelle yhteisvastuusta ja ihmisoikeuksien kunnioittamisesta, tulee esille isänmaallisuuden korostamisena ja alentuvaisena suvaitsevaisuutena, kuten on tullut ilmi joissakin jäsenvaltioissa, esimerkiksi omassa maassani.
Olemme iloksemme huomanneet, että ehdotukseen on lisätty joitakin ryhmämme ehdottamia tarkistuksia parantamaan ehdotusta, joka ansaitsee nyt tukemme. Käsittelen lopuksi yhtä tarkistusta, jonka suhteen mieleeni tulee mosambikilaisen kirjailijan Mia Couton kirjan nimi " Cada homen é uma raça" (" Jokainen ihminen on oma rotunsa" ). Rasismin vastaisessa taistelussa on siis saatava poistettua se asenne, että sen täydellinen perusteettomuus - rodun käsite ja siihen liittyvä terminologia yhtä lailla kuin sen ympärille kehitetty hierarkkinen vuoropuhelu - jätetään hyväksymättä. " Euroopan rotusorron vastaisen vuoden" tulisi vastata sitä, mitä parlamentti siltä odottaa; älkäämme unohtako, että talousarvioon varatut 4, 7 miljoonaa ecua on 20 prosenttia alhaisempi summa kuin toukokuussa 1996 esitetty summa, 6 miljoonaa ecua, ja pyrkikäämme siihen, että talousarvion rajoitukset eivät tee hanketta merkityksettömäksi.

Larive
Arvoisa puhemies, on täysin käsittämätöntä ja hirveää, mikäli on totta, että britit kieltäytyvät osallistumasta eurooppalaisen rasismia ja muukalaisvihaa tutkivan tarkkailukeskuksen perustamiseen. Ehkä ministeri Dijkstal voi kohta sanoa jotakin asiasta. Jo vuosien ajan neuvosto, siis myös John Major, on antanut kahdesti vuodessa sitovan julkilausuman. Joulukuun 6. päivänä vuonna 1996 yleinen neuvosto, Iso-Britannia mukaan lukien, teki yksimielisen päätöksen tarkkailukeskuksen perustamisesta. Nyt saamme siis " ei" -vastauksen. Mahtaakohan Major kääntyä kansallisen vaalikampanjansa puitteissa brittiläisen väestön alhaisimpien tunteiden puoleen. Vai pelkääkö hän luovuttaa rasismin vastaisen taistelun alueella olevat eurooppalaiset valtuudet Brysselille, jotta myös Britannian kansalaiset voivat kääntyä Euroopan unionin tuomioistuimen puoleen Luxemburgissa?
Toivon sydämeni pohjasta, että olen erehtynyt ja että huomenna Hollannin järjestämän suuren rasismin vastaisen konferenssin avajaisissa ministeri Dijkstalin on mahdollista julistaa tutkimuskeskuksen perustaminen mahdolliseksi. Kyseessä on olemassa olevien järjestöjen työn yhteensovittaminen ja päällekkäisen työn välttäminen. Kuka taivaan nimessä voi pelätä sitä? Mielestäni tämä on jo ties monesko esimerkki veto-oikeuden lamauttavasta vaikutuksesta. Neljätoista maata haluaa eteenpäin ja yksi voi estää sen.
Lopuksi päätöslauselman 29 kohdassa sanomme selvästi, että toivomme konkreettista toimintaa kansalaisille. Toivon, että puheenjohtajavaltio tulee tukemaan esitystämme suuren tiedotuskampanjan aloittamisesta tunnettujen urheilusankareiden, kuten Ruud Gullitin tuella.

Lukas
Arvoisa puhemies, Itävallan vapauspuolueen edustajat tukevat Fordin ja Oostlanderin päätöslauselmaesitystä kaikilta kohdiltaan. Erityisen tervetullutta mielestämme on Euroopan rasismin vastaiseen vuoteen liittyvien toimien ja tapahtumien järjestäminen. Meidän Euroopan parlamentin jäsenten tehtävä on myötävaikuttaa tällaisiin tapahtumiin omissa maissamme.
Tämän päätöslauselmaehdotuksen johdannossa Euroopan parlamentti viittaa 9. toukokuuta 1996 tehtyyn päätöslauselmaesitykseen ja erityisesti sen sisältämiin suosituksiin. Tämä mainittu päätöslauselmaesitys sisältää tarkistusperiaatteen H, jonka sisältö on Euroopan parlamentin häpeäpilkku. Siinä pidetään selvästi myös demokraattisesti valittujen puolueiden pannaan julistamista, toistan, pannaan julistamista, välttämättömänä. Tämä itävaltalainen puolue on täällä toiseksi suurin poliittinen ryhmä Itävallassa, ja se sai Euroopan parlamenttivaaleissa viime vuonna 27 prosenttia annetuista äänistä. Se on kaikissa yhdeksässä Itävallan osavaltiossa hallitusvastuussa. On Itävallan loukkaamista, mikäli miljoonaa kansalaista, jotka ovat antaneet äänensä vapauspuolueelle, käsitellään tässä Euroopan parlamentin asiakirjassa rasisteina ja siten vapaasti tuomittavina.
Kuten meidän äänestyskäyttäytymisemme ja toimintamme Euroopan parlamentissa ovat toistuvasti osoittaneet, me olemme kaikenlaisen rasismin, muukalaisvihan ja juutalaisvihan vannoutuneita vastustajia ja tuomitsemme mitä syvimmin tällaiset inhimillisen käyttäytymisen vääristymät! Äärioikeistolaiset ovat muutamia harvoja rikollisia eivätkä he ole järjestäytyneet puolueiksi. En halua myöskään salata sitä, että meille on tänään tullut kiristyskirje, jossa meitä uhataan terrori-iskuilla ja kirjepommeilla.
Pyydän teitä, arvoisa puhemies, ottamaan tämän huomioon, ja odotan, että tämän aiheen esittelijä ottaa vastaisuudessa totuuden ja tosiasiat huomioon.

Lindeperg
Arvoisa puhemies, haluaisin ensin ilmaista tyytyväisyyteni siitä, että Euroopan unioni on tarttunut rasismin ja suvaitsemattomuuden ongelmiin, jotka ovat suuri uhka unionin yhteiskuntarauhalle ja tulevaisuudelle. Haluaisin osaltani muistuttaa niiden asemasta, joille rasismi on kauppatavaraa, ja jotka eivät lakkaa puhaltamasta koko ajan syttymäisillään oleviin liekkeihin.
Väittämällä ulkomaalaisia, maahanmuuttajia ja muitakin, jopa kaltaisiaan - viittaan tällä antisemitismiin - nykyisten ongelmien aiheuttajiksi he saavat propagandallaan myrkytettyä ajan vaikeuksien hämmentämät mielet. Syntipukkistrategia, joka toimi niin hyvin 1930-luvulla, maksaa velkansa takaisin. Tämän ideologian ranskalaisilla kannattajilla on tapana sanoa, että he taistelevat ranskalaisten vastaista rasismia vastaan, joka heidän silmissään on hyökkäävämpää ja epäilemättä vakavampaa.
Omien kansalaisten vastaista rasismia on yhtälailla kuin ulkomaalaisten vastaista rasismia, en kiellä sitä yhtään sen enempää kuin sitä, etteivätkö molemmat saisi kiihokkeita toisistaan ja etteikö kukaan voisi väittää taistelevansa jompaa kumpaa rasismin muotoa vastaan yllyttämättä samalla toiseen niistä. Mitä tulee rasismin yllyttämiseen, äärioikeisto on tehnyt sitä jo kauan ja hyvin järjestelmällisesti. Kun Le Pen esitelmöi rotujen välisestä eriarvoisuudesta, hän edustaa pitkää ideologista perinnettä. Jo kauan sitten yksi hänen nykyisistä puoluetovereistaan teoretisoi rotujen välistä eriarvoisuutta väittäen, että orjuutta tarvitaan, jotta syntyisi uusi ylimystö, ja että olisi valmistettava suuria kurin ja valinnan yhteishankkeita. Epäilemättä siksi, ettei tulkinnanvaraa jäisi, kyseinen kollega teki vähän myöhemmin saman virheen puhuen rotuun perustuvasta koulutuksesta.
Siis hyvät kollegat, pyydän teitä hetkeksi asettumaan niiden asemaan, joilla on hyvä syy ajatella, että tässä uudessa käsikirjoituksessa he saisivat pikemminkin orjan kuin ylimyksen osan. Mitä tällaisessa tilanteessa voidaan tuntea? Kapinahenkeä, voimakkaita aggressioita; jotkut saattavat myös kokea tällaisia tunteita puheiden esittäjiä ja kaikkia vastaavia ryhmiä kohtaan.
Näin siis kiihotetaan ranskalaisten vastaiseen ja oman maan kansalaisten vastaiseen rasismiin. Näin samalla maaperällä elävät ihmiset jaetaan vastakkaisiin luokkiin. Näin maa johdetaan vihaan ja sisällissotaan.
Kansallisen rintaman johtaja on muuten pyytänyt neuvoja serbien kansallisista lähteistä, koska hän on juuri tehnyt ystävyysvierailun joidenkin etnisten puhdistusten taiturien luokse, joiden paikka olisi paremminkin Haagissa kansainvälisen tuomioistuimen edessä.
Arvoisa puhemies, rasismia vastaan on taisteltava tietenkin kaikin voimin, mutta siinä on oltava järkeviä ja realistisia. Taistelussa on käytettävä kaikkia keinoja ja kaikki vastuulliset on etsittävä. On turha väittää, että rasismin roihu pystytään sammuttamaan vesilasilla, kun toiset pitävät sitä yllä liekinheittimellä.

Ojala
Arvoisa herra puheenjohtaja, rasismi kuuluu yhteiskunnan tuhoisimpiin ilmiöihin. Rasismi, muukalaisviha ja suvaitsemattomuus ovat huolestuttavasti lisääntyneet kaikkialla Euroopassa. Rasismi ei tunne rajoja. Siksi jokaisella ihmisellä, erityisesti meillä poliitikoilla, kuten myös jokaisella jäsenvaltiolla on vastuu toimia rasismin kitkemiseksi. On tärkeää, että tämä vuosi on rasismin vastainen vuosi, mutta se ei riitä - rasismin suhteen pitää olla valppaana aina, myös tämän vuoden jälkeen.
Kun puhumme rasismista, ajattelemme yleensä siirtolaisia ja maahanmuuttajia, joihin rasismi usein juuri kohdistuukin. Mutta haluaisin muistuttaa myös siitä, että jokaisessa Euroopan unionin jäsenmaassa on muitakin etnisiä vähemmistöjä, jotka päivittäin kohtaavat syrjintää ja rasismia. Koko Euroopan alueella on noin seitsemän, kahdeksan miljoonaa romania ja Euroopan unionin alueellakin yhteensä noin puolitoista, kaksi miljoonaa. Romanit ovat monessa maassa vielä vailla riittäviä oikeuksia ja haluaisinkin tässä muistuttaa siitä, että kaikissa maissa ei tällä hetkellä edes tunnusteta romanikansan eli mustalaisten vähemmistöasemaa. Toivoisin esimerkiksi tässä asiassa Euroopan unionin ja komissaari Flynnin ryhtyvän toimeen ja lisäävän yhteistyötä vaikkapa Euroopan neuvoston kanssa. Euroopan unioni ja Euroopan neuvosto voisivat näin yhdistää voimavaransa.

Zimmermann
Arvoisa puhemies, tämä tämänpäiväinen rasismin vastaista vuotta koskeva keskustelu osoittaa, että tämä ilmiö on jo olemassa kaikkialla. Monet virkatoverini ovat tuoneet tämän esille jo ennen minua. Mutta myös täällä parlamentissa me kuulemme usein mielipiteitä, jotka eivät todista suvaitsevaisuudesta, tosiasioista ja avoimuudesta. Tämän me olemme havainneet myös viimeisen tunnin aikana jo muutamia kertoja. Myös täällä virkatoverit tekevät säännöllisesti eron unionin kansalaisten ja niiden välillä, jotka asuvat unionin alueella, mutta eivät tänne oikeastaan kuulu, koska heillä ei ole jonkin jäsenvaltion passia. Siksi meidän on tehtävä kaikkemme, että syrjintä unionin kansalaisten ja muiden maiden kansalaisten, jotka ovat asuneet luonamme jo pitkään - Saksassa on monia, jotka ovat asuneet siellä yli 30 vuotta - lopetetaan, sillä tämä syrjintä johtaa usein muukalaisvihan ilmapiiriin.
Miksi kaikki kansalaiset eivät voi osallistua kansalaisten Euroopan rakentamiseen? Onko siis todella olemassa ensimmäisen ja toisen luokan kansalaisia? Miksi me vain puhumme yhdentymiskehityksestä, kun lainsäädäntö taas paljolti puolestaan estää tätä kehitystä ? Me siis laadimme myös esteitä kansalaisten yhdentymisen tielle.
Katsokaamme esimerkiksi kunkin maan omaa ulkomaalaislakia! Minä tunnen sitä osaltani itse oikein hyvin. Alankomaalaisena Saksassa tiedän, että Saksan ulkomaalaislain mukaisesti minua kohdellaan toisin kuin saksalaisia. Mitä tulee useampaan kansalaisuuteen, me kyllä puhumme siitä, mutta miten se voitaisiin toteuttaa myös käytännössä?
Yhtä seikkaa haluan vielä käsitellä: Euroopan unionissa meillä on neljä miljoonaa tummaihoista eurooppalaista, jotka ovat syntyneet täällä ja joilla on eurooppalainen passi mutta joiden täytyy aina näyttää passinsa todistaakseen olevansa eurooppalaisia. On häpeällistä, että kaikkia ihmisiä ei voida kohdella samalla tavalla!

Dury
Arvoisa puhemies, toivon, että Euroopan rasismin vastainen vuosi toteutuu myös käytännössä, erityisesti hallitusten välisessä konferenssissa. Toivon, että sekä syrjimättömyyden periaate että rasismin, antisemitismin ja muukalaisvihan vastaisen taistelun periaatteet voidaan kirjoittaa perustamissopimuksiin. Rasismin vastaisessa taistelussa tarvitaan oikeudellisia välineitä.
Minulle rasismin vastainen taistelu merkitsee myös poliittisen Euroopan ja Euroopan tason demokratian luomista. Olen huolissani siitä, että kuusi maata, erityisesti Belgia, ei vieläkään ole saattanut osaksi kansallista lainsäädäntöään unionin kansalaisten oikeuksia paikallisvaaleissa koskevaa direktiiviä. Olen hyvin huolissani siitä, että Belgian sisäministerin kerrotaan hylänneen mahdollisuus päästä sopimukseen unionin kansalaisten äänioikeudesta ja vaalikelpoisuudesta kunnallisvaaleissa. Olen huolissani, mutta toivon myös erehtyneeni. Belgia on jo pyytänyt ja saanutkin erivapauksia. Toivon, että Belgia ei kyseenalaista äänioikeutta. Lisäksi toivon, että meillä olisi rohkeutta laajentaa unionin kansalaisten äänioikeus koskemaan sellaisia henkilöitä, jotka ovat asuneet maassa vähintään viisi vuotta. Rasismin vastainen taistelu merkitsee myös kaikkien ihmisten osallistumista poliittiseen järjestelmään, demokratiaan.
Haluaisin lopuksi kysyä itävaltalaiselta kollegaltamme, pitääkö hän meitä typerinä. Jotta voisimme onnistua asiassa Itävallan tavoin, meidän pitää järkeen ja selityksiin vetoamisen sijasta vedota kansankiihotukseen ja hylätyksi tulemisen tunteeseen. En ole vihainen itävaltalaisille äänestäjille vaan poliittisille puolueille, jotka toisinaan hyvin helposti sanovat sitä, mitä haluavat kuulla ja vähättelevät kaikkia syrjimisen ja rasismin tuntemuksia. Tämä asia kuuluu heidän vastuulleen.

Elliott
Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa on puhuttu paljon rasismin tuomitsemiseksi, ja yhdyn kaikkiin näihin puheisiin. Minulla ei ole tähän paljon lisättävää. Haluaisin kuitenkin lainata aasialaista uskonnollista johtajaa, jonka kuulin puhuvan jokin aika sitten. Kun hän vieraili Yhdysvalloissa, hänelle annettiin lomake, jossa häntä pyydettiin ilmoittamaan rotunsa. Hän kirjoitti " ihminen" . Hänelle ilmoitettiin, ettei niin voi laittaa, johon hän vastasi: " Miten niin, enkö minä teidän mielestänne ole ihminen?" Mielestäni tämä oli aika osuva vastaus.
Sen lisäksi, että on elintärkeää taistella kaikkia rotusyrjinnän, ennakkoluulojen, vihan, väkivallan ja häirinnän muotoja vastaan, on myös korostettava monikulttuurillisen, pluralistisen yhteiskunnan myönteisiä puolia. Moniin maistamme on vuosisatojen kuluessa tullut ihmisiä ulkopuolelta. Heistä on ollut meille hyötyä ja he ovat rikastuttaneet yhteiskuntiamme. Yhteiskunnat, jotka ovat pyrkineet olemaan valikoivia ja pitämään kaikki muut ulkopuolella, ovat yleensä jääneet paikoilleen ja taantuneet. Monikulttuurillisella yhteiskunnalla on monia hyviä puolia, ja olen iloinen voidessani edustaa parlamentissa tällaista aluetta.
Lopuksi toteaisin, että minua kauhistuttaa Ison-Britannian hallituksen asenne, jolla se estää rasismin vastaisen seurantakeskuksen perustamisen edistymisen. Se on tehnyt tämän näennäisesti teknisistä syistä, mutta se ei ole esittänyt mitään merkkejä halusta korjata noita kohtia, jotta yhteisö saisi toiminnalleen kipeästi tarvitsemansa valtuudet. Hallitusten välisen konferenssin on puututtava tähän, ja toivon, että se tekee niin.

Féret
Arvoisa puhemies, en ole rasisti enkä tunne muukalaisvihaa. Koko kolmekymmentä vuotta kestäneen lääkärin ammattiurani ajan olen omistautunut ihmiselämän pelastamiseen, kaikenlaisissa oloissa elävien, kaikkia rotuja ja kansallisuuksia edustavien naisten ja miesten pelastamiseen saamatta siitä minkäänlaista taloudellista hyötyä. Se erottaa minut joistakin virkaveljistäni ja kollegoistani, jotka ovat tehneet omaisuuden humanitaarisella toiminnalla, ja joista eniten tiedotusvälineissä esillä ollut edustaja istuu tässä istuntosalissa.
Toimet, joita olen toteuttanut kovaosaisten hyväksi heidän rodustaan riippumatta ja joiden toteuttamiseen varaan edelleen aikaa, antavat minulle enemmän kuin kenellekään muulle valtuuksia ilmoittaa, kuinka järkyttynyt olen tänään keskustelemastamme päätöslauselmasta, jossa rasismiin, muukalaisvihaan ja antisemitismiin vedoten halutaan tehdä kansallisen suosituimmuuden valitsemisen puolustamisesta tuomittavaa entisen Neuvostoliiton vanhentuneen mallin mukaisesti.

Puhemies
Féretin puheenvuoro päätti puhekierroksen. Neuvosto ja komissio ovat pyytäneet puheenvuoroa edustajiensa välityksellä. Ennen sitä Fassa ja Konrad ovat pyytäneet minulta puheenvuoroa henkilökohtaiselle lausumalle eli 108 artiklan nojalla. Ensimmäinen, korkeintaan kolmen minuutin puheenvuoro on Fassalla.

Fassa
Arvoisa puhemies, kollega, jonka jälkeen pyysin puheenvuoroa henkilökohtaisista syistä, esitti väitteitä, jotka osoittavat mitä selkeimmin, miten suvaitsevaisuuden ja rasisminvastaisuuden puolesta voi puhua täysin suvaitsemattomin perustein. Näin tärkeitä kysymyksiä ei mielestäni voi hyödyntää halpahintaisin puhein vain, jotta voisi käyttää kansalaisten vihaa nostattavana välineenä - pelkästään Italian sisäisten poliittisten taistelujen vuoksi - rasisminvastaisuuden ja muukalaisvihan kaltaisia ongelmia.
Tämä ei mielestäni ole paras tapa kunnioittaa Euroopan parlamenttia eikä myöskään niitä tuhansia, jotka ovat kuolleet ihanteiden puolesta, jotka - esimerkiksi taistelu fasismia, rotusyrjintää ja muukalaisvihaa vastaan - ovat keskeinen osa sitä liberaalia, demokraattista, uudistusmielistä ja eurooppalaista perinnettä, johon minulla eurooppalaisena ja italialaisena parlamentaarikkona, Pohjoisen liiton listalta valittuna, on kunnia kuulua.

Trizza
Arvoisa puhemies, huomautan, ettei Fassa maininnut olevansa millään lailla eri mieltä Bossin lausuntojen kanssa. En halua tässä ryhtyä halpahintaiseen väittelemiseen, joka koskee Italian parlamenttia ja poliittisia voimasuhteita. Haluaisin kuitenkin lisätä - sillä sanojen lisäksi tarvitaan myös tekoja ja konkreettista toimintaa - että Bossin tuomion lieventämistä on pyydetty, sillä hän on sanonut eräässä vaalitilaisuudessa kuulijoilleen, että kaikkien Pohjois-Italian Alleanza Nazionale -puolueen valitsijoiden keskuudessa pitäisi suorittaa puhdistusoperaatio.
Mielestäni tällainen käytös, niin yleistä kuin se onkin, on tuomittavaa. Siksi kuuntelin, tietenkin kunnioittavasti, Fassan puhetta, ja olen vakuuttunut, ettei hän pohjimmiltaan varmaankaan kannata puoluejohtajansa rasistisia väitteitä.

Puhemies
Tohtori Konrad, saatte puheenvuoron istunnon loppupuolella, neuvoston ja komission edustajien jälkeen, kuten työjärjestyksessä määrätään.

Dijkstal
Arvoisa puhemies, olen kuunnellut erittäin kiinnostuneena eri puhujien puheenvuoroja. Tämän monimutkaisen asian monia puolia on käsitelty. En pysty puuttumaan kaikkiin niihin kohtiin jo ajanpuutteen vuoksi, joten valitsen muutamia kohtia, jotka mielestäni ovat kaikkein tärkeimpiä.
Niitä ovat ensisijaisesti ehkä kaikki ne huomautukset - viittaan tässä d'Anconaan, Ojalaan, Rothiin, Heinischiin ja Carsiin - jotka liittyivät siihen, mitä voi nimittää seuraavasti: yhdentymispolitiikka. Rasismia, antisemitismiä ja syrjintää voidaan vastustaa lainsäädännön, poliisin ja oikeuslaitoksen avulla, mutta niitä voidaan vastustaa myös politiikan avulla, ja tällöin yhdentymispolitiikka on ehkä todellakin kaikkein tehokkain tapa, jolla tällaisia ilmiöitä voidaan vastustaa. Olen samaa mieltä kaikesta siitä, mitä tästä asiasta on sanottu. Ehkä erityisesti siitä, ja viittaan tässä d'Anconan ja Carsin lisäksi myös Watsoniin, että tällaisen toiminnan tulee kohdistua nuorisoon ja opetukseen. Tällä alueella on tehtävä vielä paljon enemmän kuin mitä nyt teemme, etenkin muistuttamalla, miten se kaikki valitettavasti alkoi. d'Anconan viittaus Auschwitziin on mielestäni oikeutettu, mutta se viittaa myös niihin mahdollisuuksiin, joita nuoremmilla ihmisillä on oman elämänsä ja yhteiskunnan muotoilussa.
Mitä tarkkailukeskukseen tulee, olen saanut huomata, että sitä tuetaan suuresti myös täällä parlamentissa. Täällä ollaan huolestuneita siitä, että tulee esiintymään viivästyksiä etsittäessä sopivaa oikeudellista muotoa. Uskon, että meidän on todellakin pyrittävä estämään viivästyminen. Iloitsen siitä yhteistyöstä, jota teemme yhdessä Flynnin kanssa saadaksemme selville, kuinka voimme toteuttaa asian tehokkaimmalla ja nopeimmalla tavalla. Toistaiseksi, viittaan siihen, mitä alussa sanoin, olen sitä mieltä, että myös Yhdistynyt kuningaskunta on vakuuttunut tämän tarkkailukeskuksen välttämättömyydestä ja että se tulee tekemään yhteistyötä sopivan ratkaisun löytämiseksi.
Ehkä kaikkein tärkeintä on kuitenkin se, mitä monet täällä ovat sanoneet, mainitsen heidät nimeltä, koska haluan painottaa tätä asiaa, d'Anconan lisäksi, Schulz, Pailler, Bontempi, Lindeperg ja Zimmermann, eli kaikki se, mikä liittyy siihen tapaan, jolla ihmiset henkilökohtaisesti suhtautuvat tähän asiaan. Sen, joka todella puoltaa rasismin vastustamista, tulee näyttää se teoillaan, sanoillaan ja käytöksellään. Kaikki ne, jotka eivät tee näin, kantavat erittäin suuren vastuun. Sitä voidaan vaatia meiltä poliitikkoina, teiltä kansanedustajina, meiltä toimeenpanevana valtana, mutta sitä voidaan vaatia meiltä myös Euroopan unionin yksityisinä kansalaisina. Vasta sitten, kun me näytämme sen, voimme vedota muihin Euroopan kansalaisiin, jotta hekin näyttäisivät sen. Tämän asian suhteen pätee hollantilainen sanonta: "Muuta maailma ja aloita itsestäsi" . Tämä pätee etenkin tällä tärkeällä rasismin ja syrjinnän vastustamisen alueella.
Päätän puheenvuoroni tähän, ja puheenjohtajakauden kuluessa tulen pyrkimään siihen, että pidän parlamentin ajan tasalla toimintamme ja suunnitelmiemme suhteen.

Flynn
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää kaikkia keskusteluun osallistuneita. Olemme kuulleet poikkeuksellisia ja merkittäviä panoksia tähän keskusteluun.
Haluaisin viitata kahteen erityiseen kohtaan. Heinisch puuttui siihen, miten aiomme tukea niitä, jotka haluavat osallistua hankkeisiin. Tähän on yksinkertainen vastaus: meillä on 4, 7 miljoonan ecun lisämääräraha, joka on vaatimaton, mutta kuitenkin jotain. Ensi viikolla lähetetään hankkeiden hakulomakkeet kaikille, jotka ovat ottaneet yhteyttä komission yksiköihin. Hakuaika on kaikille sama, ja siitä, mitä rahaa annetaan kenellekin, tullaan päättämään erittäin oikeudenmukaisesti ja avoimesti.
Haluaisin myös viitata erityisesti Rothin sanoihin. Rothin huomautuksiin kiteytyi kaikkein olennaisin useista erinomaisista vastauksista ja esityksistä, joita tässä keskustelussa on tuotu esiin. Rothilla on sanoma meille kaikille: tehkää jotain. Sanoisin parlamentille, että siihen rotusyrjinnän vastaisella vuodella juuri pyritäänkin. Roth totesi, että tarvitsemme syrjinnän vastaisia politiikkoja. Niin tarvitsemme, ja tarvitsemme niitä molemmilla tasoilla: kansallisen tason politiikkaa lainsäädäntöä varten ja perustamissopimukseen sisällytetyn syrjinnän vastaisen lausekkeen, jonka avulla voisimme puuttua rasismin uhkaan tarvittavin yhteisön välinein.
Huomautitte myös, että tarvitsemme kunnollisia yhdentymispolitiikkoja. Tutkittuamme huolellisesti kaikkia kysymyksiä olemme tehneet päätöksen seminaareista, jotka järjestetään muutaman seuraavan päivän aikana Haagissa seminaarimme ja konferenssimme käynnistämisen yhteydessä. Osa seminaareista tutkii rodun ja työllisyyden välistä yhteyttä ja yksi seminaari rasismin vastaisen taistelun lainsäädäntökehystä. Keskustelemme myös tiedotusvälineiden roolista. Lopulta keskustelemme arkipäivän rasismista, joka on päällimmäisenä mielissämme.
Rasismin uhasta kärsivien tärkein suojaväline on tietysti lainsäädäntö. Se on ensi sijassa kunkin yksittäisen jäsenvaltion vastuulla. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, ettei yhteisö voi toimia Euroopan tasolla. Euroopan rotusyrjinnän vastaisen vuoden aikana aiomme rahoittaa hankkeita, jotka lisäävät tietoisuutta olemassa olevista syrjinnän vastaisista laeista, kannustavat ihmisiä hyödyntämään olemassa olevaa lainsäädäntöä, osoittavat nykyisessä kansallisessa lainsäädännössä olevat aukot ja pyrkivät tekemään niille jotain.
On huomautettu, että tästä aiheesta puhutaan paljon, ja olen samaa mieltä. Sanoisin parlamentille, että rasismin vastaisesta taistelusta onkin puhuttava paljon. On puhuttava jokaisessa yksittäisessä jäsenvaltiossa, jotta ihmiset huomaavat, että vastustamme rasismia ja että tunnustamme sen yhteiskunnalle muodostaman uhan.
Meidän tulisi erityisesti kannustaa kansalaisjärjestöjä, koska niiden parissa toimivat aktivistit, ihmiset, jotka ovat sitoutuneet tekemään jotain tämän unionin perustana olevien perusperiaatteiden, eli rauhan ja sopusoinnun, suojelemiseksi. Parlamentin ja Euroopan rotusyrjinnän vastaisen vuoden olisi osoitettava heille, mikä meidän tavoitteemme on ja mikä Euroopan tavoite on rasismin uhan edessä. Tietääkseni se on rauha ja sopusointu, ihmisarvo, vastavuoroinen kunnioitus ja oikeudenmukaisuus, joka ei määräydy rodun, uskon, ihonvärin tai alkuperän mukaan. Nämä ovat unionin perustavoitteet, ja meidän olisi puhuttava sekä parlamentissa että sen ulkopuolella tehdäksemme sen selväksi Euroopan kansoille.

Puhemies
Annan puheenvuoron herra Konradille henkilökohtaisesta aiheesta. Haluaisin viitata tähän yksinkertaisesti siksi, ettette ihmettele, että työjärjestyksen 8 artikla määrää, että jokaista parlamentin jäsentä, joka pyytää puheenvuoroa esittääkseen henkilökohtaisen aiheen, kuullaan keskustelun lopulla tai niiden istuntoselostusten jälkeen, johon puheenvuoro liittyy eli seuraavana päivänä. Herra Konrad, en viivytä puheenvuoroanne. Nyt olemme keskustelun lopulla.

Konrad
Arvoisa puhemies, arvoisat naiset ja herrat, minun kannanottoni liittyy Schulzin ja Le Galloun keskustelun aikana käyttämiin puheenvuoroihin. Molemmat hyökkäsivät lainauksin ja lausumin sekä Saksan liittokansleria että valtiovarainministeriä vastaan tiukkaan sävyyn ja loukkasivat heitä paikkaansa pitämättömillä väitteillä. Kieltäydyn tunnustamasta näitä väitteitä myös Saksan CDU/CSU-ryhmän puolesta. Mainitsen tässä yhteydessä myös, että teen tämän myös henkilökohtaisesta syystä saksalaisena edustajana. Saksa osallistuu suuresti Euroopan yhdentymiseen. Saksassa on majoitettuna tällä hetkellä 400 000 sotapakolaista. Maassamme on vuosikymmenien ajan vaikutettu suuresti itäeurooppalaisten ihmisten yhdentymiseen! Saksassa elää kaksi miljoonaa turkkilaista. Myös tämä on osa yhdentymistä! Siksi maallani ja sen kansalaisilla on suuri merkitys juuri tältä kannalta yhdentymistä, josta juuri puhuimme. Haluan tehdä tässä kohtaa selväksi, että Saksa on yksi ulkomaalaisystävällisimmistä maista eikä se ole ansainnut tulla hyökätyksi tällä tavalla ja nimenomaan äärivasemmiston ja äärioikeiston puolelta! Minä kehotan molempia herroja esittämään anteeksipyyntönsä näistä lausunnoista vielä tämän keskustelun kuluessa!

Fassa
Arvoisa puheenjohtaja, haluan kiittää kollegaa, jonka jälkeen puhuin hetki sitten, siitä, että hän myönsi - niin kuin onkin totta - etten todellakaan kannata solvaavia tai loukkaavia väitteitä, esittääpä niitä kuka tahansa. Siitä olemme liberaaliryhmässä kaikki yksimielisiä.
Muistutan kuitenkin, että kaikkien demokraattisten perustuslakien mukaan rikosoikeudellinen vastuu on henkilökohtainen: ketään ei voi vaatia vastaamaan toisten teoista tai toiminnasta. Voidaan kuitenkin väittää, että on olemassa poliittinen ongelma: uskon, että nykypolitiikan suurimpia heikkouksia, eikä pelkästään Italiassa, on se, että juridisia ongelmia käytetään tiettyjen tarkoitusperien ajamiseen. Tästäkin voi tulla suvaitsemattomuuden muoto, jollaista ei missään tapauksessa pitäisi esiintyä parlamentin keskusteluissa.

Schulz
Arvoisa puhemies, minun täytyy sanoa jotakin Konradin puheenvuorosta. En tiedä, olitteko täällä salissa tämän keskustelun aikana, herra Konrad. Mikäli olitte, on olemassa kaksi vaihtoehtoa: te ette joko ymmärtäneet minua oikein tai ette oikein kuunnelleet minua. Minä puhuin juuri päinvastoin kuin mistä minua syytätte. Minä puolustin selvästi Saksan liittotasavallan siteerattuja poliitikkoja Le Galloun väitteitä vastaan (tämä vertasi liittokansleria ja valtiovarainministeriä kansallisen rintaman kannattajiin) siten, että sanoin - kuunnelkaa minua, ennen kuin huutelette väliin - sen olevan loukkaus näitä kohtaan. Tämä oli ensimmäinen kommenttini. Toiseksi sanoin, että meidän kaikkien, sekä johtavan että toimeenpanevan poliittisen henkilöstön, on välttämättä muotoiltava lausuntomme niin, ettei mitään väärinymmärryksiä voi syntyä. En siis arvostele liittokansleria enkä ketään CDU: n poliitikkoa. Huomautettakoon näin sivussa, että syitä kyllä olisi riittävästi liittokanslerin arvosteluun, mutta te ette ymmärtäneet minua aivan oikein. Varmistukaapa nyt siitä, haluatteko perua, mitä juuri teitte eli luokittelitte minut heidän kanssaan samaan luokkaan. Se on hävytöntä!

Puhemies
Herra Schulz, totean, että meillä ei ole ongelmia ainoastaan tulkkauksen kanssa, joka on useimmiten loistavaa, vaan joskus meillä on vaikeuksia silloinkin kun ilmaisemme itseämme samalla kielellä.

Le Gallou
Arvoisa puhemies, en puhu samaa kieltä, puhun ranskaa. Haluaisin kuitenkin vakuuttaa Konradille ja koko edustajakokoukselle, että en hyökännyt saksalaista ministeriä enkä Saksan liittokansleria vastaan. Totesin vain, että he olivat puhuneet maahanmuuton kustannuksista sekä maahanmuuton ja työttömyyden välisestä yhteydestä. Yksi muu kollegamme, joka puhui maahanmuutosta ja pakolaisten liian suuresta määrästä, käytti sanaa " taakka" , ja luulen, että Konrad tarkoitti sitä.
Totean vain, että kyseisistä asioista voidaan puhua Saksan liittotasavallassa käytävässä julkisessa keskustelussa. Olen iloinen, että näin on, koska mielestäni ihmisillä on oltava oikeus mielipiteen- ja sananvapauteen. Jotkut saksalaisista kollegoistamme voivat olla tästä samaa mieltä, toiset taas jotain muuta mieltä. Mielestäni se on keskustelunvapautta ja olen iloinen siitä.
Mielestäni on valitettavaa, että kun me täällä puhumme kansallisen suosituimmuuden tai maahanmuuton kustannusten kaltaisista asioista, meitä moititaan siitä. Mielestäni on myös valitettavaa, että Ranskan rajojen sisällä jotkut vaaleilla valitut paikalliset edustajat ovat joutuneet oikeuteen puhuessaan samankaltaisista asioista kuin Waigel tai Kohl. En tuomitse Waigelin tai Kohlin puheita, tuomitsen sen, että samoista asioista ei voi puhua yhtä vapaasti Ranskassa. Puolustan vain sananvapautta.

Puhemies
Hyvät kollegat, emme voi jatkaa tätä keskustelua.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Terrorismin vastainen taistelu
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Redingin kansalaisvapauksien ja sisäasiainvaliokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0368/96) Euroopan unionin terrorismin vastaisesta taistelusta.

Reding
Arvoisa puhemies, sallinette minun ilmaisevan meidän pettymyksemme. Olemme saaneet tarpeeksemme, sillä aina kun tehdään terrori-isku, hallituksemme auttavat toisiaan, antavat voimakkaansävyisiä julistuksia ja lupaavat Euroopan laajuisia toimia ja tehokkaita poliittisia toimenpiteitä. Mitä tuloksia on saatu aikaan muutaman viikon, muutaman kuukauden kuluttua? Ei mitään. Kauniit puheet on unohdettu ja poliittiset hankkeet ovat jääneet lojumaan pöytälaatikkoihin.
Parlamentissa on pidetty tarpeeksi kauniita puheita. Parlamentti haluaisi, että suurrikollisuuden ja terrorismin vitsauksen vastaisessa tehokkaassa, myös kansallisten rajojen ulkopuolella käytävässä taistelussa välttämättömät toimet toteutuisivat vihdoin käytännössä. Jotta tämä voisi toteutua, joistakin kansallisen suvereniteetin osa-alueista on tultava yhteisiä. Yhteinen suvereniteetti ei heikennä kansallisia etuja vaan se päin vastoin säilyttää kansalliset edut.
Älkäämme huiputtako itseämme, sillä Euroopassa on rikollisuuden suurmarkkinat, mutta kansallisten rajojen keinotekoiset esteet estävät niiden tahojen toimet, joiden on taisteltava rikollisia vastaan ja suojeltava kansalaisia. Tällainen toiminta on tehotonta ja naurettavaa. Hallitustemme olisi jo aika ymmärtää, että jos ne eivät toteuta mahdollisimman nopeasti todellista Euroopan oikeudellista aluetta ja eivät salli järjestysviranomaisten aktiivista ja tehokasta rajat ylittävää yhteistyötä, ne vaarantavat lopulta itselleen niin kallisarvoisen suvereniteettinsa. Hallitukset, siis poliitikot, eivät enää tulevaisuudessa laatisikaan itse lakeja vaan sen tekisivät kaikenlaiset rikolliset.
Mikä pätee rikollisuuteen yleensä, pätee sitäkin enemmän terrorismiin, tähän erityiseen rikollisuuden äärimuotoon. Miten ensinnäkin määrittelemme terrorismin? Pidämme terrorismina kaikkia yksilöiden tai ryhmien tekoja, joissa turvaudutaan väkivaltaan tai uhataan johonkin maahan, sen instituutioihin tai sen väestöön kohdistuvalla väkivallalla; tekoja, joiden vaikuttimina ovat separatistiset pyrkimykset, ideologiset äärisuunnat, kiihkouskonnollisuus tai jopa järjettömät ja yksilölliset syyt; sekä tekoja, joiden tavoitteena on herättää pelkoa julkisissa viranomaisissa, yksilöissä tai ryhmissä. Siinä määritelmä.
Nyt meidän tulkintamme. Ottaen huomioon, että Eurooppa rakentuu oikeusvaltioista, joissa jokaisella kansalaisella tai kansalaisryhmällä on mahdollisuus käyttää demokraattisia rakenteita tullakseen kuulluksi ja toteuttaakseen käytännössä ajatuksiaan, mikään ideologia tai muu syy ei oikeuta millään tavalla terroritekoihin. Meidän mielestämme on siis selvää, että terrorismi on rikollista toimintaa ja sellaisena sitä on käsiteltävä. Terrorismin vastaiseen taisteluun ei siis pidä laatia erillisiä lakeja tai poikkeusmenettelyjä, sillä se merkitsisi, että asettaisimme terrorismin erityisasemaan, vaikka se ei ole tarkoitus.
Miten terrorismia vastaan voidaan käytännössä taistella? Yksi tapa on ennaltaehkäisy. Terrorismia voidaan ehkäistä ensinnäkin poliittisesti. Demokraattista vuoropuhelua on edistettävä, jotta poliittiset, etniset, kansalliset, sosiaaliset ja ekologiset ristiriidat voidaan ratkaista poliittisesti sekä tällaisten ristiriitojen toimiminen terroritekojen tekosyynä ja niiden hyväksyminen minkään kansanosien keskuudessa voidaan estää. Terrorismia voidaan ehkäistä myös teknisin toimenpitein valvomalla lentokenttiä, parantamalla räjähdysaineiden tunnistusjärjestelmiä, toteuttamalla tehokkaita ja yhteensovitettuja tietojärjestelmiä, estämällä tietoverkkojen väärinkäyttö sekä valvomalla aseiden ja räjähteiden valmistusta, varastointia, myyntiä, kuljetusta, vientiä ja tuontia.
Mitä tulee poliisi- ja oikeusasioiden yhteistyöhön, haluaisimme, että Europolin toiminta vihdoin käynnistettäisiin. Jokaisen neuvoston kokouksen jälkeen saamme aina vain kuulla kauniita puheita siitä, että tarvitsemme Europolia. Yleissopimusta ei ole edes ratifioitu. Milloin se ratifioidaan? Emme voi aloittaa kunnollista yhteistyötä ennen kuin meillä on yleisopimus.
Haluaisimme, että jäsenvaltiot luokittelevat terroriteot rikoslaeissaan vakaviin rikoksiin, joihin voidaan soveltaa rikollisten luovuttamismenettelyä. Haluaisimme, että ne rankaisevat kaikkia, jotka ovat osallistuneet terroritekojen järjestämiseen, valmisteluun ja toteuttamiseen ja että ne laativat kansalliseen lainsäädäntöönsä kohdan, jossa terrorismi tuomitaan rikokseksi.
Haluaisimme myös, että poliisiasiain yhteistyötä vahvistetaan terrorismin vastaisen taistelun osalta. Haluaisimme, että tietojen vaihto, myös sellaisten tietojen vaihto, jotka eivät suoraan liity rangaistusmenettelyyn, sallitaan ja että eri jäsenvaltioiden terrorismin vastaisesta taistelusta vastaavien virkamiesten välistä suoraa näkemysten ja kokemusten vaihtoa edistetään. Haluaisimme, että 27. syyskuuta 1996 allekirjoitettu rikollisten luovuttamista koskeva yleissopimus ratifioidaan. Haluaisimme, että vaaditaan päätöksiä ja sellaisia toimenpiteitä, joilla voidaan estää, ettei terrorismiteosta tai yhteistyöstä aseistetun ryhmän kanssa syytetty yhden jäsenvaltion kansalainen saa poliittista turvapaikkaa tai pakolaisasemaa jossain toisessa jäsenvaltiossa.
Haluamme tietenkin yhdenmukaistaa alan lainsäädäntöä, mutta siihen asti kunnes se toteutuu, kehotamme jäsenvaltioita tekemään todellisia päätöksiä ja soveltamaan niitä sopimusten kautta. Haluaisimme myös, että terrorismin uhreja ajateltaisiin muulloinkin kuin terroriteon tapahtuessa ja että heistä ja heidän perheidensä aineellisesta ja henkisestä hyvinvoinnista kannettaisiin vastuuta niinä vuosina, joina he joutuvat kärsimään heille tehdystä vääryydestä.

Schulz
Arvoisa puhemies, arvoisat virkatoverit, täällä parlamentissa on hyvänä tapana onnitella esittelijöitä mietinnöistään. Usein ne ovat vain korusanoja. Tänään olen hyvin tosissani onnitellessani teitä, rouva Reding. Sallikaa minun sanoa Euroopan sosiaalidemokraattisen ryhmän puolesta, että koko mietinnön laatimisen, keskustelun ja tarkistusten käsittelyn ajan tähän päivään asti on ollut ilo tehdä työtä kanssanne tässä erittäin arassa asiassa. Te olette tämän asian esittelijänä osoittautuneet niin yhteistyökykyiseksi, että voisitte näyttää esimerkkiä muille tämän parlamentin keskusteluille. Siksi, kuten jo sanoin, haluamme onnittelumme lisäksi esittää myös sydämellisen kiitoksemme!
Te otitte mietinnössänne selviä askelia kohti terrorismi-käsitteen tarkkaa sanamuotoa tai tarkan sanamuodon yritystä, mikä on erittäin vaikeaa, koska terrorismikeskustelu Euroopan unionin jäsenvaltioissa on edelleenkin erittäin vaikeaa ja tunteita herättävää, kuten olemme voineet keskustelussamme havaita aivan viime päiviin asti. Esitän tästä heti esimerkin.
Meidän täytyy, kuten Reding on erittäin hyvin esittänyt, tehdä kolme asiaa. Ensinnäkin meidän on tehtävä selväksi, että missään demokraattisessa oikeusvaltiossa ei voida millään lailla hyväksyä mitään terroritekoja, ei terroria esineitä eikä terroria henkilöitä vastaan! Demokraattisessa oikeusjärjestyksessä ei mikään voi oikeuttaa terroriin ja väkivaltaan. Kaikkien poliittisten leirien on tehtävä selväksi terroristeille, että ne eivät voi missään laskea hyväksynnän ja tuen varaan, olivatpa niiden syyt sitten vaikka pääasiassa poliittisia!
Tämän vuoksi on määriteltävä, mitä terrorismi on. Onko se suunnattu ainoastaan asioita vai henkilöitä ja asioita vastaan, instituutioita vastaan vai valtioiden elimien epävakauttamiseen? Onko terrorismilla mitään oikeutusta, jos se on lähtöisin pitkästä epäoikeudenmukaisuuden jaksosta, jonka ovat aiheuttaneet etniset, taloudelliset tai muut syyt? Tässä me olemme oikeastaan jo tulleet yksimielisesti selkeään lopputulokseen.
Meidän on velvoitettava itsemme huolehtimaan hallitusten ja valtioiden ja niiden elinten poliittisessa toiminnassa siitä, että ne vaaran aiheuttajat, joista terrorismi voi saada alkunsa, tunnistetaan ajoissa, että toimitaan ajoissa ja yritetään ajoissa rauhoittaa tyytymättömyyden - myös oikeutetun tyytymättömyyden - aiheuttajat nimeämällä demokratian ongelmat avoimesti, keskustelemalla ja yrittämällä lähentyä toisia niin, että ristiriidat pyrittäisiin viimeiseen asti ratkaisemaan rauhanomaisin keinoin.
Mikäli me teemme näin, saamme itsellemme oikeuden sanoa johdonmukaisesti " ei" kaikille muille konfliktien ratkaisumalleille, ja siten oikeuden todeta terrorismikeskustelussa johdonmukaisesti, että se, joka käyttää henkilökohtaista terroria, ryhmäterroria, terroria yksittäisiä ihmisiä tai yksittäisiä ryhmiä vastaan, ei voi odottaa saavansa osakseen ymmärrystä unionin jäsenvaltioina olevien oikeusvaltioiden tai unionin demokraattisessa oikeusjärjestyksessä. Terrorin harjoittaja voi ennen kaikkea odottaa, että hänen toiminnastaan seuraa syytteeseen joutuminen, ja nimenomaan viimeiseen seuraamukseen asti. Häntä käsitellään rikollisena eikä hän siis voi olettaa minkäänlaisten poliittisten motiivien huomioonottamista.
Tämä on tuotava esiin siksi, että vielä tähän päivään saakka Euroopan unionissa toimivat terroristijärjestöt ovat onnistuneet hankkimaan toimilleen näennäisen poliittisen oikeutuksen. Ryhmämme sitoo tähän mietintöön toivo siitä, että kieltäytymällä selvästi poliittisen oikeutuksen antamisesta ja mietinnöllä pystymme vaikuttamaan siihen, että tämän " syöpäkasvaimen" vastainen yhteinen taistelumme paranee ja tehostuu!

Palacio Vallelersundi
Sininen solmuke, arvoisa puhemies. Euroopan unionin taivas on tänään valtavan kokoinen sininen solmuke Palma de Mallorcalta Malmöhön ja Rodokselta Dubliniin. Sininen solmuke, joka on hiljainen symboli päivittäisestä taistelusta ja yhteiskunnallisesta torjunnasta terrorismia vastaan, jota esiintyy Espanjan Baskimaalla, tämän yhteiskunnallisen paheen erityisesti vaivaamalla alueella. Esittelijän sanoja lainatakseni tässä istuntosalissa edustettuina olevat Euroopan kansalaiset korottavat äänensä selkeisiin ja päättäväisiin sanoihin: " Jo riittää, olemme kaikki yhteisessä rintamassa terrorismia vastaan" , ja he vetävät viivan: tällä puolella ovat demokratian kannattajat ja toisella puolella terroristit, jotka ovat pelkkiä rikollisia.
Arvoisat läsnäolijat, meillä on edessämme tärkeä äänestys. Minulla ei ole epäilystäkään siitä, etteikö käsiteltävänämme oleva päätöslauselma saisi murskaavalla äänten enemmistöllä parlamentin kannatuksen, ja minulla on kunnia ilmoittaa nyt Euroopan kansanpuolueen ryhmän puolesta, että ryhmämme on päättänyt tukea päätöslauselmaa ja useita tarkistuksia, erityisesti tarkistuksia 2, 4, 5, 6 ja 11. Toistan ja lainaan Schulzin sanoja onnitellakseni myös esittelijä Redingiä hänen kiitettävästä työstään.
Arvoisa puhemies, meillä on edessämme tärkeä äänestys. Se on ensinnäkin äänestys, jolla on suuri symbolinen merkitys. Koko Eurooppa tuomitsee säröttömänä rintamana terroriteot ja sitoutuu tässä taistelussa vastustamaan sekä terrorismia sinänsä että myös kaikkia siihen liittyviä tekijöitä, sen puolestapuhujia, kannattajia, sallijoita.
Euroopan unionin - kuten Reding on sanonut ja mitä on tärkeä toistaa - perustana ovat oikeusvaltio ja perusoikeuksien kunnioittaminen. Terrorismia ja terroritekoja ei siis pidä, ei enää, suojella pienimmänkään ymmärtämyksen varjolla. Kaikilla ideologisilla ja poliittisilla pyrkimyksillä ja toimilla on oma laillisuuden alueelle sijoittuva kehitysuomansa ja niistä, joiden kehitys kulkee tämän alueen ulkopuolella, on käytettävä sitä nimitystä, joka heille kuuluu: vaaralliset rikolliset. Heitä vastaan asetetaan ja tulee asettaa tavanomainen oikeus. Olen myös tältä osin täysin Redingin lujien ja ehdottomien näkemysten kannalla.
Päätöslauselma ei myöskään jää vain yleisten julistusten tasolle vaan laskeutuu konkreettiselle maaperälle tuomalla julki vaatimuksia, joita ei Euroopan kansalaisten kannalta voida enää lykätä taisteltaessa tätä yhteiskunnallista pahetta vastaan. Reding kylvää yksitellen kaikki nämä vaatimukset. Käsittelen seuraavassa niistä vain joitakin, joilla on mielestäni eniten symbolista ja osuvaa merkitystä.
Euroopan kansalaiset pyytävät hallitustensa eri instansseja lisäämään yhteistyötään. He pyytävät jouduttamaan sen ajankohdan tuloa, jolloin Eurooppa kykenee selviytymään terrorismista ja vainosta koko Euroopan unionin alueella ja terrorismin puolustamisesta erityislaatuisena rikoksena sekä estämään sen, että kukaan Euroopan unionin kansalainen ei voi saada turvapaikkaa tai pakolaisasemaa toisessa Euroopan unionin jäsenmaassa, jos hän on tehnyt terroritekoja Euroopan unionissa tai häntä syytetään niistä. Lisäksi sen on tietenkin annettava ehdoton tukensa terrorismin uhreille.
Päätöslauselmaesitys on ennen kaikkea myös toivon ja rohkeuden ilmaus. Toivon siitä, että mullistusten keskellä kamppailevassa maailmassa Euroopan unioni nousee jälleen oikeudenmukaisuuden ja ihmisoikeuksien lipunkantajaksi.
Tänään kannamme sinistä lippua, joka terrorismin aiheuttamasta repeämästä huolimatta suuntautuu kohti tulevaa yhteiskuntarauhaa ja yhdistää kaikkia Euroopan kansalaisia; se on meidän kaikkien lahjamme terrorismin uhreille, niille, jotka ovat olleet, ja niille, jotka ovat edelleen terrorismin uhreja kahdessa Espanjan kaupungissa - José Antonio Ortega Laralle ja Cosme Delclauxille - joiden kohtalo tiivistää tällä hetkellä terrorismin koko kauhun ja tuskan heidän perheidensä ja läheistensä keskuudessa.
Arvoisa puhemies, arvoisat läsnäolijat, tämä perusoikeuksia puolustava lippu, Eurooppaa puolustava lippu on tänään sininen. Se on sininen symbolinen solmuke, joka kattaa Euroopan unionin Palma de Mallorcalta Malmöhön ja Rodokselta Dubliniin.

Andrews
Arvoisa puhemies, onnittelut uudelleenvalintanne johdosta. On hauska nähdä teidät jälleen puheenjohtajan tuolissa.
Onnittelisin esittelijää syvällisestä mietinnöstä terrorismin vastaisesta taistelusta Euroopan unionissa. Tämä kysymys otettiin esille vähän aikaa sitten järjestetyssä Dublinin huippukokouksessa, jossa Eurooppa-neuvosto tuomitsi varauksetta kaikki terroriteot ja ilmaisi aikeensa tarkastella lähemmin terrorismin sisäistä ja ulkoista uhkaa. Tämä oli selkeä lausunto, jota kannatan täysin ja jota pidän tervetulleena.
Kuten esittelijä toteaa, terroriteot loukkaavat useita yksilön perusoikeuksia, erityisesti oikeutta elää, oikeutta ruumiilliseen koskemattomuuteen ja yksilön vapauteen. Terroriteot ovat päättäneet traagisella tavalla monien viattomien ihmisten elämän: miesten, naisten ja lasten.
Ne, jotka ovat vammautuneet siksi, että ovat olleet väärässä paikassa väärään aikaan, kantavat pysyviä arpia ja todistavat, mitä pahaa saavat aikaan ne, jotka pyrkivät päämääriinsä terrorismin eikä demokratian keinoin.
Kukaan ei ole demokraattisen prosessin yläpuolella. Demokratiaa ja yhteiskuntamme perusoikeuksia koskevaa lainsäädäntöä on ylläpidettävä jokaisella tasolla, ja tähän kuuluvat valtion lain ja järjestyksen ylläpitämisestä vastaavat viranomaiset. Tämän vuoksi pyydän teiltä tukeanne tarkistukselle numero 7, jossa kehotetaan hallituksia ja lain ja järjestyksen ylläpidosta vastaavia viranomaisia osoittamaan yleistä ymmärtämystä ja kunnioitusta ihmisoikeuksia kohtaan ja noudattamaan oikeusvaltioperiaatetta yleisessä terrorismin vastaisessa taistelussa.
Jäsenet tuskin yllättyvät, jos käytän hyväkseni tämänpäiväisen keskustelun tarjoaman tilaisuuden ottaa esille kysymyksen, joka liittyy tiettyjen irlantilaisten vankien tilanteeseen kahdessa brittivankilassa. Viime maanantaina vierailin kollegojeni Gallagherin ja Crowleyn kanssa Róisín McAliskeyn luona, joka on palautusvankina Hollowayn naisvankilassa Lontoossa mutta jota odottaa haaste Saksassa eikä Isossa-Britanniassa. Hänestä on tehty luovutuspyyntö terroriteon takia eikä häntä ole tuomittu mistään.
Mielestäni Róisínia ei pitäisi kohdella tällä tavoin. Häntä ei ole tuomittu mistään, mutta kuitenkin hän on korkeimman turvallisuusluokan vankilassa. Hän on kuudennella kuukaudella raskaana. Hän on erityisen herkässä tilassa, mutta hänellä ei ole mahdollisuutta jatkuvaan lääketieteelliseen valvontaan ja hoitoon. Hänelle tehdään ruumiintarkastus kaksi kertaa päivässä ja toisinaan joissain olosuhteissa jopa kuusi kertaa päivässä. Hän on lukittuna selliin, ja televisiokamerat ja erityisvartijat valvovat häntä jatkuvasti. Hän ei ole vankilassa yhteydessä muihin vankeihin.
Rehellisyyden nimessä minun on todettava, että Hollowayn vankilan johtaja kuunteli tarkkaavaisesti kantamme ja lupasi yrittää parantaa Róisínin tilannetta vankilajärjestelmässä toimivaltansa puitteissa. Haluamme vain, että häntä kohdellaan arvokkaasti ja siirretään takaisin Pohjois-Irlantiin odottamaan luovutusmenettelyä.
Minusta vaikuttaa siltä, että samalla tavoin kohdellaan vankeja Whitemoorin vankilassa, jossa uskon harrastetun suuremman luokan peittelyä ja kähmintää oikeuslaitoksen ja poliitikkojen välillä.

Wiebenga
Arvoisa puhemies, on todellakin tärkeää, että me Euroopan parlamenttina, suorilla vaaleilla valittuina edustajina keskustelemme terrorismista. Ei ole hyväksyttävää, että syyttömät ihmiset joutuvat väkivallan uhreiksi, vaikka takana olisivatkin poliittiset motiivit. Näin ei voi olla eikä saa olla. Terrorismiin liittyy yksi ongelma. Sillä on olemassa myös sellaista, jota kutsutaan vapaustaisteluksi. Minun tarvitsee mainita esimerkkinä vain Mandelan, nykyisen Etelä-Afrikan presidentin taistelu. Mutta selkeästi tältäkään kannalta katsottuna ei voi olla epäilystä siitä, että demokratiaan yleisine äänioikeuksineen ei koskaan kuulu terrorismin ja väkivallan käytön hyväksyminen. Se on suuri rikos.
Esillä oleva kollegamme Redingin mietintö on liberaalien ryhmän mielestä hyvä mietintö. Yleisesti ottaen voimme yhtyä siihen. Mielestäni meidän on oltava selkeitä ja pidettävä ohjenuorana sitä, että terroristeilla, jotka ovat jonkin jäsenvaltion kansalaisia, ei ole oikeutta turvapaikkaan. Ajattelen tässä Espanjaa ja Irlantia; emme voi hyväksyä sellaista. Meidän on oltava selkeitä tässä. Tällaiset asiat on hylättävä.
Tästä on vielä muutakin sanottavaa. Kolmansien maiden, eli Euroopan unionin ulkopuolisten maiden terroristisia liikkeitä tukevien maiden suhteen on noudatettava tiukkaa linjaa. Lopuksi haluan vielä sanoa, että meidän on oltava varovaisia tiedotusvälineiden suhteen. Mielipiteen vapauden periaatetta on tässä yhteydessä kunnioitettava.

Puerta
Arvoisa puhemies, onnittelemme Redingiä hänen mietintönsä johdosta, joka on merkittävä väline terrorismin vastaisessa taistelussa, ja jossa käsitellään tarvetta rakentaa todellinen Euroopan oikeusalue, jossa tunnustetaan ja yhdenmukaistetaan jäsenvaltioiden oikeuspäätökset.
Euroopan unionissa tehtäviä terroritekoja ei voida millään tavoin puolustaa sillä, että ne johtuvat uskonnollisista, kulttuurisista tai kansallisista ideologioista tai taustoista. Poliittisista syistä huolimatta niitä on pidettävä rikoksina, ja niistä on rangaistava sen mukaisesti. Terroriteot rikkovat useita perusoikeuksia, erityisesti oikeutta elämään, fyysiseen loukkaamattomuuteen ja vapauteen, ja monissa tapauksissa ne muuttavat paikallisten ja alueellisten yhteisöjen rauhantilaa ja taloudellista ja sosiaalista kehitystä, ja ne on suunnattu niiden demokraattisia laitoksia vastaan.
Jotkut unionin jäsenvaltioista - sanottakoon tämä aivan suoraan - joutuvat tekemisiin kansainvälisen terrorismin kanssa. Tästä syystä tarvitsemme Euroopan laajuiselle tasolle joukon johdonmukaisia toimenpiteitä terrorismin estämiseksi ja jäljittämiseksi.
Ryhmämme tukee näin ollen ehdottomasti tarkistusta, jossa neuvostoa pyydetään ryhtymään tarvittaviin toimiin, jotta minkään jäsenvaltion kansalainen, jota syytetään terrorismirikoksesta tai yhteistyöstä aseistetun ryhmän kanssa, ei voi saada pakolaisasemaa toisessa jäsenvaltiossa. Turvapaikkapolitiikkaa voidaan soveltaa yksinomaan sellaisiin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka eivät elä demokraattisissa oloissa. Koska olemme demokratian kannattajia ja elämme demokratiassa, osoittakaamme se, että terrorismin vastaiset toimenpiteet toteutetaan aina lain määräämissä ja takaamissa puitteissa kunnioittaen aina omien terroristiemme ihmisoikeuksia. Juuri tässä tulee ilmi meidän kaikkien puolustaman demokratian ja oikeusvaltion suuruus.
Kun tässä mielessä pyydämme Europol-yleissopimuksen ratifiointia, tuomme samalla esille tahtomme, että mitään ryhmää ei millään tavoin syrjitä ja että Europolin piirissä käytettävien tiedostojen sisältämille tiedoille ja yksityiskohtaisille säännöille asetetaan selvät rajat.
Arvoisa puhemies, jos ajattelemme terrorismista syytettyjen oikeuksia, miten voimme olla unohtamatta ja ottamatta osaa terrorismin uhrien, heidän perheidensä, ystäviensä ja läheistensä kärsimyksiin ja tuskaan? Niitä terrorismin uhreja, jotka oman maani - Espanjan - tapauksessa voivat olla valtion armeijan tai autonomisten alueiden turvallisuusjoukkojen arvostettuja jäseniä, demokraattisten laitosten edustajia tai valikoimatta ja kollektiivisesti julkisilla paikoilla surmattuja kansalaisia. Terroristi-iskuissa kuolee miehiä, naisia ja lapsia, jotka ovat sattuneet olemaan julkisissa liikennevälineissä eivätkä ole enää elossa.
Muistakaamme tunteella terrorismin Espanjassa vaatimaa lähes 1 000 uhria, joiden joukossa olivat Enrique Casas, Gregorio Ordóñez, Fernando Múgica ja Francismo Tomás y Valiente, joilla oli tunnettu asema demokraattisissa laitoksissa sekä Madridin sotilaspiirin komentaja Quintana Lacaci, joka puolusti ratkaisevalla tavalla Espanjan demokratiaa vuoden 1981 vallankaappausyrityksen yhteydessä. Muistakaamme myös monia vammautuneita, kuten Irene Villaa ja erityisesti tällä hetkellä terroristien vankeina olevia José Antonio Ortega Laraa ja Cosme Delclauxia, jotka ovat julman henkisen kidutuksen kohteina.
Olen lopettamassa puheenvuoroani, arvoisa puhemies, mutta haluaisin vielä muistaa heitä pyytämällä heille ja heidän perheilleen selkeässä, oikeudellisessa ja tehokkaassa muodossa esitettyä moraalista ja materiaalista tukea; vetoamme samalla parlamenttiimme ja toimielimiimme, jotta ne puolustaisivat yhdessä enemmän ja paremmin ihmisoikeuksia, demokratiaa ja oikeusvaltiota.

Orlando
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, sanon ensiksi, että Redingin arvokas työ herättää ristiriitoja, mutta juuri siksi, että sen aihe, terrorismi, on ristiriitainen. Esitän mietinnöstä kaksi myönteistä huomautusta: ensiksikin rajojen avaaminen ei lisää terroritekojen vaaraa; Reding on oikeassa korostaessaan, että perinteinen rajavalvonta ei juuri koskaan pysäytä terroristeja; toiseksi Reding muistuttaa aivan oikein, että monia terrori-iskuja järjestävät ja rahoittavat eräät valtiot.
Haluaisin kuitenkin esittää myös erään hämmennystä herättävän seikan. Tuomitsen mitä jyrkimmin kaikenlaisen väkivallan. Siksi en käsitä, miksi kohdissa A ja H esitetään, ettei unionin jäsenvaltioissa voitaisi puhua terrorismista vaan pelkästään rikollisuudesta ja että - johtopäätös - poliittinen turvapaikkaoikeus pitää siis rajoittaa vain kolmansien maiden kansalaisiin. Tämä on mielestäni epäloogista. On itseensä päin kääntynyttä ajattelua ja ylettömän ideologista sulkea pois perustamissopimuksen tulevasta tarkastuksesta - ei vain käytännössä ja toistaiseksi vaan myös periaatteessa ja tulevaisuudessa - että jäsenvaltioiden poliittiset kansalaiset voisivat vaatia edes yhtä poliittista turvapaikkaa.
Siksi muistutan mieliin ja yhdyn Amnesty Internationalin Italian-osaston huoleen, siis huoleen, että Euroopasta, demokraattisesta paikasta, voi tulla vapaa-alue suhteessa turvapaikan hakemisen perusoikeuteen, olipa kansalaisuus mikä tahansa. Tätä ei voi hyväksyä ainakaan niin kauan kuin Euroopassa on, kuten tälläkin hetkellä, erilaisia valtioita, oikeusjärjestelmiä ja poliisilaitoksia.

Pradier
Arvoisa puhemies, ensinnäkin kiitos Redingille siitä, että hän esitti tekstissään samalla sekä älykkäitä että realistisia asioita. Valitettavasti kyseessä on vain valiokunta-aloitteinen mietintö, joka ei ole velvoittava. Tyytykäämme kuitenkin siihen, mitä meillä on.
Minun lapsuudessani terroristeina teloitettiin tai karkotettiin natsien sortoa vastustavia ihmisiä. Luojalle ja vanhempiemme toiminnalle kiitos siitä, että nykypäivän Euroopan unionin kansallisia instituutioita hallitaan oikeusvaltion periaatteiden ja demokratian lakien mukaisesti. Poliittinen väkivalta, jolla pyritään instituutioiden tuhoamiseen, ei ole millään tavoin oikeutettua ja se on kukistettava määrätietoisesti.
Tekstissä on useita hyvin myönteisiä, hyvin rohkeita ja hyvin tosia asioita, joita olisi painotettava. Ensimmäinen asia, jota olisi painotettava, on se, että terrorismin vastaista taistelua ei pidä millään tavoin perustaa poikkeuslakeihin. Tämä katsantokanta ilmentää suurta poliittista rohkeutta, jota puollan täysin. Toinen asia on se, että rajojen avautuminen ei ole millään tavoin lisännyt terroritekojen vaaraa.
Palaan vielä vähän edellisen keskustelun asioihin. Olkaamme varuillamme, ettei tiedotusvälineiden välittämä mielikuva terrorismista vain lisää vettä taantumuksellisesti ajattelevien myllyyn. Sellaisia löytyy tästäkin talosta. Euroopan terroristit eivät ole pelkästään ulkomaalaisia. Terrorismi ei ole tuontitavaraa, vaikka meidän halutaan niin uskovan. Terroristit eivät tule vain Iranista, Libyasta, Algeriasta, Afganistanista tai muualta. Terrorismia syntyy ja kasvaa ongelmitta alueellamme, siihen yllyttää demokraattisten instituutioidemme halveksiminen, suvaitsemattomuus ja jotkut sivuraiteille luisuneet nationalistiset vaatimukset.
Älkäämme erehtykö. Sivuraiteille luisuminen ei ole mitenkään pakollista. Täällä olevat skotlantilaiset kollegamme ja eräät katalonialaisista kollegoistamme ovat osoitus siitä, että kansallisia pyrkimyksiä ja demokraattisten instituutioiden asianmukaista kunnioitusta voidaan edistää. He toimivat tässä suhteessa esimerkillisesti.
Kolmas asia, jota mielestäni on tärkeää painottaa, on se, että terrorismi on luokiteltu tai tullaan luokittelemaan rikokseksi. Se on tarpeen, jotta päästään eroon sekä terrorismista että poliittisesta kansankiihotuksesta, joka siihen toisinaan liittyy.
On vedottava kansalaisten rohkeuteen, jotta he toimisivat terrorismin vastaisesti ja aktiivisesti auttaisivat terrorismin kiusaukseen sortuneita palaamaan sosiaaliseen, ammatilliseen ja poliittiseen toimintaan.

Nicholson
Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi kerron olevani tyytäväinen tähän mietintöön ja onnittelen sen esittelijää: hän on selvästi uhrannut paljon aikaansa ja vaivaansa sen valmisteluun.
Terrorismi on yksi modernin yhteiskunnan vitsauksia. Se toimii eri alueilla, käyttää erilaisia menetelmiä ja taktiikoita sen mukaan, missä se sattuu nostamaan rumaa päätään. Aina on olemassa pieni joukko ihmisiä - ja meidän on huomattava, että kyseessä on yleensä hyvin pieni joukko ihmisiä - jotka pitävät valtaosaa vallassaan aseella tai pommilla uhaten.
Pohjois-Irlannissa, josta minä tulen, olemme saaneet kärsiä jatkuvasta terrorismista. Se on rasittanut alueen ihmisiä ja luonut väestöön hyvin syvän kahtiajaon, joka on vieläkin olemassa. Terrorismin ei saa antaa ottaa yliotetta. Meidän on tunnustettava, että meidän on oltava valmiit suojelemaan valtaväestöä ja että oikeusvaltioperiaatetta on aina noudatettava.
Luovuttamisasioissa Euroopan unionissa on ilmennyt hyvin vakavia puutteita. Se ei ole saavuttanut kovin suurta kunniaa, koska jotkut maat eivät ole olleet valmiita hoitamaan velvollisuuksiaan. On saatu monia kokemuksia siitä, että jäsenvaltiot ovat väistäneet noita velvollisuuksia ja jättäneet tekemättä sen, mikä niiden olisi pitänyt tehdä. Tämä merkitsee vain kannustusta terroristeille. Terroristit käyttävät hyväkseen tämänkaltaista propagandaa: tätä he tarvitsevat elääkseen, tämä on vettä heidän myllyynsä.
Kenelläkään ei ole oikeutta riistää toisen henkeä, ei kenelläkään, enkä koskaan tule puolustamaan ketään niin tehnyttä. Rikollisia on kohdeltava rikollisina, eikä pidä unohtaa, että monet terrorismin varjolla toimivat osallistuvat aktiivisesti huumekauppaan ja suojelujärjestöihin ja ansaitsevat valtavia rahasummia tietyn kirjainyhdistelmän alaisuudessa.
Minä olen Pohjois-Irlannissa henkilökohtaisesti kokenut, mitä on terrorismi: se on jotain, minkä en koskaan soisi koskettavan mitään osaa ihmiskunnasta. Odotan innokkaasti aikaa, jolloin ei ole terrorismia ja jolloin emme sijaa terroristeille höyhenvuodetta.

Belleré
Arvoisa puhemies, kylmän sodan päättymisestä lähtien olemme joutuneet osallisiksi uudelleen puhjenneeseen terrorismi-ilmiöön, joka liittyy ennen kaikkea alueellisten, uskonnollisten ja etnisten ristiriitojen voimistumiseen. Monet näistä ilmiöistä olivat olemassa jo ennen kylmää sotaa, vaikkakin ne erityisesti Itä-Euroopassa olivat jo piilossa kommunistihallinnon raunioiden alla.
Mutta terrorismi on jo edennyt varsin pitkälle monissa kehitysmaissa ja koskee myös Eurooppaa, ja se on ideologista terrorismia, toisinajattelijoiden vahingoittamiseen tähtäävää, jonka voi mielestäni jakaa uskonnolliseen ja fanaattiseen, joka elää kansallisten lainsäädäntöjen erilaisuudesta ja kehittyy maissa, jotka takaavat suurimman liikkumis- ja kokoontumisvapauden.
Euroopan alue on siis ihanteellista maaperää, sopiva kasvualusta. Tehokkaassa taistelussa terrorismia vastaan , olipa se millaista tahansa, pitäisi - ja tässä yhdyn esittelijä Redingin näkemykseen - murtaa syntynyt noidankehä estämällä sitä ruokkivien alakulttuurien leviäminen; tehdä terroriteot epäpoliittisiksi - suonette anteeksi ilmauksen - ja pitää niitä vain tavallisina rikoksina; käyttää terrorisminvastaisessa taistelussa teknisiä keinoja, soluttautumista ja vastatiedustelua, johon valitaan sopivat keinot ja henkilöt; käyttää yksinkertaisia luovutustapoja ja muodostaa sellaisten tuomarien ja järjestyksenvalvojien ryhmä, jotka ovat eri jäsenmaiden lainsäädännön asiantuntijoita; yhtenäistää Euroopan unionin toimivalta terrorikysymyksissä, sillä avoimessa yhteisössä täytyy olla yhteinen lainsäädäntö tätä vakavaa ongelmaa vastaan taisteltaessa; vahvistaa kansainvälisen tiedustelun yhteistyötä, johon kuulukoon myös juridisen yhteistyön vahvistaminen; ja vielä yhdenmukaistaa Euroopan unionin rikosoikeussäädökset. Vain näin voi terrorismin voittaa. Se on aikamme haaste.

Terrón i Cusí
Arvoisa puhemies, minun maassani poltettiin kirjoja vain muutama päivä sitten. Olemme nähneet, miten erään kirjakaupan näyteikkunaan hyökättiin samalla tavalla kuin diktatuurin mustina vuosina. Baskimaalla kirjoja polttivat ne, joita me kutsumme " terrorismin lähipiiriksi" , ja jotka väittävät, että heillä on " identiteettiin liittyvät" ja/tai ideologiset syyt käyttää väkivaltaa. Näiden syiden vuoksi he tappavat, pitävät vangittuna, kiduttavat ja päättävät valikoimatta ihmisten elämän - kuten Alonso Puerta sanoi -, joiden joukossa oli poliitikko Enrique Casas, Tomás y Valiente ja monet muut turvallisuusjoukkojen jäsenet sekä monia tavallisia kansalaisia, jotka valittiin sattumanvaraisesti, ja joiden elämä riistettiin.
On hyvin vaikea kuvata sitä vaikutusta, mitä tällaisilla teoilla on niiden kohteeksi joutuviin ihmisiin. Kun omassa ryhmässäni puhun asiasta kumppaneideni kanssa, olen joskus lähellä joutua sellaisen asenteen valtaan, jota voisimme nimittää " demagogiseksi" , mutta minun on tunnustettava ja tunnustankin, että asiaa on vaikea ymmärtää, jos sitä ei ole kokenut henkilökohtaisesti.
Vaikka minä - kuten Bernard Pradier on sanonut - olen katalonialainen ja asun alueella, jossa taistelu oman identiteetin säilyttämisestä on jo kauan ollut vireillä, joudun silti sanomaan, että en ole koskaan ymmärtänyt väkivaltaista politiikkaa, ja siitä syystä emme ole sitä koskaan harjoittaneet. Minun on kuitenkin tunnustettava, että minunkin asenteeni muuttui jyrkästi joutuessani todistamaan terroritekoa, kun näin oman kaupunkini eräässä työläiskaupunginosassa, miten ostoskeskuksesta kannettiin ulos perjantai-iltapäivällä kaikessa rauhassa ostoksilla olleiden ihmisten ruumiita, ja kun näin kaupunkilaisten hiljaisen surun.
Arvoisa puhemies, Euroopan unioni luotiin, jotta kirjoja ei enää poltettaisi, minkään lipun vuoksi ei tarvitsisi enää tappaa eikä väkivaltaisia tekoja enää tehtäisi minkään syiden vuoksi vaan konfliktit ratkaistaisiin rauhanomaisesti vuoropuhelun avulla. Meidän demokratioissamme tämä on täysin mahdollista.
Tällä mietinnöllä Euroopan parlamentti pääsee lähemmäksi niitä kansalaisia, jotka luottavat siihen, että Euroopan unioni tekee meistä vapaampia, antaa meille mahdollisuuden elää rauhanomaisesti ja suojelee meitä. Kiitän tästä syystä esittelijää. Kiitän häntä, koska hän on tehnyt erittäin hyvän työn, ja toivon ja pyydän, että parlamentti hyväksyy hänen mietintönsä suurella äänten enemmistöllä. Kansalaisemme eivät ymmärtäisi sitä, että demokraattisista maista koostuva poliittinen unionimme ei tekisi aktiivisempaa yhteistyötä ja pyrkisi kaikin mahdollisin voimin ja demokraattisista lähtökohdistaan käsin taistelemaan aktiivisesti ja lujasti terrorismia vastaan.
Uskon, että parlamentti ottaa huomenna uuden askeleen tähän suuntaan.

De Esteban Martín
Arvoisa puhemies, arvoisat läsnäolijat, haluan ensisanoillani onnitella Redingiä hänen erinomaisesta mietinnöstään. Olisimme toivoneet kovasti, että tätä mietintöä ei olisi tarvinnut tehdä, mutta valitettavasti Euroopan unionissa on edelleen ihmisiä, jotka eivät kunnioita rinnakkaiseloa, ihmisoikeuksia ja demokraattisia periaatteita. Mietinnössä käsitellään monia näkökulmia, joita minua edeltäneet puhujat ovat jo ottaneet esille, kuten terrorismi ja sen torjuminen, poliittinen ja oikeudellinen yhteistyö, rankaiseminen, tarve saada Europol-yleissopimus nopeasti ratifioitua ja ennen kaikkea myös se, että kaikkia terroritekoja pidetään rikoksina ja niistä on rangaistava sen mukaisesti.
Sallinette minun kuitenkin korostaa mietinnön kahta keskeistä asiaa. Toisaalta sitä, että terrorismi pitäisi luokitella jäsenvaltioiden rikoslaeissa rikokseksi ja toisaalta sitä, että terrorismin uhreille on annettava tehokasta apua. Ensimmäisen näkökohdan osalta me demokratian kannattajat emme voi sallia sellaisten artikkeleiden tai julistusten levittämistä, joissa terroritekoja pidetään oikeutettuina, puolustetaan tai ylistetään. Kaikki tällaiset mielenilmaukset vain lisäävät hämäännystä ja erimielisyyttä terrorismin vastaisessa taistelussa. Kaikkea terrorismi-ilmiöön liittyvää rohkaisua ei pidä ainoastaan kieltää vaan siitä on myös rangaistava.
Väkivaltaisuudelle ei ole olemassa mitään oikeutusta, ja kaikki syyt menettävät merkityksensä, kun älyn sijasta turvaudutaan kuolemaan ja kärsimyksiin. Näitä kärsimyksiä joutuvat kokemaan terrorismin uhrit ja heidän omaisensa, ja tästä syystä on mielestäni tärkeää korostaa sitä, että Euroopan unioniin on perustettava yhteisvastuurahasto terrorismin uhreja varten. Kun puhumme Euroopassa Euroopan kansalaisuudesta, demokratiasta, vapaudesta ja yhteisvastuusta, meidän on otettava yhteisesti vastuuta terrorismin tapaisista yhteiskunnallisesta vitsauksesta kärsimään joutuvista kansalaisistamme, terrorismin, suvaitsemattomuuden ja sorron uhreista.
Arvoisa puhemies, arvoisat läsnäolijat, jotta terrorismin vastainen taistelu voisi todella onnistua, jäsenvaltioiden on rangaistava paitsi terroristi-iskujen varsinaisia tekijöitä myös kaikkia niitä henkilöitä, ryhmiä tai rakenteita, jotka ovat olleet osallisina kyseisten tekojen järjestelyihin, valmisteluun tai toteuttamiseen. Ilman sopivia infrastruktuureja monetkaan terroriteot eivät toteutuisi, ja tästä syystä meidän on ulotettava vastuu rikoksesta koskemaan myös niitä, jotka tekevät yhteistyötä terroristien kanssa. Niin kauan kuin demokratian puolustajat vastustavat terrorismia yhteisessä rintamassa, kuten tässä parlamentissa on useaan otteeseen tullut esille, vapaus, rauhanomainen rinnakkaiselo ja demokratia ovat voiton puolella. Terrorismia vastaan on esitetty paljon yhteisvastuun osoituksia, mutta niiden joukossa parlamenttimme esittämä yhteisvastuullisuus, joka edustaa kaikkien Euroopan unionin kansalaisten tahtoa, on elintärkeällä sijalla.
Arvoisa puhemies, haluan lopuksi muistuttaa mieliin ne henkilöt, jotka ovat edelleen vapauden sortajien vankeina, ja toivon, että heidät vapautettaisiin.

Lindqvist
Herra puhemies! Terrorismia ei voida hyväksyä oikeusyhteiskunnassa. Sitä vastaan on taisteltava kaikilla tasoilla, mutta laillisin keinoin. Demokraattinen yhteiskunta, joka on avoin kansalaisilleen ja ulkomaailmalle, on paras keino heikentää terrorismin kasvualustaa. Ehkäisevät panostukset etnisiä, kansallisia, sosiaalisia ja taloudellisia konflikteja vastaan ovat myös tärkeitä. Käytännöllisiä ja teknisiä parannuksia voidaan tehdä. Lentokenttien, matkatavaroiden, ATK- ja telejärjestelmien valvonta on tärkeää, ja sitä voidaan parantaa terroritekojen estämiseksi. Käsitykseni mukaan ei ole ehdottoman varmaa, että tehokkuus merkitsisi samaa kuin ylivaltiolliset päätökset. Paljon voidaan tehdä yhteistyön alalla.
Europolin tulee työskennellä enemmän yhdessä Interpolin kanssa yksittäisten jäsenmaiden aloitteesta lähtien. Eräs näkökohta, joka ei ole tullut esiin tässä keskustelussa, on se, että enempää Europol, EU kuin mikään muukaan instituutio ei saa panna suukapulaa vapaalle lehdistölle. Ehdotus kehotuksista lehdistölle siitä, miten raportoinnin tulisi tapahtua, ei siksi ole mielestäni hyväksyttävissä.

Blot
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämä mietintö on täynnä hyviä aikomuksia ja järkeviä toimenpiteitä, jotka hyväksytään varmasti yksimielisesti. Siltä osin meillä ei ole eriävää mielipidettä. On kuitenkin syytä lisätä, että tässä mietinnössä tehty analyysi terrorismista on varsin pinnallinen. Euroopassa on hulluja lehmiä, mutta Euroopassa näyttäisi olevan myös pyhiä lehmiä, joita vastaan esittelijä ei ilmeisestikään ole uskaltanut hyökätä.
Terrorismia ei synny missä tahansa sosiaalisissa oloissa sen enempää kuin väkivaltaa yleensä. Tätä asiaa mietinnössä ei käsitelty. Useat antropologit ja sosiologit, kuten Arnold Gehlen, ovat osoittaneet, että ihminen tarvitsee ympärilleen perinteitä ja vahvoja instituutioita. Jos näitä ei ole, ihmisen väkivaltainen luonne tulee erittäin nopeasti esille.
Juurettomuus, joko kansallinen tai sosiaalinen, on yksi olennaisista väkivallan ja myös terrorismin syistä. Laajamittainen maahanmuutto kolmannen maailman maista ja kasvavien sosiaaliluokkien syrjäytyminen, jota työttömyyttä aiheuttava talouden maailmanlaajuistuminen edistää, synnyttävät uuden köyhälistön. Uusi köyhälistö saattaa tulevaisuudessa kätkeä itseensä todellisen terrorismivarannon. Tällaisten sosiologisten voimavarojen muodostumisen estäminen edellyttää nimenomaan Euroopan tason politiikan aiheuttamien juurettomuuden muotojen vastaista toimintaa. Olisi toimittava maahanmuuton vastaisesti ja olisi palautettava kasvu rehellisen kilpailun avulla eikä nykyisellä täydellisellä vapaakaupalla. Olisi vihdoin kannustettava juurtumisen mahdollistavia perhearvoja sekä kansallisia ja uskonnollisia arvoja, joiden avulla väkivaltaa voidaan vähentää käyttäytymistä kanavoimalla. Mutta tämä näyttää olevan aiheena tabu.
On olemassa toinenkin tabu, joka on tietenkin se, ettei haluta myöntää, että terrorismin vastainen taistelu on yksi sodan muoto ja että sotaa ei voida käydä ilman kuolemanrangaistuksen palauttamista. Terroristien epäilemättä annetaan mieluummin tehdä itsemurha vankilassa, kuten eräässä liittovaltiojäsenvaltiossa. Se asettaa demokraattisen oikeusjärjestelmän huonoon valoon.
Kaikki tämä on hyvin tekopyhää. Olen sitä mieltä, että olisi oikeudenmukaisempaa, arvokkaampaa ja demokraattisempaa ottaa kuolemanrangaistus uudelleen käyttöön terroritekojen osalta, koska terroristit ovat todellisuudessa murhaajia.
Tässä oli muutama tabuaihe, joista mielestäni olisi myös keskusteltava.

Lööw
Herra puhemies! Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun parlamentti keskustelee terrrorismikysymyksestä, ja on helppo ymmärtää, että sitä on tapahtunut monta kertaa. Ensinnäkin siksi, että demokraattisen prosessin kautta tehtävänsä saanut parlamentti ei tietenkään voi mitenkään hyväksyä, että joku käyttää väkivaltaa työmenetelmänään edistääkseen pakkokeinoin tavoitteitaan demokraattisessa yhteiskunnassa.
Toinen syy on se, että parlamentissa, joka päivittäin keskustelee kansalaisten turvallisuudesta, on tragedia, kun terroriteot osuvat tavallisiin kansalaisiin, joilla ei ole mitään tekemistä terroristien mahdollisten vaatimusten kanssa. Se on vain tarkoituksetonta, epäoikeudenmukaista ja täysin epäinhimillistä.
Kolmanneksi terrorismi yhdessä muun järjestyneen rikollisuuden kanssa on suurin este sille, että Euroopan kansalaiset voisivat iloita vapaasta liikkumisesta yhteismarkkina-alueen sisällä.
Herra puhemies, unionin tehtävän voidaan yksinkertaisesti sanoa olevan se, että se auttaa Euroopan kaikkia hyviä voimia työskentelemään yhdessä rauhan, ympäristön ja kansalaisten terveyden ja turvallisuuden hyväksi. Tällöin emme voi tietenkään koskaan sallia, että pahojen voimien annetaan sabotoida tätä. Siksi kamppailusta kaikenmuotoista järjestynyttä rikollisuutta vastaan tulee yksi unionin valtavimmista yhteisistä tehtävistä. Minusta on siksi täysin käsittämätöntä, että jäsenvaltiot eivät omistaudu asialle kaikin voimin ja ettei esim. käytetä sitä kapasiteettia, joka voisi syntyä järjestäytyneemmästä yhteistyöstä oikeus- ja poliisiasioissa, vaan päin vastoin jopa viivytellään ensimmäistä tärkeää askelta, nimittäin Europol-sopimuksen ratifiointia. Yhdyn Redingin tuohtumukseen tässä kohden ja jaan myös tämän erinomaisen mietinnön muut johtopäätökset.

de Melo
Arvoisa puhemies, arvoisat jäsenet, käytän muutamat sanani antaakseni oman tukeni ja parlamenttiryhmäni tuen kollegamme Redingin laatimalle mietinnölle terrorismin vastaisesta taistelusta. Se on mielestäni erinomainen mietintö, sillä siinä käsitellään, arvioidaan ja pohditaan tyhjentävästi terrorismin syitä, käytäntöä ja torjumista. Sallinette, että otan mietinnöstä esille erityisesti neljä kohtaa.
Ensiksi se, että terroristi-iskujen vastaisten tekojen ei pidä - eikä sovikaan - perustua poikkeusmenettelyihin ja poikkeuslakeihin. Terroritekoja on käsiteltävä tavanomaisten oikeusmenettelyjen mukaisesti, kuten kaikkia muitakin rikoksia. Jos terroritekoja pidetään poikkeuslakien alaan kuuluvana rikoksena, niille annetaan suhteetonta merkitystä, mikä on nimenomaan terroristien tavoitteena. Valtioidemme rikoslakeja on siis yhdenmukaistettava, jotta terrorismi ei pääsisi missään valtiossa esille poikkeustapauksena.
Toiseksi tiedotusvälineille tyypillinen terroritekojen korostaminen lisää ja laajentaa huomattavasti terroritekojen merkitystä ja tukee näin terroristien tavoitteita. Tiedotusvälineiden omalla valvonnalla - toistan, omalla valvonnalla - on estettävä se, että terroristi-iskut eivät saa epäsuotavaa vastakaikua osakseen.
Kolmanneksi kaikkien on tehtävä yhteistyötä terrorismin estämiseksi ja torjumiseksi koko maailman tasolla. Ihmisoikeuksien aktiivinen puolustaminen, millä alalla Euroopan unioni on edelläkävijä, on meidän merkittävin panoksemme. Sen puitteissa meidän tärkein velvoitteemme on puolustaa Euroopan unionia terroritekoja vastaan. Terroriteoille on aina ollut ja on edelleen syitä, joita saatetaan jopa pitää täysin oikeutettuina. Parempi vaihtoehto on kuitenkin poliittisten ratkaisujen etsiminen esille tuleviin erimielisyyksiin - varsinkin jos ne ovat vakavia - kuin radikaalin asenteen omaksuminen, joka johtaa aina väkivaltaisuuksiin. Jos siitä huolimatta joudumme väkivallan eteen, meillä on oltava tarvittavat keinot ennaltaehkäisevien toimien lisäksi myös terroristiiskujen tehokkaaseen torjuntaan. Tältä osin mietinnössä esitetyt objektiiviset ehdotukset tulee hyväksyä parlamentissamme.
Neljänneksi, herra Blot, meillä on vahvemmat toimielimet kuin maailman missään muussa poliittisessa järjestelmässä. Toimielimemme ovat vahvoja, hyvin vahvoja, koska ne ovat vapaita, yhteisvastuullisia ja oikeudenmukaisia ja ne tekevät työtään demokratiassa.

Moretti
Arvoisa puhemies, yhdyn parlamentin esittämään tuomionjulistukseen enkä hyväksy terroritekoja, väkivallan ja muukalaisvihan eri muotoja tai hallitusten vilpillisiä yrityksiä harjoittaa siirtomaapolitiikkaa kansoja tai alueellisia identiteettejä kohtaan tai tukahduttaa ihmisten laillisia pyrkimyksiä saavuttaa vapaus, autonomia ja itsemääräämisoikeus. Koko tämän eurooppalaisen järjestön pitää toimia niin, ettei terrorismi, rikollisuus ja väkivalta voi levitä millään tasolla ja että demokratia ja yksilönvapaudet ovat uuden eurooppalaisuuden perusta. Varokoon parlamentti, ettei se sekoita tarkoituksellisesti keskenään kansojen oikeutettuja itsehallintovaatimuksia, jotka on sitä paitsi vahvistettu kansainvälisellä tasolla Helsingin sopimuksessa, ja toisaalta liikkeitä tai ryhmiä tai aatteita, joilla ei ole mitään tekemistä tällaisten vaatimusten kanssa. Olisi vakava loukkaus perustamissopimuksen henkeä ja kirjainta vastaan, jos parlamentti ryhtyisi ristiriitaisiin toimiin, jotka olisi tarkoitettu vain estämään alueiden Euroopan ja kansojen Euroopan syntyä.

Elliott
Arvoisa puhemies, onnittelisin Redingiä mietinnöstä, jossa yritetään luoda oikeudenmukainen tasapaino suhtautumalla täysin asianmukaisesti kaikkiin väkivallan ja terrorismin muotoihin mutta tunnustamalla toisaalta, että näin tehdessämme emme saa heikentää kansalaisoikeuksia niin, että terroristit tosiasiassa saavuttavat tavoitteensa.
Toisinaan sanotaan, että se, joka yhdelle on terroristi, on toiselle vapaustaistelija. Kaikki me muistamme elinaikanamme tietyissä valtioissa sattuneita tapauksia, joissa yksi ryhmä on suhtautunut samoihin ihmisiin yhdellä tavalla ja toinen täysin toisella tavalla. On kuitenkin tehtävä ero - niin kuin tässä mietinnössä tehdään - sen välille, mitä saattoi tapahtua 50 vuotta sitten, kun ihmiset taistelivat natsismin kauhuja vastaan tai vastustivat raakoja ja itsevaltaisia hallintoja, ja sen, mikä on terroritoiminnan harjoittamista avoimissa ja demokraattisissa yhteiskunnissa. Kuten kaikki ovat todenneet, mikään ei oikeuta harjoittamaan terroritoimintaa vapaissa, avoimissa ja demokraattisissa yhteiskunnissa eikä varsinkaan tekemään terroritekoja, jotka johtavat viattomien ihmisten kärsimyksiin, kuten usein on asian laita.
Haluan myös korostaa, että mitä tahansa teemmekin, emme saa erehtyä sallimaan terroristien saavuttaa päämääränsä. Euroopan unionissa tehtävien terroritekojen takana on ensi sijassa halu romuttaa tavallinen yhteiskunta. Jos otamme käyttöön niin tiukkoja turvatoimia, että demokraattisen maan normaali elämä häiriintyy, ajamme terroristien asiaa ja sallimme heidän saavuttaa päämääränsä. Meidän on vältettävä tätä kaikin keinoin. Tätä tasapainoa on vaikea ylläpitää, mutta uskon, että tässä mietinnössä se on pääpiirteittäin saavutettu.

Matikainen-Kallström
Arvoisa herra puheenjohtaja, haluaisin kiittää rouva Redingiä ansiokkaasta paneutumisesta vaikeaan aiheeseen, terrorismiin, joka monimuotoisuutensa ja yleisen vakavuutensa vuoksi vaatii nopeasti syvenevää yleiseurooppalaista ja yleismaailmallista yhteistyötä. Olen tyytyväinen, että Suomi on osoittanut halua ja valmiuksia monimuotoiseen yhteistyöhön tässä kolmannen pilarin asiassa. Europol-yhteistyö yleissopimuksen pohjalta, turvapaikkapolitiikkaan liittyvä koordinointityö sekä huipputeknologian entistä laajempi hyötykäyttö yleisten tilojen ja esimerkiksi joukkoliikenteen, kuten lento- ja junaliikenteen turvaamisessa sekä informaation saannissa on tärkeää maanosamme asukkaiden turvallisuudentunteen ylläpitämiseksi.
Haluaisin mainita rouva Redingin painottaman koordinoidun turvapaikkapolitiikan soveltamisen kolmansien maiden kansalaisia kohtaan. On hyvä pohtia onko järkevää, että turvapaikka-anomuksiin käytetään loputtomasti resursseja jokaisessa jäsenmaassa ottamatta huomioon toisessa jäsenmaassa mahdollisesti samaa anomusta koskevaa kielteistä päätöstä.
Koska Euroopan integraation ydinajatus on turvallisen elinympäristön luominen ja väestön vapaan liikkuvuuden turvaaminen, on välttämätöntä, että unioni pystyy uskottavasti osoittamaan omaavansa halun ja keinot puolustaa eurooppalaisten oikeutta nauttia näiden periaatteiden hedelmistä ilman terrorismin luomaa uhkaa. Terrorismi on laaja-alainen siviiliväestöön kohdistuva turvallisuusuhka, joka lisää turvattomuuden tunnetta Euroopassa usein paljon enemmän kuin perinteiset kapea-alaiset, etenkin sotilaalliset, turvallisuusongelmat. Viimeaikaiset terroriteot osoittavat, että Euroopan unionin on paneuduttava erityisesti ääri-islamilaisen terrorismin eliminointiin ja asiantuntijoiden hankkimiseen ja kouluttamiseen.
Puhuttaessa tietokoneterrorismista huomaamme, että tiedonkulun helppous on loistava etu yhteiskunnan toimivuuden kannalta, mutta myös sen akilleen kantapää rikollisen käytön estämisen vaikeuden vuoksi. Vertailtaessa henkeä kohti laskettuja Internet-yhteyksiä, Suomi on yksi kärkimaista maailmassa ja uskonkin, että maallamme on korkean teknologian osaajana erityisen paljon annettavaa tietotaidon osalta teknologian hyväksikäyttöön liittyvissä yhteisissä yleiseurooppalaisissa ponnistuksissa terrorismin torjumiseksi.

McCartin
Arvoisa puhemies, haluan kiittää Redingiä tasapainoisesta ja laaja-alaisesta lausunnosta terrorismia koskevasta ongelmasta. Johdantokappaleessa H huomautetaan, että terroritekoja Euroopan unionin alueella ei alueen jäsenvaltioiden päätöksenteon demokraattisen ja oikeusvaltiollisen rakenteen vuoksi voida nimeksikään pitää oikeutettuna minkään ideologian tai muiden vaikuttimien perusteella, minkä vuoksi ne silloinkin, kun niillä on selvästi poliittiset syyt, on luokiteltava yksinomaan rikolliseksi toiminnaksi, joista on rikosoikeudellisia seuraamuksia. Esittelijä huomauttaa aivan oikein, että tuomioiden tulee olla Euroopan ihmisoikeuksia koskevan yleissopimuksen mukaisia.
Minä asun Pohjois-Irlannin rajalla, ja tämä johdantokappale on erityisen hyvin sovellettavissa Pohjois-Irlannin tilanteeseen, jossa terrorismin, etenkin nationalistisen väkivallan, syyt ovat poliittiset. Jos asiasta vastuussa olevat ihmiset vain pysähtyisivät ajattelemaan, he tajuaisivat, että suurimpaan osaan epäkohdista, jotka antoivat aiheen väkivaltaan 25 vuotta sitten, on puututtu tai ollaan parhaillaan puuttumassa Euroopan unionissa. Kaikki Euroopan unionin kansalaiset, asuivatpa he missä tahansa, nauttivat samoista vapauksista, jotka monissa jäsenvaltioissa aiemmin puuttuivat.
IRA: n väkivalta etenkin Pohjois-Irlannissa ei ratkaise mitään ongelmaa ja itse asiassa estää Pohjois-Irlannin ja Irlannin kahden osan yhteisöjä kehittämästä ja saavuttamasta yhdentymistä ja rajojen ja esteiden poistamista, jonka Euroopan unioni on tehnyt mahdolliseksi. Kohdassa 9 kiinnitetään huomiota siihen, että taloudellinen, sosiaalinen ja kulttuurillinen syrjäytyminen saattaa olla yksi väkivaltaan johtava tekijä.
Pohjois-Irlannin ongelmia koskevassa historiikissään irlantilainen historioitsija Tim Pat Coogan tukee tätä väitettä ja huomauttaa, että suurin osa nuorista, jotka ovat pitäneet yllä väkivaltaa viimeisen 25 vuoden aikana, ovat tulleet muutamalta slummialueelta, joissa ihmiset elävät köyhyydessä ja puutteessa, ja sama pätee lojalistipuolen väkivaltaan. Se on lähtöisin ihmisistä, jotka ovat kasvaneet työläisalueilla, joilla on liikaa ihmisiä ja huonot olot.
Olipa väkivallan alkuperä mikä tahansa, unionin kansalaisten perusoikeus on saada suoja sitä vastaan ja parlamentin velvollisuus on varmistaa, että ihmiset, jotka syyllistyvät rikollisiin tekoihin, etenkin ihmisiin kohdistuviin rikoksiin, eivät saa turvapaikkaa mistään Euroopan unionin jäsenvaltiosta. Unionin kehityksen tässä vaiheessa olemme varmasti luoneet riittävän luottamuksen toinen toisiimme, jotta voimme yhteensovittaa lainsäädännölliset määräykset, joita tarvitaan rikollisten lisääntyneen liikkuvuuden ja heidän käytössään olevan teknologian vastapainoksi. Meidän on annettava tälle tehtävälle etusija.

Imaz San Miguel
Arvoisa puhemies, haluan kiittää Redingiä hänen erinomaisesta mietinnöstään. Terrorismilla, järjestäytyneiden ryhmien tekemillä väkivaltaisilla teoilla poliittisten, sosiaalisten tai muiden päämäärien saavuttamiseksi ei ole minkäänlaista oikeutusta. Ne ovat tuomittavia sekä eettisestä että myös poliittisesta näkökulmasta tarkasteltuina. Euroopan tapaisessa demokraattisessa yhteiskunnassa kaikki hankkeet ovat, ja niiden on oltava, lainmukaisia ja perusteltavissa olevia aina, kun ne kehittyvät rauhanomaisesti ja nauttivat kansan tukea. Tästä syystä meidän on absoluuttisesti torjuttava väkivallan käyttö tavoitteiden toteuttamisen keinona.
Me tarvitsemme välineitä taistellaksemme näitä väkivaltaisia ja järjestäytyneitä ryhmiä vastaan, ja välineitä on oltava entistä enemmän siinä vaiheessa, kun olemme luoneet yhteisen, rajattoman alueen Euroopan unioniin ja avaamme sitä ihmisten vapaalle liikkuvuudelle. Juuri tästä syystä meidän on hankittava itsellemme kaksi lisävarustetta väkivaltaisuuksia vastaan käymäämme taisteluun. Meidän on toisaalta luotava yhteinen poliittinen ja oikeudellinen alue, jossa, kuten päätöslauselmatekstissä sanotaan, yhteistyötä tekevät jäsenvaltioiden kaikki toimivaltaiset viranomaiset eli poliisit, jotka ovat toimivaltaisia omalla alueellaan, joko valtion tai sen osan alueella, kuten esimerkiksi oma baskipoliisimme Ertzaintza, joka on toimivaltainen omalla alueellaan. Toisaalta lainsäädäntöjä on lähennettävä, jotta voitaisiin estää väkivaltaisista teoista vastuussa olevien suojelu ja turvapaikan saanti muissa jäsenvaltioissa.
Tällaisia ovat poliisitoimen käyttämät yhteistyökeinot. Väkivallan ja väkivallantekijöiden torjunnassa näihin keinoihin olisi kuitenkin yhdistettävä ihmisoikeuksien määrätietoinen kunnioittaminen, jotta demokraattiset yhteiskuntajärjestelmämme säilyisivät laillisina. Ja kuten itse päätöslauselman tekstissä korostetaan, poliisin toteuttamat toimet eivät yksin riitä ratkaisemaan yhteiskunnassamme tapahtuvia selkkauksia. Demokraattisen vuoropuhelun käyminen on välttämätöntä, ja sen vuoksi Euroopan parlamentti vetoaakin tällä päätöslauselmalla Euroopan unionin jäsenvaltioihin, jotta ne tukisivat tätä vetoomusta keinona ratkaista poliittisia selkkauksia.
Toimikaamme poliisivoimien avulla, mutta luokaamme poikkeuksetta aina olosuhteet vuoropuhelulle, jotta kaikki ihmiset ja ryhmät huomaavat selvästi, että demokraattisissa puitteissa heidän poliittiset tavoitteensa voivat toteutua käytännössä vain yhdellä ehdolla: sillä, että kansalaiset antavat niille tukensa eli toisin sanoen demokraattisella enemmistöllä.

Pomés Ruiz
Arvoisa puhemies, pidän tervetulleena Redingin mietintöä, joka osoittaa, että meidän sivistyneessä Euroopassamme joudutaan vielä sietämään terrorismin vitsausta. Monet meistä Euroopan parlamentin jäsenistä ovat tietoisia omilla alueillaan siitä, että terrorismi edustaa kaikkein räikeintä ihmisoikeuksien loukkaamisen muotoa, ja jotkut jäsenet voisivat jopa todistaa, että he kärsivät siitä omassa perhepiirissään.
Mitä hyötyä on valtioiden suvereenisuudella? Nyt on aika uskoa, että elämän ja vapauden puolustaminen edellyttää meidän kaikkien aseidemme yhdistämistä ja niiden joukossa sitä, jolla voisimme mahdollistaa Europolyleissopimuksen täytäntöönpanon mallina hyvin tärkeän tavoitteen saavuttamiseksi tällä vuosisadalla, jolla elämme. Juuri tällä hetkellä Espanjassa on kaksi kansalaista ETA: n terroristiryhmän vankina. Heistä toisen, virkamies Ortega Laran, vaimo vieraili Euroopan parlamentissa marraskuussa; hän vaati ja sai solidaarisuutta ja tukea puhemieheltämme ja kaikilta jäseniltämme.
Nyt on aika jättää kauniit sanat, kuten Reding sanoi, ja huomattava, että terrorismi on laajentumassa markkinoille, jotka on tuhottava ja jotka me tulemme tuhoamaan poliittisilla ja oikeudellisilla aseilla, kuten niillä, joiden toivon parlamentin huomenna hyväksyvän suurella äänten enemmistöllä.
Nyt on aika mennä sanoja pidemmälle ja ajateltava sitä, että tulevaisuuden Eurooppaa on ryhdyttävä rakentamaan kaikkein oleellisimpien perusoikeuksien, elämisen ja vapauden oikeuksien kunnioittamisen pohjalta.
Tästä syystä kiitän teitä, rouva Reding; toivokaamme, että koko parlamentti hyväksyy mietintönne huomenna.

Gradin
Herra puhemies, arvoisat jäsenet! Viime vuosikymmeninä Eurooppa on kokenut terroritekojen aallon. Niitä ovat suorittaneet sekä kotimaiset järjestöt että sellaiset organisaatiot, joiden kotipaikka on Euroopan ulkopuolella. Muistamme kaikki monet lentokonekaappaukset, pommi-iskut, murhat ja ihmisryöstöt. Reaktiona oli välitön kansainvälinen mobilisaatio taisteluun terrorismia vastaan. Osalla tätä kautta olin Ruotsin hallituksen ministerinä vastuussa mm. terroristikysymyksistä. Saatoin siten läheltä nähdä, miten yleinen turvallisuusajattelu parani huomattavasti eri puolilla Eurooppaa. Lentokoneturvallisuudesta tuli käsite. Suurlähetystöt ja muut uhanalaiset rakennukset saivat olennaisesti paremman suojan. Päättäjät ja kaikenlaisten avainasemien haltijat saivat havaita elävänsä henkivartion kanssa. Poliisejamme koulutettiin, ja viranomaisten voimavaroja ja valtuuksia lisättiin. Kaikkein tärkeintä oli se hyvin intensiivinen kansainvälinen terrorismin torjuntayhteistyö, joka rakennettiin nopeasti. En tarkoita vähiten TREVI-yhteistyötä, joka monissa suhteissa on nykyisen unionin sisäisen poliisiyhteistyön edeltäjä. Yhteistyön tuloksena joukko terroristeja on saatu vangituksi ja heidän järjestönsä hajalle. Uusien ryhmien perustaminen on käynyt selvästi vaikeammaksi. Terrorisminvastainen taistelu on ehkä parhaita esimerkkejä siitä, miten tärkeää ja tuloksellista on tiivis kansainvälinen yhteistyö järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi.
Sillä myönteisellä kehityksellä, joka viime vuosina on tapahtunut Lähi-idässä, entisessä Neuvostoliitossa sekä Itä- ja Keski-Euroopassa, on tietysti myös ollut suuri merkitys. Olen täysin samaa mieltä Redingin kanssa, joka mietinnössään tähdentää välttämättömyyttä löytää poliittisia ratkaisuja niihin konflikteihin, joista terrorismi saa ravintonsa. Meidän on myös paneuduttava terrorismin perussyihin.
Terrorismi on kuitenkin edelleen hyvin vakava huolenaihe sekä Euroopassa että sen ulkopuolella. Tosin kansainvälisten terroritekojen lukumäärä on vähentynyt viimeisten kymmenen vuoden aikana, mutta uhrien määrä on kasvusuunnassa. Voi sanoa, että kehitys käy kohti harvempia mutta pahempia kansainvälisiä terroritekoja.
EU: n sisäasiain- ja oikeuskysymysten yhteistyön puitteissa terrorismia on käsitelty useissa tilaisuuksissa. Redingin mietinnössä mainitaan esim. La Gomeran julistus terrorismia vastaan, jonka ministerineuvosto antoi lokakuussa 1995. Tämä julistus tähdentää Redingin mietinnön tavoin yhteisen panostuksen välttämättömyyttä taistelussa terrorismia vastaan.
Tärkeintä juuri nyt on se, että terrorismi tulee sisältymään Europolin vastuualueeseen sitten, kun sopimus on astunut voimaan. Totean siksi tyydytyksekseni, että Reding ja monet täällä puhuneet ovat kehottaneet jäsenmaita ratifioimaan Europol-sopimuksen niin pian kuin suinkin. Toistaiseksi vasta Iso-Britannia on tehnyt sen. Irlannin puheenjohtajakausi kehotti kaikkia jäsenmaita ratifioimaan sopimuksen vuoden 1997 aikana. Haluaisin sitä paitsi lisätä, että mielestäni on erittäin tärkeää rinnan tämän ratifioinnin kanssa käsitellä myös luovuttamissopimus; se on nimittäin myös tärkeä, jos halutaan huolehtia kaikesta, mikä on tekemisissä terrorismin kanssa.
Redingin mietintö on siten sekä ajankohtainen että kiireellinen. Terrorismin torjunnan tulee jatkossakin olla tärkeysjärjestyksen kärkisijoilla Euroopan unionissa.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys järjestetään huomenna klo 11.00.

Euroopan unionin kehitys vuonna 1995
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Valverde Lópezin institutionaalisten asioiden valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0396/96) Eurooppa-neuvoston kertomuksesta Euroopan parlamentille Euroopan unionissa tapahtuneesta kehityksestä vuonna 1995 (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen D artiklan mukaisesti) (C40409/96).

Valverde López
Arvoisa puhemies, käynnistämme nyt vuosittaisen keskustelumme Euroopan unionin kehityksestä Maastrichtin sopimuksen D artiklan mukaisesti. Yksi sopimuksen tärkeimmistä uudistuksista oli se, että siinä Eurooppa-neuvosto velvoitetaan antamaan unionille sen kehittämiseksi tarvittavat virikkeet ja määrittelemään kehittämisen yleiset poliittiset suuntaviivat. Lisäksi se, että sopimuksessa vaaditaan Eurooppa-neuvostoa antamaan vuosikertomus unionin kehityksestä, viittaa selvästi siihen, että neuvoston ja Euroopan parlamentin välillä on pidettävä yllä vuoropuhelua. Jotta vuoropuhelu voisi tulevaisuudessa toimia tehokkaalla tavalla, Eurooppa-neuvoston on sitouduttava siihen, että vuosikertomus saadaan valmiiksi sen joulukuisen huippukokouksen yhteydessä, ja Euroopan parlamentin on osoitettava poliittista vireyttä ja herkkyyttä ja järjestettävä suuri yleiskeskustelu helmikuun tai maaliskuun täysistuntonsa yhteydessä.
Toisaalta ensi vuonna, tässä ja nyt, on Eurooppa-neuvostolle muistutettava, että sillä on selvästi erilainen tehtävä kuin unionin neuvostolla, ja näin ollen sen vuosikertomus ei voi olla vain pelkkä luettelo vuoden aikana tapahtuneesta kehityksestä, vaan sen on oltava asiakirja, jossa arvioidaan toteutunutta poliittista toimintaa sekä esitellään yhteiskunnalle välitettäviä poliittisia tavoitteita ja vahvoja aatteita. Parlamentin ja neuvoston välillä on käytävä avointa vuoropuhelua, jossa käsitellään kuluvan vuoden yleisiä poliittisia suuntaviivoja. Tämä vuoropuhelu vahvistaisi ja antaisi kaksin verroin lisää legitiimiyttä unionin poliittiselle toiminnalle.
Tällä Euroopan unionin lujittumisen kriittisellä hetkellä on tärkeää, että kansalaiset saavat selkeitä, täsmällisiä ja vakaita viestejä unionin suurista poliittisista tavoitteista. Kuten missä tahansa yrityksessä, tässäkin tapauksessa oleellisella tavalla turvallisuutta luova tekijä on se, että tulevaisuuden horisontti on selväpiirteisesti määritelty. Euroopan rakentamisen suurin ongelma ennen kaikkea julkisen mielipiteen kannalta on tällä hetkellä hallitusten päämiesten valitsijakunnilleen esittämät kansallismieliset tulkinnat, jotka usein hämärtävät ja heikentävät institutionaalisia sopimuksia. Tämän parlamentin on esitettävä selkeä viesti, jossa se tukee monia Eurooppa-neuvostossa tehtyjä sopimuksia ja suhtautuu kriittisesti niihin hallitusten päämiehiin, jotka eivät osoita lojaalisuutta institutionaalisia sopimuksia kohtaan ja levittävät siten hämmennystä ja epävarmuutta ja aiheuttavat suurta hajaannusta julkisessa mielipiteessä.
Toisaalta, arvoisa puhemies, tällaiset kieroutuneet ja osatotuuksia esittävät tulkinnat ovat valitettavan usein monien tiedotusvälineiden mieliaiheita juuri siksi, että jotkut esitetyistä asioista ovat sensaatiomaisia ja järisyttäviä uutisia. Meidän keskusteluistamme, kuten juuri tämänkin päiväisestä unionin tilaa käsittelevästä keskustelusta, on välitettävä kansalaisille valaisevia viestejä tulevaisuudesta, joista käy esille se, että Eurooppaneuvostolla ja parlamentilla voi olla toisinaan poikkeavia näkemyksiä konkreettisistakin asioista, mutta siitä huolimatta ne kantavat yhteistä vastuuta poliittisen unionin suurista tavoitteista.
Tämänpäiväisestä keskustelustamme tulisi käydä ilmi, että kummankin toimielimen erilaiset tavoitteet sisältyvät institutionaalisessa valiokunnassa laadittuun päätöslauselmaesitykseen, joka perustuu kaikkien poliittisten ryhmien - joita kiitän heidän osallisuudestaan ja tuestaan - välillä saavutettuun laaja-alaiseen yksimielisyyteen. Mietintöön on tiivistetty Euroopan parlamentin tämänhetkinen kanta unionin haasteiden keskeisistä alueista, joita ovat talous- ja rahaliitto, työllisyys, sisämarkkinat, kansalaisuus, yhteinen ulkopolitiikka, oikeus- ja sisäasiat, laajentuminen ja hallitusten välisen konferenssin merkittävä aihealue.
Parlamentin esityksiä voidaan korostaa tiivistetysti viittaamalla siihen, että niiden tavoitteet ovat samat kuin Madridin Eurooppa-neuvoston tavoitteet eli niin sanottu " Agenda 2000" , jonka toteuttaminen kaikilta osiltaan on mielestämme ehdottoman tärkeää, ja vastaavat myös Firenzen ja Dublinin Eurooppa-neuvostoissa lisättyjä täsmennyksiä.
Parlamenttimme mielestä on tärkeää saada julkinen mielipide tietoiseksi siitä, että myös parlamentti pyrkii Eurooppa-neuvoston määrittelemiin suuriin tavoitteisiin, että asetetut määräajat ja ehdot on täytettävä, jolloin kaikissa vaiheissa voidaan päästä yli eri ongelmista, ja että se tuomitsee kaikkien valtion tai hallitusten päämiesten kaikki yritykset muuttaa jo sovittuja asioita ja sekoittaa jo käsiteltyjä ja suunniteltuja aihealueita.
Arvoisa puhemies, yhteenvetona voidaan sanoa, että Euroopan parlamentti tukee yhtenäisvaluutasta tehtyä päätöstä, se tukee unionin laajentumista - mitä se pitää historiallisena mahdollisuutena yhdistää Eurooppa poliittisesti - mutta se muistuttaa Eurooppa-neuvostolle, että hallitusten välisen konferenssin on annettava unionille tarvittavat välineet, jotta laajentuminen voi onnistua.
Vastaavalla tavalla yhteisten oikeus- ja sisäasioiden kehittämisen kannalta on tärkeää niiden " yhteisöllistäminen" , minkä olemme moneen otteeseen tuoneet esille parlamentissa. Tarvitsemme eurooppalaisen oikeusalueen ja välttämättömän strategian terrorismin ja huumekaupan vastaiseen taisteluun, mikä tuli hyvin selvästi esille edellisessä keskustelussa.
Lisäksi on korostettava yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, jota on myös kehitettävä Maastrichtin sopimuksessa asetettujen linjojen mukaisesti. Eurooppa-neuvoston on tunnustettava, että nykyiset yhteistyömekanismit ovat epäonnistuneet ja että yhdentymiskehityksessä on edettävä päättäväisesti.
Lopuksi, arvoisa puhemies, on vielä mainittava, että kansalaisten on saatava takeet siitä, että Eurooppaneuvosto haluaa päättäväisesti laajentaa Euroopan kansalaisuuteen liittyviä oikeuksia, ja meidän onkin annettava tunnustuksemme Eurooppa-neuvostolle sen tämänhetkisistä ponnisteluista käynnistämässään tiedotuskampanjassa. On myös muita aihealueita, mutta minä en ota niitä esille, koska muut puhujat tulevat käsittelemään niitä.

Schäfer
Arvoisa puhemies, hyvät virkatoverit, neuvoston kirjallinen kertomus sisältyi EU: sta tehtyyn sopimukseen. Jokavuotinen keskustelu aiheesta täällä parlamentissa ei kuitenkaan saa muuttua rituaaliksi. Siksi haluaisin hyödyntää tämänpäiväisen keskustelun puhuakseni yhteisen eurooppalaisen tulevaisuuden konkreettisista näkymistä ja liittää siihen vuoden 1995 tärkeitä tapahtumia.
Ensinnäkin: laajeneminen 15 jäsenvaltioon. Tämä saavutus oli samalla merkki meidän yhteisömme tarvitsemasta muutoksesta ja muuttuneista poliittisista toimintaedellytyksistä. Hallitusten välisessä konferenssissa neuvotellaan niistä parhaillaan, kuten tiedämme.
Toiseksi: toiminta Carlos Westendorpin johtamassa mietintöryhmässä, johon kuului kaksi Euroopan parlamentin edustajaa. Se osoitti, että ilman Euroopan unionin kansojen ja niiden demokraattisesti valitsemien edustajien osallistumista ei tämä muutos ole mahdollinen. Siksi hallitusten välisen konferenssin tuloksessa on otettava huomioon myös Euroopan parlamentin vaatimukset.
Kolmanneksi: Eurooppa-neuvoston Madridin kokouksen päättäväinen toiminta rahaliiton toteuttamiseksi. Me seuraamme hyvin tarkkaavaisesti, joskin kriittisesti, mitä neuvosto tekee näiden päätösten täytäntöönpanemiseksi.
Neljänneksi: poliittisen työjärjestyksen vahvistaminen tuleville vuosille eli hallitusten väliselle konferenssille, rahaliitolle, laajenemisneuvotteluille sekä rahoitusnäkymien korjaamiselle ja omille varoille. Tämä työjärjestys huomioon ottaen on Amsterdamin kokouksen kesäkuun puolessa välissä tuotava mukanaan perustavanlaatuisia uudistuksia Euroopan unionille.
Vuosi 1995 jätti jälkeensä myös ongelmia, jotka ovat vielä vailla ratkaisua. Eräs ongelma on ensinnäkin Euroopan ulkopoliittinen heikkous, joka johtuu todellisuudessa 15 jäsenvaltion hallitusten kyvyttömyydestä toimia yhdessä, esimerkiksi Jugoslaviassa. Erityisen vaikea ongelma on kuitenkin työttömyyden aiheuttama yhteiskunnallinen katastrofi. Se oli vuonna 1995 kuten myös 1996 Eurooppa-neuvoston ensisijainen aihe, ilman että kuitenkaan saavutettiin mitään käsin kosketeltavaa tulosta. Hallitusten välisen konferenssin on siksi saatava aikaan parannuksia liittämällä perustamissopimukseen uusi työllisyyspolitiikkaa koskeva luku ja lopettamalla Ison-Britannian yhteiskunnallinen opt-out . Mutta tämä ei vielä riitä. Yhteisön tasolla toteutettavan koordinaation osana on jäsenvaltioiden otettava vastuuta positiivisesta kehityksestä työmarkkina-alalla. Poliittinen demokratia ja sosiaalivaltio ovat erottamattomia perustekijöitä edelleen yhdentyvässä Euroopassa.

Ullmann
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää esittelijää erityisesti siitä, että hän on laatinut kriittisen mietinnön. Minulla ei ole hänen kritiikkiinsä muuta lisättävää kuin se, että olen siitä täysin samaa mieltä. Haluan kuitenkin ottaa esille yhden kohdan eli mietinnön kohdan 34, jossa pahoitellaan neuvoston tahdon puutetta hallitusten välisen konferenssin aikana. Mielestäni tämä tahdon puute perustuu perusepäselvyyteen, puuttuvaan selvyyteen tavoitteesta, jonka Euroopan unioni on Maastrichtissa itselleen asettanut, eli Euroopan mantereen jaon voittamisesta siten, että luodaan perustat tulevalle Euroopan mallille. Maastrichtin sopimuksessa esitetään, mihin nämä periaatteet perustuvat eli Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjaan ja Helsingin päätösasiakirjojen periaatteisiin ja Pariisin peruskirjaan. Tällä on merkittäviä seuraamuksia, jos näitä periaatteita noudatetaan, sillä niitä ei voida enää toteuttaa perinteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan muodossa, kuten edelleen yritetään, vaan ainoastaan laatimalla rauhanjärjestys, jota ei tosin vielä ole olemassa, vaan se vallitsee vasta tulevaisuuden Euroopassa. Minun on valitettavasti sanottava, ja sanon tämän myös teidän läsnä ollessanne, herra komissaari, että en kyennyt löytämään jälkeäkään tämän valtaisan tehtävän tiedostamisesta Dublin II: ta koskevista neuvoston asiakirjoista!

Berthu
Arvoisa puhemies, Euroopan unionissa vuonna 1995 tapahtunutta kehitystä koskevassa mietinnössä, jota käsittelemme täällä tänään, analysoidaan Euroopan tason politiikkaa väärältä perustalta, jota on sovellettu ensimmäisestä johdantokappaleesta lähtien. Sen mukaan Euroopan unioni perustuu sekä demokraattiseen oikeutukseen, jota Euroopan parlamentti edustaa, että jäsenvaltioiden antamaan oikeutukseen, jota edustaa neuvosto.
Mietinnön muuten niin klassisessa käsittelytavassa kuitenkin unohdetaan olennaiset asiat. On olemassa ensisijainen oikeutus, joka tulee ennen kumpaakin muuta oikeutusta, mutta sitä ei ole käsitelty tarpeeksi. Kyseessä on kansallisten parlamenttien antama oikeutus. Tärkein oikeutus saadaan nykyisin ja tullaan saamaan kansallisilta parlamenteilta niin kauan kuin on olemassa Euroopan kansa, kuten Saksan perustuslakituomioistuimen lokakuussa 1993 antamassa Maastrichtin sopimusta koskevassa tuomiossa aivan aiheellisesti muistutettiin.
Ensisijaisella oikeutuksella ei ole ainoastaan välillisiä vaikutuksia unioniin kansallisten hallitusten vastuun kautta vaan sillä on myös suoria vaikutuksia, koska juuri kansalliset parlamentit ja usein kansat itse ratifioivat Euroopan parlamenttia ja unionin muita toimielimiä velvoittavan perustamissopimuksen.
Tästä riippuvuussuhteesta on pakko muistuttaa, jotta voidaan selittää miksi, toisin kuin mietinnössä väitetään, on aivan johdonmukaista, että Euroopan parlamenttia ei otettu mukaan hallitusten välisen konferenssin neuvotteluihin. Jälleen kerran on pakko kiistää mietinnössä esitetty vaatimus Euroopan parlamentin yhteispäätösvallan laajentamisesta kaikkiin lainsäädännöllisiin toimiin. Vaikka edustajakokouksemme on valittu yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvilla vaaleilla, se edustaa kokonaisia kansoja eikä tasa-arvoisina käsitettäviä yksittäisiä kansalaisia. Parlamentilla on ainoastaan toissijainen oikeutus kansallisiin parlamentteihin verrattuna eikä se voi milloinkaan korvata niitä.
Kukin voi kysyä itseltään, onko yksi tärkeimpiä unionin demokratiavajeen syitä juuri tämän ensimmäisen totuuden, ensisijaisen oikeutuksen unohtaminen.

Corbett
Arvoisa puhemies, tämä on minulle koskettava hetki, sillä tämä on neitsytpuheeni Euroopan parlamentissa, ensimmäinen kerta, kun käytän keskustelussa puheenvuoron. On hyvin suuri ilo osallistua keskusteluun Euroopan unionin tulevasta kehityksestä. Olen aina ollut voimakkaasti sitoutunut Euroopan unionin kehitykseen. Kun olin opiskelija, olin mukana koordinoimassa kyllä-kampanjaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa Euroopan unionin jäsenyyden jatkamisesta järjestetyn kansanäänestyksen yhteydessä. Vuonna 1975 johdin opiskelijoiden valtuuskuntaa aina Roomaan asti, missä Eurooppa-neuvoston kokouksen edessä järjestettiin mielenosoitus, jolla kannatettiin tämän parlamentin valitsemista suorilla vaaleilla, mistä tuossa kokouksessa keskusteltiin.
Myöhemmin puhuin suuressa mielenosoituksessa, joka järjestettiin Euroopan parlamentin edessä Strasbourgissa vuonna 1979 suoraan valitun parlamentin ensimmäisen istunnon aikana. Myöhemmin minulla oli kunnia työskennellä parlamentissa, itse asiassa juuri valiokunnassa, joka on laatinut tänään keskustelun aiheena olevan mietinnön, eli institutionaalisten asioiden valiokunnassa. Tuohon aikaan se laati Spinellin mietintöä, johon kuului luonnos Euroopan unionista tehdyksi sopimukseksi. Siitä ei ole kovin kauan, mutta sen jälkeen on saavutettu suurta edistystä.
Tässä mietinnössä tarkastellaan, millaista kehitystä tapahtui yhtenä tiettynä vuotena, vuonna 1995. Jos minulla on jokin varauma tähän keskusteluun osallistumisesta, se on se, että mielestäni tätä nimenomaista keskustelua ei pitäisi käydä tällä tavalla. Keskustelemmehan me lopulta vuoden 1995 tapahtumista ja nyt on vuoden 1997 alku. Lisäksi keskustelemme kertomusta koskevasta mietinnöstä. Keskustelemme mietinnöstä, jonka institutionaalisten asioiden valiokunta on laatinut Eurooppa-neuvostolta saamastaan kertomuksesta vuoden 1995 tapahtumista, joista on jo jonkin verran aikaa. Mielestäni parlamentin ei ole järkevää menetellä näin. Olisi paljon järkevämpää keskustella Eurooppa-neuvoston kertomuksesta sellaisenaan täysistunnossa kertomuksen vastaanottamisen jälkeen, jolloin sen esittelijänä voisi olla vaikkapa neuvosto tai Eurooppa-neuvosto, ja päättää keskustelu päätöslauselmalla eikä laatia kertomuksesta mietintöä ja keskustella siitä vuotta myöhemmin, jolloin kertomuksen aiheena olevat asiat ovat jo kauan sitten unohtuneet.
Jos tarkastelemme mietinnön alkua, viitataan siinä siihen seikkaan, että meillä on jo vuosittainen kertomus yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta ja siihen liittyvä päätöslauselma, vuosittainen kertomus oikeus- ja sisäasioista ja siihen liittyvä päätöslauselma, ja jokaisessa Eurooppa-neuvoston kokouksessa keskustellaan yleisellä tasolla unionin tilasta. Meillä on vuosittainen keskustelu unionin tilasta. Jokaisen neuvoston puheenjohtajakauden alussa on keskustelu, jossa keskustellaan yleisesti siitä, mikä sen hetken tilanne on ja mihin ollaan menossa, ja meillä on komission ohjelmaa koskeva keskustelu joka vuoden alussa. Minusta vaikuttaa, että yleisiä keskusteluja unionin tilasta on aivan liikaa, ja kun niihin lisätään vielä tämä, joka koskee lähes kahden vuoden takaisia tapahtumia, huolimatta asian eteen tehdystä kovasta työstä - kunnioitan esittelijää, koska hän tekee tämän joka vuosi, enkä arvostele lainkaan hänen kovaa työtään - minusta vaikuttaa, että meidän tulisi tarkastella omia menettelyjämme tältä osin. Aion jättää työjärjestystä koskevan tarkistuksen tarkoituksenani yrittää tehostaa menettelyjämme tämän kysymyksen osalta.

Puhemies
Kiitos, herra Corbett, ja onnittelut neitsytpuheenne johdosta.

Spiers
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin onnitella Richard Corbettia hänen neitsytpuheestaan. Mikä on ehkä yllättävää, yhdyn hänen merkittäviin huomautuksiinsa ja toivon, että hän yhtyy minun huomautuksiini. Hyväksyn tämän mietinnön laajalta osin, mutta ehkä voin poiketa tämän parlamentin kohteliaista tavoista ja keskittyä siihen, mistä olen eri mieltä.
Hyväksyn täysin päätöslauselman ensimmäisen kohdan. Ongelmat alkavat toisesta kohdasta, jossa puhutaan Euroopan unionin " kehityksestä" , ikään kuin unionin pitäisi aina mennä eteenpäin. Meidän on kysyttävä: " Kehitys kohti mitä?" ja " Kuka tämän kehityksen takana on?" . Päätöslauselmassa yksinkertaisesti oletetaan, että EU tulee tekemään enemmän ja enemmän ilman, että sillä olisi rakenteita, joilla voidaan varmistaa tyydyttävä demokraattinen valvonta, tai että sillä on Euroopan unionin ihmisten suostumus.
Euroopan tasolla ratkaistaan jo paljon useampi asia kuin Euroopan ihmiset ymmärtävätkään. Yhdentymiskehitystä ajaa pääasiassa poliitikkojen eliitti, joihin kuuluvat muun muassa ministerineuvoston jäsenet. Kuitenkin huolimatta kaikesta siitä puheesta, joka päätöslauselmassa uhrataan demokraattisen legitimiteetin lujittamiseen, ei ole selvää, onko tällä yhdentymisvauhdilla EU: n kansalaisten enemmistön suostumus.
Minusta vaikuttaa tosiaankin omituiselta, että johdantokappaleessa F todetaan, että " ainoa oikea ratkaisu" nationalismin ja taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen aiheuttamiin epäilyksiin on " vahvistaa Euroopan integraatiota" . Tämä vaikuttaa minusta teologialta, ei politiikalta, ja se perustuu uskoon eikä järkeen. Tällainen puhe tekee tyhjäksi Euroopan eri instituutioiden poliitikkojen Maastrichtin jälkeen tiheään esittämät vastalauseet, että EU: n ei pidä yrittää haalia uusia valtuuksia vaan sen pitää vain pyrkiä tekemään sitä, minkä se nyt osaa parhaiten.
Me tiedämme, että Euroopan yhdentymisvauhti kiihtyy huomattavasti talous- ja rahaliiton myötä, ja tätä päätöslauselmassa pidetään kritiikittä hyvänä asiana. EMU: n taloudellisia tai poliittisia vaikutuksia vuonna 1995 on tuskin otettu huomioon. Kuulimme aiemmin komissaari Orejalta, että komissio alkaa vasta nyt pohtia sen vaikutuksia. EMU merkitsee Euroopan toimivallan huomattavaa vahvistamista kaikilla alueilla. Me tiedämme, että EU: n kansalaiset suhtautuvat erittäin varauksellisesti EMU: un, mutta he vain ajautuvat siihen ilman, että asiasta käytäisiin kunnollista keskustelua. Heille sanotaan yksinkertaisesti, ettei keskustelua tarvita, koska tämä päätös tehtiin Maastrichtissa vuosia sitten muutaman poliitikon toimesta.
Tiedän, että näkemykseni edustavat ryhmässäni ja parlamentissa vähemmistöä, mutta ihmisten, jotka suhtautuvat vakavasti EU: n menestykseen - kuten minä - tulisi tarkastellessaan neuvoston toimintaa vuonna 1995 tai vuonna 1997, seuraavan vuosituhannen aattona, sanoa hyvin selkeästi, että Euroopan tulee hidastaa tahtia. Jos euroeliitti aikoo vastedeskin harppoa kohti " yhä kiinteämpää unionia" , joka väistämättä johtaa yhteen Euroopan valtioon, ottamatta Euroopan kansoja mukaan, pelkään suuresti, että yritys päättyy surullisesti.

Oreja Aguirre
Arvoisa puhemies, arvoisat jäsenet, haluaisin aivan aluksi onnitella esittelijä Valverdea hänen erinomaisesta työstään, jonka tekee vieläkin ansiokkaammaksi se, että Valverde on osannut arvottaa poliittiselta kannalta Euroopan unionin toimielimien tämänhetkisiä teemoja. Haluaisin aluksi tuoda esille myös arvonantoni sen johdosta, että sain kuunnella Corbettin ensimmäistä puheenvuoroa, sillä minulla on ollut onni työskennellä hänen kanssaan parlamentissa monia vuosia, ja minusta oli kovin miellyttävää kuunnella hänen täällä pitämäänsä puhetta, joka sisälsi runsaasti poliittisia aikeita ja antoi selvän kuvan siitä, millaisia tämän tyyppisten mietintöjen olisi tulevaisuudessa oltava.
Valverden kanssa olen täysin samaa mieltä Euroopan unioninsopimuksen D artiklassa määrätyistä unionin toimintaan liittyvistä tavoitteista. Ei ole todellakaan aiheellista kaksinkertaistaa niiden yhteisön julkaisujen määrää, jotka jo kattavat koko unionin toiminnan. Viittaan Euroopan unionin toimintaa koskevaan yleiskertomukseen, josta vuoden 1996 painos on saatavana 11. helmikuuta lähtien sekä Euroopan unionin kuukausittaiseen tiedotuslehteen.
Kuten esittelijä sanoi, Eurooppa-neuvoston kertomuksessa tulisi mieluummin esittää poliittinen arvio unionin kehityksestä ja vaikeuksista, ja sen pohjalta olisi esitettävä yleiset poliittiset suuntaviivat. Tämä asia on joka tapauksessa tuotu erittäin selvästi esille Valverden mietinnössä, jonka näkemykset komissio hyväksyy keskeisiltä osin.
Komissio katsoo Euroopan parlamentin tavoin, että perustamissopimukseen on sisällytettävä työllisyyttä koskevia erityismääräyksiä, että yleishyödylliset palvelut, jotka ovat avaintekijä siinä, mitä voisimme nimittää " eurooppalaiseksi yhteiskuntamalliksi" , on otettava yhdeksi perustamissopimuksen tavoitteeksi ja että unionin on luotava tarkoituksenmukainen oikeudellinen perusta petosten tehokasta torjuntaa ja yhteisön rahoituksellisia etuja varten.
Kansalaisuuden asettaminen Euroopan unionin keskipisteeseen on myös komission jatkuvan huomion kohteena, mikä käy esille sen 28. helmikuuta 1996 antamasta hallitusten välistä konferenssia koskevasta julkilausumasta. Schäfer oli täysin oikeassa ottaessaan tässä yhteydessä esille Westendorpin ryhmän aikaansannokset aiheen suhteen, koska se oli todellakin alkuvaiheessaan, ja ryhmä keskittyi nimenomaan siihen, mikä merkitys on kansalaisten huomioon ottamisella ja heidän roolillaan.
Ihmisten vapaan liikkuvuuden esteiden poistamisella on keskeinen merkitys, samoin kuin monien oikeus- ja sisäasioiden yhteistyön monien osa-alueiden " yhteisöllistämisellä" ja muiden kolmannen pilarin alueiden toimintamahdollisuuksien vahvistamisella.
Komissio pitää tärkeänä myös unionin päätöksentekoprosessin yksinkertaistamista ja demokratisointia ja sen avoimuuden ja ymmärrettävyyden lisäämistä kansalaisia varten. Tässä mielessä komissio antoi viime vuoden heinäkuussa antamassaan kertomuksessa tunnustusta yhteispäätösmenettelyn soveltamisalan laajentamiselle koskemaan yhteisön kaikkea lainsäädäntötoimintaa. Tässä mielessä on minun mielestäni olemassa kaksinkertainen legitiimisyys, minkä haluaisin sanoa erityisesti Berthulle, joka puhui meille legitiimisyydestä. Minun mielestäni on siis olemassa kaksinkertainen legitiimisyys: toinen jäsenvaltioilta ja toinen kansalta. Tässä kaksinkertaisessa legitiimisyydessä hyvin merkittävä tehtävä on kansallisten parlamenttien jäsenillä ja hyvin merkittävä tehtävä myös Euroopan parlamentin jäsenillä.
Vahvan ulkoisen identiteetin rakentaminen, jota Ullmann käsitteli puheenvuorossaan, on myös yksi Euroopan parlamentin ja komission yhteisistä tavoitteista. Tätä päämäärää silmällä pitäen olisi asetettava yhteisiä tavoitteita neuvottelujen avulla, vaikka se ei olekaan helppoa. Tämän vuoksi on myös taattava entistä paremmin - tätä haluan erityisesti korostaa -, että ulkopoliittinen toimintamme on johdonmukaista. Unionin toiminnan voimavaroja on vahvistettava varsinkin kauppapolitiikan alalla. Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on luotava perustamalla yhteinen analysointiyksikkö ja kehittämällä samalla määräenemmistöäänestyksen käyttöä tällä alueella. Lopuksi on myös rakennettava vähitellen turvallisuus- ja puolustusidentiteetti.
Arvoisa puhemies, totean lopuksi, että komissio kannattaa täysin esittelijän kantaa siitä, että Euroopan unionin tulevaisuus, johon sisältyvät talous- ja rahaliitto ja unionin laajentumisen onnistuminen, edellyttää ennen kaikkea hyviä tuloksia hallitusten väliseltä konferenssilta. Vakavan uudistuksen toteuttaminen ei ole ylellisyyttä, josta nauttisivat omaa toimintaansa vahvistamaan pyrkivät toimielimet. Se on ainoa keino hankkia unionille tarvittavat voimavarat, joilla se voi puolustaa etujaan maailmassa, vastata kansalaistensa toiveita ja ottaa piiriinsä jäsenyyttä hakevat maat.
Herra Valverde, olen iloinen siitä, että mietintönne tukee ja kannustaa komissiota niissä toimissa, joita toteutetaan päivittäin hallitusten välisessä konferenssissa näiden päämäärien saavuttamiseksi.

Spiers
Arvoisa puhemies, koska keskustelemme neuvoston kertomuksesta, eikö meidän tulisi saada vastaus neuvostolta?

Puhemies
Ei.

Spiers
Miksi ei?

Puhemies
Ei ole tapana, että neuvosto vastaa tähän keskusteluun. En tiedä, miksi näin on tapana, mutta niin vain on.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Kulttuurinäkökohtien huomioon ottaminen Euroopan unionin toiminnassa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Escuderon kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevän valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0410/96) Euroopan komission ensimmäisestä kertomuksesta kulttuurinäkökohtien huomioon ottamisesta Euroopan yhteisön toiminnassa (KOM(96)0160 - C40249/96).

Escudero
Arvoisa puhemies, haluan esittää lyhyesti päälinjat tästä mietinnöstä, jonka lähtökohtana on väite kulttuuritoiminnan ja poliittisen toiminnan keskinäisestä riippuvuudesta Euroopan unionissa. Kuten hyvin tiedetään, yhdentymisprosessi perustui alkuvaiheessa taloudellisiin etuihin, mutta Maastrichtin sopimuksen solmimisesta lähtien pyritään saavuttamaan unionin kansalaisuus, joka on perustavoite ja myöhemmin muuttuisi Euroopan kansalaisuudeksi.
Länsimaiden poliittisessa historiassa kansalaisuuden saaminen on aina perustunut aatteellisen ja kulttuurisen yhteisön olemassaoloon. Kulttuuri ei siten ole oppinut koriste tai kaunis lisä tekstissä vaan tavoitellun Euroopan kansalaisuuden sisältö ja perustarkoitus. Ellei ole kulttuurin ja aatteiden järjestelmää ja kehystä, ei ole poliittista yhteisöä, ja ellei ole poliittista yhteisöä, ei ole Euroopan kansalaisuutta.
Unionisopimuksen viittaukset kulttuuriin ovat sen 3, 92 ja ennen kaikkea tärkeässä 128 artiklassa, joka muodostaa uuden, kulttuurille omistetun IX-osaston. Tässä artiklassa määrätään, että yhteisö myötävaikuttaa jäsenvaltioiden kulttuurien kukoistamiseen pitäen arvossa niiden kansallista monimuotoisuutta, samalla rohkaisee toiminnallaan jäsenvaltioiden välistä yhteisyötä tukien ja täydentäen niiden toimintaa eräillä aloilla sekä suosii yhteistyötä kolmansien maiden kanssa tällä alalla.
Yhteisön toiminta kaikilla aloilla, jotka eivät kuulu sen yksinomaiseen toimivaltaan ja joista selvästi eräs on kulttuuri, on perustamissopimuksen 3 artiklan mukaisesti toissijaisuusperiaatteen alaista, ja yhteisö voi toimia vain siinä laajuudessa kuin jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita. Tämä merkitsee, että toissijaisuusperiaate ohjaa yhteisön toimintaa, ja että koska tätä periaatetta ei ole ilmaistu konkreettisesti vaan käsitteellisenä rakennelmana, toissijaisuusperiaatteelle annettu tulkinta ohjaa yhteisön toimia. Tämän suhteen suosittelemme periaatteen joustavaa tulkintaa, koska sen jyrkkä ja ahdasmielinen tulkinta tekisi tämän myötävaikuttamisen käytännössä mahdottomaksi; myötävaikuttamisen, jonka joka tapauksessa on pysyttävä 128 artiklassa asetetuissa rajoissa.
Lyhyesti, yhteisön kulttuuria koskevien toimien tarkastelussa on käsiteltävä muitakin asioita kuin suorien aloitteiden ohjelmaa; KALEIDOSKOOPPI-, ARIANE- ja RAFAEL-ohjelmat varmasti ansaitsevat ylistystä ja tukea, ja on tutkittava kaikkia hallinnollisia ja rahoituksellisia toimia, joilla voi olla seurannaisvaikutuksia kulttuurin alueella.
Kunnioittaen jäsenvaltioiden aloitteita ja myös kansojen historiallista ja kielellistä yksilöllisyyttä on edistettävä yhteisön kestäviä toimia Euroopan kulttuurien hyväksi. Tämä antaa merkityksen tässä mietinnössä esitetylle ehdotukselle, että otetaan käyttöön kulttuuria koskeva yhteensoveltuvuusklausuuli kaikessa yhteisön toiminnassa, jolla on kulttuuriin liittyviä vaikutuksia sekä, että yhteisö ryhtyy institutionaaliseen vuoropuheluun kaikkien kulttuurin alalla toimivien tahojen - yliopistot, akatemiat, säätiöt - kanssa. Näin voitaisiin poistaa historialliset epäoikeudenmukaisuudet ja väärinkäsitykset ja luoda yhteisymmärryksen, vapauden, suvaitsevaisuuden ja kunnioituksen sosiaalinen ilmapiiri, johon nojautuen olisi mahdollista vahvistaa poliittisen yhteiselämän demokraattisia arvoja.
Arvoisa puhemies, esitän loppuyhteenvetoni. Tämä mietintö oli komission tarkastusvaiheessa erittäin altis eri poliittisten ryhmien parlamenttiedustajien ehdotuksille, huomioille ja tarkistuksille, koska sitä pidettiin yleisesti hyväksyttävänä. Tämän hyväksynnän jälkeen, täysistuntokäsittelyyn tullessaan, siihen on ehdotettu kolmea tarkistusta: Pack palauttaa mietelauseen, joka oli jo omassa tekstissäni, mutta joka väliaikaisesti katosi sieltä, ja jonka mukaan pitäisi nostaa päivänvaloon viimeiset lukutaidottomuuden rippeet ja edistää asianmukaista kirjapolitiikkaa. Olen luonnollisesti aivan samaa mieltä tämän tarkistuksen kanssa, joka palauttaa alkuperäisen tekstin. Samoin olen yhtä mieltä Perryn tarkistuksen kanssa, joka koskee ehdotusta siitä, että asiantuntijoiden komission pyynnöstä laatiman Euroopan historian oppikirjan ottaminen jäsenvaltioiden koulujen opetusohjelmiin olisi suositeltua, ei pakollista. Sitä vastoin en allekirjoita toista Perryn esittämää uutta tekstiä kohtaan 18 - joka käsittelee investointeja julkisten rakennusten taideteoksiin ja koristeluun - joka on edustaja Aparicion viisaan tarkistuksen ansiota, joka on kunnianhimoisempi ja ennen pitkää todennäköisempi saavuttaa tässä Euroopan kulttuurielämän roolin palauttamistyössä, jolle olemme omistautuneet.

Aparicio Sánchez
Arvoisa puhemies, meidän monien kansalaisten ja parlamentin jäsenten mielestä eurooppalainen kulttuurielämä on olemassa. Tämä maa on henkisesti Aristoteleen ja kreikkalaisen perinnön vaikutuksen alainen, seuraavaksi roomalaistunut, kääntynyt kristityksi, ollut renessanssin, valistuksen aikakauden, romantiikan, luonnontieteiden kauden, 1700-luvun liberalististen ja 1800-luvun tasavertaisuusajatusten vaikutuksen alainen; sillä on jotain yhteistä maantieteen ja kaupan lisäksi. Monet meistä ovat sitä mieltä, että eurooppalainen kulttuuri on olemassa, emmekä me häpeä sanoa sitä. Ne jotka uskovat eurooppalaiseen kulttuuriin, arvoisa puhemies, ovat puolustuskannalla. Ette kuule puhuttavan eurooppalaisesta kulttuurista ilman, että se, joka siitä puhuu, nopeasti lisää, että se "perustuu erilaisuuteen ja kulttuurien monimuotoisuuden kunnioittamiseen" . Epäilemättä, voisiko jokin kulttuuri kutsua itseään kulttuurin nimellä, jos se ei pitäisi arvossa kulttuurien erilaisuutta? On aivan selvää, että ajattelemme, että eurooppalaisesta kulttuurista pitää puhua, ja että - kuten sanoin - maantieteen ja kaupan lisäksi on olemassa jotain ylempää yhteistä.
Miksi siitä puhutaan puolustellen? Koska yhdenmukaisuuden ja autoritäärisyyden vallitessa on tällä vuosisadalla kulttuurin nimissä tehty hirvittäviä tekoja. Euroopan unioni on ilmiselvästi tämän tilanteen vastapuoli. Mielestäni se taitojen, oletusten ja ajatusten järjestelmä, jopa moraaliset järjestelmät, historia, tavat ja kaikki se, mikä muodostaa kulttuurin, yhdistää eurooppalaisia, emmekä olisi päässeet näin pitkälle 40-luvun lopun verisestä ja jakaantuneesta Euroopasta, jos eurooppalaista kulttuuria ei olisi olemassa.
Tämän suhteen pidän ihailtavana Escuderon mietintöä, jonka voimallisuus ja muotoilu tekevät siitä mielestäni eurooppalaisen ajattelun esimerkin, kuten hänen viiden minuutin tiivistelmänsä ennen omaa puhettani osoitti. Luulen, että tällaisesta mietinnöstä syntyy helposti sellainen yksimielisyys, jonka Escuderon mietintö sai osakseen. Olen erityisen mieltynyt mietinnön päälauselmaesityksen kohtiin 18 ja 23, jossa puhutaan ensimmäisen asteen koulutukseen sisällytettävästä ainutkertaisesta tekstistä.
Koska sytytetään se soihtu, joka tekee Euroopan unionin prosessin peruuttamattomaksi? Silloin kun lapsi ei enää pidä Eurooppaa "järjestönä, johon maani kuuluu" vaan pitää Eurooppaa "minun maanani" . Silloin kun tanskalainen lapsi pitää Mozartia oman maansa lahjakkuutena, kun espanjalainen pitää Goethea oman maansa ajattelijana ja kun kreikkalainen pitää Picassoa ja englantilainen Pasteuria "minun maani, Euroopan, merkkihenkilönä" . Tällainen tilanne voidaan saavuttaa koulutuksen avulla, se saavutetaan yhteisestä historiasta kertovan tekstin avulla, joka lisätään kansallisesta historiasta kertovan tekstin oheen, suosittaen, että se liitettäisiin opetusohjelmiin. Koko mietintö on mielestäni erinomainen.

Perry
Arvoisa puhemies, Maastrichtin sopimus antoi Euroopan unionille ensimmäisen kerran toimivallan kulttuuriasioissa, ja meidän tulisi olla yhtä mieltä siitä, että Euroopan kulttuuri ei vain ansaitse vaan myös tarvitsee tukeamme. Euroopan kulttuuri on Atlantin takaisten arvojen vallassa. Voimme ihailla Amerikkaa ja amerikkalaisia asioita, mutta silti on elintärkeää suojella ja edistää omia kulttuurejamme täällä Euroopassa. Olin hyvin järkyttynyt, kun Ranskan entinen kulttuuriministeri Toubon puhui Euroopan parlamentissa vuonna 1995 ja totesi, että olemme vaarassa kasvattaa Nintendo-sukupolven. Hän oli oikeassa, ja yhdyn hänen kantamaansa huoleen.
Meidän on käytettävä hyväksemme tämä tilaisuus ilmaista komissaari Orejalle ja PO XX: n entiselle pääjohtajalle Fleschille kiitoksemme työstä, jota he ovat tehneet Euroopan kulttuurin suojelemiseksi ja edistämiseksi. Vaikka tuenkin laajalta osin Escuderon mietintöä, minulla on joitain hienoisia varauksia. En ole esimerkiksi vakuuttunut siitä, että kulttuuripolitiikasta tulisi päättää neuvostossa enemmistöäänestyksellä. Euroopan kulttuurin rikkauden tulisi kummuta yksittäisistä kansallisista kulttuureista. Kansallisilla eturyhmillä tulisi olla oikeus suojella omia kulttuurejaan siten kuin ne parhaaksi näkevät. Euroopan kulttuurin keskeinen piirre on sen kansalliset erot.
En myöskään usko, että Euroopan historian oppikirjasta on tehtävä pakollinen oppiaine kaikissa jäsenvaltioissa. Myönnän, että esimerkiksi englantilaisille koululaisille saattaa olla hyötyä siitä, että he viimein oppivat, että huolimatta Agincourtin ja Crecyn taisteluissa saavutetuista voitoista onnistuimme kuitenkin jotenkin häviämään satavuotisen sodan. Sitä ei kuitenkaan pitäisi tehdä komission laatimilla pakollisilla oppikirjoilla. Arvostan Escuderon tekemiä huomautuksia ja uskon, että hän hyväksyi tarkistuksen.
Mietinnössä vaaditaan niin ikään, että 1 % EU: n julkisiin rakennushankkeiden rahoituksesta on suunnattava taideteoksiin kyseisten julkisten rakennushankkeiden koristamiseksi. En väitä, ettei julkisille paikoille koskaan tulisi pystyttää taideteoksia julkisin menoin, mutta minusta se ei ole aina tarpeen, ja olen ehdottanut tarkistusta, joka rajoittaisi niiden pystyttämiseen vain tarpeellisiin tapauksiin. Täysin yhtä mieltä esittelijän kanssa olen siitä - ja sanon tämän kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevän valiokunnan budjettiesittelijänä - että meidän on lisättävä kulttuurisektorille varattavaa kokonaisrahoitusta.
Euroopan kulttuuriperintö tarvitsee ja ansaitsee lisää rahoitusta ei vain omien ansioidensa perusteella vaan myös siksi, että kulttuurisektori on myös yksi taloudellisen kasvun ja työllisyyden merkittävä luoja kaikkialla mantereellamme. Tämä viesti ei vielä kuulu riittävän selvästi komissiossa ja neuvostossa eikä myöskään - valitettavasti - tässä parlamentissa.

Puhemies
Minun on ilmoitettava, että aion antaa puheenvuoron komissaarille, kun olemme kuulleet ryhmän edustajia, ja hän tulee olemaan viimeinen puhuja ennen taukoa. Pyydän anteeksi erityisesti Evansilta, joka on ensimmäinen puhuja, johon tämä vaikuttaa.

Guinebertière
Arvoisa puhemies, kollegojeni tavoin myös minä haluan onnitella esittelijä Escuderoa hänen tekemästään työstä, jota UPE-ryhmä kannattaa täysin. Voimme olla vain iloisia, että kaikissa Euroopan tason politiikoissa otetaan huomioon kulttuurinen ulottuvuus ja yhä tarkempien Euroopan kulttuuritavoitteiden määrittely.
Tie on pitkä, ja meidän on oltava tarkkaavaisia ja yhä aktiivisempia, vaikka olemme jo saavuttaneet myönteisiä tuloksia historiallisen ja taiteellisen perinnön alalla kirjailijoiden suojelun, taideteosten liikkuvuuden, lukemisen kehityksen ja muidenkin asioiden osalta. Kulttuurin saatavuus ja kulttuuriin kuulumisen käsite ovat olennaisia edellytyksiä kansalaisten täysivaltaiselle yhteiskuntaelämään osallistumiselle.
Mutta on oltava tarkkana, sillä hyvin nopea siirtyminen tietoyhteiskuntaa kohti edellyttää yhteisöltä lisääntynyttä tarkkaavaisuutta, jotta eurooppalaista kulttuuri-identiteettiä voidaan edistää sekä verkkojen että tarjottavien palvelujen kautta. Henkilökohtaisesti olen iloinen, että vihdoin alamme ottaa huomioon unionin kulttuuritoiminnan taloudelliset vaikutukset, joita sillä on erityisesti työllisyyteen.
Jos ympäristöllinen ulottuvuus otetaan huomioon viitattaessa Euroopan tason politiikkoihin, niin ottakaamme huomioon myös kulttuurinen ulottuvuus aina kun se on mahdollista ja arvioikaamme tämän ulottuvuuden vaikutuksia. Vedotkaamme eurooppalaisten kielten säilyttämisen ja suojelun puolesta, viekäämme unionin ulkopuolelle kirjallisia, musiikillisia ja audiovisuaalisia teoksia. Edistäkäämme kulttuuritoimintaa, jossa arvostetaan eurooppalaista mallia. Jakakaamme jo nyt kulttuuritavoitteemme niiden maiden kanssa, jotka haluavat liittyä Euroopan unioniin. Älkäämme pelätkö kulttuuriemme levittämistä. Kulttuuri on yhteiskuntiemme elämänlähde.

Ryynänen
 Arvoisa herra puheenjohtaja, hyvät kollegat, jos EU ei pysty tehostamaan kulttuuripolitiikkaansa Maastrichtin sopimuksen rajoissa ja kulttuuriartiklan tarkoittamalla tavalla, jäävät unionin parhaat tavoitteet ja arvot toteutumatta. Tarvitsemme taloustieteen tuottamaa tutkimustietoa vakuuttamaan epäilijät kulttuurin ja talouden kiinteästä yhteydestä sekä kulttuurin taloutta stimuloivasta vaikutuksesta. Kulttuurin merkittävin tuki tulee rakennerahastoista alueellisten kehittämisohjelmien kautta. Jos aluetason päättäjillä on vahva kokonaisnäkemys alueensa kehittämisen edellytyksistä, he liittävät kulttuuri- ja koulutushankkeet oleelliseksi osaksi kehittämisohjelmia. Näin luodaan uusia työpaikkoja, parannetaan elämisen laatua ja ympäristöä sekä estetään syrjäytymistä.
EU: n kulttuuripolitiikan perustana on edelleen oltava kulttuurisen ja kielellisen monimuotoisuuden suojeleminen ja vahvistaminen. Moninaisuuden rikkaus on eurooppalaisuuden ydin. Emme tarvitse mitään yhtenäistävää eurokulttuuria. Sen sijaan tarvitsemme lisää kulttuurin ymmärtämystä, toistemme tuntemista ja erilaisuuden hyväksymistä. Toissijaisuusperiaatteen kunnioittaminen EU: n kulttuuri- ja koulutuspolitiikassa tarkoittaa, että pyrimme yhteisiin päämääriin oman kulttuuri-identiteettimme pohjalta ja omien rakenteidemme puitteissa. Siksi päätöslauselmaan sisältyvää ehdotusta pakollisesta ja yhteisestä eurooppalaisen historian oppikirjasta ja oppiaineesta ei voi hyväksyä. Sen sijaan taustalla oleva ajatus Euroopan historian opetuksen suuresta merkityksestä keskinäisen ymmärtämisen ja suvaitsevaisuuden lisäämisessä on hyvä.

Sjöstedt
Herra puhemies! Kannatan suuresti panostuksia kulttuuriin ja kansainvälistä kulttuurivaihtoa. Tässä mietinnössä on siksi monia osia, joihin suhtaudun hyvin myönteisesti. Mutta tässä mietinnössä on myös osia, jotka koen itselleni täysin vieraiksi.
Euroopassa on monia kulttuureja. Ei ole olemassa yhtä eurooppalaista kulttuuria eikä yhtä eurooppalaista kulttuuri-identiteettiä, joista tässä mietinnössä puhutaan. Ajatus EU: n rajasta luonnollisena kulttuurirajana on yksinkertaisesti perää vailla. Miksi meillä olisi vähemmän yhteistä unkarilaisen tai vaikkapa argentiinalaisen kanssa kuin jonkun EU-maan asukkaan kanssa? Erityisen eurooppalaisen kulttuurin idean korostaminen voi olla yksi tapa luoda keinotekoista pohjaa " euronationalismille" ja yhdelle eurooppalaiselle valtiolle. Uskon tällaisten yritysten olevan tuomittuja epäonnistumaan.
Avoimessa, demokraattisessa yhteiskunnassa kulttuuria ei luoda säädöksillä. Siksi minusta on niin hämmästyttävä ja vieras mietinnössä esitetty ajatus eurooppalaisen kulttuurisen ulottuvuuden luomisesta enemmistöpäätöksillä ministerineuvostossa. Minusta tämä ajatuksenkulku on absurdi. Yhtä absurdeja ovat suunnitelmat yhteisestä ja pakollisesta koulujen oppimateriaalista, joka koskisi Euroopan historiaa. Euroopan kansoilla ei ole yhtä yhteistä historiaa. Sitä paitsi ei ole EU: n vaan jäsenmaiden tehtävä huolehtia oppimateriaalistaan. Ajatus EU: n ministerineuvostosta istumassa ja määräämässä yksityiskohdittain, mitä joka oppilaan tulisi koulussa lukea, ei mielestäni sovi yhteen Euroopan parhaan puolen eli monimuotoisuuden, avoimuuden ja demokratian kanssa.

Leperre-Verrier
Arvoisa puhemies, olemme useaan otteeseen muistuttaneet halustamme vahvistaa Euroopan unionin toimivaltaa kulttuurin alalla. Jäsenvaltioiden neuvottelijat eivät kuitenkaan näytä pitävän ensisijaisen tärkeänä tätä kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevän valiokunnan esittämää toivomusta, jonka myös parlamenttimme sisällytti HVK: ta koskevaan päätöslauselmaansa.
Ajatus kuitenkin etenee ja tämä valiokunnan ensimmäinen mietintö kulttuurinäkökohtien huomioon ottamisesta antaa meille toivoa siitä, että jonain päivänä kulttuuri tunnustetaan yhdeksi Euroopan rakentamisen osatekijäksi. Vaikka vielä emme ole siihen asti päässeet, meidän on kuitenkin onniteltava Euroopan komissiota tästä aloitteesta. Osoitan sanani erityisesti teille, arvoisa komission jäsen, mutta haluan samalla onnitella esittelijäämme Escuderoa laadukkaasta työstä.
Tarkoituksena on arvioida Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 128 artiklaa, jossa määrätään kulttuuria koskevasta oikeudellisesta perustasta. Meidän mielestämme on valitettavaa, että mietinnön tavoite ei kuitenkaan kata koko 128 artiklaa vaan ainoastaan sen 4 kohdan. Tarkoituksena ei siis ole arvioida kaikkien eri kulttuuriohjelmien osana kehitettyjä toimia vaan selvittää, missä määrin kulttuurinäkökohdat otetaan huomioon yhteisön politiikan muihin säännöksiin perustuvissa toimissa.
Komission lähtökohtana on muuttuva kulttuurin käsite ja sen perusteella komissio kartoittaa kulttuurin vaikutukset kaikkien unionin toiminta-alojen yksittäisillä osa-alueilla mutta ei kuitenkaan kattavasti. Muistin virkistykseksi voitaisiin mainita perusvapaudet, verotus, kilpailupolitiikka ja tavaroiden liikkuvuus; monia muitakin asioita voitaisiin mainita. Tähän on tietenkin lisättävä kulttuurin huomioon ottaminen rakennerahastoissa, mikä on perustavanlaatuinen tekijä. Olimme iloisia huomatessamme, että suurimmalla osalla yhteisön politiikoista on kulttuurinen ulottuvuus. Tunnustan kuitenkin olevani samaa mieltä joistakin Escuderon esittämistä arvosteluista.
Voimmeko pitäytyä näissä liian yleisissä linjoissa ja useita kertoja vahvistetussa sisäisten politiikkojen yhtenäisyyden ja yhteensopivuuden huomioon ottamisen periaatteessa? Minun mielestäni, ja kuten myös esittelijä voimakkaasti suosittelee, 128 artikla on otettava huomioon kokonaisuudessaan ja on vaadittava sen asianmukaisempaa soveltamista, erityisesti siten, että neuvostossa otetaan käyttöön määräenemmistöäänestykset. Kulttuurinäkökohdan huomioon ottaminen ei aina riitä ja 128 artiklan oikeudellinen perusta olisi säilytettävä kaikkia niitä lainsäädännöllisiä toimia varten, joilla on kulttuurinen tavoite.
Haluaisin vielä esittää yhden henkilökohtaisen huomion. Kuten olen sanonut, tunnustan komission kiitettävät pyrkimykset velvoittaa kunnioittamaan kulttuuria, meidän kulttuuriamme. Ensin olisi kuitenkin pohdittava, mitä sanalla "kulttuuri" nykyisin tarkoitetaan. Pelkään, että sanan merkitys häviää vähitellen, jos kaikkia asioita halutaan katsoa kulttuurin silmin. Nykyisin kaikki on kulttuurista ja kulttuuriksi, koska se on luonnon vastakohta; sillä voitaisiin siis luonnehtia kaikkea ihmisen toimintaa. Pelkäänpä, että todellisuus edellyttää meiltä hieman yksinkertaisempaa lähestymistapaa. Joka liikaa pussaa, se huonosti halaa, kuten ranskalaisessa sananlaskussa sanotaan.
Haluaisin, että ponnistelumme kohdistettaisiin aitoon teosten luomiseen. Tietenkin meidän on säilytettävä perintömme, mutta meidän on myös tuettava luovaa taiteellista toimintaa Euroopassa. Tässä katoavaisuuden ja virtuaalisuuden maailmassa, jossa tapahtumien järjestäminen on tärkeämpää kuin teosten valmiiksi saaminen, olisi ehkä aika tukea myös teosten luojia, kannustaa käytännön kulttuuritoimintaan. Tiedämme, kuinka suuri lukumäärä ihmisiä jää sen ulkopuolelle. Voisimme näin sovittaa toisiinsa kulttuurin ja koulutuksen, kulttuurin ja yhteiskunnan, kulttuurin ja talouselämän sekä tehostaa eurooppalaisen kulttuurin vaikutuspiiriä.

Evans
Arvoisa puhemies, työjärjestyksen noudattamista koskeva puheenvuoro. Tässä parlamentissa on hyvin vähän ihmisiä, jotka kunnioittavat teitä enemmän kuin minä, mutta kenties voisitte selventää yhtä kohtaa minulle. Ellei komissaarilla ole meedion lahjoja tai telepaattisia kykyjä, kuinka hän voi vastata keskusteluun, ennen kuin hän on kuullut kaikkia puhujia ja kaikki ne osuvat argumentit, jotka esitämme hänen puheensa jälkeen? Voi olla, että olen ymmärtänyt tilanteen väärin, mutta varmasti te voitte selvittää asian minulle.

Puhemies
Tämä on oikeutettu huomautus. Olen varma, että komissaari lukee kaikkien niiden puheet, jotka puhuvat hänen vastauksensa jälkeen, ja jos hän haluaa vastata joihinkin kohtiin, uskon hänen tekevän sen kirjallisesti. Valitettavasti tämä on ainoa tapa, jolla voimme nyt edetä. On aina valitettavaa katkaista keskustelu, mutta käytettävä aika huomioon ottaen meillä ei ole muuta mahdollisuutta. Emme voi pidätellä tulkkeja ja muuta henkilökuntaa täällä loputtomiin, ja keskustelu jatkuisi toiset 20 minuuttia, jos antaisimme kaikille puhujille puheenvuoron. Olen hyvin pahoillani.

Oreja Aguirre
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, haluan ensi sanoillani onnitella esittelijää tästä erinomaisesta työstä sekä puheesta, jonka hän täällä piti. Se oli selkeä, ytimekäs ja täydellinen ja se auttaa meitä paljon työssämme. Haluan myös sanoa, että olen samaa mieltä tämän keskustelun tärkeydestä; se on yksi merkittävä välivaihe Euroopan yhteisön kulttuuripolitiikan perustumisessa. Haluan myös kiittää siitä, että komission työn laatu tuotiin esille. Komissio on jo pitkän aikaa laatinut mietintöä 128.4 artiklasta, itse asiassa tämä työ on vain ensimmäinen yritys osoittaa yhteisön tärkeys kulttuurin alalla.
Komission tavoite oli aloittaa keskustelu perustamissopimuksen uuden 128 artiklan laajuudesta ja myöhemmin tehdä johtopäätökset aloiteoikeutta käyttäen. Onnittelemme yhtä paljon tästä parlamentin päätöslauselmaesityksestä kuin siitä päätöslauselmasta, jonka ministerineuvosto äskettäin hyväksyi.
Haluan sanoa Escuderolle, että komissio on pääpiirteissään samaa mieltä hänen mietintönsä huomioista. Toisin sanoen kulttuurinäkökohtien huomioonottamisesta, joka tästä lähtien on yhteisöä sitova velvoite. On selvää, että toissijaisuusperiaatetta pitää kunnioittaa, mutta sitä ei saa käyttää kulttuurin alalla tapahtuvan yhteisön toiminnan jarruttamiseen. Myös kulttuurilla pitää olla tärkeä osa Euroopan yhdentymisessä. Ei voida sanoa, että kansalainen pitää asettaa keskeiseen asemaan Euroopan rakentamisessa ja samaan aikaan jättää syrjään kulttuuri ja se arvojärjestelmä - humanismi, demokratia, ihmisoikeudet, suvaitsevaisuus - johon eurooppalainen yhteiskunta perustuu.
Kulttuuri on sosiaalisen yhteenkuuluvaisuuden yksi tekijä, ja se voi auttaa taistelussa työttömyyttä ja syrjäytymistä vastaan, kuten Perry sanoi mainitessaan, että kulttuurilla on oma roolinsa työpaikkojen luomisessa. Olenkin juuri pyytänyt avustajiani valmistelemaan vihreän kirjan kulttuurin ja työpaikkojen välisestä yhteydestä ja toivon, että voin esittää sen vuoden loppupuolella.
Komissio kiinnittää enemmän huomiota niihin ehdotuksiin, jotka esittelijä teki 128 artiklan 4 kohdan soveltamisesta, ja voin sanoa teille, että pidän ne hyvin mielessäni sekä käyttäessäni aloiteoikeuttani että yhteisön politiikan toimeenpanossa. Tässä asiassa olemme sitä mieltä, että minkä tahansa kulttuuriin vaikuttavan toimen yhteydessä pitäisi sovittaa yhteen sen omat ja yhteisön kulttuuriin liittyvät tavoitteet. Esimerkiksi rakennerahaston toimen, jolla on kulttuurivaikutuksia, pitäisi myötävaikuttaa alueelliseen kehitykseen, kunnioittaa kulttuurin erityispiirteitä sen muodostumis- ja jakeluprosessissa ja sillä pitäisi olla eurooppalainen ulottuvuus ja näkyvyys.
Yhteisön kulttuuritoimen pitäisi osoittaa eurooppalaisille sen yhteisten juurien tärkeys ja se merkitys, mikä vaihdolla on ollut kulttuuriperintömme muotoutumiselle, kuten jäsen Aparicio meille selvitti mainiossa tekstissään. Toisaalta pitäisi suosia, kuten esittelijä toivoo, sellaisten kulttuuriin liittyvien yhteistyöverkostojen luomista, jotka tekisivät konkreettisen toteuttamisen mahdollisiksi.
Tästä näkökulmasta katsottuna olette mielestäni täysin asianmukaisesti maininneet yliopistojen tehtävän. Ajatus Jean Monnetin Euroopan komparatiivisen kulttuurihistorian oppituolin perustamiseksi on aloite, joka pitää viedä loppuun. Toisaalla esitys tulevien kulttuuriohjelmien muuttamisesta yhdennetyiksi eli sellaisiksi, että ne yhdistävät varsinaista kulttuuritoimintaa muiden yhdentymispolitiikan kuten koulutuspolitiikan ja teknologiapolitiikan puitteissa toteutettavien toimien kanssa, ansaitsevat tulla täysin huomioon otetuiksi.
Arvoisa puhemies, komissio ottaa huomioon parlamentin ja neuvoston kehotuksen sellaisten sisäisten mekanismien hyväksymiseksi, jotka takaavat 128 artiklan 4 kohdan määräysten täyttämisen kulttuuria koskeva yhteensoveltuvuusklausuulin avulla. Sellainen klausuuli helpottaisi yhteisön kaikkien sellaisten toimien laajempaa yhteensovittamista, joilla voi olla vaikutusta kulttuurin alalla, ja siten se auttaisi kulttuurin yhdentymistä yhteisön muuhun toimintaan. Lähiaikoina tulen esittämään komissiolle tämän tyyppistä mekanismia, jonka lähtökohtana on se, mitä tässä suhteessa on jo saatu aikaan ympäristönsuojelun alalla.
Viimeiseksi, komissio ottaa huomioon parlamentin ja neuvoston toiveen siitä, että yhteisön kulttuurinäkökohtien huomioon ottamisesta laaditaan mietintö vuosittain.
Nyt lopettaessani haluan onnitella vielä kerran Escuderoa hänen erinomaisesta työstään ja sanoa teille, että komissio mietinnöllään ja neuvosto ja parlamentti päätöslauselmillaan ovat merkinneet tärkeän välivaiheen kulttuurin tehtävän tunnustamiseksi ja sille omistautumiseksi Euroopan rakentamisessa, kuten esittelijä asian ilmaisi.
(Istunto keskeytettiin klo 20.10, ja se jatkui klo 21.00.)

Evans
Arvoisa puhemies, toivotan teidät tervetulleeksi keskusteluun. On valitettavaa, ettette olleet läsnä sen ensimmäisessä osassa ja että esittelijä ei ole paikalla kuulemassa sen jatkoa. Haluan kuitenkin puheellani tukea Escuderon mietintöä.
Vaikka monet uskovat, että Euroopan unionissa on kyse vain liiketoiminnasta, rahan teosta ja kansainvälisestä kaupasta, moni meistä uskoo, että se on paljon muutakin. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ainakin mutta myös monissa muissa maissa on tällä hetkellä vakavia epäilyksiä ja mutinoita Euroopan unionin koko käsitteestä. Vaikka poliitikot ja teollisuuden johtohahmot luulevatkin aina tekevänsä kaikki päätökset, todelliset päätökset tekee kansa, ja jos haluamme ottaa Euroopan kansalaiset mukaan, meidän on saatava heidät osallistumaan ja tuntemaan itsensä osaksi Euroopan unionia. Se ei onnistu eroja korostamalla.
Tietysti hyväksyn ja kunnioitan eroja - eri kieliä, kansallisia historioita, Euroopan eri uskontoja ja erillisiä kulttuureja. Meidän on kuitenkin korostettava samankaltaisuuksia ja rakennettava niiden pohjalle. Euroopalla on mantereena yhteinen historia, jota ovat muovanneet roomalaiset, muinaiset kreikkalaiset, uuden ajan sodat jne, mutta meillä on myös yhteinen kulttuurihistoria, ja se meidän on tunnustettava. Euroopan kielten valtaosalla on yhteisiä sanoja, ilmaisuja, kielioppiseikkoja ja muita yhtäläisyyksiä. Meitä sitovat juuri nämä yhtäläisyydet, ja juuri ne ovat lopulta Euroopan menestyksen avain.
Kun yhtenäisvaluutan mallisetelit julkaistiin viime vuonna, monet ihmiset olivat niihin tyytymättömiä. Setelien suunnittelulla ei tietenkään ole mitään merkitystä todelliselle keskustelulle Euroopan unionista, mutta taiteilijat olivat tunnustaneet ja ottaneet huomioon yhteisen eurooppalaisen arkkitehtuuriperinnön, jota me kaikki yritämme vaalia ja suojella.
Siksi uskon, kuten tässä mietinnössäkin tehdään, että meidän on tärkeää toteuttaa tällä alalla lisää koordinoituja toimia. Sitä tässä mietinnössä peräänkuulutetaan. Meidän on kerrottava lapsillemme ja nuorillemme toisista kielistä ja kulttuureista. Näin voimme vastustaa olemassa olevia hyvin voimakkaita kielteisiä voimia. Jos näihin voimiin ei puututa, ne johtavat rasismin, fasismin ja muukalaisvihan uuteen nousuun. Tämän osoitti selvästi brittilehdistö joillakin väärään tietoon perustuvilla ja haitallisilla katsauksillaan Escuderon mietinnön 23 kohtaan.
Ryhmäni tukee tarkistusta numero 3, jolla selkiytetään tätä osaa ja poistetaan kaikki monitulkintaisuus, mutta periaate säilyy yhä vahvana. Viidentoista maan unionissa on tärkeää, että opetamme lapsillemme yhteistä historiaamme ja perintöämme. Toisinaan, mutta ei aina, tämä merkitsee toisen osapuolen argumenttien tarkastelua. Se tarkoittaa myös, että meidän on opittava jotain historiasta ja muiden maiden kansojen taisteluista.
Ryhmäni tukee myös tarkistusta numero 1, jossa kehotetaan asettamaan kirjoille ja sanomalehdille 0 %: n arvonlisävero - tämä on tärkeä periaate. Maa tai yhteiskunta, joka verottaa painettua sanaa, nojaa vaaralliseen suuntaan, joka on asetettava kyseenalaiseksi. Tämä on laaja-alainen ja vahva mietintö, ja sosialistiryhmä tukee sitä mielellään, kuten toivon parlamentinkin tekevän.

Vaz da Silva
Arvoisa puhemies, minulla ei ole aikaisempaa kokemusta parlamenttityöstä ja osallistuin näihin parlamenttivaaleihin, koska uskoin eurooppalaiseen unelmaan. Tulin tänne ollakseni lähempänä lähdettä, sitä lähdettä, josta kumpuavat ne päätökset, jotka voivat muuttaa - parempaan tai huonompaan suuntaan - meidän elämämme.
Minun mielestäni nyt käsittelemämme mietintö on yksi tärkeimmistä mietinnöistä, joita tänä vuonna käsitellään parlamentissa. Kuinka moni jakaa kanssani tämän mielipiteen? No, en silti epäile, etteikö asia olisi kuten sanoin. Euroopan unionin ratkaisevassa käännekohdassa kulttuurisen ulottuvuuden vahvistaminen tuo mukanaan ratkaisevat vastaukset, jotka vain se voi antaa esimerkiksi sellaisilla herkillä alueilla kuin taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus tai unionin kansalaisuus.
Viime aikoina kolmen toimielimen piirissä on esiintynyt entistä enemmän pyrkimyksiä asettaa kulttuuri keskeiselle sijalle eurooppalaisessa hankkeessamme. Tämä on se suuri tehtävä, joka meidän on otettava hoitaaksemme ja toteutettava. Parlamentti sisällytti Duryn ja Maij-Weggenin hallitusten välistä konferenssia koskevaan mietintöön uudistushenkisiä kohtia, joita täydennettiin ja selvennettiin komission ensimmäisessä kertomuksessa unionin politiikkojen kulttuurisista vaikutuksista.
Korostaisin kuitenkin sitä tuoretta päätöslauselmaa, joka allekirjoitettiin Irlannin puheenjohtajakaudella viime joulukuussa pidetyssä kulttuurineuvoston kokouksessa, sillä siinä siunataan ensimmäistä kertaa jäsenvaltioiden välinen yhteisymmärrys uudesta asenteesta kulttuurin jatkuvaa merkitystä kohtaan unionissa, mikä avaa mahdollisuudet vahvistetulle instituutioiden väliselle yhteistyölle, jota on jo kauan odotettu.
Escuderon - jota kiitän siitä, että hän huomioi lähes kaikki ehdotukseni - mietinnössä osoitetaan selvästi se tie, jota meidän on seurattava. 128 artiklaa on muutettava, jotta se voisi olla oikeudellinen perusta kaikille kulttuurialaan liittyville toimille. Komission yksiköiden ja ohjelmien välistä yhteistyötä koskevaa integroitua näkemystä on ryhdyttävä kiireellisesti soveltamaan käytäntöön, mutta yhteistä kulttuurirahastoa ei pidä perustaa, sillä se merkitsisi taaksepäin menoa suhteessa esittelijän puolustamaan uuteen näkemykseen. Tärkeää on ennen kaikkea se, että rakennerahastojen rahoittamissa muiden alojen hankkeissa otetaan ehdottomasti huomioon kulttuuriset näkökohdat. On myös vaadittava, että kaikkien hankkeiden osalta on tehtävä tutkimus niiden kulttuurisista vaikutuksista, ei ainoastaan kielteisenä kulttuuriperinnön vahingoittumisen analyysinä vaan ennen kaikkea myönteisenä arviona siitä, miten kulttuurin avulla voidaan vahvistaa alueellista kehitystä, kaupunkien elävöittämistä, matkailua ja työllisyyttä. Arvoisa puhemies, tämä on tehtävä ennemmin tai myöhemmin. Se kannattaa tehdä ennemmin.

Monfils
Arvoisa puhemies, vaikka kulttuuri otetaan huomioon direktiiveissä ja rakennerahastojen määrärahoissa ja sitä varten myönnetään suoria tukia, se kaikki tapahtuu hieman kirjavasti.
Escuderon erinomaisessa mietinnössä otetaan aivan oikeutetusti esille perusongelma eli unionin salliminen toteuttaa yhteensovitettuja ja kattavia täydentäviä toimenpiteitä kulttuurin alalla toissijaisuusperiaate huomioon ottaen. Tämä tapahtuisi poistamalla yksimielisyyssääntö, joka on johtanut useiden ohjelmien toteuttamisen estymiseen, mitä yhä useampi kulttuurin alan toimija on arvostellut.
Kulttuurista tulisi yksi Euroopan perushuolenaiheista, jos Euroopan unionille annettaisiin oikeus toteuttaa kulttuuripolitiikkaa jäsenvaltioiden kansallista ja alueellista monimuotoisuutta kunnioittaen, yhteistä kulttuuriperintöä esiin tuoden sekä soveltaen määräenemmistöäänestyksiä ja parlamentin yhteispäätösmenettelyä kulttuurin alaa koskevissa päätöksissä.
Perustamissopimuksen 128 artiklan muuttaminen olisi historiallisesti pieni askel tekstien muuttamisen tasolla mutta suuri askel kulttuurin luomisen tulevaisuuden kannalta.
Lopuksi sanoisin vielä, että mielestäni on valitettavaa, ettei komission jäsen, joka ei jäänyt tänne koko hieman lyhyehkön keskustelun ajaksi, sanonut selvästi kannattaako vai vastustaako hän 128 artiklan muuttamista, jota minä puolestani kannatan täysin.

Evans
Arvoisa puhemies, se, että kaksi puhujaa ei ole paikalla keskustelun lopussa, osoittaa, kuinka valitettava ja hankala keino keskustelun jakaminen on. Komissaari vastasi tehtyihin huomautuksiin, ja keskustelua jatkettiin jälkeenpäin. Tämä on valitettavaa ja epäoikeudenmukaista. Toivottavasti sihteeristö tarkastelee asiaa tulevaisuudessa. Tämä ei ole tyydyttävä työskentelytapa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Evans. Kirjaamme valituksenne, mutta ymmärtänette varmasti, mistä syistä - jotka on jo mainittukin - jouduimme menettelemään juuri kyseisellä tavalla: kyse oli läsnäolevan komissaarin erityisistä oikeuksista. Huomautuksenne oli joka tapauksessa täysin aiheellinen, ja meidän on pyrittävä siihen, että olosuhteita tullaan muuttamaan ja että vastaava tilanne ei pääse toistumaan.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Liikenteen hinnoittelu
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Schmidbauerin liikenne- ja matkailuvaliokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0012/97) komission vihreästä kirjasta " Kohti oikeudenmukaista ja tehokasta liikenteen hinnoittelua - Poliittiset vaihtoehdot liikenteen ulkoisten kustannusten sisällyttämiseksi hintoihin Euroopan unionissa" (KOM(95)0691 - C4-0610/95).

Schmidbauer
Herra komissaari, arvoisat virkatoverit, me parlamentin jäsenet olemme jo kauan odottaneet komission aloitetta liikenteen kulujen oikeudenmukaisemmasta jakamisesta. Haluaisin vielä lausua komission jäsen Kinnockille tunnustukseni siitä, että hän heti virkakautensa aluksi omistautui tälle vaikealle tehtävälle ja laati meille vihreän kirjan liikenteen ulkoisten kulujen sisällyttämisestä hintoihin. Se on askel oikeaan suuntaan liikenteen ongelmien ratkaisemisessa ja pitkällä aikavälillä kestävän liikkuvuuden aikaansaamisessa ympäristö huomioon ottaen. Kasvava liikkuvuus lisää jatkuvasti liikenteen ongelmia.
Viimeisen kahdenkymmenen vuoden aikana yksittäisten liikenteen käyttäjien päivittäinen kilometrimäärä on keskimäärin kaksinkertaistunut, samoin ajoneuvojen määrä. Meidän nykyisessä, yksittäisissä jäsenvaltioissa hyvinkin erilaisessa maksu- ja verotusjärjestelmässämme ei oteta huomioon todellisia kustannuksia vaan ne siirretään kolmansille osapuolille. Syntyy mielikuva suhteellisen edullisesta auton käytöstä, mutta tosiasiassa yksittäiset liikenteen käyttäjät eivät ainoastaan tue muiden matkoja vaan kaikki, myös autottomat ihmiset, maksavat ulkoisista kustannuksista eli infrastruktuurista, ruuhkista, onnettomuuksista ja ympäristön saastumisesta.
Vihreä kirja on keskustelun perustana toimiva asiakirja. Se ei ole valmis laki. Minun on yhä uudelleen korostettava tätä, koska suunnitelman arvostelijat käyttäytyvät kuin tällä vihreällä kirjalla vahvistettaisiin jo kaikki lainsäädännöllisesti. Periaatteessa tätä vihreää kirjaa voidaan soveltaa kaikilla liikenteen aloilla eli maanteillä, rautateillä, sisävesillä ja ilmassa. Tosiasiassa se keskittyy tieliikenteeseen ja siinä raskaiden kuljetusten aiheuttamiin kustannuksiin. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että vihreässä kirjassa ehdotetuilla toimenpiteillä pyrittäisiin julistamaan maanteitse tapahtuvat tavarakuljetukset pannaan. Tätä toinen osapuoli toistuvasti väittää. Minä en onnistunut löytämään vihreästä kirjasta yhtään kohtaa, johon tämä väite voisi perustua. Maanteiden tavarakuljetukset ovat ja tulevat olemaan tarpeellinen osa kaikkea taloudellista toimintaa. Niitä on kuitenkin mitattava aiheuttaja-periaatteen mukaisesti.
Toisen, perusteettoman väitteen mukaan sen lisäksi, että ulkoiset kulut on otettava huomioon myös ulkoisista hyödyistä tulee hyvittää. Maanteiden tavaraliikenne tuo varmastikin useimmille ihmisille hyötyä. Tämä hyöty ei ole kuitenkaan mitään ulkoista hyötyä, sillä kuljetuspalveluiden tarjoajat eivät tietenkään tarjoa niitä ilmaiseksi. Käyttäjät maksavat jo siitä. Siksi ne on jo otettu huomioon kustannuksia laskettaessa.
(Jarzembowskin vastalause) Tästä syystä, herra Jarzembowski, vastustan myös PPE-ryhmän tarkistusta nro 2. Vihreässä kirjassa ei myöskään esitetä mitään lisäkustannuksia, jotka tekevät liikenteestä kalliimpaa. Siinä tuodaan ainoastaan esiin tähän asti piilossa olleet kustannukset ja ehdotetaan tehokkaampaa ja oikeudenmukaisempaa kustannusten jakamista. Sisällyttämisen on tarkoitus alentaa kustannuksia, jotta sekä yrityksiltä että kansalaisilta kuluisi kuljetuskustannuksiin vähemmän varoja ja jotta kustannukset olisivat erityisesti luotettavasti laskettavissa.
Jotta ulkoiset kustannukset voidaan jakaa oikeudenmukaisesti aiheuttaja-periaatteen mukaan, on kehitettävä periaatteita, jotka takaavat sen, että maksukuormitus rajataan niin tiiviisti kuin mahdollista tosiasialliseen käyttöön. Maksuja ei siis saa käyttää väärin lisäverolähteinä. Haluaisin vain muistuttaa Saksan liittotasavallassa paraikaa käytävästä keskustelusta, jossa on kyse mineraaliöljyveron mahdollisesta korottamisesta valtiovarainministerimme talousarvion rahoituksellisten aukkojen tukkimiseksi. Näin ei saa tapahtua. Kun kustannukset sisällytetään hintoihin todellisen käytön mukaan, on yleisiä kuljetuskustannuksia tarkoitus alentaa myös yksittäisten matkojen korkeampien kustannusten osalta.
Seuraavaksi käsittelisin yksittäisten ulkoisten kustannusten tapoja tai lajeja: infrastruktuurikustannuksia. Teiden käyttö vahingoittaa infrastruktuuria. Avaintekijä on ajoneuvojen akselipaino, sillä mitä painavampi ajoneuvo on sitä suurempi on tien vaurio. Joissakin jäsenvaltioissa perityillä teiden käyttömaksuilla eivät yksittäiset teiden käyttäjät maksa useinkaan aiheuttamistaan vaurioista vaan henkilöautot tukevat usein pääsääntöisesti raskaita kuorma-autoja. Ruuhkien aiheuttamat kustannukset tulevat jo nyt osittain liikenteen käyttäjien maksettavaksi, mutta vain osittain. Toisaalta jokainen liikenteen käyttäjä aiheuttaa itselleen saman viivästyksen kuin muillekin ja hän maksaa siis päätöksestään ajaa ruuhka-aikoina siten, että ajomatka kestää kauemmin. Tällöin ei kuitenkaan oteta millään tavalla huomioon jokaisen yksittäisen matkan erilaista taloudellista arvoa. Paikasta, ajasta ja aiheutetusta vahingosta riippuvien eriytyneiden tiemaksujen käyttöönoton on määrä vähentää turhia ajoja ja siten parantaa liikenteen kulkua.
Unionin hyvinkin erilaiset vakuutusjärjestelmät eivät juurikaan kata onnettomuuksien kustannuksia. Veronmaksajien on maksettava jäljelle jäävät osuudet, eivätkä kaikki heistä ole moottoriajoneuvojen omistajia. On myös eroja varmojen ajoneuvojen tai varman ja epävarman kuljettajan välillä. Aiheuttaja-periaatteen mukaisesti olisi kuitenkin johdonmukaista, että jokainen kuljettaja maksaa osuutensa aiheuttamastaan riskistä. Vihreässä kirjassa esitetty laskentamenetelmä ei kuitenkaan vielä vakuuta minua.
Liikenteen aiheuttama ympäristön saastuminen on kiistatonta. Tieliikenteen tilille luetaan 62 prosenttia hiilimonoksidipäästöistä, 50 prosenttia typpioksidista, 33 prosenttia hiilivedystä ja 17 prosenttia hiilidioksidipäästöistä. Erään hiljattain tehdyn tutkimuksen mukaisesti 20 prosenttia EU: n väestöstä altistuu liikenteen aiheuttamalle melulle, joka on suurempi kuin melutaso, jota tavallisesti pidetään sopivana ihmisille. Mielestäni vihreästä kirjasta puuttuu myös lausunto tai tutkimus CO2 -päästöistä. Osaa ympäristön saastumisesta voitaisiin jo nyt vähentää, jos jäsenvaltiot valvoisivat paremmin jo olemassa olevia eurooppalaisten sääntöjen ja verojen noudattamista. Ulkoisten kustannusten sisällyttämiseksi komissio ehdottaa tietullien elektronista keräämistä eli road pricing -järjestelmää. Mielestäni tämä on periaatteessa asianmukainen järjestelmä, mutta siihen on kehitettävä säännöt, jotka takaavat tietosuojan, eikä se kokonaisuutena saa johtaa sosiaalisiin vääristymiin. Ennen kuin tietullien kerääminen telemaattisesti on mahdollista, kuluu jonkin verran aikaa. Sillä aikaa tulisi ensimmäisenä askeleena yhdenmukaistaa ajoneuvoveroja, mineraaliöljyveroja, rekisteröintiveroja sekä tietulleja Euroopan laajuisesti, jotta road pricing -järjestelmä voi myöhemmin korvata ne kokonaan tai osittain.
Korostan vielä painokkaasti, että vihreän kirjan ehdotuksen tarkoituksena ei ole tehdä liikenteestä kalliimpaa, vaan jakaa kustannukset oikeudenmukaisemmin.
Vihreässä kirjassa on vielä joitakin osittain selvittämättömiä kohtia, jotka myös komissio itse luettelee. Se ottaa huomioon, mitä tutkimuksia vielä tarvitaan, koska joitakin lausuntoja on vielä laajennettava tai syvennettävä. Vihreä kirja on kuitenkin kokonaisuutena perusta uusien väylien avaamiselle liikennepolitiikassa. Nämä uudet väylät voivat auttaa yhä vaikeammiksi muuttuvien liikenneongelmien ratkaisussa, ja toivon, että me kaikista erilaisista käsityksistä huolimatta kuuluttaisimme uuden liikennepolitiikan alkaneeksi ja kehittäisimme sitä edelleen.

Sisó Cruellas
Arvoisa puhemies, kuten on käynyt ilmi talousasioita käsittelevän valiokunnan lausunnosta, jonka valmistelija olen, vihreän kirjan ajatuksia liikenteen ulkoisten kustannusten sisällyttämisestä hintoihin voidaan pitää vain ensi askeleena kysymyksen ratkaisemiseksi muun muassa siksi, että komissio ehdottaa toimia ainoastaan tieliikenteen, käytännössä pikemminkin raskailla ajoneuvoilla kuljetettavan tavaraliikenteen osalta, joka luultavasti aiheuttaisi nykyistä enemmän vääristymiä kilpailuun.
Jotta liikenteen ulkoiset kustannukset voitaisiin sisällyttää hintoihin, on välttämätöntä:
Ensimmäiseksi: että käytettävissä on laajat tiedot kaikkien liikennemuotojen nykyisistä ulkoisista kustannuksista ja todennäköisestä tulevasta kehityksestä.
Toiseksi: että mainituista ulkoisista kustannuksista on olemassa laskelmat ja hinnoittelut, jotka on laadittu eri liikennemuodoista samoja laskuperusteita käyttäen.
Kolmanneksi: että liikenteen ulkoisia kustannuksia eriteltäessä, laskettaessa ja hinnoiteltaessa käsitellään samoin myönteisiä ulkoisia tekijöitä niin, että ei synny epätasapainoista näkemystä.
Neljänneksi: että ulkoiset kustannukset lisätään yhtä aikaa kaikkiin eri liikennemuotoihin sen mukaisesti, mitä kukin niistä aiheuttaa ottaen huomioon kussakin tapauksessa myönteiset vaikutukset.
Täten asiaa lähestyttäessä olette varmasti samaa mieltä kanssani, että komission vihreässä kirjassa esittämät toimet herättävät vakavia epäilyjä siitä, pystyvätkö ne uhmaamaan liikenteen ulkoisten kustannusten hintoihin sisällyttämisen kaltaista monimutkaista ongelmaa, koska meillä on vähäiset ja epäluotettavat tiedot. Itse komissio myöntää epäilevänsä ulkoisten kustannusten laskutapaa. Esimerkiksi käsiteltäessä rautatien ja purjehduskelpoisten väylien ulkoisia vaikutuksia vihreä kirja ilmoittaa, että arvioinnissa on ollut merkittäviä ongelmia. Ei myöskään ymmärretä komission itsepintaista keskittymistä tavaraliikenteeseen, koska kaksi maantieliikenteen ulkoisten kustannusten merkittävintä syytä - ruuhkat ja onnettomuudet - aiheutuvat ensimmäisessä tapauksessa lähes yksinomaan henkilöautoliikenteestä. Samaa voimme sanoa onnettomuuksista; uhrien prosenttiosuus on hyvin paljon suurempi henkilöautoliikenteessä.
Voitaisiin mainita useita muita vihreän kirjan heikkouksia, mutta minulle määrätty puheaika ei sitä salli. Siksi kehotan komissiota, että se ryhtyisi etsimään konkreettisia ja globaaleja ehdotuksia, joilla voitaisiin menestyksekkäästi ratkaista ulkoisten vaikutusten problematiikka.

Rübig
Arvoisa puhemies, liikenteen tehokkaat hinnat on mielenkiintoinen vihreä kirja. Voin vain onnitella komissiota siitä, että pohditaan, kuinka liikenteen on määrä toimia seuraavalla vuosituhannella. Liikkuvuus on tarve, joka tulee meille vastaan joka päivä, eivätkä ihmiset toimi aina politiikan tarkoituksenmukaisten suuntaviivojen mukaisesti, vaan valitsevat tavan päästä edullisimmin ja parhaiten eteen päin.
Vihreässä kirjassa minua miellyttää suurpiirteinen jako kolmeen keskeiseen alueeseen: aiheuttajaperiaatteeseen, markkinataloudellisten välineiden käyttöön ja verojen uudelleen jakamiseen niitä nostamatta. Kun tavoitteet on saavutettu, pyritään päinvastoin saamaan aikaan edullisempi kuljetus- ja liikkumisjärjestelmä.
Käsittelisin aivan lyhyesti ensimmäistä, aiheuttaja-periaatetta. Periaate, että todelliset kustannukset muodostuvat tehdyn matkan perusteella, on oikein hyvä periaate. Uskon, että liikenteeseen osallistujat pystyvät siten kartoittamaan todelliset kustannukset ja että he siten voivat toimia joustavammin. Toinen keskeinen periaate on kaikkien liikenteeseen ja liikkumiseen osallistuvien tasa-arvoinen kohtelu. Markkinataloudellisten välineiden osalta on sanottava, että kyseessä on ekososiaalisten, oikeudenmukaisten ja tehokkaiden markkinahintojen turvaaminen päätavoitteena liikenteen kustannusten alentaminen kaikille paremman infrastruktuurin avulla. Päämääränä on toteuttaa ne kohdat, jotka vihreässä kirjassa lueteltiin.
Ratkaisevaa on, että jos elektroniset menetelmät otetaan käyttöön, ne asennetaan koko Euroopan alueelle ja että ne sallivat erilaisia järjestelmiä, ei siis vain yhtä monopolistista järjestelmää, vaan ajan myötä on tarkoitus löytää paras järjestelmä. Siksi elektronisen menetelmän on perustuttava aiheutettuihin infrastruktuurivahinkoihin, mahdollistettava ajasta riippuvaiset maksut aroilla ja ylikuormitetuilla alueilla, eriytyneet mineraaliöljyverot ympäristöominaisuuksien mukaan, mutta käsitellä kuitenkin kaikkia polttoaineita sekä meluluokkia samanarvoisesti eli jakaa liikennöitsijät meluluokkiin niin, että hiljaiset ajoneuvot saavat maksuhelpotuksia. Käyttöön on otettava lisäksi turvallisten autojen turvallisuusluokat, vahingollisten aineiden luokat, pitkäikäisyysluokat ja yksinkertaisesti romutusmaksut niin, että auton romuttamisen todistamisella saa etua. Lisäksi ajoturvallisuuden alalla on mahdollisuuksia: torkahtaminen, taittovirheet, riittämätön reaktioaika, riittämätön harjoittelu ja teoria aiheuttavat koko joukon kustannuksia. Siksi tämäntapaisen välineen on tarkoitus sisältää myös bonuspisteitä jatkokoulutukselle.
Lopuksi verojen uudelleenjakamisesta: liikennealalle olisi palautettava takaisin kaikki verot ongelmien ratkaisemiseksi. Ei saa syntyä mitään liikennemuotojen poikittaistukia. Olisi tarjottava alueellisia ratkaisuja ja yritettävä turvata tutkimuksen ja kehityksen, telematiikkaan perustuvien turvajärjestelmien ja ympäristötietojärjestelmien sekä perus- ja jatkokoulutuksen rahoitus.

Sindal
Arvoisa puhemies, haluan teidän lisäksenne kiittää komission jäsentä ja komissiota vihreästä kirjasta. Haluan kiittää myös rouva Schmidbaueria mietinnöstä. Se on hyvä lisä keskusteluun ja se on ensimmäinen askel matkalla. Liikennepolitiikan tiiviit yhteydet moniin muihin politiikan osa-alueisiin tekevät siitä vaikeasti käsiteltävän. Siksi meidän on toimittava käytännönläheisemmin, muutoin vaarannamme koko hankkeen. Käsiteltävänämme on kilpailu, ympäristö, yhteismarkkinat, kansalliset kulttuurierot ja erot yleensä, ja useita asioita on otettava huomioon, kun mietintöä laaditaan. Siksi mietintö on kompromissi, mutta korkealaatuinen. Se on itse asiassa osa poliittista Eurooppaa ja osoitus siitä, että meillä on oikeisto ja vasemmisto ja että olemme erityisen kiinnostuneita liikennesektorista. Tärkeintä on, että keskustelu johtaa siihen, että meidän mielipiteiden vaihtomme on korkeatasoista. Sen vastakohta olisi, että politiikka pysyisi paikallaan, ja sen vuoksi liikenne ei kehittyisi ja myös liikenne pysyisi paikallaan. Me kaikki vastustamme epätasa-arvoista kilpailua seuraavilla keinoilla: maksuilla, energian kulutuksella, saastumisella, työajoilla jne. Nyt puhutaan maksutarroista. Keskustelemme Alppien ongelmista. Käsitelkäämme niitä ensin. Mutta olkaamme samaa mieltä siitä, että saastuminen lisääntyy ja että on todistettu, että myös liikenteen osuus saastumisesta on kasvamassa.
Kun komissio ensi syksynä käsittelee ulkoisten kustannusten sisäistämisen ongelmavyyhteä, kuten asia kuuluu, on oleellista, että komissio ja komission jäsen esittelevät reittisuunnitelman siitä, miten Eurooppaa kehitetään. Asia ei saa jäädä pelkäksi puheeksi. Sillä välin voitaisiin ottaa myös kansalliset parlamentit mukaan prosessiin, perehtyä ongelmavyyhteen ja ottaa aktiivisesti osaa asian käsittelyyn. Ja olisi hyvä, jos kerrankin voisimme luoda pohjan yhteistyölle vastakkainasettelun asemesta, jotta meillä olisi komissio, joka voi esitellä tuotteen ministerineuvostolle, joka toimii samaan suuntaan. Minä tuen kehitystä, tuen kehitystä siihen suuntaan, ettei kilpailua ole ainoastaan kuljetuspalvelujen tarjoajien välillä, vaan myös kuljetusmuotojen välillä.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, meillä on yhteinen tehtävä. Kun me huomenna äänestämme, kyseessä ei ole vain laki vaan lainsäädännön alku.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, myös minä haluaisin aiemmin puhuneiden tapaan kiittää erittäin sydämellisesti rouva Schmidbaueria sekä hänen mietinnöstään että hänen valmiudestaan muotoilla pitkissä keskusteluissa järkeviä sovitteluratkaisuja, joiden ansiosta parlamentti on yhtä mieltä tästä vihreästä kirjasta. On hyvin tärkeää, että näinkin tärkeässä asiassa kuin oikeudenmukaiset ja tehokkaat hinnat ei tämän parlamentin edustajien välillä ole mitään pikkumaista kinaa, vaan että tällä talolla on yhteinen linja neuvostoon sekä komissioon nähden, komission jäsen Kinnock.
Me kristillisdemokraatit tuemme vihreää kirjaa ensimmäisenä liikenteen aiheuttamien ja sen tiliin tulevien ulkoisten kustannusten analyysina. Toki rehellisesti sanottuna, herra komissaari, analyysi on mielestäni hyvin epätäydellinen. Esimerkiksi rautateiden, sisävesiliikenteen ja ilmaliikenteen ulkoisia kustannuksia ei käsitellä niin yksityiskohtaisesti kuin kuorma-autojen eikä esitetä ulkoisten kustannusten kohdistamista näihin liikennemuotoihin. Esimerkkinä voin mainita, että edes Reinillä ei sisävesiliikenteestä makseta todellisia kustannuksia. Siten teillä on vielä uutta opittavaa.
Parlamentin on pidettävä kiinni siitä, että kaikille liikennemuodoille annetaan samanlaiset kilpailuedellytykset. Siksi meidän on hylättävä kuorma-autoliikenteen yksipuolinen kuormitus ulkoisilla kustannuksilla tällä hetkellä ja kehotettava teitä kohdistamaan ulkoiset kustannukset samanaikaisesti kaikkiin liikennemuotoihin, jottei liikennemuotojen välille synny uusia kilpailun vääristymiä.
Ulkoisten kustannusten kohdistaminen liikennemuotoihin on periaatteessa oikea ajatus, herra komissaari, mutta se ei saa - kuten virkatoverini Schmidbauer oikeutetusti toi esiin - kuitenkaan johtaa siihen, että liikenteestä tulee erittäin kallista ja että se täyttää valtiovarainministerin kassat. Se ei voi olla meidän tehtävämme! Nämä varat on käytettävä tarkoituksenmukaisesti tasaamaan liikenteen aiheuttamia vahinkoja. Jäsenvaltioissa on siis varmistettava, että kuorma-autojen tai muiden liikennemuotojen kustannuksia ei lisätä viittaamalla yleiseen verokantaan ja että näitä varoja ei käytetä sitten jäsenmaissa kuvataiteisiin. Tämä ei voi olla teidän vihreän kirjanne ja esitystenne tarkoitus, ja se meidän on varmistettava!
Käsittelisin vielä tavarakuljetuksia. Sillä alueella me voimme jo nyt aloittaa tehokkaat toimet ympäristönsuojelun, liikenteen turvallisuuden ja kilpailutilanteen osalta ilman taloudellista kuormitusta. Mainitsen vain kolme mahdollista toimenpidettä. Me voimme lopultakin yhdenmukaistaa ajoneuvo- ja mineraaliöljyverot unionissa saadaksemme aikaan samanlaiset kilpailuolosuhteet eri jäsenvaltioiden yritysten välille. Me voimme lähentää myös ajoneuvoverokantoja mitattaessa haitta-ainepäästöjä, melun kehitystä ja teiden kuormitusta, jotta ajoneuvoverojen luokittelulla kannustettaisiin ympäristön kuormituksen vähentämistä.
Virkaveljeni ovat jo myös käsitelleet erästä toista asiaa: jos jäsenvaltiot huolehtisivat siitä, että ajo- ja lepoaikoja noudatetaan (pelkäänpä, herra komissaari, että teidän on maaniteltava jäsenvaltioita tähän) ja että poistettaisiin käytöstä kuorma-autot, jotka ylittävät haitta-aine- ja meluarvot, ja jos jäsenvaltiot toteuttaisivat aivan käytännöllisiä valvontatoimia, voisimme jo tehdä paljon melusuojan, ympäristönsuojelun ja liikenneturvan puolesta. Olisinkin hyvin kiinnostunut kuulemaan, aiotteko te aloittaa nämä käytännön toimenpiteet.
Tietulleista en halua tänään puhua mitään, sillä siitä aion laatia erillisen mietinnön. Sallikaa minun tehdä vielä kaksi pientä huomautusta. Rouva Schmidbauer ja herra Rübig, minä en kannata lainkaan vanhempien ajoneuvojen romuttamisohjelmia. Ne vain kuormittavat valtion taloutta, tuovat mukanaan vain tilapäisapua eivätkä mitään kestävää vaikutusta, ja myös valmistajan vastuun käyttöönotto moottoreiden pitkäikäisyydestä on suhteellisen järjetöntä!
Lopuksi, herra komissaari, teen teille vielä yhden kysymyksen: oletteko te valmis, kuten valiokunta erittäin yksimielisenä vaatii, teettämään laajan tutkimuksen, jossa kootaan, analysoidaan ja osoitetaan todeksi kaikkien liikennemuotojen ulkoiset kustannukset, jotta me voisimme olla aivan varmoja siitä, että kun me aloitamme toimenpiteet, ulkoiset kustannukset kohdistuvat kaikkiin liikennemuotoihin ja luotettavalta pohjalta?

Santini
Arvoisa puhemies, 27. maaliskuuta viime vuonna muisutitte tässä istuntosalissa puhuessanne moottoriteiden ylläpidon ja tiemaksujen kustannusten oikeasta suhteesta Brennerin moottoritien tapauksesta, jossa vaaditaan niin korkeita tiemaksuja Brennerin ja Innsbruckin välisellä osuudella, että ne ylittävät kolminkertaisesti ylläpitokustannukset, joita pitäisi voida käyttää vertailukohtana; tämä on yhteisön sopimusten ja jäsenyyssopimusten rikkomista.
Vaikuttimena on Itävallan tapauksessa pyrkimys supistaa suurten ajoneuvojen läpikulkua erityisesti öisin käyttämällä todella korkeaa tiemaksua: 35 kilometrin matkasta on maksettava päiväsaikaan 90 ecua ja klo 22.0-05.00 kaksinkertainen summa. Tavoite suojella ympäristöä tuhoilta on tietenkin ymmärrettävä, mutta ei tunnu objektiivisesti oikealta, että tämän hinnan joutuvat maksamaan lähes kokonaan kuljetusyritykset eikä myöskään se, että näin tapahtuu vain yhdellä tieosuudella, yhden maan aloitteesta, eikä ole edes yritetty saada aikaan yhteistyötä naapurimaan kanssa, jonka alueella on samoja ongelmia.
Siksi pidän vaarallisena esittelijän ehdotusta, 18 pykälä, 4 momentti, jossa ehdotetaan hyväksyttäviksi " huomattavasti korotetut" tiemaksut - näin asia on ilmaistu - tieosuuksille, joilla on suuria ympäristöintressejä, niin että maksuilla voidaan rahoittaa vaihtoehtoisia ratkaisuja. Kyseisessä tapauksessa rahoitettaisiin Brenneristä lähtevä ja koko Monaco-Verona -akselille ulottuva tunneli, joka vuoden 1992 arvion mukaan maksaisi 13 miljardia ecua, siis 25 000 miljardia liiraa. Ihmettelenkin, kuinka suuri osa tästä summasta voidaan saada moottoritiemaksuin. Älkäämme siis hyväksykö helppoja tekosyitä kohottaa tiemaksuja pilviin mielivaltaisesti. Tämäkin kustannus vaikuttaa kohtalokkaasti liikenteen koko kustannusrakenteeseen ja edistää huolestuttavaa epätasapainoa eri alueiden ja eri valtioiden välillä mutta myös saman kansakunnan yritysten välillä.
Järjestin täällä Brysselissä 5. joulukuuta viime vuonna seminaarin nimeltä " Liikennekustannusten yhdenmukaistaminen Euroopan unionin alueella" . Siihen osallistui kuljetusalan järjestöjen edustajia viidestä maasta, ja ensimmäinen esille tullut asia oli kaikkien suuri tarve käsitellä tätä aihetta.
Siksi tarvitaan ehdottomasti yhteisiä säännöksiä, jotka ottavat huomioon teiden käytön tekniset ja ulkoiset kustannukset mutta myös työn kustannusvaikutukset; jälkimmäisestä aiheesta on muuten tulossa piakkoin raportti. On vältettävä sitä suuntausta, että kaikki ulkoiset kustannukset lastataan liikenteenharjoittajille. Ei pidä unohtaa Euroopassa puolin ja toisin vallitsevaa vaatimusta; työpaikkojen säilyttämistä, mutta myös uusien työpaikkojen luomista. Kohtuuttomat kustannukset ja uudet verorasitukset voivatkin johtaa siihen, että pienet kuljetusyritykset, joita on Euroopassa 85 prosenttia kaikista liikenteenharjoittajista, kuolevat.

Wijsenbeek
Arvoisa puhemies, me tuemme vihreän kirjan tavoitteita: vahingollisten seurausten poistamista ja objektiivista laskutapaa kaikkien vaihtoehtojen kohdalla. Arvoisa komission jäsen, se tarkoittaa siis sitä, että vihreässä kirjassa mainittu nollan prosentin kasvu sisävesiliikenteessä ei voi olla mahdollista, sillä me kannatamme kestävää liikkumista. Onko maantieliikenteelle olemassa vaihtoehtoja? Useimmissa tapauksissa oikeastaan ei. Se tarkoittaa sitä, että me emme missään tapauksessa toivo pakottavia toimenpiteitä liikennöinnin valinnan suhteen.
Mielestämme uuden teknologian käyttöä pitää edistää. Näin tulee tapahtua käyttämällä pull and push - toimenpiteitä. Siis olemme myös sitä mieltä, että uusinta teknologista kehitystä pitää enemmän palkita kuin rangaista ja että vähiten haitallisille liikennevälineille on tultava nollatariffi.
Kuten esittelijä jo totesi, josta hänelle onnittelumme, meidän on varottava, ettei rakenteellisesti heikkoa teollisuuden haaraa rasiteta ylimääräisillä rasitteilla. Olemme samaa mieltä siitä, että on otettava käyttöön ylimenokausi siirryttäessä kiinteistä vaihteleviin maksuihin. Siksi tuemmekin 7, 8, 11, 12 ja 15 kohtia, jotka yhdessä tekevät mietinnöstä kokonaisuudessaan hyväksyttävän.
Minulla olisi kaksi erityistä kysymystä komission jäsenelle. Tebodin-niminen toimisto on tehnyt liikenne- ja vesiministerin, joka samalla toimii ministerineuvoston puheenjohtajana, toimeksiannosta tutkimuksen, jonka mukaan rahtiliikenteen osalle tulee yli 100 prosenttia kustannuksista. Onko komission jäsen samaa mieltä ja ottaako hän tämän asian huomioon jatkaessaan asian käsittelyä?
Toiseksi, mikäli siirrymme 40 tonnin autoista 44 tonnin viisiakselisiin autoihin, on tuloksena 214, 3 miljoonaa litraa ja 18, 4 miljoonaa kiloa vähemmän myrkyllisiä aineita. Aikooko komission jäsen, kuten parlamentti suosittelee mittoja ja painoja käsittelevässä mietinnössään, ottaa tämän asian huomioon ympäristöä säästävänä tekijänä?

van Dijk
Arvoisa puhemies, on hyvä asia, että vihreä kirja ja Schmidbauerin mietintö ovat olemassa, koska nyt on puhuttu jo liian kauan kuljetusalan ulkoisten kulujen sisäistämisestä, mutta tähän mennessä ei ole saatu juuri mitään aikaiseksi. Minun on kylläkin sanottava, että kun katson Schmidbauerin mietintöä tarkkaan ja vertaan sitä komission vihreään kirjaan, jolla on fantastinen nimi: Rehelliseen ja päämäärätietoiseen hintojen määrittelyyn liikenteessä - mahdollisia vaihtoehtoja ulkoisten liikennekulujen sisäistämiselle Euroopan unionissa, en voi valitettavasti sanoa muuta kuin että Schmidbauerin mietintö on vielä mielenkiinnottomampi kuin itse vihreä kirja. Voin oikeastaan sanoa, että liikenne- ja matkailuvaliokunnan rohkeus on nähtävästi valunut hiekkaan.
Mietinnössä päätellään, että sisäistäminen ei tee liikenteestä kalliimpaa. Mutta sanokaa minulle, kuinka taivaan nimessä ympäristölle haitallisen liikenteen kasvu estetään, ellei se saa tulla kalliimmaksi. Mietinnön mukaan ei ole tarkoitus lopettaa maanteitse tapahtuvia tavarakuljetuksia. Se on kylläkin minun tarkoitukseni niin pitkälle kuin mahdollista. Sillä on paljon ympäristöystävällisempää kuljettaa ne tavarat rautateitse tai vesitse.
Hyvä Wijsenbeek, olin niin tyytyväinen, kun äsken sanoitte, että sovellettaessa nykyaikaista teknologiaa ympäristölle vähiten haitallisiin kulkuneuvoihin pitäisi noudattaa nollatariffia. Siispä Kinnock on oikeassa soveltaessaan nollatariffia sisävesiliikenteen kohdalla, jopa ilman nykyaikaista teknologiaa. Sillä vesiteitse tapahtuvat kuljetukset ovat epäilyksettä kaikkein ympäristöystävällisin kuljetusten muoto, mutta ne eivät tule kysymykseen täällä, sillä me keskustelemme Euroopasta.
Mikäli todella haluamme päästä kestävään liikenteeseen, pelkään, että tässä mietinnössä ei suhtauduta tarpeeksi tiukasti erilaisiin liikenteen vaihtoehtoihin, ja se tulee esille etenkin siinä, että huolimatta esittelijän halukkuudesta ei ilmaliikennettä ole käsitelty lainkaan. Ympäristöministerit totesivat joulukuussa vuonna 1994, että ei ollut olemassa enää mitään syytä olla ottamatta haittaveroa käyttöön kerosiinin kohdalla. Komissio ei mainitse tätä vihreässä kirjassaan. Se pelkää ongelmia herättävän keskustelun avaamista. Mutta ilmaliikenne on eniten ympäristöä saastuttava liikenteen muoto. Sen vuoksi on ehdottoman välttämätöntä, että kerosiinia ryhdytään verottamaan mahdollisimman nopeasti. Silloin on aivan liian helppoa, mikäli kollegani omissa maissaan sanovat: "Tietysti haluamme sitä, mutta sen on tapahduttava kansainvälisesti." Sitten tulemme tänne Euroopan parlamenttiin Euroopan unionissa ja sanomme: "Ei, emme halua sitä, koska se haittaa kilpailua." Jokaista sen suuntaista yritystä vastustetaan täällä. Kyseessä ei ole niinkään esittelijä, vaan tämän parlamentin oikea laita, joka on vastuussa tämän mietinnön välttävästä tasosta.

van der Waal
Arvoisa puhemies, ulkoisten kulujen laskemista käsittelevässä vihreässä kirjassa kiinnitetään huomio niin sanottuun liikenteen " maksamattomaan laskuun" . Sen laskun suuruudesta ja koostumuksesta voidaan olla eri mieltä, mutta meidän on oltava tietoisia siitä, että tavaroiden ja ihmisten kuljetus rasittaa ympäristöä ja aiheuttaa yhteiskunnalle kuluja. Näitä kuluja ei oteta riittävästi huomioon liikenteen hinnoittelussa. Siksi olenkin sitä mieltä, että vihreä kirja antaa hyvän sysäyksen jatkokeskustelulle siltä pohjalta, että käyttäjä ja saastuttaja maksavat.
Joissakin kohdissa vihreä kirja ei saanut minua vakuuttuneeksi. Päinvastoin kuin väitetään, riittämättömän infrastruktuurin aiheuttamista ruuhkista syntyneitä kuluja ei voida vaatia kuljettajilta. He kärsivät itse eniten niistä. Ruuhkien välttämiseksi ja niukan infrastruktuurin parhaaksi mahdolliseksi hyödyntämiseksi on parasta suosia taloudellisesti tärkeää liikennettä road pricing -järjestelmää käyttämällä. Tässä yhteydessä harmittelen sitä, että tekemäni tarkistus, jossa henkilöautot osoitettiin kaupunkialueiden suurimmiksi liikenneruuhkien aiheuttajiksi, on hylätty. Onneksi löysin maininnan tästä ympäristövaliokunnan mietinnössä.
Lisäksi olen hämmästynyt siitä, että komission jäsen Kinnock sanoi puheessaan, että ulkoisten kustannusten lisäämisen tarkoituksena ei ole modal-shift ien muuttaminen, mutta ihmettelen, miksi ne lisätään vain maantieliikenteen ollessa kyseessä. Eikö komission jäsen ole sitä mieltä, että ulkoiset kustannukset pitää lisätä kaikkiin liikenteen muotoihin? Ja onko hänellä aavistusta siitä, mitä se merkitsee keskinäiselle kilpailulle? Pelkään, että etenkin rautatiet joutuvat maanteihin nähden yhä huonompaan asemaan. Kuulisin mielelläni komission jäsenen vastauksen tähän. Mutta ennen kaikkea haluan kuulla, kannattaako hän modal-shifti ä ja mitä toimenpiteitä hän aikoo suorittaa sen päämäärän saavuttamiseksi. Nyt kallistuu vain rahtiliikenne.
Lisäksi olen pettynyt komission kantaan koskien polttoaineiden rajoitettua hinnannousua. Haittaverojen käyttöönotto on tosin erityisluontoinen toimenpide, joka ei tee eroa ajan ja paikan välillä, mutta niiden korotukset voidaan toteuttaa helposti ja nopeasti. Lisäksi se sopii vaihtelevuuden politiikkaan ja edistää taloudellista käyttöä ja vähän energiaa kuluttavien ja puhtaiden moottoreiden kehittelyä. Tämä on vastakohtana jäykän euro-tarran hinnan korotukselle, mikä ei edistä vähäisempää liikkuvuutta.
Lopuksi onnea esittelijälle hyvästä työstä.

Baldarelli
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, toisin kuin eräät kollegat, pidän esittelijän ja valiokunnan työtä täsmällisenä, erityisesti mitä tulee lukuihin, sekä niihin ulkoisia kustannuksia edustaviin 250 miljardiin ecuun, joista ruuhkat ovat 120 miljardia, sekä onnettomuuksiin, joihin kuluu 1, 5 prosenttia kustannuksista: yli 50 000 henkeä joutuu onnettomuuksiin, ja tässä puhutaan suunnilleen 166 miljardista ecusta. Pitäisi varmasti miettiä toisenlaista kehitystä ja tasapainottaa liikennejärjestelyt uudelleen niin, että ne ovat sopusoinnussa ympäristön kanssa, ja korostaa erityisesti järkevää liikkuvuutta.
Tältä kannalta ovat vaikuttaneet paljon kauppasuhteet, jotka ovat lisänneet joustavuutta, ja julkisen liikenteen heikentäminen, jotka ovatkin oikeastaan edustaneet juuri päinvastaista keskustelua kuin pitäisi.
Haluan mainita joitakin lukuja hiilidioksidista. Jos ajattelemme 2 000 tonnin liikennettä 1 000 kilometrillä: laivaliikenteessä se tuottaa 7 000 tonnia hiilidioksidia, junaliikenteessä 11 000 tonnia, tieliikenteessä 60 000 tonnia.
Nämä asiat ovat hyvin huolestuttavia kuten tietenkin myös eri kuljetusmuotojen osuus, joka on viime vuosina rankaissut erityisesti rautatieliikennettä: ajateltakoon vain, että vuonna 1970 tieliikenteen osuus oli 48, 6 prosenttia, mutta nyt se on 71, 7 prosenttia; rautateiden osuus vuonna 1970 oli 31, 7 prosenttia mutta nyt valitettavasti vain 14, 9 prosenttia; laivaliikenne on vähentynyt 12, 3 prosentista 7, 7 prosenttiin.
Kuten näemme, kuljetusmuotojen osuudet ovat tärkeitä. Myös niiden ulkoiset kustannukset pitää laskea tarkkaan. Ottaen tämä huomioon, uskon, arvoisa komission jäsen, että pitää tehdä paljon konkreettisempi hyppäys: mielestäni on tärkeää soveltaa nopeasti lainsäädäntöä - eikä vain pysähtyä tutkimusten tasolle - ja puuttua asiaan, kun on kyse järkevistä kulkureiteistä; pidän vielä tärkeämpänä pohdintaa, joka pyrkii yhdenmukaistamaan koko Euroopassa ajankohtaiset liikennepolitiikan suuntaviivat, mitä tulee liikenneveroon, kivennäisöljyjen valmisteveroihin sekä rekisteröintiveroon ja niihin liittyviin tiemaksuihin. Minusta nämä ovat konkreettisia perusasioita, joiden suhteen on tehtävä työtä, jotta tämä työnne muuttuisi konkreettiseksi; työ, joka on asianmukaista ja ottaa huomioon myös toisenlaisen liikennekulttuurin.

McIntosh
Arvoisa puhemies, pidän tervetulleina komission ehdotuksia, joilla pyritään kohti oikeudenmukaista ja tehokasta hinnoittelua tarkoituksena luoda oikeudenmukaisempi kilpailu liikennemuotojen välille. Onnittelisin komissaaria ja hänen henkilökuntaansa asiakirjasta sekä myös esittelijää hänen tekemästään loistavasta työstä.
Tämän työn tarkoituksena on hinnoitella liikenteen käytön ulkoiset kustannukset. Väitetään, että liikenteen käyttäjät - pääasiassa maanteiden käyttäjät - eivät maksa heidän matkustuspäätöstensä aiheuttamia kustannuksia ja että tämä johtaa ristiriitaan käyttäjien maksaman hinnan ja koko yhteiskunnalle koituvien kustannusten välillä. Tämä on kunnioitettava periaate. Liikennepolitiikan mahdollisimman suora liittäminen matkasta aiheutuviin kustannuksiin on hyväksi ympäristölle ja tekee liikenteen käytön hinnoittelusta oikeudenmukaisemman ja tehokkaamman.
Tähän asti kaikki on hyvin. Ulkoiset kustannukset on kuitenkin arvioitava - saastuminen, melu, ruuhkautuminen jne. Ensimmäinen kysymykseni komissaarille tänä iltana on: Kuinka arvioimme nämä kustannukset? Kuinka ne sitten siirretään yksittäiselle käyttäjälle? Mikä rooli teknologialla on, ja miten komissio arvioi telematiikan, satelliittien ja muun modernin teknologian käytön? Tarvitsemme asianmukaisia tietoja ja empiiristä todistusaineistoa tästä kustannuslaskennasta. Sanomani komissiolle tänään on, että vihreässä kirjassa puhutaan hyvin vähän tällaisesta konkreettisesta todistusaineistosta ja tiedosta.
Komissaarille tuskin on mikään yllätys, että Yhdistynyt kuningaskunta on pannut jo lisää painoa tarpeelle sisällyttää liikenteen hinnoittelurakenteisiin kaikki kustannukset, myös ympäristökustannukset. Kuinka varmoja voimme olla ympäristöön liittyvistä ulkoisista tekijöistä ja siitä, miten ne tulee hinnoitella ja siirtää hinnoittelutoimiin? Sekä komission vihreässä kirjassa että esittelijän mietinnössä korostetaan suuresti verotoimia. Huomautukseni sekä komissiolle että esittelijälle on hyvin selkeä ja myönteinen. Emme saa unohtaa toissijaisuusperiaatetta. Voiko komissaari tänään osoittaa kiistatta, että tarvitaan yhteisötason toimintaa? Muutoin väittäisin, että verotustoimet on parasta jättää jäsenvaltioiden päätettäviksi.
Kaikki me voimme olla yhtä mieltä yhdestä asiasta: tämä on erittäin monimutkainen kysymys, joka edellyttää lisätutkimuksia ja keskusteluja. Esitän vielä yhden ajatuksen komissaarille ja esittelijälle: julkinen liikenne voisi ja sen tulisi olla tärkeä edunsaaja liikenteen oikeudenmukaisessa ja tehokkaassa hinnoittelussa. Kuitenkin julkisen liikenteen osuus on tänä päivänä vain noin 10-15 prosenttia koko liikennemarkkinoista. Pyytäisin komissaaria, että hän takaisi, että muut komissaarit tukevat tätä asiaa ja että hän itse rahoittaisi julkisen liikenteen tutkimus- ja kehitysohjelmia etenkin neljännen ja viidennen puiteohjelman alaisuudessa osana yleistä liikennepolitiikkaa.
Toivon myös, että voimme pyytää komissiota tukemaan telematiikan tutkimusta ja kehitystä neljännen ja viidennen puiteohjelman alaisuudessa. Odotan innokkaasti komissaarin vastauksia ja esittelijän ajatuksia näistä asioista. Näistä ehdoista huolimatta suositan sekä komission asiakirjaa että esittelijän tekstiä parlamentille.

Sindal
Arvoisa puhemies, luulin, että käymme keskustelua Schmidbauerin mietinnöstä. Monet kysymykset, jotka Anne McIntosh juuri esitti komissiolle, koskevat aivan toista asiaa, ja minusta komission ei tule vastata niihin tänä iltana. Ne eivät mitenkään koske Schmidbauerin mietintöä.

Puhemies
Herra Sindal, tuo ei ole menettelyä koskeva asia. Olen pahoillani, mutta en voi estää puheen vapautta.

Stenmarck
Herra puhemies! Saanen aluksi kiittää Schmidbaueria erinomaisesta työstä, jonka hän on tehnyt tämän mietinnön hyväksi. Minun nähdäkseni meille on tärkeää täällä parlamentissa yrittää löytää keinoja sisämarkkinoiden edistämiseen. Minun visioni sisämarkkinoista on, että kaikilla mailla, oikeastaan riippumatta niiden etäisyydestä Euroopan ytimestä, tulisi olla jokseenkin samanlaiset kilpailumahdollisuudet. Kuljetusala on tärkeimpiä aloja tässä työssä. Se on myös kaikkein sopivimpia aloja soveltaa näkemystämme vapaista sisämarkkinoista. On koko joukko esimerkkejä siitä, miten voimme onnistua etenemään. Ajankohtainen kysymys transeurooppalaisista liikenneverkoista on mainio esimerkki tästä, kun vihdoin olemme onnistuneet toteuttamaan ne; välimatkat lyhenevät ja kuljetukset siten tehostuvat.
Ruotsalaisena olen sitä mieltä, että meillä Ruotsissa vallitsevat pitkät etäisyydet mannermaan suurille markkinoille ovat hyvin suuri kilpailuhaitta. Suurin piirtein aina, kun jotakin pitäisi myydä jossakin, meillä on etäisyyteen perustuva 700-1000 kilometrin kuljetushaitta. Tämä ei tietenkään koske yksinomaan Ruotsia, vaan myös sellaisia maita kuin Suomea, Kreikkaa, Espanjaa ja Portugalia. Toisin sanoen haitasta kärsivät kaikki ne maat, jotka sijaitsevat " periferiaksi" luonnehditulla alueella, ts. ne maat, joista on pitkät etäisyydet Euroopan suuriin markkinakeskuksiin. Siksi meidän on tärkeää ottaa huomioon tällaisetkin tekijät, kun puhumme kuljetusten rasittamisesta ulkoisilla kustannuksilla.
En sano tätä siksi, että suhtautuisin kielteisesti tehtyyn ehdotukseen. Mietinnössä on päin vastoin tavattoman paljon sellaista, jonka koen myönteiseksi. Samalla kuitenkin täytyy tässä tähdentämieni seikkojen olla mukana tämän alueen jatkokehittelyssä.
Sama koskee keskustelua verojen yhdenmukaistamisesta. Käsitykseni mukaan meidän ei pidä tavoitella yleiseurooppalaista verojärjestelmää, mutta Euroopan valtioiden juuri tämän alan verotuksen tasapainoinen yhdenmukaistaminen on kenties välttämätöntä tasavertaisen kilpailutilanteen luomiseksi. Tässä yhteydessä uskon meidän olevan oikealla tiellä, jos otamme verotuksessa huomioon ympäristörasitukset. Euroopassa on suuria ympäristöongelmia, joihin myös kuljetusala varmasti suuressa määrin vaikuttaa. Jollakin tavalla meidän tulee päästä käsiksi näihin ongelmiin, mutta valittava keino ei saa uhata sisämarkkinoiden perusperiaatteita.
Mielestäni Schmidbauerin mietintö kuljetusten ulkoisten kustannusten sisällyttämisestä hintoihin Euroopan unionissa on pääosin hyvä. Ehdotuksesta henkii tahtoa päästä eteenpäin yhdenmukaistamisessa, joka on käsittääkseni tarkoin punnittu mahdollisesti kohdattavat ongelmat huomioon ottaen. Olisin kuitenkin toivonut, että siinä olisi ollut jotakin siitä etäisyysproblematiikasta, jota toin esiin. Meillä tulee joka tapauksessa olla tämä problematiikka mielessämme, kun näitä ehdotuksia toteutetaan. Emmehän ehdota toimenpiteitä ainoastaan ympäristön vuoksi, vaan myös sisämarkkinoiden vahvistamiseksi ja vapaan kilpailun varjelemiseksi Euroopan unionissa.
Saanen lopettaa esittämällä komissaari Kinnockille seuraavan kysymyksen: Onko komissio valmis jatkaessaan työskentelyä tällä alalla arvioimaan tätä etäisyysproblematiikkaa?

McIntosh
Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää työjärjestykseen perustuvaa oikeuttani esittää lausuman jäsentä koskevassa asiassa. Pyydän anteeksi komissaari Kinnockilta, että Sindal on ollut tänään erityisen kärttyisällä tuulella. Ehkä jos olisin puhunut tanskaa, hän olisi ymmärtänyt kommenttini. Minulla on täysi oikeus esittää komissaarille kysymyksiä ja hänellä on täysi oikeus vastata niihin.

Puhemies
Rouva McIntosh, teillä on oikeus sanoa sanottavanne komissaarin puheenvuoron jälkeen.

Kinnock, Neil
Arvoisa puhemies, en haluaisi puuttua asiaan, joka on selvästikin kahdenkeskinen, mutta olen varma, ettei Sindal ollut vähimmässäkään määrin kärttyisä. Se on hänelle täysin vieras ominaisuus. Olen varma, että jokainen osaa asettaa hänen tekonsa ja McIntoshin vastauksen oikeaan arvoonsa tämän demokraattisen parlamentin vapaassa keskustelussa. Se vain osoittaa, miten pitkän välimatkan päässä olen tämän päivän todellisesta politiikasta.
Kuten parlamentti tietänee, tänä vuonna, joka on kulunut sen jälkeen, kun esittelin komission vihreän kirjan liikenteen oikeudenmukaisesta ja tehokkaasta hinnoittelusta, keskustelu on ollut vilkasta ja, kuten olemme tänään voineet nähdä, kuuleminen on ollut vilkasta ja tosiaankin laaja-alaista. Minulla on ollut tilaisuus keskustella asiasta ja kaikista sen piirteistä ja vaikutuksista erittäin monen ihmisen ja järjestön kanssa, joiden mukana ovat ne, jotka osallistuivat viime marraskuussa tässä kaupungissa aiheesta järjestämäämme konferenssiin. Mielenkiinnon säilymisen aste kuvastaa asian merkitystä, ja niin tekee myös parlamentin vihreästä kirjasta laatima päätöslauselmaluonnos.
Haluaisin siksi onnitella Schmidbaueria hänen omaksumastaan perinpohjaisesta lähestymistavasta ja tuloksista, jotka hän on saanut aikaan kysymyksessä, joka on selvästi hyvin monimutkainen. Pidän erityisen tervetulleena hänen tänään selkeästi ilmaisemaansa vakaumusta kahteen keskeiseen kysymykseen. Ensinnäkin siihen, että hinnoittelun tulisi kuulua olennaisena osana kattavaan liikennepolitiikkaan kaikissa liikennemuodoissa.
Huomauttaisin muun muassa Jarzembowskille, että kuten hän varmaan ymmärtää, tieliikenteen käsittelyn laajuus vihreässä kirjassa johtuu täysin siitä, että se aiheuttaa 90 % liikenteen ulkoisista kustannuksista. Tutkiessaan vihreää kirjaa lähemmin jokainen huomaa kuitenkin selvästi, että siinä käsitellään laajasti myös muita liikennemuotoja. Paitsi että niihin on passiivisia viittauksia, kirjassa on myös erityisiä ehdotuksia eri liikennemuotoja koskevista kartoituksista ja tutkimuksista, joita ollaan nyt suorittamassa. Tämä on asia, jonka Schmidbauer ja monet muut kollegat selkeästi ja aivan oikeutetusti myöntävät.
Toiseksi parlamentilla on selkeä kanta erääseen toiseen asiaan. Kuten McIntosh huomautti, tavoitteet, joiden mukaan maksut määräytyvät kustannusten mukaisesti, takaavat yhtäläiset kilpailuedellytykset, lisäävät käyttäjien tietoisuutta ja sitä kautta parantavat osaltaan Euroopan liikennejärjestelmän yleistä tehokkuutta ja kestävyyttä. Kun nyt olemme suorittaneet ensimmäisen tehtävän eli tunnistaneet liikennemuotojen piilokustannukset, meidän on nyt siirryttävä käsitteellisen ajattelun kehittämiseen ja käytännön tehtävään, joka liittyy käyttökelpoisia ja tehokkaita yhteisön politiikkoja ja tarvittaessa lainsäädäntöä koskevien ehdotusten laatimiseen.
Haluaisin huomauttaa muutamalle tämänpäiväiseen keskusteluun osallistuneelle, että yhteisön toiminta on tarpeen siitä yksinkertaisesta syystä, että meillä on yhteisö, koska meillä on sisämarkkinat, koska eri liikennemuodot ovat sidoksissa ja integroituneet toisiinsa, ja että oikeudenmukaisuuden, yhtäläisten kilpailuedellytysten ja ympäristön suojelun universaalin tarpeen vuoksi tarvitaan hyvin pätevistä syistä yhteisön toimintaa, joka pohjautuu yksinomaan jäsenvaltioiden demokraattisesti valittujen hallitusten halukkuuteen vahvistaa tai muuttaa komissiosta tai parlamentista saapuneita ehdotuksia.
Kuten parlamentti jo tietää, ensimmäinen konkreettinen toimi käyttökelpoisten politiikkojen kehittämiseksi liittyy komission ehdotukseen raskaiden kuljetusajoneuvojen tienkäyttömaksuja koskevan direktiivin muuttamiseksi. Toivon olevani oikeassa uskoessani keskustelujen ja vihreän kirjan päätelmien perusteella, että parlamentti antaa jälleen kerran arvokkaan tukensa tälle aloitteelle. Haluaisin kuitenkin kommentoida parlamentin käsiteltävänä olevan mietinnön sisältämää ehdotusta, että yhdenmukaistettaessa ajoneuvoveroastetta olisi otettava huomioon ajoneuvon valmistusmateriaalit.
Vaikka ymmärrän ajatuksen perustana olevan selkeän järkeilyn, korostaisin kuitenkin, että tätä ja muita yhtä lailla arvokkaita ajatuksia voidaan käsitellä tehokkaammin muiden yhteisön politiikkojen yhteydessä, tässä tapauksessa teollisuuden materiaalien ja prosessien yhteydessä. Samankaltainen ajattelutapa johti meidät rajoittamaan vihreässä kirjassa keskustelua hiilidioksidipäästöjen vähentämisestä, koska sen katsottiin olevan ja katsotaan edelleen olevan, monialainen kysymys. Kuten parlamentti tietänee, komissio viimeistelee parhaillaan ehdotusta yhteisön energiatuotteiden vähimmäisvalmisteverosta, jolla varmistetaan, että hiilidioksidipäästöjen vähentäminen otetaan huomioon kaikilla tarvittavilla aloilla, muun muassa liikenteessä.
Haluaisin nyt käydä lyhyesti läpi muutamia kohtia, joiden osalta uskon, että komission näkemyksiä tai toimintaa koskevat lisäselvennykset tai -tiedot lisäisivät ehkä instituutioidemme välistä ymmärtämystä ja lujittaisivat välillämme rakentavaa yhteistyötä. Ensimmäiseksi mieleeni tulee yhteinen kantamme tarpeesta varmistaa tasapainoisen liikennejärjestelmän kehitys, jossa kaikki liikennemuodot saavuttavat täyden potentiaalinsa. Tällaista tasapainoa luotaessa on selvää, että vaikka kunnioitammekin periaatetta, jonka mukaan kaikkien liikennemuotojen tulisi kattaa omat todelliset kustannuksensa, joillekin liikennemuodoille on annettava erityistukea tavalla tai toisella.
Tässä yhteydessä mainitsisin esimerkiksi ehdotuksemme yhdistetyn liikenteen kokeilutoiminnan - PACTohjelman - keston pidentämisestä viiteen vuoteen ja sen talousarvion lisäämisestä ja sen tehtäväalan laajentamisesta. Lisäksi rautatiealan strategiasta annetun komission valkoisen kirjan, jossa pyritään edistämään pääsyä rautatierahtimarkkinoille, odotetaan parantavan tämän kuljetusmuodon houkuttelevuutta ja täydentävän hinnoittelupolitiikkaamme.
Viime marraskuisen konferenssin tuloksena ja vastauksena teollisuuden edustajien esittämään ehdotukseen tulen esittelemään kolmiosaisen aloitteen parhaista ympäristökäytännöistä ja kutsumaan teollisuuden, liikenneoperaattorit ja ympäristöjärjestöt osallistumaan siihen. Aion myös esitellä parhaita käytäntöjä koskevan seminaarin, jossa käsitellään paikallisia ratkaisuja kaupunkien liikenneongelmiin ja jossa telematiikkaa, kansalaisten verkkoja ja oikeudenmukaista ja tehokasta hinnoittelua koskevaa tutkimusta käsitellään yhtä aikaa niin kuin pitääkin.
Komissio tulee jatkamaan työtään erilaisissa vihreässä kirjassa mainituissa asioissa erityisin tutkimuksin, kuten jotkin keskusteluun osallistuneet ovat tänään kehottaneet, ja se tulee sisällyttämään harkintaansa ratkaisevan kysymyksen, joka liittyy teiden käytön hinnoittelujärjestelmien yhteistoimivuuteen. Tulemme kehittämään työtä paitsi tietysti toimenpitein, joilla parannetaan liikenneinfrastruktuuria, myös sekä sääntely- että verotusvälineitä koskevalla lainsäädännöllä.
Käytännöllisin tapa saavuttaa paras kokonaistulos on hyödyntää kaikkia keinoja, joilla voidaan vaikuttaa sen monimutkaisen ongelman eri piirteisiin, joka liittyy liikennejärjestelmämme kehittämiseen ympäristöystävällisellä tavalla. Minä pidän parlamenttia yhtenä tämän keskustelun kaikkein vakuuttavimmista tahoista, ja tämä on vain yksi syistä, miksi pidän tervetulleena myönteistä lausuntoa vihreästä kirjastamme oikeudenmukaisesta ja tehokkaasta hinnoittelusta ja suosittelen Schmidbauerin erinomaista mietintöä parlamentille.
Päätteeksi ilmaisisin pahoitteluni sen johdosta, että ajan puutteen vuoksi en voi vastata tässä yhteydessä lukuisiin esitettyihin kysymyksiin. Palaan varmasti asiaan liikenne- ja matkailuvaliokunnassa. Odotan sitä hyvin innokkaasti.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komissaari Kinnock, antamistanne selvityksistä ja huumorintajustanne, joka on tähän aikaan yöstä aina tervetullut ilmiö.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Kestävä tutkimus- ja kehittämispolitiikka
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Marset Camposin tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energiaasioita käsittelevän valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0382/96) yhteisön kestävästä tutkimus- ja kehittämispolitiikasta.
Esittelijä Marset Campos on pyytänyt menettelyä koskevan puheenvuoron.

Marset Campos
Arvoisa puhemies, nojautuen työjärjestyksen 129 artiklaan esitän yhdessä Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän - Pohjoismaiden vihreän vasemmiston - kanssa sitä, mikä käytännössä on jo päätetty viime viikolla tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevässä valiokunnassa 21. tammikuuta; siellä pidettiin aiheellisena käsitellä mietintöä uudelleen ja syvällisemmin sekä antaa aikaa kaikille ryhmille tarkistusten esittämistä varten ja niiden avulla mietinnön parantamista varten. Pyydän mietinnön palauttamista valiokuntaan.

Puhemies
Herra Marset Campos, pyyntönne on esitetty poliittisen ryhmän puolesta, ja se on täysin työjärjestyksen 129 artiklan mukainen. Menettelemme näin ollen tavanomaisella tavalla: joku jäsen kannattaa asian palauttamista valiokuntakäsittelyyn koskevaa pyyntöä ja luonnollisesti joku toinen vastustaa sitä, minkä jälkeen toimitamme asiasta äänestyksen.

McNally
Arvoisa puhemies, tuen Marset Camposin pyyntöä, että asia välitetään takaisin tutkimusta ja energia-asioita käsittelevään valiokuntaan. On hyvin tärkeää, että saamme tehdä niin: se on edellytys keskusteluillemme viidennestä tutkimuksen puiteohjelmasta ja se elähdyttää ohjelmaa koskevia keskustelujamme. Komissiolta saatavien uusien asiakirjojen valossa on siksi olennaista, että palautamme asian valiokuntaan, jotta sitä voidaan tarvittaessa muuttaa niiden tarpeiden mukaiseksi, joita liittyy tuleviin keskusteluihin viidennestä puiteohjelmasta. Siksi pyydämme teitä tukemaan asian välittämistä takaisin valiokuntaan.

Heinisch
Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää, että ette palauttaisi tätä mietintöä valiokunnalle. Me järjestimme kuulemistilaisuuden. Me kävimme pitkiä neuvotteluja tiedevaliokunnassa. Me äänestimme tiedevaliokunnassa. PSE ja PPE tekivät mietintöön tarkistuksia. Me käsittelimme näitä tarkistuksia pitkään ja halusimme antaa tälle kestävää kehitystä koskevalle tärkeälle mietinnölle sekä tekemillemme tarkistuksille mahdollisuuden tulla äänestetyksi mahdollisimman pian. Siksi pyydän, että käsittelisimme tätä mietintöä tänään alkuperäisen suunnitelman mukaisesti.
(Parlamentti päätti palauttaa asian toimivaltaiseen valiokuntaan.)

Tutkimus- ja kehittämistoimintaa koskevien tilastojen kehittäminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Izquierdo Colladon tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energiaasioita käsittelevän valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0383/96) neuvoston päätöksen 94/78/EY, Euratom 8 artiklan mukaisesta komission väliaikaisesta kertomuksesta tutkimus- ja kehittämistoimintaa sekä innovaatioita koskevien yhteisön tilastojen monivuotisesta kehittämisohjelmasta (KOM(96)0042 - C4-0247/96).

Izquierdo Collado
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa puheenvuoroni kertomalla, että tutkimusvaliokunta on antanut selvän ja harkitun tuen tälle komission meille esittämälle mietinnölle monivuotisesta kehittämisestä. Eli emme käsittele lopullista työtä, vaan yhtä välivaihetta.
Tekemämme erittely komission työstä on myönteinen. Mielestämme toimenpiteet ja määräajat on täytetty asianmukaisella tavalla ja toivomme, että kaikki lopulta johtaa uuteen tilanteeseen Euroopan tieteellisten tilastojen osalta. Siten voimme tällä hetkellä olla huojentuneita; hetkellä, jolla työ on saavuttanut huippunsa. Kehotamme komissiota jatkamaan niitä ponnisteluja, joita luonnollisesti vaativat kaikki sellaisten tapojen muuttamiseen tähtäävät tehtävät, jotka joissakin maissa ovat syvään juurtuneet, ja joiden toivomme saavuttavan selkeän yhteisön tason.
Kenenkään ei kuitenkaan pidä tulkita, että suhtautumisemme olisi epäkriittinen. Arvioimme, että on vielä paljon tehtävää. Ehkäpä vielä se kaikkein vaikein osuus; se, joka laadullisesti korottaa komission työn. Mutta se on vielä edessäpäin, ja mielestämme olemme oikealla tiellä, joka johtaa määränpäähän, kun komissio esittää lopullisen mietinnön. Toivottavasti silloin voimme olla samaa mieltä kuin tällä hetkellä, koska se merkitsisi, että on otettu huomattava askel eteenpäin eräällä Euroopan unionille todella merkittävällä alalla.
Arvoisa puhemies, puhumme tieteellisistä tilastoista Euroopassa, joka on perustutkimuksen alalla jättiläinen, mutta myöhemmin kaupallistamisen, teknologisen kehityksen osalla se ei sitä ole siinä innovatiivisessa työssä, joka luonnollisesti lähentää perustutkimuksen sen investoinnit kannattavaksi tekeville markkinoille. Siihen on luonnollisesti useita syitä. Minusta kuitenkin tuntuu siltä, että tilastojen puutteellisuus on ainakin lähes tulkoon yksi niistä syistä, joiden vuoksi eurooppalainen tutkimus ei ole sillä tasolla, kun sen pitäisi olla.
Täytyy kulkea kohti tilannetta, että meillä on eurooppalainen järjestelmä tutkimus- ja kehittämistoimintaa sekä innovaatioita koskevista tilastoista. Sillä ilman tilastoja meillä ei ole kaikkia tarvittavia tietoja tutkimus- ja kehittämistoiminnan politiikan määrittämiseksi, joka on niin tärkeää unionille. Haluamme tehdä sen kansalaiset huomioon ottaen, heidän mielipiteensä huomioon ottaen ja ilman "valistunutta despotismia" tietäen, että he voivat antaa paljon aineksia.
Arvoisa puhemies, tarvitsemme - ja tämä mietintö ehdottaa sitä - oikeudellisen perustan tieteellisten selvitysten laatimiseksi. Tämänhetkinen tilanne ei ole hyvä. Jäsenvaltiot tekevät yhteistyötä, koska ne vapaaehtoisesti haluavat sitä joissakin tapauksissa tehdä niin hyvin kun voivat, mutta ilman siihen liitettyä painostusta, jota tarvitaan kaikkien jäsenvaltioiden tilastojen yhdistämiseen, harmonisointiin ja siten, että Euroopan unionilla olisi oikeudellinen perusta vaatia yhteistyötä eikä ainoastaan haastaa siihen.
Mielestämme tietokantojen pitää määrää osoittavien tietojen lisäksi sisältää laadullisia tietoja, koska ne ovat erittäin tärkeitä selkeän kuvan hahmottumiseksi tilastollisesta diagnoosista. Mielestämme nämä eurooppalaiset tietokannat, eurooppalaiset "julkaisuluettelot" , on näinä aikoina vaatimuksena, jos emme halua jäädä, erityisesti Yhdysvaltojen, sivukonttorin asemaan, vaan haluamme että meillä on oma ominaisluonteemme.
Vaadimme tilastoiden alueellistamista. Tieteellinen infrastruktuuri pitää alueellistaa; on myös tarpeellista, että selvityksemme alueellisella tasolla ovat alueellisen politiikan toteuttamisen peruste eli alueellisen perustan indikaattoreita.
Arvoisa puhemies, lopetan sanomalla, että uuden tietoyhteiskunnan pitää kulkea kaikkien niiden vaiheiden läpi, jotka koskevat tiedon keräämistä ja tieteellisten tilastojen esittämistä, koska epäilemättä emme voi olla syrjässä tästä uudesta yhteiskuntamallista, joka tieteen tasolla tulee hahmottamaan tietoyhteiskunnan.

Stockmann
Arvoisa puhemies, hyvät virkatoverit, tulemme tänä vuonna saamaan erittäin hyvän osoituksen siitä, miten tärkeitä tilastot ovat. Keskustelu osallistumisesta rahaliittoon pyörii lähinnä vain velkaantumisperusteiden noudattamisen ympärillä. Siinä ei periaatteessa ole kyse mistään muusta kuin tiedoista, jotka on hankittu tilastollisin keinoin. Tämä esimerkki osoittaa myös sen, kuinka vaikeaa usein on saada vertailukelpoisia tietoja.
Me emme tänään kuitenkaan keskustele taloudesta, vaan yhteisön tutkimus- ja innovaatiotilastojen toimintaohjelmaa koskevasta komission väliraportista. Viidentoista järjestelmän yhdistäminen kymmenellä eri kielellä on yleinen ongelma Euroopan unionissa. Siksi meidän on löydettävä tutkimuksen ja kehittämisen alalla usein muita ratkaisuja kuin esimerkiksi pahimmat kilpailijamme USA ja Japani. Jotta yhteisen tutkimuspolitiikan tulokset voidaan optimoida, on tarpeen luoda parhaat mahdolliset edellytykset ja tässä tulevat yhteisön tilastot mukaan kuvaan. Tutkimusohjelmia suunniteltaessa on välttämätöntä, että kaikista jäsenvaltioista on käytettävissä ajankohtaiset ja samoin perustein kerätyt tiedot. Lisäksi tieteen, tutkimuksen, talouden ja politiikan päätöksentekijöille on toimitettava ymmärrettävässä muodossa tiedot, joita he tarvitsevat päätöksenteossa.
Siksi komission toimintasuunnitelma on minusta tervetullut, sillä siinä pyritään tukkimaan aukot, poistamaan menetelmälliset erot ja saamaan tietopankkien tiedot kaikkien saataville. Lisäksi on tärkeää välttää kaksinkertaista työtä, jotta vältytään siltä, että tietoja kerätään eri tasoilta. Tilastoissa toissijaisuusperiaatteella on suuri merkitys. Me haluaisimme kuormittaa haastateltavia mahdollisimman vähän ja samalla tehdä tiedon saannin mahdollisimman helpoksi tietojen käyttäjille.
Voin vain tukea Juan Izquierdon mietintöä. Vaikka tämä kuivahko aihe ei tuo häntä sanomalehtien ensimmäiselle sivulle, hän on silti tehnyt mietinnön huolella. Paljon kiitoksia!
Puheaikani on liian lyhyt, jotta voisin käsitellä kaikkea, mitä Juan on jo osuvasti käsitellyt. Siksi rajoitun vain yhteen seikkaan, joka mielestäni mietinnöstä puuttuu. On välttämätöntä, että me alamme jo nyt antaa Keski- ja Itä-Euroopan maille käyttöön tietojamme tilastojen laatimisen osalta. Siten varmistetaan, että me saamme luotettavia tietoja näiden valtioiden kapasiteetista ja lisäksi autamme niitä tulemaan kilpailukykyisiksi. Minä muistan vielä, kuinka vaikeaa oli saada Saksojen yhdistymisen jälkeen luotettavia tietoja entisestä DDR: stä, olivatpa ne sitten vaikkapa vain suklaan kulutuksesta tai röntgenlaitteiden määrästä. Taloudelle ja kehittämiselle tämä oli mahdoton ja kestämätön tilanne. Meidän on pidettävä huoli siitä, että tällainen ei toistu. Siksi haluaisin tässä kohdassa muistuttaa siitä, että on tärkeää ottaa assosioituneet maat mukaan toimintasuunnitelmaan.

Chichester
Arvoisa puhemies, saanen aluksi ilmaista tyytyväisyyteni siitä, että komissaari Kinnock on paikalla ja että hänkin on meidän laillamme kiinnostunut tilastoista.
Saanen onnitella Izquierdo Colladoa hänen mietinnöstään, jonka aihe ei ole kovin sytyttävä. Hänen mietintönsä tekee sille enemmän kuin oikeutta. En voi olla viittaamatta vanhaan viisauteen valheista ja tilastoista, ja mieleeni tulee sanonta, jonka mukaan herrasmiehet käyttävät niitä samaan tarkoitukseen kuin juopunut lyhtypylvästä eli ennemminkin tueksi kuin valaistukseksi.
Tärkeä seikka tässä on tarve levittää Euroopan unionissa tehdyn tutkimuksen tuloksia, ja ilman tilastoja tulosten levittäminen on hyvin hankalaa. Meidän on levitettävä tutkimusten tuloksia mahdollisimman laajalle, jotta ne antaisivat kimmokkeen ja tukea lisätutkimuksiin. Meidän on otettava huomioon verkkojen merkitys tutkimuksessa ja erilaisten kumppanien korkea osallistumisaste neljännen puiteohjelman tutkimukseen. Jos tehdystä työstä ei olisi mitään tilastoja, olisi äärimmäisen hankalaa kannustaa uusia osallistujia.
Izquierdo Collado viittaa mietinnössään sovelletun tutkimuksen ja perustutkimuksen väliseen keskusteluun. Saanen tunnustaa suosivani sovellettua tutkimusta, sillä me tarvitsemme tutkimusta, joka on lähellä asiakasta ja lähellä markkinoita. Saanen antaa hieman tunnustusta Yhdistyneen kuningaskunnan antamalle panokselle, sillä uskon sen olevan mukana useammassa Euroopan unionin tutkimushankkeessa kuin mikään muu maa. Antamamme panos on erittäin merkittävä ja myönteinen. Tänä päivänä ja aikakautena on mukava muistaa, että Yhdistynyt kuningaskunta antaa jossain asiassa myönteisen panoksen.
Saanen lopuksi esittää vaalipiiriäni koskevan huomautuksen kiittämällä Exeterin ja Plymouthin yliopistojen osallistujia sekä Devonin vaalipiirini pieniä ja keskisuuria yrityksiä heidän osallistumisestaan Euroopan unionin tutkimustyöhön.

Malerba
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat kollegat, tämänpäiväinen mietintö, tutkimusta, kehittämistoimintaa ja innovaatioita koskevien Euroopan yhteisön tilastojen monivuotinen kehittämisohjelma, antaa hyvän tilaisuuden puhua Euroopan unionin tilastotietojen perusrakenteen yhdenmukaistamisesta. Eurooppalaisen tilastojärjestelmän luominen tutkimuksen alueelle on välttämätön väline, jotta voidaan arvioida ja mitata tutkimusohjelmien käsittelyä ja siis ohjata yhteisön tutkimuspolitiikan suuntaa ja investointipäätöksiä lujemmalle pohjalle.
Olen yhtä mieltä komission aloitteesta ja yhtä mieltä esittelijän kanssa siitä, että on tarvetta ottaa huomioon myös kansalaisten suuntautuminen. Jos aloite herättää minussa huolestumista ja hämmennystä, syynä on tämä: tilasto-ohjelmaa käyttää tietenkin komissio yhteisöä koskevassa tutkimustyössä, joka kai on jo nyt hyvin koordinoitu.
Mietinnön hyväksyvät käytännössä varmasti myös eräät johtavat eurooppalaiset organisaatiot, mutta kysyn vain, jonkin verran skeptisesti, pystyykö näiden uusien tilastomenetelmien käyttöönotto jäsenvaltioiden toiminta-, tutkimus- ja kehitysohjelmien yhteydessä yksinään saamaan aikaan järjestystä, valottamaan lukemattomia toimia, toisinaan ministerien ja erilaisten laitosten koordinoimia - puhun Italian tilanteesta, jonka tunnen hiukan paremmin - jotka eivät useinkaan onnistu edes välttämään päällekkäisiä ohjelmia, puhumattakaan teollisuuden tutkimusohjelmista, joista ei juurikaan haluta kertoa ulkopuolisille.
Emme myöskään saa unohtaa, että juuri jäsenvaltioiden tekemä tutkimustyö edustaa suurta osaa Euroopan tutkimusinvestoinneista. Iloitsen siis komission aloitteesta ja toivon, vaikken olekaan siitä varma, että se saa nopeasti aikaan konkreettisia tuloksia.

Kinnock
Arvoisa puhemies, kiitän Chichesterin tervetulotoivotuksista. Ehkä hän ei arvannut minun olevan viehättynyt tilastoseikkoihin, mutta tiedän sen yhdistävän minua ja suurta joukkoa tämän parlamentin väestä, mikä on selvästi se syy, miksi he niin innokkaasti osallistuvat tämänpäiväiseen keskusteluun.
Parlamentti lienee hyvin tietoinen siitä, että tutkimus-, kehitys- ja innovaatiopolitiikan laatiminen, valvonta ja arviointi edellyttävät kaikki luonnollisesti korkealaatuisia ja yhdenmukaistettuja tilastotietoja. On yhtä selvää, että tällainen tietojärjestelmä on mahdollinen vain, jos otetaan käyttöön yhteiset standardit ja tiedonkeruun synkronointi ja tiedonlevityskokeilut.
Kun neuvosto vuonna 1994 teki päätöksen monivuotisen ohjelman luomisesta näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, se pyysi välivaiheen kertomusta. Viime vuonna laadittu kertomus luo katsauksen tilanteeseen ja osoittaa myös, että päätöksen 4 artiklassa mainittu työ edistyy hyvää vauhtia.
Komissiota ilahduttaa se, että tutkimusta, teknologista kehitystä ja energia-asioita käsittelevä komitea suhtautuu myönteisesti kertomukseen, ja se kiittää esittelijä Izquierdo Colladoa komission tekstin hyvin yksityiskohtaisesta tarkastelusta ja kiinnostuksesta, jota hän ja hänen kollegansa ovat näihin ehdotuksiin osoittaneet.
Kuten parlamentin käsiteltävänä olevassa mietinnössä järkevästi huomautetaan, organisaatiota koskevat muutokset ja tietoteollisuuden kasvava merkitys luovat tarpeen tarkistaa perinteistä tilastopuitekehystä. Parhaillaan tehdään käsitteellisiä tutkimuksia niiden muutosten määrittelemiseksi, jotka tilastojärjestelmässämme on tehtävä, ja uusien indikaattorien ehdottamiseksi. Tänä vuonna käynnistetään jäsenvaltioissa toinen innovaatiota koskeva yhteisön tutkimus, jonka tulisi käsitellä joitain näitä piirteitä. Komission yksiköissä pyritään myös parhaillaan erittelemään tietoja yksityiskohtaisesti esimerkiksi eri alojen, maantieteellisten tasojen ja tutkimustyyppien mukaan. Samalla kun tunnustetaan kokonaisvaltaisen tiedon tarve, ollaan yleisesti sitä mieltä, että meidän ei tulisi vaatia liikaa tilastotutkimuksiin osallistuvien antamilta vastauksilta. Komissio tutkii myös tarkasti Välimeren maiden kanssa tehtävän yhteistyön yhdenmukaistamisen laajentamista koskevaa ehdotusta.
Komissio on jo laajentanut olemassa olevien tieteen ja teknologian indikaattorien joukkoa laajentamalla maantieteellistä kattavuutta, ottamalla käyttöön patentteja ja julkaisuja koskevien tietokantojen kaltaisia tietolähteitä ja sisällyttämällä tiedettä ja teknologiaa koskevaa yleistä tietoisuutta koskevia tilastoja. Aiomme jatkaa samaan suuntaan, ja työ on jo käynnissä inhimillisiä voimavaroja, tiedettä ja teknologiaa sekä tiedemiesten ja opiskelijoiden liikkuvuutta koskevan tiedon keruun osalta.
Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tehokkaammin komissio aikoo edistää tilastojen roolia tutkimuksen ja kehityksen viidennen puiteohjelman alaisuudessa ja sisällyttää sen tilastoaloitteisiin. Kuten parlamentti tietänee, lainsäädäntökehyksen luomista tutkimusta ja kehitystä koskevan tiedon keruuta varten tutkitaan parhaillaan.
Minun on kuitenkin ilmoitettava parlamentille, että jotkin jäsenvaltiot ovat ilmaisseet jyrkkiä varauksia tähän ehdotukseen. Niiden mielestä nykyiset budjettirajoitukset ja tarve välttää tilastotutkimuksiin osallistuvien yritysten liika kuormittaminen vähentävät tällaisen aloitteen houkuttelevuutta. Monet muut jäsenvaltiot kuitenkin katsovat, että tarvittaisiin lainsäädäntökehys korkealaatuisten tilastotietojen varmistamiseksi Euroopan tasolla. Nämä erilaiset mielipiteet on tietysti otettava huomioon samoin kuin kaikki hallituksen välisessä konferenssissa perustamissopimuksen tilastoja koskevaan artiklaan mahdollisesti tehtävät muutokset.
Komissio on kiitollinen parlamentille sen tuesta tiedettä ja teknologiaa koskevan yhdenmukaistetun tilastojärjestelmän kehittämiseksi. Tällainen järjestelmä tarjoaa selvästi välineen julkista valvontaa varten ja siten tehokasta politiikan muotoilua ja harjoittamista varten. Parlamentin roolia tämän järjestelmän luomisessa arvostetaan, ja komissio kiittää siihen välittömästi osallistuneita, kuten tämän mietinnön esittelijää.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Yhteisön oikeuden soveltaminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Schaffnerin oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0001/97) kolmannestatoista vuosikertomuksesta yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta (1995) (KOM(96)0600 - C4-0363/96).

Schaffner
, esittelijä. (FR) Arvoisa puhemies, komission meille esittämällä kolmannellatoista vuosikertomuksella yhteisön oikeuden soveltamisesta on nykyisin hyvin vakiintuneen käsityksen mukaan kaksi olennaista tehtävää. Toinen niistä on selvittää direktiivien kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen tilanne jäsenvaltioissa ja toinen on toimia yhteenvetona siitä, miten komissio on käyttänyt harkinnanvaraista valtaansa aloittaa rikkomisesta johtuvia menettelyjä jäsenvaltioita vastaan.
Kolmannessatoista vuosikertomuksessa päätelmät esitettiin hyvin luettelonomaisesti, ja nyt on tilaisuus pohtia syvällisemmin, millä keinoin yhteisön oikeuden tuntemusta ja täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa voitaisiin parantaa. Oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta on havainnut tältä osin kolme pääsuuntausta.
Ensinnäkin, kuten oikeusasioita käsittelevä valiokunta on useaan otteeseen todennut myös kaikille unionin toimielimille: mikä pätee yksiin, on pädettävä myös toisiin. On tarpeen, että komissio toimisi avoimemmin yhteisön oikeuden täytäntöönpanon alalla, kun se käyttää harkintavaltaansa aloittaa erityisesti perustamissopimuksen 169 artiklassa tarkoitettuja rikkomisesta johtuvia menettelyjä. Sen sijaan, että kertomuksessa esitetään, kuinka monta kertaa komissio turvautui kyseiseen menettelyyn, olisi kiinnostavampaa tietää, miksi komissio turvautui siihen. Ja vielä kiinnostavampaa olisi myös tietää, miksi komissio ei turvautunut kyseiseen menettelyyn.
Komissio on muuttumassa avoimemmaksi. Se ilmoitti lehdistötiedonannolla päätöksestään perehtyä perustamissopimuksen 171 artiklan soveltamisperusteisiin ja määritellä laskentatapa, jota se tulee käyttämään jäsenvaltioille määrättävissä rahallisissa rangaistuksissa. Siinä oli vain se huono puoli, että parlamentti ei saanut kyseistä tietoa.
On selvää, että niin komission kuin muidenkin lainsäätäjien on pyrittävä laatimaan selkeitä ja täsmällisiä direktiivejä ja että on otettava huomioon toissijaisuusperiaate. Tämä on ehdoton edellytys sille, että jäsenvaltiot saattavat direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä mahdollisimman tehokkaasti. Vaikka 90 prosenttia sovellettavista direktiiveistä on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, missä myös kolmessa viimeiseksi liittyneessä jäsenvaltiossa on onnistuttu hyvin, on huomattava, että eniten vaikeuksia on sellaisilla tärkeillä aloilla kuten maatalous, liikenne ja ympäristö.
Jäsenvaltioilla on vastuunsa, mutta näyttäisi siltä, että eri jäsenvaltioiden sisäisten järjestelyjen erilaisuuden ja monimutkaisuuden vuoksi olisi hyödyllistä aloittaa komission ja kansallisten lainsäätäjien välinen, eri tasoilla käytävä jatkuva vuoropuhelu, jotta voidaan luoda todellinen oikeusyhteisö. Komissio voisi jopa kannustaa kansallisia lainsäätäjiä pyytämään tarpeen vaatiessa teknistä tukea, jotta päästäisiin yhteisön oikeuden moitteettoman soveltamisen tärkeään tavoitteeseen.
Vaikka kansallisten elinten kanssa tehtävä tiedotusyhteistyö on tässä vaiheessa tärkeää, ei pidä unohtaa kansalaisten ja kansallisten tuomioistuinten osuutta yhteisön oikeuden soveltamisessa. Juuri kansalaiset voivat esittää korvausvaatimuksia ja tuomioistuimet voivat tuomita korvauksiin, kun oikeutta on sovellettu epäasianmukaisesti ja jopa silloin kun direktiivi jätetään saattamatta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Muodolliset ja sisällölliset edellytykset ovat riippuvaisia ensisijaisesti kansallisesta oikeudesta. Erityisesti valtioiden parlamenttien, jotka päättävät kansallisesta oikeudesta, olisi tärkeää olla tietoisia niillä korvausoikeuden alalla olevasta tehtävästä.
Se, että sisällölliset edellytykset voivat vaihdella jäsenvaltiosta toiseen, on ristiriidassa kansalaisten oikeuksien yhtenäisen ja yhdenmukaisen soveltamisen perusvaatimuksen kanssa. Yhteisön oikeuden tehokas ja yhdenmukainen soveltaminen edellyttää, että tietyille kohderyhmille ja lainkäyttäjille suunnatut tiedotustoimet moninkertaistetaan. Euroopan kansalaisia koskevan ohjelman ansiosta Grotuis- ja Schuman-ohjelma koskee kaikkia kansalaisia.
Neuvostoa ja komissiota on onniteltava näistä aloitteista, koska ne täyttävät jo meidän edustajakokouksemme muotoilemat odotukset. Oikeusasioita käsittelevä valiokunta toivoo kovasti, että näille toimille varattaisiin riittävät rahoituskeinot.
Tiedottamisen osalta valiokunnalla on useita toiveita. Toivomme, että kansalliset tuomioistuimet pääsisivät yhteisön rahoitustuella helposti käyttämään Celex-järjestelmää. Toivomme, että kaikilla Eurooppa-oikeutta opiskelevilla olisi riittävä yhteisön oikeuden tuntemus, vaikka he eivät suuntautuisikaan oikeudellisiin ammatteihin vaan esimerkiksi hallinnollisiin tai journalistisiin ammatteihin. Toivomme, että oikeustieteen ammattilaiset saisivat koulutusta yhteisön oikeudesta ennen ammattiin ryhtymistä.
Esitetyt ehdotukset koskevat kaikkien etuja: jäsenvaltioiden etuja, unionin etuja sekä kansalaisten etuja. Avoin, yksinkertainen, tunnettu, kansalaisten odotuksia vastaava yhteisön oikeus olisi siis paras tapa hälventää nykyinen epäilyksen ilmapiiri, joka kansalaisten keskuudessa Euroopan rakentamisen suhteen vallitsee.
Meidän, siis parlamentin, tehtävänä kaikkien unionin kansalaisten edustajana on olla tietoisia halukkuuden puutteesta, mutta toimielimenä parlamentin tehtävä on torjua tämä väärä suuntaus.

Miranda de Lage
Arvoisa puhemies, arvoisa läsnäolija - koska kuulijakunta todellakin on tähän aikaan melko vähäinen mutta laadukas - haluan ensimmäiseksi onnitella Schaffneria mietinnöstä, jonka hän on esittänyt oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan nimissä. Perusteluosassa esitetyt huolenaiheet ovat pääosiltaan samoja kuin ne, joita vetoomusvaliokunta esittää. Se, mikä meitä kahta valiokuntaa erottaa on se, että meidän työtapamme perustuu suoraan yhteyteen satojen kansalaisten ja yhteisöjen kanssa, mikä pakottaa meidät voimistamaan komission esittämää arvostelua perusteiltaan. Kansalaisten lannistaminen ja jopa puolustuskyvyttömäksi tekeminen menettelyn hitauden vuoksi ei myötävaikuta Euroopan rakentamisessa eikä kansalaistunteen lisääntymisessä, jota niin laajan, rikkaan ja moninaisen yhteisen alueen jakamisen suuren seikkailun pitäisi seurata.
Vetoomusvaliokunta on institutionaalisen kehyksen avainkappale. Esitettyjen vetoomusten ansiosta on löydetty useita virheitä yhteisön oikeuden siirtämisessä ja soveltamisessa. Yhteistyö Euroopan komission kanssa on ollut merkittävää, ja se tulee sitä jatkossakin olemaan. Olemme kuitenkin yllättyneitä siitä, että se on mietinnössään niin kriittinen ja arvoituksellinen parlamentaarisen toimielimen ansiosta ilmitulleiden rikkomusten yhteismäärän suhteen.
Toiseksi toistamme - heikoin toivein, koska olemme pyytämällä pyytäneet sitä jo seitsemän vuoden ajan - 169 artiklan menettelyn nopeuttamisen välttämättömyyttä. Meidän pitää toistuvasti painottaa myös 171 artiklan arkailematonta käyttöönottoa, koska sellaisten tapausten määrä on häpeällisen suuri, joissa lainsäädännöstä vastaavat tahot - erityisesti hallitukset - eivät tiedä tuomioistuimen päätöksistä.
Mielestämme " kokouspaketit" ovat rehellisessä mielessä myönteisiä, mutta emme hyväksy sitä, että niitä käytetään kaupankäyntiin, jolla hankitaan pidempiä määräaikoja muuttaa asianmukaisesti se, joka säädetyssä määräajassa tehtiin väärin tai epätäydellisesti.
Komissio on perustamissopimuksen vartija, mutta hallitusten velvollisuutena on soveltaa lakia ja valvoa sen täsmällistä noudattamista. Samanarvoisuusperiaatteen pitää aina olla läsnä ja samoin avoimuuden, joka on järjestelmän uskottavuuden välttämätön tekijä. Komission ponnistukset avoimuuden hyväksi ovat hyvin myönteisiä ja onnittelemme niistä, koska emme voi unohtaa, että Euroopan rakentamisessa perustekijänä ovat kansalaiset, ja salailu edistää vain skeptikkoja ja Euroopan vastaista tunnetta.
Lyhennelmänä, arvoisa puhemies: 169 artiklan soveltamisen pitää olla tiukkaa. 171 soveltamisessa ei pidä arkailla, ja pyytäisimme komissiolta lisää avoimuutta, kun se esittää vuosittaista mietintöään.

Anastassopoulos
Arvoisa puhemies, Euroopan kansanpuolueen ryhmän puolesta haluaisin vuorollani onnitella esittelijä Schaffneria siitä hankalasta työstä, johon hän on ryhtynyt tämän tärkeän aiheen suhteen. Valitettavasti keskustelu käydään tällaiseen aikaan, vastoin kaikkea sitä merkitystä, jota aihe vaatisi.
Arvoisa puhemies, joudumme taas kerran toistamaan niitä kannanottoja, joita olemme jo vuosia esittäneet. Tähän on syynä Schaffnerin mietintö, joka pohjautuu EU: n lainsäädännön soveltamista koskevaan komission asiakirjaan. Olen pahoillani, että teemme näin. Asiassa on kuitenkin myönteinenkin puoli: voimme todeta, että paneutumalla toistuvasti heikkoihin kohtiin ja ongelmiin tulemme vuosien kuluessa tilanteeseen, jossa muutamia niistä voidaan jo käsitellä - olkoonkin, että se tapahtuu kovin myöhässä ja olkoonkin, että se on vielä kovin vajavaista ja vailla lopullista menestystä - mutta olemme jo saaneet joitakin tuloksia.
Toistan siis, että vuosi on jälleen kulunut, ja Euroopan unionin kansalaiset pitävät yhä unionin lainsäädäntöä erittäin mutkikkaana ja vaikeaselkoisena. On syytä korostaa, että unionin lainsäädäntö täytyy saada kootuksi, jotta sen sovellettavuutta voidaan parantaa.
Euroopan unionilla täytyy olla käytössään tarvittava henkilöstö, jotta voimme lopultakin edetä nopeammin tässä asiassa. On välttämätöntä, että kaikki ymmärtävät, että näin edistetään unionin lainsäädännön soveltamista ja lainsäädäntö tuodaan lähemmäksi ja ymmärrettävämmäksi Euroopan yhteisön kansalaisille. Sisämarkkinoiden oikea toimivuus riippuu paljolti siitä, miten säännöt, joihin se perustuu, ovat samalla tuttuja ja ymmärrettyjä mutta myös sovellettavissa yhteen kansallisen lainsäädännön kanssa.
Mitä taas tulee unionin säädösten siirtämiseen kansallisiin säädöksiin, haluaisin huomauttaa, kuten rouva Schaffner jo mainitsi, että monilla alueilla on onnistuttu todella suurin ponnistuksin saamaan aikaan parannuksia. Kuitenkin on vielä paljon aukkoja eri aloilla, esimerkiksi liikenteen, ympäristön, energian ja maatalouden piirissä ja varsinkin valkoisen kirjan viittaamilla alueilla. Siksi hyväksyttyjen ohjeiden tulee mielestäni olla selkeitä ja niiden pitää kiinnittää huomiota olennaisuuksiin ja ottaa huomioon kansalliset säädökset, jotta ne voitaisiin vaivattomasti liittää kansalliseen lainsäädäntöön.
Luonnollisesti minäkin haluan korostaa, kuten kaksi edellistäkin puhujaa, että 171 ja 169 artikloja on sovellettava ja pakotteita asetettava, jotta parempia tuloksia voidaan saavuttaa.
Arvoisa puhemies, toisaalta haluaisin kuitenkin mainita tyytyväisenä muutaman tapauksen, joissa on onnistuttu: ensiksi ohjelmat Karolus ja Matthaeus kansallisten virkamiesten vaihdosta sekä käsittääkseni yleisemminkin komission ja kansallisten virkamiesten yhteistyö ja molemminpuolinen tiedotus niin lain valmistelussa kuin unionin säädösten toimeenpanossakin.
Haluaisin viitata Grotius-ohjelmaan, ja toivon, että tämä Euroopan komission aloite johtaa neuvoston päätökseen yhteisestä toiminnasta oikeusasioiden asiantuntijoiden vaihdon edistämiseksi.
Kuitenkin tässäkin on korostettava jälleen kerran, että jäsenvaltioiden täytyy pitää huolta siitä, että oikeustieteiden opiskelijat perehtyvät unionin lainsäädäntöön jo opintojensa aikana.
Toinen aihe, jonka haluaisin mainita, on komission esitys Robert Schumanin toimintasuunnitelmasta. On erityisen myönteistä, että tavoitteena on antaa erityistä taloudellista tukea jäsenvaltioiden vastaavien tahojen tekemille aloitteille kansallisen tuomarikunnan kouluttamiseksi. Se pyrkii antamaan unionin noin 100 000 tuomarille ja noin 450 000 asianajajalle ylimääräistä tukea, jotta nämä voisivat paremmin selviytyä tehtävässään.
Haluaisin vielä mainita hyvin suopeasti komission ja Euroopan parlamentin yhteisesti esittämän aloitteen " Euroopan kansalaiset - Citizens First" , joka otettiin käyttöön marraskuussa 1996. Se on aloite, joka pyrkii välittämään kansalaisille tietoa heidän omista oikeuksistaan ja joka vastaa vaatimukseen, jonka minäkin olin esittänyt edellisen oikeusvaliokunnan mietinnön esittelijänä Euroopan komission asiakirjasta unionin lainsäädännön soveltamisen seurannasta.
Oikeusyhteisö, jollainen Euroopan unionikin on, ei saa milloinkaan laiminlyödä sitä laatua, jota sovelletaan sen säätämiin säädöksiin.
Arvoisa puhemies, lopetan toteamalla, että mielestäni rouva Schaffnerin mietintö tuo oman panoksensa korostuksineen, huomautuksineen ja kysymyksineen tähän yritykseen, jonka avulla parlamentti on yhteistyössä komission kanssa pyrkinyt saamaan yhä parempia lopputuloksia. Tänä vuonna on tapahtunut edistystä, mikä on syytä mainita, ettei tarvitse pelkästään valittaa ja nalkuttaa. Muutamia asioita on tapahtunut, mutta meidän on kuitenkin edettävä nopeammin ja tuloksekkaammin saavuttaaksemme asettamamme päämäärän.

Wijsenbeek
Arvoisa puhemies, myös minä toivotan Schaffnerin mietinnön tervetulleeksi, samoin kuin toivotan Kinnockin läsnäolon täällä tervetulleeksi. Sillä se, mitä aion nyt sanoa, koskee mielestäni suoraan häntä. Olemme juuri saaneet vuosien 1991/1992 vuosikertomuksen, ja meille on luvattu jo puolen vuoden ajan, että vuosien 1993/1994 raportti tulee pian. Mutta on käynyt ilmi, että joistakin jäsenvaltioista ei ole saatavilla edellä mainituilta vuosilta mitään tietoja eikä komissio tutki asiaa ja sano: ei, meillä ei ole niitä eikä niitä sovelleta. Siitä on nimittäin kysymys tässä mietinnössä.
Mikäli on olemassa jäsenvaltioita, jotka eivät välitä vähääkään yhteisön lainsäädännöstä, se tarkoittaa sitä, että summa iuksesta tulee summa iniuria . Se asettaa kansalaisemme eriarvoiseen asemaan, jota komission ei pitäisi hyväksyä.
Sitten toinen asia. Kyseessä on 177 artikla, ennen päätöksen tekemistä annettu lainopillinen lausunto. Minä ja arvostettu kollegani, joka hiljattain siirtyi PPE: n ryhmästä Schaffnerin ryhmään, veimme erään asian Rotterdamin raastuvanoikeuteen, jolloin yleinen syyttäjä sanoi paikan päällä: "Hyvä herra, vain maan korkein oikeuselin voi antaa lainopillisen lausunnon ennen päätöksen tekemistä." Tässä on päivänselvä virhe yhteisön oikeuden soveltamisessa. Mitä muuta on käynyt ilmi: kaikissa yhteisön jäsenvaltioissa voi tulla tuomariksi tai yleiseksi syyttäjäksi tietämättä mitään yhteisön oikeudesta. Minä ja monet muut olemme vaatineet jo vähintään viiden vuoden ajan pakollista eurooppalaisen oikeuden kurssia osana oikeustieteen opintoja kaikissa oikeustieteellisissä tiedekunnissa Euroopassa. Haluaisimme lopultakin nähdä, että näin tapahtuu.

Ullmann
Arvoisa puhemies, herra komissaari, haluaisin ensiksi kiittää esittelijää siitä, että hän on tehnyt niin runsaasti käytännön ehdotuksia tutkimus- ja vaihto-ohjelmista, yhteisön koulutuksesta, kuten jo korostettiin, sopimuksen rikkomismenettelystä ja paljosta muusta. Mielestäni nämä kaikki ovat käytännöllisiä ja valaisevia ehdotuksia, joita parlamentin tulisi tukea ja varmasti se tukeekin. Erityisen tärkeänä pidän myös mietinnön kohdan 16 " Kansalaisena Euroopassa" -aloitetta, joka on opas kansalaisten oikeuksista ja velvollisuuksista yhteisön oikeutta sovellettaessa. Tämä kohta vaikuttaa minusta erityisen tärkeältä, kun tarkastelen sitä vetoomusvaliokunnan lausunnon valossa.
On muutakin huomionarvoista. Kansalaisten oikeuksia tarkastellaan tässä viitaten mahdollisiin sisämarkkinoiden toiminnan puutteisiin, mikä on selvä viittaus unionin kansalaisuuden sisällöllisestä heikkoudesta. Vielä eriskummallisemmalta minusta tosin vaikuttaa kuitenkin se, että toisaalta puhutaan unionin kansalaisuudesta ja toisaalta yhteisön oikeudesta. Ovatko unionin kansalaiset todellisuudessa vain yhteisön kansalaisia vai onnistuuko meidän lopultakin muotoilla yhteisön oikeus unionin oikeudeksi ja ehkäpä myös tuoda se jotakuinkin hämäristä nurkista Euroopan unionin kirkkaaseen päivänvaloon?

Kinnock
Arvoisa puhemies, aloittaisin kiittämällä Schaffneria erinomaisesta mietinnöstä, jonka hän on laatinut kolmannestatoista komission vuosikertomuksesta yhteisön oikeuden täytäntöönpanosta. Hänen analyysinsä syväluotaavuus, arvostelunsa laadukkuus ja ehdotustensa merkittävyys ansaitsevat erityisen kiitoksen.
Kuten parlamentti tietänee, vuosikertomus yhteisön oikeuden täytäntöönpanosta, joka laadittiin ensimmäisen kerran parlamentin pyynnöstä vuonna 1983, liittyy ensimmäiseen niistä tehtävistä, jotka komissiolle asetetaan yhteisön perustamissopimuksen 155 artiklassa, jolla varmistetaan, " että tämän sopimuksen määräyksiä sekä toimielinten sen nojalla antamia säännöksiä ja määräyksiä noudatetaan" .
Komission kertomus on hyvin pitkälti tulosta parlamentin ja komission välisestä rakentavasta vaihdosta. Kuten jäsenet hyvin tietävät, uutta kertomusta laatiessaan komissio tietysti ottaa tarkoin huomioon edellisvuotista kertomusta koskevat parlamentin päätöslauselmat ja suositukset ja, kuten olemme tämänpäiväisen keskustelun kuluessa kuulleet Anastassopoulosilta, parantamisen varaa on aina. Tämä väline saa kiittää paljosta parlamentin huolellista valvontaa.
Vuosikertomuksen ensimmäinen tavoite on se, että komissio antaa selonteon omasta toiminnastaan, ja kolmannessatoista kertomuksessa kiinnitettiin huomiota rikkomusmenettelyjen käsittelyssä saavutettuun edistykseen, sillä niiden käsittelyaikaa on alettu lyhentää. Tämä suuntaus jatkui vuonna 1996, jolloin komissio antoi suuren painoarvon rikkomusten käsittelyn nopeuttamiselle ja sisäisten menettelyjensä järkeistämiselle. Viime vuoden heinäkuussa hyväksyttiin joukko toimenpiteitä, joista on jo nyt ollut jotain hyötyä. Päätettiin esimerkiksi, että tulevaisuudessa sovellettaisiin tiukkaa yhden vuoden sääntöä, joka koskisi valituksen rekisteröinnin ja komission asiaa koskevan päätöksen, tapauksen käsittelyn päättämisen tai 169 artiklan mukaisen kirjeen lähettämisen välistä määräaikaa. Näin on sen jälkeen tehty.
Schaffnerin mietintöä leimaa kolme päähuolenaihetta. Ensimmäinen on komission rikkomuksia koskevien päätösten avoimuuden puute. Toinen on noudattamatta jätettyjen tuomioistuimen päätösten suuri määrä. Kolmas on yhteisön oikeuden riittämätön levittäminen.
Olen iloinen, joskaan en mitenkään itsetyytyväinen voidessani kertoa parlamentille, että vuonna 1996 komissio toimi erityisen aktiivisesti kaikilla kolmella alueella. Ensinnäkin avoimuuden osalta heinäkuun 1996 jälkeen on ollut tapana julkaista komission päätöksistä tiedotteita, antaa perusteltuja lausuntoja ja välittää tapauksia tuomioistuimen käsiteltäväksi. Parlamentti muistanee, että tätä ennen käytäntö oli päinvastainen. Tiedotetta ei voitu antaa, ellei komissio varta vasten päättänyt, että sellainen on annettava. Komissio on jo kulkemassa parlamentin pyytämään suuntaan. Luottamuksellisuuden sijaan, joka toisinaan voi olla virheiden ja väärinkäsitysten lähde, komissio on valinnut avoimuuden ja julkistaa päätöksensä. Voin kertoa parlamentille, että sen muistikuvan mukaan, mikä minulla on komission keskusteluista, tätä pidettiin yksimielisesti ja innostuneesti hyvänä asiana. Samoin oikeusasiamiehen esittämien huomautusten johdosta komissio pyrkii aina varmistamaan, että valituksen tekijää kuullaan ennen tapauksen käsittelyn päättämistä.
Mitä tulee tuomioistuimen päätösten noudattamatta jättämisestä asetettaviin rangaistuksiin, kuten parlamentti pyysi, komissio on ryhtynyt kaikkiin tarvittaviin toimiin 171 artiklan toisen alakohdan soveltamiseksi ja siten rangaistusten ehdottamiseksi jäsenvaltioille, jotka eivät noudata tuomioistuimen päätöksiä. Viime vuoden elokuussa julkaistun tämän artiklan soveltamista koskevan tiedonannon johdosta komissio otti hiljattain käyttöön menetelmän rangaistusmaksujen suuruuden laskemiseksi. Menettelyn voidaan siis nyt katsoa olevan käytössä. Tämä parantanee yhteisön oikeuden noudattamista jäsenvaltioissa. Kuten esittelijä aivan oikein huomauttaa, tuomioistuimen uusi päätös, jonka mukaan yksiköt voivat nostaa kanteita yhteisön oikeutta vastaan rikkovia jäsenvaltioita vastaan, antaa kansalaisille uuden valitusmahdollisuuden.
Schaffner on niin ikään aivan oikeassa pitäessään tätä merkittävänä kehityksenä, ja tätä päätöstä on jo alettu soveltaa jäsenvaltioissa. Luonnollisesti on vielä liian aikaista yrittää analysoida sen vaikutuksia, mutta komissio seuraa tietysti tarkasti asian kehitystä.
Lopuksi puhun yhteisön oikeuden levittämistä koskevasta kysymyksestä. Koko vuoden 1996 komissio jatkoi ponnistuksiaan yhteisön oikeuden levittämisen parantamiseksi jäsenvaltioissa kehittämällä joukon ohjelmia, etenkin oikeusalan ammatteja varten, ja näihin ohjelmiin on jo viitattu tämän keskustelun kuluessa. Vaikka yhteisön oikeuden levittäminen on selvästi ensi sijassa jäsenvaltioiden asia, komissio pyrkii tarjoamaan tarvittavan kannustimen, tietysti oman toimivaltansa rajoissa. Toivon näiden viittausten osoittavan, että komissio pitää yhteisön oikeuden noudattamisen valvontaa erittäin tärkeänä ja hyödyllisenä toimintana, ja minä ja kollegani pidämme parlamentin tälle toiminnalle antamaa tukea erittäin hyvänä asiana.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto päättyi klo 23.10.)

