Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?
Herra Schierhuberilla on puheenvuoro.

Schiedermeier
Arvoisa puhemies, nimeni on Schiedermeier!
Arvoisa puhemies, löysin 19. päivän, siis maanantain, istuntopöytäkirjan lokerostani vasta eilen iltapäivällä, ja vaikka olin paikalla ja allekirjoitin listan, nimeäni ei ole valitettavasti läsnäololistalla. Pyydän, että asia korjataan.

Puhemies
Herra Schiedermeier, meidän on pyydettävä teiltä kahdesti anteeksi. Ensiksi, koska en pitkästä välimatkasta ja iästäni johtuen tunnistanut teitä, ja toiseksi, koska pöytäkirjassa on todellakin ollut virhe, joka korjataan. Paljon kiitoksia.

Lalumière
Arvoisa puhemies, nimeni puuttuu eilisen istunnon läsnäololistasta, vaikka olin tietenkin paikalla. Pyydän siis oikaisua. Kiitos.

Puhemies
Hyvä on, rouva Lalumière. Virhe korjataan. Teidät merkitään listaan.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.) Seuraavaksi annan tavanomaisen käytännön mukaisesti itselleni puheenvuoron, jotta voisimme aloittaa keskustelun unionin tilasta.

Unionin tila - Valtionpäämiesten ja pääministereiden tapaaminen 24. - 25. lokakuuta
Puhemies
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisat komissaarit, hyvät jäsenet, tämä on viimeinen unionin tilasta käytävä keskustelu ennen nykyisen parlamentin vaalikauden päättymistä, toisin sanoen ennen kesäkuussa 1999 pidettäviä vaaleja. En sen vuoksi aio langeta siihen kiusaukseen, että luonnehtisin tämän parlamentin vaalikautta. Se on vielä ennenaikaista, ja kahdeksassa kuukaudessa voi tapahtua paljonkin.
En myöskään aio ennakoida sitä, mikä on parlamentin kanta valtion- ja hallitusten päämiesten epävirallisesta kokouksesta. Haluan kiittää liittokansleri Klimaa siitä, että hän on kutsunut koolle tämän kokouksen ja että hän on kutsunut ensimmäistä kertaa myös parlamentin osallistumaan yhteen näistä epävirallisista huippukokouksista. Tuolloin voitaneen tarkastella ensimmäisen kerran unionimme tulevaisuutta ensi vuosisadalla, ja tänään käymämme keskustelun ansiosta voimme määritellä parlamentin panoksen.
Käymme tämänpäiväistä keskustelua aikana, jolloin muutaman kuukauden takaisia loistavia näkymiä on alkanut varjostaa kaksi kriisiä - Aasian kriisi ja Venäjän kriisi - samoin kuin se uhka, että niiden dominovaikutus ulottuisi maailman muihin osiin.
Tämän lisäksi jossakin vaiheessa vaikutti siltä, että maailmasta puuttui selkeä johtajuus. On totta, että viime päivien uutisten perusteella näyttää siltä, että reaktiomekanismit on otettu käyttöön ja että yleisen taantuman uhka väistyy. Unioni on torjunut onnistuneesti rahamarkkinoiden levottomuudet euron käyttöönoton sekä talouksien tervehdyttämis- ja lähentymiskehityksen ansiosta.
Yhtenäisyys on näin ollen tehnyt tästä Euroopan osasta vahvan, lujan ja vakaan talous- ja kauppa-alueen. Ei ole syytä unohtaa eikä väheksyä tätä saavutusta.
Tämä yhtenäisyys ei kuitenkaan ole tehnyt eikä se voikaan tehdä meistä haavoittumattomia. Avoin talous, jollainen unioninkin talous jo on, ei voisi jatkuvasti laajentua, jos muu maailma olisi taantuman kourissa. Sen vuoksi meidän on oman etumme vuoksi omaksuttava aktiivinen asenne passiivisen sijasta ja käytettävä kaikkia keinojamme sellaisten alueiden vakauttamiseksi, joiden kriisit voisivat vaikuttaa meihin eniten.
Ajattelen ensisijaisesti Venäjää, kaikkein voimakkainta lähinaapuriamme, jolle meidän on tarjottava tukemme kokonaisuudessaan, jotta se saisi onnistuneesti päätökseen siirtymisensä demokratiaan ja markkinatalouteen, siirtymisen, joka on ollut paljon odotettua pitempi, tuskallisempi ja monimutkaisempi.
Meidän on kuitenkin myös tuettava ponnekkaasti Latinalaisen Amerikan yhdentymis- ja vapautumiskehitystä, ei ainoastaan yhä kiinnostavampien markkinoiden kehittämiseksi, vaan demokratiaan palautumisen aikana saavutetun edistyksen vakiinnuttamiseksi.
Tämän aktiivisen politiikan harjoittamiseksi on välttämätöntä, että unionin neuvosto toteuttaa tarvittavat toimet, jotta voidaan varmistaa euroalueen 11 jäsenvaltion tehokas ulkoinen edustus Cardiffin Eurooppa-neuvoston mandaattia noudattaen.
Ei tarvita monimutkaisten rakenteiden keksimistä eikä uutta herra Euroa. Kaksi- tai useampipäisiä jättiläisiä tarvitsee pelätä ainoastaan saduissa. Riittää vain, että myös tällä alueella sovelletaan Rooman sopimuksen toimielinjärjestelmää, joka on toistaiseksi osoittautunut yhdentyneen Euroopan tarpeisiin parhaiten sopivaksi.
Kyseinen järjestelmä aiheuttaa ilmeisesti vuosien saatossa tiettyjä hankaluuksia. Osa niistä voidaan korjata ilman, että tarvitaan uutta hallitusten välistä konferenssia, eikä aikaa ole hukattavana. Unioni tarvitsee mitä pikimmin poliittisen suunnan.
Euroopan parlamentin - ja aloitan tuon hankaluuksien tarkistamisen meistä itsestämme - on vähitellen sovitettava keinonsa sille Amsterdamin sopimuksessa myönnettäviin uusiin toimivaltuuksiin.
Parlamentin työjärjestyksen ja sen hallinnollisten rakenteiden mukautustyö sitä silmällä pitäen on jo edennyt varsin pitkälle; parlamentti on laatinut yhteisiin periaatteisiin pohjautuvan eurooppalaisen vaalijärjestelmäesityksen, ja parlamentin jäsenten yhteisen henkilöstösääntöesityksen on määrä olla valmiina joulukuun alussa. Toisin sanoen ei ole odotettu perustamissopimuksen voimaantuloa, jotta voitaisiin laatia ne säännöt, joiden on määrä helpottaa parlamentin työtä tai vahvistaa sen jäsenten riippumattomuutta ja demokraattista näkyvyyttä.
Toivon, arvoisat puheenjohtajat, että neuvosto ja komissio vastaisivat tähän yhteistyöhaluiseen ja tarmokkaaseen asenteeseen tarkastelemalla näitä esityksiä ja keskustelemalla niistä mahdollisimman pian.
Parlamentilla on ollut tämä sama perustamissopimuksen voimaantuloa ennakoiva asenne myös yhteistyössä kansallisten parlamenttien kanssa. Näiden halukkuuden ansiosta tätä yhteistyötä on tiivistetty ja lujitettu viime vuoden aikana, ja sitä on myös sovellettu valmisteltaessa perustamissopimusten kaavailtua uudistusta, josta pidetään parlamenttien välinen huippukokous välittömästi ennen Wienin Eurooppa-neuvostoa.
Tämä ennakoiva asenne korostaa ilman muuta entistäkin enemmän Amsterdamin sopimuksen ratifioimisen välttämättömyyttä.
Parlamentti on järjestänyt työnsä niin, että Agenda 2000: sta voitaisiin keskustella ja se voitaisiin hyväksyä toisessa käsittelyssä kyseisen sopimuksen määräysten mukaisesti.
Lopuksi korostan jälleen kerran sitä, että ei ole välttämätöntä muuttaa perustamissopimuksia, jotta parlamenttia voitaisiin toimielinten välisen sopimuksen nojalla kuulla ennen niitä suuria päätöksiä, joita Ecofin-neuvoston on talous- ja rahaliiton puitteissa määrä tehdä.
Nykyinen tilanne on se, että tässä näin arkaluonteisessa asiassa vallitsee selvä ja kestämätön demokratiavaje. Ainoastaan parlamentin osallistuminen voi täyttää kyseisen tyhjiön.
Vuonna 1958 neuvosto oli kuuden jäsenen muodostama johtokunta. Vuonna 1998 siitä on tullut 15 jäsenen komitea, jossa on pian 21 ja myöhemmin 27 tai 30 jäsentä. Se on paremminkin sellaisten komiteoiden summa, joiden lukumäärä niin ikään kasvaa.
Sen asianmukainen toiminta vaatii toimia, jotka edellyttävät perustamissopimusten uudistamista, kuten esimerkiksi uutta enemmistöpäätösmekanismia ja sellaista tehokasta puheenjohtajuutta, jollainen nykyinen puolivuosittain vaihtuva ja monien ministerien kesken jakautunut puheenjohtajuus ei nähtävästikään voi olla.
On kuitenkin ilmeistä, että uudistusta odottamatta on edettävä neuvostojen ja niiden päätöksenteon yhteensovittamisen tiellä. Mitä suurempia poliittiset kokonaisuudet ovat, sitä suurempi on yhteensovittamisen tarve.
Tämän päätöksentekorakenteen " polysynodinen" luonne, toisin sanoen sellaisten erikoistuneiden neuvostojen määrän lisääntyminen, joita ei pystytä sovittamaan yhteen, johtaa väistämättä tehottomuuteen, kuten Espanjassa tapahtui jo 1500-luvulla. Meidän on otettava oppia historiasta.
Unionillemme voi tapahtua jotakin tämäntapaista, ellei neuvoston eri kokoonpanojen välistä yhteensovittamista tehosteta. Pidän myönteisenä sitä, että nykyinen puheenjohtajamaa on toden teolla ryhtynyt tähän, vaikka mietinkin, voivatko juuri ulkoasiainministerit sovittaa vastaisuudessa yhteen neuvostoja, jotka päättävät jäsenvaltioiden sisäpolitiikan kannalta valtavan tärkeistä kysymyksistä.
Suuntaus on entistä selkeämmin pikemminkin se, että tuo tehtävä siirtyy itse asiassa Eurooppa-neuvostolle, sillä ainoastaan sen osanottajilla on tarvittava valta tehdä välttämättömiä päätöksiä niin sisäisellä kuin unionin tasollakin.
Ei kuitenkaan riitä, että neuvosto parantaa toimintaansa. Sen on myös Amsterdamin sopimuksen voimaantuloa edeltävänä ajanjaksona tehtävä erittäin tärkeitä päätöksiä, mitä tulee Schengenin säännöstön yhdentymismääräyksiin unionin rakentamisessa sekä uuden kehyksen institutionaalisiin ja organisaatiota koskeviin puoliin.
Ei ole liikaa pyydetty, että nämä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan eurooppalaisen alueen kannalta keskeiset päätökset tehtäisiin Wienin Eurooppa-neuvostossa. Päätösten lykkääminen sen jälkeiseen aikaan olisi luultavasti liian myöhäistä.
Komission osalta on välttämätöntä, että se hyväksyy sen uuden aseman, jonka Maastrichtin ja Amsterdamin sopimukset ovat sille antaneet. Tämä asema on se asema, joka parlamentaarisilla hallituksilla on. Se edellyttää yhtäältä sitä, että komissiolla on politiikan, lainsäädännön ja talousarvion osalta johtoasema, ja toisaalta sitä, että se hyväksyy lojaalisti ja tehokkaasti parlamentin valvontatehtävän.
Suoraan sanottuna: sitä, että se panee vääristelemättä ja heti täytäntöön valvonnan perusteella toteutettavat korjaustoimenpiteet - esimerkiksi hullun lehmän tapauksessa - ja hyväksyy mukisematta kaiken valvonnan vähimmäisvaatimuksen, nimittäin sen, että valvova elin, parlamentti, päättää, mitä tietoja ja asiakirjoja se tarvitsee suorittaakseen tehtävänsä. Tietoja ja asiakirjoja, jotka on ilman muuta annettava sille.
Aivan yhtä tärkeää on se, että komissio harjoittaa tehtäviään koko unionin näkökulmasta. On havaittavissa tietynlainen suuntaus - joka olisi vaarallinen - että komissaareista olisi tulossa kansallisten etujen ja näkökohtien edustajia ja komissiosta eräänlainen neuvoston kaksoiskappale, mikä ei hyödytä ketään.
Komissio täyttää tehtävänsä - sitä ei mielestäni saa koskaan unohtaa - kun se pystyy ehdottamaan eurooppalaisia ratkaisuja eurooppalaisiin ongelmiin sekä hahmottelemaan sellaista eurooppalaista politiikkaa, joka ei nimensä mukaisesti voi olla yksinomaan tai pääosin yhtä jäsenvaltiota tai jäsenvaltioiden ryhmää hyödyttävää politiikkaa.
Sitäkään varten ei tarvita toimielinuudistuksia, vaan riittää, että palataan unionin alkuperäiseen henkeen.
Arvoisat puheenjohtajat, arvoisat komissaarit, hyvät jäsenet, unioni on olemassa, koska joukko huomattavia eurooppalaisia pystyi näkemään, että noustaksemme siitä kuilusta, johon sota oli meidät syössyt, oli välttämätöntä yhdistää voimavarat ja politiikat. Näiden 40 vuoden aikana olemme menestyneet saattamalla yhteen ensin kaupan, sitten valuutan, maanviljelyn ja suuren osan teollisuudesta; valloittamalla yhdessä tulevaisuutta, ei valloittamalla toisia toisten kustannuksella.
Tällä tavalla olemme pystyneet ylläpitämään ja lujittamaan eurooppalaista yhteiskunta- ja talousmallia, joka on sosiaaliseen ja alueelliseen solidaarisuuteen perustuva voimakkaan yhteenkuuluvuuden malli.
Vastassamme on nyt suuria haasteita: unionin laajentuminen Keski- ja Itä-Euroopan maihin, Kyprokseen ja Maltaan, sisäisen turvallisuuden lujittaminen tuon vapauteen ja oikeuteen perustuvan suuren alueen luomiseksi sekä ulkoisen toimintamme vahvistaminen.
Emme pysty voittamaan haasteita, jos hylkäämme sen tien, joka on tuonut meille menestystä, ja antaudumme väärien kansallisten etujen mukaisten järkeilyjen vietäväksi supistamalla solidaarisuuden välineitä ja kansallistamalla uudelleen politiikkoja ja voimavaroja.
Toivon, että parlamentti valvoisi edelleen tuota yhteisen kehityksen etiikkaa ja selvittäisi Agenda 2000: een, uusiin rahoitusnäkymiin ja työttömyyden torjuntaan liittyvät vaikeat kysymykset painottamalla sosiaalista ja verotuksellista oikeudenmukaisuutta ja etenemällä kohti sellaista unionia, jonka rahoitus olisi sen jokaisen kansalaisen vastuulla heidän varallisuutensa mukaan.
Tämä mahdollistaa sen, että laajentumisen myötä yhteisön siteitä voidaan lujittaa eikä heikentää.
Siinä, tarjotaanko eurooppalaisille nykyistä selvempi ja parempi tulevaisuus, on kyse ennen kaikkea poliittisesta tahdosta. Parlamentti toivoo, että tämä tahto osoitettaisiin selvästi Pörtschachin kokouksessa.
Ymmärrän kuitenkin sen, että tästä lähtien voidaan tehdä paljon sen eteen, että Euroopan unioni omaksuisi sille maailmanpolitiikassa kuuluvan johtoaseman, että se olisi edelleen vakauden ja talouskehityksen tukipylväs sekä säilyttäisi samanaikaisesti solidaarisuuden ja yhteenkuuluvuuden periaatteet.
Paljon kiitoksia tarkkaavaisuudestanne.
Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja herra Klimalla on puheenvuoro.

Klima
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisat komissaarit, hyvät parlamentin jäsenet, minulle on erityinen ilo ja kunnia saada puhua teille ensimmäistä kertaa parlamentissa unionin tilaa, ajankohtaista keskustelua ja unionin tulevaisuutta koskevassa keskustelussa muutamaa päivää ennen valtion- ja hallitusten päämiesten ylimääräistä Pörtschachin kokousta.
Olen iloinen myös siitä, arvoisa puhemies, että otitte vastaan kutsuni tulla keskustelemaan unionin valtion ja hallitusten päämiesten kanssa Euroopan parlamentin pohdiskeluista, ja kannatin sitä, sillä pidän kaikkien unionin toimielinten hyvää yhteistyötä erittäin tärkeänä yhteisen menestymisemme kannalta. Olemme saaneet aikaan tärkeitä asioita viimeksi kuluneina vuosina. Sallikaa minun kiittää nyt Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana myös Helmut Kohlia siitä kaikesta, mitä hän on tehnyt yhteisen Eurooppamme hyväksi.
Olemme saaneet aikaan asioita, joita monet olisivat pitäneet mahdottomina aina viimeksi kuluneisiin vuosiin asti: talouksien lähentymisen ja useiden valtioiden osallistumisen talous- ja rahaliittoon, uusien jäsenmaiden liittymisprosessin aloittamisen, yhteisen työllistämisstrategian toteuttamisen ensimmäiset vaiheet. Euroopan yhdentyminen on siirtynyt samalla uudelle tasolle, joka asettaa myös uusia haasteita yhteiselle politiikallemme ja tekee välttämättömäksi yhdentymisen jatkokehityksen uudelleen määrittelemisen.
Jos kysymme itseltämme nyt, miten jatkamme, yksi asia on selvä: taloudellinen yhdentymisprosessi, joka lähenee loppuaan, ei voi merkitä Euroopan yhdentymishankkeen loppua. Tämä hanke oli alusta alkaen poliittinen hanke, hanke, jossa oli kyse rauhan varmistamisesta, samoin kuin niiden arvojen toteuttamisesta, jotka aivan erityisesti ovat tunnusomaisia Euroopalle: demokratia, sosiaalinen kompensaatio ja kulttuurin monimuotoisuus.
Tie uuteen Eurooppaan ei ole siksi tie tuntemattomaan, sillä nämä eurooppalaiset arvot toimivat suunnannäyttäjinä. Olen täysin vakuuttunut siitä, että eurooppalainen talous- ja sosiaalimalli tarjoaa parhaat edellytykset mantereemme jatkokehitykselle. Siihen on tosin lisättävä innovaatiovalmius, jotta malli soveltuisi paremmin aikamme haasteisiin. Nimenomaan kansainvälisesti toimivien yritysten ja globaalistuneen talouden aikakautena politiikan on löydettävä ylikansallisia toimintatasoja, jotta sosiaalisten ja ympäristöstandardien yhdenmukaistaminen ei merkitsisi ihmisten olojen huonontumista vaan parantumista, esimerkiksi myös Euroopan yhteisen kannan ansiosta WTO: n neuvotteluissa.
Aiemmat saavutukset osoittavat, että meillä on hyvä syy olla optimistisia tulevaisuuden suhteen. Olette osoittaneet, että on mahdollista toteuttaa korkealle asetettuja tavoitteita, jos siihen on tarvittavaa poliittista tahtoa. Me emme ajaudu kansainvälisen taloudellisen kehityksen mukana, vaikka tiedämme luonnollisesti kaikki, että yksittäisten maiden toimintarajat politiikassa ovat nykyään pienemmät kuin aiemmin. Yhdessä me voimme - kansallisella ja eurooppalaisella tasolla ja maailmanlaajuisesti - vaikuttaa asioihin, ja se meidän on tehtäväkin työllisyyden ja ihmisten vuoksi.
Minkälaisia ovat suurimmat haasteet? Voidaan oikeutetusti sanoa, että euro selvisi ensimmäisestä tulikokeestaan jo ennen virallista käyttöönottoaan. Se osoittautui Aasian ja Venäjän sekä nyt myös Latinalaisen Amerikan talouskriisien yhteydessä kansainvälisen valuuttajärjestelmän vakaustekijäksi. Emme saa kuitenkaan luottaa siihen, että tilanteen mahdollinen kärjistyminen rahoitusmarkkinoilla ei vaikuttaisi Eurooppaan millään tavalla. Euroopan on siis otettava huomioon maailmantaloudellinen vastuunsa ja osallistuttava talouskriisin hoitamiseen ja maailmantalouden kasvun vahvistamiseen. Sillä tavalla varmistamme unionin vakauden ja kasvun edellytykset myös omaksi eduksemme. Sitä varten tarvitsemme kansainvälisen rahoitusjärjestelmän sopivan uudistuksen. Joitakin ehdotuksia on jo esitetty, ja niistä olisi päästävä nopeasti yhteisymmärrykseen. Luotan siihen, että valtiovarainministerit esittävät meille pian vastaavia suosituksia. Tarvitsemme kuitenkin myös sellaista talouspoliittista sekoitusta, joka on riittävän tehokas hyödyntääkseen täysin Euroopan kaikkia kasvumahdollisuuksia.
Euron menestyksen kannalta on välttämätöntä käyttää hyväksi tilaisuudet muihin taloudellisiin uudistuksiin, sovittaa talouspolitiikka paremmin yhteen kaikkien tärkeiden toimijoiden kanssa, käydä vuoropuhelua myös rahapolitiikasta, mikä vaikuttaa minusta aivan olennaiselta, tietysti asettamatta Euroopan keskuspankin itsenäisyyttä kyseenalaiseksi, löytää nopea ratkaisu euroalueen ulkopuolelle jäävien maiden tilanteeseen ja ennen kaikkea luonnollisesti jatkaa vakauspolitiikkaa. Pörtschachissa pohdimme perusteellisesti valtion- ja hallitusten päämiesten tähän asiaan liittyviä kysymyksiä ja odotuksia.
Liioittelematta voi sanoa, että vuosi 1998 jää myös unionin historiaan. Liittymisprosessi, joka alkoi maaliskuussa Ison-Britannian puheenjohtajakaudella, tarjoaa Euroopan unionin kansalaisille ja tulevien jäsenvaltioiden kansalaisille lukemattomien konfliktien jälkeen ensimmäistä kertaa tilaisuuden yhdistää Eurooppa rauhanomaisesti ja vapaasti. Nyt, vain joitakin vuosia itään suuntautuneen avauksen jälkeen, näyttää jo itsestään selvältä, että Keski- ja Itä-Euroopan maihin on vakiintunut demokraattinen, oikeusvaltion mukainen järjestys. Demokratia ja vakaus ovat epäilemättä ensi sijassa näiden maiden kansalaisten ansiota. Luulen kuitenkin, että ajatus Euroopan unioniimme liittymisestä on myös vaikuttanut siihen.
Meidän on nyt edistettävä tätä prosessia ripeästi ja riittävän huolellisesti. Itävalta on erittäin ylpeä siitä, että se voi puheenjohtajakaudellaan - jo 10. marraskuuta - aloittaa kuuden ehdokkaan kanssa konkreettiset neuvottelut ensimmäisistä luvuista. Meistä se on tärkeä merkki, myös Euroopan parlamentin kannalta. Meidän on kuitenkin huolehdittava myös siitä, että prosessi on avoin ja kehittyy objektiivisten kriteerien pohjalta, että se on avoin niiden valtioiden kannalta, jotka täyttävät Kööpenhaminan kriteerien perusteella Luxemburgin päätösten edellytykset ja objektiivinen ehdokkaiden jäsenyyskriteerien täyttämiseksi toteuttamien uudistusten arvioinnissa. Wienin Eurooppa-neuvosto pohtii myös kaikkien jäsenehdokkaiden edistymistä jäsenyyskriteerien täyttämisen osalta.
Ehdokasmaat ovat kumppaneitamme laajentumisprosessissa ja kollegoitamme tulevassa unionissa. Ne ovat jo tehneet paljon ja joutuvat vielä selviytymään vaikeista tehtävistä, ja siksi ne tarvitsevat yhteistä tukeamme. Me muistamme tällöin koko ajan, että unionin laajentuminen hyödyttää sekä meitä että ehdokasmaita. Emme saa pettää ehdokasmaiden kansalaisten toiveita, mutta meidän oltava rehellisiä ja realistisia tavoitteissamme. Kaikille on oltava selvää, että Euroopan unionin laajentuminen on toteutettava huolellisesti suunniteltuna, jotta sekä nykyiset jäsenvaltiot että jäsenehdokkaat voivat valmistautua siihen. Oletan, että sekä jäsenehdokkaiden että jäsenvaltioiden edun vuoksi on käytettävä sopivia siirtymäkausia esimerkiksi työntekijöiden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden osalta.
Tulevan unionin, johon ehdokkaat liittyvät, pitää olla ja se onkin erilainen kuin nykyinen unioni. Yhteisen maatalouspolitiikan tulevaisuus, tasapainoinen rakennepolitiikka, jäsenehdokkaille annettava taloudellinen tuki ja unionin rahoitusvälineiden tehokas käyttö tulevan vuosisadan seitsemänä ensimmäisenä vuonna ovat asioita, joiden käsittely koettelee epäilemättä yhteisvastuuseen perustuvaa yhteisöämme. Lupasimme Cardiffissa, että saavutamme paketin pääosissa huomattavaa edistystä Wienin Eurooppa-neuvostoon mennessä. Puheenjohtajamaa Itävalta työskentelee erittäin voimakkaasti neuvottelujen edistämiseksi, jotta tämä tavoite voitaisiin saavuttaa. Haluaisin kuitenkin viitata painokkaasti siihen, että siihen tarvitaan kaikkien jäsenvaltioiden tahtoa ja yhteisvastuuta.
Tiedän myös, että tutkitte parlamentissa erittäin kiihkeästi Agenda 2000: n kaikkia näkökohtia, jotta voitte myötävaikuttaa siihen, että se saadaan saatettua loppuun aikataulussa, ja haluaisin korostaa, miten tärkeää neuvoston ja parlamentin yhteistyö on nimenomaan tässä asiassa, jotta Agenda 2000 voidaan saattaa loppuun menestyksellisesti jo tällä parlamenttikaudella.
Kansalaisten kannalta tärkein haaste yhdentymisessä on luultavasti menestyksellinen työllisyyspolitiikka. Kun muistetaan, kuinka suurta joidenkin jäsenvaltioiden yhteisen työllisyyspolitiikan vastustus oli ennen Luxemburgin huippukokousta, voidaan nyt - toivoakseni - ilahtuneena havaita selvä muutos mielipiteissä. Työllisyyspolitiikasta on nyt tullut kiinteä osa eurooppalaista talouspolitiikkaa.
(Suosionosoituksia) Yhä voimakkaammin yleistyy vakaumus siitä, että työllisyyspolitiikkaa on toteutettava kaikilla tasoilla, sekä maailmanlaajuisesti että Euroopan tasolla ja kansallisella tasolla. Nyt on osoitettava samaa päättäväisyyttä ja johdonmukaisuutta kuin lähentymiskriteerien täytäntöönpanon yhteydessä, sitä odottavat Euroopan kansalaisetkin. Kansallisten työmarkkinoiden rakenteet ja ongelmat ovat tunnetusti erilaisia. Työllisyyskertomus, josta komissio esitti ehdotuksen viime viikolla, osoittaa sen vuoksi myös sen, että jäsenvaltiot ovat kehittäneet hyvin erilaisia toimenpidepaketteja, jotka on sovitettu kuhunkin ongelmatilanteeseen. Se ei kuitenkaan mielestäni muuta sitä, että meidän on kehitettävä valvontamenettelyjä, jotka selvästi ilmaisevat koko tapahtumasarjan vakavuuden, ja komission työllisyyskertomuksessa on tätäkin koskevia erittäin myönteisiä aloitteita.
Toivoisin kuitenkin, että pääsisimme tulevaisuudessa vielä pitemmälle. Kuten tiedätte, kaikki jäsenvaltiot eivät hyväksyneet viime vuonna Luxemburgissa määrällisten tavoitteiden konkreettisia täsmennyksiä. Perusteena oli silloin, että meidän ei pitäisi herättää epärealistisia odotuksia ja että työllisyyspolitiikka ei ole pelkästään alueiden vaikutusvallassa vaan siihen vaikuttavat merkittävästi myös muun muassa työmarkkinaosapuolet. Ymmärrän tämän perusteen, mutta pyydän pitämään mielessä sen, että selkeät tavoitteet voivat olla myös realistisia tavoitteita. Jäsenvaltioiden työllisyyttä koskevat kansalliset toimintasuunnitelmat ovat jo osoittaneet sen. Selkeät tavoitteet voivat olla itse valittuja tavoitteita, joiden avulla voidaan myös vastata jäsenvaltioiden erityisongelmiin. Selkeiden tavoitteiden pitää taata tehokas ja avoin valvontamenettely rajoittamatta jäsenvaltioiden oikeutta valita omia erityistoimiaan. Selkeät tavoitteet eivät missään tapauksessa sulje pois sitä, että työmarkkinaosapuoletkin on saatava sitoutumaan työllisyyspolitiikkaan. Päinvastoin: tehokas työllisyyspolitiikka tarvitsee minun nähdäkseni myös tehokasta sosiaalista vuoropuhelua, näkemystä siitä, että yhteistyö antaa molemmille osapuolille enemmän kuin ristiriita, ja sen vuoksi on myös välttämätöntä, ja se on yhteisenä aikomuksenamme, kehittää ja vahvistaa tätä sosiaalista vuoropuhelua Euroopassa.
(Suosionosoituksia) Te tiedätte, että työllisyyspolitiikka vaatii laaja-alaisen lähestymistavan, ettei ole olemassa mitään patenttiratkaisua ja että meidän on siksi tutkittava kaikkien politiikkojen vaikutusta työllisyyteen. Laaja-alaiseen lähestymistapaan kuuluu esimerkiksi yhtenä tärkeimmistä asioista tutkimuksen ja teknologian tuen lisääminen. Euroopalla on hyvät mahdollisuudet tutkimuksen ja teknologian alalla. Meidän on vain käytettävä ne paremmin hyväksi tulevaisuudessa. Meidän on käytettävä ne hyväksi luomalla oikeat olosuhteet sille, että korkeakoulujen tutkimustulokset saadaan myös muutettua uusiksi tuotteiksi ja prosesseiksi ja samalla myös uusiksi työpaikoiksi. Meidän on käytettävä paremmin hyväksemme yhteisen Eurooppamme ja yhteisten markkinoidemme kokoa ja synergiavaikutuksia. Tästä syystä toivon, että pääsemme pian ratkaisuun tutkimuksen ja teknologian viidennestä puiteohjelmasta, jonka osalta tämä painopistealue on meille tärkeä. Ei ole kyse pelkästään teknologiasta, on kyse tulevaisuuden työpaikoista.
Arvoisa puhemies, seurasin esitystänne hyvin kiinnostuneena. Kun tapaamme neljän päivän kuluttua valtion- ja hallitusten päämiesten ja komission puheenjohtajan kanssa sekä teidän kanssanne Pörtschachissa, teillä on myös tilaisuus tehdä arvioita ja pohtia kysymyksiä sen osalta, mitä parannuksia tarvitaan, että kansalaiset suhtautuisivat myönteisemmin unioniin. Aloitimme Cardiffissa keskustelun Euroopan tulevaisuudesta, prosessin, jota pitäisi syventää Pörtschachissa, Wienin Eurooppa-neuvostossa ja seuraavien puheenjohtajakausien aikana. Minun nähdäkseni - ja kaikki valtion- ja hallitusten päämiehet, jotka tapasin äskettäisellä pääkaupunkikierroksellani, olivat samaa mieltä - Pörtschachissa annetaan signaali siitä, että yhteismarkkinat ja yhteinen valuutta eivät ole Eurooppa-projektin tyydyttävä päätepiste.
(Suosionosoituksia) Pörtschachissa keskustellaan taloudellisen vakauden ja työllisyyden, sisäisen turvallisuuden ja Euroopan maailmanpoliittisen roolin vahvistamisen aikataulusta. Ne ovat aiheita, jotka koskettavat ihmisiä suoraan, kun he odottavat meidän pääsevän eteenpäin. Se on kansalaisläheistä politiikkaa. Sitä varten tarvitsemme luonnollisesti toimintakykyisiä toimielimiä, jotka edistävät tehokkaasti ja demokraattisesti uskottavalla tavalla niitä politiikan alueita, joilla kansalaiset haluavat Euroopan unionin lisäävän näkyvyyttään. Niin minä ymmärrän toissijaisuuden.
Haluaisin puhua kahdesta asiasta, joita ei varmasti käsitellä Pörtschachissa. Siellä ei puhuta yhdentymisprosessin lopettamisesta tai jopa takaisinpäin kääntämisestä eikä toimielimiin puuttumisesta tai niiden heikentämisestä. Siellä ei voida myöskään puhua siitä, että korjattaisiin jo toimielinuudistusta, josta ei päästy yksimielisyyteen vielä Amsterdamissa, ennen kuin Amsterdamin sopimusta on edes ratifioitu kaikissa jäsenvaltioissa. On pohdittava toimielinten tulevaisuutta, mutta vielä sitäkin enemmän Amsterdamin sopimuksen toteuttamista, joka sisältää jo monia uusia toimenpiteitä kansalaisläheisen unionin aikaansaamiseksi. Arvoisa puhemies, Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana kutsuin teidät Pörtschachiin, koska olen vakuuttunut siitä, että meitä tarvitaan yhdessä muovaamaan tätä Euroopan uutta suuntaa, koska olen varma, että Euroopan parlamentti voi osaltaan auttaa ja auttaakin siinä merkittävästi.
Euroopan on lisättävä uudella vuosituhannella taloudellisen voimansa ohella myös poliittista voimaansa. Olemme luonnollisesti nyt vielä melko kaukana toimivasta yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta. Meidän pitäisi kuitenkin muistaa, että monet pitivät myös muita suuria yhdentymisprojekteja, kuten yhteistä valuuttaa, alussa utopistisena. Minä olen vakuuttunut siitä, että Euroopan unionilla pitää olla tulevaisuudessa voimakkaampi yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka. Se on tärkeä tekijä maailman rauhan turvaamisessa.
Euroopan on oltava näkyvä ulospäin ja sen on voitava puhua yhdellä äänellä, jotta se olisi toimintakykyinen kumppaniensa kanssa. Tästä syystä olemme jo ottaneetkin ensimmäisen askeleen oikeaan suuntaan Amsterdamin sopimuksessa sovitun ulkopolitiikan johtajan, Herrn tai Frau YUTP: n, Monsieur tai Madame YUTP: n tai Mr tai Mrs YUTP: n nimittämiseksi mahdollisuuksien mukaan jo Wienin Eurooppa-neuvostossa. Jatkoa seuraa ja on seurattavakin, sillä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehitys on erittäin tärkeää unionin tulevaisuuden kannalta. Transatlanttisten suhteiden merkitys on tällöin aina suuri. On kuitenkin kyse myös eurooppalaisesta ulottuvuudesta, sillä vain silloin Eurooppa voi olla ja on ystäviensä vahva kumppani.
Kansalaiset odottavat, ettemme pidä 2000-luvun haasteita pääasiassa riskeinä vaan mahdollisuutena, että muotoilemme niitä avoimesti eurooppalaisten arvojen pohjalta. Rakentakaamme edelleen yhdessä suurta Eurooppa-hankettamme, joka tarjoaa turvallisuutta ja vakautta. Rakentakaamme edelleen sille perustalle, jonka perustajaisämme laskivat. Käyttäkäämme tätä tilaisuutta hyväksi. Meillä on vielä paljon tehtävää!
(Suosionosoituksia)
Santer
Arvoisa puhemies, arvoisa Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, tapaamme kolmannen kerran tehdäksemme yhdessä katsauksen unionin tilaan. Tämänpäiväinen keskustelumme edeltää Pörtschachin epävirallista tapaamista, joka on omistettu unionin tulevaisuudelle. Tiedän, että parlamentissa käydään tästä aiheesta jatkuvaa ja rikasta keskustelua. Hetki on minusta erityisen sopiva tulevaisuuden unionin pohtimiseksi: yhtenäismarkkinat saadaan valmiiksi, euro tulee voimaan alle sadan päivän kuluttua ja aloittaa uuden vaiheen yhteisön integraatiossa, unionin seuraava laajentuminen hahmottuu, menopolitiikkojemme uudistukset ja tulevat rahoitusnäkymät ovat esityslistalla.
Yhteisön toimintatavan menestys on 40 vuotta kestäneen Euroopan rakentamisen valossa kiistaton. On kuitenkin hätkähdyttävää havaita, missä määrin eurooppalaiset pysyvät kriittisinä joidenkin unionin näkökohtien osalta, samalla kun he arvostavat etuja, jotka on saavutettu Euroopan yhdentymisen ansiosta. Poliittisten toimijoiden vastuullisempi viestittäminen siitä, mitä Brysselissä, Strasbourgissa ja Luxemburgissa todella tehdään ja siitä, kuka tekee mitäkin, selventäisi poliittista vastuunkantoa siten, että vältetään muun muassa asettamasta jäsenvaltioita ja unionia vastakkain, lakataan tekemästä unionista ja sen toimielimistä, komissiosta alkaen, helppoja syntipukkeja ja lakataan keksimästä " euromyyttejä" . Jäsenvaltioiden poliittisesti vastuussa olevien on kannettava tässä asiassa vastuunsa.
Monet tämän tyytymättömyyden osatekijöistä eivät lisäksi ole pelkästään unionista johtuvia. Itse kansallisten demokratioiden toimintaa arvostellaan. Työttömyyden tai turvattomuuden kaltaiset realiteetit heikentävät luottamusta, ja nämä ilmiöt vaikuttavat epäsuorasti kansalaisten asenteeseen Euroopan unionia kohtaan. Tunnustakaamme kuitenkin tämä: yhteisöhanketta on myös tarpeen uudistaa. Tämän tunnustaminen ei merkitse hankkeen oikeutuksen kyseenalaistamista vaan sitä, että vihdoinkin suostutaan keskustelemaan tästä hankkeesta käytännönläheisesti yhtäältä ohi uskontunnustusten ja ohi historian tajuun suoralta kädeltä vetoamisen ja toisaalta ohi järjestelmällisen vastustamisen.
Tiedämme hyvin, mitä kritiikki tavallisesti koskee: demokratiavajetta ja teknokratiaa. Ne ovat usein hätäisesti lausuttuja iskulauseita. Ne nousevat julkisessa keskustelussa välttämättä esiin. Kaikki toistavat niitä, mutta ne eivät auta tyytymättömyyden todellisen luonteen ymmärtämisessä, ja ne peittävät usein sitä paitsi tyytymättömyyden todelliset syyt. Tarkastelkaamme realiteetteja. Joillakin aloilla Euroopan on välttämätöntä puuttua asioihin enemmän: työllisyyden, ulkosuhteiden sekä sisä- ja oikeusasioiden osalta. Toisilla aloilla Euroopan asioihin puuttumista tarvitaan vähemmän: vähemmän pikkumaista interventiopolitiikkaa, vähemmän kulttuuristen erityispiirteiden loukkaamista, mutta enemmän sen sijaan muita toimintatapoja, jotka kunnioittavat enemmän kansallista kulttuuripolitiikkaa.
Juuri näitä todellisia haasteita toivon käsiteltävän Pörtschachissa 24. ja 25. lokakuuta. Nämä haasteet käsittävät kolme kysymystä: miten mukauttaa työtapamme unionin saavuttamaan korkeaan yhdentymisasteeseen? Miten saavuttaa todellista edistystä niissä aiheissa, jotka koskevat suoraan maidemme kansalaisia tai joissa kyvyttömyytemme on heistä perustellusti käsittämätöntä? Miten uudistaa toimielimet, niin että tehokkuus paranee, ja niin, että pidetään silmällä laajentumista?
Arvoisa puhemies, ensimmäinen haaste, johon meidän on vastattava, koskee saavuttamamme korkean yhdentymisasteen hallintaa. Unionin toimivaltaa on uusimmissa perustamissopimuksissa laajennettu useimpiin julkisen vallan tehtäviin. Nykyään ei siis tule enää kysymykseenkään, että yhteisölle vaaditaan lisää toimivaltaa. Suurin osa sisämarkkinoihin liittyvistä lainsäädäntäponnisteluista on lisäksi jo laajalti takanamme. Useimmat vuoden 1985 valkoisen kirjan sisältämästä noin 300 direktiivi- ja asetusehdotuksesta on hyväksytty. Komission työohjelmaan kirjattujen uusien lainsäädäntöehdotusten määrä on vuosina 1995-1998 ollut jatkuvassa laskussa. Sanon tämän kaiken tehdäkseni yhden asian selväksi: älkäämme arvostelko nykyistä unionia vanhentuneilla väitteillä.
Tarkastelkaamme pikemminkin nykyisiä ja tulevia realiteetteja. Meidän on ensinnäkin saatettava keskeneräiset työmaat loppuun. Olemme saavuttaneet Euroopan komission sisämarkkinoita koskevan toimintasuunnitelman ansiosta todellista edistymistä sisämarkkinoiden loppuun saattamisessa. Talous- ja rahaliitto on teknisesti valmis. Meidän on nyt saatava se onnistumaan käytännössä. Rahoitusnäkymistä on päästävä yksimielisyyteen Agenda 2000: n myötä.
Sitten meidän on tehtävä päätelmät maidemme välillä saavutetusta korkeasta yhdentymistasosta. Euro tulee voimaan 1. tammikuuta 1999. Jäsenvaltioiden on vakuututtava itse siitä, että rahaliitto vaikuttaa verotukseen ja työmarkkinoiden joustavuuteen. On välttämätöntä olla johdonmukainen rahaliitosta tehdyn päätöksen kanssa, myös ulkoisen edustuksen osalta. Lopuksi on tarkasteltava yhteisön toimintamenetelmien uudenaikaistamista. Lakien säätäminen pysyy mahdollisena ja usein tarpeellisena toimintana, mutta se ei ole kaikissa tapauksissa ainoa eikä tehokkain toimintatapa.
Tarkastelkaamme esimerkiksi Euroopan työllisyysstrategiaa. Unionin suuntaviivojen antamiseen perustunut menetelmä synnytti sellaisen dynamiikan, jollaista yksikään direktiivi ei olisi pannut liikkeelle. Miksi? Koska kyse on alasta, jolla toimivalta on ja pysyy suurelta osin jäsenvaltioilla, ja koska kyse on alasta, jolla kansalliset olot vaihtelevat suuresti maasta toiseen ja jolla yksi ainoa ja yhdenmukaistettu tavoite olisi mieletön. Muilla unionin toiminnan aloilla on vaihtelevassa määrin samankaltaisia piirteitä. Sisäinen turvallisuus, terveydenhoito ja ympäristöasiat edellyttävät suurelta osin uusia toimintatapoja. Kaikilla näillä aloilla on olennaista määritellä lisäarvo ja keskittyä siihen, samalla kun määritellään selvästi itse kunkin vastuualueet.
Komissio on ja pysyy tietenkin ratkaisevana aloitteen tekijänä tärkeissä asiakokonaisuuksissa. Komissio ei kuitenkaan työskentele yksin. Se työskentelee yhdessä muiden toimielinten kanssa, muun muassa parlamentin kanssa. Se työskentelee yhdessä jäsenvaltioiden kanssa, niiden hallintojen, oikeuslaitosten ja tullilaitosten kanssa vain muutaman esimerkin mainitakseni. Unionin vastuulla olevien asioiden hoitaminen edellyttää kaikkien julkisten toimijoiden mukana olemista. Ja tämän jaetun vastuunkannon on oltava näkyvämpää, jotta jokainen tekisi työstä oman osansa ja kantaisi oman vastuunsa, jotta kokonaisuus toimisi paremmin, jotta kansalaiset pääsisivät nauttimaan kaikista eduista ja myös jotta he voisivat tunnistaa paremmin sen, kuka tekee mitäkin työtä.
Tämän tunnistamisen vaatimus koskee myös komission tekemien ehdotusten alkuperää. Komissio ei tässäkään kohdin työskentele " norsunluutornissa" . Se tosin säilyttää itsellään poliittisen vastuun aloiteoikeutensa käytöstä, mutta se joutuu kestämään myös voimakasta lainsäädäntöön liittyvää painostusta. Luvut, jotka julkistimme tällä viikolla tiedonannossa " Toissijaisuus ja suhteellisuus" , osoittavat, että 35 % komission lainsäädäntöehdotuksista on peräisin kansainvälisistä sitoumuksista ja että vähintään 20 % ehdotuksista on lähtöisin muiden toimijoiden pyynnöistä: muiden toimielinten, etenkin neuvoston ja parlamentin, jäsenvaltioiden sekä taloudellisten toimijoiden pyynnöistä.
Ei voida tehdä niin, että komissiota pyydetään ensin toimimaan, ja kotimaahan palattua ei kannetakaan vastuuta näistä pyynnöistä, kun kohdataan ne ihmiset, jotka tuomitsevat unionin toiminnan. Etenkin yhteistä kuria ja valppautta olisi siis lisättävä. Yhteisön toiminnan toissijaisuudesta ja suhteellisuudesta ei voida nauttia omien toiveiden mukaan. Toissijaisuus ja suhteellisuus ovat vastuita, jotka on jaettava, aivan kuten oikea ja rehellinen tietokin.
Arvoisa puhemies, sanon tämän selvästi, varsinkin kun edelleen on olemassa aloja, joilla eurooppalaiset pitävät unionin toimintaa aivan yksinkertaisesti riittämättömänä ja joilla he haluavat unionin puuttuvan asioihin enemmän. Juuri näille aloille meidän on keskitettävä uudet aluevaltauksemme. Mainitsen näistä aloista kolme: työllisyyden, ulkosuhteet ja sisäisen turvallisuuden.
Ensimmäinen ala: talous- ja sosiaaliasiat. Meillä on ensimmäistä kertaa vuoteen todellinen eurooppalainen työllisyysstrategia. Näemme parhaillaan, mihin se kykenee. Tämä tarkoittaa sitä, että vastedes Euroopassa on todellista poliittista tahtoa hahmotella yhdessä taloudellisen ja sosiaalisen kasvun mallia. Mallia, joka luo työpaikkoja vapauttamalla yrittämiseen kykenevät voimat ja jossa hyödynnetään käynnissä olevien taloudellisten muutosten mahdollisuuksia. Mallia, jossa vakuutetaan, että paras tae solidaarisuudesta on kaikkien osallistuminen tähän dynamiikkaan koulutuksen ja työllistymisen edellytysten kehittämisen välityksellä, ja tietenkin se on turvaverkko niille, joilla on eniten vaikeuksia sopeutua yhteiskunnan kehitykseen tai selviytyä elämän takaiskuista. Tämä solidaarinen kasvu näyttää tällä hetkellä selvästi olevan Euroopan taloudellisen ja sosiaalisen mallin tunnusmerkki. Meidän on uudenaikaistettava tätä mallia maissamme ja edistettävä sen leviämistä kansainvälisissä yhteyksissä.
Tämä saa minut sanomaan muutaman sanan kansainvälisestä kriisistä, jota tällä hetkellä elämme. Onko kyseessä kriisi, joka liittyy joidenkin talouksien käyttäytymiseen? Onko kyse järjestelmän kriisistä? Kyse on varmasti hieman molemmista. Pankaamme joka tapauksessa merkille, että maailmanlaajuistuminen on peli, joka vaatii pelaajien vähimmäisharjoittelua, selviä sääntöjä, erotuomarin valvomaan näiden sääntöjen noudattamista sekä varaulostien onnettomuuksien varalta. Bretton-Woods-järjestelmän arkkitehtuuria olisi tarkasteltava uudelleen juuri näiden käsitteiden pohjalta.
Ottakaamme esille aihe, josta on puhuttu paljon viime aikoina: pääomaliikkeet, etenkin ne, jotka koskevat lyhyttä aikaväliä. Kukaan ei näytä muistavan, että pääomaliikkeet vapautettiin Euroopassa vasta 1. tammikuuta 1990. Onko yllättävää, että liian varhainen vapauttaminen nousevien talouksien maissa, joissa rahataloudellinen avoimuus, tiukkojen vakavaraisuussääntöjen noudattaminen tai julkisten ja rahataloudellisten asioiden tarkka hoitaminen on puutteellista, ei voi olla kestävää kaikissa oloissa? Euroopan malli voisi lisäksi toimia esimerkkinä valtioiden välisten talous- ja rahataloussuhteiden korkeasta yhdentymistasosta. Se, että Eurooppa on tällä hetkellä vakauden keskus, johtuu siitä, että valvontaa ja parhaita käytäntöjä koskevat mekanismit ovat kantaneet hedelmää. Niitä ei sovelleta turhan takia työllisyyteen Amsterdamin sopimuksen välityksellä.
Arvoisa puhemies, tulenkin juuri eurooppalaisten toiseen toiveeseen: ulkosuhteisiin. Sanon heti kättelyssä, että olen toisinaan turhautunut tähän asiaan. Meillä on unioni, joka on kyennyt muuttamaan perinpohjin jäsenvaltioiden välisiä suhteita ja suhteita naapureihinsa. Unioni, joka on maailman suurin kauppamahti ja suurin avunantaja. Unioni, jolla on maailman ainutlaatuisimmat markkinat. Unioni, joka muodostuu valtioista, joilla on vertaansa vailla oleva diplomaattinen kokemus. Ja kuitenkin kyseessä on myös unioni, joka hapuilee, unioni, jolle tuottaa tuskaa puhua yksiäänisesti, unioni, joka heikentää sekavalla byrokratiaan liittyvällä eripurallaan viestiään. Toivon vain yhtä asiaa: sitä, että valtioiden ja hallitusten päämiehet tiedostaisivat ne suurenmoiset mahdollisuudet, joita Euroopan unionilla on, ja päättäisivät yhteisesti tehdä unionista avaintoimijan kansainvälisissä suhteissa.
Tähän tarvitaan tietenkin poliittista tahtoa. On myös suostuttava kehittämään sellaista johdonmukaista ulkopolitiikkaa, joka nojautuu kaikkiin käytettävissämme oleviin välineisiin. Lopuksi unionin toiminnan poliittista puolta on vahvistettava sellaisen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kautta, jota voidaan todella kutsua sillä nimellä. On vältettävä sitä, mitä Maastrichtin jälkeen valitettavasti tapahtui, että kansalliset byrokratiat johdattavat poliittisen tahdon toisaalle. Kaikki toivovat, että unioni olisi aktiivinen ja tehokas. Mutta jäsenvaltioiden hallinnot vastustavat käytännössä liian usein tätä liikettä. Tehokkuushan merkitsee todellisen yhteensovittamisen hyväksymistä ja yhteisten suuntaviivojen seuraamista. Toivon, että nimitämme Wienissä, arvoisa Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja, yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea-arvoisen edustajan. Se on ensimmäinen askel, mutta sen pohjalta on otettava uudet välineet käyttöön uudessa hengessä.
Tämä johtaa minut toisen asian tarkasteluun. Euron käyttöönotto lisää uuden ulottuvuuden keskusteluun Euroopan asemasta maailmassa. Me kaikki olemme ponnistelleet merkittävästi tehdäksemme eurosta totta, ja silti minun tekee mieli sanoa: vielä yksi ponnistus, hyvät naiset ja herrat, sillä euro pakottaa meidät kantamaan vastuumme kansainvälisellä tasolla, yhteensovittamaan kantamme ja varmistamaan euron ulkoisen edustuksen. Euroopan unionin on mahdotonta olla poissa Kansainvälisen valuuttarahaston tai G7-talousryhmän kaltaisista päättävistä elimistä. Tämä koskee valuuttakysymyksiä, mutta myös talouskysymyksiä. Minulla on joskus sellainen tunne, että jotkut unohtavat meidän luoneen talous- ja rahaliiton. Puhun usein tästä ulkoista edustusta koskevasta kysymyksestä: minulle vastataan toisinaan, että tuon esiin komission vallanhalun. Se on väärinkäsitys. Minulla ei ole valmista ratkaisua, mutta sanon, että sellainen on löydettävä ja nopeasti.
Arvoisa puhemies, oikeus- ja sisäasiat ovat kolmas haaste, johon eurooppalaiset odottavat unionin vastaavan kiireisesti. Se on kaikkien kansalaistemme alituinen ja kasvava huoli. Kansalaiset haluaisivat tässäkin kohdin Euroopan puuttuvan asioihin enemmän.
Mutta sitä haluaisivat myös kenttätyötä tekevät: poliisit, siirtolaisyksiköt, hallintovirkamiehet. Kaikki pyytävät meitä myötävaikuttamaan nopean, solidaarisen ja toiminnallisen reagointikykymme kehittämiseen. Tämä on ollut minulle henkilökohtaisesti aina tärkein asia, ja sanoin sen teille heti virkaanastujaispuheessani. Uudessa perustamissopimuksessa tunnustetaan tällaisen toimintatavan tärkeys. Yhteisön menetelmää laajennetaan aloille, jotka ovat kuuluneet tähän asti jäsenvaltioiden toimivaltaan. Tavoitteena ei varmasti ole näiden alojen yhdenmukaistaminen, kuten meille on tullut tavaksi tehdä yhteisön perinteisillä toimialoilla. Kukaan ei suunnittele kansallisten poliisien yhtenäistämistä tai yhden ainoan siirtolaisyksikön perustamista Brysseliin. Tämä on siis toinen tyypillinen ala, jolla on sovellettava uusia yhteisön toimintatapoja, etenkin siksi, että toimijoiden välinen luottamus on tällä alalla olennaista.
Komissio ja neuvosto esittelevät Wienin Eurooppa-neuvostossa oikeus- ja sisäasioita koskevan toimintasuunnitelman. Sitä on tuettava todellisella poliittisella tahdolla. Jos se on kansalaisille tärkein asia, sen on oltava sitä myös valtion- ja hallitusten päämiehille. Ehdotan, että tälle ratkaisevalle aiheelle omistetaan valtion- ja hallitusten päämiesten erityiskokous vuonna 1999. Heidän on myös pidettävä huolta siitä, että heidän maidensa kansalliset hallinnot pääsevät eroon vanhoista kansallismielisistä reflekseistään tai hyödyttömistä väliseinistä jäsenvaltioiden ja yhteisön välillä.
Arvoisa puhemies, siirryn käsittelemään unionin tulevaisuuden kolmatta työmaata, toimielinuudistusta. En toista jälleen kerran sitä, mikä on yleisesti tiedossa. Euroopan unioni ei voi välttää keskustelua toimielintensä toiminnasta. Vuoden 1997 toimielimet ovat samat kuin vuonna 1957. Ministerineuvoston neuvottelupöydässä ei ole kuitenkaan enää kuutta jäsenvaltiota, vaan 15 ja tulevaisuudessa 20 ja enemmänkin. Tuleva laajentuminen pakottaa meidät aloittamaan mitä pikimmin toimielintemme toiminnan uudistamisen. Joidenkin jäsenvaltioiden on vielä ratifioitava Amsterdamin sopimus, mutta joitakin toimia, jotka eivät edellytä minkäänlaista perustamissopimusten muuttamista, voidaan kaavailla jo nyt. Komissio suosittelee siksi jäsenvaltioille kaksiosaista lähestymistapaa.
Lähestymistavan ensimmäinen osa koskee toimielinten parempaa toimintaa. Olen vakuuttunut siitä, että paljon voidaan ja on tehtävä viivyttelemättä. Kukin toimielin miettiköön omaa toimintaansa. Panen tyytyväisenä merkille, että nykyisin tiedostetaan paremmin se, että on välttämätöntä huolehtia paljon vahvemmasta yhteensovittamisesta niin Eurooppa-neuvostossa kuin yleisten asioiden neuvostossakin. Komissio on omalta osaltaan erittäin tietoinen omasta vastuustaan. Vuodesta 1995 lähtien on tehty paljon sisäisen hallinnon ja budjettikurin parantamiseksi. Sanoin jo, että uusien lainsäädäntöehdotusten määrä on laskenut vuodesta 1995. Vuodesta 1995 on yhä useammin kuultu muita tahoja ennen yhteisön ehdotusten tekemistä. Komissio muuttaa lainsäädäntöpolitiikan suuntaviivojen muotoa ennen Amsterdamin sopimuksen voimaantuloa.
Olemme päättäneet " Tulevaisuuden komissio" -aloitteen myötä mennä pitemmälle, tarkastella uudenaikaistamisponnisteluja siten, että pidämme silmällä toimielimemme kokonaisuudistusta sekä uusiin haasteisiin mukautumista ja niihin vastaamista. Laadimme tätä uudistusta pitkin vuotta 1999 pohtimalla perinpohjin komission tehtäviä ja asemaa tulevaisuuden unionissa, tarkastelemalla yksityiskohtaisesti sisäisiä rakenteitamme niiden uudelleen järjestämiseksi uusien prioriteettien ympärille sekä pyrkimällä lopulta hallintomme perusteelliseen uudenaikaistamiseen. Aion todellakin käyttää uusia valtaoikeuksia, jotka Amsterdamin sopimuksessa on myönnetty komission puheenjohtajalle, saattaakseni tämän valtavan työmaan kunnialla loppuun.
Ehdotan lisäksi, että muutkin toimielimet ryhtyisivät toimintansa perusteelliseen tarkasteluun ja laatisivat uudenaikaistamisohjelman. Tässäkin on kyse jaetusta vastuusta. Jokainen tarttukoon tilaisuuteen pitäen mielessään sen, että lukuisat vastaukset ovat sen jälkeen kiinni yhtä paljon jokapäiväisestä toiminnasta kuin huippukokouksissa tehdyistä päätöksistäkin.
Lähestymistapamme toinen osa koskee itse toimielinuudistuksia. Laajentuminen, jonka profiili alkaa hahmottua, vaatii sitä vastoin todellisia toimielinuudistuksia. Amsterdamin sopimukseen liitetyn pöytäkirjan mukaan tällaiset uudistukset ovat välttämättömiä. Niiden avainkohdat ovat jo tiedossa: kyseessä on paitsi komissaarien määrän vähentäminen ja uusi äänien painotus neuvostossa myös määräenemmistöpäätösten yleinen laajentaminen. On kuitenkin varmasti mentävä pitemmälle, jos haluamme tehostaa unionin toimintaa. Komissio muistutti tästä Agenda 2000: ssa; on varmasti ennenaikaista keskustella siitä yksityiskohtaisesti, ennen kuin Amsterdamin sopimuksen ratifiointi on saatettu loppuun. Meidän on kuitenkin alettava miettiä näiden uudistusten sisältöä ja aikataulua ja vahvistettava heti vuoden 1999 alusta selvät määräajat. Komissio tekee selkoa pohdinnoistaan tässä asiassa sopivana ajankohtana.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, siinä muutamin sanoin se viesti, jonka aion esittää Pörtschachissa ja sen jälkeen. Kuten aina yhteisön historiassa, tärkeimpänä haasteena on muuttaa Euroopan tulevaisuutta koskevat pohdinnat konkreettisiksi toimiksi. Juuri siihen pyrimme Pörtschachin kokouksen ja Wienin kokouksen välisenä aikana. Toivon, että laadimme Wienin Eurooppa-neuvostoa varten selvät tavoitteet, joihin sisältyvät tarkat määräajat.
Arvoisa puhemies, katsellessani viime aikoina kuljettua tietä luotan yhteiseen tahtoomme ja kykyymme tehdä unionista todellinen malli muille 2000-luvun maailmassa.

Green
Arvoisa puhemies, toivotan erittäin iloisena ryhmäni puolesta Itävallan ensimmäisen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana toimivan liittokanslerin tervetulleeksi parlamenttiin. Kiitän häntä suuresti siitä, että hän on täällä osallistumassa vuosittaiseen keskusteluumme unionin tilasta ja kuulemassa kantojamme Euroopan tulevaisuudesta.
On mielestäni ajalle tyypillistä, että valtioidemme ja hallitustemme päämiehet ovat kokoontuneet epäviralliseen kokoukseen keskustelemaan suunnasta, johon Eurooppa on matkalla. On mielestäni osoitus luottamuksesta - todellakin unionin kasvavasta luottamuksesta ja kypsyydestä - että tämän tulevan viikonlopun kokouksessa keskitytään osoittamaan Euroopan kansalaisille, että he omistavat tämän unionin, että he tuntevat tämän kumppanuutemme, johon olemme sitoutuneet, olevan heille arvokas. Ja tietysti se on sitä.
Olemme puhuneet monesti, ja erityisesti viime vuoden aikana, tarpeesta palauttaa Eurooppa sen kansalaisille, luoda kansalaisten Eurooppa. Hienoja sanoja, mutta mitä ne oikeastaan tarkoittavat? Uskon, että kansalaisten Eurooppa tarkoittaa rauhaa, vaurautta ja turvallisuutta. Jos Pörtschachissa pystytään puhaltamaan uudelleen henkeä yhdentyneen Euroopan visioon osoittamalla näille kolmelle käsitteelle - rauhalle, vauraudelle ja turvallisuudelle - perustuva tie, siellä luodaan uusi ja tarkoituksenmukainen esityslista tuleviksi vuosiksi.
Voimme tänä viikonloppuna jatkaa siitä erinomaisesta alusta, johon Amsterdamissa päästiin viime vuonna. Amsterdam antoi joitakin merkkejä siitä, millainen kansalaisten Eurooppa voisi olla, miltä se voisi näyttää, sillä sovimme unionin työpaikkoja luovasta roolista, hyväksyimme sosiaalisen ulottuvuuden, loimme laajat, syrjinnän vastaiselle kamppailulle suotuisat olot, vahvistimme ympäristöön, kuluttajiin ja terveyteen liittyviä mahdollisuuksia ja painotimme lainvalvojien välisen vahvemman yhteistyön merkitystä terrorismin ja huumeiden osalta. Nämä asiat vaikuttavat ihmisten elämään. Näitä asioita ajoimme Amsterdamissa. Nyt on aika taloudellisesti ja poliittisesti entistä epävakaammassa maailmassa rakentaa Euroopan vahvuuksien varaan; kohdistaa katseemme niihin alueisiin, joilla kansalaiset odottavat meidän olevan aina vain aktiivisempia ja luovempia. Esimerkiksi tarve yhteiselle dynaamiselle ulko- ja turvallisuuspolitiikalle ei ole koskaan ollut ilmeisempi. Euroopan unionin 15 taloutta, jotka lähestyvät nykyajan jännittävimpää ja innovatiivisimpaa rahapoliittista seikkailua - euron käyttöönottoa - peräänkuuluttavat laajempaa taloudellista koordinaatiota voidakseen hallita maailmanlaajuista taloudellista levottomuutta ja piristääkseen sisäistä kasvua.
Eurooppa ei ole itsessään tavoite. Eurooppa on työkalu, jolla voimme kohdata vastassamme olevat ongelmat kautta koko maanosan ja maailman. Tässäkin mielessä hetki on oikea. Viime viikkojen ja kuukausien aikana olemme nähneet, että maailmassa tarvitaan epätoivoisesti poliittisia johtajia. Taloudellisen levottomuuden jatkuessa sekä Kaukoidässä että Venäjällä ja Latinalaisen Amerikan taloutta ja valuuttaa painostettaessa jatkuvasti olemme joutuneet todistamaan, että poliittista johtajuutta on niukasti. Japanin politiikka on horjunut kriisistä toiseen. Presidentti Jeltsin on kamppaillut säilyttääkseen hallituksen - minkä hallituksen hyvänsä - Kremlissä ja olemme kaikki joutuneet seuraamaan Yhdysvaltain presidentin henkilökohtaisia ja koko instituution traumoja. Juuri Eurooppa edistää innovaatioita maailmanlaajuisissa taloudellisissa ja rahapoliittisissa rakenteissa. Euro luo merkittävän uuden Euroopan etua ajavan tekijän tämän taloudellisen levottomuuden keskelle. Ja juuri Euroopan johtajat ilmaisevat selvästi tarpeen uuteen maailmanlaajuistettuun, asianmukaiseen sääntelyyn ja uudistettuihin kokonaisrakenteisiin, jotta maailmanlaajuisille markkinoille voidaan antaa muotoa, yhtenäisyyttä ja järkevyyttä.
Mutta tämä on myös hetki, jolloin maailmanlaajuinen luottamus on aallonpohjassa ja jolloin monet ovat epätietoisia siitä, minne ja mihin suuntaan maailmanmarkkinat heitä oikein vievät. Tässä tilanteessa meillä on tilaisuus osoittaa, että me Euroopassa pystymme tarjoamaan johtajuutta epävakaassa maailmassa. Kysymykset, jotka vaativat vastauksia ovat samat kaikissa jäsenvaltioissa ja samoihin asioihin odotetaan vastauksia myös Euroopassa käydyissä keskusteluissa: miten luoda työpaikkoja maailmanmarkkinoilla; miten uudistaa Euroopan sosiaaliturvajärjestelmiä eväämättä apua ja tukea niiltä, jotka todella tarvitsevat sitä; miten suojella ympäristöä tulevaisuutta varten; mitä tehdä rasismin, huumeiden ja terrorismin vitsauksille; miten kouluttaa ja uudelleenkouluttaa ihmisiä kohtaamaan tietotekniikan haasteet; pohjimmiltaan kyse on siitä, miten luoda dynaaminen ja kukoistava talous yhdistettynä sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen.
Uskon voimakkaaseen Euroopan unioniin. Uskon, että Euroopan toimielinten on oltava tehokkaita ja suorituskykyisiä. Meidän on jatkettava toimielintemme muuttamista, parantamista ja demokratisoimista, jos haluamme ottaa valtiorakennelmassa ja unionin virkamiesten parissa käyttöön avoimuuden kulttuurin ja halun mukautua nykyaikaisen demokratian haasteisiin. Mutta jäsenvaltioidemme kansalaisten parissa keskustelu toimielimistä on jo kauan sitten ohittanut viimeisen myyntipäivänsä. Keskustelu on ja pysyy meille tärkeänä, kuten pitääkin. Toimimme toimielinten puitteissa. Niiden säännöt sitovat meitä ja juutumme usein vanhentuneen ja usein puutteellisen, poliittiselle hallinnolle omistautuneen kulttuurin virittämään ansaan.
Niinpä vaadimme väistämättä ja aivan oikeutetusti muutoksia. Tämä on yhteistä kaikille parlamenteille, erityisesti uusille, sellaisille kuin me. Meidän on kuitenkin aika tehdä selväksi, että Eurooppa ei saa keskittyä rakentamaan toimielimiä. Sen tavoitteena on oltava laajemman, vakaamman, rauhanomaisen Euroopan mantereen takaaminen meille kaikille; ei toimielinten rakentaminen - vaan yhteisten arvojen yhteisön rakentaminen; ei toimielinten rakentaminen - vaan tulevaisuuden rakentaminen nuorillemme.
Meitä kiusataan ja arvostellaan usein siitä, että meillä ei ole suurta aatetta. Eurooppa on suuri aate, jonka synty ja perusteet eivät ole tänään vähemmän vaikuttavia kuin sen alkuvaiheissakaan. Kuten John Hume sanoi eilen liikuttavassa puheessaan parlamentille, Eurooppa on paras konfliktin ratkaisumalli, mitä maailmassa on koskaan nähty. Unionilla on tällä hetkellä kuitenkin vieläkin merkittävämpi kutsumus. Ne, jotka katsovat maailmanlaajuista työympäristöämme pintaa syvemmälle, eivät voi olla huomaamatta Euroopan unionin merkitystä: sen kykyä toimia yhdessä 370 miljoonan kansalaisensa puolesta; sen talouden voimavarojen mahdollisuuksia yhtenäisvaluutan puitteissa; sen tilaisuutta tarjota nuorilleen johdonmukaisia mahdollisuuksia yhteensovitettujen tulevaisuuden työllisyystoimien puitteissa; sen suvaitsevaisuus- ja avoimuusperinnettä ja sen sivistynyttä sosiaalista mallia. Jos kaikkeen tähän voidaan liittää suurempi ja laajempi yhteistyömalli ulko- ja turvallisuusasioissa, niin että tämän maailman Bosniat ja Kosovot saadaan estettyä - ei vain pysäytettyä niiden alettua, vaan estettyä - silloin tarjoamme jotakin todella uutta tulevaisuudelle.

Stenzel
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät naiset ja herrat, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, luulen, että voimme olettaa, että sitoudumme kaikki eurooppalaiseen sosiaali- ja markkinatalousmalliin. Samoin sitoudumme siihen, että Euroopan unioni ei saa rajoittua sisämarkkinoihin ja yhteiseen eurooppalaiseen valuuttaan. Se tarvitsee uuden eurooppalaisen piristysruiskeen. Ennen kaikkea Euroopan unioni tarvitsee kuitenkin uskottavuutta kansalaisten silmissä. Olen ryhmäni puolesta erittäin kiitollinen siitä, että selvititte Pörtschachin tavoitteita. Parlamentin kaikille jäsenille ei ollut täysin selvää, mistä tässä huippukokouksessa on kyse. Heille oli selvää, mistä ei ole kyse. Siellä ei voida tehdä päätöksiä, toimielinuudistusta ei voida toteuttaa nopeammin, mutta siellä voidaan asettaa suuntaviivoja Wienin huippukokousta varten, luonnollisesti myös antaa merkkejä, merkkejä, jotka lisäävät Euroopan unionin uskottavuutta. Ainakin toivon niin.
On mahdollista - ja sen osalta olemme luonnollisesti kaikki erittäin jännittyneitä - että vastaanotatte Pörtschachissa Saksan uuden liittokanslerin. Te kutsuitte hänet, ja häneltä odotetaan luonnollisesti ennen kaikkea tietoja hänen talouspoliittisista tavoitteistaan, siitä, mihin hän johtaa Euroopan unionin tärkeintä ja voimakkainta kansantaloutta. Te siis kutsuitte herra Schröderin, ja viimeisimpien tapahtumien valossa voisi melkein ajatella, että olisi ollut hyvä kutsua myös " superministeri" , nimittäin Oskar Lafontaine, koska ei ole aivan selvää, kuka tulee todella määräämään Bonnin talouspolitiikasta. Gerhard Schröder vai Oskar Lafontaine? Kansalaisia kiinnostaa tässä yhteydessä luonnollisesti talouspolitiikan uskottavuus, ennen kaikkea yhteisen valuutan uskottavuus, jonka te myös otatte pohdiskelujen kohteeksi. Pörtschachin huippukokouksessa on - ja odotan sitä teiltä - esitettävä kysymys: miten Bonnin uusi hallitus suhtautuu Euroopan keskuspankin riippumattomuuteen? Voiko se joutua kiusaukseen puuttua asioihin? Miten se suhtautuu talouselämän, pienten ja keskisuurten yritysten tukemiseen, jotka maksavat suurimmat verot ja voivat saada aikaan suurimman osan työpaikoista? Meidän on nimittäin lähdettävä siitä, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, että suhdanne-ennusteita on korjattu ympäri maailman, Euroopalla menee vielä erittäin hyvin. Euro on jo osoittautunut suojaksi taloudellisia myllerryksiä vastaan, mutta kansalaisten luottamusta tähän euroon on lujitettava. Jos Pörtschachissa ei sitouduta selvästi kestävään vakauspolitiikkaan, riippumattomaan Euroopan keskuspankkiin sekä säästäväiseen budjettipolitiikkaan eikä pelkästään yhteiseen ääneen, joka voi edustaa euroa WTO: ssa ja kansainvälisissä elimissä, pelkään, että kansalaisten luottamus tähän yhteiseen valuuttaan voi heiketä, elleivät he menetä luottamusta jopa kokonaan.
Euroopan unionin uskottavuutta on parannettava myös, kun on kyse turvallisuudesta. Kansalaiset tarvitsevat turvallisuudentunnetta. Turvallisuutta kansainvälisen rikollisuuden kannalta, turvallisuutta valvomattoman maahanmuuton kannalta. Amsterdamin sopimuksessa sovittu viisumi-, pakolais- ja maahanmuuttopolitiikan ottaminen yhteisön oikeuteen merkitsee edistystä sen osalta. Mutta meidän on tehtävä enemmän. Rikosoikeudelliset oikeusjärjestelmät on sovitettava vielä paremmin yhteen, jo ennen Amsterdamin sopimuksen ratifiointia. Myös Euroopan unionin laajentumisprosessia on pidettävä turvallisuuspoliittisena tekijänä. Se, että Itävallan puheenjohtajakauden aikana aloitetaan varsinaiset neuvottelut seitsemästä luvusta, on syystä, kuten sanoitte, myönteinen merkki. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olisi toivottavaa, että Pörtschachin huippukokouksessa voitaisiin päättää sellaisesta laajentumisprosessin tavoitetta koskevasta julkilausumasta, että haluamme laajentaa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta, jotta Eurooppa lujittuisi keskeltä käsin. Se on hanke, joka on erittäin tärkeä, kun otetaan huomioon Venäjän tilanne. Jos me pidämme tämän turvallisuuden lisäämisen selkeänä mielessämme, kansalaisemmekin voivat helpommin samaistua laajentumisprosessiin.
Euroopan kansalaiset, joita me edustamme täällä parlamentissa, voivat myös helpommin samaistua yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan. Todisteet Euroopan unionin voimattomuudesta Balkanilla tai Lähi-idässä eivät ole varsinaisesti omiaan lisäämään kansalaisten luottamusta tähän unioniin. Varoitan kuitenkin siitä harhakuvitelmasta, että ongelmat ratkaistaisiin nimittämällä herra tai rouva YUTP. Herra YUTP: n takana on oltava yhteistä poliittista tahtoa. Vetoan tässä yhteydessä teihin, että kysymystä ei tarkasteltaisi pelkästään henkilöpoliittisesti vaan sisällöllisesti. Päätöstenhän pitää olla läpinäkyviä ja ymmärrettäviä myös Euroopan kansalaisille. Pörtschachin huippukokouksen alkuperäinen tunnuslause, toissijaisuus, on jäänyt nyt hieman liian vähälle huomiolle, niin nopeasti muuttuvat nimenomaan Euroopan politiikan painopisteet. Euroopan parlamentissa on kuitenkin mietitty joitakin toissijaisuutta koskevia asioita. Se varsinkaan ei saa toimia - kuten sanoitte - tekosyynä kansalliselle tasolle palauttamiselle. Neuvostossa on tehtävä parempia ja useammin määräenemmistöön perustuvia päätöksiä. Euroopan parlamentin on myötävaikutettava niihin. Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien jatkuva yhteistyö on varmistettava. Ennen kaikkea on kyse siitä, että koko EU: n ja sen toimielinten uskottavuutta lisätään. Se on erittäin tärkeää, kun ottaa huomioon komission ja parlamentinkin epäselvyydet. Pyydän, että asetatte Euroopan parlamenttia koskevan asetuksen etusijalle. Miettikäämme lausetta, joka on ehkä hieman epätavallinen konservatiiviselle kristillisdemokraattiselle jäsenelle, mutta joka pätee tässä yhteydessä edelleen, nimittäin Leninin mietelmää: luottamus on hyvä asia - valvonta on vielä parempi!

Cox
Arvoisa puhemies, unionimme on osoittanut kykenevänsä uskomattomiin saavutuksiin yhdistäessään vision ja poliittisen tahdon. Unioni kykenee, ikävä kyllä, myös aiheuttamaan suuria pettymyksiä näiden piirteiden puuttuessa. Visio ja poliittinen tahto ovat saattaneet meidät 71 päivän kuluttua tapahtuvan euron käyttöönoton kynnykselle. Taloussuhteemme on asetettu sisäisesti ja ulkoisesti uudelle tasolle. Vakaudelle omistettuna vyöhykkeenä vaikutuksemme voi olla suuri ja myönteinen kansainvälisellä näyttämöllä erityisesti tällaisena kriisiaikana.
Ryhmäni uskoo, että tämän saavuttamiseksi puheenjohtajamaan on kehitettävä ehdotuksia varmistaakseen, että Euroopan keskuspankki yhdessä euro-11-neuvoston kanssa, komission tukemana ja tälle parlamentille tilivelvollisena, kehittää euron ulkoista kuvaa täydellisesti. Tehtyämme kovasti työtä tämän rahataloudellisen voimatekijän luomiseksi emme saa häivyttää sen kansainvälistä vaikutusta vision ja tahdon puutteella. Pyrkiessään voimistamaan keskuspankin kansainvälistä roolia ryhmäni odottaa myös pankilta itseltään suurempaa avoimuutta sen muotoillessa politiikkaansa. Jos niin ei käy, pelkäämme poliittisten ja rahataloudellisten tahojen välisten suhteiden jännittyvän, erityisesti jos taloudellisen kehityksen vauhti hidastuu. ELDR-ryhmä kehottaa myös painokkaasti niitä jäsenvaltioita, jotka täyttävät kriteerit, nimittäin Tanskaa, Ruotsia ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa, liittymään euroon.
On vain vähän alueita, joilla poliittiset pyrkimyksemme ja tosiasialliset ponnistuksemme ovat suuremmassa ristiriidassa kuin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla. Kosovon kriisi on jälleen kerran osoittanut pyrkimysten ja tulosten välisen kuilun. Viimeaikaisesta edistyksestä huolimatta Kosovo on edelleen vaarallisen lähellä humanitaarista katastrofia. Siellä vallitseva tulitauko on hauras ja alueen poliittiset tulevaisuudennäkymät ovat epävarmat. ELDR-ryhmä uskoo, että unionin ja kansainvälisen yhteisön on jatkettava herra Miloseviin painostamista ja että niiden on oltava tarvittaessa valmiita tukemaan painostamista uskottavan todennäköisellä sotilaallisen väliintulon mahdollisuudella. Se, että monilla kansalaisillamme on järkeviä mutta täyttämättä jääneitä odotuksia siitä, että meidän ei tarvitsisi enää koskaan nähdä Euroopassa sitä, mitä olemme Kosovossa nähneet, heikentää Euroopan unionin uskottavuutta. Ryhmäni uskoo, että ulkopolitiikka on alue, jolla Euroopan olisi ehdottomasti toimittava ponnekkaammin, mikä tarkoittaa myös turvallista ja puolustuskykyistä Eurooppaa.
Laajentuminen haastaa meidät kaikki löytämään uudelleen Euroopan olennaisen tehtävän. Tehtävän suurena palkintona on poliittinen ja turvallinen vakaus kautta koko laajemman maanosan. ELDR-ryhmä suhtautuu myönteisesti päätökseen aloittaa liittymistä käsittelevä konferenssi ministeritasolla ensi kuussa. Koska joudumme käymään vaikeita neuvotteluja unionin tulevasta rahoituksesta ja Agenda 2000: sta, emme saa hairahtua sellaiseen hedelmättömään, osittaiseen ja kapea-alaiseen keskusteluun talousarviopolitiikasta, josta laajempi visio suljetaan pois. Odotellessamme Amsterdamin sopimuksen ratifioimista samaa logiikkaa voidaan soveltaa lisäksi toimielinuudistukseen. Tämä tarkoittaa uudenlaista tärkeyttä, koska tässä mennään sellaisen unionin perusasioihin, johon toivomme hakijamaiden liittyvän. ELDR-ryhmälle tämä tarkoittaa sekä laajempaa että syvempää unionia, jolla on niin poliittinen ja sosiaalinen kuin taloudellinenkin tehtävä, mutta myös kyky suorittaa tehtävänsä toimielinten tasolla.
Suhtaudumme myönteisesti Kyprokselle näytettyyn vihreään valoon, mutta nyt tarvitaan syvempää EU-johtoista sitoumusta tämän ongelman ratkaisemiseksi Yhdistyneiden kansakuntien suojeluksessa. Tämä edellyttää puolueetonta kykyä käsitellä kaikkia alueellisia poliittisia voimia. Tältä osin valitamme sitä, että neuvosto ei ole edelleenkään esittänyt Turkin kanssa tehtyä rahataloutta koskevaa pöytäkirjaa ja kysymme nyt, kuinka puheenjohtajamaa aikoo laukaista tämän valitettavan tilanteen. Wienin huippukokouksessa tarkastellaan uudelleen muiden hakijamaiden vaatimuksia. Ryhmäni kiittää erityisesti Baltian maissa - talouden tasolla Liettuassa ja ihmisoikeuksien tasolla Latviassa - tapahtunutta edistystä. Panemme myös tyytyväisinä merkille tilanteen kehittymisen Slovakiassa ja Maltan uudelleen heränneen mielenkiinnon.
Ajatusta yhteistyön syventämisestä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikan alalla on kiitettävä. Yhteisellä toiminnalla voi olla myönteinen vaikutus, jollei toiminta perustu pienimmän yhteisen nimittäjän arvoihin tai minkäänlaiseen etääntymiseen vuoden 1951 Geneven yleissopimuksen peruslähtökohdasta, jonka mukaan turvapaikan hakeminen on yksilöllinen ihmisoikeus. Suhtaudumme myönteisesti läpimurtoon sellaisen säännön luomisessa, jonka nojalla perustetaan pysyvä kansainvälinen rikostuomioistuin, jotta ihmisoikeusrikoksista syytetyt saataisiin oikeuden eteen, ja vaadimme valmistelutyön jatkamista.
Lopuksi olemme edelleen huolissamme petosten torjunnasta unionissa, asia, joka saattaa vahingoittaa vakavasti toimielimiä. Uskomme, että on tärkeää ylläpitää suhteellisuudentajua, mutta myös taata täysi luotettavuus siellä, missä sääntöjä on rikottu, mikä on valitettavasti ollut toistaiseksi joko vaikeaa tai vastentahtoista. Tarvitsemme riippumattomampaa tutkimusprosessia. Unionin tila heijastelee sitä, että jos meillä on poliittinen visio ja poliittista tahtoa, onnistumme; jos meiltä taas puuttuvat nämä ominaisuudet, emme onnistu. Ottakaamme opiksemme ja soveltakaamme oppia käytäntöön.

Pasty
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, valtion- ja hallitusten päämiesten epävirallisen kokouksen, joka pidetään Pörtschachissa tämän viikon lopulla, pitäisi merkitä tärkeää vaihetta Euroopan rakentamisen historiassa.
Tosiaankin, hetkellä, jolloin Eurooppa on aloittanut uuden laajentumisprosessin, jonka laajuus ja seuraukset ylittävät kaikki aikaisemmat, on ehdottoman välttämätöntä tarkastella poliittisesta näkökulmasta Euroopan unionin koko rakennushanketta. Ei ole tarkoitus enää pelkästään mukauttaa toimielinten toimintaa uuteen maantieteelliseen tilanteeseen, vaan itse Euroopan rakentamisen tarkoitus on määriteltävä uudelleen, jotta kaikki unionin kansalaiset voisivat ymmärtää sen.
Maanmiestemme tällä hetkellä pohtima kysymys on yksinkertaisuudessaan seuraava: unioni, minkä tähden? Järjestelmällä, joka perustui siihen, että ensin hiili- ja teräsvarat yhdistettiin kuuden valtion kesken ja sitten rakennettiin suuret 15 valtion väliset sisämarkkinat, joita rahaliitto pian täydentää, on tosin se ansio, että se jätti meille perinnöksi huomattavan yhteisön säännöstön. Tämä järjestelmä on kuitenkin nyt saavuttanut rajansa.
Koska unionin toimintaan ei sisälly sellaista poliittista hanketta, jota kenraali de Gaulle kaavaili ehdottaessaan niin kutsuttua Fouchet'n suunnitelmaa, se on tällä hetkellä pelkkä savijaloilla seisova taloudellinen jättiläinen ja poliittinen kääpiö. Jos emme ole varuillamme, solidaarisuuden ja jopa poliittisen liiton käsite murenee nopeasti kansallisten taloudellisten ja rahataloudellisten etujen paineessa, mistä on ilmiselvästi ja valitettavasti todisteena se, että keskustelu talousarvion nettomaksuista on noussut Agenda 2000: n käsittelyn yhteydessä jälleen esiin, mikä tarkoittaa koko yhteisön lisäarvokäsitteen kieltämistä.
On vähintäänkin ikävää, että komissio - jonka pitäisi olla Euroopan hengen kärkevin puolustaja - kannattaa, ehdottamalla yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksen osittaista uudelleen kansallistamista, sellaista kehitystä, joka saattaa hyvinkin merkitä niiden rakenteiden purkamista, joiden pystyttämisessä eurooppalaiset hallitukset ovat nähneet niin paljon vaivaa jo 40 vuoden ajan.
Solidaarisuuden vahvistaminen uudelleen Euroopan unionin perustaksi on ainoa mahdollinen vastalääke sille vallitsevalle talouskeskeisyydelle, joka uhkaa yhteisön säännöstöä paljon varmemmin kuin tämän laajentumisen seuraukset, jota jotkut toivovat, vaikka he samalla pelkäävätkin sitä, koska he eivät kykene jalomieliseen ja johdonmukaiseen visioon Suur-Euroopasta.
Saatuaan yhtenäisvaluutan, joka on ehdottomasti asetettava työllisyyden ja kasvun palvelukseen, Euroopan unionilla, joka on laajentunut maanosassamme keskelle, itään ja etelään, on oltava tahtoa, jos se haluaa selviytyä, näytellä kansainvälisellä näyttämöllä sellaista roolia, joka on sen taloudellisen voiman sekä sen historiallisen ja kulttuurisen perinnön mittainen.
Kaikkialla maailmassa - Maghreb-maissa, Afrikassa, Lähi-idässä, Aasiassa, Latinalaisessa Amerikassa - odotetaan hartaasti sellaista Eurooppaa, joka kykenee puolustamaan niitä kulttuurin ja humanismin arvoja, jotka olivat sen vaikutusvallan perustana menneinä vuosisatoina. Se on paljon olennaisempaa nykypäivän ihmisille kuin vapaakaupan yleistyminen.
Eurooppalainen Eurooppa, jota kenraali de Gaulle peräänkuulutti 40 vuotta sitten, on yhä rakentamatta. Se voidaan rakentaa ainoastaan, jos Euroopalla on tahtoa hankkia itselleen sellaiset itsenäiset puolustus- ja interventiojoukot, jotka kykenevät toimimaan unionin rajojen ulkopuolella silloin, kun yhteinen etu ja rauhan säilyttäminen sitä edellyttävät.
Meidän on otettava mukaan tähän suureen keskusteluun aidon Euroopan poliittisesta esiin nousemisesta Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasmaat, sillä unionin ulkorajojen turvallisuus koskee ensimmäiseksi niitä, kuten on tällä hetkellä myös Kreikan laita.
Euroopan valtiot eivät voi ikuisesti kiertää vastausta seuraavaan kysymykseen: millaisiin välittömiin ja tehokkaisiin toimiin ne kykenisivät ryhtymään, jos jokin unionin ulkopuolinen valtio uhkaisi jonkin jäsenvaltion rajoja tai alueellista koskemattomuutta? Vastaus on tällä hetkellä selvä: eivät minkäänlaiseen ilman Yhdysvaltojen siunausta ja osallistumista, kuten Kosovon kriisi on meille taas kerran osoittanut.
Nämä ovat, hyvät kollegat, ne olennaiset kysymykset, joita valtion- ja hallitusten päämiesten olisi käsiteltävä, jos heillä on todellakin aikomus, kuten on syytä olettaa, antaa uutta vauhtia Euroopan unionin poliittiselle hankkeelle. Jos he kieltäytyvät tekemästä niin, on vaikea nähdä, miten voisimme muutaman kuukauden päästä Euroopan parlamentin vaalien yhteydessä saada maanmiestemme innostuksen syttymään ja saada heidän kannatuksensa. Tulkoon vetoomuksemme kuulluksi!
Suuntaviivat, jotka juuri äsken määrittelitte, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ovat oikeansuuntaiset sillä ehdolla, että niitä täsmennetään. Paljon onnea, arvoisa puheenjohtaja!

Puerta
Arvoisa puhemies, Eurooppa on tulevaisuutensa kannalta ratkaisevassa vaiheessa, ja uusi poliittinen sysäys on ehdottomasti heti tarpeen.
Ryhmämme mielestä Euroopan unionin toimielinten on kehitettävä ponnistelujaan kolmella suunnalla: niiden on luotava yhteiskuntamalli, toteutettava toimielinuudistus poliittista unionia varten sekä lujitettava sisäistä yhteenkuuluvuutta ulottamalla se unionin tuleviin jäsenvaltioihin.
Niiden on luotava sellainen yhteiskuntamalli, johon sisältyvät täystyöllisyyden, ympäristönsuojelun ja demokraattisen taloudenhoidon suuret tavoitteet. Tähän malliin sisältyvät Ranskan 35 tunnin työviikkoa koskeva ehdotus ja Saksan uutta energiapolitiikkaa koskevat näkymät, joilla voisi olla paljon suurempi eurooppalainen ulottuvuus kuin nykyisellä rahaliitolla, jonka jotkin piirteet ovat ristiriidassa sosiaalisen ulottuvuuden kanssa.
Toimielinuudistusten osalta toivomme seuraavasta huippukokouksesta muutakin kuin vain kaunopuheista viestiä. Puollamme avoimuutta ja osallistumista. Toivomme sitoumuksia tasapainosta - uudesta tasapainosta - neuvoston, komission ja Euroopan parlamentin välillä; demokraattisen oikeutuksen lujittamisesta sekä jäsenvaltioiden olemassaolon kanssa yhteensopivan todellisen Euroopan kansalaisuuden kehittämisestä. Ennen Euroopan parlamentin seuraavia vaaleja pitäisi saada aikaan sellainen institutionaalinen ja poliittinen hanke, että kansalaiset voisivat ilmaista mielipiteensä vaaleissa.
Euroopan unionin on vahvistettava rooliaan maailmassa sellaisella yhteisellä ulko- ja turvallisuuspolitiikalla, jonka avulla se pystyisi edistämään omia näkemyksiään sekä saamaan Eurooppaan ja kaikkiin maanosiin rauhan ja ihmisoikeudet vailla niitä taloudellisia tai sotilaallisia valtapyrkimyksiä, joita globaalistumiseen nykyisin liittyy. Rauhan, jota ollaan nyt saamassa Pohjois-Irlantiin terrorismin päättymisen sekä kollegamme ja tuoreen Nobel-palkinnon saajan John Humen johtaman poliittisen vuoropuhelun myötä.
Meidän on lisäksi todettava, että Espanjassa ja erityisesti Baskimaassa on virinnyt toivo terroristien keskeytettyä äskettäin väkivaltaisuudet ja rikokset. Mikäli tämä on lopullista, avautuu mahdollisuus palata täysin demokraattiseen päiväjärjestykseen. Baskimaassa pidetään tulevana viikonloppuna vaalit sellaisessa rauhan ilmapiirissä, jota me tuemme täysin ja jota Euroopan parlamentin on myös tuettava.
Lopuksi toteamme, ettei laajentumisen uusi raja voi toteutua sisäisen solidaarisuuden kustannuksella. Se olisi vakava erehdys, joka vaarantaisi unionin koko olemassaolon. Sen vuoksi ilmaisemme vastustavamme komission omien varojen järjestelmästä äskettäin antamaa vaihtoehtoasiakirjaa. Mielestämme kyse on sellaisesta ehdotuksesta, joka kansallistaa uudelleen nykyisin jo yhteisiä politiikkoja ja estää etenemästä kohti taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta Euroopassa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ryhmämme puoltaa voimakkaasti näkemystänne eurooppalaisesta työllisyyspolitiikasta, mutta sanomme teille myös sen, että tulevaisuuden hankkeen valmistelu on pääasiallinen haaste Itävallan puheenjohtajakaudella, jota ei pidä tyytyä muistelemaan pelkkänä Saksan puheenjohtajakauden esipuheena.

Aelvoet
Arvoisat komission ja neuvoston puheenjohtajat, arvoisat kollegat, lähes kaikki viime vuonna pidetyt vaalit osoittavat selvästi, että eurooppalaiset kaipaavat uusia poliittisia enemmistöjä, jotka ottavat etäisyyttä myyttiin, jonka mukaan poliittisten voimien täytyisi puuttua mahdollisimman vähän asioihin ja markkinavoimat ratkaisevat yhteiskunnan ongelmat joustavuuden, liberalisoinnin ja sääntelyn vähentämisen myötä. Saksan tuleva punavihreä hallitus liittyy Ison-Britannian ja Ranskan joukkoon. Politiikan tehtävänä on se, että yhteiskunta pysyy siedettävänä paikkana kaikille sen jäsenille, kun ajatellaan työtä, hyvinvoivaa ympäristöä ja vapaata osallistumisoikeutta. Me haluamme nähdä enemmän naisia unionin päämiesten ryhmäkuvassa, kun jossain päin Eurooppaa pidetään huippukokous. Eristyneiden kansallisvaltioiden on mahdotonta saada päätöksilleen poliittista liikkumavaraa maailmantaloudessa, jota tuskin lainkaan ohjataan. Viime kuukausien aikana on tullut selväksi, että ohjaaminen on ehdottomasti välttämätöntä. Poliittisen unionin täytyy käyttää valtaansa, jotta voitaisiin painostaa myös poliittisesti maailmanlaajuiseen sääntelyyn. Olemme iloisia siitä, että Ranskan hallituksen ansiosta monenkeskinen investointisopimus nykyisessä muodossaan on heitetty roskakoriin ja että sama on kirjattu myös Saksan uuteen hallitussopimukseen. Tähän liittyen, rouva Stenzel, myös Euroopan parlamentin enemmistö on ilmaissut selkeästi, että Euroopan keskuspankin kanssa on voitava käydä vuoropuhelua. Jos se on konservatiiveille liikaa, en ymmärrä enää, missä ajassa elämme.
Kollegamme Voggenhuber aikoo käsitellä Pörtschachin huippukokousta, mutta minä haluaisin lopettaa mainitsemalla kaksi asiaa. Kosovon tilanteen myötä esille noussut ulkopolitiikan ongelma on siinä, että itse asiassa mitään yhteistä ulkopolitiikkaa ei ole olemassa. Toisaalta haluamme, että komissio - mielestäni parlamentti on tehnyt tässä erinomaista pohjatyötä - olisi avoimempi ja paremmin johdettu, niin että petoksia saataisiin vähennettyä. Näin ollen olisi erittäin tärkeää, että komissiolla olisi rohkeutta pyrkiä tehokkaaseen, hyvin järjestettyyn ja demokraattisesti valvottavissa olevaan hallintoon. Vain hyvin johdettu hallinto, joka ei jatkuvasti käytä apunaan satoja konsultteja ja kaikenlaisia alihankkijoita, voi tuoda parannuksen tähän asiaan.

Lalumière
Arvoisa puhemies, arvoisa Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, mikä on unionin tila Pörtschachin epävirallisen kokouksen kynnyksellä, ensimmäisen huippukokouksen, jonka puheenjohtajana Itävalta toimii?
Haluaisin aivan ensiksi antaa tunnustusta puheenjohtajamaa Itävallan ponnisteluille muutamilla aloilla, joita tarkastelisin mielelläni seikkaperäisesti, jos minulla olisi aikaa. Tämä koskee esimerkiksi ihmisoikeuksia. Meitä oli useita Euroopan parlamentin jäseniä läsnä äskettäin Wienissä ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 50-vuotisjuhlaseremonioissa, joihin Itävalta osallistui, ja me kaikki läsnä olleet voimme todistaa tämän maan ponnisteluista. Itävalta pyrkii samoin kulttuurin ja audiovisuaalisten asioiden alalla saamaan aikaan edistymistä useissa asiakokonaisuuksissa. Voisin pidentää luetteloa, mutta haluaisin etenkin korostaa kysymyksiä, jotka nousevat säännöllisesti esiin ja jotka huolestuttavat meitä päivittäin yhä enemmän.
Arvoisa liittokansleri, kuten juuri sanoitte, aiotte puhua Pörtschachissa unionin tulevaisuudesta, tavoitteista ja olemassaolon oikeutuksesta. Hyvä niin. Tällainen perustava pohdinta on tarpeellista, mutta tiedämme jo nyt, että yksi tähän tulevaisuuteen kuuluvista seikoista on tuleva laajentuminen. Päättäjien ja yleisen mielipiteen parissa havaitaan kuitenkin tyytymättömyyttä ja pelkoja. Sanoitte itsekin, arvoisa liittokansleri, Luxemburgissa viime maaliskuussa, että laajentuminen on tosin välttämättömyys, mutta että se ei herätä mitään suurempaa innostusta.
Eikö nyt olisi tarpeellista vaikeuksia salaamatta korostaa enemmän edistysaskelia ja laajentumisen myönteisiä puolia? Tämänsuuntainen viesti teiltä olisi tervetullut. Ryhdyittekin jo tänä aamuna levittämään tällaista optimistista viestiä pysytellen silti realistisena.
Mitä tulee välttämättömään toimielinten uudistukseen, joka on laajentumisen välitön seuraus, tiedän teidän odottavan Amsterdamin sopimuksen lopullista ratifioimista ennen kuin käytte toden teolla käsiksi kysymykseen. Minusta ei kuitenkaan tunnu ennenaikaiselta esittää uusia ajatuksia ministerineuvoston toiminnasta unohtamatta eri ministerineuvostojen välttämätöntä yhteensovittamista. Mitä Euroopan parlamentin toimintaan tulee - ja korostan Euroopan parlamentin jäsenten aseman välttämättömyyttä - ja mitä itse komission toimintaan tulee, komission puheenjohtaja puhui äsken näistä asioista. Liian aikaista ei ole myöskään puhua talouspolitiikkojen yhteensovittamisen vahvistamisesta, etenkin euroalueella, sekä niistä institutionaalisista keinoista, jotka ovat välttämättömiä tämän yhteensovittamisen ja sen kannalta, miten euroalueen edustus järjestetään rajojemme ulkopuolella.
Puheenjohtajamaa Itävalta voi edistää arvokkaalla tavalla myös kolmatta suurta alaa eli unionin raha-asioita, olipa kyse varoista tai menoista. Sallittehan, että palautan menojen osalta mieliin hyvin painokkaasti välttämättömän yhteisvastuun, jonka on pysyttävä yhtenä tärkeimmistä unionin toimintaperiaatteista. Yhteisvastuu ei saa tietenkään oikeuttaa tuhlaamista, mutta budjettikuri ei saa toimia yhteisvastuun kustannuksella, yhteisvastuun, johon liitän myös yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden vaatimuksen, joka on teille tärkeä.
Varojen osalta on aika pohtia mahdollista rahoituspohjan muuttamista. Onko alv. säilytettävä vai onko etsittävä tuloihin perustuvia varoja? Se on todellinen kysymys, joka on nyt esitettävä. Miten välttyä yhteisten politiikkojen, ja etenkin YMP: n, uudelleen kansallistamiselta, sillä se olisi meidän mielestämme virhe? Onko laskettava liikkeelle suuri eurooppalainen laina työpaikkoja luovien investointien edistämiseksi, kun kerran tiedämme, että työllisyys on toimintamme prioriteetti? Voimmeko lopuksi välttyä tarkistamasta eri jäsenvaltioille kuuluvien maksujen laskutapaa? Siinä tärkeitä kysymyksiä, joita on pohdittava hyvin nopeasti.
Arvoisa puhemies, sanon puheenvuoroni lopuksi muutaman sanan YUTP: stä. Unioni on jälleen kerran vaikuttanut epäröivältä ja poissaolevalta viime kuukausina kansainvälisellä näyttämöllä. Toivokaamme, että joulukuussa tapahtuvasta herra tai rouva YUTP: n nimittämisestä - siis mies- tai naispoliitikon nimittämisestä, ja korostan sanaa " poliitikko" - tulee tilaisuus antaa lopultakin todellinen sysäys tälle politiikalle, joka on unionin tulevaisuuden kannalta välttämätön.

Berthu
Arvoisa puhemies, Pörtschachin huippukokouksella on vaikea tehtävä sen institutionaalisten ongelmien vyyhdin selvittämisessä, johon unioni on sotkeutunut.
Yhtenäisvaluutta tulee voimaan keskellä rahataloudellista myllerrystä, vaikka lukuisat täydennykset, jotka ovat loogisia mutta joita jäsenvaltiot eivät näytä ottaneen huomioon, ovat vielä tekemättä. Laajentumista ei voida toteuttaa, jos emme kyseenalaista Euroopan jähmeyttä ja yhteisön säännöstön laajuutta, joka sitä paitsi kasvaa edelleen päivittäin.
Kyse on etenkin ristiriidasta, johon kaikki muut ristiriidat pelkistyvät: unioni ei näytä haluavan muuta kuin välttää ongelmansa pakenemalla vastuutaan ja perustamalla supervaltion, lisäten näin demokratiavajetta, joka ei ole mikään " euromyytti" tai " hätäinen iskulause" - kuten sanoitte, arvoisa komission puheenjohtaja - vaan todellisuutta kaikille Euroopan kansoille.
Amsterdamin sopimuksessa otetaan tällaisen institutionaalisen ongelmavyyhdin edessä väärä suunta, koska siinä tähdätään supervaltioon, joka huonontaa demokraattisen valvonnan laatua Euroopassa. Riippumattomat kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmä on päinvastoin sitä mieltä, että unionin valvonnan palauttaminen kansoille on kaikkein kiireellisintä. Valitettavasti tällaiset ehdotukset ilmenevät aina yhteisön menettelyjen määrän lisääntymisenä, kansalaisia koskevien yhtenäistettyjen sääntöjen määrän lisääntymisenä, kansallisvaltioiden syrjäytymisen lisääntymisenä. Tällainen menetelmä ei ole oikea, se vain pahentaa ongelmaa.
Me olemme päinvastoin sitä mieltä, että on nojauduttava enemmän kansallisiin demokratioihin, jotka takaavat parhaiten kansalaisten osallistumisen, ja näistä kansallisista demokratioista käsin on valvottava unionia paremmin.
Näkemyksemme eroaa niin perinpohjaisesti näiden seinien sisäpuolella vallitsevasta näkemyksestä, että meistä tuntui mahdottomalta tyytyä esittämään tarkistuksia tähän tai tuohon kohtaan institutionaalisten asioiden valiokunnan päätöslauselmassa, josta äänestetään tämän keskustelun lopussa. Ryhmämme jätti siksi käsiteltäväksi yksityiskohtaisia ehdotuksia sisältävän päätöslauselman, joka on täysin erilainen ja joka on itse asiassa myös ohjelma kansakuntien Euroopalle, sellaiselle Euroopalle, joka perustuu kansallisiin demokratioihin, jotka ainoina kykenevät edustamaan kunnolla arvojamme tulevaisuuden maailmassa.

Muscardini
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, voimme arvioida unionin tämänhetkistä tilaa ainakin kahdella eri tavalla: joko byrokraattisesti ja tiukan muodollisesti, kuten rouva Spaak teki eilen, luetellen lainsäädännöllisiä ja muita toimia, joita käsiteltävän ajanjakson aikana on tehty; tai voimme arvioida unionin kehitystä kansainvälisen tilanteen ja jäsenvaltioiden taloudellisen tilanteen valossa, eurooppalaisen suunnitelman poliittista luonnetta pohtien ja pyrkien määrittelemään sen tavoitteet paremmin. Mikäli tarkastelemme asiaa tästä toisesta näkökulmasta, meidän on ikävä kyllä todettava, ettei minkäänlaista kehitystä ole tapahtunut. Amsterdamin sopimus on yksi tämän lamaannuksen, tämän poliittisen halvauksen syistä, mutta se ei ole ainoa syy: toinen syy on hallitusten haluttomuus, eivätkä hallitusten väliset työtavat ole osoittautuneet ihanteellisiksi keinoiksi toimielinten tasolla ilmenevien vaikeuksien ratkaisemisessa.
Olemme jo saattaneet todeta, että Amsterdamin sopimus on yksi Ison-Britannian puheenjohtajakauden matalan profiilin kaikkein vähäisimmistä saavutuksista, vaikka unionin tavoitteet olisi määriteltävä uudelleen ja ne olisi sopeutettava yhtenäisvaluutan ja laajentumisen aiheuttamaan suureen muutokseen. Mikäli tahdomme rajoittaa toimintamme pelkkään tehtyjen asioiden muodolliseen luettelemiseen, meidän on tuotava selkeästi ja lujasti ilmi se tajuttomuuden tila, johon työllisyyden hoito on vajonnut, työllisyyttähän ei ole edistetty muualla kuin vallassaolijoiden juhlavissa julistuksissa.
Jälleen kerran unioni on ollut kyvytön vastaamaan yhteisesti, niin kuin sen olisi pitänyt, Kosovon kriisin vaatimuksiin; diplomaattitasolla ei ole esitetty ainoatakaan yhteistä ehdotusta; ongelman ratkaisemiseksi ei ole ryhdytty minkäänlaisiin selviin toimiin unionin arvovallan käyttämiseksi neuvotteluissa. Lähes kaikki hallitukset pitävät YK: ta neuvottelujen lähtökohtana ja tukeutuvat NATOon, on kuin ne haluaisivat välttää vastuun ottamista. Entä Eurooppa? Entä meidän oma turvallisuuspolitiikkamme? Mitä on tapahtunut kaivatulle suunnittelu- ja analyysityöryhmälle, joka toimisi todellakin yhteisistä lähtökohdista taatakseen politiikkamme johdonmukaisuuden ja tehokkuuden ja parantaakseen yleisen mielipiteen kuvaa unionin ulkopolitiikasta?
Niin kauan kuin emme anna mahdollisuutta poliittiselle unionille, kohtalonamme on toistaa vuosittain tämä sama unionin tilaa koskeva turha ja symbolinen vakiintunut keskustelu. Unionin tilaa olisi viimeinkin käsiteltävä yhteisen eurooppalaisen politiikan keinoin.

De Giovanni
Arvoisa puhemies, arvoisat neuvoston ja komission puheenjohtajat, uskon, että Pörtschach tarjoaa merkittävän tilaisuuden toimielimiä koskevan poliittisen keskustelun uudelleen aloittamiseksi. Me kaikki tiedämme, että Pörtschachin huippukokous on epävirallinen eikä siellä tehdä päätöksiä, mutta tämä seikka saattaa helpottaa unionin kehittymässä olevan poliittisen tahdon toteamista. Pitäisin merkittävänä tuloksena jo sitä, että Pörtschachin kokouksessa, laajentumisen kynnyksellä ja euron käyttöönoton jälkeen, käsiteltäisiin unionin syventämiseen liittyviä aiheita ja Euroopan uutta asemaa maailmassa, sillä on selvää, että meidän on otettava kantaa sekä Euroopan ulkoiseen edustamiseen että vakauden ja kehityksen välillä vallitsevan suhteen kehitystä koskeviin kysymyksiin. Mikäli on nimittäin mahdollista puhua työllisyydestä ikään kuin omana tavoitteenamme, kuinka voimme luoda Euroopan ja työllisyyspolitiikkojen välistä suhdetta, jos emme onnistu määrittämään vakauden ja kehityksen välistä suhdetta?
Arvoisa puhemies, ajattelen vapaata, turvallista ja oikeudenmukaista tilaa, jossa eivät liiku ainoastaan tavarat vaan lihaa ja verta olevat ihmiset, työhön, oikeuksiin, oikeudelliseen valvontaan, turvallisuuteen ja perusoikeuksiin liittyvine ongelmineen. Kuinka tulisi menetellä, jotta kaikki tämä tulisi osaksi uutta kansallisen ja ylikansallisen ulottuvuuden, joista molemmat ovat välttämättömiä, välistä tasapainoa? Tästä on kysymys!
Rouva Green sanoi, että on välttämätöntä, että kansalaiset tuntevat kuuluvansa Eurooppaan, mutta juuri vapauden, turvallisuuden ja oikeudenmukaisuuden vallitessa tällainen johonkin kuulumisen tunne voi toteutua parhaiten. On siis edistettävä eurooppalaisen demokratian rakentumista ja määritettävä uudenlainen tasapaino kaikkien unionin toimielinten välillä. On tiedettävä, kuka tekee mitäkin.
Tästä syystä, ja myös Cardiffissa päätettyä toimintaohjelmaa noudattaen olemme korostaneet esittämässämme päätöslauselmassa toissijaisuusperiaatteen merkitystä demokratian järjestämiselle; emme ole pyrkineet syyllistämään sitä, mutta olemme asettaneet sille joitakin rajoja. Päätöslauselmassa, josta huomenna äänestämme, olemme sanoneet " ei" sellaiselle toissijaisuudelle, joka olisi vain tekosyy politiikkojen kansalliselle tasolle palauttamiselle, " ei" ajatukselle unionin toimivaltojen asettamisesta viimeiselle sijalle, " ei" toissijaisuuden mahdolliselle itsekkyydelle, ja olemme tuoneet esiin toissijaisuuden ja solidaarisuuden sekä toissijaisuuden ja yhtenäistämisen välisen suhteen. Työskentelemällä yhdessä jäsenvaltioiden kansanedustuslaitosten kanssa olemme lähettäneet niille tärkeän poliittisen viestin. Tämä merkitsee muutosta, sillä meidän on nujerrettava vanha ja molemminpuolinen välinpitämättömyys. Uskon kuitenkin, että on äärettömän tärkeää supistaa harmaita alueita ja tehostaa yhteistyötä.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluaisin sanoa, että on puhuttu - myös herra Santer on puhunut tästä - toimielinten poliittisen kehityksen uudelleen määrittelemisestä. Yhdyn mielipiteeseenne: Eurooppaa tarvitaan samaan aikaan sekä enemmän että vähemmän. Mielestäni poliittisellekin Euroopalle on tarvetta. Esimerkiksi ulkopolitiikassa sopivat toimielimet ovat välttämättömiä ja työllisyyden osalta on voitava tehdä Euroopan tasoisia päätöksiä, mutta tarvitsemme myös enemmän päätösvaltaa päätösten soveltamisessa, jotta jäsenvaltioiden ja unionin välille voitaisiin luoda uudenlainen tasapaino, sillä juuri se on todellinen ongelma. Tarvitaan siis vähemmän yksityiskohtiin puuttuvaa hallintoa. Kaikkien toimielinten on oltava demokraattisempia ja tehokkaampia, eikä ole sattumaa, että olemme korostaneet tavoitteiden osalta oikeiden suhteiden määrittämistä.
Lopuksi haluaisin sanoa, että eräiden asioiden toteuttaminen on mahdollista ilman perustamissopimusten muuttamista, eräiden taas ei. Muutos edellyttää perustamissopimusten tarkastelussa uudenlaista menetelmää ja toivomme - ja teemme kaikkemme sen toteuttamiseksi - että Amsterdamin sopimuksen ratifioinnin jälkeen komissio tekisi aloitteen eri toimielinten välisistä perustamissopimusten muuttamista koskevista neuvotteluista.

Medina Ortega
Arvoisa puhemies, nyt, kun keskustelemme unionin tilasta, on soveliasta mainita se, että unioniamme on verrattu goottilaiseen katedraaliin, ja neuvoston puheenjohtaja tietää hyvin, mikä on goottilainen katedraali, koska hänen maassaan on yksi Euroopan kauneimmista goottilaisista katedraaleista. Goottilaiset katedraalit olivat monien sukupolvien työn tulosta. Ne aloitettiin yhden tyylin mukaisesti ja saatettiin loppuun toisen tyylin mukaisesti. Mielestäni Euroopan unioni on nykyisin todellakin goottilainen katedraali, koska se on lisäksi puolivalmis: siinä on sellaisia pilareita, joiden varassa ei ole mitään, sellaisia käytäviä, jotka eivät johda minnekään, ja siinä on myös sellaisia alueita, joita minkäänlaiset yhteisön varat eivät kata.
Nykyisin lisäksi sanotaan, että Euroopan unioni kasvaa kriisiaikoina; toisin sanoen se kulkee hyvin hitaasti normaaleina aikoina, ja kun on kriisi, se kiihdyttää vauhtia ja vahvistuu. Mielestäni eri puheenvuoroissa - parlamentin puhemiehen puheenvuorossa, neuvoston puheenjohtajan puheenvuorossa ja komission puheenjohtajan puheenvuorossa - on todettu, että nimenomaan yksi muuta tarkoitusta varten luomistamme rakenteista, euro, on mahdollistanut sen, että olemme voineet torjua kansainvälisen rahoituskriisin. Euro luotiin toista tarkoitusta varten, mutta euron ansiosta pörssimme ja valuuttamme ovat kestäneet, minkä vuoksi tämäkin toteamus on mielestäni totta, nimittäin se, että Euroopan yhteisö on nyt kasvanut ja rahoituskriisi on nyt lujittanut unionin luonnetta.
Yhteisön suuri ongelma on kuitenkin ilman muuta se, että kunnon goottilaisen katedraalin tavoin sekään ei ole vielä valmis. Mielestäni siihen tarvitaan vielä ainakin kaksi tai kolme sukupolvea, ja meillä on nyt tarve laajentaa sen kokoa. Goottilaisten katedraalien lähtökohtana oli pieni romaaninen kirkko, jota sittemmin laajennettiin ja laajennettiin, ja se kattoi lopulta vanhan kaupungin koko pinta-alan, kuten esimerkiksi Wienin katedraalin tapauksessa. Meidän onkin nyt laajennettava katedraaliamme niihin maihin, jotka sijaitsevat Itämeren ja Välimeren välillä - niissä on runsaat sata miljoonaa asukasta - joilla on oikeus olla täällä ja jotka meidän on otettava mukaan.
On siis olemassa hyvin yksioikoinen ratkaisu: se, että sanotaan " hyvä on, koska nämä ihmiset eivät mahdu sisään katedraaliimme, puretaan se maan tasalle ja jäädään kaikki taivasalle" . Ratkaisuna on se, että sanotaan " huolehditaan yhteisestä maatalouspolitiikasta, huolehditaan yhteisön varoista, huolehditaan yhteisön politiikoista, niin me olemme kaikki lopulta taivasalla" . Toisin sanoen tässä on kyse siitä - on olemassa eräs saksalainen sanonta, joka on tapana kääntää espanjaksi - että heitetään lapsi pesuveden mukana. Niinpä, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, olemme vilpittömästi huolissamme siitä, että jos jatkamme tätä rataa, meillä ei loppujen lopuksi ole katedraalia eikä edes kattoa päämme päällä.
Nyt käydään keskusteluja yhteisön talousarvion äärettömän pienistä murto-osista. On sellaisia maita, joissa oli esimerkiksi kansallinen lentokenttä, josta on nyt tullut yhteisön lentokenttä, ja jotka valittavat, että ne maksavat liikaa yhteisön talousarvioon. Olen sitä mieltä, arvoisa puhemies, että tämä ei ole oikea hetki kiistellä äärettömän pienistä murto-osista vaan jatkaa sitä suurta hanketta, jonka tavoitteena on se, että voisimme rakentaa todellisen rakennuksen koko Euroopalle.

Martens
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa komission puheenjohtaja, toivotan teidät ryhmämme puolesta sydämellisesti tervetulleiksi, kun olette nyt ensimmäistä kertaa tulleet puhumaan parlamenttiin. Haluan kiittää teitä myös siitä, että olette osoittaneet kunnioitusta liittokansleri Helmut Kohlin historiallista työtä kohtaan.
Tämä keskustelu unionin tilasta tapahtuu epävarmassa ilmapiirissä. Globaalistuminen herättää levottomuutta ja taloudellisia heilahteluja, ensin Kaakkois-Aasiassa ja sitten Japanissa, Latinalaisessa Amerikassa ja Venäjällä, ja Amerikan ja Euroopan pörssit antavat sen vaikutelman, että maailmantaloutta ei ohjaa enää kukaan.
Markkinat reagoivat yhä vähemmän rationaalisesti ja myös ne osoittavat, kuinka talousjärjestelmät ovat tulleet toisistaan riippuvaisiksi. Kuitenkin tästä kriisin tunteesta huolimatta pessimismiä lievittää se, että Euroopan euroalue on voinut säilyttää vakauden. Kuka olisi muutama vuosi sitten pitänyt mahdollisena, että Euroopan valuuttajärjestelmään kuuluvat heikoimmat valuutat voivat kestää spekuloinnin ja dollarin kurssin heilahtelut? Meidän maamme ovat saaneet yhdessä takaisin rahapoliittisen itsenäisyyden, jonka ne ovat yksittäin tarkasteltuna menettäneet.
Vaikka jotkut suhtautuivat asiaan epäillen, jotkut vihamielisesti ja vielä useammat välinpitämättömästi, saamme olla onnellisia siitä, että ponnistelumme ovat johtaneet tämän rahaliiton syntymiseen. Mielestäni olemme nyt valmiit tekemään uusia sitoumuksia. Meidän 11 valtion, jotka ottavat yhteisen rahan, euron, käyttöön, täytyy nyt huolehtia erityisesti G7-maiden puitteissa, että euro saa todellisen painoarvon maailmankaupassa.
Toivon myös poliittista sysäystä laajentumisneuvotteluihin. Toivon, että tietoisuus molempien osapuolten eduista säilyy. Unionin, josta on tulossa taloudellisesti, rahapoliittisesti ja sosiaalisesti vahva, mutta joka on jäänyt heikoksi kaikissa diplomaattisissa ja strategisissa päätöksissään, täytyy harkita, täytyisikö Amsterdamin sopimuksen määräysten, jotka mahdollistavat yhteisen diplomaattisen esiintymisen, täytäntöönpanoa nopeuttaa, nyt kun näemme, että Balkanin tilanne on räjähdysherkempi kuin koskaan aiemmin.
Uskon, että kansalaisemme pitävät myös edelleen hyvin tärkeinä kahta perusoikeutta, siis vapautta ja turvallisuutta. Kansalaisten ja työntekijöiden vapaan liikkuvuuden täytyy toteutua, ilman että tarvitsee pelätä rikollisuutta ja turvattomuutta. Se on demokraattisen järjestelmämme perusta. Ryhmämme haluaa kysyä, olisiko mahdollista, että sisäistä turvallisuutta koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamista nopeutettaisiin.
Pörtschachin ja Wienin huippukokouksiin liittyvät prioriteetit ovat meille hyvin selviä. Olemme tietoisia siitä, että jos unionilla ei ole vahvoja ja demokraattisia toimielimiä, 27 jäsenvaltion muodostamaa unionia saattaa uhata 50 vuoden saavutusten romuttuminen. Tämä parlamentti on aina keskittynyt - kuten herra De Giovanni sanoi - yhteisölliseen metodiin, jonka avulla kolme poliittista toimielintä ja kansalliset parlamentit saadaan mukaan uudistuksiin. Olemme edelleen vakuuttuneita siitä, että vain enemmistöpäätökset voivat suojella neuvostoa lamaantumiselta. Komissio pysyy korvaamattomana toimielimenä. Sen riippumattomuus ja aloiteoikeus täytyy taata.
Me odotamme, että parlamentti saa uusia lainsäädäntöön liittyviä toimivaltuuksia ja että se saa kantaa uuden vastuun komission nimittämisestä. Meidän mielestämme olisi oikeutettua, että neuvosto hyväksyisi neuvottelujen aloittamisen parlamentin jäseniä koskevasta säännöstöstä.
Haluan päättää puheenvuoroni optimistisella tavalla. Me käymme kaikissa kolmessa toimielimessä aina myönteistä keskustelua unionin tilasta. Mielestäni John Hume esitti täällä eilen koskettavan uutisen, joka on nostanut esiin Euroopan sovinnon historiallisen merkityksen. Myös minä haluaisin vuorostani tänään osoittaa hänelle kunnioitusta ja sanoa, että meidän kaikkien täytyy hyväksyä hänen viestinsä tärkeänä viestinä Euroopalle.

Frischenschlager
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät naiset ja herrat, on varsin järkevää tehdä nyt yhteenvetoa Euroopan unionin tilasta ja pohtia myös tulevaisuutta ja kansalaisläheisyyttä, koska tyytymättömyys on suurta. Minun mielestäni ei riitä, että pidetään suuria konferensseja, joissa puhutaan pelkästään iskulausein, televisioon soveliaasti mutta tuloksetta. Siksi haluaisin, arvoisa liittokansleri ja arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pitää Pörtschachissa tiukasti kiinni yhdestä asiasta: Euroopan unionin tavoitteet, aikataulut ja konkreettiset projektit ovat jo olemassa. Puuttuu vain rohkeus, nimenomaan kansallisten hallitusten rohkeus tehdä päätöksiä. Euroopan unionin ongelmana ei ole paljon parjattu Brysselin keskusjohtoisuus vaan kansallisten hallitusten ja näin ollen myös neuvoston päätöksenteon heikkous ja puuttuva ongelmienratkaisukyky.
Odotan Pörtschachista selviä poliittisia merkkejä pääongelmien osalta. Odotan selvää myönteistä vastausta Euroopan unionin laajentumiseen, niillä edellytyksillä, jotka itse olemme Euroopassa asettaneet, ajankohtana, jona maat kykenevät täyttämään ehdot, vaikka siitä koituisi poliittisia ja taloudellisia kustannuksia. Selvää sitoutumista toimielinuudistukseen, päätöksentekorakenteidemme parantamiseen, jotta me pysymme päätöksentekokykyisinä, ja selvää myönteistä vastausta sellaiseen yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan, joka myös todella ansaitsee tämän nimen, tämän mantereen ja maailman rauhan säilyttämiseksi.
Euroopan unionin valtakeskuksen muodostavat neuvosto, hallitusten päämiehet ja kansalliset hallitukset. Niiden on toimittava, niiden on tehtävä päätöksiä, ja ne ovat syypäitä nykyiseen tilanteeseemme. Siksi vetoan teihin, että myös paljastatte nämä perustavat viat puheenjohtajakaudellanne. Me, Euroopan parlamentti, sen jäsenet ja komissio autamme mielellämme edistämään Euroopan yhdentymistä kaikkien kansalaistemme eduksi. Ensi sijassa se riippuu kuitenkin teistä, kansallisista hallituksista.

Collins, Gerard
Arvoisa puhemies, nyt käynnissä olevan Euroopan unionin vuosittaisen talousarvion rahoittamista koskevan keskustelun tulos on perustavan tärkeä unionin tulevien vuosien suunnan kannalta. Suunta, johon tämä keskustelu on lähtenyt, on hyvin masentava niille meistä, jotka haluamme nähdä sellaisen Euroopan unionin, jolla voi olla myönteinen vaikutus ei vain nykyisten 15 jäsenvaltion kehitykseen vaan myös uusiin Keski- ja Itä-Euroopan demokratioihin, jotka ovat hakeneet unionin jäsenyyttä.
Sen vanhan thatcherilaisen lähestymistavan uusi esiintulo, jonka mukaan rahoille on saatava vastinetta - vaikka tämä lähestymistapa onkin nyt peräisin eri kansallisista päälähteistä kuin rouva Thatcherin aikakaudella - uhkaa yhä vahingoittaa unionin perustaa niin kuin 1980-luvullakin.
Yksi unionin yhteisistä politiikoista on ollut ja on edelleen menestys: yhteinen maatalouspolitiikka. Tätä politiikkaa tarkistetaan ja uudistetaan osana kaikkia Agenda 2000: een liittyviä ehdotuksia. Taas on kuitenkin yritetty kaikin voimin hajottaa yhteistä maatalouspolitiikkaa hetkellä, jolloin maanviljelijät ovat kaikissa maissamme ennennäkemättömissä vaikeuksissa.
Ehdotus, jonka mukaan 25 % YMP: n talousarviosta pitäisi kansallistaa, ei ole mitään muuta kuin yhteisen maatalouspolitiikan osittaista hajottamista. Sen esittäminen jonakin muuna on vilpillistä ja harhaanjohtavaa. Tällaista perustavaa suunnanmuutosta yhdessä unionin todellisista yhteisistä politiikoista pitäisi vastustaa, ei vain niiden, jotka kannattavat Euroopan maatalouden kehittämistä, vaan myös niiden, jotka kannattavat Euroopan unionin olemassaolon taustalla olevia perusperiaatteita. Agenda 2000: n ehdotukset ovat käynnistäneet sekä rakennerahastojen että YMP: n suurimuotoisen tarkastelun. Tämän tarkastelun pitäisi johtaa sekä YMP: n että rakennepolitiikkojen uudistukseen, jotta voitaisiin valmistautua laajentumiseen, mutta myös jotta voitaisiin yhtä lailla palvella niiden etuja, joita nämä politiikat koskevat jokaisessa jäsenvaltiossamme.
Perheviljelmien elinkelpoisuuden säilyttäminen on uhattuna kaikissa maissamme useiden vakavien tekijöiden vuoksi, kuten esimerkiksi BSE-kriisin ja usein epäoikeudenmukaisen kolmansien maiden kilpailun vuoksi.
YMP ja muut unionin saatavilla olevat välineet pitäisi nyt ottaa käyttöön, jotta voisimme suojella maanviljelijöidemme ja elintarvikkeiden tuottajiemme etuja. Aikana, jolloin maaseudun kehittämispolitiikka ja kansallisen ympäristön suojeleminen on asetettu etusijalle, kannattaa kysyä, onko maaseudullamme enää ketään soveltamassa näitä politiikkoja. Maanviljely ja elintarvikkeiden tuotanto ovat koko unionin alueella maaseudun talouden päätekijöitä.
Lopuksi YMP on aivan välttämätön edellytys perheviljelmien selviämiselle ja pyrkimyksiä tämän politiikan hajottamiseksi tai uudelleen kansallistamiseksi on vastustettava.

Herzog
Arvoisa puhemies, arvostamme neuvoston puheenjohtajan tahtoa edetä sellaisen aidon poliittisen liiton tiellä, joka palvelee työllisyyttä ja yhteiskuntamallin kehitystä. Mutta miten voitaisiin olla korostamatta hänen aikomustensa ja toimielintemme nykyisiin ongelmiin kohdistuvan käyttäytymisen välistä eroa? Pidämme erityisen välttämättömänä sitä, että unionin toimielimet kantavat vastuunsa kansainvälisestä rahoituskriisistä ja siitä johtuvasta erittäin merkittävästä kasvun hidastumisesta.
Jäsenvaltiot ovat pitäneet yllä väärää euforiaa sanomalla, että ponnistelut ovat euron myötä takanamme ja että euro suojelee meitä pysyvästi. Se on täydellinen arviointivirhe, ja meillä saattaa olla edessä tuskallinen tulevaisuus. Euroopan parlamentilla on siis velvollisuus ravistella neuvostoa ja komissiota. Tilanne pakottaa meidät tarkastelemaan uudelleen talousarviota koskevan vakaussopimuksen seurauksia ja Euroopan unionin rahapolitiikkaa kansallisten eroavuuksien mukaisesti. Yhteisön on tehtävä aloitteita taloudellisen toiminnan tukemiseksi ja etenkin kestävään kehitykseen liittyvän suunnitelman muodostamiseksi. Talouspolitiikkojen todellinen yhteensovittaminen demokraattisessa valvonnassa on siis välttämätöntä. Yhteisvastuun mukaiset välineet on saatava käyttöön, ja unionin on mitä pikimmin määriteltävä kantansa maailmantalouden sääntelyyn.
Suosittelemme näihin tavoitteisiin pyrkimiseksi neuvoston, komission ja omien parlamentaaristen elintemme välistä yhteistä vastuunkantoa. Institutionaalisten asioiden valiokunnan päätöslauselmassa suositellaan aivan oikein määräenemmistöpäätöksiä ja tasapainotetaan toissijaisuusperiaatetta yhteisvastuun periaatteella. Päätöslauselmassa lähdetään kuitenkin mielestämme väärälle tielle, koska siinä halutaan uskoa komissiolle suurin osa toimeenpanovallasta. Komissio ei voi viedä asioita eteenpäin ilman sellaista neuvostoa, joka kantaa poliittisen vastuunsa. Euroopan parlamentilla on itselläänkin velvollisuus syventää julkista keskustelua talous-, rahatalous- ja sosiaalipolitiikan perusvalinnoista yhteistyössä kansallisten edustajien ja siviiliyhteiskunnan kanssa. Parlamentti on jättänyt tämän tehtävänsä tekemättä. Sen on siis pohdittava uudelleen velvollisuuksiaan kansalaisia ja yhteiskunnan toimijoita kohtaan, jotta he voisivat osallistua paremmin toimielinjärjestelmäämme.

Voggenhuber
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, Pörtschachin ylimääräisessä huippukokouksessa pohditaan Euroopan tulevaisuutta, te sanoitte. Aiheluettelo paljastaa kuitenkin, että siellä puhutaan luultavasti pikemminkin kaikesta muusta. Monet meistä pelkäävät, että tämä kokous jää unionin historiaan sen kalleimpana veneretkenä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kun poliitikot pohdiskelevat tulevaisuutta, heidän pitäisi muistaa ihmisille antamansa lupaukset ja nykyhetken heille tarjoamat tehtävät. Unionissa ei todellakaan ole pulaa rikotuista lupauksista ja tekemättä jääneistä tehtävistä. Maastrichtista lähtien meille on luvattu unionin vaikean demokratiavajeen poistamista, parlamentarismin ja oikeusvaltion mukaisten periaatteiden vahvistamista. Ihmiset odottavat edelleen, eikä neuvosto kykene vieläkään edes tuomaan lainsäädäntötyötään julkisuuteen.
Euroopan unionin demokratiavaje tarkoittaa edelleen samaa asiaa. Sen nimi on: neuvosto. Amsterdamista lähtien meille on luvattu EU: n laajentumisen esteiden poistamista. Me tiedämme, että siihen tarvitaan EU: n toimielinten laajaa uudistusta. Neuvosto ei ole kuitenkaan saanut aikaan tähän mennessä edes sitovaa aikataulua. Sen sijaan lietsotaan varsin usein pelkoja itälaajentumista kohtaan.
Rahaliittoa koskevasta päätöksestä lähtien meille on luvattu, että Euroopan yhdentymiselle annetaan sosiaalinen ulottuvuus, että rahan ja markkinoiden Euroopasta kehitetään poliittinen unioni, sosiaalinen alue. Teot eivät ole kuitenkaan tähän mennessä seuranneet poliittista sitoutumista joukkotyöttömyyden vastaisessa kamppailussa. Ei ole syntynyt yhteensovitettua talouspolitiikkaa, eikä verojen ja sosiaalietujen polkeminen ole tähän mennessä loppunut kaikkialla Euroopassa! Neuvoston huippukokoukset muuttuvat yhä useammin kansallisten eturistiriitojen sovittelupaikaksi.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, me tiedämme jotain Euroopan tulevaisuudesta. Tiedämme, että Eurooppa voi onnistua vain eurooppalaisena demokratiana, että sen on voitettava Euroopan kahtiajako, että se voi menestyä vain sosiaalisen rauhan Euroopassa. Pörtschachin huippukokousta arvioidaan sen perusteella, raottaako se konkreettisin toimin tämän tulevaisuuden ovea.

De Gaulle
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, unionin tilaa koskevasta kertomuksesta välittyy vuodesta toiseen sama itsetyytyväisyys. Meille uskotellaan, että " eurolandia" muka suojelee Ranskaa maailman epäjärjestykseltä, kansainvälisen taantuman uhalta, valuuttamarkkinoiden heilahteluilta. Todellisuudessa kaikkia talouskasvuennusteita tarkistetaan tällä hetkellä alaspäin, ei ainoastaan Ranskassa vaan myös Saksassa, ja voidaan pohtia, täyttyykö julkisen talouden vajetta koskeva 3 %: n ehto vuonna 1999.
Muistelkaamme sitä paitsi kansainvälisten taloussuhteiden osalta sitä, mitä Uruguayn kierroksen aikoihin ilmoitettiin siitä, kuinka kierros tulisi lisäämään rikkautta kymmenessä vuodessa 100: n tai 200 miljardin dollarin edestä, etenkin Kaakkois-Aasiassa ja nousevien talouksien maissa, mistä Euroopan piti muka epäilemättä hyötyä. Palauttakaamme myös mieliimme ne herra Delorsin vuonna 1994 esittämät vakuuttelut, kun hän vastatessaan hänelle esittämääni kysymykseen vakuutti minulle, ettei euron valmisteleva vaihe aiheuttaisi taantumaa ja että viime toukokuun 2. päivänä tasan kello 15.00 soitetun Ilon hymnin, jota häiritsi ainoastaan Trichet'n veruke, oli määrä ilmoittaa tulevasta loistavasta menestyksestä.
Mutta onneksi saamme suojaa Maastrichtin ja Amsterdamin sopimuksista, joiden ansiosta eurooppalaiset voivat tehdä yhdessä aivan kaiken sen, mitä he eivät halua tehdä enää yksin. Tiedätte joka tapauksessa, olipa meillä oikeudellista tekosyytä tai ei, että Ranskan johtajat tarjoavat teille vastikkeetta sellaista, mitä ette uskalla heiltä edes pyytää, ja sen saatuanne kuulette näiden niin sanottujen johtajien esittävän luopumisensa Ranskan voittona.
Arvoisa komission puheenjohtaja, minusta näyttää kuitenkin, että viestiänne leimaa tietynlainen kyllästyminen, koska kenellekään ei jää epäselväksi se, kuinka keinotekoista tämä Euroopan rakentaminen on. Vielä koittaa päivä, jolloin ette voi välttyä todelliselta kysymykseltä: mitä hyötyä tästä kaikesta on?

Raschhofer
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kun liittokansleri Kohl ja Jacques Chirac lähettivät joitakin kuukausia sitten Tony Blairille kirjeen, jossa he kehottivat pyrkimään lähemmäksi kansalaisia, he puhuivat monien ihmisten puolesta. Unionin puutelista on yleisessä tietoisuudessa pitkä. Otetaan esimerkiksi vain tuoreimmat otsikot. Sieltä löytyy petosten unioni ja neuvoston salaisten kokousten unioni, unioni, joka ei kykene toimimaan ulkopoliittisesti yhtenäisenä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan mukaisesti. Unioni, joka asettaa 18 miljoonaa työtöntä vastakkain paras käytäntö -mallin (best practice) kanssa.
Toissijaisuuskirjeen poliittisen ilmoituksen herättämät odotukset seurasivat meitä Pörtschachin huippukokoukseen asti. Minkälaisia merkkejä tämä huippukokous antaa? Pörtschachissa ei ole enää kyse lähenemisestä kansalaisiin. Sisällöllinen keskustelu toissijaisuudesta haudattiin jo ennen kokousta kansalliselle tasolle palauttamisen muodostaman murhaavan perusteen avulla. Pörtschachissa on muka kyse unionin tulevaisuudesta, luin. Siellä ei haluta kuitenkaan riidellä Agenda 2000: sta tai nettomaksajista. Ne ovat kuitenkin tulevaisuuden kysymyksiä, jotka on tarkoitus sulkea pois keskustelusta. Pörtschachissa ei kuulemma voida puhua unionin toimielinuudistuksesta, koska Amsterdamin sopimusta ei ole vielä ratifioitu. Tosiasiassa, niin oletan, neuvoston puheenjohtaja ei liene ollenkaan pahoillaan siitä, että Pandoran lipas jätetään tällä perusteella avaamatta. Pörtschachissa, pahoin pelkään, kenelläkään ei ole halua polttaa näppejään kuumissa aiheissa. Siksi ne jätetään kokonaan pois ohjelmasta.
Uudistettavaa olisi kyllä paljon, ilman sopimuksen muutostakin. Se olisi tilaisuus antaa hieman rohkeammin merkki Euroopalle. Jos Pörtschach jää menetettyjen mahdollisuuksien huippukokoukseksi, ajatelkaa, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, uskottavuuden menetystä ja pettymystä, joka johtaa kysymykseen " miksi" .

Berès
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, mistä unionin tulevaisuus riippuu? Se riippuu varmasti kahdesta merkittävästä edistysaskeleesta. Ensimmäinen liittyy välttämättömyyteen määritellä, kodifioida ja vahvistaa, kansan mielipidettä kysymällä, unionin ja sen kansalaisten välisen sopimuksen luonne eurooppalaisen yhteiskuntamallin ja arvojemme ympärillä. Meidän on määriteltävä tämä luonne, selvennettävä sitä tavoitetta, jonka avulla voimme saada takaisin eurooppalaisten kannatuksen, oikeuttaa toimintamme, antaa välttämättömälle uskaliaisuudelle sen tarvitseman perustan sekä tarkistaa uusien jäsenten liittymisen ehdot.
Meidän on myös hankittava itsellemme keinot kantaa vastuumme ja vastata kehitystä eteenpäin vievästä asemastamme maailman epäjärjestyksessä paremman sääntelyn edistämiseksi.
Mitä odotamme keskipitkällä aikavälillä Pörtschachin kokoukselta tätä kaukaista näkymää silmällä pitäen? Emme odota suuria julistuksia. Kyseessä on epävirallinen Eurooppa-neuvoston kokous. Loistavaa! Pitäkää epävirallinen Eurooppa-neuvoston kokous, arvoisa puheenjohtaja, juuri sitä odotamme teiltä. Kalenteri on jo nyt hyvin täynnä. Tämä epävirallinen Eurooppa-neuvoston kokous on tervetullut. Tarvitsemme näitä kokouksia lisää. Tuleva kokous on pelkkä alku prosessille. Teidän on sen jälkeen saatava onnistumaan myös Wienin Eurooppa-neuvoston kokous, jonka aikataulu on erittäin kiireinen kansallisine työllisyyden toimintasuunnitelmineen ja euron ulkoista edustusta koskevine kysymyksineen. Älkää tehkö tästä aikataulusta enää kireämpää.
Teidän on tämän epävirallisen Eurooppa-neuvoston kokouksen jälkeen keskusteltava näistä yleisistä suuntaviivoista myös uuden komission ja tulevan Euroopan parlamentin kanssa. Se on pidettävä mielessä.
Mitä odotamme Pörtschachin kokoukselta? Meidän on sentään aloitettava keskustelu näistä tulevaisuuden kysymyksistä, jotka hahmottuvat toimielimiä koskevan haasteen taustalla. Älkääkä vastatko meille, että on odotettava Amsterdamin sopimuksen ratifiointia. Te tiedätte nimittäin hyvin, että joidenkin maiden osalta, ja etenkin oman kotimaani osalta, ei riitä, että niille luvataan neuvotteluja, jos ne ensin ratifioivat Amsterdamin sopimuksen. Tiedämme hyvin, että pelissä olevat kysymykset ovat painavia ja että määräajat ovat lyhyet, samalla kun laajentumisprosessi on jo käynnissä. Jotkin maat, kotimaani mukaan lukien, tarvitsevat Amsterdamin sopimuksen ratifioidakseen takuita tämän toimielinuudistuksen toteuttamisaikataulusta ja -menetelmästä, sillä Amsterdamin sopimuksen nykyinen sisältö ei riitä meille.
Sanokaamme nyt muutama sana toimielimiä koskevista yleisistä suuntaviivoista, sellaisina kuin me ne haluamme, institutionaalisten asioiden valiokunnan puheenjohtajan tekemien ehdotusten pohjalta. Kyllä, yleisten asioiden neuvostoa on uudistettava. Käynnistitte sitä koskevan pohdinnan. Loistavaa! Tämä pohdinta on vietävä loppuun saakka, muutettava yleisten asioiden neuvosto pelkäksi ulko- ja puolustusasiain neuvostoksi ja perustettava todellinen yhteensovittamisesta huolehtiva elin, johon kuuluu kerran viikossa kokoontuvia korkean tason ministereitä. Sille on annettava vahva asema, ja Ecofin-neuvoston saavuttamaa asemaa on tasapainotettava. Minulla ei ole mitään talous- ja valtiovarainministereitä vastaan, mutta heidän kauttaan yhteiskunta ei muutu.
Neuvoston ja komission välisen tasapainon osalta meidän on pitäydyttävä perustamissopimuksen laatijoiden alunperin kaavailemassa tasapainossa. Se on oikea tasapaino. Älkäämme tulkitko liikaa perustamissopimusten tätä tai tuota määräystä kummankaan toimielimen hyväksi. Valtion- ja hallitusten päämiehet eivät ole tähän asti halunneet tehdä niin ja se on oikein. Tarvitsemme ainoastaan vahvaa komissiota ja vahvaa neuvostoa. Komission on tässä mielessä tarpeen saada takaisin kollegiaalisuutensa eikä sen pidä rajoittua pelkkään hyökkäämättömyyssopimukseen, kuten se näyttää meistä joskus tekevän.
En sano mitään euroneuvostosta, vaikka siitä olisi paljonkin sanottavaa, ja etenkin siitä vuoropuhelusta, joka meidän on aloitettava sen kanssa.
Lopuksi sana toissijaisuudesta. Tämä periaate ei saa toimia verukkeena uudelleen kansallistamiselle. Sen on palveltava tehokkuutta ja yhteenkuuluvuutta, mutta emme pääse näihin tavoitteisiin toimivaltaan liittyvillä jaotuksilla. Lukuisat esimerkit osoittavat, että meidän on toimittava kaikilla tasoilla, jokainen omien toimivaltuuksiensa puitteissa.

Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, ennen tätä unionin tilasta ja Pörtschachin epävirallisesta huippukokouksesta käytävää keskustelua on mielestäni esitettävä kaksi kysymystä. Ensiksi, mikä on unionin todellinen tila, ja toiseksi, mitä tästä Pörtschachin epävirallisesta huippukokouksesta on odotettavissa, jotta pääsisimme tästä nykyisestä tilasta.
Olen sitä mieltä, arvoisa puhemies, että eräässä jäsenvaltiossa pidettyjen vaalien jälkeen ja erään pienen mutta rikkaan Euroopan unionin jäsenvaltion pääministerin uhattua, että hän käyttää veto-oikeuttaan koko Agenda 2000: sta, ellei hänen maansa saa samanlaista sekkiä kuin Britannia, vähintä, mitä voidaan sanoa, on se, että todistamme parhaillaan yhteisön keskustelun uudelleen kansallistamista.
Olen sitä mieltä, arvoisa puhemies, että me korostamme liikaa yhdenlaista oikeutettua näkemystä Euroopasta: nettosummaa, nettomaksajaa, nettosaajaa, näkemystä aineellisesta ja kahisevan rahan Euroopasta. Arvoisa puhemies, Eurooppa on kuitenkin muutakin - lainaan erästä Madariagan lausetta - kuin hiilen ja teräksen summa. Asia on niin, että jos tätä - toistan - oikeutettua näkemystä Euroopasta korostetaan liikaa, syyllistymme kaiken konkreettisen paisutteluun, nykyisyyden paisutteluun ja unohdamme keskeisen asian, joka on arvojen Eurooppa, rauhan Eurooppa, ymmärryksen Eurooppa, yksimielisyyden Eurooppa ja solidaarisuuden Eurooppa; kyllä, myös solidaarisuuden Eurooppa, puheenjohtaja Santer, koska te olette kuullut täällä parlamentissa tänä aamuna, että monet meistä ovat sitä mieltä, että komission omien varojen tulevaisuudesta antama kertomus, puheenjohtaja Santer, merkitsee solidaarisuuden unohtamista, paluuta komission perinteisiin kantoihin sekä tulojen ja menojen sotkemista toisiinsa, ja siinä puututaan yhteisön politiikkojen osalta tämän parlamentin toimivaltuuksiin.
Euroopan on herättävä horroksestaan ja otettava askel oikeaan suuntaan. Miten se voi tehdä niin? Tietysti lujittamalla sisäistä ulottuvuuttaan sisämarkkinoiden ja talous- ja rahaliiton keinoin sekä vahvistamalla ulkoista ulottuvuuttaan, koska Euroopan unionin on oltava muutakin kuin se, joka maksaa ja allekirjoittaa sekit näissä suurissa moderneissa näytelmissä.
Mitä Pörtschachin huippukokouksesta on odotettavissa? Vastaus on se, ettei kannata olla liian toiveikas. Ensiksikään siellä ei tehdä sitovia johtopäätöksiä, koska se on epävirallinen huippukokous. Parlamentti pyytääkin nimenomaan sitä, että otettaisiin käyttöön yhteisönä toimimisen menettely. Parlamentin puhemies on selvittänyt ne velvollisuudet, jotka luonnollisesti kuuluvat ensisijaisesti tälle parlamentille. Komission on puolestaan unohdettava sisäiset riidat - älkäämme unohtako sitä, että ECHOn tapaus toi esille neljän komissaarin väliset riidat - ja ryhdyttävä päättäväisesti yhteisymmärryksessä parlamentin kanssa näyttämään tietä Euroopan yhdentymishankkeelle. Neuvoston on korostettava saavutettavien tavoitteiden ensisijaisuutta, saatava sen eri ilmenemismuotojen toimiin hieman yhdenmukaisuutta ja kurinalaisuutta ja vihdoin viimein ymmärrettävä se, että ellei jokainen jäsenvaltio hae omaa etuaan yhteisestä edusta, meidän on luovutettava suvereniteetin palasia muille mahdeille, jotka ovat huomanneet täysin ne edut, joita unioni ja yhdentyminen tuovat tullessaan.
Yhdyn täysin valtaosaan neuvoston puheenjohtajan mainitsemista tavoitteista, mutta haluaisin ainoastaan tehdä pienen oikaisun myytin osalta. Myytti on keskeinen osa ihmisen elämää, mutta meidän on korvattava valheelliset myytit todellisilla myyteillä, ja todellisia myyttejä ovat ne myytit, jotka kunnioittavat todellisuutta, mutta eivät silti tyydy pelkästään siihen, jotka eivät vääristele todellisuutta vaan pyrkivät enempään ja joille ei riitä se, mikä on olemassa, vaan jotka täydentävät sitä sillä, mitä me kuvittelemme ja mitä me toivomme, arvoisa puhemies, ja me toivomme sitä, ettei Eurooppa - kuten puheenjohtaja Martens sanoi - pettyisi pyrkiessään johtoasemaan 2000-luvun maailmassa.

Sjöstedt
Arvoisa puhemies, sanon nyt muutaman sanan De Giovannin ja institutionaalisten asioiden valiokunnan päätöslauselmaehdotuksesta. Se on hyvin federalistinen päätöslauselmaehdotus. Jos se toteutettaisiin, unioni ottaisi käytännössä askeleen kohti " Euroopan yhdysvaltoja" . Mikä siinä sitten on ongelmana? Ongelmahan on se, että jäsenmaamme eivät halua sitä. Esimerkiksi Pohjois-Ruotsissa, mistä olen kotoisin, ei juuri koskaan vaadita komission vahvistamista tai WEU: n integrointia EU: hun. Jos ruotsalaisten asennetta Euroopan unioniin mitataan, vain pieni osa edes jäsenyyteen myönteisesti suhtautuvista haluaisi sellaista kehitystä.
Unionin todellisena ongelmana pidetään sen sijaan aina todellisen demokratian ja lainsäädännön demokraattisen valvonnan puuttumista. Mielestäni tämän asian yhteydessä pitäisi nyt vaatia kokonaisvaltaista demokratisointia. Sen lähtökohtana pitää olla, että juuri kansalliset parlamentit valvovat lähitulevaisuudessa todellista lainsäädäntötyötä.

Schörling
Arvoisa puhemies, De Giovannin institutionaalisten asioiden valiokunnan puolesta laatima päätöslauselmaehdotus sisältää useita ylimääräistä huippukokousta edeltäviä asioita. Useimmat näistä kohdista menevät aivan liian pitkälle integraatiointoilussaan. Esimerkiksi 22 kohdassa sanotaan, että meidän on nyt luotava perusta Länsi-Euroopan unionin (WEU: n) vaikutuksien integroimiseksi EU: hun, toisin sanoen EU on militarisoitava, mikä on täysin ristiriidassa V-ryhmän enemmistön käsitysten kanssa rauhallisesta ja aseista riisutusta Euroopasta, jonka me haluamme rakentaa.
Me Ruotsin vihreät tulemme äänestämään muun muassa Tanskan Kesäkuun liikkeen laatiman vaihtoehtoisen päätöslauselmaehdotuksen puolesta, koska se vastaa paremmin halua parantaa demokraattista legitimiteettiä ja toissijaisuusperiaatteen toteuttamista, aivan kuten asia Cardiffin kokouksessa ilmaistiin.
Valitettavasti useat oman ryhmäni tekemät tarkistukset ovat sellaisia, etten minä eivätkä kollegani voi äänestää niiden puolesta, muun muassa sen tarkistuksen puolesta, jossa EY: n tuomioistuimelle halutaan antaa lainkäyttövalta sisä- ja oikeusasioissa. Koska toimivalta näissä asioissa kuuluu jäsenmaille, emme tietenkään voi äänestää tällaisten tarkistusten puolesta.

Vanhecke
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi muistuttaa - tämä on tärkeää tässä keskustelussa unionin asioiden tilasta - että on olemassa Karlsruhen tuomioistuimen päätös, jonka mukaan Euroopan unioni on valtioiden liitto eikä millään muotoa muodostumassa oleva eurooppalainen supervalta. Mielestäni tätä asiaa ja päätöstä ei voi tarpeeksi painottaa ja toistaa täällä.
Toiseksi haluaisin pyytää neuvoston puheenjohtajamaata kiinnittämään huomiota siihen, että suuri osa unionin päätöksenteosta ei ole pelkästään epäselvää ja salailevaa vaan myös täysin epädemokraattista. Tämä koskee esimerkiksi sopimalla nimitettyjen Euroopan komission korkeiden virkamiesten liian suurta valtaa ja myös monien unionin direktiivien voimaantuloa. Minun kotimaakunnassani Flanderissa on esimerkiksi yhä valtava ongelma se, että Belgian laki täytyy muuttaa vastaamaan 19. joulukuuta 1994 annettua direktiiviä, joka koskee unionin kansalaisten äänioikeutta. Sekä Maastrichtin sopimus että itse sitova direktiivi on hyväksytty maassani yksinkertaisella enemmistöllä, vaikka äänioikeutta koskeva perustuslain muutos olisi voitu Belgiassa tehdä ainoastaan kahden kolmasosan enemmistöllä parlamentissa. Tämä EU: n direktiivin ensisijaisuus Belgian perustuslakiin nähden tarkoittaa, että EU voi ohittaa jäsenvaltioiden perustuslait, mikä ei mielestäni kuitenkaan ole sopusoinnussa sen kanssa, että Euroopan unioni on valtioiden liitto Karlsruhen sitovan päätöksen mukaisesti.
Konkreettisena ongelmana Flanderissa on se, että EU-kansalaisten äänioikeus Brysselissä ja flaaminkielisessä Brabantin provinssissa johtaisi hollanninkielisten flaamien etniseen puhdistukseen. Kenenkään tässä salissa ei kannata hämmästyä, jos esimerkiksi ensi vuoden vaaleissa käy ilmi, että EU ei ole ikävä kyllä lainkaan hyvässä huudossa Flanderissa.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, se, mitä monet pitävät Euroopan unionin heikentämistä koskevana huippukokouksena, voi johtaa, ja sen pitää, ja sen on suorastaan pakko johtaa Euroopan unionin vahvistumiseen. Ei siksi, että Euroopan unionin olisi otettava vastaan kaikki mahdolliset tehtävät, ei, meidän pitäisi jopa tajuta selvästi, mikä jää kansalliseksi tai alueelliseksi tehtäväksi. Se, minkä unioni voi ja mikä sen pitää ottaa vastaan, se on tehtävä innokkaammin ja tehokkaammin.
Yksi alue on esimerkiksi ulko- ja turvallisuuspolitiikka, josta on jo sanottukin tänään jotain. Monet esimerkit ovat nimenomaan viime aikoina osoittaneet, että Euroopan unioni voi onnistua, jos sillä on yhteinen selkeä linja. Kosovosta - siitä olemme puhuneet sitäkin useammin: kun Euroopan unioni oli yksimielinen ja toimi yhteistyössä NATOn kanssa, Euroopan unionikin onnistui saamaan Miloseviin taipumaan. Jos olemme yksimielisiä jatkossakin - uskon niin - Milosevi ja UCK: kin taipuvat ja aloittavat rauhanomaiset keskustelut.
Laajentumisprosessista: olemme sanoneet Slovakian ja Liettuan kansalaisille, että haluamme neuvotella heidän kanssaan, mutta että heidän on otettava vielä muutama askel demokratian ja ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen kunnioittamisen suuntaan. Molemmat ovat tehneet sen, ja se osoittaa, kuinka hyvin onnistuimme. Se osoittaa myös, että meidän on nyt kuitenkin annettava signaaleja siitä, että mekin ymmärrämme, kunnioitamme ja tuemme näiden kansojen ponnisteluja.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, puhuitte tärkeästä päätöksestä, jonka muodostaa herra tai rouva YUTP: n nimittäminen. Minäkin uskon, että se on tärkeä päätös. On varmasti selvää, että tarvitsemme voimakasluonteisen henkilön, mutta myös henkilön, joka osaa myös koordinoida ja neuvotella komission jäsenten ja eri maiden edustajien kanssa. Koordinoimaton toiminta aiheuttaisi enemmän vahinkoa kuin hyödyttäisi. Senkin on oltava selvää herra tai rouva YUTP: lle.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, teitte selväksi, että sosiaalinen markkinatalous on malli, jota ei sovelleta pelkästään Euroopassa. Tulin juuri eilen Venäjältä, missä huomasin, kuinka ääriliberaalit neuvonantajat, jotka tulevat useimmiten Amerikasta, ovat pelotelleet ja johtaneet harhaan venäläisten lisäksi myös Eurooppaa, ja meidän on nyt korjattava yhdessä monia sen seurauksia. Venäjän on luonnollisesti itsekin korjattava monia asioita, joita täysin vapaa markkinatalous on aiheuttanut, ennen kaikkea kun ottaa huomioon ne olosuhteet, jotka ovat vallinneet Venäjällä viimeksi kuluneina vuosina.
Viimeinen huomautus, arvoisa neuvoston puheenjohtaja. Kollega Medina vertasi Euroopan unionia goottilaiseen katedraaliin. Joskus se näyttää kuitenkin enemmän postmodernilta rakennukselta, jossa on kreikkalaiset pylväät, italialaisia aukioita, espanjalaisia ja portugalilaisia sisäpihoja, englantilaisia ja ranskalaisia puutarhoja, saksalaista gotiikkaa, itävaltalaista barokkia. Sellainenkin rakennuskokonaisuus voi olla aivan viehättävä, mutta sen taustalla pitää olla loppujen lopuksi yhtenäinen suunnitelma. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toivon, että nimenomaan Pörtschachissa onnistumme vakuuttamaan Eurooppamme monet rakennuttajat - valitettavasti kenties liian harvat rakennuttajanaiset - siitä, että heidän on erilaisista tyyleistään huolimatta rakennettava yhtenäinen yhteinen rakennus.
Tällä tavalla toivotan teille onnea Pörtschachiin!

Graziani
Arvoisa puhemies, minusta vaikutti siltä, että erityisesti neuvoston puheenjohtajan puheenvuorossa olisi ollut uudenlainen painotus, mitä tulee erittäin merkittävään ja tärkeään ongelmaan, työttömyyteen. Se on ongelma, joka koskee kaikkia kehittyneitä yhteiskuntia ja itse asiassa erityisesti juuri niitä. Se on uusi asia, sillä vielä vähän aikaa sitten sekä tässä parlamentissa että sen ulkopuolella ajateltiin, että työllisyyteen liittyvät ongelmat ovat kansallisia kysymyksiä, jotka koskevat yksittäisiä jäsenvaltioita, ei unionia, ja että unioni huolehtii toisenlaisista asioista. Lopulta huomattiin, tai ehkä pikemminkin huomattiin uudelleen, että myös unionilla on jotakin sanottavaa ja ennen kaikkea jotakin tehtävää tässä asiassa. Poliittinen ajattelu pyrkii siis palaamaan sinne, mistä ideologia, toisinaan uusliberalistinen ideologia, on pyrkinyt sitä häätämään. Aiomme varmastikin tunnustaa tämän ongelman olemassaolon, eikä meillä vielä ole suuntaviivoja sen ratkaisemiseksi, mutta sekin on jo jotain, tai pikemminkin olisi, jos vallattaisiin alaa siltä ideologiselta näkemykseltä, joka pyrkii pitämään julkisia instituutioita pelkästään vartijoina ja katsoo, että markkinat osaavat hoitaa omat asiansa, ikään kuin talouspolitiikka ei muka olisi välttämätön yhtenäisvaluutan käyttöönottoa täydentävä seikka.
Neuvosto sen sijaan korostaa sitä - ja onnittelen neuvostoa tästä - että euron käyttöönoton seurauksena on yhdenmukaistettava talouspolitiikkoja, joiden tavoitteena vakauden ohella on työttömyyden vastainen taistelu, sillä työttömyys huonontaa työttömien asemaa, mutta siihen ovat syyllisiä myös ne instituutiot ja ihmiset, jotka suhtautuvat ongelmaan ehkä kyyneleitä vuodattaen, mutta käyttämättä aivojaan. Evankeliumissa sanotaan: " Ei jokainen, joka sanoo minulle Herra, Herra! vaan se, joka tekee minun taivaallisen Isäni tahdon..."
Kaikki tämä tuo kuitenkin esiin myös toimiviin toimielimiin liittyvän ongelman, ongelman, joka ei kuitenkaan niinkään liity olemassa olevien rakenteiden uudistamiseen vaan kokonaan uuden luomiseen. Unionin ulkopolitiikka, joka tähän mennessä on ollut enintään hyvien aikomusten varassa, on merkittävä todiste tästä: niin kauan kuin toimielimet ovat toimintakyvyttömiä - eikä merkittävää muutosta ole valitettavasti näkyvissä - toivoa ei ole paljon. Ulkopolitiikka ilman todellista hallintoa, ilman yhteistä armeijaa, on enintään ilmiselvästi kiusallisen voimatonta retoriikan harjoittamista.

Klima
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisat komissaarit, hyvät naiset ja herrat, kiitän teitä siitä, että sain tilaisuuden ottaa osaa tähän yksityiskohtaiseen keskusteluun, jotta voin ottaa mielipiteenne ja tavoitteenne huomioon valtion- ja hallitusten päämiesten kutakin aihetta käsittelevässä pohdinnassa ennen Pörtschachin huippukokousta. Suuri yhteisymmärrys vallitsee sen osalta, että kansalliselle tasolle palauttamista ei pidä eikä saa käsitellä vaan Euroopan tulevaisuutta, kuten Cardiffissa jo luvattiin.
Euroopan parlamentissa on myös suuri enemmistö niitä, jotka kannattavat sitä, että meidän on pohdittava Euroopan vakautta ja työllisyyttä lisäävän, paremmin yhteen sovitetun talouspolitiikan poliittisia painopistealueita, mutta myös Euroopan vastuullista panosta rahoitusmarkkinoiden ja maailmantalouden vakauden hyväksi sekä sisäistä turvallisuutta: sen osalta en ole tyytyväinen tämän Euroopan rauhan, oikeuden ja turvallisuuden alueen edistymisnopeuteen. Lisäksi meidän on pohdittava monen mainitsemaa kysymystä Euroopan voimakkaammasta itsetunnosta yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan yhteydessä. Minulle on jo selvää, että mahdollisimman yhteistyökykyisen mutta samalla tarmokkaan poliittisen henkilön nimittäminen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan päävaltuutetuksi ei voi ratkaista kaikkea. Meidän on kuitenkin suhtauduttava vakavasti tähän prosessiin, jossa on seurattava muitakin vaiheita, jotta Euroopan merkitys maailmassa tosiasiassa vahvistuisi.
En olisi myöskään samaa mieltä kanssanne siitä, herra Frischenschlager, että kaikilla politiikan alueilla olisi jo otettu tarkasti yhteinen suunta ja olisi tehty jo aikatauluja. Olen sitä mieltä, että on esimerkiksi tärkeää, ja sallikaa tämä huomautus, että pyydämme valtiovarainministereitä kehittämään veropolitiikan asteittaisen yhdenmukaistamisen osalta tulevaisuuden näkymiä ja mahdollisen aikataulun. Ei siksi, että olen sitä mieltä, että meidän olisi pyrittävä Euroopassa verokantojen tasoittamiseen, vaan siksi, että olen sitä mieltä, että meidän olisi muodostettava järjestelmä, joka mahdollistaa sen, että tulevaisuudessa valtion menojen rahoitukseen eivät osallistu vain ne, jotka eivät osaa puolustautua, kuluttajat ja työntekijät, vaan että löydämme järjestelmän, jossa monet tekijät, jotka ovat nyt erittäin liikkuvia, siis pääoma, osallistuvat myös oikeudenmukaisella osuudella valtion ja Euroopan yhteisten menojen rahoitukseen.
Olen sitä mieltä, että meidän on puhuttava Pörtschachissa myös paremmasta yhteistoiminnasta, paremmasta yhteensovittamisesta sekä tehokkuuden lisäämisestä, samoin kuin demokraattisen legitimiteetin lisäämisprosessin aloittamisesta, mutta myös - ja sanon tämän oikein selvästi, hyvä kollega - toissijaisuudesta, jota ei ole unohdettu. Toissijaisuus, joka ymmärretään keinoksi palauttaa asiat kansalliselle tasolle, ei ole kuitenkaan milloinkaan ollut tavoitteenamme. Toissijaisuus tarkoittaa yhteisen politiikan vahvistamista siellä, missä Euroopan kansalaiset hyötyvät siitä, saavat eurooppalaista lisäarvoa yhteisistä päätöksistä. Se tarkoittaa kuitenkin myös sitä, että Euroopan kansalaisuus, Euroopan sielu voi merkitä lisäarvoa esimerkiksi kulttuuripolitiikassa, jossa meillä on tämä postmoderni katedraali, joka koostuu monista rakenneosista, mutta ei sitä, että alueellinen ja kansallinen kulttuuri-identiteetti tuhoutuisi tai pitäisi tuhota.
Meidän yhteisenä tehtävänämme on elvyttää tätä kansalaisille koituvaa eurooppalaista lisäarvoa Amsterdamin toissijaisuutta koskevan pöytäkirjan mukaisesti, tutkia jokaisen päätöksen yhteydessä sen olemassaolo. Se on tehtävä, jonka komissio on asettanut itselleen. Komission vuosittaista toissijaisuuskertomusta voitaisiin aivan hyvin käsitellä kansallisissa parlamenteissa, jotta voisimme poistaa sen osalta minun mielestäni joskus aiheettoman tunteen siitä, että Euroopan unionissa tehdään liian monia sellaisia päätöksiä, joita ei olisi järkevää tehdä Euroopan tasolla.
Olen sitä mieltä, että meidän pitäisi valmistautua hyvin Wienin huippukokoukseen, ja lupaan vielä kerran, että puheenjohtajamaa Itävalta tekee kaikkensa, jotta Agenda 2000 edistyisi olennaisesti, ja vetoan jäsenvaltioiden yhteiseen tahtoon myös sallia tämä edistyminen. Uskon, että Euroopan parlamentin jäsentenkin kannalta olisi erittäin hyvä, että tämä kysymys olisi ratkaistu yhdessä Euroopan parlamentin vaaleihin mennessä, jolloin se olisi myönteinen merkki päätöksentekokyvystä eikä merkki sellaisesta heikkoudesta, että emme ole valmiita emmekä kykene toteuttamaan välttämättömiä sisäisiä uudistuksia.
Uskon myös, että me keskustelemme tämän viestin lisäksi, joka koskee myönteistä suhtautumista laajentumisprosessiin, Wienin marraskuun neuvottelujen aluksi aivan avoimesti ja rehellisesti komission edistymiskertomuksesta. Suhtaudun erittäin myönteisesti siihen, sekaantumatta Slovakian sisäpolitiikkaan, että Slovakian kansalaiset kannattivat vaaleissaan erityisesti demokratiaa ja oikeusvaltiota ja vahvistivat näin jälkeenpäin sen Euroopan parlamentinkin tukeman poliittisen kannan järkevyyden, että Slovakiaa ei pidä eristää. Uskon myös, että jos tuolloin on saatu aikaan parlamentin jäseniä koskeva ohjesääntö, me pohdimme ja käsittelemme Wienissä sitä. Me aloitamme keskustelun siksi, että on järkevää, että täällä on saatu aikaan parlamentin jäseniä koskevat määräykset ennen Euroopan parlamentin vaaleja.
Kiitoksia tästä keskustelusta. Meillä on paljon yhteisiä tehtäviä. Toivon meille sitä menestystä, jonka Eurooppa-ajatus ansaitsee, ja iloitsen siitä, että voin joulukuussa keskustella kanssanne uudelleen silloin jo pidetyistä Pörtschachin ja Wienin huippukokouksista. Sydämelliset kiitokset!
(Suosionosoituksia)
Puhemies
Kiitän teitä suuresti tästä puheenvuorosta, arvoisa liittokansleri, ja luulen, että komission puheenjohtaja haluaa myös sanoa meille muutaman sanan. Annan hänelle hyvin mielelläni heti puheenvuoron.

Santer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tyydyn ainoastaan vastaamaan joihinkin kysymyksiin hälventääkseni muutamia väärinkäsityksiä, jotka ovat saattaneet antaa aiheen joidenkin arvoisien parlamentin jäsenten puheenvuoroihin.
Ensinnäkin kertomus, jonka komissio esitteli yhteisön omia varoja koskevan päätöksen yhteydessä, ei sisällä komission ehdotuksia eikä suuntaviivoja tulevien omien varojen osalta. Cardiffin Eurooppa-neuvostossa annettiin sen sijaan komissiolle tehtäväksi tutkia joitakin vaihtoehtoja nimenomaan, jotta helpotettaisiin keskustelua Agenda 2000: n uudistusehdotuksista.
Komissio ei ole siis suinkaan tehnyt omasta aloitteestaan ehdotuksia yhteisen maatalouspolitiikan uudelleen kansallistamisesta. Se ei ole myöskään ehdottanut, että nettomaksuosuuksien vahvistamiseksi otettaisiin huomioon nettosaldot. Komissio on ainoastaan suorittanut tehtävänsä osoittamalla mahdollisia vaihtoehtoja neuvottelujen helpottamiseksi eri jäsenvaltioissa.
Jos jäsenvaltioissa päästäisiin sattumalta yksimielisyyteen koko paketista ja rahoitusnäkymistä, niin silloin ja ainoastaan silloin komissio tekisi aloiteoikeuttaan käyttäen konkreettisia ehdotuksia. Komissio on kuitenkin tähän asti ainoastaan osoittanut neuvottelijoille mahdollisia vaihtoehtoja suuntaan tai toiseen. Jäsenvaltioiden ja neuvoston tehtävänä on nyt lausua niistä kantansa.
Halusin siis hälventää kaikki väärinkäsitykset. Muun osalta, arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, tuen kaikkia niitä, jotka ovat sanoneet minulle, että Euroopan unionin on oltava lähempänä kansalaisia tulevaisuutensa varmistamiseksi. Te tiedätte, että se oli jo Euroopan parlamentissa pitämäni virkaanastujaispuheen johtoaihe, ja tuen kaikkia puheenjohtajamaa Itävallan tämänsuuntaisia ponnisteluja. Eurooppa merkitsee muutakin kuin markkinoita, eikä euro ole päämäärä sinänsä, vaan kyse on tärkeistä välineistä sellaisten eurooppalaisten yhteiskuntamallin ja kasvumallin määrittelemiseksi ja edistämiseksi, jotka perustuvat yhteisvastuuhenkeen, ja taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden on pysyttävä näissä malleissa Euroopan rakentamisen yhtenä peruspilarina. Keskustelua toissijaisuudesta on käytävä juuri tässä hengessä: toissijaisuus ja yhteisvastuu ovat mielestäni saman mitalin kaksi eri puolta, joita ei voi erottaa toisistaan, jos haluamme todella rakentaa sellaisen Euroopan, joka on lähempänä kansalaisia.
Muun osalta olen vakuuttunut siitä, että Eurooppa voi täyttää velvollisuutensa kansainvälisesti siinä yhteydessä, jonka toitte esille, arvoisa Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja. Pelkään kuitenkin, että Eurooppa ei taaskaan kykene tarttumaan käsillä olevaan tilaisuuteen ja että suunnitelmat, joista enemmistö teistä on samaa mieltä, hautautuvat byrokratian salaisuuksiin. Se on suuri vaara, suuri uhka, ja tiedän, mistä puhun, kun otetaan huomioon keskustelut, joita käydään eri ministerineuvostoissa.
Eurooppa-neuvoston on puututtava juuri tähän vaaraan, neuvoston, jossa valtion- ja hallitusten päämiesten käymä pohdiskelu voi antaa uusia virikkeitä, jotta Eurooppa voisi nimenomaan kantaa vastuunsa paitsi omien kansalaistensa myös kumppaniensa suhteen ja kansainvälisellä tasolla. Jos Pörtschachissa lähdetään tälle tielle, Euroopan uskottavuus kasvaa varmasti kansalaisten keskuudessa!

Puhemies
Kiitän puheenjohtaja Santeria.
Olen ottanut vastaan työjärjestyksen 40 artiklan 5 kohdan nojalla jätetyt kaksi päätöslauselmaesitystä.

Myller
Arvoisa puhemies, toivottavasti puheenvuorot, jotka käytetään komission ja neuvoston päätöspuheenvuorojen jälkeen, eivät ole vähäarvoisempia kuin niitä ennen käytetyt.
On todella tärkeää todeta, että emme elä valmiissa Euroopassa, vaan jatkuvassa muutoksessa. Menestymisemme määräytyy sen mukaan, kuinka kykenemme vastaamaan tuleviin haasteisiin. Onkin siten välttämätöntä käydä jatkuvaa keskustelua siitä, onko valitsemamme linja toimiva, niin kuin täällä nyt teemme.
Eurooppa on selvinnyt maailmanlaajuisista kasvavista talousongelmista selvästi muita maanosia paremmin. Kriisien runtelemassa maailmassa eurooppalaista vakautta arvostavat nekin, jotka eri syistä ovat vastustaneet eurooppalaista yhteistyötä. Tämä näkyy muun muassa mielipidemittauksissa siten, että yhteisen valuutan suosio kasvaa samalla kun Euroopan unionin, euron äidin, kannatus kansalaisten keskuudessa vähenee.
Yhteinen talous- ja rahapolitiikka vaatii jäsenmailta entistä suurempaa talouspolitiikan koordinointia, jotta taataan hyvä kehitys myös tulevaisuudessa. Talouspolitiikassa on kiinnitettävä erityisen suurta huomiota alueisiin, joita kansalaiset arvostavat eurooppalaisessa yhteistyössä. On edistettävä eurooppalaista yhteiskuntamallia, mikä pitää sisällään sosiaalisen, ekologisen ja taloudellisen toiminnan nykyistä paremman yhteensovittamisen. Talouspolitiikan keskiöön on nostettava ponnistelut työllisyyden parantamiseksi. Tästä asiasta voi lausua kiitokset edelliselle puheenjohtajamaalle Britannialle ja myös nykyiselle, Itävallalle; asioihin on tartuttu enemmän kuin aikaisemmin.
Kansainvälinen talouskriisi luo valitettavasti paineita myös Euroopalle. Toivomme erityisesti, että lähialueillamme Venäjä ratkaisee nykyisen talouden ja politiikan kriisinsä mahdollisimman nopeasti. Vielä tänä vuonna käsittelyyn tuleva aloite EU: n pohjoisesta ulottuvuudesta luo tarvittavan pitkäjänteisen ja suunnitelmallisen yhteistyön Venäjän ja EU: n välille. Taloudellisessa yhteistyössä Venäjän kanssa on korostettava todellisten rakenteellisten muutosten välttämättömyyttä muun muassa pankki- ja hallintosektoreilla. Tätä varten tarvitaan Venäjälle suunnatun Tacis-yhteistyöohjelman uudelleen suuntaamista. Nyt on aika kehittää TACIS-ohjelmaa nykyvaateita vastaavaksi. Oikea linja ei ole Tacis-varojen jäädyttäminen vaan, toistan, niiden nykyistä parempi suuntaaminen.

Puhemies
Kiitän rouva Mylleriä, ja haluaisin sanoa niille kollegoille, jotka ottavat osaa tähän keskusteluun, että liittokanslerin ja komission puheenjohtajan oli pakko lähteä. He halusivat sen vuoksi käyttää puheenvuoron tässä vaiheessa, mutta rouva ulkoministeri on läsnä ja kuuntelee hyvin tarkkaavaisesti kaikkea, mitä kollegat saattavat sanoa, kuten komissaari Fischlerkin.

Bourlanges
Arvoisa puhemies, kehotatte meitä puhumaan lähes autiolle salille, mutta olemme tässä parlamentissa tottuneet siihen. Lisään, että tämä vähäinen läsnäolijoiden joukko on kuitenkin tasokas, koska arvoisa ministerikin on paikalla.
Haluaisin käyttää saamani kaksi tai kolme minuuttia yksinkertaisesti viestin lähettämiseen. Meillä on tällä hetkellä sellainen tunne, että tässä Euroopan unionissa tapahtuu toimielinten tasolla jotakin kummallista. Panemme merkille, että yksimielisyys lisääntyy jossakin määrin siitä, että toimielinuudistukset ovat välttämättömiä, mutta samanaikaisesti tämä yksimielisyys näyttää rajoittuvan hiuksenhienoihin näkökohtiin. Itse asiassa, mitä enemmän toimielimiä koskeva keskustelu edistyy, sitä enemmän meillä on sellainen tunne, että uudistettavat asiat haihtuvat ja katoavat silmistämme, jolloin uudistusprosessi jää pelkäksi pintapuoliseksi raapaisuksi, joka koskee äänten painottamista, määräenemmistöpäätösten äärettömän vähäistä lisäämistä ja komission organisaatiokaavion parantamista.
Luulen, että tämä kahdenlainen kehitys on huolestuttavaa ja ettemme voi hyväksyä alennusmyyntiuudistuksia. Euroopan unionissa ei ole todellisuudessa kyseenalaisena ainoastaan se, että kolmea toimielintä on syytä muuttaa pintapuolisesti, vaan koko unionin yleinen käsite. Miten voimme toimia, mitä meidän on tehtävä yhdessä ja millä keinoin, ja mitä politiikkoja haluamme loppujen lopuksi toteuttaa yhdessä? Tämän perustavan pohdinnan puute johtaa meidät hallitsemattomaan kehitykseen, jonka toin äsken esille, kehitykseen, jossa pyritään mahdollisimman vähäisiin ja lähes olemattomiin uudistuksiin.
Luulen, että tästä kehityksestä on aika huolestua toden teolla ja protestoida sitä vastaan, sillä laajentuminen edellyttää meiltä perustavaa uudistusta, ei ainoastaan tekstien vaan myös tapojemme, hallintomme ja poliittisen tahtomme uudistusta. Kuten Ranskan entinen pääministeri Raymond Barre on sanonut: " Euroopan unionissa nauretaan sitä vähemmän, mitä enemmän hulluja on koolla."

Fayot
Arvoisa puhemies, ensi viikonlopun epävirallinen huippukokous ja joulukuun huippukokous ovat erittäin merkittäviä Euroopan poliittisen elämän kannalta. Lisäksi kesäkuun 1999 Euroopan parlamentin vaalit ja komission uudistaminen lähestyvät. Euroopan poliittinen keskustelu siis kiihtyy.
Mitä itse asiaan tulee, olen sitä mieltä, että viimeaikaiset kansalliset vaalitulokset ovat tuoneet selvästi esille kansalaistemme toiveen voluntaristisesta politiikasta, esimerkiksi työllisyyden alalla, sen torjumisen, että useimmat poliittiset päätökset jätettäisiin markkinoille sekä vaatimuksen suojella ja kehittää sellaista yhteiskuntamallia, joka on saavutettu ankarien työväentaistelujen myötä tällä vuosisadalla. Kansalaisille on siis tarjottava todellisia yhteiskunnallisia vaihtoehtoja sekä kansallisella että unionin tasolla. Meidän on tätä varten hankittava itsellemme myös poliittisia välineitä, ja olen samaa mieltä puheenjohtaja Santerin kanssa siitä, että unionin asioiden hoito velvoittaa kaikkia toimijoita, sekä kansallisia että unionin toimijoita. Haluaisin käsitellä neljää näkökohtaa tässä unionin asioiden hoidossa.
Ensinnäkään meillä ei ole vieläkään unionin tasolla varsinaisia poliittisia puolueita. Maastrichtin sopimuksen 138 a artikla on jäänyt kutakuinkin kuolleeksi kirjaimeksi. Tiedämme, että kansallisesti juuri puolueet antavat poliittiselle elämälle rakenteen ja puhtia. Unionin tasolla ei ole mitään tällaista. Kenen on syy? Vastuu tästä kuuluu kansallisille puolueille. Niiden pitäisi olla tietoisia välttämättömyydestä luoda vahvoja eurooppalaisia puolueita, joilla olisi keinot enemmistöpäätösten tekoon, tehokkaat koneistot ja demokraattiset rakenteet.
Toiseksi unionin kansalaisuudella, joka on toinen eurooppalaisen demokratian näkökohta, on suuria muotoutumisvaikeuksia. Yhteisön kansalaisten, jotka eivät ole kyseessä olevan jäsenvaltion kansalaisia, osallistuminen Euroopan parlamentin vaaleihin ja kunnallisvaaleihin on riittämätöntä kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Se on todellinen puute eurooppalaisessa demokratiassa.
Kolmanneksi jotkut uskovat voivansa parantaa demokratiaa esimerkiksi lisäämällä parlamenttien määrää, lisäämällä jo olemassa oleviin parlamentteihin kansallisten parlamentaarikkojen muodostaman parlamentin valvomaan toissijaisuuden noudattamista. Se on järjetöntä. Tällainen toimi tekisi päätöksentekoprosessista ainoastaan suljetumman.
Neljänneksi, miten voisimme tehdä unionin poliittisesta elämästä mielenkiintoisemman käyttämällä hieman mielikuvitusta ja muuttamatta perustamissopimuksia? Arvoisa puhemies, Meidän Eurooppamme -yhdistys, jonka toimintaa Jacques Delors johtaa, on ehdottanut, että eurooppalaiset puolueet valitsisivat seuraavien Euroopan parlamentin vaalien yhteydessä jonkun henkilön, joka nimitettäisiin komission tulevaksi puheenjohtajaksi. Jacques Delors ei ole mikään politiikan kummajainen, eivätkä kummajaisia ole myöskään hänen yhdistyksensä jäsenet, joihin minä lukeudun. He tekivät tällaisen ehdotuksen, koska äänestysvilkkaudessa on havaittavissa laskua. Meidän kannattaa kuitenkin ajan hengen mukaisesti henkilöidä unionin politiikka, ja poliittisesti kaikkein näkyvin unionin henkilö on ja tulee entistä enemmän olemaan komission puheenjohtaja. Ja minusta on demokratian kannalta erittäin ikävää, jos tämän viran täyttäminen suljetaan demokraattisen prosessin ulkopuolelle.

Nassauer
Arvoisa puhemies, viittaan mielihyvin kollega Bourlanges'n selvityksiin ja huomautan, että Euroopan unionin minimaalisten uudistusaloitteiden vastapainona ovat kansalaisten ehdottomasti lisääntyvät odotukset unionia kohtaan. Eurooppa ymmärretään yhä enemmän yhtenäiseksi alueeksi. Sisärajat ovat kaatuneet, ja kansalaiset odottavat vastaavasti kansallisvaltioihin verrattavissa olevaa sisäistä turvallisuutta, suojaa järjestäytynyttä rikollisuutta ja laitonta maahanmuuttoa vastaan.
Olemme eläneet Euroopassa jo pitkään menestyksekkäällä, yhtenäisellä talousalueella, mutta tähän asti on puuttunut tätä talousaluetta vastaava oikeusalue, joka säätelee ja suojaa taloudellista toimintaa sosiaalisesti oikeudenmukaisella tavalla. Sitä kansalaiset odottavat. Pidämme itälaajentumista valtavana historiallisena tilaisuutena Euroopan uudelleen järjestelylle, mutta meidän on liitettävä siihen odotus siitä, että siirrämme turvallisuutta, oikeutta ja demokratiaa koskevat mallimme jäseneksi liittyviin maihin emmekä pelkästään laajenna itämafioiden toiminta-aluetta.
Amsterdamin sopimus on varmasti valtava edistysaskel, mutta se on samalla myös suuri työohjelma Euroopan unionille. Meidän on lopultakin tunnustettava, että se ei ole pelkästään tuonut parlamentille lisää oikeuksia vaan se on myös tuntuvasti vähentänyt demokraattista legitimiteettiä. Sopimuksessa siirretään sisäpoliittisia asioita yhteisölle, vähennetään kansallisten parlamenttien suoraa lainsäädännöllistä toimivaltaa, joka luovutetaan vain epäsuorasti demokraattisesti legitimoidulle neuvostolle, eikä Euroopan parlamentille anneta mainittavaa oikeutta yhteispäätösmenettelyyn. Tämä edustaa demokratiavajetta, joka on poistettava.
Komissiolla on uudessa sopimuksessa laajempi aloiteoikeus, viiden vuoden kuluttua jopa yksinoikeus aloitteisiin, ja sen pitää miettiä sitä, että se käyttää tätä yksinoikeutta kaikkien eikä vain joidenkin eduksi. Esimerkiksi pakolaisten väliaikainen suojelu ei saa pelkästään suurpiirteisesti laajentaa perheiden yhdistämistä vaan sen on huolehdittava myös oikeudenmukaisesta taakan jakamisesta. Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue kaipaa siksi lisää yhteisvastuuta vapauden yhteyteen ja lisää turvallisuutta kansalaisille, mikä ei saa epäonnistua kansallisesta itsenäisyydestä kiinni pitämisen vuoksi!

Schäfer
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan tulevaisuus asettaa suuria kysymyksiä, joihin ei saa vastata saivarrellen. Puhumme tämänpäiväisessä keskustelussa todellisista ongelmista emmekä käy näennäisiä taisteluja. 2000-luvun EU: n kuntoon paneminen tarkoittaa sitä, että aloitettua yhdentymisprosessia ja toimielinuudistuksia jatketaan vaiheittain, se ei tarkoita saavutettuun takertumista eikä missään tapauksessa kansalliselle tasolle palauttamista. Toissijaisuuskeskustelun ongelma on siinä, että Maastrichtin ja Amsterdamin sopimukset siirsivät valtaa EU: ssa yhteisön politiikoille, ja siinä, ettei kansallinen politiikka ota sitä vielä suoraan huomioon. Eurooppalaiset aiheet ovat sillä välin useimmiten sisäpoliittisia kysymyksiä, jotka on ratkaistava yhteistyössä EU: n kanssa. Ennen kaikkea hallitusten pitäisi sanoa avoimesti kansalaisilleen: kyllä, me haluamme ja meidän pitää tehdä Euroopassa päätöksiä yhdessä, koska se on hyväksi maallemme ja koska maamme ei pysty enää ratkaisemaan keskeisiä kysymyksiä yksin.
Osan kansaa tuntema euroskeptisyys syntyy niiden asenteesta, jotka toimivat periaatteella: jos huomenaamulla paistaa aurinko, maamme on tehnyt sen, mutta jos maassa onkin sohjoa ja lunta, asialla olikin Euroopan yhteisö! On kyse siitä, että Eurooppa pitää puolensa! Vain voimakkain välinein varustautunut yhteisö voi muokata ja vaikuttaa maailmanlaajuistumiseen ja lisääntyvään kansainväliseen työnjakoon. Me tarvitsemme monilla alueilla politiikan paluuta, sillä 1980- ja 1990-luvuilla uskottiin liikaa sääntelyn purkamiseen ja puhtaaseen markkinaratkaisuun. Eurooppalainen malli on aina valtioon perustuva malli. Euro oli merkkipaalu, yhteisen työllisyyspolitiikan pitää olla seuraava. Toivon puheenjohtajamaa Itävallalle menestystä tällä tiellä ja toivotan sydämellisesti onnea sanomalla, kuten meillä päin Ruhrin alueella tavataan sanoa, " Glück auf " !

Randzio-Plath
Arvoisa puhemies, rahaliitto muuttaa Eurooppaa, se muodostaa Euroopan raha-asiain sisämarkkinoiden asianmukaisen kehyksen, mutta sen lisäksi se tasoittaa tietä myös poliittiselle unionille. Ilman sitä Euroopan unioni ei sitä paitsi selviä Agenda 2000: n ja itälaajentumisen toteuttamisesta. Meidän pitää kuitenkin myös kehittää edelleen yhteisön henkeä. Saksalainen kirjailija Peter Schneider pettyy aina haaveissaan unelmiensa Eurooppa-neidosta sen vuoksi, että yhtenäisvaluutan ansiosta toimintakykyisten sisämarkkinoiden dynamiikalle ei löydy vastinetta muilla politiikan aloilla. Kaikki markkinat tarvitsevat kuitenkin järjestyssääntöjä, jos niiden ei ole tarkoitus vahingoittaa yhteiskuntaa, ja haluaisin muistuttaa siitä, että raha on ihmistä varten. Euroopan unioni tarjoaa siksi rahaliittoineen historiallisen tilaisuuden maailmanlaajuistumisen seurausten menestyksekkääseen hallintaan.
Venäjän ja maailman muiden alueiden kriisit yhtäältä ja hintojen vakauden myönteinen kehitys toisaalta korostavat euron erityismerkitystä Euroopan ja kansainvälisten valuuttojen vakauden kannalta. 11 maan euroalue on kuin majakka valuutta- ja rahoitusmarkkinoiden myrskyisällä merellä. Emme saa kuitenkaan ryhtyä lepäilemään unionissa, vaan meidän on järjestettävä rahataloudellisen vakauden rinnalle myös sosiaalista vakautta. Eivät pelkästään markkinat vaan myös ihmiset tarvitsevat luottamusta tähän Eurooppaan. Nyt ei ole siksi kyse siitä, että rahaliittoa olisi muokattava ja koordinoitava sitä talous-, työllisyys-ja sosiaalipoliittisesti. Vetoan nyt neuvoston puheenjohtajaan ja komissioon, että ne ottaisivat parlamentin lopultakin samanarvoisena jäsenenä mukaan talous- ja työllisyyspolitiikan koordinointiin ja että sopisimme lopultakin toimielinten välisestä sopimuksesta, niin että me pääsisimme osallistumaan näihin unionin tärkeisiin edistysaskeliin, joita tarvitaan. Parlamentti järjesti demokraattisen vuoropuhelun Euroopan keskuspankin kanssa, ensimmäinen rahataloudellinen vuoropuhelu on järjestetty, mutta nyt on edistyttävä myös poliittisella tasolla, samoin kuin kansainvälisellä tasolla. Euroopan unionin, ennen kaikkea 11 maan euroalueen, ei ole puhuttava yksiäänisesti pelkästään keskuspankkiin liittyvissä asioissa vaan myös kansainvälisellä tasolla, ja neuvoston ja komissionkin on osallistuttava.
Tarvitsemme verojen, sosiaalietuuksien ja ympäristöstandardien polkemista vastustavia toimia, toimia veroparatiiseja vastaan ja yritysten vähimmäisverotuksen puolesta. Euro luo lisää dynamiikkaa ja lyö itsensä läpi markkinoilla ja kansalaisten keskuudessa. Lisäksi tarvitsemme reaalitalouteen kohdistuvien toimien järjestämistä, jotta tämä 11 maan euroalue voi auttaa meitä 1. tammikuuta 1999 alkaen jatkuvasti parantamaan unionin tilaa.

Azzolini
Arvoisa puhemies, arvoisat puheenjohtajat, arvoisat kollegat, yhdyn suurelta osin niihin ajatuksiin, joita ennen minua puhuneet ovat esittäneet tässä keskustelussa. Tahtoisin kuitenkin korostaa, että vuosi 1998 on varmasti ollut merkittävä virstanpylväs Euroopan unionin historiassa: tänä vuonna on näet saatu aikaiseksi yhtenäisvaluutta, joka antaa lopullisen sysäyksen maidemme väliselle kiinteämmälle integraatiolle, joka on paljon merkittävämpi tavoite kuin tämä jo itsessäänkin huomattava tulos. Maastrichtin sopimuksen velvoitteiden määräaikojen kunnioittaminen on puheenjohtaja Santerin ja komissaari de Silguyn ansiota. Lisäksi on kiitettävä hallituksia, jotka ovat ymmärtäneet luopua osasta omaa suvereeniuttaan, jotta merkittävä ja historiallinen yhteinen tavoite voitaisiin saavuttaa, ja ennen kaikkea liittokansleri Kohlin hallitusta, Kohlin, joka nyt 16 vuoden jälkeen on luovuttanut maansa ohjakset, mutta säilyy varmasti Euroopan unionin historiassa.
Lopuksi myös unionin kansalaiset ansaitsevat erityisen kiitoksen, sillä eräissä valtioissa juuri he ovat joutuneet tekemään monia huomattavia uhrauksia, jotta valtiot täyttäisivät lähentymisen ehdot. Tämän menestyksen ei kuitenkaan pidä kääntää huomiotamme pois siitä, että voidakseen toimia merkittävämmässä ja ratkaisevammassa roolissa, unionin on seistävä tukevammin. Juuri ne kuuluisat pilarit, joita emme vielä voi pitää koko toimielinrakenteen kantavina osina, arvoisa puheenjohtaja, tekevät unionista poliittisen eikä ainoastaan taloudellisen toimijan maailmanlaajuisessa ympäristössä. Vakava työttömyysongelma, yhteisen ulko-ja turvallisuuspolitiikan riittämättömyys ja toimielintemme yhä tekemättä oleva uudistus ovat mielestäni todellisia haasteita, joihin meidän on vielä löydettävä sopivat vastaukset.
Nämä siis ovat tehtäviä, joita meidän on ehdottomasti pidettävä unionin ensisijaisina tehtävinä siitäkin syystä, että olemme sen velkaa unionin kansalaisille ja kolmansille valtioille. Tässä yhteydessä tahtoisin korostaa, että pidän unionin Välimeren alueeseen kiinnittämää huomiota yhä riittämättömänä ja tahtoisin muistuttaa, ettei kansainvälisiä suhteita pidä ajatella vain kaupallisten etujen kannalta. On nimittäin olemassa perusteltuja sosiaalisia, etnisiä, kulttuurillisia sekä strategisia syitä, joiden tulisi rohkaista harjoittamaan politiikkaa jo liian kauan Välimeren aluetta rasittaneiden ongelmien ratkaisemiseksi.
Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää vielä muutaman sekunnin ilmaistakseni tyytyväisyyteni Välimeren aluetta käsittelevästä Euroopan parlamentin foorumista ja Maltan paluusta mukaan Euroopan integraatiokehitykseen, paluu, jonka toivoisin tapahtuvan Maltan osalta mahdollisimman lyhyessä ajassa, jotta voitaisiin korvata aiemmin käyttämättä jätetty ja menetetty aika.

Cunha
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, tähän keskusteluun vaikuttavat ennen kaikkea kysymys Agenda 2000: sta, edelleen korkeat työttömyysluvut sekä huolestuttavat merkit alkavasta taloudellisesta taantumasta.
Agenda 2000: n osalta on tärkeää korostaa, että tuo ohjelma on mielekäs vain siinä tapauksessa, että se myötävaikuttaa taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden voimistumiseen Euroopan unionissa. Esiin tulleet ehdotukset antavat kuitenkin aihetta epäillä, että kuljemme kenties aivan vastakkaiseen suuntaan. YMP on saatettava parempaan tasapainoon, jotta sen avulla voidaan kohdata maatalouden tarpeet kaikkialla Euroopassa ja erityisesti syrjäisimmillä ja epäsuotuisimmilla alueilla, joita Maailman kauppajärjestö pahimmin uhkaa. Muussa tapauksessa vaarana on se, että toteutamme uudistuksen, joka palvelee tehomaataloutta, mutta horjuttaa samalla koko eurooppalaista maanviljelymallia.
Laajentumista ei saa toteuttaa rakennerahastojen eli unionin köyhimpien alueiden ja kansalaisten kustannuksella. Tässäkään suhteessa esiin tulleet ehdotukset eivät juurikaan tuo meille mielenrauhaa. Komission äskettäin esittämässä ehdotuksessa uudeksi rahoitusjärjestelmäksi pyritään lähinnä yhteisöpolitiikkojen uudelleen kansallistamiseen, mikä näyttäisi olevan osoitus siitä, että tarpeellisen vahvistamisen ja syventämisen asemesta Euroopassa vallitsee nyt minimalistinen ajattelu.
Mitä tulee työttömyyden ongelmaan, on pakko todeta, että vielä ei ole tullut esiin mitään konkreettista ja varteenotettavaa, jonka avulla tämä hälyttävä tilanne pystyttäisiin muuttamaan. On lakattava etsimästä oikeaa ratkaisua milloin keynesiläiselta, milloin monetaristiselta suunnalta ja löydettävä sopiva politiikkojen yhdistelmä, jonka turvin kriisi voidaan voittaa.
Lopuksi muutama sana taloudellisesta taantumasta. Toisin kuin edellinen, nykyinen taantuma ei ole toistaiseksi koskettanut Euroopan unionia yhtä järkyttävällä tavalla kuin sen pääasiallisia kilpailijoita. Emme kuitenkaan tiedä, miten tilanne tulee kehittymään, joten meidän on syytä seurata sitä erityisen tarkkaan, jotta taantuma ei pääsisi yllättämään meitä. Ja myös jäsenvaltioiden hallitusten on syytä lakata pitämästä puheita, joissa nykyistä taloudellista tilannetta kuvataan ruusunpunaisin sävyin, ja tämä koskee myös esimerkiksi oman maani hallitusta. Kaiken tämän takia odotamme paljon Itävallan puheenjohtajakaudelta ja ensi viikolla toteutettavalta valtionpäämiesten ja pääministerien tapaamiselta.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.

Äänestykset
Puhemies
Äänestysaika jää hyvin lyhyeksi, koska poliittisilta ryhmiltä on tullut tulvimalla vaatimuksia erillisistä äänestyksistä Eurooppa-neuvoston kokousta koskevista päätöslauselmaesityksistä, ja meidän on ollut pakko lykätä äänestys tästä asiasta huomiseen. Tässä on miettimisen aihetta poliittisille ryhmille, koska mielestäni vaatimuksille erillisistä äänestyksistä pitäisi ehkä määritellä lyhyempi määräaika.

Falconer
Arvoisa puhemies, panette tietenkin merkille, että olen läsnä parlamentissa. Osoitan sanani teille, koska tiedän, että tämä asia on teille tärkeä. Se koskee tietoliikennettä. Lähetin hiljattain, viime torstaina, sähköpostiviestin parlamentin uudelta tietokoneelta Brysselistä toimistooni. Kun asiaan oli joutunut puuttumaan jo useita työntekijöitä hallinnosta, sähköpostiviesti saapui toimistooni tänään. Ei ole mielestäni hyvä esimerkki unionin edistyksestä, että sähköpostiviestin lähettäminen Brysselistä vaalipiirini toimistoon kestää lähes 5 päivää. Syy on käsittääkseni Groupwise-palvelimessa, jota parlamentti käyttää tähän tarkoitukseen.
Koska varapuhemies Haarder hoitaa jo kyseisiä asioita, hän voisi kenties tarkastella tätä ongelmaa syvemmin ja ilmoittaa meille, saammeko rahoillemme vastinetta ja onko muita tällaisia valituksia esitetty.

Blak, Iversen, Kirsten Jensen ja Sindal
Tämä ehdotus on osa ilman saastumiseen liittyvää EU: n yhteistä politiikkaa. Kyse on pysyvistä laitoksista, jotka päästävät orgaanisia liuottimia luontoon. Ehdotuksen pääpaino on ilmansaasteissa ja niiden vaikutuksissa ihmisten terveyteen. Kuitenkaan näkökohdat, jotka voivat liittyä työpaikan sisäiseen ympäristöön, työympäristöön, eivät ole siinä mukana. Sen vuoksi Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tukeneet sitä valiokunnan tarkistusta, joka koskee mahdollisia vaikutuksia ihmisten terveyteen yleisesti ottaen ja erityisesti ammatillista altistumista.

Lindqvist
Kannatan mietintöä. Tiukemmat vaatimukset orgaanisten liuottimien osalta ovat välttämättömiä erityisesti raskailla käyttöalueilla kuten puhdistus-, liuotin- ja säilöntäaineiden kohdalla.
Kannatan mietintöä sillä ehdolla, että yksittäisillä jäsenvaltioilla on oltava oikeus säilyttää ja ottaa käyttöön tiukemmat rajoitukset, toisin sanoen sillä edellytyksellä, että tarkistus 6 hyväksytään. Varovaisuusperiaatteen, toisin sanoen sen, ettei kemiallisia aineita käytetä, jos voidaan olettaa, että niistä on pienintäkään ympäristö- ja terveysriskiä, sekä toissijaisuusperiaatteen, toisin sanoen sen, että käytetään mahdollisuuksien mukaan vaarattomampia aineita, tulee olla voimassa.

Rovsing
kirjallinen. (DA) Kaikkien maiden terveydenhoitoviranomaisten kokemukset ovat osoittaneet, että haihtuvat orgaaniset yhdisteet ovat itsessään haitallisia ihmisten terveydelle. Lisäksi nämä yhdisteet edistävät otsonin muodostumista, mikä myös aiheuttaa terveysongelmia. Näiden aineiden vähentäminen on sen vuoksi hyvin olennainen aloite, kun pyritään ehkäisemään ennalta useita erityisesti hengitysteihin kohdistuvia sairauksia. Parlamentti on vaikuttanut ensimmäisessä käsittelyssä hyvin myönteisesti useiden tämän ehdotuksen kohtien parantamiseen. Kyse on nimittäin vaatimuksesta, jonka mukaan on otettava huomioon myös maaleista peräisin olevat orgaaniset liuottimet. On ilahduttavaa, että neuvoston yhteinen kanta täyttää olennaisimmat niistä vaatimuksista, jotka parlamentti esitti ensimmäisessä käsittelyssä.
Langen mietintö (A4-0364/98)
Fitzsimons
Direktiiviehdotus raskaiden hyötyajoneuvojen pakokaasupäästöjen vähentämisestä on osa yhteisön kokonaisvaltaista strategiaa ja se on jatkoa henkilöautojen ja kevyiden hyötyajoneuvojen päästöjen vähentämistä koskeville direktiiveille, jotka parlamentti ja neuvosto hyväksyivät hiljattain sovittelumenettelyssä.
Tämä uusi lainsäädäntö tietää hyvää puhtaampaan ilmaan pyrkimiselle Euroopassa. Uusi sovittujen ehdotusten sarja menee paljon pitemmälle kuin alkuperäinen teksti, joka on sisällytetty Euroopan komission suosituksiin ja joka takaa varmasti sen, että uudet henkilöautot ja kevyet hyötyajoneuvot ovat tulevaisuudessa nykyistä ympäristöystävällisempiä. Euroopan parlamentti on onnistunut myös määräämään laadultaan parempia polttoaineita tähän uuteen tarkistettuun järjestelyyn.
Vähärikkiset polttoaineet ovat kiinteä osa näiden ehdotusten sarjaa, joilla pyritään vähentämään dieselmoottoreiden päästöjä.
Polttoaineen rikkipitoisuutta vähennetään huomattavasti ja tämä uusi polttoaine soveltuu hyvin uusiin kuorma-autojen päästöjen vähennystekniikkoihin samoin kuin pakokaasujen puhdistustekniikkoihin.
Meidän on muistettava, että Kioton konferenssissa laadittiin tarkka kokonaisaikataulu hiilidioksidipäästöjen ja muiden hiilidioksidiin liittyvien vaarallisten saasteiden vähentämiselle, jotta voitaisiin yrittää korjata otsonikerroksen ohentumisen ja ilmastonmuutoksien vaikutuksia.
Tänään käsiteltävänämme oleva laki on kiinteä osa Euroopan unionin täytäntöönpanemaa uudistusohjelmaa, jonka unioni on ottanut käyttöön pyrkiessään noudattamaan Kioton konferenssin osanottajien esittämiä suuntaviivoja.
Raskaiden hyötyajoneuvojen päästöjen osuus maantieliikenteen hiilidioksidipäästöistä kasvaa edelleen. Siksi nämä ajoneuvot on mahdollisimman pian saatettava hiilidioksidipäästöjen alentamiseen tähtäävän yhteisön strategian piiriin.
Lisäksi on otettava käyttöön verotuskannustimia, joilla taataan se, että kuorma-autot täyttävät uudet vaatimukset ja että vanhoihin ajoneuvoihin tehdään jälkiasennuksia, niin että tämän uuden lainsäädännön asettamat ankarat määräajat saavutetaan.

Lindqvist
Mietintö dieselajoneuvojen polttoaineiden päästöjen tiukemmista rajoituksista on myönteinen. Se täydentää parlamentissa aiemmin tehtyjä päätöksiä muun muassa henkilöautojen ja kevyiden hyötyajoneuvojen polttoaineiden päästöjen vähentämisestä ja niiden paremmasta laadusta.
Mietintö on pääasiassa hyvä, ja olen äänestänyt sen puolesta. Olen kannattanut Hautalan tekemää tarkistusta 26, joka tähtää päästötasojen suurempaan alentamiseen ja uuteen tietojen tarkistusvuoteen, vuoteen 2005. Aikaisempien kokemusten perusteella tiedetään, esimerkiksi katalyyttisen puhdistuksen käyttöönoton ajankohdasta käydystä keskustelusta, että jos autoteollisuus saa päätöksen ja päivämäärän, milloin asian on oltava toteutettuna, se myös selviää siitä.
Spaakin mietintö (A4-0357/98)
Berthu
Rouva Spaakin mietinnössä, jossa käsitellään Euroopan unionin kehitystä vuonna 1997, vaaditaan, että unionin perustamissopimusten tulevaa laajentumiseen liittyvää mukauttamista pidettäisiin tilaisuutena kokeilla yhteisöllisempää päätöksentekomenetelmää, jolle asiantuntijakomiteat antaisivat virikkeitä. Mietinnössä vaaditaan, että komissio, jonka katsotaan mietinnössä siten kuuluvan asiantuntijoiden joukkoon, laatii ensimmäisen uudistussuunnitelman ennen tämän vuoden loppua. Asiantuntijakomiteoiden käyttöön perustuva menetelmä vaikuttaa ryhmäni jäsenistä erittäin kyseenalaiselta. Sen tarkoituksena on etenkin ja yleisesti ottaen yrittää panna kansalaiset tapahtuneiden tosiasioiden eteen ylhäältä saneltavan totuuden nimessä. En sitä paitsi ymmärrä sitä, ettei tätä ajatusta sisällytetty De Giovannin päätöslauselmaan unionin poliittisesta tulevaisuudesta. Ehkä puheenjohtaja De Giovannikin on epäluuloinen.
Mitä Euroopan parlamenttiin tulee, sillä ei ole mitään oikeutettua sijaa tehtäessä yhteispäätöksiä tällaisessa perustamissopimusten muuttamisessa, jossa se ainoastaan tukisi, kuten tavallista, kaikkein federalistisimpia painostusryhmiä. Tämä on päinvastoin kansakuntien asia. Kansallisten parlamenttien on tehtävä ehdotuksia ja lausuttava kantansa ennen lopullista neuvoston kokousta, jokaisen jäsenvaltion omien menettelytapojen mukaisesti, myöntämällä nimenomaiset neuvotteluvaltuudet omille hallituksilleen. Lopuksi komissiolla pitäisi olla tässä asiassa ainoastaan toimeenpanijan eikä aloitteentekijän rooli. Mutta koska nykyinen komissio näyttää tässä tapauksessa valmistelleen uudistusehdotuksia Amsterdamin sopimuksen jälkeistä aikaa varten, julkaiskoon komissio ehdotuksensa. Saavatpahan ranskalaiset, joiden on keskusteltava piakkoin Amsterdamin sopimuksen ratifioimisesta, ainakin tietoa sopimuksen todellisista päämääristä, sellaisina kuin niitä tulkitaan Brysselissä.

Andersson, Hulthén, Lööw ja Sandberg-Fries
Emme ole valmiita tekemään poikkeuksia niihin tiiviimmän yhteistyön periaatteisiin, jotka on kirjattu Amsterdamin sopimukseen. Sen vuoksi emme voi tukea 11 kohdan sisältöä.
Emme myöskään ole sitä meiltä, että puolustuspolitiikan koordinoinnin pitäisi tapahtua muulla tavoin kuin Amsterdamin sopimuksessa sanotaan. Mielestämme unionin pitää ensi sijassa koordinoida rauhanturvaavaa toimintaa WEU: n kautta. Atlantin liiton jäsenyys ei estä Euroopan unionin itsenäisiä toimenpiteitä tällä alueella. Tiettyjen jäsenmaiden sotilaallinen liittoutumattomuus ei myöskään ole esteenä. Sen vuoksi emme voi tukea 20 kohdan neljättä luetelmakohtaa.

Bébéar
Aloitimme laajentumisneuvottelut jo muutamia kuukausia sitten. Meidän on siis järjestettävä asiamme tulevaisuudessa noin 13 uuden jäsenvaltion kanssa. Sääntöjen tarkka määrääminen uuden tasapainon varmistamiseksi käy sen vuoksi päivä päivältä välttämättömämmäksi.
Vakavin niistä vaaroista, joille olemme alttiina, näyttää minusta olevan se, että päätöksentekoelimet hajaantuvat ja Euroopan unionin päätökset ja yhteiset politiikat heikentyvät.
Hyväksyn siksi Spaakin mietinnössä esiin tuodut huomiot, etenkin siinä korostetun välttämättömyyden toteuttaa mahdollisimman nopeasti Euroopan unionin toimielinuudistus ennakkoehtona seuraavalle laajentumiselle.
On vahvistettava tiukka aikataulu, jotta voitaisiin korjata se kielteinen vaikutus, jonka HVK aiheutti unionin kansalaisten keskuudessa. Tämän on sitä paitsi kannustettava meitä miettimään sitä, ketkä kykenevät käymään parhaiten tämäntyyppisiä neuvotteluja: jäsenvaltiot yhdessä vai unionin tasolla demokraattisesti valittu elin suoraan?
Neuvottelut, sellaisina kuin niitä on käyty tähän asti, ovat osoittaneet, etteivät ne sovellu asetetun tavoitteen saavuttamiseen. Nyt tarvitaan siis konkreettista edistymistä, jota ilman mitään valmisteluja ei voida tehostaa.
Liittymisneuvottelujen ja toimielinuudistuksen samanaikainen aloittaminen on välttämätöntä. HVK: n vähäinenkin luisuminen vastoinkäymisiin tuomitsisi jo aloitetut neuvottelut tuhoon ja pysäyttäisi kaikki ehdokasvaltioiden ponnistelut.
Äänestän siis Spaakin mietinnön puolesta korostaen voimakkaasti sitä, kuinka tärkeää on pyrkiä toimielinten väliseen tasapainoon.

Blak, Iversen ja Kirsten Jensen
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään jättäneet äänestämättä Spaakin mietinnöstä. Olemme eri mieltä joissakin yksittäisissä asioissa mietinnössä esitetyistä toivomuksista. Olemme sitä mieltä, että Amsterdamin sopimus on hyvä, ja haluamme nähdä, miten se toimii käytännössä. Institutionaaliset uudistukset eivät saa pysäyttää laajentumisprosessia.

Gallagher
Tässä Euroopan parlamentille tänään esittelemässään mietinnössä esittelijä, rouva Spaak, peräänkuuluttaa institutionaalisiin uudistuksiin ryhtymistä ennen Euroopan unionin tulevaa laajentumista. Tiedämme, että Euroopan unionin ja niiden kuuden tulevan Itä- ja Keski-Euroopan jäsenmaan välillä, joiden on sovittu liittyvän Euroopan unioniin ensi vuosisadan alussa, on määrä aloittaa neuvottelut ensi marraskuussa. Euroopan komission puheenjohtaja, Jacques Santer, on jo ilmoittanut julkisesti, että Euroopan perustamissopimusten uudistamiseksi pidetään toinen hallitusten välinen konferenssi, jotta laajentumisprosessi saadaan vietyä läpi järjestelmällisesti. Hän tarkoittaa ensisijaisesti sitä, että Euroopan unionin päätöksentekomenettelyjä on muutettava, jos Euroopan unionin on tarkoitus toimia tehokkaasti, kun Puola, Tsekki, Unkari, Slovenia, Viro ja Kypros liittyvät EU: hun.
Olen täysin samaa mieltä siitä yleisperiaatteesta, että Euroopan unionin päätöksentekomenettelyjä on uudistettava, mutta uudistusten on oltava tasapainoisia ja avoimia. Euroopan yhtenäisasiakirjassa otettiin tosiaan käyttöön yhteistoimintamenettely ja Amsterdamin sopimuksella on laajennettu Euroopan parlamentin yhteispäätösmenettelyä monilla poliittisen, taloudellisen ja sosiaalisen toiminnan alalla. Kannatan tämän prosessin jatkamista.
Euroopan parlamentin mietinnöissä on kuitenkin ehdotettu aikaisempina vuosina, että Euroopan komission kokoa pitäisi pienentää. Muistan Bourlangesin ennen vuoden 1996 hallitusten välistä konferenssia laatiman mietinnön, jossa ehdotettiin, että Euroopan komission koko pitäisi rajoittaa vain kymmeneen jäseneen. Amsterdamin sopimusta koskevien keskustelujen seurauksena sovittiin, että Euroopan unionin viisi suurinta jäsenvaltiota menettäisivät toisen kahdesta ehdokkaastaan Euroopan komissiossa laajentumisneuvottelujen seuraavan kierroksen aikana.
Uskon tämän olevan hyvin tärkeää erityisesti sellaisten Irlannin kaltaisten pienempien jäsenvaltioiden kannalta, jotka tietävät, miten tärkeää on ylläpitää ehdokasta Euroopan komissiossa. Vuodesta 1973 lähtien Irlannin komissaarien salkut ovat koskeneet niinkin laaja-alaisia ja tärkeitä asioita kuin sosiaaliasioista, maataloudesta, kilpailusta ja liikenteestä vastaavien pääosastojen tehtävät ja olisi todella epäoikeudenmukaista, että Irlanti menettäisi oikeutensa nimittää oman komissaarin tulevaisuudessa. Haluan tällä saattaa tämän parlamentin tietoon, että kaikissa tulevissa hallitusten välisissä konferensseissa on ylläpidettävä pienempien jäsenvaltioiden oikeutta nimittää jäseniä Euroopan komissioon kaikkina aikoina.
Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen ja Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton, Holm, Lindholm ja Schörling (V), Krarup ja Sandbæk (I-EDN), kirjallinen. (DA) Vuonna 1997 allekirjoitettiin muun muassa Amsterdamin sopimus, ja yli 50 000 ihmistä osoitti mieltään EU: ta vastaan Amsterdamissa, samalla kun neuvottelijat - suljettujen ovien takana - olivat sitä mieltä, että he ottivat huomioon kansalaisten edut. Tarkoitamme sitä, että vuosi 1997 oli askel taaksepäin eikä eteenpäin niissä asioissa, joita mietinnössä käsitellään, toisin sanoen mitä tulee Amsterdamin sopimukseen, euroon, YUTP: hen ja oikeudellisiin ja sisäasioihin ainoastaan muutamia mainitakseni, emmekä sen vuoksi voi mitenkään tukea Spaakin mietintöä.
Kuten sanottu, Amsterdamin sopimus ei ole kansojen projekti, kuten ei EMUkaan. Vuonna 1997 vastustettiin euroa laajasti ja vastustusta esiintyy yhä vuoden 1998 lopulla, vain muutama kuukausi ennen rahan käyttöönottoa. Lainsäädäntövalta on siirrettävä takaisin kansallisille parlamenteille, eikä sitä pidä siirtää EU: n tuomioistuimelle, joka on monessa suhteessa enemmänkin lakeja säätävä kuin tuomitseva elin. Vastustamme sitä, että tiettyjä Amsterdamin sopimuksen määräyksiä halutaan toteuttaa ennen kuin sopimus on ratifioitu. Mielestämme sellainen osoittaa kunnioituksen puutetta parlamentteja ja siten niiden maiden kansalaisia kohtaan, joissa sopimusta ei ole ratifioitu. Kuinka Euroopan parlamentti voi väittää edustavansa " eurooppalaisia" kansoja, jos niiden demokraattisia menettelyjä ei kunnioiteta?

Palm, Theorin ja Wibe
Olemme sitä mieltä, että EU: n yhteistyön tulee tapahtua valtioiden välisellä tasolla, emmekä voi tukea mietinnön lausuntoa, joka puhuu " Euroopan yhdysvaltoihin" johtavan kehityksen puolesta.
Mietinnössä vaaditaan määräenemmistöllä tehtyjen päätösten lisäämistä ministerineuvostossa ja Euroopan parlamentin vaikutuksen lisäämistä, mikä johtaa epäselvyyteen siitä, kuka on vastuussa poliittisesti tehdyistä päätöksistä EU: n eri jäsenmaissa.
Myös yhteisen ulko- ja puolustuspolitiikan osalta mietinnössä mennään pitemmälle kuin Amsterdamin sopimuksessa määrätään. Tuemme Petersbergin tehtävien mukaista yhteistyötä, kuten rauhan säilyttämiseen ja konfliktin ratkaisemiseen liittyviä panoksia ja humanitaarisia panoksia, mutta emme yhteistä sotilaallista puolustusta, emmekä myöskään yhteisten siviili- ja sotilaallisten väliintulojoukkojen perustamista.

Souchet
Käsiteltäväksemme annettu köykäinen mietintö ja sen mitätön sisältö saavat pohtimaan sellaisen menettelyn hyödyllisyyttä, joka tarkoittaa parlamentin kannalta sitä, että se lausuu täysistunnossa kantansa unionin " kehityksestä" , kuusi kuukautta neuvoston aivan yhtä köykäisen kertomuksen antamisen jälkeen, kertomuksen, jossa puolestaan käsitellään vasta edellistä varainhoitovuotta.
Tämä tilannekatsaus Euroopan unionin kehitykseen vuonna 1997 sisältää luonnollisesti luvun yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta. Sieltä löytyy tietenkin tavanomainen valitus YUTP: n synnynnäisestä kyvyttömyydestä ja lääkkeistä sen parantamiseksi: kyvyttömyyden poistavana Viagra-lääkkeenä pidetään tulevia toimielinuudistuksia ja sitä, että " Amsterdamin sopimuksen määräyksiä sovelletaan (sic) jo ennakolta" . Tarkoittaako tämä sitä, että kansamme ratifioivat turhaan Amsterdamin sopimuksen? On totta, että puheenjohtaja Santer ilmoitti meille juuri tänä aamuna, että Wienin Eurooppa-neuvosto joutuu ottamaan kantaa YUTP: sta vastaavan korkea-arvoisen henkilön nimittämiseen ennen kuin kansamme ovat lausuneet mielipiteensä perustamissopimuksesta, jossa tämä tehtävä perustetaan. Aikooko Euroopan unioni täten luoda uuden oikeudellisen kategorian, joka merkitsee siis Hayekia mukaillen ratifioimattoman perustamissopimuksen oikeutettua soveltamista ennakolta, kategorian, joka ei tarvitse kansan hyväksyntää?
On sanottava selvästi, että tällaiset vääristymät aiheuttavat tilanteen, jossa eivät enää vallitse oikeusvaltion periaatteet. Viimeisenä keinona Spaakin mietinnössä esitetään, että loppujen lopuksi tilanne " vaatii jäsenvaltioilta nykyistä voimakkaampaa poliittista tahtoa" ... Älkää ihan vielä lopettako hurraa-huutoja. Työn loppuun saattamiseksi mietintö sisältää vielä ehdotukset " Euroopan siviili- ja sotilaallisten väliintulojoukkojen luomisesta" (täysistunto ei kuitenkaan halunnut tällaisia joukkoja) ja (tätä seuraavaa ehdotusta täysistunto sen sijaan todellakin kannatti) " unionin diplomaattiedustustojen perustamisesta niihin unionin ulkopuolisiin maihin, joissa vähemmällä kuin neljällä jäsenvaltiolla on diplomaattinen edustusto" . Se on rouva Spaakin määräämä kiintiö. Mitä ihmettä voidaan keskustelussa saada irti tällaisesta toistuvasta, keinotekoisesta ja epätodellisesta sanahelinästä?
Diplomatia ei ole nimittäin mitään aritmetiikkaa. Ne henkilöt erehtyvät, jotka väittivät hellyttävän sinisilmäisesti, että Euroopan unioni pelkän kokonsa ja sisältämiensä mahtivaltioiden yhteenlasketun painoarvon ansiosta tulisi ylittämään kansakuntien diplomaattisen toimintakyvyn. Euroopan unionin näkymättömyys kansainvälisissä suhteissa paljastaa yksinkertaisesti sen, ettei unionia ole poliittisesti olemassa, mikä johtuu sen luonteesta.
YUTP: ltä ei siis pidä vaatia sellaista, mihin se ei pysty. Sen mahdollisuuksia ei pidä yliarvioida. Se voi tällä hetkellä ja varmasti vielä kauan ainoastaan täydentää vaatimattomasti kansallisia diplomaattisia toimia. Jos se yrittää ylittää tämän roolin muuttuakseen sitovaksi koneistoksi, se antaa aihetta huonoille itsesensuurin reflekseille ja muuttuu järjestelmäksi, jossa se pelottelee itse itseään, lamaannuttaa sekä itsensä että kansallisen diplomatian, lukkiuttaa itsensä henkisesti, halvaannuttaa aloitteenteon ja kehitysuskon sekä jaarittelee itsetyytyväisesti, mikä johtaa poliittisen tahdon puuttumiseen. Se lannistaa ihmiset, jotka voisivat toimia hyödyllisesti sen nimissä. On siis varottava sitä, etteivät YUTP: n puitteet erittäisi muuta kuin jonkinlaista liimaa, johon jäsenvaltioiden heikko tahto jumiutuisi, jäsenvaltioiden, jotka eivät pyrkisi enää muuhun kuin vapautumaan itsemääräämisoikeuden velvollisuuksista, jotka sortuisivat yhteisen kyvyttömyyden ja vastuuttomuuden nautintoon sekä sysäisivät muille huolen niiden omien etujen suojelemisesta. Tällaisesta ei synny yhteistä ulkopolitiikkaa.
Jos Euroopan unioni vaikenee kansainvälisissä suhteissa, jäsenvaltiot ovat sitä vastoin mukana niissä enemmän kuin koskaan. Juuri valtiot ovat toimintaan kykeneviä kokonaisuuksia, ainoita realiteetteja, jotka diplomaattisessa toiminnassa tunnustetaan todellisiksi toimijoiksi, koska valtiot ilmentävät diplomatian haasteita. Mitä nykyiset kriisit osoittavat meille? Sen, että silloin, kun Eurooppa ei ole läsnä suurten kansallisten diplomatian toimijoidensa kautta, se ei ole läsnä ensinkään. Hyvin kuvaava esimerkki tästä on Irakin toinen kriisi, jossa Euroopalla oli, päinvastoin kuin ensimmäisessä, tärkeä oma rooli uhkaavan konfliktin välttämisessä. Euroopan vahvan läsnäolon takasivat Euroopan kaksi vanhinta kansallisvaltiota, Ranska ja Iso-Britannia, joiden diplomaattinen perinne on ikivanha ja jotka olivat todellisessa ja merkittävässä osassa kriisin hoidossa toimimalla kansallisten perinteidensä ja etujensa mukaisesti, jotka olivat tosin erilaiset, mutta joita molempia pidettiin tärkeämpinä kuin velvollisuutta hyväksyä yhteisön syrjäänvetäytyminen, kuten Christophe Réveillard on aivan oikein korostanut. Eikä lopputulos ollut kaiken kaikkiaan kovinkaan huono kansainvälisen yhteisön kannalta.
On epäjohdonmukaista tehdä itsepintaisesti työtä jäsenvaltioiden itsemääräämisoikeuden riistämisen puolesta ja valittaa Euroopan diplomaattista heikkoutta. Ensimmäinen johtaa toiseen. Vahvat, motivoituneet ja aktiiviset diplomatiat ovat osoitus itsenäisyydestä, jossa ilmentyvät kansojen olemassaolon tahto ja yhteenkuuluvuus, kansojen, jotka kantavat huolta identiteettinsä säilymisestä, etujensa edistämisestä ja kansainväliseen tasapainoon myötävaikuttamisesta. Kansakuntien itsenäisyystahdon kieltäminen enemmistöpäätöksiin perustuvalla menettelyllä on vieläkin vaarallisempaa ulkopolitiikan alalla kuin millä tahansa muulla alalla.
Jäsenvaltioilla, joita talouden, rahatalouden ja kulttuurin maailmanlaajuistuminen on runnellut, joiden itsemääräämisoikeus murenee kokonaisin harppauksin ja jotka kärsivät turmelevasta talouden ja rahatalouden yhdentymisestä, ei ole enää juurikaan muuta alaa kuin ulkopolitiikan ala, jolla vielä harjoittaa vapauttaan. Jotkin näistä valtioista eivät ainakaan sietäisi sitä, että niiltä kiellettäisiin niiden itsenäisyystahto, joka ilmenee ensisijaisesti niiden diplomaattisissa aloitteissa, ja Eurooppa itsekin riistäisi itseltään kaiken mahdollisuuden toteuttaa itsenäisiä ulkoisia toimia, jos se yrittäisi viedä jäsenvaltioilta tämän aloitteenteon. Ulkopolitiikassa ei ole tällä hetkellä muuta mahdollisuutta eurooppalaisten toimien suunnittelemiseksi ja toteuttamiseksi kuin se, että tukeudutaan kansallisiin demokratioihin. Mitä rajummin näiden elinvoimaa yritetään tukahduttaa, sitä enemmän heikennetään niitä perusteita, joiden avulla voidaan panna alulle tällaisia yhteisiä toimia.
Nämä ovat niitä todellisia kysymyksiä, joita Spaakin mietinnössä olisi pitänyt käsitellä YUTP: n osalta. Olemme kaukana tavoitteesta. Kukaan ei näin ollen ihmettele sitä, että ryhmäni hylkäsi tämän mietinnön.

Spiers
Euroopan parlamentin Labour-puolueen edustajat kannattivat Spaakin mietintöä mutta vakavin varauksin.
Emme kannattaneet 8 kohtaa, jossa vaaditaan määräenemmistöäänestysten laajentamisen koskevan kaikkia päätöksiä paitsi perustuslaillisia kysymyksiä.
Labour-puolueen edustajat suhtautuvat myös huolestuneesti YUTP: tä koskeviin kohtiin rouva Spaakin mietinnössä. Kannatimme Gary Titleyn sosialistiryhmän puolesta esittämiä tarkistuksia 1-3.
Oli yllättävää, että parlamentti hylkäsi tarkistuksen 2. Siinä tehtiin selväksi se, että EU: n ponnistukset Kosovon kriisin ratkaisemiseksi johtuvat pikemminkin poliittisen tahdon puutteesta kuin institutionaalisista näkökohdista. Parlamentin hyväksymässä 20 kohdassa annetaan ymmärtää, että Euroopan unioni on NATOn jäsen. Sitä se ei ole.

Theonas
Euroopan unionin tulevaisuus koskettaa välittömästi jäsenvaltioiden kansalaisia, mutta yleisemmin myös koko Euroopan kansalaisia, erityisesti niitä, jotka ovat EU: n kansan- ja ammattiliikkeenvastaisen uusliberalistisen politiikan ensimmäisiä uhreja. Miljoonat työttömät, miljoonat köyhät ja kurjistuneet, naiset ja nuoret, sadat miljoonat työntekijät, joihin EU: n rintamahyökkäys kohdistuu heidän perusoikeuksiensa viemiseksi.
Kuitenkin paljon mainostetusta sosiaalidemokraattisesta enemmistöstään huolimatta Eurooppa-neuvosto pysyy tiukasti uskollisena monetaristisille ja uusliberalistisille näkemyksille ja noudattaa samaa politiikkaa kuin edeltäjänsä. Myös tämän neuvoston keskeinen viitekohta on yhtenäisten sisämarkkinoiden ja talous- ja rahaliiton loppuun saattaminen, vakautussopimuksen uskollinen täytäntöönpano sekä takertuminen Maastrichtin sopimuksen nimellisiin indikaattoreihin, eli siis kansalaisten tuloihin, sosiaaliturvaan ja työntekijöiden oikeuksiin kohdistuvan hyökkäyksen tavoitteiden loppuun saattaminen.
EU: n johtajat eivät ole osoittaneet minkäänlaista herkkyyttä kansalaisten vastalauseita ja työväestön vastarintaa kohtaan, he eivät ole tehneet tarvittavia johtopäätöksiä maailman taloutta piinaavasta kriisistä ja toisiaan seuranneista jyrkistä romahduksista Venäjällä, Kaakkois-Aasiassa ja Etelä-Amerikassa, ja kaiken lisäksi he vielä yrittävät vahvistaa monopoleja ja suuryrityksiä sekä niiden sisäisiä vihollisia eli kansanliikkeitä ja työväestöä että kansainvälisiä kilpailijoita ja myös itse jäsenvaltioita vastaan, jäsenvaltioita, jotka voisivat suvereenien valtaoikeuksiensa puitteissa asettaa esteitä valintojensa täytäntöönpanolle.
Tämän johdosta Eurooppa-neuvoston keskeisiä kysymyksiä ovat kysymykset sisäisestä turvallisuudesta, pyrkimys sisällyttää tehty Schengenin sopimus Amsterdamin sopimukseen ja vahvistaa tukahduttavaa sortovaltaa eurooppalaisella tasolla, pyrkimys vahvistaa yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa ja edistää tarvittavia institutionaalisia muutoksia, jotka institutionalisoivat muuttuvan geometrian periaatteen, pyrkimys poistaa veto-oikeus ja yksimielisyysvaatimus ja säännönmukaistaa enemmistöpäätösmenettely.
EU: n laajentumisen ja Agenda 2000: n valintojen myötä yritetään lyödä kaksi kärpästä yhdellä iskulla. Yhdellä taholla eurooppalainen pääoma hankkii uusia markkinoita, unioni leikkaa kustannuksia vähentämällä tuntuvasti kehittyneempien maiden maksuosuuksia, vähentämällä nyt jo riittämättömiä EU: n kehitykseen ja maatalouteen osoittamia määrärahoja, vastuu talouspolitiikan seurauksista siirretään jäsenvaltioille, mikä yhdessä tiukan taloudellisen kurin kanssa merkitsee vähemmän rahaa koulutukseen, terveydenhoitoon ja sosiaalipolitiikkaan ja varojen varaamista suurille monopoliyrityksille.
Toisella taholla kansanliikkeiltä ja jäsenvaltioilta pyritään viemään niiden välineet vastarintaan sekä kansallisella että kansainvälisellä tasolla, ja pyritään edistämään uusia kansanvastaisia kansainvälisiä sopimuksia, kuten MAI-sopimusta, joka ajaa ulkopuolisille sijoituksille itsenäistä asemaa valtiovallan suhteen ja vahvistaa sijoittajien oikeuksia suhteessa työväen- ja kansanliikkeiden vaatimuksiin.
Näiden pyrkimysten uhreiksi joutuvat myös EU: hun liittymässä olevien valtioiden kansat, koska välttämätön edellytys liittymiselle on, että näiden valtioiden hallitukset hyväksyvät niin kutsututun yhteisön säännöstön, eli EU: n institutionaalisen, oikeudellisen ja toiminnallisen kehyksen.
Vastarinnan tie näitä valintoja ja tätä politiikkaa vastaan on yksisuuntainen tie unionin jokaisen jäsenvaltion sekä jäsenehdokasmaiden kaikille työntekijöille. Työväestön taistelu tulee antamaan vastauksen monopolien valinnoille ja avaamaan tien toisenlaiseen Eurooppaan, todelliseen tulevaisuuden Eurooppaan, joka ajaa työväestön etuja, ihmisten eikä pääomien etuja.

Konrad
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, hyvät kollegat, ilmoittaudun sisävesialuksia koskevan mietinnön esittelijäksi ja haluaisin selittää sitä koskevaa asiaa seuraavasti. Parlamentin lehdistökatsaukset ovat ilmeisesti muuttuneet. Esimerkiksi maanantai-iltapäivän lehdistökatsauksen saksankielisessä versiossa ei mainittu ollenkaan sisävesialuksia koskevaa mietintöä. Se on jo tällä välin johtanut saksankielisten lehtimiesten vastalauseisiin. Haluaisin yhtyä tähän vastalauseeseen ja tehdä siitä julkisen, myös saksankielisten parlamentin jäsenten puolesta. Pääsihteeri Priestley on ilmeisesti tehnyt yksipuolisella päätöksellä muutoksen, jota ei voi hyväksyä. Me määräämme parlamentissa, kuinka katsaukset tehdään! Pyydän kuitenkin, että puhemiehistö varmistaa, että asia korjataan mahdollisimman nopeasti, jottei tämä toistu!

Puhemies
Herra Konrad, panin huolella merkille esittämänne huomiot, ja luonnollisesti me tutkimme asian ja katsomme, mitä pitäisi tehdä, jotta tulevaisuudessa ei esiintyisi mainitsemianne ongelmia.

Schwaiger
Arvoisa puhemies, haluaisin yhtyä herra Konradin sanoihin. Olen huomannut saman. Saksankielinen lehdistökatsaus käsittelee talousarviota, esittelijöitä ja kansainvälistä taloutta. Siinä ei näy mainintaakaan tästä mietinnöstä. Haluaisin pyytää painokkaasti, että saksankieliset lehdistökatsaukset käsittelisivät englannin- ja ranskankielisten versioiden tavoin kaikkia asioita ja sisältäisivät myös sen, mitä esittelijät sanovat. Pidän mahdottomana sellaista menettelyä, että katsaukset äkillisesti vain suoraa päätä lopetetaan. Sitä me emme salli!

Puhemies
Herra Schwaiger, minulla oli jo tilaisuus vastata herra Konradille, että otan huomioon sen, mitä hän sanoi. Henkilökohtaisesti, jos haluatte, koska puhemiehistössä olen vastuussa tiedotuksesta. Minulla ei ole koskaan ollut epäilystä siitä, että tämä on alue, jossa meillä valitettavasti on vielä paljon ongelmia. Olen aina sanonut näin, sekä puhemiehistössä että kollegoille annettavissa kertomuksissa, jotka on jaettu teille kaikille. Tiedän erittäin hyvin, että tällä alueella on vielä paljon ongelmia. Tämä on yksi niistä suurista kysymyksistä, joissa emme valitettavasti ole kyenneet saavuttamaan oikeanlaisia tuloksia, ja tulemme olemaan hyvin tarkkaavaisia tämän asian suhteen. Pahoittelen sitä, että saksalaiset kollegat ovat kokeneet tällaisia vastoinkäymisiä. He eivät ole ainoita, mutta joka tapauksessa kollegoille, jotka käyttävät paljon aikaa voidakseen esitellä täällä hyviä mietintöjä ja muita töitä, on hyvin turhauttavaa, että he eivät saa osakseen pienintäkään julkisuutta.

Mann, Thomas
Arvoisa puhemies, paljon kiitoksia ilmoituksesta! Haluaisin kiittää teitä myös siksi, että nimenomaan teidät tunnetaan yhtenä niistä varapuhemiehistä, jotka voivat huolehtia siitä, että olemme avoimempia, että yritämme tehdä hyvää julkisuustyötä, jotta yleinen mielenkiinto ei rajoittuisi ainoastaan matkakustannusten, skandaalien ja vastaavien aiheiden ympärille. Meidän on annettava lehtimiehille tietoa riittävän ajoissa, ja juuri te olette varapuhemiehenä tehnyt paljon sen hyväksi, ja ilmoitus, jonka annoitte meille juuri, rohkaisee meitä. Käytämme mielellämme hyväksi tilaisuutta saattaa juuri antamanne henkilökohtaiset ilmoitukset lehdistön tietoon. Pidän sitä rohkaisevana ja hyvänä merkkinä, ja toivomme kovasti, että jatkatte aivan samalla tavalla. Sen vuoksi olen erityisen iloinen siitä, että te johditte tänään tämän aiheen käsittelyä, ja uskon, että meillä on ollut hyvä syy puhua juuri teille. Suurkiitos teille!
(Istunto keskeytettiin klo 13.00 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Kosovon tilanne
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Kosovon tilanteesta.
Rouva Ferrero-Waldnerilla on puheenvuoro neuvoston puolesta.

Ferrero-Waldner
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, sen jälkeen kun keskustelimme viimeksi Euroopan parlamentissa Kosovosta täsmälleen kaksi viikkoa sitten, on tapahtunut asioita, jotka antavat syytä ainakin toivoon. Euroopan unionin ja koko kansainvälisen yhteisön päättäväinen asenne, joka heijastuu Balkanin yhteysryhmän keskustelun tuloksissa ja ennen kaikkea 13. ja 16. lokakuuta tehdyissä niin sanotuissa toimintapäätöksissä, teki Belgradille selväksi, että kansainvälisen yhteisön kärsivällisyys Belgradin Kosovon politiikkaa kohtaan on lopussa, kuten jo edellisen keskustelun yhteydessä viittasinkin.
Jugoslavia voi odottaa vakavia seurauksia, jos se ei täytä sille asetettuja sitoumuksia. Presidentti Miloseviin USA: n erikoislähettilään herra Holbrooken kanssa 13. lokakuuta solmima sopimus muodostaa meidän mielestämme perustan Kosovon ongelman poliittiselle ratkaisulle, ei enempää mutta ei vähempääkään.
NATOn 16. lokakuuta tekemä päätös jatkaa Miloseviille annettua armeijan yksiköiden ja erikoispoliisin vetäytymisen määräaikaa 27. lokakuuta asti osoittaa, että Jugoslavian irtautumista sitoumuksista ei siedetä.
Sopimuksen, jonka ETYJin pysyvä neuvosto hyväksyi 15. lokakuuta ja jonka ulkoministerit Geremek ja Jovanovi allekirjoittivat 16. lokakuuta, tärkeimpiä kohtia on ensinnäkin: Kosovoon sijoitetaan tulevien viikkojen aikana ETYJin johdolla läheisessä yhteistyössä NATOn kanssa noin 2 000 henkilön muodostama aseistamaton tarkkailijaryhmä, niin sanottu Kosovo Verification Mission. Sen tehtävänä on valvoa YK: n turvallisuusneuvoston 23. syyskuuta antaman päätöslauselman 1199 noudattamista.
EU antaa oleellisen ja selvästi näkyvän panoksen Kosovo Verification Mission -ryhmän toimintaan sekä erityisesti inhimillisen hädän lieventämiseen. Euroopan unioni on aktiivisesti mukana sopimuksen täytäntöönpanon valmisteluissa ja on välittömästi aloittanut ensimmäiset tarvittavat toimet sen mahdollistamiseksi, että kaikki etenee sujuvasti. Juuri näinä tunteina kokoontuu neuvoston poliittinen komitea keskustelemaan Euroopan unionin jatkotoimista. EU: han hoitaa 1000 tarkkailijan voimin, tai jopa suuremmalla määrällä, tehtävän pääosan. Erityisen tärkeää on taata tarkkailijoiden turvallisuus paikan päällä.
Wienissä päämajaansa pitävälle ETYJille Kosovo Verification Mission -ryhmän kokoaminen on poikkeuksellinen haaste. Suuri määrä EU: n jäsenvaltioita on jo luvannut täyttää omat kiintiönsä, Itävalta noin 50 henkilön kiintiön. Ryhmän ytimen muodostaa diplomaattisten tarkkailijoiden ryhmä Kosovo Diplomatic Observer Mission, KDOM. Te tiedätte, että Euroopan unioni osallistuu siihen ECMM: llä, European Community Monitoring Mission -valtuuskunnalla. Tätä maavalvontaa täydentää lisäksi NATOn jo toiminnassa oleva ilmavalvonta.
Toiseksi on tehty tarkka aikataulu, jonka mukaisesti Belgradin keskushallinnon ja Kosovon albaanien edustajien väliaikainen sopimus on saatava aikaan. Marraskuun 2. päivään mennessä on sovittava poliittisen ratkaisun perusaineksista. Ratkaisun pohjana on EU: n ja ETYJin puheenjohtajamaan Balkanin yhteysryhmän laatima asiakirja Kosovon asemasta.
Kolmanneksi marraskuun 3. päivään mennessä on sovittava ETYJin valvonnassa alueen parlamentin ja paikallisten itsehallintoelinten sekä tuomioistuinten yhdeksän tulevan kuukauden aikana järjestettävien yleisten vaalien järjestämiseen liittyvistä käytännöistä ja säännöistä.
Neljänneksi Serbia takaa Kosovon albaaneille ja muille kansanryhmille täydellisen kaikkien kansallisten ja uskonnollisten oikeuksien samanarvoisuuden Jugoslavian oikeusjärjestelmässä. Erityisen tärkeää, myös albaaniväestön luottamuksen lisäämisen ja itsehallinnon toimintakyvyn kannalta, on sellaisten paikallisten poliisiyksiköiden perustaminen, jotka ovat kuntien alaisia ja jotka kootaan etnisten osuuksien mukaisesti.
Kosovon humanitaarinen tilanne oli yksi tärkeimmistä syistä siihen, että kansainvälinen yhteisö katsoi tilanteen vaativan nopeaa ja tehokasta toimintaa. Se, että estetään pahimman mahdollisen toteutuminen on yksi puheenjohtajamaa Itävallan päätavoitteista. Itävalta esitteli eilen Wienissä pakolaisten paluuta koskevat jo käynnistyneet ja suunnitelmissa olevat EU-toimet. Toivomme, että seuraava yleisten asioiden neuvosto antaa laajan tuen näille toimille.
Tämänhetkisiin painopistealueisiin kuuluvat asunnottomien pakolaisten palauttaminen, varautuminen lähestyvään talveen, sellaisten ihmisten auttaminen, jotka ovat saaneet väliaikaisesti suojan tuttavien luota, ja perusapu tulevia talvikuukausia varten. Kaikkien näiden toimien onnistuminen riippuu kuitenkin lopulta siitä, onko mahdollista saada aikaan turvallinen ympäristö palaamista haluaville. Teemme kaikkemme sen hyväksi.
Euroopan unioni on jo kauan vaatinut, että veriset väkivallanteot on lopetettava mahdollisimman pian. Meille poliittinen neuvotteluratkaisu on ainoa mahdollinen ratkaisu. Aluksi on luonnollisesti saatava väkivalta loppumaan kokonaan, eli molempien osapuolten on noudatettava täydellisesti aluksi vain epävirallista aselepoa. Samanaikaisesti on parannettava nopeasti ja perinpohjin humanitaarista tilannetta. Vasta kun nämä edellytykset on täytetty, voidaan varautua siihen, että voidaan toteuttaa kolmas etusijalla oleva asia, nimittäin järkevien neuvottelujen aloittaminen osapuolten välillä.
Ensimmäisestä kohdasta: YK: n turvallisuusneuvosto antoi 23. syyskuuta päätöslauselman 1199, jossa vaaditaan Belgradia yksiselitteisesti lopettamaan vihamielisyydet Kosovossa sekä vetämään pois armeijan yksiköt ja poliisivoimat. NATO on nyt puolestaan valmis sotilaalliseen väliintuloon, jos presidentti Milosevi ei täytä tekemiään myönnytyksiä 27. lokakuuta mennessä.
Toisesta kohdasta, nimittäin humanitaarisesta tilanteesta: EU: n Kosovon erityisedustajan, puheenjohtajamaan Belgradin suurlähettilään Wolfgang Petritschin tehtävänä on ennen kaikkea sovittaa yhteen Euroopan unionin ja kansainvälisten humanitaaristen järjestöjen humanitaarisia toimenpiteitä ja toimia samanaikaisesti yhteyshenkilönä sekä Belgradin hallituksen suuntaan että sen ja Kosovon poliittisen johdon välillä. Kansainvälisten toimien yhteensovittamiseksi puheenjohtajamaa on kutsunut kokoon työryhmät Belgradiin ja Geneveen. Niiden tavoitteena on selvittää sovitun ja paikan päällä sopeutetun menettelytavan avulla ne kylät ja paikkakunnat, joihin tällä hetkellä paljaan taivaan alla elävät karkotetut voivat palata turvallisesti ja arvokkaasti. Se helpottaisi huomattavasti humanitaarisen avun antamista. Esittelin jo täällä puheenjohtajamaan perustaman kotiinpaluuprojektin, jonka on tarkoitus mahdollistaa karkotettujen kotiinpaluu. Projektin konkreettiset toimet ovat jo käynnistyneet.
Mitä viimeksi kuluneina viikkoina on sitten saavutettu? Mitä tulee - muuten molempien osapuolten - yhä uudelleen esittämiin syytöksiin siitä, että on tapahtunut raskaita sotarikoksia, joukkoteloituksista aina naisiin ja lapsiin kohdistuviin humanitaarisiin rikoksiin, puheenjohtajamaa on jo kuukausia vaatinut kokeneiden kansainvälisten oikeuslääketieteen asiantuntijoiden muodostaman ryhmän lähettämistä Kosovoon näiden raskaiden syytösten selvittämiseksi.
Jugoslavian esittämä Helsingin yliopiston oikeuslääketieteelliselle ryhmälle kohdistettu kutsu on, minun mielestäni, puheenjohtajamaan ansiota. Ryhmän alkuosa saapui eilen Belgradiin ja käy tänään ensimmäiset keskustelut puheenjohtajamaan suurlähettilään kanssa. Ryhmä aloittaa toimintansa Kosovossa jo ylihuomenna.
Nyt toiseen minusta tärkeältä vaikuttavaan asiaan, Jugoslavian liittovaltion riippumattomien tiedotusvälineiden sananvapauden tukahduttamiseen. Hallitus kielsi muutamia päiviä sitten joitakin riippumattomia radioasemia toimimasta sekä päivälehtiä ilmestymästä sillä verukkeella, että Jugoslaviaan kohdistuisi sotilaallinen uhka ulkoapäin. Puheenjohtajamaa reagoi siihen heti 15. lokakuuta antamallaan julistuksella ja suurlähettiläänsä Belgradin ulkoministeriössä 16. lokakuuta esittämällä vastalauseella. Riippumattomien tiedotusvälineiden edustajat ovat nyt jatkuvassa yhteydessä puheenjohtajamaahan, eri lähetystöihin, NATOon, YK: hon ja ETYJiin.
Meidän on tehtävä Belgradille selväksi, että sellaiset toimenpiteet eivät sovi Euroopan neuvoston tai ETYJin kaltaisten kansainvälisten järjestöjen jäsenvaltioille ja että kansainvälinen yhteisö tuomitsee ne erittäin jyrkästi. Uusi tiedotusvälineitä koskeva laki, josta Serbian parlamentti päätti eilen, sisältää joukon tiedotusvälineiden vapautta rajoittavia määräyksiä. Se on huolestuttavaa.
Kansainvälisen yhteisön päättäväinen ja yhteensovitettu toiminta johti lopulta tuloksiin. Nyt on kuitenkin kyse siitä, noudattaako presidentti Milosevi todella sopimuksia ja täyttääkö hän turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1199 vaatimukset. Jos hän ei tee niin, rajatut sotilaalliset iskut Serbian kohteisiin uhkaavat jatkuvasti. Milosevi kantaa vastuun siitä, tapahtuuko niin vai ei, kaikkine Jugoslavian väestöön kohdistuvine seurauksineen. Olemme tehneet sen hänelle täysin selväksi.
Kansainvälinen yhteisö ja nimenomaan myös Euroopan unioni, joka on eri pakotepäätösten takana, ei ole enää valmis katsomaan vierestä, kuinka pakolaiset paleltuvat ja ovat vaarassa kuolla nälkään ja siviiliväestö karkotetaan tai tapahtuu jopa joukkomurhia ja muita julmuuksia. Me toivomme, että Euroopan parlamentin seuraavan Kosovo-keskustelun yhteydessä voimme kertoa jo konkreettisesta edistyksestä. Euroopan unionin, neuvoston, komission ja parlamentin, ETYJin, NATOn ja YK: n sekä kaikkien muiden kansainvälisten järjestöjen, jotka osallistuvat tämän alueen vakauden lisäämiseen ja ihmiskohtaloiden muokkaamiseen, yhteistyön jatkaminen on välttämätöntä sellaisen edistyksen aikaansaamiseksi.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, puhun lyhyesti neuvoston puheenjohtajan yksityiskohtaisen puheen jälkeen ja tyydyn sanomaan, että komissio tekee myös kovasti työtä yhteistyössä puheenjohtajamaan kanssa ottaakseen selville, mitä voisi vielä tehdä humanitaarisen tilanteen eteen, joka on tietysti aivan ensimmäisellä sijalla. Saatavillamme on tähän tarkoitukseen asetettuja varoja, kyse on vain koordinoimisesta. Kuten neuvoston puheenjohtaja juuri sanoi, olemme tiiviissä yhteydessä paitsi neuvostoon myös pakolaisasiain päävaltuutettuun varmistaaksemme, että asuinseuduiltaan siirtymään joutuneet henkilöt ja pakolaiset pääsevät palaamaan. Se on hidas ja vaikea prosessi, koska siinä edellytetään myös ympäristön turvallisuutta. Vaikka saamme olla tyytyväisiä siitä, että pahimmat väkivaltaisuudet ja selkkaukset ovat laantuneet herra Holbrookin ja presidentti Miloseviin sopimuksen seurauksena, emme voi olla varmoja siitä, että tilanne jatkuu - valppaus on ehdottoman välttämätöntä. Uskomme, että NATOn Euroopan joukkojen komentaja, kenraali Clark, on tehnyt presidentti Miloseviille aivan selväksi, mitä tarkalleen ottaen vaaditaan sotilaallisessa mielessä, varsinkin mitä joukkojen vetäytymiseen tulee; sitähän ei ole tähän mennessä vielä saatettu loppuun. Niin kauan kuin niin ei ole, vihollisuudet saattavat vielä leimahtaa liekkiin ja aiheuttaa monia inhimillisiä kärsimyksiä.
Tällä välin komissio valmistelee edelleen ehdotuksia neuvostolle, niin kuin toivottiin, jotta voitaisiin täsmentää pakotepolitiikkaa ja -pakettia, joka on ollut valmiina jo jonkin aikaa, mutta jossa on vielä tukittavia porsaanreikiä. Jatkamme työtämme tämän parissa.
Kuten puheenjohtajamaakin, kammoamme Jugoslavian parlamentin eilen hyväksymää lakia ja tuomitsemme sen lain, jolla joitakin riippumattomia lehtiä kielletään julkaisemasta kantojaan ja radioasemia lähettämästä serbiankielisiä ohjelmia ulkomaisilta radiokanavilta. Tämä kuvastaa selvästi Jugoslavian koko poliittista ilmapiiriä näinä päivinä, jolloin perusoikeuksia ja -vapauksia - ja erityisesti lehdistön vapautta - tukahdutetaan edelleen jatkuvasti.
Voin vain toivoa, samoin kuin puheenjohtajamaankin edustaja, että tilanne vakiintuu ja että vetäytyminen pannaan todella täytäntöön. Se ei ole vain edellytys pakolaisten ja asuinseuduiltaan siirtymään joutuneiden henkilöiden rauhanomaiselle paluulle, vaan myös ehdottoman välttämätöntä, jotta avustustyöntekijät voivat tehdä työtään olematta henkilökohtaisesti uhattuina. On erittäin tärkeää, että 2 000 ihmisen laaja turvallisuutta varmistava tehtävä voidaan viedä läpi turvallisissa oloissa.
Viimeisenä muttei suinkaan vähäisimpänä: väkivallan häviäminen ja presidentti Miloseviin velvoitteiden täytäntöönpano vaikuttavat myös poliittiseen ilmapiiriin, jossa poliittinen ratkaisu on saatava lopulta neuvoteltua.
Puheenjohtajamaan rinnalla toistan, että emme näe Kosovon ongelmaan muunlaista ratkaisua kuin poliittisen ratkaisun. Ainoa kysymys on, sopiiko se myös presidentti Miloseviille. Se jää nähtäväksi.

Titley
Arvoisa puhemies, on lähes sanomattakin selvää, että olemme sosialistiryhmässä iloisia siitä edistymisestä, josta neuvoston puheenjohtaja saattoi kertoa. Onnittelemme puheenjohtajamaata sen kaikista ponnisteluista parin viime viikon aikana.
Olemme todella iloisia siitä, että näytämme olevan pääsemässä ratkaisuun Kosovossa, että presidentti Milosevi näyttää hyväksyneen vihdoin ja viimein Kosovon itsehallinnon periaatteen ja että pääsemme tältä perustalta eteenpäin.
Selvästikin haluamme kaikki varmistaa, että tästä parlamentista lähtevä viesti on, että tulitaukoa on sovellettava kaikkiin Kosovon kriisin osapuoliin. Kosovon vapautusarmeijan viikonloppuna oletettavasti tekemä neljän serbialaisen poliisin murha edistää vain niiden asiaa, jotka haluavat horjuttaa tätä prosessia. Meidän on siis tehtävä selväksi, että kaikkien osapuolien on noudatettava tulitaukoa. Meidän on myös oltava tietoisia niin sanotusta CNN-tekijästä eli siitä, että kun emme enää näe näitä tapahtumia TV: stä, luulemme, että ongelma on ratkaistu.
Meidän pitäisi taas tänäänkin olla selvillä siitä, että olemme prosessin alussa, emme lopussa. Miloseviin pitäminen mukana tässä sopimuksessa tulee edellyttämään suuria ponnistuksia ja, kuten olemme nähneet ja kuten neuvoston puheenjohtaja ja komissaari van den Broek mainitsivat, Milosevi kielsi ensi töikseen riippumattomien tiedotusvälineiden toiminnan Jugoslavian liittotasavallassa, mikä on selvä merkki siitä, että metkut ovat entiset.
Meidän ei pidä unohtaa, että ainoastaan sotilaallisen voimankäytön uskottava uhka pakotti Miloseviin neuvottelupöytään, ja tätä uhkaa meidän on ylläpidettävä. Tästä syystä on tärkeää, että määräaikoja noudatetaan, erityisesti marraskuun 2. päivän määräaikaa. Meidän on pidettävä mielessä, että näköpiirissä oleva sotilaallinen voimankäyttö asettaa meidät tilanteeseen, jossa Milosevi alkaa leikkiä kissaa ja hiirtä. Missä vaiheessa sotajoukot lähetetään matkaan? Meidän on siis noudatettava määräaikoja päättäväisesti.
Tämä on myös alku sen osalta, että se, mitä nyt tarvitsemme - ja tämänhän olemme kaikki jo nähneet Bosniassa - on kansainvälisen yhteisön täydellinen sitoutuminen Kosovon vakauteen, turvallisuuteen ja jälleenrakentamiseen. Maissa ei pidä ajatella, että työ on tehty: työntekoa ei ole vielä edes aloitettu ja siitä meidän on lähdettävä. Haluaisin nähdä sen, kuten komissaari van den Broekkin sanoi, että tiukentaisimme rangaistuksia ja pyrkisimme tekemään työtä sellaisen YK: n päätöslauselman pohjalta, joka ulottuu kauemmaksi kuin vuoteen 1999 ja jossa tehdään aivan selväksi, että sotilaalliseen voimankäyttöön voidaan turvautua, jos Milosevi ei sitoudu kaikilta osin tähän sopimukseen. Jollemme tee niin, huomaamme, että kuuden kuukauden kuluttua asia on taas mennyt pelleilyksi. En todellakaan halua meidän palaavan tragedioihin, erityisesti viimeisten kolmen tai neljän viikon aikaisiin, jolloin koko tilanne meni pitemmälle kuin kukaan ihminen on valmis kuulemaan tai näkemään.

Pack
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, en ole niin valmis kuin edeltävä puhuja näkemään edistystä siellä, missä sitä ei ole. Siksi haluaisin sanoa: en näe vaara ohi -merkkiä, enkä näe käännekohtaa Kosovon kurjuudessa. Kaikki läntiset poliitikot kulkevat taas Miloseviin talutusnuorassa. Miltä herra Holbrookin neuvottelutulos sitten näyttää? Se olisi voinut tuoda tulosta aikaisintaan ja viimeistään tänä keväänä. Me lähetämme nyt, kun Kosovossa pommitetaan edelleen kyliä ja ajetaan ihmisiä edelleen pakosalle, sinne 2000 ETYJin tarkkailijaa. Mitä heidän pitää siellä tehdä, mitä he voivat tehdä?
Serbian joukkojen luvattua mahdollista vetäytymistä he eivät kykene kuitenkaan todella valvomaan. Kuka sen sitten todistaa meille? Miten se voidaan todistaa? Jäljelle jääviä sotilaspuvuttomia joukkoja ei voi tunnistaa. Lisäksi maahan jää serbialaisia poliiseja, jotka ovat jo vuosia harrastaneet samanlaista murhaamista. ETYJin tarkkailijat ovat aseettomia. Heidän omaa turvallisuuttaan ei ole taattu, puhumattakaan heidän valvomistaan albaaneista. Tarkkailijoiden palkkaamistapa vaikuttaa minusta erittäin epäilyttävältä. Keitä he oikeastaan ovat? Mikä pätevöittää heidät? Tarkistin asian kerran Saksassa. Heidät pestataan Saksassa 6 000 D-markan kuukausipalkalla sekä 100 dollarin päivärahalla, mikä tekee yhteensä 10 000 D-markkaa kuukaudessa jokaiselle tarkkailijalle.
Monet antavat sellaisen rahan houkutella ja lähtevät tuntemattomaan. Olen sanonut monille, jotka ovat kysyneet minulta neuvoa: älkää tehkö sitä. Uskooko joku tosiaan, että Kosovon yli lentävät NATOn lentokoneet tarjoaisivat jonkinlaista suojaa? Kirottu déjà vu -tunne, jälleen kerran. Niiden Bosnia-Hertsegovinassa olleiden YK-sotilaiden kohtalo, jotka olivat sitä paitsi aseistettuja, jotta pystyisivät suojelemaan itseään - ja ETYJin tarkkailijat eivät ole aseistettuja, eivät edes itsepuolustusta varten - muistuttaa meitä. Olettakaamme kuitenkin, että tarkkailu sujuu vaikeuksitta, kuten kuvasin, ja luonnollisesti myös tuloksetta, kuten jokainen nyt tietää. Vaalit on luvattu yhdeksän kuukauden päästä, mutta mitä ihmiset sitten valitsevat, minkä toimielimen? Uskooko joku järkevä ihminen täällä tai muualla, että Miloseviin ja albaanien välillä saadaan aikaan hyväksyttävä neuvottelutulos ennen kuin tämä määräaika on kulunut? Neuvottelut ovat Miloseviin taktiikkaa, hänen poliittista eloonjäämisstrategiaansa. Hän neuvottelee niin kauan, että me olemme lopulta pahoillamme siitä, ettei hän voi pyyhkäistä itsepäisiä albaaneja pois tieltään. Me vetäydymme paikalta, mutta serbialaiset sotilaat ovat kuudessa tunnissa jälleen Kosovossa, jos Milosevi niin haluaa. NATO tarvitsee taas kuusi kuukautta siihen, että saa itsensä tekemään jotakin.
Kuinka sokeita lännen poliitikot oikeastaan ovat uskoessaan, että Milosevi tekisi myönnytyksiä Kosovossa, kun hän, kuten te molemmat kuvasitte, samanaikaisesti kieltää omassa maassaan kaikki riippumattomat tiedotusvälineet, ja kun hän ajoi eilen parlamentissa läpi lain, jonka mukaan myös CNN: n ja Deutsche Welle -aseman radio- ja televisiolähetysten välittäminen on rangaistava teko. Niin ei toimi mies, joka haluaa kunnioittaa albaanien ihmisoikeuksia. Hän ei kunnioita edes omien serbialaisten maanmiestensä ihmisoikeuksia. Hän polkee kaikki ihmisoikeudet jalkoihinsa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, uskonne siitä, että Jugoslavian oikeusjärjestelmän nojalla voidaan taata jotakin, Jugoslaviassa, joka on niin kaukana demokratiasta, että sitä ei voi edes kuvitella, mailien päässä, melkein ikuisuuksien päässä, se on todella hieman naiivia, ja se on vastuutonta albaaneja kohtaan. Kun sanotte, että toivotte voivanne kertoa meille ensi kerralla hieman parempia uutisia: toivoa voi aina, mutta se on perusteetonta, sillä kuten jo Kosovossa: Milosevi on ongelma eikä ongelmien ratkaisija.

Haarder
Arvoisa puhemies, rouva Pack on valitettavasti täysin oikeassa. Parlamentissa on vallinnut epätoivoinen tunnelma, kun olemme keskustelleet näistä asioista, ja aivan syystä. Jälkimaailma tulee muistamaan voimattomuutemme Bosniassa ja Kosovossa samalla tavoin kuin vanhempamme muistavat voimattomuuden Hitlerin vallassaolon ensimmäisinä vuosina, kun hän käytti hyväkseen länsivaltojen heikkoutta. Picasso antoi tragedialle muodon Guernicallaan. Joku taiteilija maalaa ehkä muutaman vuoden kuluttua vastaavan maalauksen, jonka nimeksi hän antaa Srbrenica. Niin käsittämättömältä kuin asia kuulostaakin, Srbrenican tapahtumat ovat pahempia kuin Guernicassa tapahtui, ja nehän tapahtuivat meidän elinaikanamme, samaan aikaan, kun meidät oli valittu pitämään huolta omasta maanosastamme. Ja meidän joukkommehan pettivät ja ne petettiin. Jos väkivaltaisuudet puhkeavat jälleen Kosovossa lännen heikkouden vuoksi, haluamme kysyä: kuinka monta ruumista on tultava, ennen kuin apu pääsee perille?
Tiedän hyvin, että sotilaalliset painostuskeinot ovat NATOn eivätkä EU: n hallussa. Lähes kaikki EU: hun kuuluvat maat ovat kuitenkin mukana NATOssa ja meillähän on jotain, mitä kutsumme poliittiseksi unioniksi, meillä on näkemys siitä, että meidän pitäisi puhua yksiäänisesti. Mitä maamme ovat tehneet saadakseen NATOn toimimaan nopeammin? Emme voi siirtää syytä NATOn emmekä varsinkaan USA: n niskoille. Päinvastoin, meidän on kiitettävä USA: ta, joka onneksi - toisin kuin me - on valmis ryhtymään toimiin, kun me hajaannumme erimielisyyksien ja kansallisten erityisintressien vuoksi. Toivon, että ministerineuvosto pesee pyykkinsä perusteellisen puhtaaksi ja ottaa opikseen näiden erimielisyyksien traagisista seurauksista. Yksi jäsenmaa ei halunnut vielä noudattaa niitä lentoliikenteeseen kohdistuvia pakotteita, joista päästiin yksimielisyyteen, ja toinen jäsenmaa on omalaatuisella tavalla ollut pidättyväinen ja toiminut jarruna. Aivan, arvoisa puhemies, kyse on Isosta-Britanniasta ja Ranskasta, mutta oma maani, Tanska, ei ole sen parempi. Tanska on vuoden 1992 tappiollisen kansanäänestyksen vuoksi ylläpitänyt näköalatonta kantaa, joka vieläpä estää hallitustamme osallistumasta päätöksiin, jotka koskevat miinanraivausta ja evakuointeja ja humanitaarisia toimia, joten me emme ole ollenkaan muita parempia.
Käsittämätöntä tässä on se, että edelleenkin on muutamia, jotka pelkäävät, että yhteistyöstä muodostuu liian laaja. Jokainenhan voi nähdä, että vaara on aivan päinvastainen, nimittäin se, ettei yhteistyöstä tule mitään. Ja että me voimme ainoastaan ruumiita siivoamalla ja laskemalla päästä selville, milloin onnettomuus on tapahtunut, ja voimme vastaanottaa suunnattomia määriä pakolaisia, jolloin teemme mitä suurimman palveluksen Miloseviille. Arvoisa komissaari, voimmeko nyt olla aivan varmoja siitä, että nyt tehdään kaikki mahdollinen mahdollisimman monien auttamiseksi myös vuorilla ja myös siinäkin tilanteessa, että Kosovon vapautusarmeija ja serbit ryhtyvät ampumaan toisiaan? Voimmeko olla varmoja siitä, että emme päädy uuteen Serbiaan, jossa auttajat pienimmänkin uhan alla lähtevät paikalta ja jättävät ihmiset oman onnensa nojaan. Arvoisa komissaari, lähden Kosovoon lauantaina ja tiedän, että siellä tehdään valtavasti töitä, mutta saavatko he myös sen tuen, joka heille kuuluu? Siihen haluaisin saada vastauksen.

Daskalaki
Arvoisa puhemies, keskustelut Jugoslavian hajoamisen jälkeisistä tapahtumista ovat sävyltään usein hyvin korkealentoisia.
Kosovon kysymys on nyt polttavin ongelma. Se vaarantaa koko alueen vakauden ja turvallisuuden ja uhkaa koskettaa itse Euroopan unionia, jos levottomuus leviää etelään. Vaaditaan siis suurta malttia, koska hyvin usein äänekkäimmät puheenvuorot kuuluvat tahoilta, joita ei uhkaa mikään välitön vaara.
NATOn uhkavaatimusta on jatkettu kymmenellä päivällä, ja saavutettua haurasta sopimusta, joka ei välttämättä ole täydellinen, voidaan rikkoa joka taholta, mutta se on ensimmäinen askel oikeaan suuntaan, näin korosti myös neuvoston puheenjohtaja. Meidän on annettava sopimukselle tukemme ja vaadittava sille kunnioitusta. Tiedetään hyvin, että fanaatikot reagoivat aina tällaisia sopimuksia vastaan ja koettavat torpedoida ne. Myös tästä syystä meidän on pysyttävä tiukkoina. Serbien rajut hyökkäykset siviilejä vastaan, ihmisoikeusrikkomukset ja Belgradin yritykset vaientaa lehdistö ovat kiistattomia tosiseikkoja. Kuitenkin tosiseikka on myös niin kutsutun Albanian vapautusarmeijan taipumattomuus, joka rajoittaa myös maltillisen Rugovan mahdollisuuksia.
Lisäksi meidän pitää miettiä, käykö niin, että lännen ajama koko serbikansan systemaattinen syrjäyttäminen vain vahvistaa fanatismia ja kansallismielisyyttä, ja pitäneekö paikkaansa se, mitä ei-kansallismielinen oppositio sanoo Milosevicista, että hän siis on vakuuttunut siitä, että kaikki ovat serbejä vastaan, ja jotta serbikansa pysyisi hengissä, sen pitää taistella näitä kaikkia vastaan.
Euroopan unionin velvollisuus on käyttää kaikkia mahdollisia diplomaattisia painostuskeinoja tukeakseen saavutettua sopimusta ja vaatiakseen kunnioittamaan demokraattisia periaatteita ja ihmisoikeuksia yhdessä mainittujen uudistusten kanssa Kosovossa. Kaikki ovat samaa mieltä siitä, mitä myös Englannin ulkoministeri sanoi jälleen eilen, että ei ole syytä myöntää Kosovolle itsenäisyyttä. NATOn sotilaallinen väliintulo itsenäiseen valtioon ilman maan suostumusta ja ilman kaikkien turvallisuusneuvoston pysyvien jäsenten yksimielisyyttä ei kuitenkaan ole mikään yksinkertainen asia. On myös muita tapoja puuttua asiaan, jotka neuvoston puheenjohtaja otti esille ja kävi läpi hyvin tarkkaan. Jos vain osoitamme malttia, niin päästään poliittiseen yhteisymmärrykseen, kosovolaiset saavat uusissa sopimuksissa oikeutensa takaisin ja Serbian kansa pääsee helpommin eroon sitä vainoavista menneisyyden aaveista.

Ephremidis
On totta, arvoisa puhemies, että kyseessä on sopimus, jossa on joitakin kohtia ja aikatauluja. Sopimus tarjoaa hyvin kiinnostavan mahdollisuuden lopettaa tai ehkäistä väkivalta ja verenvuodatus, ellei sitten joku vastuuttomista fanaattisista aineksista riko sopimusta. Arvoisa puhemies, tässä sopimuksessa on kuitenkin omat häpeätahransa, omat haittapuolensa. Tämä sopimus on saatu aikaan ulkopuolisen painostuksen avulla, uhkaamalla ylettömällä väkivallalla aina ulkopuoliseen sotilaalliseen väliintuloon saakka. Toinen häpeätahra on puolueellisuus, sillä kun puhumme yhteenotoista ja asetamme velvoitteita - myös tässä salissa - tarkoitamme vain yhtä osapuolta, ja ohitamme toisen kokonaan. Ikään kuin ei olisi olemassa kahta osapuolta, jotka ottavat yhteen, oli se sitten oikein tai väärin. Lopuksi, arvoisa puhemies, riippuu siitä, mihin asiat käytännössä kehittyvät, voidaanko tähän sopimukseen olla yhtä tyytyväisiä kuin toissapäivänä olimme Irlannin rauhansopimukseen: koko parlamentti osoitti kymmenen minuutin ajan seisaaltaan suosiotaan tuolle sopimukselle. Tarvitaan tällaista sopimusta, aitoa sopimusta, joka tähtää rauhanomaiseen poliittiseen ratkaisuun, joka ei ole yksipuolinen, vaan oikeudenmukainen kaikkia osapuolia kohtaan.

Tamino
Arvoisa puhemies, kuten jo kuukausi sitten tässä parlamentissa totesin, jälleen tällä hetkellä, kun jonkinlaisen sopimuksen laatiminen edistyy, Euroopan unionin toimettomuus on ilmeistä. Tämän lisäksi on sanottava, ettei yli kymmenen vuoden aikana ole ryhdytty mihinkään todelliseen toimeen rauhan ja erityisesti presidentti Rugovan ohjaaman albaanien väkivallattoman vastarinnan tukemiseksi. Näiden syiden vuoksi on sanottava, että albaanien yritettyä kymmenen vuoden ajan voimakkaasti väkivallattoman vastarinnan keinoin saavuttaa luovuttamattomia ihmisoikeuksiaan, nyt sattuneet yhteenotot ovat olleet käytännöllisesti katsoen väistämättömiä. Tässä asiassa emme voi olla korostamatta Euroopan unionin poissaolon suurta merkitystä kriisissä. Päätösvalta on siirretty Yhdysvalloille ja NATOlle. Tämä tietenkin liittyy laajempaan Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puuttumiseen, mutta emme voi tässä olla korostamatta asemaa, joka unionilta puuttuu.
Tässäkään tilanteessa ei mahdollisuuksia ole hyödynnetty parhaalla mahdollisella tavalla: miksei esimerkiksi eurooppalainen neuvottelija González ole toiminut yhteistyössä amerikkalaisen Holbrooken kanssa? Oliko kenties niin, ettei unioni ollutkaan huolestunut pakolaisten oloista vaan pelkästään siitä mahdollisuudesta, että Kosovon albaanipakolaisia saattaisi tulla Eurooppaan? Onko tämä ainoa huolenaiheemme? Tämä osoittaa tietysti vähäistä mielenkiintoa Balkanin alueen tapahtuma kohtaan ja todellisen koko Balkanin alueen kattavan politiikan puutetta myös Euroopan unionin tulevassa Itä-Euroopan laajentumiskehityksessä.
Nämä ovat mielestäni todellisia ongelmia, jotka meidän on tuotava esiin. Niistä huolimatta emme toki kuitenkaan voi olla pitämättä myönteisenä sitä, että 14. lokakuuta on solmittu sopimus, joka edellyttää välitöntä tulitaukoa, Jugoslavian joukkojen vetäytymistä alueelta ja 2 000 tarkkailijan läsnäoloa. Voimme toki todeta, että 2000 tarkkailijaa tuntuu vähäiseltä määrältä tämän päämäärän saavuttamiseksi. Pidämme kuitenkin vakavana sitä, ettei tämä ole todellisten neuvottelujen, vaan ainoastaan NATOn pommitusuhan tulosta. Tämä valitettavasti osoittaa Miloseviin aikomukset ja kyvyttömyyden vuoropuheluun. Mielestämme on välttämätöntä taata täydellinen vetäytyminen välittömästi ja pyrkiä välttämään kaikkia yhteenottoja, ja siksi on korostettava ei ainoastaan Miloseviin vaan myös UCK: n vastuuta. Meidän on huolehdittava siitä, ettei vihollisuuksien päättyminen merkitse vain niiden päättymistä vaan myös lupausta todellisesta vuoropuhelusta, jonka avulla Kosovon ongelma voidaan ratkaista lopullisesti alueen autonomiasta lähtien, ja jotta voitaisiin pyrkiä ratkaisemaan koko Balkanin alueen ongelmavyyhti, kun otetaan huomioon myös viimeaikaiset tapahtumat Serbiassa, eräiden riippumattomien sanomalehtien lopettaminen, ja tapahtumat Makedoniassa, josta kantautuu kaikkea muuta kuin rohkaisevia uutisia.

Dupuis
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, haluaisin aivan ensiksi sanoa herra Titleylle, että on todella oltava melkoisen julkea, jos haluaa sanoa, että Kosovossa on viime päivinä päästy ratkaisuun, että on tapahtunut edistymistä.
Olen sitä mieltä, että kaikkien niiden yritysten jälkeen, joita jotkin meistä ovat tehneet viime kuukausina, on tunnustettava tosiasiat ja ehkä palautettava neuvosto ja komissio todellisuuteen. Tätä todellisuutta on se, että Euroopan unioni on nyt jatkuvasti kieltäytynyt toimimasta Kosovon ja Serbian murhenäytelmän ja tragedian osalta, aivan kuten Eurooppa kieltäytyi toimimasta ensin Tsekkoslovakian ja sitten Itävallan ja kaikkien muiden maiden tapahtumien osalta 1930-luvulla. Mielestäni on todella pöyristyttävää, että juuri amerikkalaiset puuttuivat Kosovon tapahtumiin, samalla kun Euroopan unioni näyttää pidättäytyneen kaikesta väliintulosta, kaikesta politiikasta, kaikista poliittisista tavoitteista.
Jugoslavian pienessä tasavallassa ei saada rauhaa aikaan niin kauan kuin tämä herra Milosevi on vallassa Belgradissa, ei albanialaisille, ei serbeille, ei unkarilaisille, ei romaaneille eikä kenellekään. Tähän ongelmaan on nyt käytävä käsiksi, järjestäydyttävä tämän kansalliskommunistisen järjestelmän kaatamiseksi. Sanovatpa herra Pinochetia vastaan nostettuja syytteitä oikeutetusti juhlivat sosialistiystävämme mitä tahansa, heillä olisi lopultakin oltava rohkeutta alkaa tehdä työtä, jotta herra Milosevi tuotaisiin mahdollisimman nopeasti Haagin tuomioistuimen eteen ja jotta serbit ja albaanit voisivat kaikki yhdessä jälleenrakentaa demokratian ja ratkaista ongelmansa, jotka koskevat keskenään toimeen tulemista, kun meidän ongelmamme taas on, toistan sen, tuemmeko vai emme kansalliskommunistista järjestelmää.

Angelilli
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, Kosovon tilanne on yhä ongelmallinen ja sekava, eikä Miloseviin asenteeseen voi luottaa lainkaan. Huolimatta NATOn valvonnasta ja muutamien ETYJin tarkkailijoiden läsnäolosta pommitukset ovat lehdistötietojen mukaan alkaneet viime päivinä Kosovossa uudelleen. Tässä ovat kyseessä uudet murhenäytelmät, se että yhä useampi joutuu jättämään kotinsa ja pakenemaan metsiin. Taistelujen alettua uudelleen myös YK on joutunut keskeyttämään joidenkin humanitaariseen apuun kuuluvien lastien toimittamisen alueelle.
Albaanilähteiden mukaan serbit eivät olekaan vetäneet joukkoja Kosovosta vaan lähettäneet sinne uusia joukkoja, mikä on täysin ristiriidassa YK: n turvallisuusneuvoston päätöksen ehtojen kanssa. Samaan aikaan kriisistä tulee yhä pahempi ja vakavampi, sillä noin 60 000 pakolaista on paennut metsiin ja monet, heidän joukossaan suuri määrä lapsia, muuttavat Keski-Eurooppaan ja Italiaan toivoen turvallisuutta ja rauhaa. Pelkästään Italiaan, Puglian rannikolle, on viime viikkojen aikana saapunut yli 1500 kosovolaista, mistä on tietenkin aiheutunut vaikeuksia majoituksen ja ensiavun järjestämisen osalta.
Unioni on jälleen kerran luovuttanut vaikutusvaltansa muille kansainvälisille elimille, sillä ei ole ollut rohkeutta eikä kykyä määrittää edes vaatimattominta mahdollista yhteistä eurooppalaista ulko- ja turvallisuuspoliittista strategiaa, ja se on osoittanut, ettei se onnistu ottamaan tähän kriisiin kantaa johdonmukaisesti ja päättäväisesti. Kaikessa luotetaan YK: n ja NATOn toimiin.
Tänään eräässä italialaisessa sanomalehdessä julkaistiin Tony Blairin haastattelu, jossa hän jopa hieman provosoiden korosti, että on välttämätöntä ja kiireellistä määrittää yksi henkilö, joka edustaa Euroopan unionia NATOssa, eräänlainen Euroopan unionin ulkoministeri. Ainoa Euroopan unionin todellinen toimenpide on kuitenkin yhä ETYJin tarkkailijoiden lähettäminen, ja heilläkin on vaikeuksia asettua Kosovoon. Puhuttiin 2000 tarkkailijasta, mutta - sikäli kun tiedän - heitä on vain noin 200 tai 300, eivätkä he siis missään nimessä pysty toimimaan.
Tosiasiassa Eurooppa loistaa poissaolollaan samaan aikaan, kun serbijoukot viivyttävät vetäytymistään käyttäen NATOn sisäisiä väärinkäsityksiä ja riitoja hyväkseen samaan aikaan kun Mladi ja Karad&#x017E;i jatkavat piileskelyä ja kansainvälisen oikeuden välttelyä ja samaan aikaan, kun sallitaan se, että serbiviranomaiset tukahduttavat lehdistön vapauden ja lakkauttavat kaikki hallituksen näkemyksiä vastustavat sanomalehdet tekosyiden varjolla.
Ihmettelemme, miksei Euroopan unioni, joka niin tarkkaavaisesti seuraa ihmisoikeuksien noudattamista, harjoita tehokkaampaa ja päättäväisempää politiikkaa. Samaan aikaan, kun kokonainen kansa kärsii sanoinkuvaamattomasta epäoikeudenmukaisuudesta, me jatkamme hedelmätöntä ja loputonta keskusteluamme, protestejamme, tilanteen tuomitsemista, työryhmiä.
Lopuksi, arvoisa puhemies, meidän on edistettävä paljon voimakkaampia aloitteita. Olen samaa mieltä kuin herra Dupuis, joka toivoo Miloseviille kansainvälistä pidätysmääräystä, jotta hänen sodanhimoinen ja mielestäni rikollinen politiikkansa voitaisiin estää.

Wiersma
Arvoisa puhemies, minusta keskustelun ilmapiiri on ollut tähän asti hieman outo. Täällä on suhtauduttu jokseenkin synkästi siihen, mitä Holbrooke on saanut aikaan myös meidän yhteistyömme ansiosta, ikään kuin viime viikkojen aikana ei olisi saavutettu yhtään menestystä. Minä en ole tästä samaa mieltä. Mielestäni nykyinen tilanne - vaikka teillä olisi minkälaisia epäilyksiä tahansa - on varmasti parempi kuin aikaisemmin, enkä olisi varmasti halunnut pitää pommittamista menestyksenä. Olen iloinen, että sitä hetkeä ei tullut. Kaksi viikkoa sitten vielä pelkäsin, että NATO sekaantuisi Kosovon konfliktiin. Me ilmaisimme silloin tukemme Belgradin hallituksen vastaiselle kovalle linjalle, mutta toivoimme samalla, että se ei johtaisi repeämään Yhdistyneiden kansakuntien sisällä ja päästäisiin kenties poliittiseen ratkaisuun. Haluan vielä painottaa, että olemme koko ajan sanoneet, että on pyrittävä ennen kaikkea poliittiseen ratkaisuun. Se on ollut linjamme, ja se pysyy linjanamme. Vastustamme väkivaltaa, jota voidaan käyttää vain äärimmäisenä keinona.
Nyt kaksi viikkoa myöhemmin voimme olla varovaisen optimistisia. Uhkaus sotilaallisesta väliintulosta ja Holbrooken neuvottelujen laatu ovat saaneet Miloseviin katumaan viime hetkellä, ja hänhän esitti sen itse voittona, kuten tavallista, ja puuttui ohimennen riippumattoman median toimintaan. Serbijoukkojen täytyy poistua Kosovosta ensi viikolla. Voimme huomata, että se tapahtuu vaivalloisesti, ja vieläkin on olemassa riski, että ryhmät, joiden edut ovat kysymyksessä, voivat saada aikaan sen, että konflikti puhkeaa uudelleen. NATOn sotilaallisen uhkan täytyy sen vuoksi säilyä, mutta myös UCK: ta täytyy painostaa, jotta se ei rikkoisi aselepoa. Molemmilla osapuolilla on vastuu sopimusten täytäntöönpanosta. Me emme salli provokaatioita mihinkään suuntaan. Serbien täytyy tehdä tilaa autonomiselle Kosovolle, mutta albaaneille täytyy jälleen tehdä selväksi, että meidän mielestämme kysymys ei ole itsenäisyydestä. Tältä perustalta voidaan YK: n päätöslauselman 1199 täydellisen täytäntöönpanon jälkeen aloittaa neuvottelut Kosovon tulevaisuudesta ilman ennakkoehtoja.
Nyt on tärkeää, että ETYJ voi asettua alueelle mahdollisimman nopeasti. Tarkkailijoita täytyy sijoittaa nopeasti alueelle, jotta välikohtauksien vaaraa saataisiin pienennettyä. Olen samaa mieltä niiden kanssa, jotka ovat ilmaisseet huolestuneisuutensa niistä vaaroista, joita aiheutuu tarkkailijoille. Mielestäni tulevien viikkojen aikana täytyy tarkastella, kuinka näitä henkilöitä voitaisiin suojella mahdollisimman hyvin. Olemme iloisia myös siitä, että unioni on osoittanut varoja humanitaarista apua varten. Toivomme, että yleisten asioiden neuvosto saa mahdollisimman nopeasti aikaan tarvittavan oikeudellisen perustan, mutta myös avustustoiminta täytyy saada samalla mahdollisimman nopeasti käyntiin.
Nyt saavutettua ratkaisua voi pitää vähiten huonona mahdollisena ratkaisuna, mutta se on kuitenkin ratkaisu, joka voi olla alku prosessille, jonka avulla myös Kosovoon liittyvät ongelmat saadaan ratkaistua. Se on joka tapauksessa ratkaisu. En ole kuullut kriittisten kollegoiden sanoista, millainen toimivan ratkaisun olisi pitänyt olla. Tämä on herkästi vahingoittuva ratkaisu, ja sen vuoksi tarvitaan valppautta, eikä sen täytäntöönpanoa voida jättää ainoastaan konfliktin osapuolten harteille. Kansainvälisen yhteisön ja ennen kaikkea myös Euroopan unionin jatkuva osallistuminen on tarpeen ja toivottavaa.

Habsburg-Lothringen
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, uskon, että ette pane pahaksenne, vaikka en jaa teidän toki maltillisesti esitettyä optimismianne, koska minusta siihen liittyy tietynlainen ongelma. Viimeksi kuluneet vuodet, ja ennen kaikkea herra Miloseviin käyttäytyminen viimeksi kuluneina vuosina ovat opettaneet meille jotain. Oikeastaan myös viime kuukausien aikaisen oman käyttäytymisemme pitäisi opettaa meille jotain. Jos olisimme arvioineet Kosovon tilanteen vaikeammaksi, kun tilanne huononi, voisimme nyt myös paljon helpommin yhtyä optimismiin. Me annoimme kuitenkin suitsien löystyä oikeastaan erittäin kauan, emme tehneet pitkään aikaan käytännöllisesti katsoen mitään tai vain erittäin vähän. Me odotimme, että talo roihusi oikein kunnolla, ja kutsuimme palokunnan vasta sitten. Nyt voimme luojan kiitos havaita, että palo alkaa vähitellen sammua itsestään. Se ei ole varmasti vielä sammunut kokonaan, ja oikeastaan olisi meidän tehtävämme viitata yhä uudelleen siihen, että talossa todella palaa vielä eikä palo ole vielä sammunut.
Olen tässä yhteydessä oikeastaan myös erittäin pahoillani siitä, että en ole tämän keskustelun aikana kuullut kertaakaan käsitettä kansojen itsemääräämisoikeus. Olen sitä mieltä, että sitä pitäisi korostaa aina ja pitää elävänä periaatteena - sellaisenahan sitä pidetään myös ETYJissä eikä vain EU: ssa. Emme soveltaneet kansojen itsemääräämisoikeuden periaatteita ajoissa sen sodan yhteydessä, jota käytiin aluksi entisen Jugoslavian hajoamisen yhteydessä, ja nyt laiminlyömme jälleen niiden soveltamisen.
Herra Wiersma, olen pahoillani, että joudun sanomaan teille, että jotkin käsitteet, joita käytätte, eivät edusta mitään muuta kuin uuskolonialismia, koska asetatte Kosovossa asuville ihmisille ehtoja, joista heidän pitäisi oikeastaan itse päättää. Asetatte ehtoja ja sanotte, että ette voi kuvitella itsenäisyyttä ja riippumattomuutta, vaikka sen päättäminen ei edes ole meidän vaan asianomaisten asia. Meidän pitäisi olla täällä erittäin varovaisia, kun otamme sellaista esiin.
Sallikaa minun lausua vielä seuraavat huomautukset: meidän pitäisi nyt huolehtia niistä tekijöistä, jotka ovat vakaita tällä alueella, ja tukea niitä. Makedoniassa pidettiin vaalit viime sunnuntaina, ja siellä ei enää valittu vanhaa kommunistista hallintoa. Erittäin todennäköisesti sinne syntyy - kahden viikon kuluttua pidetään vielä vaalien toinen kierros - uusi hallitus, joka sanoi jo heti vaalikamppailun alussa, että se haluaa luonnollisesti solmia täysin toisenlaisen suhteen Makedonian albaaniväestöön. Erittäin monessa vaalipiirissä valittiin makedonialainen ehdokas - ennen kaikkea demokraattisen vaihtoehdon ehdokas - ja toivon, että aivan Kosovon vieressä on tulevaisuudessa vakaa alue. Meidän pitäisi Euroopan unionissa tukea sitä vastaavasti.
Sallikaa minun lopuksi vielä painottaa lyhyesti alituiseen painotettua näkökohtaa, joka on meille uskomattoman tärkeä: me emme saa unohtaa, että kaiken pahan syynä on todella Milosevi, ja että hänen kanssaan ei voi neuvotella vaan hänestä on neuvoteltava, ja sen on tapahduttava Haagissa!

Cars
Arvoisa puhemies, kansainvälisen yhteisön päättäväinen toiminta on vihdoinkin johtanut tulokseen. Olen sitä mieltä, että meidän eurooppalaisten on vielä kerran kiitettävä siitä Yhdysvaltoja. Haluan tuoda esiin, että liberaaliryhmä arvostaa Holbrooken ja Miloseviin tekemää sopimusta, tarkkailijoineen ja niin edelleen. Kiinnitin kuitenkin huomiota siihen, mitä komissaari van den Broek sanoi siitä, että sotilaallista vetäytymistä ei vielä ole täysin toteutettu, ja mihin hän lisäsi, että tiedotus-ja sananvapautta koskevia rajoituksia tiukennetaan Belgradissa. Sen vuoksi on erittäin hyvä, jos NATO on valmis puuttumaan tilanteeseen sotilaallisesti, jos Milosevi ei täytä velvoitteitaan 27: nteen lokakuuta mennessä. Voimmeko luottaa siihen? Vai onko olemassa vaara siitä, että aikarajoja edelleen lykätään? Olisin kiitollinen, jos ministeri vastaisi näihin kysymyksiin.
Tarkoituksena on nyt, että Milosevi ja Kosovon johtajat ryhtyvät neuvottelemaan. Rouva ministeri, eivätkö kosovolaiset kuitenkin mene näihin neuvotteluihin toinen käsi sidottuna selän taakse? Saako heidän päämääränään olla vapaus ja itsenäisyys? Vastaus tähän kysymykseen on varmaankin " ei" ! He saavat käydä neuvotteluja itsehallinnon lisäämisestä, mutta EU ja NATO pakottavat heidät heti alusta alkaen hyväksymään Miloseviin valtionpäämiehekseen. Eivätkö asiat olekin juuri näin, rouva ministeri?
Me Euroopan liberaalit olisimme toivoneet, että neuvotteluja käytäisiin ilman ennakkoehtoja. Mielestämme on suuri puute, ettei näin ole.

Caccavale
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kahdessa viikossa näyttämö on muuttunut hieman erilaiseksi: jälleen kerran on päätetty neuvotella Miloseviin kanssa ja pitää häntä osana Balkanin alueen, tässä tapauksessa Kosovon ongelman ratkaisua, kuten aiemmin Bosnian ja sitä ennen Kroatian.
Mielestäni jälleen kerran on tehty väärä valinta, ennen kaikkea siksi, että Eurooppa on taas ryhtynyt luokkansa surkimukseksi, joka seisoo tumput suorana ja odottaa, että amerikkalainen isukki tulisi ratkaisemaan hänen ongelmansa; jälleen kerran Eurooppa on ollut poliittinen kääpiö ja kyvytön osoittamaan poliittista aloitteellisuutta edes aivan naapurissamme tapahtuvissa asioissa; toiseksi sen vuoksi, että en usko, että tämä sopimus, johon Miloseviin on ollut pakko suostua pitkin hampain, tekee hänen asenteestaan vastuullisempaa. Milosevi on jo pannut toimeen etnisen puhdistuksen Kosovossa; hän on jo hyökännyt kosovolaisten kimppuun ja polttanut ainakin 700 kylää tuolla alueella. Ihmettelen, ja kysyn teiltäkin, kuinka on mahdollista palata aiemmin vallinneeseen tilanteeseen, ihmettelen, ja kysyn teiltäkin, voimmeko luottaa mieheen, joka on jälleen tämän viimeisimmän tapauksen yhteydessä osoittanut olevansa rikollinen, naisten ja lasten joukkomurhaaja ja ongelma, Balkanin alueen, Kosovon ja Jugoslavian todellinen ongelma, eikä suinkaan osa tämän ongelman ratkaisua.
Niin kauan kuin Milosevi on Jugoslavian valtion johdossa, ei Kosovossa eikä muualla voi olla rauhaa.
Jälleen kerran pyydän, että Miloseviiin suhtauduttaisiin erittäin kovin ottein, että Eurooppa ehdottaisi, että häntä on syytettävä sotarikoksista ja hänet on saatava vastaamaan entisen Jugoslavian sotarikostuomioistuimeen Ajaxissa.

Carnero González
Arvoisa puhemies, minulla on vakavia epäilyksiä siitä, voimmeko me olla tyytyväisiä kansainvälisen yhteisön saavutuksiin viime viikkoina, ja mielestäni seuraava lause olisi käännettävä ylösalaisin: " Milosevi on pakotettu neuvottelemaan." Eikö asia ole niin, että Milosevi on pakottanut kansainvälisen yhteisön neuvottelemaan? Miloseviin kanssa ei ole edes neuvoteltu turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1199 noudattamisesta vaan niistä asioista, jotka hän on katsonut sopiviksi. Sopimusten jälkeen tilanne onkin pysynyt entisellään. Eikö esimerkiksi Kosovoon lähetettävistä tarkkailijoista tule loppujen lopuksi panttivankeja? Mietitään sitä, jos Belgrad ei noudatakaan sopimusta. Kun alueella on 2 000 tarkkailijaa, uskaltaako kansainvälinen yhteisö, NATO, puuttua tilanteeseen sotilaallisesti? Se olisi suoraan sanottuna hullua. Kyseessä on ansa ja sellainen ansa, joka voi olla kohtalokas. Muistaako neuvosto Jugoslavian demokratisointitavoitteen? Otetaanko herra González vihdoin viimein vakavasti? Vai jäämmekö herra Holbrooken ja hänen labyrinttinsä vangeiksi? Tällä kertaa on aivan totta, herra Dupuis - olen kanssanne samaa mieltä - että Milosevi on kansainvälinen rikollinen ja hänet on tuomittava Haagin tuomioistuimessa.

Antony
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen jo kahteen otteeseen ilmaissut mielipiteeni ja ystävieni mielipiteen Kosovon tilanteesta palauttaen mieliin yhtäältä paitsi Miloseviin musertavan vastuun myös eurooppalaisten ja ranskalaisten auktoriteettien - Delorsin, Santerin, Mitterrandin - vastuun, jotka muinoin kannustivat häntä vastustamaan federalistisella ideologialla Slovenian ja Kroatian kansojen pyrkimyksiä, ja toisaalta NATOn väliintulon oikeudettomuuden, NATOn, joka varoi muinoin tarkkaan tukemasta kommunismia vastaan taistelevia kansoja ja jonka väliintulo ainoastaan pahentaisi ja sotkisi Balkanin tilannetta lisää.
Kuuntelin eilen tarkkaavaisesti kollega Humelle, Nobelin rauhanpalkinnon saajalle, lausuttuja ylistyssanoja hänen toiminnastaan Pohjois-Irlannin rauhansopimuksen hyväksi. Hän julisti liikuttavassa vastauksessaan, jolle kaikki, mekin sitä paitsi, osoittivat yksimielisesti suosiotaan muita asioita koskevista erimielisyyksistä huolimatta, että kaikkialla maailmassa on joukkojen tai pommikoneiden lähettämisen asemesta äärettömän paljon parempi välittää eteenpäin hänen erilaisuuden kunnioittamisen filosofiaansa ja päätyä kaikkialla Irlannin murhenäytelmän ratkaisun kaltaisiin ratkaisuihin. Ymmärrän hyvin asian vaikeuden. Meillä on siinä lisäsyy ryhtyä työhön. Ehdotan siis Lähi-idän tilanteen ratkaisemiseksi rauhanvaltuuskuntien, joita herra Hume valvoisi tai johtaisi suoraan itse, muodostamista Euroopassa, jota ei voida syrjäyttää, koska sillä on tunnetusti tehokkaat suhteet sekä Israelin että palestiinalaisten kanssa. On luonnollisesti työskenneltävä YK: n Libanonia koskevien päätöslauselmien soveltamisen puolesta. On työskenneltävä myös rauhan puolesta Sudanissa, jossa on tehty todellinen kansanmurha, etelän kristittyjen ja animistien kärsiessä nälänhätää ja sisällissodan raivotessa pohjoisessa.
Mutta meitä lähempänä on tosiaankin Kosovo. Humen johtaman valtuuskunnan on mentävä sinne ja nopeasti. En epäile sitä, etteikö parlamentti rohkenisi, eilisten suosionosoitusten mukaisesti, painostaa neuvostoa, jotta voitaisiin paitsi säästää Serbian kansa tuholta ja kuolleilta myös välttää se, että koko alueella syttyy todellinen roihu.

Imbeni
Arvoisa puhemies, yhdyn kollegoideni näkemykseen sopimusten noudattamisesta ja tapahtuneiden rikosten tuomitsemisesta ja toivon, ettei meidän täydy odottaa 25 vuotta saadaksemme jonkun rikollisen tuomioistuimen eteen. Olen kuitenkin eri mieltä eräistä seikoista, nimittäin tilanteen analyysista ja tulevaisuudesta. Jos asiaa tarkastellaan tästä näkökulmasta, meiltä kaikilta, niin neuvostolta kuin komissiolta ja parlamentiltakin, puuttuu jotakin. Mielestäni näin tärkeät toimielimet eivät voi vain todeta ja allekirjoittaa sopimusta, joka on solmittu ennen kaikkea Yhdysvaltain asioihin puuttumisen ansiosta - ja sitten vain keskittyä, kuten aivan oikein totesitte, sopimusten täytäntöönpanoon.
Lähetämme rahaa ja ihmisiä, mutta mielestäni ongelma on se, että käsittelemme Balkanin kysymystä pala kerrallaan. Tällä tavalla petämme itseämme. Mikäli ajattelemme, että ongelma on kahden osapuolen, Miloseviin ja Kosovon, välinen ottelu, petämme itseämme. Tiedämme, että dramaattinen kysymys on se, kuinka kokonaiselle kansalle voidaan antaa tai olla antamatta ihmisoikeudet ja poliittiset, yhteiskunnalliset ja sosiaaliset oikeudet, alkaen kaikkein perustavimmista oikeuksista, kuten oikeudesta kulttuuriin ja kieleen, ja täysi itsensä ilmaisemisen oikeus. Sen sijaan en ole vakuuttunut siitä, että ongelma ratkeaisi, jos pääsisimme niin sanoakseni Miloseviista eroon. Ei. Balkanin kysymys säilyy tilanteena, jossa ovat vastakkain ja asettuvat yhteen erilaiset kansallisuusaatteet, jotka yhä kytevät pinnan alla. Eräs näistä saattaa olla Miloseviin kommunistinen nationalismi, toinen on Suur-Albanian nationalismi, olemmehan nähneet, mitä Bosniassa tapahtui.
Kysymys on siis siitä, kuinka Euroopan unioni voi kehittää toisenlaisen strategian kohdatakseen Balkanin rauhaan ja vakauteen liittyvät aiheet. Samalla kun pyrimme soveltamaan vaivalloisesti saavutettuja sopimuksia ja valvomaan, että tulitaukoa ei rikota ja että Miloseviin erikoisjoukot todella vetäytyvät, voimme myös perehtyä tilanteeseen ja harkita koko kysymyksen käsittelyä. Miksemme alkaisi harkita ajatusta kansainvälisestä koko Balkanin kysymystä käsittelevästä konferenssista, johon osallistuisivat kaikki osapuolet, toisin sanoen useat valtiot, Serbia, Albania, Makedonia, Montenegro ja Bosnia, ja niissä asuvat vähemmistökansallisuudet? Siten voisimme mielestäni viimeinkin vaikuttaa tilanteeseen. Ei voida vaatia Euroopan unionia tekemään enempää ja samalla pitäytyä liian rajoitetusti tilanteen analyysissa.

Ferrero-Waldner
Paljon kiitoksia, arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, paljon on sanottu siitä, että Miloseviin kanssa tehty sopimus ei ole ihanteellinen. Se on varmasti totta. Mutta: meidän on kuitenkin lähdettävä siitä, että vaikka Milosevi on tosin aiemmin rikkonut usein lupauksensa, hän on toisinaan myös pitänyt sen - painostuksen alaisena luonnollisesti. Ajatelkaamme esimerkiksi Daytonin sopimusta. Sen vuoksi on kuitenkin vaikea arvioida, kuinka hänen nykyistä mielenmuutostaan Kosovon konfliktissa on tulkittava. Uskon, että koko kansainvälisen yhteisön on osoitettava päättäväisyyttä ja aloitettava tarvittavat toimet, jos sopimusta ei noudateta. NATOn sotilaallisen iskun uhkaustahan ei ole poistettu, ja se oli todella ainoa syy sopimuksen syntyyn. Olen sitä mieltä, että poliittista painostusta on jatkettava. Kosovoon lähetettävät tarkkailijat ovat kuitenkin myös erittäin tärkeitä. Siitä on puhuttu keskustelussa suhteellisen vähän. 2000 tarkkailijaa Kosovossa on kuitenkin suuri määrä, ja haluaisin sanoa siitä, että monet puhujat viittasivat siihen, että EU on Kosovossa liian vähän näkyvillä. Euroopan unionilla on tarkkailijatehtävissä yli 1000 ihmistä, amerikkalaisilla vain noin 200. Väite ei pidä paikkaansa senkään osalta.
Toiseksi keskustelussa sanottiin yhä uudelleen, että vain amerikkalaiset olisivat toimineet. Holbrooke tosiaan neuvotteli tämän sopimuksen, mutta hänkin toimi ohjeidemme mukaan, yhteysryhmässä, kuten tiedätte. Yhteysryhmän viimeinen kokous pidettiin Lontoossa lentokentällä, jossa EU ja amerikkalaiset päättivät yhdessä uskaltautua tähän viimeiseen yritykseen. Miksi? Jotta myös Venäjän federaatio olisi mukana, koska silläkin on luonnollisesti poliittista merkitystä. Poliittinen sopimus on kuitenkin nyt tehty, mutta pidän luonnollisesti erittäin tärkeänä sitä, että sotilaallista painostusta jatketaan.
Seuraavaksi haluaisin puhua lyhyesti siitä väitteestä, että tämä tarkkailutehtävä ei ole tarpeeksi näkyvä. Siitähän puhutaan jatkuvasti, että EU toimii Kosovossa liian näkymättömästi. Haluaisin myös mainita sen, että kysymystä tehtävän johtajasta ei ole aivan kiistatta ratkaistu. Johtaja on tosin amerikkalainen, mutta poliittisessa komiteassa Brysselissä pohditaan parhaillaan sitä, pitäisikö varajohtajan olla EU: n puolelta.
Haluaisin myös käsitellä näiden tarkkailijoiden turvallisuutta. Keskustelussa sivuttiin sitäkin. Uskon, että se muodostaa aivan erityisen tärkeän ja arveluttavan ulottuvuuden tarkkailutehtävälle. Tarkkailijat ovat luonnollisesti aseistamattomia. Sen vuoksi minusta näyttää erityisen tärkeältä, että ETYJ ja NATO toimivat erittäin läheisessä yhteistyössä. Meidän on kuitenkin ymmärrettävä yksi asia: Milosevi on sentään hyväksynyt sen, että hänen toimintavapauttaan on rajoitettu. Se on ainakin alku. Maassa tapahtuvan valvonnan lisäksi NATO suorittaa ilmavalvontaa, joten senkin osalta toimitaan yhteistyössä. Lisäksi - brittiläinen parlamentin jäsen puhui siitä täällä - Iso-Britannia esittää vielä yhden ehdotuksen turvallisuusneuvoston päätöslauselmaksi; siitä keskusteltiin jo eilisiltana, ja on mahdollista, että päätöslauselma hyväksytään jo tänä yönä, minkä jälkeen se tarjoaisi tietynlaisen lisäperustan meille kaikille.
Yhteenvetona, arvoisa puhemies, vielä kerran: me kaikki tiedämme, että sopimus ei ole täydellinen, mutta se on vallitsevissa olosuhteissa eräs ratkaisu, joka mahdollistaa ennen kaikkea yhden asian, nimittäin pakolaisten kotiin palaamisen. Sen, että paluuta tuetaan edelleen sotilaallisen uhan avulla, on ilmeisesti oltava meille tärkeää. Me toivomme - emme ole kaikki varmoja - että Milosevi ymmärtää tilanteen vakavuuden ja käyttää ajan neuvottelemiseen eikä sopimuksen rikkomiseen uudelleen.

Sarlis
Hyvät kollegat, haluan esittää vastalauseeni sen johdosta, että neuvoston puheenjohtaja poistuu. En näe syytä jatkaa puheenvuoroani, koska läsnä ei ole asiasta vastaavaa komissaaria eikä neuvoston edustajaa. Näin ollen helpottaakseni jäljellä olevien kollegoiden tehtävää, esitän vastalauseeni sen johdosta, että meille sattumalta viimeisiksi jääneille parlamentin jäsenille ei anneta mahdollisuutta saada vastausta edes jommaltakummalta, neuvostolta tai komissiolta, koska läsnä eivät ole komissaari van den Broek eikä rouva neuvoston puheenjohtaja, joka sai kaikessa rauhassa kehitellä näkemyksiään, kun taas Euroopan parlamentin puolelta esiintyi vain kaksi puhujaa. Kiitän teitä ja samalla kun esitän vastalauseeni, annan puheenvuoron seuraavalle puhujalle.

Papayannakis
Arvoisa puhemies, en voi seurata tällaista keskustelua, joka on täynnä itsestäänselvyyksiä ja täydennyksiä ja jossa kunkin maan näkemys ilmaistaan erikseen ikään kuin se olisi Euroopan unionin näkemys. Se, mitä Kosovossa tapahtui, voi olla askel oikeaan suuntaan, tai voi olla, että se ei merkitse mitään. Se voi olla myös virhe. Sama kysymys koskee myös Bosniaa, huomenna Tetovoa ja ylihuomenna muita alueita, joista ensi kertaa kuulevat kaikki ne kiihkoilevat puhujat, jotka täällä ratkaisevat ongelmia tuosta vaan sormiaan napsauttamalla. Arvoisa puhemies, omasta puolestani kaipaisin kokonaisvaltaista ja yhtenäistä poliittista kehystä Kaakkois-Euroopalle eli toisin sanoen Balkanille. Tällaista ei ole neuvostolla eikä komissiolla. Niiden pitäisi luoda se mahdollisimman nopeasti, niin on tehty kaukaisempienkin alueiden ollessa kyseessä, ja politiikan pitäisi tietenkin olla eurooppalaista, yhteisöllistä ja perustua pitkän aikavälin näkökulmaan. Silloin sen osat voidaan hyväksyä. Muuten reagoimme aina kouristuksenomaisesti.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, sanoisin teille, kollega Sarlis, että ette voi toki jättää huomiotta komissaaria, joka on paikalla ja edustaa komissiota. Hyvät naiset ja herrat, haluaisin ensiksikin yhtyä täysin neuvoston ja sen puheenjohtajan kantaan. En siksi, että se edustaa itävaltalaista kantaa enkä varsinkaan puoluepoliittisista syistä, vaan koska se on minusta todella oikea näkemys. Olen sanonut jo kauan, että Kosovossa ei päästä rauhanomaisiin järjestelyihin ilman sotilaallisen iskun uhkaa. Jos jotkut täällä ovat kuitenkin sitä mieltä, että sotilaallinen isku olisi toteutettava joka tapauksessa, pidän sitä vääränä kantana. Kukaan ei tiedä, mitä ilmaiskusta seuraa. Kaikki ne asiat, jotka meidän on nyt tehtävä, meidän pitäisi tehdä myös ilmaiskun jälkeen, kaikkine siihen liittyvine varjopuolineen, joihin on varauduttava, jos mihinkään muuhun järjestelyyn ei päästä.
Haittapuolena on se - haluaisin nimenomaan mainita sen tässä, olin maanantaina Moskovassa, ja keskustelin myös duuman jäsenten, ulkopoliittisen valiokunnan puheenjohtajan ja muiden kanssa - että meidän on rautaesiripun murtumisen ja kommunismin kaatumisen jälkeen tehtävä kaikkemme, jotta Venäjä saataisiin mukaan eurooppalaiseen turvajärjestelmään. Siitä huolimatta olen sanonut, että vaikka Venäjä käyttäisi veto-oikeuttaan, meidän on oltava epäonnistumisen varalta valmiina sotilaallisen iskuun. On kuitenkin naiivia ja jopa vaarallista, tulella leikkimistä, jos uskotaan, että Venäjä voitaisiin joka tapauksessa jotenkin jättää ulkopuolelle ja että Venäjää pitäisi vielä provosoida.
Venäjän kansallismieliset voimat vain odottavat sellaista iskua, jotta saisivat Venäjänkin ilmapiirin muuttumaan vastaavasti. Tiedämme kaikki, karhuaiheista esimerkkiä käyttääkseni, että loukkaantunut tai heikko karhu on usein vaarallisempi kuin voimakas karhu. Pidän Venäjän tietoista ärsyttämistä täysin vääränä suhtautumisena. Pidän oikeana suhtautumisena sitä, että Venäjä pidetään mukana niin pitkälle kuin mahdollista, kuten rouva valtiosihteerikin sanoi, että se sidotaan rauhansopimukseen sopimuksen tavoitteista kuitenkaan sen vuoksi tinkimättä. Sitä kantaa edustaa neuvosto. Siksi meidän on mielestäni pidettävä kiinni tästä kannasta.
On oltava selvää, että Kosovoon lähetettäviä luonnollisesti suojellaan. Jos siellä syntyy ongelmia, näitä järjestelyjä, auttajia pitää myös suojella vastaavasti sotilaallisesti ja poliisivoimin. Auttajien henkiä ei saa saattaa uhanalaiseksi. On kuitenkin oltava selvää, että mitä vähemmän pyrimme saavuttamaan tavoitetta sotilaallisesti, mitä enemmän voimme saavuttaa siviilivoimin, sitä parempi. Eikä saa myöskään unohtaa, mitä tapahtuu maassa, jota pommitetaan, sen kansalaisten keskuudessa. Sehän ei pelkästään tukisi kansallismielisiä voimia, esimerkiksi Venäjällä, kuten jo mainitsin, vaan saattaisi jopa lujittaa Miloseviin asemaa. Sitäkin on mietittävä, jos lähdemme sille tielle. Sen vuoksi meidän ei pidä leikkiä tulella, arvoisa puhemies, vaan meidän pitää vain noudattaa järkevää mutta samanaikaisesti ankaraa linjaa, kuten olemme tehneet. Meidän on jatkettava tällä yhteisellä linjalla!

Oostlander
Arvoisa puhemies, toivon, että myös neuvoston henkilöstöä on paikalla joka tapauksessa kuulemassa, mitä me olemme sanoneet neuvoston puheenjohtajan poissa ollessa. Komissaari painotti juuri oikeutetusti sitä, että hän ei oikeastaan luota Miloseviin kanssa tehtyihin sopimuksiin. Hän on aivan oikeassa. Hän on nähnyt jo niin paljon Miloseviin allekirjoittamia papereita, että hän tietää paremmin.
Hän sanoi myös oikeutetusti, että avustustyöntekijät ovat menossa tekemään erityisen vaarallista työtä. Minua ihmetyttää yhä enemmän, keistä koostuu ryhmä, jota me nimitämme nyt tarkastusryhmäksi. Ihmetyksekseni harjoittelijani, 22-vuotias tyttö, kertoi kuulleensa NATOssa vieraillessaan, että he voivat tulla mukaan. He voivat siis mennä mukaan tarkastajiksi. Minusta on melko vastuutonta antaa ihmisten mennä tekemään aseettomina niin vaarallista työtä, vaikka he eivät ole edes saaneet sotilaallista koulutusta. Olemme saaneet myös kuulla, että heidän pitäisi hätätapauksessa pyytää serbejä auttamaan heidän evakuoinnissaan. Silloin pyydettäisiin siis apua niiltä, jotka ovat erityisen vaarallisia, aseettomien ja kouluttamattomien nuorten ihmisten mahdolliseksi evakuoimiseksi. He olisivat luonnollisesti pelkkiä panttivankeja. Näin alankomaalaisessa sanomalehdessä hyvän pilapiirroksen, jossa Saddam Hussein jalat kirjoituspöydällä soittaa iloisena Miloseviille ja onnittelee häntä 2 000 aseistamattoman panttivangin johdosta. Siinäpä olisi vasta mukavaa toimintaa. Tämä on luonnollisesti tilanne. Me olemme lähettäneet jo YK-joukkoja. He ovat sentään sotilaita. Heitä on kuitenkin helppo ottaa panttivangiksi. Nyt olemme menemässä vieläkin pitemmälle. Ihmettelen vain, onko tämä järkevää toimintaa ja eikö Holbrooke kyennyt parempaan tulokseen toimiessaan myös Euroopan unionin nimissä, kuten olen ymmärtänyt. Olen valitettavasti sitä mieltä, että Milosevi ja hänen kaltaisensa ihmiset saadaan vakuuttumaan vain vielä selvemmällä voimannäytöllä, vaikka en ole lainkaan väkivallan käytön kannalla, jos sitä vain suinkin voidaan välttää. Meidän on ymmärrettävä, että Balkanin tilanteessa raha ja kauniit sanat eivät juurikaan auta. Minusta on myös ikävää, että tämä parlamentti on vieläkin niin jakautunut. Tilanne on ollut sama menneinä vuosina myös Bosnian kriisin aikana. Sosiaalidemokraatit ovat äärivasemmiston tukemina toteuttaneet Miloseviia enemmän tai vähemmän myötäilevää politiikkaa. En voi yksinkertaisesti käsittää sitä. Vaikka taustalla on antimilitaristinen näkemys, sanoisin silti, että oikeusvaltion puolustaminen vaatii kuitenkin enemmän. Toivon, että tämä parlamentti pääsee nyt eroon tästä jakaantumisesta.
Neuvoston puheenjohtajalla on muuten erityisen epämiellyttävä tehtävä. Hän on joutunut sanomaan, että kärsivällisyys on lopussa, niin kuin myös kaksi viikkoa sitten. Hän on maininnut kaksi päivämäärää, 27. lokakuuta ja 3. marraskuuta, joihin mennessä pitää tapahtua kaikenlaista. Tuleeko hän taas esittämään meille jotain 4. marraskuuta? Kärsivällisyys on lopussa, kuten kaksi viikkoa, neljä viikkoa ja kuusi viikkoa sitten oli. Tämä ei ole lainkaan uskottavaa. Minun täytyy sanoa, että on hyvin harmillista, kun herra Wiersma sanoi puheenvuorossaan, että kosovolaiset eivät voi saada itsenäisyyttä. Minusta se kuulostaa liian patriarkaaliselta. Rikollisen diktatuurin alaisuudessa on mahdotonta elää, vaikka me haluaisimme, että Kosovo pysyy osana Jugoslaviaa. Ei niin voi noin vain sanoa.

Alavanos
Arvoisa puhemies, minulla on jokunen huomautus.
Ensiksikin on osoittautunut, että diplomatia voi onnistua, riittää, että ollaan kärsivällisiä ja pysytään tiukkoina. Diplomatia on onnistunut Jugoslaviassa, Palestiinassa ja Irlannissa, eikä meidän ole tarvinnut oikopäätä turvautua aseisiin.
Toiseksi, vaikka Jugoslavia on meidän vieressämme, Euroopan unionin sijasta Yhdysvallat valitettavasti jälleen kerran ryhtyi siihen vaativaan ja vaikeaan neuvottelujen, lehmänkauppojen ja painostamisten peliin, josta saatiin tämä ratkaisu, johon ei sisälly sotilaallista väliintuloa.
Kolmas kohta, jota haluan painottaa, on se, että varmastikin kummallakin puolella on voimia, jotka haluavat horjuttaa sovitun paketin täytäntöönpanoa, kuten serbien murha muutama päivä sitten osoitti. Tästä syystä kansainvälisen yhteisön, kaikkien tähän prosessiin osallistuneiden voimien, pitää katsoa kumpaankin suuntaan, ei vain toiseen.
Neljänneksi on tärkeää pysyä tiukasti kehyksessä, jonka sisällä Kosovon kehitys tapahtuu, mikä tällä hetkellä tarkoittaa toisaalta täyttä autonomiaa, mutta toisaalta Balkanin olemassa olevien rajojen kunnioittamista.
Viimeinen kohta on osoitettu herra Bangemannille. Haluaisin kysyä, miksi Euroopan unioni ja komissio ja me kaikki ryhdymme toimimaan ja käytämme jopa sotilaallista uhkaa Kosovon puolesta, Kosovon albaanien puolesta, mutta kun kyseessä on miehitetty Kypros tai kurdit, komissio ei olekaan valmis uhkauksiin tai poliittiseen painostukseen, mutta sen sijaan se kyllä on valmis tekemään vallankaappauksen ajaakseen rahoitusta Turkille. Tämä on surullista ja häpeä Euroopan unionille, häpeä herra Santerille ja kaikille komissaareille.

Cushnahan
Arvoisa puhemies, on hyvä, että on toivoa, mutta se ei saa olla väärin kohdistettua eikä se saa sulkea silmiämme todellisuudelta. Haluan olla optimistinen, mutta pelkään, että Milosevi leikkii edelleen kissaa ja hiirtä. Uskon, että häntä on tässä kannustanut erityisesti YK: n toimettomuus. Vaikka myönnänkin, että Kiinan ja Venäjän kanssa oli ongelmia, tunnen kyynisyyttä verratessani YK: n reaktiota Kosovon kriisiin ja sen reaktiota Persianlahden sodan aikana ja asettaessani nämä reaktiot vastakkain. Ilmeisesti on niin, että jos Kosovossa olisi Kuwaitin tavoin runsaasti öljyä, YK olisi toiminut eri lailla.
Bosnia-Hertsegovinan tilanteesta ei ole otettu opiksi. Silloisen viivyttelyn vuoksi sadattuhannet ihmiset kuolivat turhaan etnisissä puhdistuksissa. Mutta kun Yhdysvallat ja sen eurooppalaiset liittolaiset ryhtyivät toimiin, tilanne muuttui dramaattisesti. Tätä ei pitäisi unohtaa, erityisesti jos Milosevi ei kunnioita sopimusta, jossa Yhdysvallat toimi välittäjänä, ja jollei hän mukaudu YK: n turvallisuuspäätöslauselmiin sekä kirjaimellisesti että niiden hengessä. Jos hän ei tee niin, on olemassa vain yksi vaihtoehto ja se on sotilaallisen voimankäytön vaihtoehto. Olen pahoillani joutuessani sanomaan, että luulen sen olevan ainoa kieli, jota tullaan ymmärtämään ja joka johtaa ratkaisuun tässä erityisessä kriisissä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Cushnahan.
Keskustelu on päättynyt.

Latinalaisen Amerikan talouskriisi
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Latinalaisen Amerikan talouskriisistä.
Herra Bangemannilla on puheenvuoro komission puolesta.

Bangemann
Arvoisa puhemies, maailman nykyisessä taloudellisessa ja erityisesti rahoitusmarkkinatilanteessa on vääristymiä, jotka vaikuttavat luonnollisesti myös Latinalaiseen Amerikkaan. Reaalitalouden tilanteen ja rahoitusmarkkinoiden tilanteen välillä on ero. Se näkyy erityisen selvästi sellaisissa maissa, joissa on sinänsä suhteellisen vakaa taloudellinen tilanne, joka tarjoaa mahdollisuuksia, kuten esimerkiksi Latinalaisessa Amerikassa, mutta joita samanaikaisesti uhkaavat rahoitusmarkkinoihin liittyvät epävarmuustekijät. Mutta koska tilanne on tällainen, koska tämä ero on olemassa, meidän ei pitäisi ylireagoida näihin epävarmuustekijöihin.
Me toteamme luonnollisesti asiallisesti, ja sitähän ei voi kukaan olla huomaamatta, että maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden epävarmuus on johtanut kiperiin tilanteisiin maailman tietyillä alueilla, niiden joukossa myös Latinalainen Amerikka. Samanaikaisesti on kuitenkin viitattava siihen, että Latinalaisen Amerikan nykyistä taloudellista tilannetta ja tulevaisuuden näkymiä voidaan arvioida aivan luottavaisesti, meillä on toisin sanoen kaksi erilaista arviota sen mukaan, miltä kannalta asiaa katsotaan. Molemmat arviot voidaan kenties yhdistää oivaltamalla, että emme saa myötävaikuttaa itseään toteuttavan ennusteen toteutumiseen, toisin sanoen ettei meidän pidä rahoitusmarkkinoiden epävarmuuden vuoksi arvioida Latinalaisen Amerikan taloudellisiakin näkymiä epäsuotuisiksi ja vaikuttaa näin siihen suuntaan, että myös Latinalaisen Amerikan reaalitalouden tilanne huononee, sillä tiedot antavat aivan erilaisen kuvan.
Latinalaisen Amerikan talouden suorituskyky oli vuonna 1997 korkein vuosikymmeniin. Alueen keskimääräinen kasvu oli yli 5 %. Henkeä kohti laskettu bruttokansantuote kohosi yli 3 %, ja inflaatio aleni kaikissa maissa, ei varmasti sellaiselle tasolle, jota me pidämme pohjana, mutta tärkeää on se, että kehitys oli tämänsuuntaista. Se kuvasti lisääntyneitä investointeja, pääomien huomattavaa virtausta alueelle. Saanen muistuttaa siitä, että aikana, jolloin puhuttiin menetetystä vuosikymmenestä, pääomia virtasi merkittävästi maanosasta pois. Nykyisin tilanne on päinvastainen, ja siltä osin näiden tietojen perusteella on täysin aiheellista puhua tilanteesta toisin kuin jos tarkasteltaisiin pelkkää rahoitusmarkkinatilannetta.
Kaikki Latinalaisen Amerikan hallitukset ovat myös ottaneet tavoitteekseen saavuttaa uudistusten avulla vakauden koko talouden alalla, ja pääosa näistä hallituksista on toteuttanut osittain perinpohjaisia uudistuksia, jotka perustuvat terveeseen valtiovarainhallintoon ja taloudelliseen avoimuuteen. Sen vuoksi komissio on sitä mieltä, että voimme puhua vakaasta perustasta, jolta ponnistaen voidaan tarttua nykyisiin rahoitusmarkkinoiden ongelmiin. Aasian - vähemmässä määrin Venäjän - talouden taantuma vaikuttaa tietysti tähän alueeseen. Vaikutus vaihtelee tämän alueen maiden ja Aasian alueen taloudellisista kytköksistä riippuen. Brasilian ulkomaankaupasta 12 % käydään Aasian kanssa, Chilen viennistä 25 % suuntautuu Aasiaan ja Perun viennistä 13 %.
Tämä merkitsee sitä, että Aasian talouden matalasuhdanne heijastuu varmasti voimakkaammin joihinkin maihin ja että raaka-aineen vienti on edelleen tärkeää voimakkaammasta erilaistumisesta ja jalostavan teollisuuden ja palvelusektorin lisääntyvästä merkityksestä huolimatta, mikä selittää myös joidenkin maiden talouden alttiuden häiriöille. Aasian talouden taantuma vaikuttaa väistämättä näiden maiden vaihtotaseisiin. Vaara ei ole kuitenkaan siinä. Olemme vakuuttuneita siitä, että tätäkin vaikutusta voidaan vaimentaa. Välittömänä vaarana on Latinalaisen Amerikan maiden valuuttojen heikentyminen.
Sekä Aasian että tuoreempi Venäjän talouskriisi ovat luoneet kansainvälisille rahoitusmarkkinoille luottamuspulan ja lisänneet riskitietoisuutta, mikä on tehnyt Latinalaisen Amerikan valuutat alttiimmiksi mahdollisille vakautta horjuttaville pääomaliikkeille. Brasilia on siksi jo ryhtynyt ankariin toimenpiteisiin keinottelun varalta, ja myös Chile, Meksiko ja Kolumbia seuraavat varmasti esimerkkiä. Näiden reaktioiden päättäväisyys ja nopeus osoittavat, että alue on varustautunut entistä paremmin kohtaamaan rahoitusmarkkinoiden maailmanlaajuistumisen haasteet. Muun muassa Argentiina on erinomainen esimerkki siitä, kuinka yhteiset kansainväliset ponnistelut voivat tukea yhtä maata sen toimissa.
Me olemme myös Argentiinan kasvun viime kuukausien hidastumisesta huolimatta sitä mieltä, että sen talouden perusta on luja ja että aiemmin tällä vuosikymmenellä toteutetut uudistukset näkyvät nyt ehdottoman myönteisesti. Tämän kuun alussa pelättiin kuitenkin kovasti, että maailmanlaajuinen rahoitusmarkkinoiden epävakaus olisi liikaa Argentiinan kansantaloudelle. Maailmanpankki myönsi siksi Argentiinalle investoijien rauhoittamiseksi ja ulkomaisten pankkien epäröivän asenteen vuoksi 5. lokakuuta sen tarvitsemat varat, 5, 7 miljardin Yhdysvaltain dollarin lainan. Se takaa sen, että Argentiina pystyy hoitamaan taloudelliset velvoitteensa ensi vuoden maaliskuun loppuun saakka.
Tämä on yksiselitteinen merkki siitä, että kansainvälinen yhteisö auttaa myös muita maita - jos se on tarpeen - niin että meillä on hyvä syy arvioida Latinalaisen Amerikan taloudellista tulevaisuutta realistisesti ja siten myös myönteisesti. Perusteelliset poliittiset ja ennen kaikkea taloudelliset uudistukset, joita aloitettiin niin monissa Latinalaisen Amerikan maissa 1980-luvun lopulta alkaen, on kuitenkin myös saatettava loppuun. Olisi kuitenkin uhkarohkeaa päätellä näiden vaikeuksien perusteella, että näiden uudistusten pitää olla nyt lopussa ja että olisi alettava noudattaa toisenlaista politiikkaa. Sen vuoksi komissio tukee kaikkia sellaisia toimia, jotka myötävaikuttavat siihen, että näitä uudistuksia jatketaan. Se on ainoa mahdollisuus, joka tällä mantereella on. Te tiedätte, että muotoilemme nämä ponnistelut monilla alueilla erittäin käytännöllisiksi: teollisen yhteistyön alueella, tietysti perinteisen poliittisen yhteistyön alueella, mutta lisäksi myös rahataloudellisen yhteistyön alueella, jos se on välttämätöntä.
Haluaisimme siis tämän julkilausuman avulla myötävaikuttaa siihen, että nyt ei pääse tapahtumaan romahdusta, johon ei olisi syynä mikään järkevä reaalitaloudellinen tekijä vaan ainoastaan ylireagointi. Tämän keskustelun päätarkoitus on meidän mielestämme se, että voimme myötävaikuttaa siihen, ettei tätä ylireagointia ilmene.

Miranda de Lage
Arvoisa puhemies, haluan kiittää arvoisaa komissaaria hänen meille juuri antamistaan tiedoista. Tämä keskustelu on todellakin hyvä tilaisuus tarkastella uudestaan Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan välisiä suhteita, ja se, että nyt ollaan aloittamassa kaupan vapauttamista koskevien sopimusten viimeisen vaiheen valmistelua Mercosurin, Chilen ja Meksikon kanssa, kertoo siitä, että unionin pyrkimys vahvistaa ja syventää sopimuksia on todellinen eikä pelkkää lähentymistahtoa. Niin ikään todellisia ovat Latinalaisen Amerikan talouksien pyrkimykset uudenaikaistua, torjua inflaatiota ja noudattaa kansainvälisiä sitoumuksiaan, kuten esimerkiksi velanmaksua. Juuri tämän vuosisadan lopulla kasvu alkoi olla hyvin huomattavaa ja se herätti toiveita talouden voimakkaasta noususuhdanteesta. Kansainvälisten sijoitusten lisääntyminen ja voimakkaampi kasvu, yhdentymispyrkimysten edistyminen, huomattava poliittinen vakaus ja demokratian syventyminen viittasivat siihen, että saavutettujen etujen jakaminen voisi lievittää Latinalaisen Amerikan yhteiskuntien dramaattista kaksijakoisuutta. Kuitenkin muutamassa viikossa suuri osa näistä eduista - komissaari viittasi siihen - on haihtunut ilmaan sellaisen kriisin seurauksena, jossa varmastikin on joitakin liioiteltuja piirteitä, jotka ovat kärjistäneet paniikkia. Seuraukset ovat joissakin tapauksissa raastavia näille talouksille, joilla on vielä rakenneongelmia ja jotka eivät joissakin tapauksissa olleet edes saaneet kokea muiden maiden ilmiömäisen kasvun tuomaa hyvinvointia. Suhteidemme tiivistyttyä kuluneena vuosikymmenenä voidaan todeta - ilman muuta - että välillämme vallitsee keskinäinen luottamus ja että Latinalainen Amerikka odottaa meiltä muutakin kuin kaunista julkilausumaa aikeistamme.
Ryhmäni on huolestunut kansalaisista, sosiaalisesta vakaudesta ja demokratiasta. Sen vuoksi haluamme, että osoitettaisiin aktiivista poliittista tahtoa. Mitä tämä oikein tarkoittaa? Sitä, että käynnistämme lopultakin keskustelun kansainvälisen rahoitusjärjestelmän toimivuudesta käytännöllisesti katsoen globaalistuneessa taloudessa. Yhteinen päätöslauselma tähtää siihen, ja on myönteistä, että siinä pyritään ainakin antamaan rauhoittava ja luottamusta herättävä ruiske kriisin kaikkein pahiten runtelemille markkinoille. Tämä päätöslauselma on kuitenkin saatava aikaan pikaisesti. Ryhmäni kehottaa komissiota tekemään aloitteen, koska taloutemme, rahoitusjärjestelmämme, maailmanmarkkinaosuutemme, sosiaalisen kehityksemme ja etujemme ulottuvuuden takia - on puhuttava myös siitä - meillä on johtoasema, jota meidän pitää epäröimättä käyttää nimenomaan niissä tilanteissa, jotka juuri arvioimamme tilanteen tavoin herättävät maailmanlaajuista levottomuutta ja epäluottamusta siksi, että kansainväliset rahoituslaitokset toimivat puutteellisesti näiden kriisien ratkaisemiseksi ja siksi, että turvaudutaan, kuten aina, perinteisiin lääkkeisiin.

Galeote Quecedo
Arvoisa puhemies, talouskriisi, joka on saanut alkunsa Aasian maissa, joka on huolestuttavasti laajentunut Venäjälle ja joka näyttää tartuttaneen nyt Latinalaisen Amerikan, on totta, eikä se kuuntele järkisyitä, kuten komissaari Bangemann hyvin selvästi totesi. Komissaari ei kuitenkaan sanonut sitä, etteivät Euroopan unioni, sen yhteiset toimielimet eikä käytännöllisesti katsoen yksikään jäsenvaltio ole kuitenkaan osallistuneet keskusteluun eivätkä ilmeisesti myöskään esittäneet ratkaisuja, vaan ne ovat vaienneet, mitä kukaan ei voi ymmärtää, Latinalaisen Amerikan kumppaneista puhumattakaan. Joskin on vakavaa, ettei Euroopan parlamentti ole tätä hetkeä ennen löytänyt tilaisuutta keskustella tästä tilanteesta, vieläkin vakavampaa on se, että Euroopan komissiolta on puuttunut täysin aloitekyky ja että neuvosto ei ole pystynyt hyväksymään asiasta minkäänlaista päätöstä.
Olisi hyvin ristiriitaista, että pyrkisimme vaatimaan itsellemme roolia kansainvälisessä yhteisössä taloudellisena suurvaltana ja näin ollen omaksumaan sen vastuun ja johtoaseman, jonka euro voi meille maailmantaloudessa tuoda, jos meiltä samanaikaisesti puuttuisi se laajakatseisuus, jota tämä globaalistunut maailma, jossa me elämme, edellyttää tai jos me lisäksi unohtaisimme sen omienkin etujemme mukaisen näkemyksen, että Latinalainen Amerikka on ainoa nouseva alue, jota kriisi ei toistaiseksi ole ravistellut. Meidän on otettava huomioon, että juuri tänä aamuna komissio laski kasvuennusteitamme ensi vuodeksi kuudella kymmenyksellä.
Ne rakenneuudistukset, joihin kyseiset maat ovat tämän vuosikymmenen kuluessa hyvin päättäväisesti ryhtyneet, ovat mahdollistaneet sen, että ne ovat voineet kohdata keinottelijoiden hyökkäykset vakaalta taloudelliselta perustalta, joka on tulosta terveiden talouspolitiikkojen noudattamisesta. Kurinalainen vero- ja rahapolitiikka, vapautuminen ja alueellinen yhdentyminen ovat viime vuosina olleet Latinalaisen Amerikan talouspolitiikkojen keskeinen perusta. Ilman niitä noilla leveysasteilla olisi jo jouduttu maksamaan arvaamaton hinta. Nimenomaan nyt on toistettava ja korostettava tarvetta välttää se kiusaus, että vapaalle pääomavirralle asetetaan esteitä ja turvaudutaan vanhentuneisiin protektionistisiin käytäntöihin 1900-luvun lopulla.
On totta, että maailmantalouden globaalistumisen muodostaman uuden todellisuuden laajenemisella on meidän kannaltamme raja: demokratian, solidaarisuuden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden arvot. Nimenomaan tässä yhteydessä me emme voi lakata korostamasta niitä sosiaalisia seurauksia, joita rahapoliittisella epävakaudella lisäksi on.
Sen vuoksi kannatamme parlamenttiryhmässäni niitä ääniä, jotka äskettäisessä Latinalaisen Amerikan valtioiden huippukokouksessa vaativat sellaisen keskustelun käynnistämistä, jonka ansiosta voisimme laatia vähimmäismenettelysäännöt, jotka koskevat talous- ja rahoitustoimintaan liittyviä suuria rahavirtoja.
Tässä yhteydessä se, että Yhdysvallat maksaa jälleen oman osuutensa Kansainvälisen valuuttarahaston määrärahoista ja se, että korkoja on laskettu, ovat epäilemättä todella myönteisiä asioita, mutta ne eivät kuitenkaan riitä.
Espanja on puolestaan osoittanut Kansainväliselle valuuttarahastolle 3 miljardia dollaria vara- tai varmuusrahaston perustamiseksi Latinalaista Amerikkaa varten. Sen vuoksi ymmärtänette, että olen iloinen siitä, että tämä aloite on sisällytetty yhteiseen päätöslauselmaesitykseen, jonka myötä tämä keskustelu päättyy siihen toiveeseen, että aloitteeseen yhtyisivät koko unioni ja kaikki jäsenvaltiot.
Euroopan komission tehtävänä on nyt syventää aloitteita ja ehdottaa muita toimenpiteitä. Ohimennen sanottuna, arvoisa komissaari, mielestäni on syytä mainita Latinalaiselle Amerikalle varattujen yhteisön talousarvion määrärahojen erittäin alhaisesta toteutumisesta - vain 2 % tämän vuoden alkupuoliskolla.
Ja neuvostoa meidän on kehotettava puuttumaan päättäväisesti kaupan vastavuoroisen ja asteittaisen vapauttamisen avoimiin prosesseihin.

Gasòliba I Böhm
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät jäsenet, ensiksi haluan kiittää komissaari Bangemannia ja komissiota julkilausumasta ja siitä kiinnostuksesta, jota he ovat osoittaneet tätä kansainväliseen taloudelliseen ja rahapoliittiseen vakauteen vaikuttavaa aihetta kohtaan. Minä olen pohtinut syytä tähän progressiiviseen vaikutukseen tässä kansainvälisessä talous- ja rahoituskriisissä, joka on vaikuttanut suoraan Latinalaisen Amerikan talouksiin. Ensiksi toteamme niiden haurauden. Ne ovat talouksia, jotka eivät ole vielä täysin päässeet eroon sisäisten konfliktien ja ylivelkaantumisen pitkästä prosessista ja jotka todellakin, kuten täällä on korostettu, ovat ponnistelleet valtavasti yhtäältä saavuttaakseen vakauden siirtymällä demokraattisiin järjestelmiin ja toisaalta tervehdyttääkseen taloutensa ja jotka ovat pyrkineet lisäksi avautumaan ulkoisesti.
Tämä pyrkimys avautua ulkoisesti on toistaiseksi kantanut hedelmää, kun sen ohella on onnistuttu pääsemään ulkomarkkinoille, ja lisäksi, kuten komissaari Bangemann totesi, sijoitusten virta on ollut hyvin myönteinen.
Joidenkin tietojen perusteella - esimerkiksi raaka-aineiden hinnat ovat laskeneet 32, 9 % kautsun osalta, 31, 8 % villan osalta, 9, 3 % maissin osalta ja 14, 6 % puuvillan osalta - yhtäältä talouskasvuennusteissa on tapahtunut huikea lasku, sillä ne ovat laskeneet tänä vuonna puoleen viime vuodesta ja toisaalta niiden osuus kaupasta ja tuotannosta on laskenut, niin että laskua on ollut esimerkiksi yksi kolmannes Chilen viennistä tai 23 % Perun viennistä.
Ilmeisestikin on välttämätöntä korjata tämä tilanne, ja ennen kaikkea on välttämätöntä korjata se rahapolitiikan osalta niin, että kansainvälinen luottamus näitä talouksia kohtaan palautuu, ja sen on - käsittääksemme - tapahduttava kahden perusasian kautta: ensiksikään kyse ei missään tapauksessa ole pyrkimyksestä sanoutua irti kansainvälistymisestä ja markkinoiden avautumisesta kansainväliselle alueelle, ja toiseksi on varmistettava todellinen poliittinen, sosiaalinen ja taloudellinen vakaus, johon on jo pyritty korostamalle näille talouksille avoimuus- ja tukiprosesseja.
Sen vuoksi, ja lopetan tähän, haluan yhtyä siihen vetoomukseen, että yhteisön toimielimet ja Euroopan komissio, joilla ei valitettavasti vielä ole asiaankuuluvaa edustusta kansainvälisissä rahoituslaitoksissa huolimatta siitä, että euron käyttöönottoon on vain vähän aikaa, puuttuisivat asiaan nykyistä tehokkaammin.

Puerta
Arvoisa komissaari Bangemann, te huomannette, että kaikki me parlamentin jäsenet, jotka olemme toistaiseksi puhuneet, olemme puhuneet espanjaksi, koska luonnollisesti tunnemme Latinalaista Amerikkaa kohtaan erityistä huolta, johon tiedämme lukuisien parlamentin kollegojen yhtyvän, mutta puhumme teille eurooppalaisesta ulottuvuudesta käsin. Emme ole pessimistejä. Emme myöskään halua esittää eurooppalaisina - minun tapauksessani vasemmistoryhmän tiedottajana - mitään pessimististä näkemystä, mutta haluamme kylläkin ilmaista huolemme.
Niin sanotun 1980-luvun kulutusjuhlan jälkeen Kansainvälisen valuuttarahaston rakennemukautuksessa sovellettiin kurimekanismia, joka johti näennäiseen elpymiseen ja kasvuun. Nykyisin olemme havainneet, että todellisuus on hyvin erilainen, ja Latinalainen Amerikka on hyvin hauras Venäjän ja Aasian kriisien vaikutuksille. Ei vain psykologisesti hauras vaan myös rakenteellisesti hauras. Tämä tilanne ei lupaa lainkaan hyvää niissä maissa, jotka ovat kärsineet pitkään autoritaarisista hallinnoista. Me olemme sitä mieltä, että eurooppalaisen ulottuvuutemme myötä saamamme vastuu velvoittaa meitä vastaamaan näihin tuotannon reaalilaskun, työpaikkojen häviämisen ja palkkojen alenemisen merkittäviin haasteisiin. Tämä ei jää ainoastaan tähän, vaan siihen liittyy pääomapakoa, ulkomaisten tai ulkoisten sijoittajien pelkoa yksityisen sektorin maksukyvyttömyydestä ja sosiaalisen kudoksen tietynlaista rappeutumista, joka etenee ja jonka takia on mahdotonta suhtautua toiveikkaasti tulevaisuuteen tällä historiallisista ja kulttuurisista syistä hyvin lähellä eurooppalaista todellisuutta olevalla alueella.
Olemme ryhmässäni sitä mieltä, että globaalistumisen kriisin seuraukset voivat pahentaa hyvin voimakkaasti sosiaalista tilannetta niillä alueilla, jotka ovat juuri päässeet eroon joskus jopa verisistä konflikteista ja jotka monessa tapauksessa ovat panemassa alulle hyvin merkittäviä sisäisiä jälleenrakennusprosesseja. Sen vuoksi vetoamme komissioon ja hyväksymme parlamentin vastuun ei ainoastaan pohtia asioita vaan toimia. Meidän on työskenneltävä vastuullisesti, eikä ainoastaan Eurooppa-keskeisestä itsekkyydestä, vaikka onkin totta, että Latinalaisen Amerikan kriisi voi lopulta aiheuttaa lisää epävarmuutta Euroopan taloudelle, ellemme käytä solidaarisuuttamme nopeasti ja päättäväisesti tulevaisuuden hyväksi.
Euroopan unionin läsnäolo voi lisäksi tasapainottaa Japanin ja Yhdysvaltain läsnäoloa, ja se voi osaltaan parantaa talouden maailmanlaajuistumisen kehystä. Ryhmämme ei puolusta sitä yksioikoista näkemystä, että talouspolitiikat hylättäisiin politiikan ja solidaarisuuden hyväksi. Kannatamme sellaista sosiaalista mukautusta, jossa on inhimillinen ulottuvuus, mutta tiedämme, että jos me sivuutamme talouden, kohtaamme nousevien kustannusten ja nollatuoton logiikan. Sen vuoksi olemme samaa mieltä siitä päätöslauselmasta, josta parlamentti tänään äänestää, ja kehotamme komissiota osallistumaan aktiivisesti kaikkiin näihin alueellisen yhdentymisen prosesseihin sekä auttamaan päättäväisesti ja solidaarisesti Latinalaista Amerikkaa, jotta siellä olisi vakaita, demokraattisia ja voimakkaasti kehittyneitä yhteiskuntia.

Kreissl-Dörfler (V).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kriisi, joka leviää maailmassa tällä hetkellä yhä laajemmalle ja näin ollen myös Latinalaiseen Amerikkaan, ei ole sairaus vaan johdonmukaista seurausta raiteiltaan suistuneesta maailmantaloudesta. Sen vuoksi ei ole myöskään tarttumisvaaraa, jota voisimme ehkäistä uusilla rahoitusruiskeilla, kuten eri ryhmien kompromissipäätöslauselmassa ehdotetaan. Päinvastoin, sellaiset rahoitusruiskeet tuovat vain uutta vettä niiden myllyihin, jotka ovat jo vuosikausia esteettä rikastuneet Latinalaisessa Amerikassa.
Kymmenen viime vuoden aikana pelkästään Brasilian pankeissa solmittuja hämäriä sopimuksia ja metkuja ei voi kutsua muuksi kuin rikolliseksi toiminnaksi. Muistutan vain kahden vuoden takaisesta kuuluisasta vaaleanpunaisen salkun tapauksesta. Siinä olivat mukana sellaiset António Carlos Magalhãesin kaltaiset poliitikot aina entiseen presidenttiin, Sarneyhin asti, jotka saivat vuosia laittomia tilisiirtoja, ja oikeusjutulta vältyttiin vain sen vuoksi, että samat poliitikot äänestivät tutkintalautakuntaa vastaan. Suuria yksityisiä pankkeja luhistui toinen toisensa perään, valtio otti kantaakseen niiden velat, taseita väärennettiin häikäilemättä, ja ihmiset menettivät säästönsä.
Jos sellaisessa tilanteessa halutaan vielä jatkaa vapauttamista, vähentää valvontaa ja vaatia vain toimenpiteitä, jotta, ja lainaan, " investoijien luottamus saataisiin palautumaan" , tehdään pukista kaalimaan vartija. Jos tarjotaan rahastoa vain, jotta ulkoinen velka saadaan hoidettua, pahennetaan noidankehää. Kun ottaa huomioon Latinalaisen Amerikan kasvavan köyhyyden, olisi kyynistä, jos vielä kerran päästäisimme käsistämme tilaisuuden jarruttaa rahoitusmarkkinoiden villisti pyörivää karusellia. Uusien investointien on jäätävä Latinalaiseen Amerikkaan, ainakin niillä on oltava vähimmäiskestoaika, ja niiden on tuettava paikallista tuotantoa ja edistettävä paikallista kulutusta.
Latinalaisen Amerikan huippukokouksessa viime viikonloppuna Lissabonissa jopa presidentti Cardoso oli kriisin vuoksi valmis muistamaan oman vasemmistolaisen taustansa. Hän itse vaati lyhytaikaisille pääomaliikkeille veroa ja sitä, että niiden tuotto käytettäisiin köyhyysohjelmiin. Nimenomaan sitä tarkoitetaan myös niin sanotulla Tobinin verolla. Vastuuttomien keinottelijoiden luottamusta niin ei tosin saada, mutta pitkiä aikavälejä ajattelevien investoijien varmasti.
Jos kannatatte tämänsuuntaisia tarkistuksiamme, hyvät kollegat, olemme mekin valmiita tukemaan päätöslauselmaanne.

Escolá Hernando
Arvoisa puhemies, kiitos selityksistänne, arvoisa komissaari. Hyvät jäsenet, pohtikaamme sellaista kuvitteellista tilannetta, jossa jokin maa kärsii korkojen voimakkaasta noususta, pörssikurssien jyrkästä laskusta, valtionvelan kasvusta, sijoittajien paniikista, valuutan devalvointiuhasta; toisin sanoen todellisesta luottamuskriisistä ja käynnissä olevien talousuudistusten epäonnistumisesta. Tämä uhkakuva on muuttunut todeksi monissa Aasian maissa viime vuoden aikana, se on levinnyt Venäjälle kesällä, ja nyt se heijastuu Brasiliaa uhkaavassa tilanteessa ja on vaarassa tartuttaa muutkin Latinalaisen Amerikan maat.
Hyvät jäsenet, pelko on vallalla ja sitäkin enemmän rahapolitiikan osalta. Ellemme me jarruta tätä dominovaikutusta, mikään ei estä sitä, etteikö se huomenna vaikuttaisi Yhdysvaltoihin tai jopa Euroopan unioniin, vaikka nämä ovatkin maksukykyisiä talouksia. Luottakaamme toisaalta siihen, että tämä mahdollinen dominovaikutus pysähtyisi Euroopan unionin kanssa allekirjoitettujen eri sopimusten myötä Etelä-Amerikassa yleistyneen vakaan ja demokraattisen taloudellisen perustan ansiosta.
Meidän mielestämme, hyvät jäsenet, on välttämätöntä ryhtyä pitkän aikavälin toimiin, joihin kuuluu Bretton Woodsiin perustuvan kansainvälisen rahoitusjärjestelmän institutionaalisen kehyksen uudistus, keskipitkän aikavälin toimiin edistämällä rahoituslaitosten suurempaa avoimuutta ja säätelyä sekä lyhyen aikavälin toimiin, joihin kuuluvat välittömät taloudelliset tukikeinot, kuten ne keinot, joita Espanjan valtio on ottanut käyttöön perustamalla rahaston Brasiliaa varten. Tämä ehdotus on saanut välittömästi tukea Yhdysvalloilta, joka on tarjonnut luottojärjestelyjä niille maille, joihin rahoituskriisi voi mahdollisesti levitä, ja toivomme, että myös Euroopan unioni tukee tätä ehdotusta tehokkaasti ja pikaisesti. Sanon " tehokkaasti" , koska on reagoitava nopeasti siihen mahdollisuuteen, että Latinalaiseen Amerikkaan leviää järjestelmällinen kriisi, joka johtaa ulkomaisen pääoman yleiseen vetäytymiseen maasta ja saa aikaan voimakkaan alueellisen taantuman. Parhaillaan arvioidaan, että Brasilian pörssistä karkaa miljoona pesetaa sekunnissa, eikä tämä tilanne, hyvät jäsenet, voi mitenkään jatkua.

Souchet
Arvoisa puhemies, unioni on tähän asti laajalti aliarvioinut Latinalaista Amerikkaa ja lähes kaikkia nousevien talouksien maita koettelevan rahoituskriisin merkittävyyden ja niiden seurausten laajuuden, joita tämä kriisi aiheuttaa Euroopan maiden ja etenkin euroalueen maiden talouksille. Meille on suollettu täälläkin lakkaamatta kapulakieltä euron antamasta suojasta ja Euroopan poikkeustilanteesta, ikään kuin Eurooppa voisi pysyä vakauden saarekkeena, koska yhteisön sisäisen kaupan suuruutta on tulkittu virheellisesti, ja ikään kuin pyrittäisiin manaamaan kriisi ja sen meihin kohdistuvat vaikutukset pois lapsellisella ja vastuuttomalla teko-optimismilla. Ensimmäinen tehtävämme vastuullisina edustajina on päinvastoin miettiä kriisin realiteetteja sellaisinaan, vaikka ne tosiaan saattavatkin tehdä euron käyttöönoton paljon kaavailtua vaikeammaksi ja voivat johtaa jopa siihen, että aletaan pohtia uuden valuutan käyttöönoton tarkoituksenmukaisuutta keskellä kansainvälistä rahatalouden myllerrystä.
Komissaari Bangemannin juuri antama julkilausuma Latinalaisesta Amerikasta on ainakin osittainen osviitta tästä välttämättömästä realismiin paluusta, josta alamme nähdä eri merkkejä siellä täällä. Luxemburgin pääministeri Junker julistaa, ettei euro suojaa ikuisesti. Vuoden 1998 taloustieteen Nobel-palkinnon saaja Amartya Sen ilmaisee pelkonsa pelkkään inflaation torjuntaan perustuvan yhtenäisen rahapolitiikan tuhoisista vaikutuksista Eurooppaan tilanteessa, jossa Yhdysvaltain korot laskevat pysyvästi.
Aasian ja Latinalaisen Amerikan talouskriisi ja sen seuraukset dollarin arvolle voisivat tosiaankin aivan hyvin olla ensimmäinen epäsymmetrinen häiriö, joka koettelee euroalueen eri maita. Palautan mieliin, että niiden taloudet eivät ole vielä läheskään yhteneväisiä. Merkittävä Latinalaisen Amerikan kriisi vaikuttaisi Espanjan ja Portugalin talouksiin aikaisemmin ja enemmän kuin muiden euroalueen maiden talouksiin. Juuri tällaisessa tilanteessa voidaan arvioida, antaako euro todellakin suojaa tai kykenevätkö kaikki euroalueen maat sietämään sitä suurta eroa, joka vallitsee yhtenäisvaluutan erittäin voimakkaiden rajoitteiden ja niiden häiriöiden välillä, joista kaikki nämä maat joutuvat kärsimään kriisin takia, kriisin, jonka laajuus, sille alttiiksi joutuvat toimialat ja sen vaiheiden ilmaantumisen ajankohta ovat erilaiset eri maissa.
Emme voi myöskään olla kysymättä, onko hetki todellakin sopiva euroalueen maiksi valituille luopua joustavista ja koetelluista rahapolitiikan välineistä, joilla sopeudutaan kriisisuhdanteeseen, kun näytämme joutuvan merkittävään maailmanlaajuiseen rahoituskriisiin!

Antony
Arvoisa puhemies, Latinalaisen Amerikan valtioiden yleinen taloudellinen tilanne ei ole hyvä; se ei ole hyvä banaanivaltioissa, joita pohjoisamerikkalaiset monopolit riistävät; se ei ole hyvä maissa, joissa kommunistiset sissisotilaat ryöstävät, raiskaavat ja tappavat, kuten Perussa, jossa niin sanottu " Loistava polku" -järjestö tuhoaa kokonaisia kyliä, tai Kolumbiassa, etenkään Caguánin alueella, jossa Kolumbian äärivasemmistolaiset aseistetut vallankumousjoukot saavat palkkioita huumekauppiailta, joiden viljelyksiä ja kauppaa he suojelevat.
Yksi ainoa maa, joka saatiin useita vuosia sitten palaamaan hyvän taloudenpidon tielle, on terve kaikilla aloilla. Tämä maa on Chile. Ja Chilen malli on vastedes esimerkki paitsi muille Latinalaisen Amerikan maille myös Afrikan maille ja Venäjälle.
Ranskan suurlähetystön tiedotuslehdessä, jota luin eilen Internetissä, mainitaan, että kasvu on jatkuvaa, ja siinä vahvistetaan samoin hintojen, valuutan ja julkisen talouden vakaus. Chile on maa, johon tehdään investointeja ja jonka rahavarannot kasvavat. Vuonna 1973 tilanne oli toinen. Marxilainen diktaattori Allende oli saattanut perikatoon tämän maan, jossa kuorma-auton kuljettajien lakkojen jälkeen perheenemännät nousivat kapinaan. Äärivasemmiston aseistetut joukkiot pakottivat muut hyväksymään väkivallan ja tekivät jatkuvasti murhia. Kuten vuonna 1936 Espanjassa, jossa enemmistönä olleen oikeiston - puhemies Gil-Roblesin CEDA-puolueen - toiminta estettiin ja sen johtajia ja kannattajia murhattiin, enkä edes puhu katolilaisia vastaan tehdyistä julmuuksista.
Tasavaltalainen upseeri nousi silloin esiin: kenraali Pinochet. Hän nousi esiin, kuten kenraali Franco aikoinaan, kommunistien valta-aseman välttämiseksi, kommunistien, jotka valmistautuivat Chilessä, kuten muuallakin, perustamaan vankileirejä ja täyttämään joukkohautoja. Armeija ja poliisi ottivat silloin yhteen terrorismin ja kumouksen väkivallan kanssa sotaisin menetelmin, ja kaikenlaisia valitettavia väärinkäytöksiä tapahtui. Entä valmistaudutaanko Lontoossa tai Madridissa vangitsemaan herra Benjamin Netanjahu, jonka armeija on tappanut enemmän palestiinalaisia vastarintaliikkeen jäseniä kuin Chilen armeija tappoi vallankumouksellisia, sillä verukkeella, että kidutus on institutionalisoitu ja laajassa käytössä Israelissa? Aiotaanko Washingtonissa tai Pariisissa pidättää kenraali Sharon kaikkien niiden armottomien pakkokeinojen takia, joita hän on saattanut arvovallallaan suojella?
Vetoamme täällä lakkaamatta oikeusvaltion periaatteisiin, mutta espanjalais-brittiläisen salajuonen puitteissa tapahtunut väijytys kenraali Pinochetia vastaan rikkoo kyynisesti kaikkia kansainvälisen oikeuden sääntöjä. Kuitenkaan yhtäkään tutkintavaliokuntaa tai kansojen tuomioistuinta ei ole perustettu tuomitsemaan 80 vuotta kestänyttä punaista terroria maailmassa ja 200 miljoonasta kuolleesta vastuussa olevia, jos lisäämme sotien uhrit niihin 100 miljoonaan ihmiseen, jotka kuolivat kommunistien järjestämissä nälänhädissä ja massateloituksissa, jotka ovat vertaansa vailla olevia osoituksia nykyaikaisesta orjuudesta.

Linkohr
Arvoisa puhemies, sallikaa minun sanoa vielä muutama sana herra Kreissl-Dörflerin huomautuksista. Hän on luonnollisesti täysin oikeassa, kun hän sanoo lahjontaa myös yhdeksi talouden epävakauden syyksi. Maailmassa on luonnollisesti kuitenkin myös täysin korruptoituneita valtioita - niitä voisi kutsua myös sotilasdiktatuureiksi. Herra Antony mainitsi juuri maan, joka oli aiemmin sellainen sotilasdiktatuuri. Ne ovat taloudellisesti täysin vakaita. On kuitenkin myös asianmukaisesti hallittuja maita, joiden talous on altis häiriöille. Siihen voi olla monia eri syitä. Näemme sen juuri nyt Latinalaisessa Amerikassa. Rahoitusmarkkinoilla vallitsee psykologinen tila, jossa ei ilmeisesti enää tunneta ollenkaan luottamusta esimerkiksi Brasilian kiinteisiin vaihtokursseihin. Pääomaa virtaa maasta, aivan kuin Aasiassa tai Venäjällä. Se on psykologinen syy. Sillä ei ole taloudellista perustaa. Herra Bangemann viittasi oikeutetusti siihen.
Tapahtuu kuitenkin myös jotain sellaista, johon valtiot eivät usein voi vaikuttaa ollenkaan, nimittäin raaka-aineiden hinnat alenevat. Hyöty, jonka Eurooppa saa nyt halvasta öljystä, merkitsee Meksikolle, Venezuelalle ja muille maille silkkaa katastrofia. Sillä ei ole mitään tekemistä lahjonnan kanssa, vaan raaka-aineiden hintojen alenemisen pitäisi oikeastaan antaa meille ajattelemisen aihetta. Kuinka voimme vakauttaa pysyvästi myös raaka-aineiden hinnat?
Aasian markkinoiden katoaminen on myös jotain sellaista, jolle Latinalaisen Amerikan maat eivät voi mitään. Aasian markkinoiden katoamisen ja Aasian valuuttojen arvon heikentymisen vuoksi Latinalaisen Amerikan tuottamien tavaroiden kanssa kilpailee lisäksi Aasian halpatuonti. Sen vuoksi olen sitä mieltä, että tätä ongelmaa on lähestyttävä täysin käytännöllisesti. Käytännössä se merkitsee sitä, että Brasilian talous on saatava vakaaksi. Brasilia on keskeinen maa Latinalaisessa Amerikassa. Viittaan päätöslauselmaesityksemme 9 kohtaan, jossa vaadimme erityistä rahastoa - siitähän keskustellaan jo - jota kansainväliset rahoituslaitokset tukevat, jotta Brasilia voidaan auttaa sen nykyisestä vaikeasta tilanteesta. Jos Brasilia kaatuu, jos Brasilian olisi devalvoitava, koko alue joutuisi kärsimään. Olisimme täsmälleen siinä, missä olimme 1980-luvun alussa, nimittäin siinä tuhoisassa tilanteessa, joka ei merkitse mitään muuta kuin sitä, että tavallinen kansa, ihmiset Latinalaisessa Amerikassa, joutuvat maksamaan rahoittajien kyvyttömyydestä pitää yllä järjestystä maailman eri maissa.
Sen vuoksi pyydän, että hyväksymme päätöslauselmaesityksen ja tuemme samalla komission, neuvoston sekä myös muiden kaikkia ponnisteluja auttaa nyt Brasilian kansantaloutta. Se ei vapauta näitä maita asioista, joita niissä on toteutettava ja joissa haluamme mielellämme auttaa heitä.

Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, haluan kiittää komissaari Bangemannin aina myönteisestä ja aktiivisesta läsnäolosta.
Latinalaisen Amerikan maat ovat viime vuosina velkakriisin jälkeen toteuttaneet paitsi poliittisesti myös taloudellisesti huomattavan rakennemukautuksen, jonka sosiaaliset kustannukset ovat olleet huomattavat.
Tilanne on sattumoisin se, arvoisa puhemies, että vaikka nämä maat ovatkin hyväksyneet Euroopan unionin kanssa solmimiinsa yhteistyösopimuksiin demokratialausekkeen, niitä kohdellaan ehdottomasti kaikkein huonoimmin yhteisön talousarviossa. Sen lisäksi, että ne eivät saa nauttia talousarvion eduista, ne eivät myöskään saa nauttia niistä kaupan suosituimmuusjärjestelyistä, joista esimerkiksi Lomén yleissopimuksen maat nauttivat.
Latinalaisen Amerikan maat saavat tämän kriisin takia kärsiä kaksin verroin: sen lisäksi, että ne ovat olleet mukautuksen uhreja, ne ovat olleet myös sellaisen järjestelmän uhreja, johon niiden on pitänyt mukautua meidän neuvojemme mukaan. On selvää, että tämän kriisin ratkaisu on Euroopan unionin ulottumattomissa, mutta on niin ikään selvää, arvoisa komissaari, että yhteisön tasolla voidaan tehdä paljonkin. Asiasta vastaava komissaari Marín tietää, että hänellä on ollut ja hänellä on edelleenkin parlamentin tämän jäsenen tuki, joskin vaatimaton, kaikissa niissä aloitteissa, joita hän on halunnut toteuttaa Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan välisten suhteiden lujittamiseksi.
Minun on kuitenkin sanottava teille, arvoisa komissaari, että tässä tapauksessa jäin kaipaamaan komissiolta pikaista, tehokasta ja täsmällistä vastausta. Euroopan unioni ei näinä vaikeina aikoina voi eikä se saa vältellä asiaan puuttumista, eikä se myöskään voi vastata siihen vaikenemalla.
On valitettavaa, herra Bangemann, ettei komissio ota huomioon Chilen, Meksikon ja Mercosurin kanssa solmittuja uusia sopimuksia, ensi vuonna pidettävän Ríon huippukokouksen tuomia haasteita ja tätä Latinalaisen Amerikan talouksissa vallitsevaa kriisitilannetta, vaan se ehdottaa vuosi toisensa jälkeen samoja rahasummia Latinalaisen Amerikan pääasiallisiin budjettikohtiin ottamatta huomioon edes välttämätöntä kasvua, jonka takia rahasummat mukautettaisiin inflaation nousuun.
Sen vuoksi yhdyn tässä mielessä rouva Mirandan ilmaisemaan huoleen ja toivon, että tähän keskusteluun osallistuneet puolueryhmät - kuten herra Puertan puolueryhmä tai rouva Mirandan puolueryhmä, koska talousarvion yleisesittelijä kuuluu hänen puolueryhmäänsä - voisivat puoltaa niitä tarkistuksia, joita sekä rouva Miranda että minä olemme esittäneet tulevan vuoden talousarvioesitykseen ja jotka myös ryhmäni on luonnollisesti allekirjoittanut, kuten se on viime varainhoitovuosina tehnyt.
Toivon myös, arvoisa puhemies, että komissio suhtautuisi tämän keskustelun jälkeen tähän asiaan hieman innokkaammin ja mielikuvituksellisemmin ja että se pohtisi sitä mahdollisuutta, että yhteisön tasolla ehdotettaisiin julkilausuman sijasta joukkoa talousarviotoimia, sijoituksia, Euroopan investointipankin luottojen lisäämistä, yhteisön takuiden antamista, myös kaupallisten, ja että se ilmaisisi jollakin tavalla vanhan maailman solidaarisuuden vanhoille ja ennen kaikkea kärsivällisille ystävilleen Latinalaisessa Amerikassa.

Orlando
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, Latinalaisen Amerikan rahoitus- ja talouskriisi on ilman muuta Kaukoidän ja Venäjän kriisien seurausta, mutta siihen liittyy myös eräitä erityispiirteitä. Toisaalta toimijoiden - kansainvälisen yhteisön, valuuttarahaston, Euroopan investointipankin ja Maailmanpankin - hyvien aikomusten ja toisaalta saavutettujen täysin riittämättömien tulosten välillä on huomattava ero. Tämä siis osoittaa, että hoitokeinot eivät kenties ole oikeita. Mielestäni ei ole tarpeen jatkaa Latinalaisen Amerikan lääkitsemistä särkylääkkeillä, joiden vaikutus on tuhoisa, vaan kenties olisi viisaampaa määrätä antibiootteja, eli toisin sanoen - käyttääkseni herra Kreiss-Dörflerin ilmaisua - soveltaa toisenlaista menettelyä.
On tehtävä rohkeita valintoja, katkaistava velkaantumisen noidankehä ja nollattava velat kerta kaikkiaan. On pantava toimeen ihmisoikeuksia kunnioittavia toimia ja on kunnioitettava tasa-arvoisen kehityksen edellytyksiä sekä Euroopassa että Latinalaisessa Amerikassa, käyttämättä eri punnuksia ja mittoja. Lopuksi on myös vältettävä liiallista liberalismia, joka ainoastaan pahentaa kielteisiä vaikutuksia, ja on lakattava myöntämästä ehdoitta sovittuja vakuusrahastoja, jotka ovat pahentaneet Venäjän kriisiä.

Lukas
Arvoisa puhemies, siitä ei ole vielä kauan, kun Latinalaista Amerikkaa pidettiin yhtenä maailmantalouden toivoa antavista alueista. Nyt tämän alueen talous- ja rahoituskriisi ei aiheuta vakavia seurauksia ainoastaan sen väestölle. Latinalaisen Amerikan maat ovat erityisen riippuvaisia raaka-aineiden hintojen kehityksestä, ja on varmaa, että tämä kriisi ravistelee voimakkaasti kansainvälisiä rahoitusmarkkinoita. Vakuutamme oikeutetusti yhä uudestaan, että euroalue on reagoinut tähän mennessä suhteellisen vakaasti kansainvälisten kriisien leviämiseen. Meidän on kuitenkin oltava selvillä siitä, että maailmanlaajuisten talousongelmien vaikutus ei voi olla ulottumatta myös Euroopan unioniin, jos emme saa aikaan kansainvälisesti yhteensovitettuja toimenpiteitä.
Jotta ongelmia voitaisiin hallita ja maailmantalous saataisiin toipumaan, ongelmiin on tartuttava niiden syntysijoilla. Niinpä esimerkiksi reaalikoron taso on osittain liian korkea. On kyse siitä, että hallintajärjestelmien, valvontajärjestelmien ja ennen kaikkea rahoitusjärjestelmien laatua on parannettava kansainvälisesti.

Katiforis
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komissaari Bangemann, sillä ei ole paljonkaan merkitystä, että reaalitalouden perustat ovat terveet, kuten sanoitte puheenne alussa, koska rahataloudessa, markkinataloudessa, taudin syy on aina rahapuolella. Meidän on jotenkin parannettava rahapuolta, jos aiomme estää talouskriisin ylikuumentumisen ja reaalitalouden tukahduttamisen.
Kysymys kuuluu: mitä aiomme tehdä tämän saavuttamiseksi? Vastaus on, että me, kehittynyt maailma, teemme todellakin hyvin vähän asian eteen ja kuitenkin pyydämme Latinalaisen Amerikan väestöä kestämään mukauttamisen taakan. Mitä Latinalainen Amerikka tekee? Se tekee itse asiassa aika paljon. Brasilia on nostanut korkotasonsa 50 %: iin. Ymmärtänette, mikä vaikutus tällä todennäköisesti on sen reaalitalouteen. Brasilian kasvuluvut ovat ensi vuonna negatiiviset: -2 % tai -3 %. Voitte ymmärtää, miten tämä pahentaa maan köyhyyttä ja kurjuutta, jotka ovat jo huomattavat. Nyt pyydämme heitä tekemään vielä enemmän. Pyydämme heitä vähentämään Brasilian 7 %: n vajetta 2 %: iin tai 3 %: iin, aivan kuin he olisivat liittymässä euroalueeseen. Voitte ymmärtää, miten tämä vaikuttaa heidän julkisiin palveluihinsa: se tarkoittaa ruoan viemistä nälkäänäkevien lasten suista. Tätä tämä painostus merkitsee.
Uhkaamme heitä heidän valuuttaansa kohdistuvilla uusilla keinotteluhyökkäyksillä. Kerromme heille, että keinottelijat odottavat ja katsovat, mitä aiomme tehdä 25. lokakuuta pidettävien vaalien jälkeen, kun uusista toimista on ilmoitettu. Mitä Latinalaisen Amerikan väestö voi tehdä? Sehän näkee jo nälkää, mitä muuta se voi tehdä länsimaiden rahajärjestelmän pelastamiseksi, arvoisa komissaari?
Mitä me voimme tehdä pelastaaksemme oman järjestelmämme? Presidentti Cardoso puhui Tobinin veron käyttöönoton puolesta. Olemme neljän vuoden ajan puhuneet Tobinin verosta emmekä ole vieläkään edistyneet asiassa. Tarvitsemme rahastoa Latinalaisen Amerikan väestön pelastamiseksi. Minkä kokoinen tämän rahaston pitäisi olla? Asiantuntijoiden mukaan 40-100 miljoonaa dollaria - rahoituslaitoksilla ei ole niin paljon rahaa, arvoisa komissaari.
On virhe ajatella, että puhumme vain Latinalaisen Amerikan väestön eduista. Jos Brasilia sortuu, kenen tahansa vastuullisessa asemassa olevan henkilön mukaan Wall Street sortuu, ja jos Wall Street sortuu, seuraukset Euroopassa ovat kauheat. Arvoisa komissaari, meidän on puolustettava etujamme ja niitä on puolustettava meidän kustannuksellamme eikä Latinalaisen Amerikan väestön kustannuksella. Pahaenteisten äänien kaikuessa Latinalaisesta Amerikasta ei pidä kysyä, kenelle kellot soivat - ne soivat teille.

Lenz
Arvoisa puhemies, sallikaa minun viitata näiden talouspoliittisten ja poliittisten pohdintojen jälkeen vielä kerran toiseen näkökohtaan. Huokaisimme kaikki helpotuksesta, kun taloudellinen nousukausi saavutti 1990-luvun alussa myös Latinalaisen Amerikan, kun menetetty 1980-luku oli lopussa. Taloudellisen nousukauden lisäksi, joka oli tosin kovin erilainen eri maissa, kaikissa maissa - Kuubaa lukuun ottamatta - vakaantuivat myös demokraattiset hallitukset, mikä on uskoakseni meidän kannaltamme erittäin tärkeää.
Se aiheutti todella joskus suuria poliittisia hankaluuksia, sosiaalisia kriisejä ja yhä edelleen monia ihmisoikeuksien loukkauksia. Tärkeää oli kuitenkin se, että demokratia ja talouden nousukausi levisivät sinnekin ja vaikuttivat vähitellen myös ihmisten elämään, ainakin tietynlaisena poliittisena vakautena. Aasian talous- ja rahoitusmarkkinakriisi on nyt levinnyt myös Latinalaiseen Amerikkaan, ja sen maiden vielä heikot rakenteet heikentyvät edelleen ja ovat uhattuina. Ei saa käydä niin, että ihmiset alkavat uusien rahoitusmarkkinakriisien vuoksi epäillä myös demokraattisia rakenteita, jotka muutenkin ovat vielä osittain erittäin vaillinaisia.
Pettymyksen, joka syntyy, kun demokratian, oikeusvaltion ja hyvinvoinnin muodostama ketju pettää ne odotukset, joita ihmiset ovat siihen kohdistaneet, pitäisi olla jo tuttu meillekin täällä Euroopassa. Eurooppa, EY ja demokraattiset puolueet antoivat aikoinaan paljon apua. Itä-Euroopan käänteen meille aiheuttamien ongelmien, jotka kyllä muistuttavat Latinalaisen Amerikan ongelmia, ei pitäisi saada meitä unohtamaan näitä kumppaneitamme, eikä varsinkaan niitä vaaroja, joita sellaiseen pettymykseen liittyy. Pinochetista tällä hetkellä käytävä keskustelu osoittaa, kuinka ohut tämä ketju on, vaikka kysymyksessä on maa, Chile, jonka demokratia on jo vakiintunut.
Kehittymään pyrkivistä Mercosur-maista ei myöskään saa tehdä uhreja. Me olemme niillekin eräänlainen kummisetä ja meidän on nostettava esiin jokaiseen taloudelliseen ja sosiaaliseen kriisiin liittyvät ihmisoikeuksien loukkaukset, vaikka ne näyttävät olevan aivan eri asioita. Latinalaisen Amerikan markkinatkin ovat meille varmasti tulevaisuuden markkinat. Pyydämme komissiota ottamaan nämäkin tosiasiat huomioon aloitteissa, joita nyt esitetään, varsinkin kun niin sanotuissa maailmanlaajuisissa ja kansainvälisissä rahoituslaitoksissa on tällä välin puhuttu siitä, että nämä yhteydet ovat olemassa.

Musumeci
Arvoisa puhemies, huolimatta herra komissaarin optimistisesta puheenvuorosta on aivan selvää, ettei Latinalaisen Amerikan rahoituskriisi voi olla herättämättä ahdistusta ja huolta Euroopan unionissa. Ei ainoastaan sen roolin vuoksi, joka Euroopalla on välttämättä oltava kansainvälisessä valuuttayhteistyössä, vaan myös siksi, että Eurooppa on sidoksissa tähän valtavaan Väli- ja Etelä-Amerikan alueeseen vuosisatoja vanhoin kulttuurin, kielen, uskonnon ja yhteiskunnan sitein, ja kenties ei aivan kaikkea mahdollista ole vielä tehty tämän alueen kanssa solmittujen etuoikeutettujen kauppasuhteiden vahvistamiseksi.
Olemme luonnollisesti tyytyväisiä ajatukseen Latinalaisen Amerikan rahoituspaketista, jolla pyritään uusien työpaikkojen luomiseen ja kotimaisen kysynnän kasvuun. Yhtä tyytyväisinä seuraamme viime vuosina huomattavissa ollutta kasvua, mutta on aivan selvää, että taloudelliseen vakauteen ja rahamarkkinoiden avoimuuteen tähtäävät uudistukset ovat tässä tilanteessa ehdottoman välttämättömiä, ja meidän on huolehdittava siitä, ettei rahamarkkinoiden luottamuksen väheneminen heikennä Latinalaisen Amerikan valuuttoja.
Kuinka tulevaisuuden haasteet voidaan kohdata? Maailmanpankki on jo auttanut Argentiinaa ja se voisi tietenkin auttaa muitakin valtioita. Euroopan unionin on kuitenkin tehtävä oma osuutensa, vahvistettava poliittista yhteistyötä ja kehitettävä tehokkaampia toimia, jotta Latinalaisessa Amerikassa ei rajoitettaisi pääomien liikkuvuutta vaan pyrittäisiin tiukan valvonnan avulla välttämään spekulointia ja rohkaisemaan uusia sijoittajia ennen kaikkea pienille ja keskisuurille yrityksille suunnatuilla toimenpiteillä, ja valvottava sitä, että ihmisoikeuksia kunnioitetaan ja demokraattiset olot voidaan palauttaa.
Mikäli Euroopan unioni ei onnistu hankkimaan itselleen merkittävää roolia uuden kansainvälisen valuuttajärjestelmän luomisessa, kovasti juhlittu siirtyminen euroon on vaarassa paljastua puolittaiseksi epäonnistumiseksi, eräänlaiseksi moottorittomaksi Ferrariksi, jota kyllä kelpaa esitellä näyteikkunassa, mutta josta ei pitkällä matkalla kohti kansainvälistä solidaarisuutta ole mitään hyötyä.

Newens
Arvoisa puhemies, maailman nykyinen talouskriisi osoittaa selvästi, että harvat maat ovat turvassa muualla maailmassa tapahtuvien taloudellisten häiriöiden vaikutuksilta. Aasia on tärkeä, mutta Latinalaisen Amerikan viennistä vain 1 % menee Venäjälle. Latinalaiseen Amerikkaan vaikutti kuitenkin suuresti Venäjän tilanteen aikaansaama pääomien pois vetäminen. Jos Latinalainen Amerikka joutuu pahaan kriisiin, se vaikuttaa väistämättä suuresti Yhdysvaltain talouteen ja aiheuttaa vakavimman maailmanlaajuisen kriisin uhkan sotaa edeltäneiden vuosien jälkeen, kriisin, joka voi tuhota Euroopan.
Toivottiin, että Latinalaisen Amerikan alhainen inflaatiotaso ja parantuvat kasvuluvut olisivat luoneet perustan reaalikasvulle ja, kuten herra Bangemann sanoi, vuonna 1997 keskimääräinen kasvuprosentti oli yli 5 %. Monet tarkkailijat lukivat tämän liberalisoinnin, yksityistämisen, säännöstelyn purkamisen ja muiden vastaavien toimien ansioksi, koska ne kannustivat pääoman virtaamiseen maahan. Nykyinen kriisi on kuitenkin osoittanut, että tällaiset politiikat jättävät kannattajansa haavoittuviksi sellaisille tapahtumille, jotka riistäytyvät heidän otteestaan. Kuten Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtaja Michel Camdessus asian esitti: " Silloin tällöin on sellainen olo, että markkinoilla ei erotella kunnolla hyviä pelaajia." Vaikka olisikin täysin väärin harkita paluuta suljettuihin talouksiin tai ankaraan suojelupolitiikkaan, sovittua kansainvälistä lainsäädäntöä tarvitaan valtavien ja yhtäkkisten pääomavirtojen estämiseksi, erityisesti lyhytaikaisten lainojen osalta, ja pyrittäessä kohti maailmanlaajuisesti koordinoituja korkoja. On myös pohdittava valtavan ulkomaanvelan takaisinmaksuaikataulun uudelleen laatimista tai velan kuoletusta; koko Latinalaisen Amerikan ulkomaanvelan määrä nousi 83 miljardista dollarista vuonna 1975 vuoteen 1996 mennessä 627 miljoonaan dollariin.
Rakenteelliset mukauttamisohjelmat, liberalisointi ja verouudistukset ovat myös usein johtaneet leikkauksiin terveys-, koulutus- ja sosiaalikuluissa sekä köyhyyden torjuntaan käytetyissä kuluissa; leikkauksia olisi pitänyt aikaisemmin välttää ja niitä on vastustettava tulevaisuudessa, jollei haluta nopeasti lisätä köyhyyttä ja alentaa kysynnän määrää entisestään.
Velvollisuutemme Euroopassa on hyväksyä sellaisia politiikkoja kuten korkohelpotukset, jotta voisimme edistää kasvua, ja kuten tarkoituksenmukainen rahallinen tuki - jonka tarkoituksena ei kuitenkaan ole vain helpottaa rikkaita ja keinottelijoita.
Latinalaisen Amerikan ja koko maailman kriisin pitäisi hälyttää meidät huomaamaan tarve kyseenalaistaa uusliberaalit politiikat, jotka nykyään edustavat yleistä ajattelua, ja pyrkiä rakentamaan uudenlainen kehitysmalli, joka edellyttää sääntelyä maailmanlaajuisella tasolla, uutta kansainvälistä rahoitussopimusta, kansainvälisten rahoituslaitosten uudistusta ja uutta poliittista ohjelmaa, jolla voitaisiin kääntää sen suuntauksen kulkua, jonka mukaan tuloerot ja laajamittainen köyhyys vain kasvavat.

Secchi
Arvoisa puhemies, annan suuren arvon komissaari Bangemannin puheenvuorolle ja uskon, että koska lähes kaikki kollegat ovat jo puhuneet tästä, on tarpeetonta korostaa, että viime kuukausina kaikkia markkinoita koetelleet rajut rahoitushäiriöt, joita ensin Aasian ja sitten Venäjän kriisi lietsoi, uhkaavat aiheuttaa erityisen vakavia kielteisiä vaikutuksia Latinalaisen Amerikan taloudelle. Tällainen kehitys on vielä huolestuttavampaa kun otetaan huomioon ne toimet, joihin monet näistä valtioista ovat viime vuosina ryhtyneet vakiinnuttaakseen taloutensa ja luodakseen edellytykset osallistua tyydyttävästi maailmanlaajuisiin markkinoihin. Sopeutumiskehitys on vaatinut Latinalaisen Amerikan valtioiden kansalaisilta huomattavia uhrauksia, jopa reaaliansioiden ja elintason laskua. Ensimmäiset myönteiset tulokset alkavat kuitenkin näkyä, mistä on todisteena myös taloudellisten toimijoiden - sekä rahoitusvirtojen että kaupan ja tuotantoon tehtyjen investointien - osoittama kiinnostus aluetta kohtaan.
Valitettavasti niistä valtioista, jotka julistavat olevansa Latinalaisen Amerikan ystäviä, ja erityisesti Euroopan unionista, ei voi antaa yhtä myönteistä arviota. Voidaan esimerkiksi muistuttaa umpikujasta, johon suunniteltu yhteistyösopimus Mercosurin ja Chilen kanssa on ajautunut, puhumattakaan Meksikon sopimuksesta. Huolimatta komission ponnisteluista ja parlamentin sille antamasta tuesta, eräiden jäsenvaltioiden, joita kiinnostaa enemmän maatalouden rajoitettujen etujen suojelu kuin maailmanlaajuisten taloudellisten ja siksi poliittisten kysymysten laajemmat näkymät, itsekkyys ja lyhytnäköisyys estävät sellaisten aloitteiden toteuttamisen, joilla saattaisi olla hyvin suuri merkitys ennen kaikkea Latinalaisessa Amerikassa, mutta myös Euroopassa.
Samalla kun meidän on lujasti tuomittava tämä kestämätön pysähdyksissä oleva tilanne, on myös välttämätöntä kehottaa komissiota ja neuvostoa tekemään kaikki mahdollinen ja ottamaan käyttöön myös rahoituksellisia toimia saavutettujen tulosten vahvistamiseksi ja sen välttämiseksi, että Latinalaisen Amerikan pyrkimykset muuttuvat uudeksi ja kestämättömäksi menetetyksi vuosikymmeneksi. Vaikka esimerkiksi - viittaan herra Katiforisin esittämiin lukuihin - ajatus käyttää Euroopan keskuspankkien mahdollisesti euron käyttöönoton jälkeen kertyvää valuuttaylijäämää sisäisiin tarkoituksiin vaikuttaa täysin kaikkien terveiden talouspoliittisten periaatteiden vastaiselta, vaikuttaisi sen sijaan järkevältä käyttää osa näistä summista erityiseen Latinalaiseen Amerikkaan suunnattuun taloudelliseen tukeen yhteisymmärryksessä muiden kansainvälisten tahojen kanssa, jotta voitaisiin, kuten on jo korostettu, välttää näiden maiden ongelmien muuttuminen meidän omiksi ongelmiksemme.

Herman
Arvoisa puhemies, haluaisin tehdä tästä kolme päätelmää. Ensimmäinen päätelmä on se, että maailmassa, jossa keskinäinen riippuvuus on hyvin korostunutta, tartunnan leviämisilmiöt edellyttävät, että etusija annetaan tulipaloa ehkäiseville ponnistuksille, jos sallitte ilmaisun. Meillä on käytössämme rajalliset varat, jotka muodostuvat Kansainvälisen valuuttarahaston interventiovaroista. Olemme tuhlanneet näitä varoja. Presidentti Jeltsinin auttaminen näissä oloissa on tuhlausta. Ja nyt meillä ei ole enää varoja, joita voisimme käyttää niiden maiden hyväksi, jotka puolestaan osoittavat, että niillä on olemassa valtio ja markkinat, jotka toimivat, eivät täydellisesti - mitkään markkinat eivät toimi missään täydellisesti - mutta kuitenkin täysin eri tavalla verrattuna siihen tyhjiöön, joka vallitsee Venäjällä. Tämä on siis ensimmäinen päätelmä, joka on tehtävä: ensiksi on pysäytettävä tartunnan leviäminen.
Toiseksi tehtävä päätelmä on se, että maksutase- tai luotonromahdusongelmat eivät ole pelkkiä luottoihin eivätkä tarpeellisten likviditeettien ennakkomaksuun liittyviä ongelmia. Tarvitaan sellaiset puitteet, ilmapiiri ja koko joukko instituutioita, jotka toimivat. Markkinat eivät ole mikään viidakko. Markkinat perustuvat sivistyneisiin oikeudellisiin ja poliittisiin rakenteisiin. Sellaiset ovat markkinat.
Kolmas päätelmä on se, että ne, jotka haluavat nyt lakkauttaa koko kyseenalaistetun järjestelmän - kokemamme epäonnistumiset ovat nimittäin hallitsemattoman yhteisen käytöksen tulosta - ja korvata sen jollakin toisella, eivät sano, millä he haluavat sen korvata, mutta tiedämme, että heillä on mielessään järjestelmät, jotka eivät ole tuottaneet tulosta. Protektionismiin perustuva järjestelmä, jota kutsuttiin 20 vuoden ajan kolmannen maailman puolustamiseksi, ei ole tuottanut tulosta. Miljardeja on uhrattu sellaisten järjestelmien tukemiseen, jotka eivät ole tehneet mitään väestönsä kehityksen takaamiseksi. Ja tämä on tehty hyvällä omallatunnolla.
Luulen näin ollen, että yhdentyminen, erittäin tarkkojen sääntöjen mukaisesti, on maailmanlaajuisessa taloudessa loppujen lopuksi paras ratkaisu kehityksen takaamiseksi. Chilen esimerkki on osoittanut sen. Esimerkkejä on ollut muitakin, ja se tosiasia, että kehitys joskus riistäytyy hallinnasta, mikä johtuu erittäin tarkoista syistä, ei saa pakottaa meitä luovuttamaan. Tiedämme erittäin hyvin, miksi asiat riistäytyivät hallinnasta Japanissa, Thaimaassa ja muualla. Kyseenalaisena ei ole niinkään näiden maiden huono hallinto kuin lyhytaikaisten pääomien virta, joka hävisi heti, kun ensimmäinen epäonnistuminen ilmeni, ja kollektiivinen kierre aiheutti tuolla hetkellä vaikean tilanteen. Juuri tähän on löydettävä ratkaisu, juuri tästä on otettava opiksi. Lasta ei pidä heittää pois pesuveden mukana.

Puhemies
Olen ottanut vastaan viisi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaista päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.

Televiestinnän lähentyminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Paasilinnan laatima talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0328/98) komission tiedonannosta: Vihreä kirja televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentymisestä sekä sen vaikutuksesta sääntelyyn (KOM(97)0623 - C4-0664/97). Lausuntojen valmistelijat (" Hughes-menettely" ): Plooij-van Gorsel, tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevä valiokunta; Hory, oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta; Kuhne, kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevä valiokunta.

Paasilinna
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, sain viime keväänä kunnian tulla nimitetyksi parlamentin mietinnön esittelijäksi koskien televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentymistä käsittelevää vihreää kirjaa. Komissio oli asiakirjassaan kovin tekninen ja ehkä hieman rönsyilevä. Pyrin puolestani pitämään mietinnön suppeana. Liian laaja mietintö ei olisi johtanut ehkä minkäänlaisiin toimenpiteisiin. Haulikolla ei pysty ampumaan huomiseen. Konvergenssi on niin monimutkainen ja arvaamaton asia, että mietinnöllä sitä ei ainakaan pidä lisää sotkea.
Päälähtökohtani on kaikille avoin eurooppalainen tietoyhteiskunta. Siinä jakoa tietorikkaisiin ja -köyhiin ei päästetä syntymään. Tieto ei ole tavallinen hyödyke. Sillä on lähettämistavasta riippumatta suurta sosiaalista ja kulttuurista arvoa. Bitit eivät ole neutraaleja. Vaadin, että osallistumisen verkkomaailmaan tulisi olla moderni eurooppalainen kansalaisoikeus. Sehän merkitsee myös mahdollisimman laajoja markkinoita. Niin ikään työllistävän pk-sektorin joustavan pääsyn uuteen, yhdentyvään ympäristöön on oltava perusvaatimus. Lähentyminen ei merkitse välttämättä eri alojen yhdentymistä. Kehityksen trendinä tuntuu pikemminkin olevan rajojen ylittyminen. Silloin uudet ja osin päällekkäiset toiminnat ja palvelut toimivat rinnakkain.
Jotta verkkojen saatavuus, vaihdettavuus ja monimuotoisuus tulisi turvatuksi, on informaation välitystä verkoissa säädeltävä yhtenäisellä lainsäädännöllisellä kehyksellä. Säätelyn on vastattava niin kansalaisoikeuksien kuin työllisyydenkin haasteisiin. Samalla sen on vastattava uusien taloudellisten strategioiden tarpeisiin ja yritysten synenergiaetuihin. Koska alat kehittyvät nopeasti, on meidän lainsäätäjienkin oltava nopeita ja nykyaikaisia. Ajatuksenani on joustavan regulaation malli. Se ei haittaa eurooppalaisen teollisuuden kilpailukykyä vaan auttaa sitä. Silti sääntely on käytettävissä, jos jokin ala syöksyy raiteiltaan lepikkoon. Mietinnön valmistumisen hidastamiseen en ole suostunut, koska kilpailukyvyn vuoksi meidän on päinvastoin kiirehdittävä. Odotankin komissiolta pikaisia lainsäädäntöaloitteita, jotta voisimme saattaa niitä päätökseen Suomen puheenjohtajakaudella.
Vallitseva säätelykehys siis riittää vielä, mutta lähentymistä tapahtuu jo nyt ja siirtymäkausi on lyhyt. Jo nyt kilpailu on todellista, esimerkiksi puhelimen ja kaapelitelevisioverkkojen kesken sekä kiinteän puhelinverkon ja matkapuhelinten välillä. Internetistä saa musiikkia ja televisio-ohjelmia. Tätä teknistä siirtotasoa varten on luotava uusi erillinen säännöstö, joka korvaa lukuisat nykyiset. Eurooppalaista valvontaviranomaista emme missään tapauksessa tarvitse vastuuseen sisällöstä emmekä palveluista. Ne ovat luonnollisesti jäsenvaltioiden asioita toissijaisuusperiaatteen mukaisesti.
Matkapuhelinten rooli on ehkä jäänyt liian pieneksi vihreässä kirjassa. Jo nyt esimerkiksi omassa maassani Suomessa on nähtävissä niiden määrän räjähdysmäinen kasvu, joka ei ole pysähtymässä. Kännykällä maksetaan laskuja, surffaillaan netissä ja pelataan tietokonepelejä, kohta katsotaan televisio-ohjelmia. Mobiili, jos mikä, on konvergoitunut. Se on elämänmuoto: olet aina lähellä, mutta aina vapaa.
Kun otetaan huomioon verkkojen tasavertaisuus, on varmistettava tasapuoliset ja oikeudenmukaiset jakoehdot myös palvelun tarjoajille. Tässä mielessä matkaviestintätaajuuksien huutokauppaa on vastustettava ankarasti. Huutokauppa johtaisi monopoleihin. Silloin yhdysvaltalaiset ja eurooppalaiset jättiyhtiöt ryhtyisivät jakamaan taajuuksia keskenään. Se olisi kaikkien etujen vastaista, erityisesti kuluttajien, sillä kuluttajahinnat nousisivat. Yhtiön suuret rahamäärät eivät nimittäin kerro mitään siitä, kuinka hyvän palvelun se pystyy antamaan. Yleisradion suosituimmuuskohteluun Amsterdamin sopimuksen mukaan tulee aina liittyä ohjelmien sisältöä ja laatua koskevia erityisehtoja. Riittävän säätelyn lisäksi tarvitsemme voimakkaita investointeja koulutukseen, Euroopan sisältöteollisuuteen ja työllisyyteen. Ennen kaikkea on edistettävä kaikille avoimen tietoyhteiskunnan käsitettä.

Plooij-van Gorsel
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat ja arvoisa komissaari, haluaisin aluksi kiittää kaikkien mukana olleiden valiokuntien puolesta esittelijää hyvästä yhteistyöstä, jolla on saavutettu johdonmukainen mietintö vihreästä kirjasta, joka koskee televiestinnän lähentymistä.
Televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentyminen on valtava haaste päätöksentekijöille ja lainsäätäjille. Eri teknologioiden välisen jatkuvan kilpailun vuoksi on kuitenkin vaikea ennustaa tulevaa tilannetta. On varmaa, että tulevien uusien palvelujen myötä tietomarkkinat laajenevat. Tämä tuo mukanaan uusia mahdollisuuksia talouskasvuun ja työllisyyden parantumiseen.
Viestintäpalvelujen uusi ympäristö tarjoaa myös mahdollisuuksia parantaa Euroopan kansalaisten elämää tarjoamalla lisää valinnan mahdollisuuksia ja alentamalla kuluttajan kustannuksia. Sovellutukset ja palvelut muuttuvat riippumattomiksi vallitsevasta infrastruktuurista. On selvää, että teknologia on muutoksen liikkeellepaneva voima.
Tukien myöntäminen tieto- ja viestintätekniikalle viidennen puiteohjelman kautta saattaa vaikuttaa huomattavasti lähentymisprosessiin. Tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevä valiokunta oli siksi hyvin pahoillaan siitä, että neuvoston teknologioita ja tietoyhteiskuntaa koskevaan ohjelmaan myöntämät budjettivarat ovat pienemmät kuin neljännen puiteohjelman määrärahat. Tämä ei käy yksiin lähentymistä koskevassa vihreässä kirjassa mainitun tietotekniikan taloudellisen ja sosiaalisen merkityksen kanssa.
Teknologinen kehitys vaikuttaa sääntelykehykseen ja päinvastoin. Lainsäädäntö ei saa estää erilaisten teknologioiden yhteentoimivuutta, ja sen olisi oltava minimaalista, teknologiasta riippumatonta ja syrjinnästä vapaata. Lisäksi lainsäädännön tulisi olla ennen kaikkea yleismaailmallisesti sovellettavissa.
Televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentyminen on oleellista kukoistavan sähköisen kaupankäynnin kannalta. Koska tiedonsiirron ja televiestinnän kustannukset ovat Euroopassa suhteellisen korkeat ja koska Internet ei ole riittävän turvallinen, sähköinen kaupankäynti on jäänyt tähän mennessä lähinnä suuryritysten sekä niiden alihankkijoiden ja asiakkaiden väliseksi tietoliikenteeksi. Markkinoiden vapauttamisen myötä alenevat televiestintäkustannukset ja Internetin tarjoamat mahdollisuudet parantavat pienten ja keskisuurten yritysten ja kuluttajien mahdollisuuksia osallistua sähköiseen kaupankäyntiin.
Asiatietoja, tai oikeastaan hyviä tilastoja, joiden avulla voitaisiin arvioida, miten nopeasti ja mihin suuntaan tieto- ja viestintätekniikan käyttö liike-elämässä ja muualla yhteiskunnassa kehittyy, on olemassa hyvin niukasti. Esimerkiksi tietokoneiden tai Internetin käytön mittaaminen on vain yksi mittausmahdollisuus. Hyvät vertailevat tutkimukset ennen kaikkea kansainvälisellä tai Euroopan tasolla ovat välttämättömiä, jotta voitaisiin arvioida, tarvitaanko lainsäädäntöä. Meidän täytyy oppia elämään sen tosiseikan kanssa, että viranomaiset eivät pysy mukana muutoksissa juridiikan alueella.
Lopuksi, arvoisa puhemies, lähentyminen itsessään ei ole mikään tavoite. On kysymys esteiden poistamisesta tieto- ja viestintäteknisten tuotteiden ja palvelujen tarjonnan ja käytön osalta. Silloin on mukautettava myös kansallista lainsäädäntöä, joka koskee vain televiestintää tai vain tietotekniikkaa tai painettua viestintää. Samalla innovatiiviset voimavarat ja mahdollisuudet ottaa riskejä on säilytettävä, eikä niitä saa heikentää käyttämällä liikaa sääntöjä, joiden tarkoituksena on lähentymisen ohjaaminen.

Kuhne
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, olisi hauskaa keskustella joskus perusteellisemmin siitä, kuinka kiistämätön ja suotuisa tekninen prosessi joutuu omia etujaan ajavan sääntelynpurkamisideologian uhriksi, riippumatta sen kilpailukyvystä tai käyttäjien ja katsojien käyttäytymisestä, jopa kaikesta siitä riippumatta, mitä pidetään välttämättömänä ja minkä tiedetään olevan välttämätöntä eurooppalaisen sisällön tuottamisen ja sen hyödyntämisen vahvistamiseksi taloudellisesti.
Kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevän valiokunnan mielestä käsiteltävänä olevan mietinnön on käsiteltävä julkisten yleisradiolähetysten ja sitä koskevan Amsterdamin pöytäkirjan korostamisen lisäksi ohjelmatehtävää, jota ei määrää EU: n komissaari, eli lisäksi seuraavia kohtia: niin sanottuja must carry -sitoumuksia, joita asetetaan julkisten ohjelmantarjoajien ohjelmille, tiedotusvälineitä, televiestintää ja kilpailua koskevan oikeuden tasapainoa, joka muodostaa perustan investointi- ja oikeusturvalle, moniarvoisuuden, kulttuurin monimuotoisuuden ja nuorten suojelun kaltaisten sääntelyperiaatteiden säilyttämistä, laatutarjonnan tuotantoa ja myyntiä, myös maailmassa, jossa ei vallitse niukkuutta taajuuksista, sekä vaatimusta, että komissio esittäisi direktiiviehdotuksen, joka koskee tiedotusvälineiden omistusta ja moniarvoisuuden turvaamista, koska oikeuksien saanti muodostaa tärkeän kysymyksen markkinavallan kannalta, nimenomaan kun otetaan huomioon siirtokanavien ja sähköisen viestinnän kaikkien muotojen yhteen kasvaminen, minkä vuoksi se on alistettava demokraattiseen valvontaan. Luulen, että meillä on vielä joitakin tehtäviä, meidän on esimerkiksi täydennettävä ja korjattava tätä käsiteltävänä olevaa talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan päätöslauselmaa tässä mielessä.

Wolf
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, kysyn itseltäni, miksi tätä omituista vulgaarimarxismin ja keinottelumentaliteetin yhdistelmää esiintyy aina, kun keskustelemme tietoyhteiskunnasta. Tekniikka on kehityksen moottori, rouva Plooij-van Gorsel, eli asia ei ole niin kuin te sanotte. Tuotantovoimien ja -suhteiden välinen suhde ei ole niin yksinkertainen, ei muuten edes Marxilla, mutta se on toinen asia. Hyvätkään tilastot eivät yksin auta meitä eteenpäin. Tarvitsemme laadullisia tutkimuksia. Meidän on käsitettävä, mitä tapahtuu. Ennen kuin on käsittänyt sen, ei voi laatia mitään tilastoja.
Epämääräiset oletukset siitä, missä markkinoiden mahdollisuudet voisivat olla, eivät auta hankkimaan markkinoita, vaan markkinoita auttaa hankkimaan hyvä sääntely, investointivarmuus, selvät säännöt. Hyvä sääntely ei saa olla kiertoilmaisu sille, että sääntelynpurkamisideologiaa hoidetaan edelleen niin kuin tähänkin asti. Siinä mielessä suhtaudun myönteisesti herra Paasilinnan mietintöön. Hänen erityinen lähestymistapansa ja selkeästi määritelty mietintönsä lähestymisestä valaisevat ensinnäkin komission kertomuksen valitettavasti levittämää pimeyttä ja luovat näin ylipäänsä perustan keskustelulle, jossa voidaan todella vastata kysymykseen: " Mitä on tämä hyvä sääntely?" . Vain kaksi sanaa: tieto ja viestintä voivat todella merkitä kultakaivosta, asetta tai välinettä demokraattiseen osallistumiseen. Se riippuu kuitenkin siitä, kuinka ne toimivat kullakin alueella, millaisia ovat ihmisten tarpeet ja odotukset ja mitä tarpeita ja odotuksia on tuettava, luotava ja leikattava vastaavien sääntöjen avulla, sillä olisi luonnollisesti vulgaariliberaalia uskoa, että asioiden pitäisi vain antaa tapahtua, jolloin siitä syntyisi heti jotain hyvää. Todellisuushan ei ole sellainen.

Palacio Vallelersundi
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron ARE-ryhmään kuuluvan herra Horyn, oikeusasioita käsittelevän valiokunnan lausunnon valmistelijan puolesta. Allekirjoitan kaikki hänen sanansa ja puhun ranskaksi, koska olemme käsitelleet tätä puhetta juuri sillä kielellä.
Arvoisa puhemies, oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta asetti tätä lausuntoa valmistellessaan itselleen tärkeimmäksi tavoitteeksi tutkia niitä oikeudellisia ongelmia, joita lähentymisilmiö aiheuttaa. Tämä ilmiö johtuu ennen kaikkea teknisestä kehityksestä, eli digitalisoitumisesta ja pakkaamisesta, jotka mahdollistavat sen, että erityyppisillä infrastruktuureilla kuljetetaan toisistaan riippumattomia eriluonteisia sisältöjä. Tämä infrastruktuurien erikoistumisen vähentyminen horjuttaa nimittäin perinteistä eroa televiestinnän ja yleisradiotoiminnan välillä ja synnyttää keskustelua toivottavasta sääntelyn kehityksestä tällä alalla.
Oikeusasioita käsittelevästä valiokunnasta näytti näin ollen tärkeältä noudattaa sellaista toiminnallista lähestymistapaa, joka ei rajoitu komission vihreässä kirjassa ehdotettuihin kolmeen vaihtoehtoon. Valiokuntamme ehdotti siksi tulevaisuuden mallia, jossa infrastruktuurin ja sisällön välisen perinteisen eron säilyttämisen ohella pyritään sääntelyjärjestelmän yksinkertaistamiseen.
Ehdotettu uusi sääntelykehys jakautuu viiteen eri alaan, jotka ovat seuraavat. Ensimmäinen ala, infrastruktuurin tarjoaminen: resurssien käyttömahdollisuus ja yhteenliittämistä koskevat järjestelyt. Toinen ala, verkon toiminta: viestinnän sisällön reitittäminen ja kuljetus. Kolmas ala, pääsyjärjestelmien hallinta: Internetin numeroiden ja osoitteiden jakaminen, selainjärjestelmät, mukaan luettuina sähköiset ohjelmaoppaat. Neljäs ala, yleinen sisältö eli televisio- ja Internet-ohjelmien sisältö mukaan luettuina teollis- ja tekijänoikeudet. Viides ala, erityinen sisältö eli sellaisten palvelujen kuten puhelintoiminnan ja Internetiin pääsyn tarjoaminen.
Oikeusasioita käsittelevä valiokunta korostaa myös sitä, että pelkkä yhteisön kilpailulainsäädännön soveltaminen, jonka tavoitteena on etsiä parannuskeinoja jälkikäteen kartellien muodostumiselle ja hallitsevan aseman väärinkäytöksille, ei enää riitä teknologisten muutosten nopeuden vuoksi vastaamaan tehokkaasti alalla syntyneeseen huomattavaan vertikaalisten liittoutumien ja yhdistymisten aaltoon.
Valiokuntamme katsoo siis tarpeelliseksi laajentaa ONP: n (avoimen verkon tarjoaminen) tyyppisen avoimen tarjoamisen sääntöjä aina, kun pullonkaulat uhkaavat rajoittaa yritysten välistä kilpailua ja vaarantaa kuluttajansuojan.
Se kehottaa siis komissiota tekemään kaikkensa, jotta Euroopassa voitaisiin tulevaisuudessa varmistaa digitaalitelevision salauksenpurkulaitteiden yhteensopivuus, ja pyytää komissiota laatimaan ehdotuksen direktiiviksi, jolla poistetaan erityisesti uusien teknologioiden avulla tarjottavien tavaroiden tai palvelujen kuluttajansuojaan vielä jääneet puutteet.

Hendrick
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa kiittämällä herra Paasilinnaa hänen erinomaisesta mietinnöstään. Vihreässä kirjassa ja mietinnössä lähentyminen määritellään verkkojen ja sähköisten viestien kanavien kasvamiseksi yhteen ja keskinäiseksi vaihdettavuudeksi sekä lisäksi eri teknologioiden integroimiseksi uusiksi sovellus- ja palvelumuodoiksi. Vihreässä kirjassa ja mietinnössä puhutaan myös sisällön lähentymisestä, jota käsittelen vähän myöhemmin.
Aikaisempi jako puhelintoiminnan, yleisradiolähetysten ja uusien palveluiden teknisiin alueisiin on johtanut monimutkaiseen lainsäädännölliseen ja sääntelevään kehykseen, joka on syntynyt sen seurauksena, että on sovellettu monia eri tekniikkoja. Nämä tekniikat tekivät puhelinsoiton, televisiolähetyksen ja Internet-sivuille pääsyn välisen eron hyvin selväksi niiden toimittamisen ja sisällön osalta. Näitä palveluja toimitetaan verkkojen ja tekniikan osalta samalla tavalla kuin nykyäänkin, mutta sovellettavat tekniikat tulevat olemaan ensisijaisesti digitaalisia analogisten sijaan ja ensisijaisesti valokaapelien ja satelliittien avulla toimivia sen sijaan, että niiden toiminta perustuisi sähköön, kaapeleihin ja maanpäällisiin lähetyskanaviin.
Tästä syystä toimittamismekanismit eivät vaikuta suurestikaan tapaan, jolla näitä palveluja toimitetaan tai kulutetaan. Ne tuottavat ja tarjoavat kuitenkin uusia palveluja, joiden muoto ja laatu murtavat vanhat, nykyisten viestintämuotojen väliset rajat. Tämä tarkoittaa sitä, että perinteisiä sisältöjä voidaan tallentaa, välittää ja vastaanottaa samoilla välineillä ja keinoilla. Sisältöä käsitellään ainakin teknisellä tasolla valikoimatta.
Miksi meidän pitäisi muuten lainsäätäjinä erotella eri sisältöjä - muuten kuin lisäarvon määrittämisen osalta - suojella tekijänoikeuksia ja luoda turvallisuutta, kun perinteisten sisältöjen väliset rajat murtuvat? Onko neljän ihmisen välinen videokonferenssi puhelu, johon on yhdistetty näköyhteys? Onko se suora televisiolähetys moneen eri kohteeseen? Onko se uusi palvelumuoto, jota Euroopan puhelimia ja yleisradiolähetyksiä koskevan lainsäädännön ei pitäisi kattaa, mutta jota pitäisi käsitellä uutena palveluna kuten Internetissä käytävää kauppaa? Mielestäni se ei ole mikään näistä.
On suhtauduttava myönteisesti siihen, että komissio aikoo ensi vuonna tarkistaa, voidaanko viestintä mahduttaa yhteen sääntelykehykseen. Lähentymistä koskevan vihreän kirjansa ja Paasilinnan mietinnön muodossa esitetyn parlamentin vastauksen perustalta komissio luo kehyksen, joka sisältää kevyttä ja yksinkertaista sääntelyä, joka edistää sellaisia taloudellisia ja teollisia tavoitteita kuin kilpailua ja yhteentoimivuutta. Se tulee myös laajentamaan yleispalvelun käsitettä ja parantaa sen toteuttamista, niin että tieto on kaikkien saatavilla ja kulttuurinen monimuotoisuus säilytetään.
Komission vihreässä kirjassa ja parlamentin vastauksessa esitetään nämä perusteet. Suosittelen herra Paasilinnan mietintöä tälle parlamentille.

Hoppenstedt
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät naiset ja herrat, maailmanlaajuistuminen ja lähentyminen kuuluvat nykyajan vallitseviin iskusanoihin. Vihreän kirjan tärkeimpänä vaatimuksena on siksi perinteisten järjestyskehysten kelvollisuuden arvioiminen. Komissio avasi keskustelun viime vuoden joulukuussa. Tiedotusvälineiden edustajien, kuluttajajärjestöjen ja teollisuuden valtavan laaja osallistuminen sen jälkeen järjestettyyn kuulemiseen 270 lausunnolla sekä yli 80 000 vierailulla Internet-sivulla heinäkuuhun 1998 mennessä osoittavat selvästi, kuinka suurta mielenkiinto sekä toiminnan tarve tässä asiassa on. Miten meidän pitäisi reagoida? Ehdotetut ratkaisut ulottuvat asianomaisten mielenkiinnosta riippuen vapaiden markkinoiden itsesääteleviin voimiin luottamisesta ja tiettyjen alueiden osittaisesta sääntelystä tiettyjen julkista palvelua koskevien palvelujen huomiotta jättämiseen.
Edustan tässä keskustelussa sitä kantaa, että olemme sellaisen kehityksen alussa, jonka vaikutuksia emme kykene parhaalla tahdollakaan näkemään vielä selvästi. Ennusteet digitaalisten palvelujen tulevasta käytöstä ovat kaikkea muuta kuin yksimielisiä. On liian aikaista antaa yksiselitteisiä lausuntoja, sillä liian monet tekijät ovat vielä tuntemattomia. Sen vuoksi meidän on pidettävä varamme, ettei keskustelu muutu yksipuolisen painotuksen vuoksi vääristyneeksi ja ettemme epäonnistu sen vuoksi Euroopan mahdollisten tulevaisuuden markkinoiden rakentamisessa.
Haluaisin onnitella esittelijää oikein sydämellisesti hänen ensimmäisestä mietinnöstään Euroopan parlamentissa, jossa hän on nähnyt vaivaa tasapainon muodostamiseksi erilaisten vaatimusten välille. Hän kehottaa komissiota, ja lainaan: " suhtautumaan varovaisesti uusien palvelujen sääntelyyn... vasta siellä missä ja silloin kun se on osoittautunut välttämättömäksi kuluttajien... etujen suojelemisen kannalta" , ja lainaan edelleen, " ja jos näille periaatteille perustuva elinkeinon itsesäätely ei vaikuta riittävän tehokkaalta." Voin vain olla samaa mieltä esittelijän kanssa. Mietinnössä on kuitenkin myös joitakin kohtia, vaikkakin vain muutamia, joista olen eri mieltä. Keskusteluun voi vaikuttaa tässä vaiheessa kielteisesti se, että sitä rajoitetaan liikaa keskittymällä vaikutukseen, joka lähentymisellä on sisältöihin.
Herra Kuhne, kannatan luonnollisesti julkisten yleisradiolähetysten tämänpäiväisen arvioinnin hyväksymistä, mutta keskustelussa on otettava huomioon kaikki alueet ja yhtä tärkeinä. On luotava myönteinen ilmapiiri, jotta jokainen löytää tulevien kehitysten joukosta paikkansa, ja tarkoitan sillä myös julkisten ja yksityisten yleisradiolähetysten merkitystä tässä muuttuneessa ympäristössä. Keskustelua on käyty vasta vuosi, ja se jatkuu komission suunnittelemien muiden toimien vuoksi vielä 2-3 vuotta. Sen vuoksi vetoan tässä alkuvaiheessa sen puolesta, että jatkokeskustelua ei rajoiteta liian tarkoilla määräyksillä. Olemme vasta aloittamassa parhaiden ratkaisujen etsimistä kaikille asiaan liittyville alueille.

Thors
Arvoisa puhemies, sallikaa minun antaa kaksi ajankohtaista esimerkkiä lähentymisestä. Tänään toteutettiin maailmanhistorian tai ainakin Euroopan historian ensimmäinen parlamentaarisen istunnon suora lähetys Internetissä, nimittäin tulevaisuuden keskustelu Suomen eduskunnan täysistunnosta. Kannettavan tietokoneeni välityksellä saatoimme seurata sitä reaaliajassa täällä Strasbourgissa.
Suomen Lapissa saamelaisradion perustaneet tahot ovat perustaneet Internet-sivun, jonka avulla Ruotsissa, Suomessa ja Norjassa asuvat saamelaiset voivat yksinkertaisesti ja halvalla lähettää ohjelmaa ja ylläpitää yhteyksiä rajojen yli. Suomen 5 miljoonasta asukkaasta saamelaisia on 4 0-5 000.
Haluan mainita nämä esimerkit, jotta me tiedotusvälineiden alalla pääsisimme irti siitä ajattelutavasta, jonka mukaan amerikkalaisen ajattelutavan matkiminen johtaa menestykseen. Meidän on sen sijaan, muun muassa tanskalaisten elokuvatuottajien tavoin, kuljettava rohkeasti omaa tietämme ja taattava siten tiedon saatavuus ja monipuolisuus kaikille ryhmille. Toistaiseksi tehtävämme on taata pienille ryhmille pääsy tiedon kanaviin, panostaa journalismiin ja antaa tilaa pienille tuottajille. Kanavien puute tulee kuitenkin olemaan ohimenevää ja mahdollisuudet erikoistumisen lisääntymiseen kasvavat.
Meidän on oltava valmiita vähentämään sääntelyä, kuten useat puhujat ovat sanoneet. Yleisten EU-sääntöjen pitää suuremmassa määrin koskea kyseessä olevia aloja. Mutta hyvät ystävät, se edellyttäisi kuitenkin sitä, että osa televiestintäalasta muuttuisi avoimemmaksi, esimerkiksi hintojen osalta.
Minäkin olen sitä mieltä, että tämä on jännittävä alue, ettei kaikkia vastauksia vielä voida antaa ja että kehitys voi olla huimaavaa. Sen vuoksi ELDR-ryhmä ja minä emme voi tukea esittelijän tarkistusta 13, jonka mukaan televisiosta tulee ensisijainen tiedonhankinta- ja käsittelyväline. Totean myös, ettemme valitettavasti käsittele tänään Ryynäsen mietintöä kirjastojen roolista tietoyhteiskunnassa vaan vasta perjantaina.
Lopuksi haluan sanoa teille, arvoisa puhemies, ja esittelijälle, että tarkistusten 1-4 käännökset ovat täysin käsittämättömiä ruotsiksi, joka on äidinkieleni.

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva Thors. Merkitsen tietooni ruotsinkielisiä tarkistuksia koskevat huomionne. Asia tutkitaan.

Gallagher
Arvoisa puhemies, haluan ennen kaikkea osoittaa kunnioitustani esittelijälle mietinnön valmistelusta ja esittelystä. Emme voi kieltää sitä, etteikö televiestintäteollisuuden ja tietotekniikan alan kehitys lähestyisi uskomattomia mittasuhteita. Esimerkkejä uusista tuotteista ovat muun muassa kotipankkipalvelut ja ostosten teko kotona Internetin avulla, Internet-puhelut, sähköposti ja pääsy maailmanlaajuiseen tietoverkkoon (www) matkapuhelinverkoston avulla, langattomien kanavien käyttö kodeissa ja yrityksissä, jotta ne saadaan yhdistettyä kiinteään tietoliikenneverkkoon, uutisten, urheilun, konserttien ja muiden audiovisuaalisten palvelujen lähettäminen verkon välityksellä. Tällaiset edistysaskeleet ovat kouriintuntuvia esimerkkejä sellaisesta tietoyhteiskunnasta, jolla on kykyä koskettaa jokaisen unionin kansalaisen elämää. Esimerkit korostavat myös perinteisen televiestinnän ja tietopalvelujen merkittävää muutosta sekä laajuuden että monimuotoisuuden osalta.
Vihreässä kirjassa kuvatut muutokset voivat parantaa huomattavasti kaikkien Euroopan kansalaisten elämänlaatua. Ne tukevat myös Euroopan alueiden yhdentymistä Euroopan talouden ytimeen. On luotava lainsäädäntöä sääntelyn muodossa, jotta voitaisiin pitää silmällä elektronisen kaupankäynnin uuden kehittyvän alan toimintaa, koska yhteistä hyvää ei välttämättä voida aina suojella, jos sovelletaan vapaasti markkinasääntöjä.
Mitä tiedotusvälineiden moniarvoisuuden erilliseen mutta asiaan liittyvään kysymykseen tulee, kannatan Irlannin hallituksen äskettäistä aloitetta, jonka mukaan kaikki television katselijat saisivat nähdä suuret urheilutapahtumat. Irlannin hallitus on sitoutunut tähän, se on ottanut sen ohjelmaansa, ja lakeja aiotaan säätää antamalla siten kunniapaikka tälle tärkeälle yhteiskunnalliselle tavoitteelle.
Urheilun on pysyttävä kaikkien ihmisten purkautumistienä luokasta tai taustasta riippumatta. On säädettävä sellaisia lakeja, jotka takaavat kaikille mahdollisille katsojille tasapuolisesti, että he näkevät tärkeät kansalliset urheilutapahtumamme, kuten hurling- ja jalkapallo-ottelut, kansallisen tason loppuottelut ja tietenkin Irlannin Grand National -laukkakilpailun.
Meidän on myönnettävä, että uudet multimedia-alan yritysryppäät pyrkivät jatkuvasti ostamaan monien urheilutapahtumien esittämisoikeudet maailmanlaajuisesti. Unionin jäsenvaltioiden ei pidä unohtaa sitä, että kulttuurista ja alueellista moninaisuutta voidaan suojella vain, jos kaikki halukkaat katselijat pääsevät näkemään kansallisia urheilutapahtumia.

Ribeiro
Arvoisa puhemies, täysistunnossa parhaillaan Paasilinnan mietinnöstä käytävään keskusteluun liittyy muuan näkökohta, jota pidän erittäin tärkeänä ja jota tahtoisin sen vuoksi korostaa.
Mietintö hyväksyttiin valiokunnassa 49 äänellä yhden äänestäessä tyhjää ja kahden vastaan (meidän ryhmämme). Syyt, joiden vuoksi äänestimme mietintöä vastaan, ovat hyvin selkeät. Televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentyminen tietoyhteiskunnassa ei saa nähdäksemme johtaa tilanteeseen, jossa millään ei ole arvoa muuten kuin kauppatavarana ja jossa samalla tuhotaan kulttuurien erityispiirteet ja identiteetit ja asetetaan kyseenalaisiksi sellaiset kysymykset kuin luovuus, tekijänoikeudet, henkisen omaisuuden oikeudet ja koko julkisen palvelun perusluonteinen käsite.
Tämä ongelma huolestuttaa meitä, ja koska olemme vakuuttuneita kantamme oikeudenmukaisuudesta, esitimme täysistunnon arvioitavaksi kahdeksan tarkistusehdotusta, joissa pyritään selittämään niitä syitä, joiden vuoksi ryhmämme äänesti toisin kuin kaikki kollegamme, eli mietintöä vastaan.
Sekä erikoinen että merkitsevä seikka on se, että esittelijä oli kyllin rohkea esittääkseen itse 16 tarkistustusehdotusta mietintöönsä, mistä haluamme onnitella häntä; joissakin niistä otettiin esille huolenaiheita, jotka askarruttavat meitäkin mutta joiden muotoiluun emme voi täysin yhtyä. Viranomaisten tehtävä (lainaan) " julkisen palvelun olennaisena osatekijänä" ja kulttuurien monimuotoisuuden säilyttäminen ovat kuitenkin mukana erityisinä huolenaiheina, minkä panemme tyytyväisinä merkille.
Sen tähden lopullinen kantamme riippuu siitä, millä tavoin täysistunto näkee hyväksi suhtautua tarkistusehdotuksiin, joissa heijastuu pyrkimys tarkastella asioita laajemmin kuin pelkästään taloudellisesta, kaupallisesta, rahoituksellisesta tai taloudellista hyötyä painottavasta näkökulmasta ja joissa siten palataan kulttuuriasioita käsittelevän valiokunnan sekä työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan kantoihin, joita komissio ei ottanut huomioon.

Leperre-Verrier
Arvoisa puhemies, meidän on tulevaisuudessa vastattava komission vihreässä kirjassa esitettyyn keskeiseen kysymykseen: mikä vaikutus on yhteisten ja etenkin vallankumouksellisten tekniikoiden audiovisuaalisella ja televiestinnän alalla tapahtuvalla käytöllä? Ei tarvitse olla asiantuntija voidakseen kuvitella, minkälaisia seurauksia tällaisella teknologian vyöryllä on jokapäiväiseen elämäämme, seurauksia, jotka ovat paitsi taloudellisia ja oikeudellisia myös kulttuurisia ja sosiaalisia.
Tehtävän laajuuden ei tästä huolimatta pidä saada meitä antamaan periksi. Iloitsen päinvastoin siitä, että talousasioita käsittelevä valiokunta tunnusti unionin tasoisen sääntelyn välttämättömyyden. Haluaisin kiittää tältä osin myös herra Kuhnin myötävaikutusta - hän on kulttuuriasioita käsittelevän valiokunnan esittelijä, jonka työ on esimerkillisen selvää ja tarkkaa - ja herra Horyn myötävaikutusta - hän johti oikeusasioita käsittelevässä valiokunnassa älykkäästi ja kyvykkäästi perustavaa pohdintaa asiakokonaisuuden oikeudellisista vaikutuksista.
Näin ollen on erotettava selvästi sähköisen viestinnän infrastruktuuria koskeva sääntely ohjelmien sisältöä koskevasta sääntelystä. Yhteisön sääntelyn säilyttäminen ennallaan ja joustavamman sääntelyn käyttöönotto Internetin kautta tarjottaville vuorovaikutteisille sekapalveluille vastaavat yleisen edun vaatimuksiin ja kulttuurinäkökohtien huomioon ottamiseen.
Tämä tarkoittaa sitä, että on annettava etusija vihreässä kirjassa ehdotetulle vaihtoehtojen 1 ja 2 yhdistelmälle, kuten Birminghamin konferenssissa suositeltiin. On kuitenkin pysyttävä valppaana, sillä teknologia kehittyy nopeammin kuin poliittinen päätöksenteko, ja kilpailuoikeuden vahvistamisen tai ääriliberalismiin perustuvan uskonnon harjoittamisen houkutus on suuri, kun vastassa ovat vielä kehittyvät käsitteet.
Euroopan unioni, joka jo hävisi Hollywoodin taistelun, on vaarassa hävitä lisäksi Piilaakson sodan, jos eri jäsenvaltiot eivät tiedosta sitä, kuinka kiireellistä on voittaa takaisin teknologian herruus perustamalla yhteinen multimediapolitiikka. Näin kumoaisimme rouva Irina Magazinerin, presidentti Clintonin neuvonantajan, väitteen, jonka mukaan Internetiä ei luotu kansainvälisin voimavaroin, vaan se on amerikkalaisten investointien tulosta.

Read
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa esittämällä onnitteluni kollegalleni, herra Paasilinnalle. Tiedän, kuinka huolellisesti tätä mietintöä on pitänyt valmistella ja kuinka laajamittaisesti on pitänyt kuulla eri tahojen kantoja. Kiitän häntä siitä.
Hyvät kollegat, tällaisia asioita pohdittaessa katsotaan yleensä tulevaisuuteen; haluan kuitenkin havainnollistaa omia toteamuksiani herra Paasilinnan työstä ja komission ehdotuksista katsomalla menneisyyteen, Mark Twainin kirjoittamaan kirjaan " Jenkki kuningas Arthurin hovissa" . Kirjan jenkki oli amerikkalainen puhelininsinööri, joka sai iskun päähänsä ja siirtyi kuningas Arthurin aikaan. Jenkki käytti taitojaan ja tietojaan puuttuessaan tuon ajan sotiin pääasiassa pelastaakseen oman nahkansa - se on sanottava - pikemminkin kuin mistään hyväntahtoisista syistä. Hän ymmärsi omasta käytännön kokemuksestaan verkkoihin ja palveluihin pääsyn merkityksen. Hän tiesi, kuten herra Paasilinnakin, että nämä ehdotukset eivät koske vain teknologiaa, ne koskevat sitä, miten teknologialla voidaan vastata kansalaisten ja kuluttajien tarpeisiin. Mutta se, minkä jenkkikin ymmärsi - lainaan päätöslauselmaesitystä - on, että " televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentymisen tulee heijastua eurooppalaisessa päätöksenteossa siinä määrin, että eri teknologioiden yhteentoimivuutta ei estetä" . Tämä kohta oli mielestäni ratkaiseva kuningas Arthurin aikaan ja se on ratkaiseva, ei vain tulevaisuudessa vaan juuri nyt.
Vihreässä kirjassa voidaan vain arvailla muutoksen nopeutta ja sama koskee esittelijää. Muut puhujat ovat täällä ilmaisseet näkemyksensä siitä, miten koko tietoliikenteen, lähetystoiminnan ja tiedonsiirron maailma on muuttunut suhteellisen lyhyellä aikavälillä. Vaikuttaa hyvin selvältä, että markkinat voivat toteuttaa osan tästä, mutta Euroopan tasolla tarvitaan selkeitä sääntöjä monesta asiasta, jotta voidaan taata se, että Euroopan teollisuus pysyy etualalla näissä muutoksissa.
Aiemmin mainittu jenkki ei ollut erityisen huolestunut kilpailusäännöistä. Hänellä oli kaikki tieto ja hän piti sen ymmärrettävistä syistä itsellään. Mutta esittelijä - samoin kuin parlamentti ja komissio - on tietoinen siitä, että säännöt ovat selvät, että kilpailun vastaisista toimista joutuu maksamaan, mutta että kansalaisten ja kuluttajien tarpeita ei saa unohtaa.
Suosittelen teille herra Paasilinnan mietintöä. Suosittelen myös sekä komissaarille että esittelijälle - ja kaikille asiasta kiinnostuneille - Mark Twainin teoksen lukemista. Se oli huomattavan kaukonäköinen kirja ja todella palkitsevaa lukemista.

Malerba
Arvoisa puhemies, lähentymistä koskevassa vihreässä kirjassa käsitellään erittäin merkittävää aihetta, ja sanoisin, että keskeinen, välttämätön kysymys on valinta kolmen erilaisen lainsäädännöllisen puitteen välillä: ensimmäinen vaihtoehto on olemassa olevan lainsäädännön korjaaminen siten, että eri alojen erillisyys säilytetään; toinen mahdollisuus on määrittää uusia lainsäädäntöjä uusille palveluille sitä mukaa kuin niitä kehitetään; kaikkein kunnianhimoisin vaihtoehto on uusien yleisten puitteiden luominen.
Yhdyn herra Paasilinnan esittämään linjaukseen ja viittaan erityisesti johtopäätösten 4 kohtaan, joka suuntautuu kohti kolmatta, yhtenäisten puitteiden vaihtoehtoa. Olen näet sitä mieltä, että meidän on siirryttävä kohtuullisessa vaikkei ehkä aivan lyhyessä ajassa tiedonvälityksen välineisiin sidotusta lainsäädännöstä laitteistoja, tiedonvälityksen tapaa ja siten kuluttajaa ja tiedon lisäarvoa koskevaan lainsäädäntöön. Jotta tähän päästäisiin, on kuitenkin jatkettava olemassa olevan lainsäädännön ajanmukaistamista ja vastattava uusien tietovälineiden lainsäädännön puitteille asettamiin vaatimuksiin, ja mielestäni komissaari Bangemann pyrkii tähän Internetiä koskevalla aloitteellaan, josta sitä paitsi keskustelemme seuraavassa täysistunnossa.
Viimeisenä yhteenvetona - sillä aika rientää - mitkä ovat ne lähtökohdat, jotka meidän on muistettava siirryttäessä kohti yhtenäistä lainsäädäntöjärjestelmää? Ensimmäinen on yhteentoimivuus, eli avoimien järjestelmien ja standardien edistäminen. Vaikka Eurooppa ei olekaan tärkein toimija tällä alalla, sen on kuitenkin säilytettävä oma painoarvonsa ja uskon, että viides puiteohjelma on tässä hyödyllinen. Toinen lähtökohta on kilpailu. Jos toisaalta digitaalisen teknologian mahdollistama lähetyskapasiteetti tekee tiedonvälityksen välineiden ja yleisen hyödyllisyyden vähäisyyteen kohdistuvan paineen vähentämisen mahdolliseksi, toisaalta uusien julkisen ja yksityisen monopolin muotojen ilmeneminen on mahdollista - viittaan erityisesti viime päivinä huomion kohteena olleeseen Microsoftin tapaukseen - enkä voi sulkea pois sitä, että kilpailusääntöjä on tarkistettava juuri teknologian tarjoamien mahdollisuuksien takia, jotta yhteenliittymiä voitaisiin pohtia uudelleen.

Pailler
Arvoisa puhemies, komission vihreässä kirjassa esitetään avoimia vaihtoehtoja, mutta niiden taustalla piilee asiasisältöä koskeva lähestymistapa: tiedonsiirtotapojen lähentyminen johtaisi sisällön lähentymiseen. Tämä taas tarkoittaa sitä, että kulttuuriteoksia kohdellaan kuin mitä tahansa tavaraa. Tällainen liberalistinen suuntaus on erityisen vakava, sillä se heikentäisi luomistyötä, tiedottamista ja julkisia palveluja ja johtaisi kulttuuripolitiikkojen sekä tekijänoikeuksia ja henkistä omaisuutta koskevan lainsäädännön kyseenalaistamiseen.
Paasilinnan mietinnössä tunnustetaan joitakin tällaiseen suuntaukseen liittyviä riskejä ja vaaroja, mutta sen perusajatuksena on etenkin kunnioittaa oikeutta kilpailuun. On sitä paitsi paljonpuhuvaa, että sosiaaliasiain valiokunnan ja kulttuuriasioita käsittelevän valiokunnan tekemät myönteiset tarkistukset hylättiin. Ryhmäni jätti siis käsiteltäväksi tarkistuksia, jotka lähtevät kaikki siitä periaatteesta, ettei kulttuuriteoksia, etenkään elokuvia ja televisio-ohjelmia, voida kohdella kuten muita tuotteita. On välttämätöntä säilyttää audiovisuaalisen alan erityissääntely, jota voidaan perustella haasteilla, jotka liittyvät ilmaisunvapauteen, moniarvoisuuteen, kulttuuriseen moninaisuuteen, vähemmistökulttuureihin ja yleisen edun suojelemiseen.
Nykyistä sääntelyä, jota on parannettava eikä sitä saa lakkauttaa, olisi täydennettävä sellaisella moniarvoisuutta ja tiedotusvälineiden keskittymistä koskevalla direktiivillä, jossa otettaisiin huomioon kaikki viestintämuodot. Komissaari Bangemannin usein vastavuoroisesti osoittaman ranskalaismielisyyden kunniaksi viittaan hänen maanmiehensä Walter Benjaminin - pyydän anteeksi ääntämystäni - lausahdukseen, jonka mukaan asioiden laiminlyöminen johtaa katastrofiin. Hän sanoo niin, ja olen hänen kanssaan samaa mieltä.
Hyväksymällä nämä tarkistukset parlementti ilmaisee halunsa vastustaa komission ääriliberalistista suuntautumista, samoin kuin se myötävaikutti MAI-sopimuksen torjumiseen, jonka osalta palautan mieliin, että yksi sopimuksen tavoitteista oli audiovisuaalisen alan vapauttaminen.

Dell'Alba
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, puheeni on tarkoitettu etenkin teille kahdelle, joilla on pitkä parlamentaarinen ja hallituskokemus, kiinnittääkseni huomionne siihen naurettavaan tilanteeseen, jossa olemme.
Käsittelemme parhaillaan Paasilinnan mietintöä, johon eräs herra Paasilinna on tehnyt sosialistiryhmän puolesta noin parikymmentä tarkistusta. Mietin sitä, kumpi Paasilinna on oikea, Paasilinna I vai Paasilinna II, kuten mietin elokuvien Rambo I ja Rambo II osalta. Tämän täytyy olla jokin pohjoismaalainen saaga, jota en ymmärrä. Mutta ehkä oikea Paasilinna kertoo meille tulevaisuudessa, minkälaista toimintalinjaa esittelijä Paasilinna aikoo noudattaa niiden tarkistusten osalta, jotka Paasilinna teki Paasilinnan mietintöön. Myöntänette, että tietotekniikan maailmasta on hieman vaikeata saada selvää! Henkilökohtaisesti kannatan Paasilinna I: stä ja vastustan Paasilinna II: sta. Sanon tämän, jotta asia olisi selvä kaikille.
Sanon lisäksi - sanani eivät olleet retorisia, koska toimintanne, herra Paasilinna, vaikuttaa minusta hieman ristiriitaiselta, myöntäkää pois - ettei edes Paasilinna I, jota henkilökohtaisesti kannatan, näytä minusta aivan täyttävän odotuksiamme. Vastassamme on maailmanlaajuinen haaste. Meillä on Euroopassa 20 miljoonaa tietokonetta. Yhdysvalloissa niitä on 70 miljoonaa. Piilaakso haalii itselleen parhaillaan kaikki älykkömme, kuten kollega Leperre-Verrier aivan oikein sanoi, ja me pohdimme sitä, että ehkä voisimme...
Meidän olisi pitänyt antaa komissaari Bangemannille paljon suurempi toimintavapaus, jotta tämä kohta olisi saatu kalenteriin kiireellisimmäksi asiaksi maittemme, tutkimuksen ja muiden sellaisten edun mukaisesti. Mielestäni meiltä puuttuu tämän pienimuotoisen mietinnön myötä kunnianhimoa. Toivoisin, komissaari Bangemann, että valkoinen kirja voisi puolestaan olla hieman paremmin haasteiden mittainen ja että siinä tuotaisiin esille se suuri haaste, joka meidän on otettava vastaan. Joko otamme haasteen vastaan tai sitten amerikkalaiset hallitsevat meitä tälläkin alalla, kuten he itse asiassa jo hallitsevatkin.

Wibe
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi kiittää esittelijä Paasilinnaa erittäin perusteellisesta työstä. Minun on kuitenkin sanottava, että ruotsinkielisen käännöksen tiettyjä kappaleita oli vaikea ymmärtää. Tässä käsitellään erittäin tärkeitä kysymyksiä, nimittäin tietoyhteiskuntaan johtavaa kehitystä. Haluan tässä vain tuoda esiin kolme näkökantaa siitä, mitä mietinnössä myös käsitellään.
Ensimmäinen kysymys liittyy USA: ssa ja Euroopassa tapahtuneen kehityksen eroon. USA: lla on selkeä teknologinen etumatka. Amerikkalaiset yritykset ovat huomattavasti eurooppalaisia yrityksiä menestyksellisempiä. Voidaankin kysyä, onko tämä ero kilpailukyvyssä kompensoitava jonkinlaisella Euroopan teollisuutta koskevalla kehitysohjelmalla, jotta Amerikan etumatka saataisiin kiinni. Mielestäni näin ei ole. On täysin luonnollista ja täysin suhteellisten etujen teorian mukaista, että jokin maa on ylivoimainen tietyillä aloilla. Muut maat ovat vastaavasti ylivoimaisia joillakin toisilla aloilla. Pohjoismaissa on esimerkiksi nykyään kaksi maailmanjohtavaa matkapuhelinyritystä. Meidän ei mielestäni tarvitse olla huolissamme siitä, että Amerikalla on etumatkaa, mitä tulee Internetiin ja tietokoneisiin.
Toinen näkökulma koskee alan sääntelyä. Olen täysin samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, ettei kaikki säännöstely ole huono asia, eikä se estä teknistä kehitystä. Itse asiassa on todisteita siitä, että säännöt useissa tapauksissa voivat vauhdittaa alan luomisvoimaa. Olen myös sitä mieltä, että erityisesti Internetin käyttöä on yritettävä säännellä, ei sen itsensä vuoksi, vaan koska Internetiä käytetään monissa uudentyyppisissä rikoksissa. Luulen kuitenkin, että Internetin tavalliseen käyttöön liittyen on hyvin vaikea löytää tarkoituksenmukaisia sääntöjä. Se on suurin piirtein sama asia kuin ihmisiä yritettäisiin estää puhumasta toisilleen suuressa väkijoukossa. Se vaatii periaatteessa yhden valvojan ihmistä kohti. Koko Internetin sääntely vaatii periaatteessa jokaisen tietokoneen valvontaa, mikä on tietenkin mahdotonta.
Kolmas näkökohta, jonka haluan ottaa esiin on julkisen toiminnan yritysten asema. Olen esittelijän kanssa täysin samaa mieltä siitä, että meillä on oltava vahva julkisen toiminnan ala, jotta kaupalliset yritykset ja siten myös huono maku eivät valtaisi alaa. Ympäri Eurooppaa ja USA: ta on nähtävissä pelottavia esimerkkejä siitä, kuinka yksityisessä omistuksessa olevaa mediaa, etenkin televisiota, käytetään erityisesti poliittisiin tarkoituksiin. Ei tarvitse olla vainoharhainen nähdäkseen, että tällainen omistajakeskittymä on mahdollinen vaara demokratialle.

W.G. van Velzen
Arvoisa puhemies, sekä komissaari että kollega Paasilinna ovat puuttuneet hyvin vaikeaan aiheeseen. Kunnia heidän työlleen tässä asiassa. Teknologinen kehitys on niin nopeaa, että mikrotietokoneet, tv-vastaanottimet ja muut voivat suorittaa toimintoja, joita me pidimme vähän aikaa sitten mahdottomina. Luonnollisesti kiinteä ja langaton verkko lähentyvät toisiaan, ja voimme soittaa tv-kaapelin kautta ja niin edelleen. Lyhyesti sanottuna, perinteinen lainsäädäntö on muuttumassa. Vastaus on usein teknologiasta riippumaton lainsäädäntö, mutta pyytäisin komissaaria mainitsemaan edes muutaman asian, josta on olemassa teknologiasta riippumatonta lainsäädäntöä.
Arvoisa puhemies, markkinaosapuolet ovat samalla mukana kaikenlaisissa yhdistymisprosesseissa, kuten fuusioissa, yhteenliittymissä ja niin edelleen. On luonnollisesti vältettävä sitä, että suuria monopoleja pääsee syntymään tai että jotkin osapuolet saavat määräävän aseman markkinoilla. Kuluttajien valintoja ei saa rajoittaa, tämä on erityisen tärkeää, kun asiakkailla on palveluun ehdollinen pääsy tai kun käytetään salauksenpurkulaitetta. Näin ollen pyydän, että komissaari soveltaisi tässä asiassa kilpailusääntöjen tiukkaa täytäntöönpanoa.
Esimerkiksi UMTS-puhelin, joka on Euroopassa menestyksekkään GSM-puhelimen seuraaja, edustaa lähentymisjärjestelmää. Tietääkö komissaari tällä hetkellä, mikä on taajuuksien jakamisen tilanne jäsenvaltioissa? Se on mielestäni oleellisen tärkeä asia. Arvoisa puhemies, lähentymiseen liittyy myös kansainvälinen hyväksyntä. On hyvin tärkeää, että liike-elämä toimii nyt Internetiä koskevan yleissopimuksen piirissä. Mutta mitä me teemme politiikan alalla? Mikä on politiikan rooli? Voisiko komissaari kertoa, mikä nyt on politiikan rooli tällä alueella?
Lopuksi haluaisin sanoa, että tässä on kysymys kuluttajan luottamuksesta yksityisyyden suojaan. Mielestäni on hyvin tärkeää, että parlamentti saisi aikaan sähköistä allekirjoitusta koskevan direktiivin mahdollisimman nopeasti, ja toivon, että asiaan panostettaisiin tehokkaasti.

Theonas
Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että lähentyminen ei ole tekninen, oikeudellinen eikä taloudellinen kysymys. Se on ennen kaikkea poliittinen kysymys, joka koskee yksilön oikeuksia, työllisyyttä, kulttuurin monimuotoisuutta, kuluttajansuojaa, asioita, joita ei voida jättää markkinoiden armoille. Kuitenkin silloin, kun julkisen sektorin säännöstelyä puretaan lähentyvillä aloilla, samalla kun ala keskittyy ja yritysostoilla ja fuusioilla luodaan valtavia globaalin tason monopoliryhmittymiä, lisääntyy huoli kansalaisten oikeuksien kohtalosta.
Tämän kehityksen valossa vihreässä kirjassa pitäisi ennen kaikkea selvittää ja osoittaa se, millä tavoin lähentymiseen liittyvät monopoliasemassa olevien saama valta-asema markkinoilla, näkyvissä oleva alan vertikaalinen integraatio, rajoittavien politiikkojen ja kriittisten resurssien tai palveluiden valvonnan toimeenpano sekä työllisyydelle ja työsuhteille koituvat seuraukset, ja näyttää, millä tavoin voitaisiin suojata palveluiden yleisyys, kansalaisten oikeus päästä moninaisiin palveluihin, kustannusten keinotekoisen paisuttamisen välttäminen ja niin edelleen.
Arvoisa puhemies, tekninen kehitys on tarpeellista, ja se menee eteenpäin tavalla tai toisella. Sen nimissä ei voida kuitenkaan viedä kansalaisten oikeuksia ja ajaa markkinoiden ja monopolien etuja.

Bangemann
Arvoisa puhemies, herra Dell'Alba tiivisti erittäin hyvin tunteet, joita minulla on herännyt tätä keskustelua seuratessani. Hän saattoi luonnollisesti myös ilmaista ne paljon paremmin kuin minä, sillä jos esittäisin asian niin kuin hän, esittelijä, joka on tehnyt huomionarvoisen työn, ja yksi jos toinenkin tuntisi itsensä loukatuksi. Keskustelu palautti kuitenkin mieleeni ensimmäisen keskustelun siitä, mitä nimitimme tietoyhteiskunnaksi. Silloinkin esitettiin aivan samat perusteet: tiedon omistajat ja omistamattomat, julkisten monopolien sosiaalinen rooli, kysymys siitä, kuinka kilpailuoikeutta pitäisi soveltaa, joukko pelkoja, jotka nyt, kun katsotaan taaksepäin tietoyhteiskunnan tähän alueeseen, siis pääasiassa televiestintään, ovat osoittautuneet aivan perusteettomiksi. Hyvä esimerkki löytyy Mark Twainilta: markkinamekanismien menestys rinnastuu Huckleberry Finniin, jonka on pakko maalata aitansa. Hän tekee sen niin antaumuksellisesti ja innoissaan, että kaikki ystävät, jotka katsovat vierestä, ovat sitä mieltä, että aidan maalaaminen on suuri nautinto, ja he maksavat hänelle sitten muutaman sentin, jotta pääsevät mukaan maalaamaan.
Tämä tarkoittaa sitä, että nyt ei ole kyse sääntelystä vaan kehityksestä, joka syntyy ihmisten tarpeiden ja tekniikan kehityksen seurauksena. Kukaan ei voi määritellä lähentymistä, herra Kuhne. Mietinnössänne sanotaan, että emme olisi antaneet edes määritelmää. Tämä on tyypillinen näkökanta lakimieheltä, joka haluaa ensin määritelmän, ennen kuin voi käsitellä asiaa, sen sijaan että suuntaisi mielenkiintonsa elämään, siihen, mitä todella tapahtuu. Lähentyminenhän ei ole komission eikä edes ääriliberaalin, minun keksintöäni, vaan sitä tapahtuu omia aikojaan päivittäin. Väite, että lähentyminen, jos sitä edes ylipäänsä tapahtuu, viittaisi pelkästään tekniikkaan eikä voisi viitata sisältöihin, on täysin väärä! Jo nyt voitte löytää siltä alueelta, mitä aiemmin kutsuttiin televiestinnäksi, myös sisältöjä, joita esiintyi aiemmin pelkästään televisiossa. Yksi ongelmista on se, herra Kuhne, jos saan sanoa tämän teille nyt, että julkisen palvelun televisiotoimintaa edustavat näissä keskusteluissa aina sellaiset ihmiset, joilla on ollut jotain tekemistä sen kanssa. Saksan valtiosääntötuomioistuimen esittelijä oli johtajana saksalaisessa julkista palvelua hoitavassa televisioyhtiössä, Norddeutscher Rundfunk -yhtiössä. Se vaikeuttaa keskustelua. Miksi? Te sanotte esimerkiksi, että laadun pitää ratkaista. Voin vain vastata teille, että jos haluatte käyttää laatua mittarina - ja minä olen valmis käyttämään aikaani, myös rouva Paillerin, erityisen mielelläni rouva Paillerin kanssa, katsoakseni yökausia julkista palvelua hoitavien televisioyhtiöiden ohjelmia - jos siis haluatte käyttää laatua mittarina, teidän on kiellettävä puolet, ainakin puolet! Siinäkin olen jo erittäin optimistinen. Walter Benjamin esimerkiksi, niin se äännetään saksaksi, oli ehdoton individualisti. Hän oli kuitenkin, jos niin halutaan sanoa, karkeasti ottaen vasemmistolainen. Häntä ei olisi kuitenkaan milloinkaan otettu töihin julkista palvelua hoitavaan televisioyhtiöön. Ei milloinkaan! Koska hän oli paljon individualistisempi kuin ihmiset siellä. Herra Wibe, joka on jo lähtenyt, sanoi - tämä on aina erityisen hienoa, komission kanssa käytävässä keskustelussa heitetään jokin väite, ja sitten lähdetään pois. Minusta se on mahdotonta - hän sanoi siis: no jaa, me tarvitsemme julkisen palvelun kanavia, jotta ne voivat arvioida asioita poliittisesti puolueettomasti. On luonnollisesti yksityisiä kanavia, jotka harrastavat politikointia. Sehän on koettu Italiassa. Mutta on myös julkisen palvelun kanavia, jotka harrastavat politikointia, herra Kuhne! Jos en pane aamulla päälle televisiota vaan radion ja tiedän jo kolmen sekunnin kuluttua, että tämä kanava voi olla vain Westdeutscher Rundfunk WDR, se johtuu tämän kanavan poliittisesta linjasta! Älkää siis tulko väittämään minulle, että julkisen palvelun yleisradiotoimintaa tarvitaan poliittisen puolueettomuuden vuoksi. Se on täydellinen myytti, ei mitään muuta, etten sanoisi kansalaisten harhaanjohtamista!
Tänään käsiteltävänä oleva asia on jotain aivan muuta. Minähän yritin jo ensimmäisessä parlamentin kanssa käydyssä keskustelussa kiinnittää huomiota siihen, ettei meidän pitäisi lähteä mukaan keskusteluun. Julkista palvelua hoitavilla televisioyhtiöillä on tietysti olemassaolon oikeus. Se on luonnollista, jos ne täyttävät tehtävänsä. Jos luette kunnolla Amsterdamin pöytäkirjaa, havaitsette erittäin hyvin, mitä siellä sanotaan, nimittäin että sopimuksen yhtäkään artiklaa ei tarvitse poistaa; eihän sitä voi tehdäkään. Kilpailua koskevat säännöt jäävät voimaan. Jos jäsenvaltiot haluavat käyttää oikeuttaan käyttää julkista palvelua hoitavia yhtiöitä, niiden pitäisi ensin määritellä, mikä on julkisen palvelun tarkoitus. En haluaisi kuitenkaan paneutua siihen nyt sen enempää, muuten teen saman virheen kuin tekin teitte, nimittäin keskityitte tähän kysymykseen.
On kyse jostain aivan muusta. Yhteen kasvamista ei tapahdu vain tiedotusvälineiden ja tietoliikenteen eri alueilla vaan sen seurauksena myös sisällöissä. En tiedä, kuka sen sanoi keskustelussa, luulen että rouva Thors, ja herra Hendrick viittasi siihen myös, että Internetin kautta saa nykyään kaikkia mahdollisia sisältöjä. Internetin kautta voi soittaa puheluja. Kysymys, joka meitä nyt kiinnostaa, ei koske julkisen palvelun televisiotoiminnan olemassaolon takaamista. Se on kuin talouspolitiikan yhteydessä käytävä keskustelu maatalouspolitiikasta, jossa jokainen maanviljelijä kysyy, voiko poikani olla tulevaisuudessa vielä maanviljelijä? Kun menette nykyään televisioyhtiöön, jokainen toimittaja kysyy: onko meillä vielä tulevaisuutta? Voiko pojastani tulla vielä toimittaja tai julkista palvelua hoitavan televisioyhtiön osastopäällikkö?
En tiedä, mitä tämä on, herra Wolf, moitin teitä äskettäin kerran vulgaarimarxismista. Otitte sen ilmeisesti erittäin raskaasti. Mitä tämä on, en tiedä, ehkä vulgaarikorporatismia tai jotain sellaista. Siitä ei ole kuitenkaan kyse. On kyse siitä, voimmeko käyttää sääntöjä, joita meillä nyt on puhelinta varten, kun Internetin kautta tarjotaan ja vastaanotetaan puhelinpalveluja. On kyse siitä, minkä sääntöjen mukaan esimerkiksi Internetissä solmitaan kauppasopimuksia. Herra van Velzen viittasi oikeutetusti siihen, ja siinä ovat oikeastaan ongelmamme! Käsitelläänkö mietinnössä jotain siihen liittyvää? Ei, ei mitään. Te keskustelette kummituksista, asioista, joita ei tule edes olemaan! Kuten sanoin aikanaan televiestinnän sääntelyn purkamisen yhteydessä, kuluttajat eivät tule kärsimään siitä. Päinvastoin: jos nyt tutkii puhelumaksuja - eiväthän ne ole enää maksuja, ne ovat hintoja - jos tutkii erilaisia tarjouksia, toteaa, että jokainen hyötyy niistä valtavasti. Entiset monopoliyritykset ovat tällä välin jopa kyenneet luomaan uudelleen saman verran työpaikkoja kuin ne aluksi menettivät sen vuoksi, että työpaikat olivat tuottamattomia. Niiden tase on siltä osin nykyäänkin myönteinen.
Rouva Pailler, kommunistisen puolueen jäsenenä teidän on syytäkin pohtia tätä kysymystä. Me oletamme, että työpaikkoja syntyy tulevina vuosina huomattavasti vain harvoilla aloilla, niiden joukossa nimenomaan televiestintä. Unionissa on jo nyt noin 500 000 uutta työpaikkaa, ja vuoteen 2005 mennessä oletamme niitä syntyvän 1, 5 miljoonaa lisää. Jos emme luo sille edellytyksiä, muut valtaavat nämä markkinat. Jos haluatte nykyään hyväksyä jonkin tarjouksen Internetissä, ette voi käytännöllisesti katsoen millään erottaa, mistä tarjous tulee, ja jos haluamme tehdä tämän kaiken mahdottomaksi, koska haluamme soveltaa perinteisen puhelimen rajoittavia sääntöjä, voimme sanoa hyvästit! Silloin sellaista ei tapahdu täällä. Siinä on varsinainen ongelma. Siitä esitimme kysymyksiä vihreässä kirjassa. Myönnän, että nekin, joille lähetimme vihreän kirjan, reagoivat pikemminkin uudistuksia vastustavasti. He - no jaa, en haluaisi taas loukata ihmisiä, mutta en loukkaa heitä henkilökohtaisista syistä. Olen kyllä mielelläni valmis yhteistyöhön heidän kanssaan, mutta vastaus, jonka he antoivat vihreään kirjaan, ei riitä tukemaan meitä asiassamme, muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta.
Herra Gallagher? Hänkään ei ole enää paikalla. Urheilutapahtumat, jotka hän toi täällä hyvin varmaotteisesti uudelleen esiin, kuuluvat kaikki jo sääntelyn piiriin. Yli vuosi sitten hyväksyttiin Euroopan unionin sääntö, joka jättää päätöksen suurten urheilutapahtumien vapaasta seuraamisesta jäsenvaltioille. Sitä ei tarvitse enää mainita. Se tuodaan hyvin varmaotteisesti esiin puheenvuorossa, ja jotkut taputtavat käsiään, koska se on hieno asia. Voi sanoa, että kun Newcastle United pelaa - minulle ei tule nyt mieleen yhtään irlantilaista joukkuetta - sanokaamme Dublinin Jokatapauksessa -joukkuetta vastaan, jokaisen on päästävä sitä katsomaan. Tietenkin, siitähän olemme jo päättäneet. Se ei ole ongelma. Ongelma on seuraavanlainen: onko tämä peli, jos sen pitää olla vapaasti katsottavissa, pakko lähettää vapaasti katsottavaksi vain julkisen palvelun kanavan kautta, vai voiko sen tehdä esimerkiksi yksityinenkin kanava? Nämä ovat sellaisia kysymyksiä, joita tulee esiin.
Sitten sanottiin, että meidän olisi ensin nähtävä, kuinka asiat kehittyvät, ja sitten olisi reagoitava mahdollisimman nopeasti. Se on totta. Mutta nyt on kaksi sellaista suuntausta, joita emme voi hallita. Ensiksikin tekniikan nopea kehitys ja se, mitä Carsten Hoppenstedt sanoi, nimittäin, että elämme maailmanlaajuisessa järjestelmässä. Se tarkoittaa sitä, että emme voi enää asettaa sääntöjä, jotka koskevat vain meitä itseämme. Ette ole vielä havainneet - jos saan sanoa sen - että yhteinen perinteinen sääntely, joka meillä on käytettävissämme, ei nyt riitä kahdesta syystä. Ensinnä, koska emme voi koskaan olla yhtä nopeita kuin tekniikan kehitys. Me tarvitsemme vähintään kaksi vuotta direktiivin voimaan saattamiseen, ja silloin kaikki voi olla taas jo aivan toisin.
Toiseksi: vaikka onnistuisimmekin olemaan yhtä nopeita kuin kehitys, emme milloinkaan saisi aikaan maailmanlaajuisia sääntöjä. Sen vuoksi ponnistelemme nyt maailmanlaajuisten sääntöjen aikaansaamiseksi Internetiä varten yksityisten toimijoiden avulla. Ne olisivat olleet vastauksia tai puheenvuoroja, jotka olisivat auttaneet meitä eteenpäin. Toivon, että se on mahdollista seuraavissa keskusteluissa.

Paasilinna
esittelijä. Arvoisa puhemies, kiitoksia herra komissaarille värikkäästä puheenvuorosta, silloin ei nukuta. Sanoisin kuitenkin, että ei voi olla tietoyhteiskuntaa ilman oikeuksia, ei eurooppalaista eikä maailmanlaajuista. Siitä me haluamme pitää kiinni. Sitä varten on liikennesääntöjä ja sitä varten on muitakin sääntöjä. Mietinnössä ei ole kummituksia, niin kuin viittasitte, sillä meillä on nyt valtavia kansainvälisiä globaaleja yrityksiä, jotka operoivat näillä alueilla ja käyttävät suurempia rahamääriä kuin monet EU: n jäsenmaat. Suuri kysymys on, miten toimimme yhdessä niin, että sekä kulttuuri että liiketoiminta ja sekä pienet että suuret yritykset voisivat toimia. Tämän vuoksi me tarvitsemme jonkinlaisen kehyksen. Minä luulen, että emme ole eri mieltä tästä asiasta. Se on tärkeä.

Bangemann
Herra Paasilinna, en kiistänyt sitä, että tarvitsemme sääntelykehyksen. Sanoin loppusanoissani: me tarvitsemme sääntelykehyksen, joka on teknisen kehityksen, nopeuden ja maailmanlaajuistumisen tasalla. Sitä me tarvitsemme. Se on sääntelykehys. Se on kuitenkin aivan muuta kuin perinteiset säännöt, direktiivit ja asetukset, joita me yleensä laadimme täällä. Siinä on meidän ongelmamme.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Bangemann.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.

Emun kolmas vaihe
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Giansilyn laatima talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0341/98) valuuttavarannoista EMUn kolmannessa vaiheessa.
Herra Giansilyllä on esittelijänä ensin puheenvuoro viiden minuutin ajan.

Giansily
Hyvät kollegat, mitä hyötyä on keskuspankkien valuuttavarannoista? Tämä kysymys piili sen keskustelun taustalla, jota kävimme raha-asioita käsittelevässä alivaliokunnassa ja talousasioita käsittelevässä valiokunnassa tästä valiokunta-aloitteisesta mietinnöstä, joka minulla on kunnia esitellä teille.
Näiden varantojen ensimmäinen hyöty on siinä, että niiden avulla voidaan tehdä valuuttamarkkinainterventioita voimakkaiden häiriöiden tilanteessa ja etenkin, silloin kun jotakin valuuttaa vastaan hyökätään, pääasiassa myymällä sitä laajamittaisesti, mikä alentaa valuutan kurssia. Toinen hyöty liittyy maksutaseen ulkoisten vajeiden kattamiseen. Palautettuani tämän mieliin tarkastelkaamme nyt sitä, mitä Euroopan keskuspankin perussäännössä sanotaan. Perussäännön 30.1 artiklan mukaan " kansalliset keskuspankit siirtävät EKP: lle 50 miljardia ecua vastaavaan määrään asti muita valuuttavarantosaamisia kuin jäsenvaltioiden valuuttoja, ecuja, Kansainvälisen valuuttarahaston varanto-osuuksia ja erityisiä nosto-oikeuksia" .
Kun 11 valuutan välillä ei tarvita enää valuuttavarantoja - valuuttojen, joista tulee muuntamisperiaatteen mukaisesti euron ilmentymiä 1. tammikuuta - voi tulla sellainen tunne, että kyseenalaistetuista varannoista suuri osa muuttuu tarpeettomiksi ja että tätä varantojen oletettua ylijäämää voitaisiin käyttää johonkin muuhun. Toisin sanoen, ja sitten kun 50 miljardin ecun suuruinen varanto on muodostettu - koska näistä 50 miljardista ecusta oli määrätty 15 osallistujavaltiota silmällä pitäen, tämä summa vähenee todellisuudessa 40 miljardiin ecuun 11 osallistujavaltiota silmällä pitäen tai itse asiassa 39, 46 miljardiin, jos halutaan olla tarkkoja - voidaan arvioida, että EKPJ: n keskuspankkien holveihin jää noin 400 miljardin dollarin ylijäämä.
Voimme siksi kuvitella hieman summittaisen analyysin avulla, että nämä varat voidaan jakaa uudelleen talouden kiertoon sijoittamalla laajamittaisesti pääomaa varantomarkkinoille, jotka ovat tulleet täten tarpeettomiksi. Kannatin päinvastaista kantaa raha-asioita käsittelevässä alivaliokunnassa ja talousasioita käsittelevässä valiokunnassa käydyissä keskusteluissa, ja kiitän valiokunnan jäseninä olevia kollegoita siitä, että he olivat kanssani tästä kohdasta samaa mieltä, ja etenkin Fernand Hermania, joka paransi ehdotustani sitä varsinaisesti muuttamatta.
Ei pidä nimittäin luulla, että eurosta tulee 11: n toisiinsa sulautuneen valuutan summa. Eurosta tulee jotakin muuta. Se on ennen kaikkea toinen suuri maailmanvaluutta, jollaiseksi presidentti Jacques Chirac on sitä kutsunut, ja sen kauppaa vakauttava rooli on ensimmäinen todella myönteinen asia maailman valuuttajärjestelmässä sen jälkeen, kun presidentti Nixon purki yksipuolisesti Bretton-Woodsin sopimukset 15. elokuuta 1971. Uutena valuuttana euro, jonka maailmanlaajuiset toimijat ovat toivottaneet tervetulleeksi siitä lähtien, kun sen liikkeelle laskeminen alkoi näyttää itsestään selvältä totuudelta, saapuu maailman valuuttamarkkinoille kilpailemaan pääasiassa dollarin kanssa, vaikka EKPJ: llä on 400 miljardin dollarivarannot. Amerikkalaisvaluutan laajamittainen sijoittaminen markkinoille, minkä johdosta sen arvo saattaisi laskea ja mikä lisäisi näin merkittävimmän kilpailijamme tuotteiden kilpailukykyä maailman teollisuus- ja maatalousmarkkinoilla, olisi taloudelliselta vaikutukseltaan täysin kielteinen.
On siis oltava erittäin varovainen, eikä pidä niin muodoin unohtaa sitä, että euron laatua arvioidaan kolmen pääperusteen mukaisesti. Ensimmäisenä arviointiperusteena on euroalueen 11 valtion hallitusten kyky noudattaa vakaussopimusta ja siten jatkaa, jos niin voi sanoa, Maastrichtin henkeä. Toisena arviointiperusteena on Euroopan keskuspankin ja EKPJ: n johtajien kyky tehdä tämän valuutan hallinta uskottavaksi, etenkin myönnettävien diskonttoluottojen määrällä. Kolmas arviointiperuste koskee varantojen takaajaa uuteen valuuttaamme kohdistuvan epäluottamuksen tilanteessa. Tässä nimenomaisessa tapauksessa on parempi herättää kateutta kuin sääliä ja suojella ja säilyttää sitä, mitä meillä on.
Päätän puheenvuoroni kahteen kohtaan. Valiokuntamme hyväksyy siis 8. heinäkuuta tehdyn päätöksen siirtää alustavasti 15 % kansallisten keskuspankkien kultamääräisistä valuuttavarantosaamisista Euroopan keskuspankkiin. Ja toiseksi, toivomme myös, että lyötäisiin kultamääräistä euroa, jonka määrä on vielä määrittelemättä, mutta joka olisi tulevina vuosina erittäin tärkeä suunnanantaja yleisessä epäjärjestyksessä, joka on vallinnut jo liian kauan maailman pääomamarkkinoilla.

Metten
Arvoisa puhemies, yksi euron mukanaan tuomista suurista muutoksista on se, että 11 taloutta, jotka ovat olleet vahvasti tai erittäin vahvasti riippuvaisia ulkomaankaupasta ja samalla valuuttakurssiriskeistä, muodostavat yhtäkkiä yhden talousalueen, joka on enää hyvin vähän riippuvainen edellä mainitusta. Keskimääräinen alttius valuuttakurssiheilahteluille vähenee kolminkertaisesti, mutta valuuttavarannot pysyvät samansuuruisina. Se on hieno tilanne. Myöskään tärkein toinen syy valuuttavarantojen pitämiseksi, nimittäin maksutaseen alijäämä, ei koske euroaluetta. Toisin kuin USA: lla, jolla on valtava maksutaseen alijäämä, EU: lla on vielä jopa ylijäämää. Vastapainona suurelle maksutaseen alijäämälle USA: lla on melko vaatimaton valuuttavaranto. Maksutaseen alijäämä täytetään painamalla lisää dollareita. Se onnistuu niin kauan kuin dollarille ei ole vaihtoehtoa maailmanvaluuttana. Euron käyttöönoton myötä tulee kuitenkin vaihtoehto, joten USA joutuu tarkastelemaan kriittisemmin maksutaseensa alijäämää. Nyt kun maailmantalous on kriisin partaalla, tämä sama maksutaseen alijäämä, joka on vain oire vielä suuremmasta vajeesta USA: n kauppataseessa, on tärkein liikkeelle paneva voima maailmantaloudessa. Ilman USA: n vajeita muu maailma ei voisi kerätä ylijäämiään. Etuoikeus toimia maailmanvaluuttana tuo mukanaan näin ollen myös velvoitteita maailmantaloutta kohtaan. Käytännössä USA huolehtii maailmankauppajärjestelmän likviditeetistä, vaikka tämä tapahtuukin suurelta osin muun maailman kustannuksella niin sanotun seniorage-tulon myötä, joka liittyy maailmanvaluutan liikkeelle laskuun.
Nyt herää kysymys, onko Eurooppa valmis ja kykenevä ottamaan USA: lta tämän roolin edes osittain. Euro lopettaa varmasti dollarin yksinoikeuden. Eurosta tulee kauppa-, tili- ja varantovaluutta. Seniorage-tuloa alkaa syntyä, ja eurot alkavat kadota koko maailmassa kassakaappeihin ja sukanvarsiin. Euroalue rikastuu muun maailman kustannuksella, mutta annammeko muulle maailmalle takaisin muuta kuin vakaamman valuutan, jota voi säästää ja jolla voi maksaa? Vastaus voisi olla kyllä, jos euron arvo nousee edelleen. Vaikka se ei ole miellyttävää sisäisen talouden kannalta, koska kilpailukykymme huononee, se saattaisi kuitenkin olla tarpeen maailmanlaajuisen vastuumme kannalta. Se on nopein tapa myös Euroopalle vaikuttaa Aasian, entisen Neuvostoliiton ja Latinalaisen Amerikan talouksien tilan korjaamiseen. Kalliimman euron avulla kauppakumppanimme toisesta ja kolmannesta maailmasta voivat päästä helpommin kurjuudestaan, kuten Eurooppa itsekin hiljattain teki kalliin dollarin ansiosta.
Mitä näillä filosofisilla näkemyksillä on sitten tekemistä Giansilyn mietinnön kanssa? Hyvin paljon, koska Euroopan keskuspankkijärjestelmällä on valtavat valuuttavarannot, 400 miljardia dollaria, joiden vuoksi euro epäilemättä kallistuisi, jos niitä vietäisiin markkinoille huomattavia määriä. Giansilyn mietinnössä toivotaan, että näin ei toistaiseksi tehtäisi muun muassa sen vuoksi, että kalliimpi euro ei olisi toivottava. Minä toivon, että varantoylijäämät vietäisiin markkinoille nopeammin, jotta kalliimpi euro toimisi täydentävänä liikkeelle panevana voimana kansainvälisessä taloudessa, mikä on erittäin toivottavaa. Koska euroalue on huomattavasti suljetumpi talous kuin 11: n mukaan tulevan maan taloudet, euroalue selviytyy myös paremmin kalliimmasta eurosta. Yksi asia on kuitenkin selvä. Eurosta ei tule itsestään maailmanvaluuttaa. Meidän täytyy myös ansaita se itse uskaltamalla kantaa maailmanlaajuinen vastuumme.

Christodoulou
Arvoisa puhemies, haluan kiittää herra Giansilyä hienosta analyysistä ja yrityksestä käsitellä hankalaa kysymystä.
Arvoisa puhemies, talous- ja rahaliiton käynnistyminen ja sen seurauksena rahapolitiikan siirtyminen Euroopan keskuspankin vastuulle osuu ajankohtaan, jolloin valuutat ovat epävakaita ja niihin kohdistuu paineita, joiden uskon olevan ennenaikaisia, mutta, kuten näkyy, ne eivät ole yksittäisiä ilmiöitä vaan jossakin mielessä yleinen ilmiö, joka pitää kohdata harkiten ja vastuuntuntoisesti.
Tämän seurauksena valuuttavarantosaamisista tulee hyvin tärkeitä alusta lähtien. Käytännössä tämän kriisin hoitaminen vaatii koordinoituja toimenpiteitä ja kansainvälistä yhteistyötä, jota tällä hetkellä ei valitettavasti voida havaita varsinkaan niiden maiden välillä, joiden valuutoilla on merkittävä asema kansainvälisessä taloudessa. Valuuttavarantosaamisten parhaan koon määrittely riippuu siis suuressa määrin euron vakaudesta erityisesti dollariin nähden. Ensiksi on laadittava selvät säännöt perustamissopimuksen kansallisille keskuspankeille antamalle toimivallalle, jotta valuuttainterventiot olisivat tehokkaita eivätkä sotisi asetettuja tavoitteita vastaan. Rahamäärät eivät toki ole kovin suuria, ja joskus voi tulla mieleen, että verrattuna kansainvälisesti liikkeellä olevaan valuuttamassaan valuuttavarannot ovat kovin pieniä, jos joudutaan vaikeuksiin.
Hyvät kollegat, haluaisin kuitenkin teidän panevan merkille, että keinotteluhyökkäyksen alkuvaiheessa keskuspankkien hyvin koordinoitu interventio voi estää alkavaa keinottelua saamasta sellaisia mittasuhteita, joihin ei enää kyetä vastaamaan. Juuri tässä asiassa valuuttavarannoilla on tärkeä rooli. Niinpä tämän takia meidän ei pidä tehdä hätäisiä vähennyksiä. Vähennyksiä tulee, niitä tekevät kansalliset pankit olosuhteiden mukaan: jos niiden mielestä olosuhteet sallivat vähentää valuuttavarantosaamisia, ne tekevät sen. Jos olosuhteet ovat toisenlaiset, ne pitävät nämä saamiset käytössään. Tämän takia olen saanut sellaisen vaikutelman, että asiaan pitäisi ehkä suhtautua hieman rauhallisemmin eikä siis esittää valuuttavarantosaamisten vähennyksiä ennen kuin tilanne selkiintyy, ja voimme todeta, että ei ole tarvetta edellä mainitsemieni kaltaisiin interventioihin, jotta siis ehkäistään kriisien laajeneminen.
Mitä tulee nyt kysymykseen valuuttavarantosaamisten käyttämisestä muihin tarkoituksiin, minun on sanottava, hyvät kollegat, että valuuttavarantosaamiset eivät ole jotain lipaston laatikkoon piilotettua, jonka voisi ottaa käyttöönsä, milloin ja miten haluaa. Valuuttavarantosaamiset ovat jo nyt osa valuuttaliikennettä, ne ovat käytössä, valtiot ovat sijoittaneet ne, joten ne eivät ole saatavilla kuin juuri taivaasta tipahtaneina ja käytettävissä mihin tahansa tarkoitukseen. Tästä johtuen olen saanut sellaisen vaikutelman, että meidän pitäisi olla hieman konservatiivisempia jättäessämme tarkistuksia ja niinpä ryhmäni keskusteltuaan myös näiden tarkistusten esittäjien kanssa pitäisi parempana, että tätä ongelmaa ei hoideta tavalla, joka mahdollisesti osoittautuu pinnalliseksi ja ennenaikaiseksi.

Wolf
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komissaari, käsittelemme tänään jotain sinänsä hyvin erikoista asiaa, nimittäin sitä, että pankissa on rahaa ja oikeastaan kaikki myöntävät, että se on jotenkin tarpeetonta. Se, ettei sitä voi yksinkertaisesti ottaa pois pankista, tiedetään elämänkokemuksen perusteella. Herra Christodoulou sanoi myös täysin oikein: olosuhteet on otettava huomioon eikä saa hätiköidä. Nyt pitäisi kuitenkin todella omaksua se todistusperuste, jonka herra Metten esitti jo, nimittäin, että talousalue, joka kumoaa vanhat ulkomaan- ja kotimaankaupan käsitteet, tarvitsee sitten, kun riippuvuus ulkomaankaupasta on realistisesti tarkasteltuna enää alle 10 %, valuuttavarantoja aivan eri tavalla kuin talousalue, jolla ulkomaankaupan osuus on samoin kuin ennen euroa jossain 60 %: n paikkeilla.
Toiseksi, maksutase on selvästi positiivinen, nimittäin rakenteellisesti, se ei ole sattumaa. Siksi meidän on tärkeää selvittää itsellemme: tämän yhdistämisen ansiosta Euroopan keskuspankkijärjestelmään syntyy ylimääräisestä rahasta voimavaroja. Sitä ei voi tietenkään sitten saada käsiinsä edes sorkkaraudalla - eikä se olisi viisastakaan - mutta siitä on irrotettava varoja, ja sitä on voitava käyttää tarkoituksiin, jotka sopivat yhteen euroalueen vakaustehtävän kanssa, esimerkiksi Euroopan investointipankin avulla. Luulen, että juuri se on asia, jota tänään käsitellään.

Castagnède
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, olemme samaa mieltä herra Giansilyn ilmaisemasta kannasta, jossa hän vastustaa EKPJ: n varantosaamisten vähentämistä euron käyttöönoton siirtymävaiheessa. Olemme samaa mieltä tästä kuitenkin sellaisen analyysin perusteella, joka ei täysin vastaa esittelijämme analyysiä.
Herra Giansily ilmaisee nimittäin mielipiteen, tai joka tapauksessa omaksuu sellaisen mielipiteen, jonka mukaan noin 400 miljardin dollarin suuruinen valuuttavarantosaamisten taso olisi liiallinen kansainvälisiin normeihin nähden. Mutta näiden normien, joihin viitataan, luonnetta ja tarkoituksenmukaisuutta voidaan pohtia. On selvää, että euron voimaantulo sellaisessa maantieteellisessä kokonaisuudessa, jossa kauppavaihto tapahtuu pääasiassa euroon osallistuvien maiden välillä, vähentää tarvetta kattaa mahdolliset ulkoiset vajeet. Interventiokyvyn tarvetta valuuttamarkkinoiden häiriöiden ehkäisemiseksi on sitä vastoin mielestämme aliarvioitu. Aliarvioitu ensinnäkin siihen taloudelliseen riskiin nähden, jota ne valuuttahäiriöt edustavat, jotka liittyvät merkittävien yksityisten pääomavirtojen harhailuun - palauttakaamme mieliin, että Aasiassa vähän yli vuosi sitten alkaneen kriisin seurauksena tapahtunut varojen arvonalennus on haihduttanut rikkauksia arvioiden mukaan 1 600-3 500 miljardin dollarin edestä. Aliarvioitu toiseksi siihen rooliin nähden, joka eurolla pitäisi meidän mielestämme olla valuuttasuhteiden vakauttamisessa maailmassa tai jopa kansainvälisen valuuttajärjestelmän uudelleen perustamisessa.
Merkittävä varantosaamisten massa on omiaan muodostamaan tehokkaan pelotteen valuuttalevottomuuksia vastaan. Tämä on tärkeä syy pitää huolta siitä, herra Giansilyn esittämän syyn lisäksi, ettei EKPJ: n varantosaamisten vähentämishoukutukselle anneta periksi.
Valuuttayhdentymisellä on kuitenkin se seuraus, että osa kansallisten keskuspankkien valuuttavarannoista muuttuu sisäisiksi saamisiksi. Tätä osaa voitaisiin mielestämme käyttää hyödyllisesti tapauksesta riippuen julkisten vajeiden vähentämiseen tai sellaisiin investointimenoihin, jotka tukisivat hyödyllisesti kasvua ja työllisyyttä. Se olisi tavallaan palkkio euroon osallistumisesta ja olisi omiaan lisäämään euron kannatusta osallistujavaltioiden kansalaisten keskuudessa ja kannustaisi vielä epäröiviä jäsenvaltioita liittymään euroon.

Berthu
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, Giansilyn mietinnössä kuvaillaan erittäin hyvin, miten osa kansallisten keskuspankkien varannoista yhdistetään tulevassa yhtenäisvaluuttajärjestelmässä ja miten näiden pankkien suhteet Euroopan keskuspankin kanssa järjestetään näiden varantojen hoidon osalta.
Haluaisimme kuitenkin pyytää täällä joitakin tarkennuksia kahteen kohtaan. Ensinnäkin, millaiset ovat tarkalleen ottaen EKP: n ja kansallisten keskuspankkien väliset suhteet vapaiden varantojen hoidossa, eli niiden varantojen, jotka jäävät niiden 39, 46 miljardin euron ulkopuolelle, jotka saatetaan Euroopan keskuspankin käyttöön sen perussäännön mukaisesti? EKPJ: n perussäännön 31 artiklassa mainitaan Euroopan keskuspankin mahdollisuus antaa lupa kansallisten keskuspankkien suurimmille toimille. Perustamissopimuksessa siis määrätään tästä mahdollisuudesta, mutta se on melko kohtuuton menettely, kun kyse on varannoista, jotka pysyvät periaatteessa jäsenvaltioiden täytenä omaisuutena. Haluaisimme mielellämme saada selville ainakin tämän menettelyn rajat.
Toiseksi, siirretäänkö kultamääräiset valuuttavarannot fyysisesti Frankfurtiin, kyllä vai ei? Tämä kohta ei käy Giansilyn mietinnöstä täysin selvästi ilmi. Siinä jätetään mahdollisuus useille tulkinnoille. Te tiedätte, arvoisa komissaari, että Ranskan valtiovarainministeri Dominique Strauss-Kahn on puolestaan ilmaissut erittäin selvän kannan Ranskan kansalliskokouksessa. Kun kansalliskokouksemme valtiovarainvaliokunnan jäsenet kysyivät häneltä tätä 31. maaliskuuta, hän ilmoitti hyvin rauhoittavasti, että ne 50 miljardia ecua, jotka vastaavat Euroopan keskuspankkijärjestelmään osallistuvien jäsenvaltioiden siirtämää varantojen määrää, pysyvät eri jäsenvaltioiden omaisuutena. Hän lisäsi sitten, että ainoastaan varantojen hoito siirretään ja että kyse on valuuttojen ja vastaavien arvopapereiden osalta pelkästä muodollisesta kirjanpitotoimesta ja että kulta pysyy Ranskan keskuspankin holveissa, eikä sitä siirretä fyysisesti minnekään.
Haluaisin siis, että meitä rauhoitettaisiin samalla tavalla unionin tasolla ja että meille vakuutettaisiin, ettei varantoja siirretä fyysisesti, koska tämä ei, oli miten oli, tunnu minusta teknisesti järjestelmän toimivuuden kannalta välttämättömältä.
Haluaisin lopuksi käyttää tätä tilaisuutta hyväkseni muistuttaakseni siitä, että erittäin merkittäviä kysymyksiä on yhä selvittämättä kaksi kuukautta ennen euron käyttöönottoa, kysymyksiä, jotka liittyvät esimerkiksi siihen, missä määrin neuvosto tarkalleen ottaen puuttuu valuuttapolitiikan määrittämiseen, miten rahaliiton demokraattinen valvonta järjestetään tai miten likviditeettikriisit ratkaistaan. Nämä epäselvyydet heijastavat tietenkin mielestäni rakenteellisia puutteita. Kansainvälinen valuuttarahasto ilmaisi tästä juuri huolensa tuoden esille niiden koko järjestelmään liittyvien riskien lisääntymisen, jotka kohdistuvat pankkijärjestelmään yhtenäisvaluutan käynnistämisen hetkellä, koska on niin paljon merkittäviä päätöksiä, jotka on jätetty tekemättä.
Lopetan puheenvuoroni. Emme tiedä, minne olemme menossa, mutta menemme sinne kuitenkin. Tämä näyttää olevan poliitikkojemme tunnuslause, koska he ovat joutuneet yhtenäisvaluuttaa koskevien muka peruuttamattomien sitoumustensa kierteeseen.

Lukas
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella herra Giansilya hänen tasapainoisesta mietinnöstään, ja olen hänen kanssaan samaa mieltä siitä, että siirtymäajan poikkeuksellisen suuret valuuttavarannot voivat muodostaa tarpeellisen turvallisuustekijän. Onnistuneella spekulatiivisella hyökkäyksellä yhtenäisvaluuttaa vastaan voisi nimittäin olla tässä vaiheessa suuri vaikutus Euroopan talouteen, ja se voisi aiheuttaa huomattavaa vahinkoa. On kuitenkin selvää, että jopa 200 miljardin dollarin ylimääräiset valuuttavarannot eivät saa ajan oloon jäädä käyttämättä. Olen sitä mieltä, että siksi on täysin oikeutettua ajatella jo nyt sitä, kuinka näitä rahavaroja on käytettävä, kun otetaan huomioon Euroopan korkea työttömyysaste. Joka tapauksessa on mahdoton hyväksyä sitä, että niiden annetaan olla käyttämättä pitempään kuin on aivan välttämätöntä.
On yleisesti tunnettua, että tutkimuksen tarpeisiin on liian vähän rahaa sekä yhteisön tasolla että useimmissa jäsenvaltioissa. Yhdysvalloissa ja Japanissa tilanne on tällä alueella selvästi parempi. Jos tutkimusta ja innovaatioita tuettaisiin enemmän, voitaisiin kenties parantaa yritysten kilpailukykyä ja antaa työllisyyspoliittisia piristysruiskeita. Tällä tavalla voidaan erityisesti vahvistaa pk-yrityksien, jotka muodostavat EU: n taloudellisen selkärangan, teknologista osaamista ja kilpailukykyä. Siksi vetoan lopuksi sen puolesta, että ylimääräiset valuuttavarannot käytettäisiin sopivana ajankohtana konkreettisiin tutkimusohjelmiin, jotta niin voitaisiin onnistuneesti torjua suurinta ongelmaamme, valtavaa työttömyyttä.

Herman
Herra Castagnède on oikeassa, varannot eivät ole välttämättömiä pelkästään kansainvälisten maksujen maksamisen kannalta. Ne ovat välttämättömiä myös markkinainterventioiden tekemiseksi ja toimivat myös rahan liikkeellelaskun vastineena. Kun ihmiset siis luulevat, että voimme palauttaa nämä varannot talousarvioon tehdäksemme niillä jotakin muuta, he erehtyvät. Tämä raha ei ole valtion rahaa eikä talousarvioon kuuluvaa rahaa vaan pankkien rahaa. Silloinkin kun pankit on täysin kansallistettu, on varantojen vähentämiseksi vähennettävä myös niiden vastineena olevaa rahankiertoa. Koettakaamme siis kaikin mokomin palauttaa mieliin edes alkeet siitä, miten rahajärjestelmä toimii Euroopassa. Ennen kuin käytämme rahaa, jota ei ole olemassa, poliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi, ottakaamme huomioon se, miten nykyinen pankkijärjestelmä toimii todellisuudessa.
Tämän sanottuani olen täysin herra Giansilyn kannalla, etenkin koska alussa, kun emme vielä tiedä, miten asiat kehittyvät, on elintärkeää, että meillä on vähimmäismäärä varantoja voidaksemme vaikuttaa markkinoihin.
Tiedän, että valuuttakursseihin voidaan vaikuttaa pikemminkin korkojen muuttamisen kautta, mutta tiedämme myös sen, että keinoja on parempi olla useampi kuin yksi. Jos ainoa keinomme pettää, olemme hukassa. Kun meillä on sen sijaan vahvat varannot, voimme tehdä interventioita, jos korkojen manipulointi tai muuttaminen ei riitä pelottamaan tiettyjä spekulatiivisia hyökkäyksiä tulevaa euroa vastaan.
Siinä syy, arvoisa puhemies, miksi kannatan täysin Giansilyn mietintöä, ja hyväksymme useimmat muutkin käsiteltäviksi jätetyt tarkistukset tiedostaen samalla sen, että joitakin niistä voidaan muuttaa kansainvälisen suhdanteen huomioon ottamiseksi.

Blokland
Arvoisa puhemies, euroalueen syntymisen seurauksena jäsenvaltiot, joiden taloudet ovat olleet hyvin avoimia, muodostavat suhteellisen suljetun talouden. Tämän vuoksi suuri osa nykyisistä valuuttavarannoista muuttuu tulevaisuudessa tarpeettomaksi. Niistä voidaan näin ollen aikanaan luopua. Sen on kuitenkin tapahduttava niin, että ei aiheudu markkinahäiriöitä. Lyhyesti sanottuna, varovaisuus on valttia. Euroopan keskuspankkijärjestelmän täytyy varoa liikkeitään. Ei ole mitään syytä olettaa, että EKPJ ei tekisi niin. Tässä mielessä käsiteltävänä oleva päätöslauselma tukee tulevaa politiikkaa.
Osa ongelmaa ratkeaa itsestään. Reilu neljännes nykyisistä valtavista varannoista on valuuttaa, joka muunnetaan euroiksi. Tämä summa ei ole 1. tammikuuta lähtien enää varantoa vaan omia varoja. Varojen käyttöä valtionvelan lyhentämiseksi ei ole suunnitteilla. Sitä paitsi setelirahoitus on kielletty perustamissopimuksessa.
Meidän täytyy varoa tässä keskustelussa sellaista yksipuolista ennakko-odotusta, että euron kurssi olisi vahva verrattuna USA: n dollariin. Itse asiassa suhteellisen vahva euro edistää tuontia USA: sta ja jarruttaa EU: n vientiä. Samalla kuitenkin heikko euro houkuttelisi amerikkalaisia yrityksiä fuusioihin eurooppalaisten yritysten kanssa ja samalla myös ostamaan niitä. Myöskään se ei ole aiottu vaikutus.
Voimme tehdä sellaisen johtopäätöksen, että euron sisäisen arvon vakauden tulee olla etusijalla. Euron ulkoinen arvo riippuu rahapolitiikasta. Sitä mukaa kuin kansainvälisten valuuttamarkkinoiden kehityksen tarjoamat mahdollisuudet sallivat, valuuttavarantoja voidaan vähentää. Maksut kansainvälisille järjestöille, kuten Yhdistyneille kansakunnille ja Kansainväliselle valuuttarahastolle, ovat tässä tapauksessa erinomainen mahdollisuus. Meidän täytyy olla koko ajan varovaisia vaikutuksista valuuttakursseihin. Tämä pätee myös kultavarantojen vähentämiseen. En kuitenkaan pidä hyvänä ajatusta kultaisesta eurorahasta, koska se olisi omituista Euroopan yhtenäisyyden symboliikkaa.

Peijs
Arvoisa puhemies, kiitokset herra Giansilylle hänen hienovaraisesta mietinnöstään. Mietinnössä tullaan sellaiseen johtopäätökseen, että 330 miljardin valuuttavarantoa voidaan pitkällä aikavälillä vähentää. Olen tästä samaa mieltä. Yhdysvaltain keskuspankki pitää tähän verrattuna paljon pienempiä varantoja, vaikka Yhdysvaltojen tilanne on tulevaisuudessa verrattavissa Euroopan tilanteeseen. Yhdysvaltain keskuspankki noudattaa dollarin ulkoisen arvon tapauksessa niin sanottua hyväntahtoisen välinpitämättömyyden politiikkaa, joka on verrattavissa Euroopan keskuspankin odotettuun lähestymistapaan tulevaisuudessa. Yhdysvaltain talous on myös avoimuuden ja viennin osalta verrattavissa kokonaisuutena tulevaan euroalueeseen. Keskuspankeilla itsellään on muuten kannustin säilyttää tarvittava määrä valuuttavarantoja, koska myös tulevaisuudessa osa valuuttavarannon tuotosta lisätään kansallisten keskuspankkien varantoihin. Alankomaissa tämä suhde on 95 % ja 5 %. Tällöin 95 % menee valtiolle, ja epätyydyttävä suhde johtaisi varantojen vähäisempään karttumiseen.
Valuuttavarannot ovat kuitenkin tarpeen. Vuoden 1998 lopussa valuuttamarkkinoilla on mahdollista tehdä suuria interventioita sovituilla kursseilla. Siihen saakka on mahdollista sijoittaa Saksan markkoja, Ranskan frangeja ja muita valuuttoja. Sen jälkeen Euroopan keskuspankki aloittaa rahapolitiikkansa. Saatavat Saksan markoissa ja Ranskan frangeissa muuttuvat silloin automaattisesti kotimaisiksi saataviksi. Jäljelle jää kuitenkin huomattava määrä dollareita ja kultaa. Pankin vakauden ja uskottavuuden vuoksi saattaa olla tärkeää, että käytössä on huomattavia varantoja. Haluaisin kysyä komissaarilta, missä määrin hän on saanut merkkejä siitä, että rahoitusmarkkinat luottavat päätettyihin kursseihin.
Sitten vielä yksi hyvin kiireellinen asia, arvoisa komissaari. Alankomaissa käydään jo tällä hetkellä keskustelua siitä, kuinka eurokolikot ja -setelit otetaan käyttöön. Jos käytetään myös Alankomaiden parlamentin kannattamaa big bang -menetelmää, on välttämätöntä alkaa laskea eurokolikkoja ja -seteleitä liikkeeseen ennen 1. tammikuuta 2002, vaikka ne eivät vielä olekaan laillisia maksuvälineitä, ikään kuin turisti ostaisi pesetoita ennen lähtöään Espanjaan. Hänkään ei voi vielä maksaa niillä. Tällaiseen etukäteen tapahtuvaan liikkeelle laskemiseen tarvitaan keskuspankin lupa. Aikooko komissio vaatia Euroopan keskuspankkia tekemään pikaisesti myönteisen päätöksen tästä asiasta? Minä muuten kannatan kultaisia kolikoita ja juuri tästä syystä, herra Blokland.

García-Margallo Y Marfil
Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää suurenmoisesta mietinnöstä. Arvoisa komissaari, ranskalaisittain hieman liioitellen on sanottu, että euron käyttöönotto on Euroopan merkittävin tapahtuma sitten vuoden 1917 jälkeen. On kuitenkin totta, että me eurooppalaiset olemme olleet uppoutuneina euron sisäisiin asioihin ja olemme vasta myöhäisessä vaiheessa alkaneet pohtia sen ulkoisia asioita.
Kaksi vuotta sitten pidetyn Washingtonin konferenssin jälkeen, jolloin näitä mietintöjä käsiteltiin ensimmäisen kerran, ja jopa kevään jälkeen, jolloin valittiin ensimmäiseen aaltoon kuuluvat maat, ulkoiset ja sisäiset olosuhteet ovat muuttuneet. Aasian kriisi, Venäjän kriisi, Latinalaisen Amerikan kriisi ja dollarin lasku ovat aiheuttaneet sen - kuten arvoisalla komissaarilla oli juuri tänään tilaisuus todeta - että ennustettuja kasvulukemia on täytynyt tarkistaa alaspäin. Näissä olosuhteissa on syytä olla tyytyväinen siihen, että mietinnössä suositellaan varovaisuutta varantojen hallinnassa. Kysymys onkin näissä olosuhteissa se, arvoisa komissaari, millaisiin otteisiin on ryhdyttävä, jottei euro kävisi liian kalliiksi, jottei se tekisi vientituotteitamme kalliimmiksi tai vaarantaisi työllisyyttä? Varovaisuus varantojen hallinnassa ei kuitenkaan nykyisellään pysty estämään tällaisia vaikutuksia jo tarpeeksi pysähtyneessä kehityksessä. Nyt tarvitaan - kuten mietinnössä sanotaan - asianosaisten hallitusten suurempaa koordinaatiota sekä Euroopan ja ulkopuolisten hallitusten välistä koordinaatiota kansainvälisen rahoitusjärjestelmän hallinnassa. Tuo koordinaatio on vaikea saavuttaa niin kauan kuin politiikan alueella ei ole ulkoista euroa, ja Bretton Woods -tyyppisen järjestelmän tarkistaminen tai perustaminen on vaikeaa niin kauan kuin eurolla ei ole sitä ohjaavaa poliittista vaikutusvaltaa ja niin kauan kuin ei ole perämiestä, joka luotsaisi sitä alusta, jonka me aiomme laskea vesille.

Porto
Haluan aluksi onnitella kollega Giansilya hänen erinomaisesta mietinnöstään, jonka näkemyksiin yhdyn täysin. Lähinnä teknisten ongelmien lisäksi Euroopan keskuspankin varantojen perustamiseen liittyy itse asiassa myös toinen, tärkeämpi huoli eli EKP: lle siirtyvät ylimääräiset dollarivarannot.
Kyse on valtavasta summasta eli lähes 400 miljardista dollarista, jotka siirtyvät EKP: lle " perintönä" kansallisten keskuspankkien varannoista; näin suurelle rahamäärälle ei voida löytää välitöntä hyötykäyttöä, ja on syytä ottaa erityisesti huomioon, että euroalueen jäsenvaltioiden väliset transaktiot eivät tule enää olemaan ulkoisia toimia. Realistisesti katsoen voimme ennakoida tulevienkin tarpeiden vaativan vain 50-200 miljardia dollaria eli kahdeksannen osan tai korkeintaan puolet koko summasta.
Meidän ei pidä myöskään antaa periksi houkutukselle löytää välitöntä käyttöä noille varannoille, olipa kyse kuinka ylevästä tarpeesta tahansa: se nimittäin lisäisi varsin merkittävästi dollareiden myyntiä maailmanmarkkinoilla, jolloin dollarin arvo euroon nähden alentuisi.
Kyse on tavallaan houkuttelevastakin seurauksesta, koska euron arvo siten kohoaisi, mikä toisi eurolle arvovaltaa. Tärkeämpää on kuitenkin huolehtia siitä, että Euroopan kilpailukyky säilyy, ja se taas - meidän on oltava realistisia - kärsisi, jos euro olisi liian kallis. Eurooppalaiset yritykset reagoisivat asiaan kielteisesti, mikä johtaisi tuntuviin menetyksiin sijoitustoiminnan ja työllisyyden alalla.
Valuutta ei myöskään saa uskottavuuttaan siitä, että sen arvo on liian korkea. Todellinen ja kestävä uskottavuus liittyy pikemminkin valuutan oikeaan ulkoiseen arvoon, joka puolestaan riippuu sen sisäisestä vakaudesta, ja niin ollen meidän onkin syytä tehdä kaikki mahdollinen sen turvaamiseksi etenkin noudattamalla kasvu- ja vakaussopimusta, kuten esittelijä alustuspuheenvuorossaan aivan oikein korosti.

Mendes Bota
... on esillä, mutta hänen suunnitelmissaan, joiden mukaan euroalueen jäsenvaltioiden keskuspankkien varannot olisi osittain suunnattava suureen poliittiseen hankkeeseen Euroopan taloudellisen aseman vahvistamiseksi ja sitä kautta uusien työpaikkojen luomiseksi, kuten myös Lionel Jospin ehdottaa, on ennen kaikkea se puute, että niihin ei liity kyllin tehokkaita varotoimia.
Näin on jo siitäkin syystä, että Euroopan keskuspankkijärjestelmän valuuttavarantojen ylijäämäisenä pidettyä osaa ei ole vieläkään määritelty kunnolla. On totta, että kun euro ja talous- ja rahaliiton kolmas vaihe tulevat voimaan, kansallisilla valuutoilla suoritettuihin transaktioihin aina sisältyvä kurssiriski pienenee huomattavasti. On myös totta, että merkittävä osa tämänhetkisestä ulkoisesta kaupasta muuttuu sisäiseksi kaupaksi, koska se käydään itse euroalueella, ja niin ollen myös tarve ylläpitää valuuttavarantoja kansainvälisen kaupan maksuihin vähenee jyrkästi.
Mutta vieläkään ei ole tarkasti määritelty, mitä tuolla ylijäämäisellä osalla oikeastaan tarkoitetaan. Jotkut puhuvat 50 miljardista dollarista, toiset taas 300 miljardista dollarista. Itsestään selvänä ei voida pitää edes sitä, että varannot todella ovat ylijäämäisiä. Näin on etenkin siksi, että aiemmin perustetut, Saksan markkoina olevat huomattavat varannot muunnetaan euroiksi ensi tammikuun 1. päivänä, minkä jälkeen niitä ei voida enää pitää valuuttavarantoina. Ne tulevat olemaan vain sisäisiä saamisia.
Toisaalta ei tule myöskään olemaan helppoa supistaa kansallisten keskuspankkien vanhastaan nauttimaa itsenäisyyttä ja ryhtyä hallinnoimaan keskuspankkien varantoja määräämällä niille erityisiä käyttötarkoituksia, joista jäsenvaltioiden hallitukset ovat tehneet poliittisia päätöksiä. Kaikki tuntuu sen tähden viittaavan siihen, että oikea strategia Euroopan keskuspankkijärjestelmän varantojen hallinnoimiseksi olisi maltillinen interventio; sen avulla voidaan välttää se vaara, että dollarin arvo euroon nähden alenee nopeasti, mikä olisi tuhoisaa Euroopan unionin viennille.
Dollareina tai jeneinä olevien merkittävien valuuttavarantojen ylläpitäminen on varmastikin paras tapa estää keinotteluhyökkäykset, jotka voisivat tuhota kansainväliset rahoitusmarkkinat euroon siirryttäessä; lisäksi ne mahdollistavat vakauttamiseen tähtäävät interventiot ja edistävät euron arvovaltaa tärkeänä, vakaana ja uskottavana viitevaluuttana maailmassa.

De Silguy
Arvoisa puhemies, lupaan teille, että puhun mahdollisimman kokoavasti ja lyhyesti, ja kiitän teitä siitä, että suostuitte pitkittämään hieman tätä keskustelua.
Hyvät parlamentin jäsenet, hetkellä, jolloin Euroopan keskuspankki laatii toimintansa yksityiskohtaisia sääntöjä, herra Giansily kehottaa meitä aivan oikein miettimään valuuttamääräisiä varantoja koskevaa ongelmaa EMUn kolmannessa vaiheessa.
Haluan aivan ensiksi sanoa sen, että ilmaisen täällä oman mielipiteeni, eikä se tietenkään rajoita mitenkään Euroopan keskuspankin kantaa, pankin, joka on 105 artiklan nojalla vastuussa varantojen hoidosta. En halua vaikuttaa häiritsevästi tämän toimielimen itsenäisyyteen.
Komissio on pääasiallisesti samaa mieltä esittelijän analyysistä. Haluaisin kuitenkin puuttua yhteen kohtaan, sillä se voi aiheuttaa meille ongelmia - se koskee kysymystä optimaalisesta valuuttavarantosaamisten tasosta. Valuuttamarkkinoille ei tosin tarvitse tehdä enää interventioita euroon osallistuvien jäsenvaltioiden valuuttojen välisten vaihtokurssien vakauttamiseksi, minkä takia varantojen hallussa pitäminen tätä tarkoitusta varten ei ole enää tarpeellista. Mutta sellaista päätelmää, että EKPJ: n hallussa olevasta varantojen kokonaismäärästä tulee suurempi kuin valuuttavarantosaamisten optimaalinen taso, ei ole helppo tehdä, ja minä epäröin sellaisen päätelmän tekemistä, koska pohdimme sitä, miten valuuttavarantojen optimaalista tasoa voitaisiin arvioida. Herra Wolf, valuuttasaamiset eivät ole ylimääräistä rahaa, joka uinuu kansallisten keskuspankkien holveissa. Ja kuten herra Herman luullakseni aivan oikein korosti, tämän ylimääräisen rahan määrää ei pidä liioitella eikä varsinkaan aliarvioida sen hyödyllisyyttä.
Luulen, että tähän kysymykseen vastaaminen edellyttää euroalueella joidenkin seikkojen huomioon ottamista. Ensinnäkin euroalueen valuuttavarannot jäävät euron käyttöönoton jälkeenkin 1. tammikuuta 1999 vielä merkittävästi alhaisemmiksi tärkeimpien Aasian valtioiden varantoihin nähden. Ajattelen esimerkiksi Kiinaa, jonka valuuttavarantojen suhteesta ulkomaankauppaan tulee kaksi kertaa vahvempi kuin euroalueella. Kiinan valuutta ei kuitenkaan ole vaihdettava.
Toinen seikka on, että kansainvälisen kaupan määrän ja tarpeellisen valuuttavarantojen tason välinen perinteinen suhde on joka tapauksessa ainakin teollisuusvaltioiden osalta äärimmäisen vaikea määrittää syystä, joka sitä paitsi liittyy vapaaseen liikkuvuuteen ja pääomaliikkeiden vapauttamiseen. Kävin läpi useita tutkimuksia yrittäessäni arvioida määrällisesti EKPJ: n ylimääräisten varantojen tasoa. Löysin tuloksia, jotka vaihtelevat nollasta 200 miljardiin euroon - 200 miljardiin dollariin - eli tulokset ovat hyvin epätarkat.
Kolmas tärkeä seikka: kansalliset keskuspankit tarkistavat taseensa euron käyttöönoton yhteydessä. Euroon siirtyminen vähentää siis automaattisesti jäsenvaltioiden keskuspankkien varantoja, ja tämä johtuu puhtaasti teknisistä syistä, etenkin varantojen lakkauttamisesta niissä valuutoissa, jotka siirtyvät euroon, esimerkiksi Ranskan keskuspankin varannot Saksan markoissa lakkautetaan.
Neljänneksi korkeat valuuttavarannot ovat tehokas keino pitää pankkijärjestelmä rakenteellisessa likviditeettitarpeessa. Tämä tarve on kuitenkin periaatteessa välttämätön kunnollisen rahapolitiikan hoitamisen ja korkojen määrittämisen kannalta.
Viides seikka on, että EKPJ: n varantojen korkea taso myötävaikuttaa järjestelmän uskottavuuteen. Tämä on alussa aivan olennaista. Tällä hetkellä olisi sopimatonta vähentää tätä uskottavuutta, etenkin kun rahoitusmarkkinoiden nykyiset levottomuudet otetaan huomioon. Palautan mieliinne - ja etenkin herra Mettenin mieleen - että EKPJ: n uskottavuuden heikentäminen vaikuttaisi euron uskottavuuteen, ja se saattaisi ilmetä loppujen lopuksi korkojen nousuna eli täysin päinvastaisena tuloksena kuin mihin euron perustamisella pyrimme. Olkaa huoleti, varantojen tarkoituksena ei ole tehdä Euroopasta kansainvälistä veturia, mutta jos järjestelmän likviditeettimäärää on tarpeen lisätä, siihen on muitakin keinoja kuin varantojen tyhjentäminen, mikä vaikuttaisi Euroopan oman valuutan uskottavuuteen. Luulen sitä paitsi, että esittelijänne korosti tätä kohtaa voimakkaasti ja oikein.
Haluaisin puheenvuoroni lopuksi muistuttaa, onnitellen samalla herra Giansilyta hänen analyysinsä huolellisuudesta ja hänen päätelmiensä varovaisuudesta, että ainoastaan kokemuksen avulla voidaan tässä asiassa ottaa kantaa valuuttavarantojen asianmukaiseen tasoon - kuten luullakseni herra Christodoulou korosti, joka on tässä asiassa pätevämpi kuin minä, koska hän on ollut keskuspankin pääjohtaja - ja tämä kuuluu pääasiassa EKPJ: n vastuulle.
Komissio luottaa näin ollen täysin siihen, että Euroopan keskuspankin neuvoston jäsenet hoitavat tämän tehtävän.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra de Silguy.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.
(Istunto keskeytettiin klo 19.25 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Työntekijöiden suojeleminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Correian laatima työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan mietintö (A4-0353/98) ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi työntekijöiden suojelemisesta syöpäsairauden vaaraa aiheuttaville tekijöille altistumiseen työssä liittyviltä vaaroilta annetun direktiivin 90/394/ETY muuttamisesta toisen kerran (KOM(98)0170 - C4-0310/98-98/0093(SYN)).

Correia
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät jäsenet, nyt käsiteltävän mietinnön aiheena on komission ehdotus työntekijöiden suojelemisesta syöpäsairauden vaaraa aiheuttaville tekijöille altistumiseen työssä liittyviltä vaaroilta annetun direktiivin 90/394/ETY muuttamisesta toistamiseen.
Ehdotuksen keskeinen tarkoitus on ulottaa nykyinen direktiivi kattamaan lehtipuulajien (tammi, pyökki) puupölyn, perimän muutoksia aiheuttavien aineiden luokat 1 ja 2 sekä vinyylikloridimonomeerin.
Euroopan unionin perustamissopimuksen 118 a artiklan mukaan neuvosto antaa direktiivein säännökset vähimmäisvaatimuksista työolojen parantamiseksi, jotta työntekijöiden suojelemisessa voidaan taata parempi terveyden ja turvallisuuden taso. Panemme tyytyväisinä merkille jokaisen sensuuntaisen aloitteen, ja tämä on yksi niistä. On kuitenkin vahinko, että komissio ei ole käyttänyt tilaisuutta hyväkseen laajentaakseen direktiivin alaa vieläkin enemmän kodifioimalla puupölyjen yhteydessä sovellettavaan direktiiviin myös direktiivin 83/477/ETY säännökset, sillä ehdotuksessa ei esitetä muutoksia jo luotuihin yleisiin puitteisiin, mikä aiheuttaa merkittäviä ongelmia, jos jäsenvaltiot tai tuomioistuin tulkitsevat sen säännöksiä suppeasti. Asiaa mutkistaa lisäksi se, että kyseistä artiklaa lainaten: " vältetään säätämästä sellaisia hallinnollisia, taloudellisia tai oikeudellisia rasituksia, jotka vaikeuttaisivat pienten tai keskisuurten yritysten perustamista taikka niiden kehittämistä" .
Kun tästä mietinnöstä keskusteltiin, komission edustaja totesi meille, että ehdotuksen vaikutuksista mainittuihin rasituksiin on tehty tutkimus, mutta tosiasia on, ettemme ole nähneet sellaista tutkimusta julkaistuna, joten emme myöskään tiedä, miten tämän direktiivin julkaiseminen vaikuttaa pieniin ja keskisuuriin yrityksiin.
Juuri tästä lähtökohdasta katsottuna olemme pyrkineet eräiden muiden jäsenten korvaamattomalla avulla sovittamaan yhteen työntekijöiden luovuttamattoman oikeuden terveyteen ja toisaalta yritysten terveen rahoitustilanteen, joka sekin on toivottava asia, ja ottaneet erityisesti huomioon pienet ja keskisuuret yritykset, jotka sentään muodostavat suurimman reservin uusien työpaikkojen luomisessa, unohtamatta kuitenkaan alan suuria teollisuuslaitoksia. Loppujen lopuksi on syytä muistaa, että Euroopan unionissa on 42 000 teollisuusyritystä, suurin osa niistä pieniä ja keskisuuria yrityksiä, jotka työllistävät lähes 1, 9 miljoonaa ihmistä. Koska tässä taloudellisessa tilanteessa ensisijainen tavoitteemme on työttömyyden torjuminen, meidän on luotava kannustimia, jotka voivat olla verotuksellisia tai taloudellisia tai myös sisältää mahdollisuuden poiketa säännöksistä, jotta direktiivin soveltamisesta aiheutuvat kustannukset jäisivät mahdollisimman vähäisiksi eivätkä rasittaisi pelkästään yrittäjiä, sillä muussa tapauksessa nuo kustannukset saattavat lopulta vaikuttaa välillisesti myös työntekijöihin, jotka joutuisivat mahdollisten konkurssien seurauksena kohtaamaan työttömyyden.
Mitä tulee käsillä olevan toimen ratkaisevaan sisältöön eli työntekijöiden terveyden suojelemiseen, komission on nähdäksemme pitäydyttävä - kuten se aivan oikein ehdottaa - työssä tapahtuvaa altistumista koskevien raja-arvojen keskimääräisessä tasossa. Tässä suhteessa on hyvä mainita, että tarkkoja raja-arvoja ei ole voitu tieteellisesti vahvistaa, vaan mielipiteet vaihtelevat 2-3 mg/m³ välillä. On nähdäkseni onnistunut ratkaisu määrittää raja-arvoksi 5 mg/m3 siitä huolimatta, että sekään ei perustu tieteellisiin tutkimuksiin. Samaa ei voi sanoa direktiiviehdotuksessa mainituista puulajeista. Vaikka tieteellisesti on todistettu ainoastaan, että tammen ja pyökin puupöly on karsinogeenista, eli jos sitä hengittää, se voi aiheuttaa nenän adenokarsinooman, mielestämme eri lehtipuulajien biokemiallisten yhtäläisyyksien takia olisi aiheellista pitäytyä todennäköisyyslaskelmissa ja sisällyttää direktiiviin kaikki lehtipuulajit, mikä ei kuitenkaan merkitse sitä, ettei olisi jatkettava tutkimusta puupölyn mahdollisesta syöpää aiheuttavasta vaikutuksesta hengitettynä; vastaisuudessa tutkimus olisi myös ulotettava kaikkiin puulajeihin.
Juuri näiden olettamusten perusteella esitämme tarkistuksemme komission tekstiin. Komissio tietää, että sosiaaliasiain valiokunta äänesti yksimielisesti näiden tarkistusten puolesta, ja toivommekin, että komissio hyväksyy ne ja muuttaa siinä suhteessa alkuperäistä ehdotustaan. Lopuksi kiitän kaikkia niitä, jotka osallistuivat tämän mietinnön laatimiseen.

Skinner
Suhtaudun tähän herra Correian mietintöön myönteisesti, koska tiedän, miten huomattavan kovaa työtä se on vaatinut. Terveys- ja turvallisuusasiat eivät ole Euroopan parlamentin suosituin ajanviettotapa, mutta herra Correia on viettänyt jonkin verran aikaa työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnassa kehitellen sitä, mistä toivon muodostuvan tulevaisuuden alan tällä alueella. Valiokunta on päässyt joihinkin kompromisseihin, joiden uskon tosiasiassa voittavan äänestyksessä tämän viikon täysistunnossa.
Kuten olemme juuri kuulleet, lehtipuiden puupölyn syöpää aiheuttavat vaikutukset ovat olleet Euroopan unionin jäsenvaltioiden suuri huolenaihe. Kaikkien lehtipuiden sisällyttäminen tähän erityiseen direktiiviin on järkevä alku. Kuten herra Correia mainitsee, asetetut raja-arvot on tarkoitettu yhteistä eurooppalaista standardia varten. Jokainen jäsenvaltio voi tietysti asettaa paljon tätä korkeampia standardeja - se on jäsenvaltioiden asia, mutta yksi asia on aivan selvä: tämä on jotakin, jota tarkistetaan tulevina vuosina; olen varma meidän kaikkien haluavan sitä, jotta voisimme taata mahdollisimman korkeat standardit teollisuuden työntekijöille kautta Euroopan. Tämä on kuitenkin alku.
Sanon, että noiden kompromissien osalta taloudellinen tuki näissä muutoksissa saattaa aiheuttaa huolta ja komissio saattaa ottaa kantaa tähän erityiseen asiaan. Olemme ilmaisseet selvästi, että emme enää voi sallia syöpää aiheuttavia vaikutuksia näiden erityisten teollisuudenalojen osalta, joissa ihmisten hengittämän puupölyn laaja-alainen esiintyminen johtaa niihin perimän muutoksia aiheuttaviin aineisiin, jotka aiheuttavat monille suojaamattomille työntekijöillemme tunnistamattomia laajamittaisia sairauksia ja pahoinvointia yhteisössämme vuosittain.
Haluaisin päättää tähän huomauttamalla pikaisesti, että herra Correia on ajoittain kohdannut vaikeuksia, mutta hän on urheasti keskustellut tästä asiakokonaisuudesta valiokunnassa, ja suosittelen hänen mietintöään kaikille tänään läsnä oleville.

Pronk
Arvoisa puhemies, turvallisuus ja terveys ovat hyvin tärkeitä asioita kaikkien kannalta. Myös Euroopan kansalaiset pitävät niitä yhtenä tärkeimmistä asioista. Euroopan unioni on sosiaalipolitiikan yhteydessä kiinnittänyt todella paljon huomiota turvallisuuteen ja terveyteen. Aiheesta on laadittu useita direktiivejä, ja tämä on yksi niistä. Kussakin direktiivissä puututaan osaan siitä, mitä ei ole vielä säännelty ja mikä vaarantaa terveyttä.
Tavallisen lukijan on kuitenkin melko vaikea päästä direktiivien viidakossa selvyyteen, mistä on kysymys. Sen vuoksi minulla on kysymys komissiolle, ennen kuin siirryn mietinnön muihin osiin. Voisiko komissio teettää esimerkiksi Firenzen yliopistolla tutkimuksen - näen herra Montin istuvan täällä, mikä saa minut heti ajattelemaan Firenzen yliopistoa - jolla selvitettäisiin, olisiko mahdollista tehdä direktiivin kokonaisuudesta helpommin lähestyttävä, niin että siinä käytettäisiin toisenlaista luokittelua. Tiedän, että sitä on kokeiltu Firenzessä EU: n perustamissopimukseen ja vieläpä hyvin menestyksekkäästi, mutta tätä ei ole otettu huomioon politiikassa. Haluaisin tosiaan ehdottaa jotain tällaista tämän asian yhteydessä, ja haluaisin kysyä teiltä, onko asiasta mahdollista teettää siellä tutkimus.
Mietintöön liittyen haluan kiittää herra Correiaa sydämellisesti hänen kovasta työstään. Mielestäni on myös hyvin tärkeää, että hän on yrittänyt jossain määrin laajentaa työtään. Hän puhui äsken melko vaikeasta asiasta, eli siitä, onko tieteellistä näyttöä olemassa vai ei? Hän on mielestäni löytänyt asiassa oikein hyviä kompromisseja. Mielestäni häntä voidaan myös kiittää tästä asiasta. Me emme ole kannattaneet kaikkia tarkistuksia. Olemme jättäneet kannattamatta kahta tarkistusta, nimittäin tarkistuksia 1 ja 2. Emme kannata tarkistusta 1, koska ei ole selvää, mitä siirtymäkaudella tarkoitetaan. Onko kysymys tavallisesta siirtymäkaudesta vai siirtymäkaudesta, joka alkaa tämän direktiivin tultua voimaan? Se on täysin epäselvää. Se aiheuttaa sekavuutta. Tarkistus kaksi on jopa perusteiltaan väärä, koska siinä pyydetään jäsenvaltioilta rahoitustukea vaikeuksissa oleville yrityksille. Tällaiset ongelmat täytyy ratkaista järjestelmässämme direktiivillä itsellään. Haluaisin myös tästä komission mielipiteen, joka epäilemättä vielä esitetään.
Lausunnon muiden osien suhteen minulla ei ole minkäänlaisia ongelmia, vaan olen oikein tyytyväinen. Haluaisin kuitenkin, että kaksi ensimmäistä tarkistusta poistettaisiin. Toivon, että parlamentin enemmistö on siitä samaa mieltä.

Ojala
Arvoisa puhemies, komission esitys siitä, että syöpädirektiivin piiriin sisällytetään altistuminen tammen ja pyökin puupölylle, on hyvä. Juuri näin on syytä toimia. Direktiivejä on täydennettävä sitä mukaa kun saadaan tieteellistä näyttöä kuten nyt tammen ja pyökin kohdalla on tapahtunut. Muiden lehtipuiden osalta voidaan tehtyjen selvitysten perusteella sanoa, että niiden karsinogeenisuus on ihmisessä todennäköistä, mutta ei vielä epidemiologisesti ratkaisevasti osoitettu. Työllisyys- ja sosiaalivaliokunta on päättänyt tässä soveltaa varovaisuusperiaatetta ja esittää direktiivin alaa koskemaan kaikkia lehtipuita.
Havupuista ei sen sijaan vielä ole vastaavaa näyttöä. Havupuut ovat merkittäviä kovia lehtipuita pehmeämpiä, mikä tekee niiden pölyn vähemmän vaaralliseksi. Esimerkiksi Suomen teollisesti merkittävimpien puulajien männyn, kuusen ja koivun syöpävaarallisuudesta ei ole vielä tieteellistä näyttöä. Luonnollisesti direktiiviä on näidenkin puulajien kohdalta tarkistettava uudelleen, mikäli uutta tietoa saadaan. On kuitenkin turhaa ryhtyä tässä vaiheessa laajentamaan direktiivin alaa koskemaan kaikkia puulajeja, koska tällaista näyttöä ei ole olemassa.
On kuitenkin muistettava, ettei mahdollinen karsinogeenisuus ole ainoa puupölyn ongelma. Kaikki puupölyt aiheuttavat terveydellisiä ongelmia muun muassa allergiaa. Mutta tämä asia ei enää kuulu tämän direktiivin piiriin.
Valiokunnan esityksessä päädyttiin lehtipuupölyn raja-arvon osalta viiteen milligrammaan kuutiometriä kohti, ja se on hyvin korkea. Monissa maissa se ei aiheuta mitään muutosta vallitsevaan tilanteeseen. Valiokuntamme kuitenkin päätyi esittämään korkeaa raja-arvoa saatuaan komissiolta vakuutuksen siitä, että raja-arvoa tullaan tarkistamaan alaspäin. Saimme kuulla, että jopa kahden vuoden kuluessa saattaa tulla esitys.
Vaatimuksen työntekijöiden terveyden suojelemisesta työpaikalla tulee perustaltaan lähteä siitä, etteivät ihmiset työssään kerta kaikkiaan altistu karsinogeeneille. Mikä tahansa raja-arvo asetetaankin, tietenkin nollaa lukuunottamatta, jo se tarkoittaa, että hyväksymme tilanteen, jossa työntekijöiden terveys on vaarassa. Raja-arvojen asettamisessa on aina kysymys kompromisseista, toisaalta työntekijöiden terveyden ja toisaalta työntekijöiden suojelemisesta aiheutuvien taloudellisten ja teknisten vaikutusten välillä. Nyt kun puupöly on saatu karsinogeenidirektiiviin voimme vain toivoa, että komissio mahdollisimman nopeasti toisi uusia esityksiä sekä tämän direktiivin täydentämiseksi että raja-arvojen alentamiseksi.

Schörling
Arvoisa puhemies, jopa minun ryhmäni, vihreät, suhtautuu tietenkin myönteisesti siihen, että tämä direktiivi laajennetaan koskemaan myös puupölyä ja kaikkia kovia puulajeja. Mielestäni mietintö oli oikein hyvä sellaisena kuin esittelijä sen laati, mutta sitä se on myös sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnan käsittelyn jälkeen. Mielestäni muun muassa se teksti on hyvä, jossa todetaan, että on aiheellista asettaa raja-arvot, koska työntekijät ovat aina vaarassa. Tämä käy ilmi useista tutkimuksista, ei ainoastaan komission ehdotuksessa mainittujen puulajien vaan kaikkien kovien puulajien osalta. Kuten Ojala sanoi, emme vieläkään tiedä, voivatko myös pehmeät puulajit olla karsinogeenisiä. Siinä tapauksessa meidän on luonnollisesti myös otettava selvää, onko asia niin, ja tehtävä direktiiviin lisäys tulevaisuudessa, jos siihen on tarvetta.
Mielestäni on hieman onnetonta, että tarkistuksessa 1 lukee, että työllisyys ja työtilaisuudet sekä työntekijöiden terveys asetetaan vastakkain. Ylimenokausia, erivapauksia ja niin edelleen ei koskaan saa käyttää tekosyynä sille, ettei tehdä tarpeeksi investointeja tai että päästään niistä investoinneista, joita yritykset ehkä joutuvat tekemään tämänkaltaisen ongelman ratkaisemiseksi. Muutenhan juuri yhteiskunta joutuu maksamaan kustannukset - puhumattakaan inhimillisen kärsimyksen aiheuttamista kuluista. En siis pidä tarkistuksen 1 sanamuodosta.
Pronk sanoi, ettei yrityksille pitäisi antaa tukea korjaamiseen ja sopeutumiseen. Mielestäni se on aivan väärin, koska se sisältyy unionin politiikkaan liittyvään varovaisuusperiaatteeseen. Mielestämme on erittäin tärkeää, että varovaisuusperiaatetta kunnioitetaan. Silloin ehkä tietyssä tilanteessa voidaan sallia tällaisen tuen antaminen varovaisuusperiaatteen toteuttamiseksi ja jotta varmistettaisiin, ettei työympäristössä ole syöpää aiheuttavia aineita. V-ryhmä tulee tukemaan tätä mietintöä.

Blak
Arvoisa puhemies, työympäristöön liittyviä vähimmäisdirektiivejä tarvitaan edelleen, ja sen vuoksi olen mielissäni siitä, että komissio on tehnyt tämän aloitteen. Komission ehdotus syöpäsairauksia koskevan direktiivin muuttamiseksi ei kuitenkaan ole läheskään tarpeeksi hyvä. Komissio ehdottaa, että direktiivi on ulotettava kattamaan työskentely pyökki- ja tammipölyssä. Sitä ei missään tapauksessa voi hyväksyä. Tieteellinen valiokunta on päätellyt, että on erittäin todennäköistä, että myös muiden puulajien pöly aiheuttaa syöpää. Haluan sen vuoksi kehottaa kollegoitani äänestämään sen puolesta, että direktiivi kattaa kaikkien puulajien pölyt. Jos ihminen altistuu puupölylle, on vakava vaara, että hänelle kehittyy nenäsyöpä, krooninen keuhkoputkentulehdus ja allergia. Meidän on oltava mukana varmistamassa, että Euroopan työntekijät saavat kunnon suojan tätä vaaraa vastaan. Jos jonkin aineen syöpää aiheuttavasta vaikutuksesta ollaan epävarmoja, meidän on käytettävä varovaisuusperiaatetta. Sitä paitsi yritysten käytännön työtä vaikeuttaa huomattavasti, jos erilaisia puupölytyyppejä varten on erilaisia turvallisuustoimia.
Komission ehdotus puupölyä koskevasta 5 mg/m3 raja-arvosta ei ole myöskään terveydellisesti perusteltu. Komissio ei anna mitään selitystä siitä, miksi raja-arvo on juuri 5 mg. Tieteellinen valiokunta ei ole antanut asiasta lausuntoa. Niin muodoin on mahdotonta käyttää sen arviointia raja-arvoa asetettaessa. Sen vuoksi on selvää, että jäsenmaat katsovat näitä raja-arvoja karsaasti. Monissa maissa raja-arvot ovat huomattavasti alhaisemmat kuin komission ehdottama 5 mg. Näiden maiden kokemukset osoittavat, että näiden raja-arvojen noudattaminen on teknisesti suhteellisen yksinkertaista. Se voi kannattaa myös taloudellisesti. Tanskassa tehdyt tutkimukset osoittavat, että puolittamalla raja-arvot 2 mg: sta 1 mg: aan saadaan aikaan suuria säästöjä muun muassa sairaaloissa, sairaspoissaoloissa ja varhennetuissa vanhuuseläkkeissä. Kysymyshän on vähimmäisdirektiivistä, joten jäsenmaat, joilla on alhaisemmat raja-arvot, eivät joudu nostamaan raja-arvojaan, mutta meidän on aina työskenneltävä varmistaaksemme koko Euroopan työntekijöille parhaan mahdollisen suojelun, erityisesti, kun kyse on niinkin vakavasta sairaudesta kuin syövästä. Meidän on sen vuoksi vähintäänkin velvoitettava komissio arvioimaan kysymystä raja-arvojen alentamisesta jo kaksi vuotta direktiivin käyttöön ottamisen jälkeen.
Valiokunnassa olemme päässeet myös suhteellisen hyvään kompromissiin, ja haluaisin sen vuoksi kehottaa kollegoitani äänestämään mietinnön puolesta, koska se parantaa monessa mielessä komission ehdotusta ja haluaisin myös kehua esittelijää hänen tekemästään hyvästä työstä.

Schiedermeier
Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää sydämellisesti. Olen sitä mieltä, että hän on tehnyt hyvää työtä. Terveyden suojelu on tärkeä asia Euroopan parlamentille. Sama pätee tämän direktiivin toiseen muuttamiseen. Vaikka käsiteltävänä olevia muita kysymyksiä voidaan säädellä suhteellisen helposti, lehtipuupölyn muodostamat ongelmat ovat erittäin hankalia. Mikäli jäsenvaltiot määrittelevät käsitteen tiukasti, sikäli kuin se on teknisesti mahdollista, se voisi sekä johtaa huonekalujen valmistuksen loppumiseen että vaarantaa käsityöammatin.
EU ei voi tuhota työpaikkoja maailmanlaajuistumisen yhteydessä liian tiukoilla vaatimuksilla, jotta esimerkiksi unionin ulkopuolisissa maissa syntyisi lisää työpaikkoja, jotka vaarantavat työntekijöiden terveyttä vielä enemmän. Se ei olisi järkevää. Vaadittavan tekniikan pitää siksi olla tasapainoisessa suhteessa terveyden suojelussa saavutettavaan tulokseen nähden. On varmasti järkevää tehdä lisätutkimuksia, jotta raja-arvoja voidaan tarvittaessa korjata. Ilman siirtymäaikoja ei voida saada aikaan ratkaisua.
Jäsenvaltiot voivat joutua antamaan taloudellista tukea, kuten esittelijä esitti tarkistuksessaan. Se ei kuitenkaan läheskään riitä kyseisille pk-yrityksille. Jos jokin jäsenvaltio nimittäin tukee voimakkaasti yrityksiään ja toinen ei voi tai halua tehdä sitä, kilpailu voi vääristyä voimakkaasti. Sen vuoksi pyydän komissiota kiinnittämään huomiota siihen, että tekniset vaatimukset ja raja-arvot ovat sellaisia, että ne myös voidaan täyttää, ja että unioni antaa sitten vastaavasti apua, jotta olosuhteet olisivat suunnilleen samanlaiset kaikkialla, jottei lopulta synny sellaista tilannetta, että direktiivin 90/394 uusi versio tosin suojelee työntekijöitä erinomaisesti karsinogeeneilta ja lehtipuupölyltä, mutta he joutuvat samanaikaisesti tilanteeseen, jossa he eivät enää voi tai heidän ei tarvitse tehdä työtä, koska heidän yrityksensä pitää sulkea liian tiukkojen vaatimusten vuoksi. Se ei voi olla tämän direktiivin muuttamisen tarkoitus. Puollan kuitenkin luonnollisesti mietintöä.

Matikainen-Kallström
Arvoisa puhemies, mietinnön esiin nostama puupöly syöpää aiheuttavana aineena ohittaa täysin vieläkin tärkeämmän aineen, asbestin. Sen käyttö on sallittua esimerkiksi Belgiassa. Berlaymontkin olisi ollut helppo imuroida puupölystä laittamatta sitä vuosiksi lakanapakettiin. Mikä on uuden parlamenttitalon tilanne asbestin suhteen?
Asbesti on tunnetusti vaarallinen aine. Sen aiheuttamiin sairauksiin, ennen kaikkea keuhkosyöpään, tulee kuolemaan 2000-luvun alkupuolella jopa yli kymmenentuhatta henkeä vuosittain. Asbesti on täysin korvattavissa toisilla aineilla, joilla saavutetaan samat ominaisuudet huomattavasti terveellisemmin. Miksi näin ei ole kuitenkaan tehty? Asbestin uuskäyttö on kielletty jo Pohjoismaissa, Saksassa, Alankomaissa ja Ranskassa. Euroopan komissio on kuitenkin syystä tai toisesta vitkastellut asbestin käytön kieltopäätöksen kanssa. Mikäli komissio antaa asbestin uuskäytön jatkua, ei kansallisilla päätöksillä enää voida estää asbestivaaran sisältävien laitteiden ja koneiden maahantuontia.
Olen kysynyt komissiolta, missä vaiheessa asbestin uusiokäytön kieltävän direktiivin valmistelu on. Päätöksillä alkaa olla kiire juuri asbestin vaarallisuuden takia. Lisäksi eräät valmistajat käyttävät asbestia kilpailuvälineenä vaarattomia mutta kalliimpia, korvaavia aineita vastaan. Ihmisten terveys tulisi asettaa etusijalle ja saada aikaan kerrankin nopeita päätöksiä. Direktiiviä valmistellaan, mutta selvitysvaiheeseen käytetään liikaa aikaa. Korvaavien materiaalien käytöstä olisi kokemusta monista maista jo monen vuoden ajalta.

Cushnahan
Arvoisa puhemies, jos kannatamme Euroopan unionin sosiaalista ulottuvuutta, meidän on annettava sille kouriintuntuva muoto antamalla etusija työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelulle. Kannatan nykyisen syöpää aiheuttavia aineita koskevan direktiivin laajentamista kattamaan tammi- ja pyökkipölyn, perimän muutoksia aiheuttavien aineiden luokat 1 ja 2 sekä vinyylikloridimonomeerin. Kannatan myös esittelijän kantaa, että direktiivin olisi katettava kaikkien puulajien puupöly.
Joidenkuiden mielestä saattaa olla, ettei ole esitetty riittävää tieteellistä näyttöä tämän perustelemiseksi. Väitän tätä lähestymistapaa vääräksi. Terveys- ja turvallisuusasioihin liittyviin toimiin ryhdytään usein liian myöhään. Tässä yhteydessä on paljon parempi olla äärimmäisen varovainen. Esittääkseni asian aivan yksinkertaisesti muistutan, että on parempi katsoa kuin katua.

Monti
Arvoisa puhemies, haluan kiittää herra Correiaa erinomaisesta mietinnöstä sekä työllisyys-ja sosiaaliasiain valiokuntaa siitä rakentavasta tavasta, jolla se on tutkinut ehdotusta direktiiviksi työntekijöiden suojelemisesta syöpäsairauden vaaraa aiheuttaville tekijöille altistumiseen. Ehdotuksen tavoitteet ovat melko yksinkertaiset. Ensinnäkin haluamme laajentaa direktiivin soveltamisalaa niin, että se kattaa tietyistä puulajeista peräisin olevat pölyt ja luokkien 1 ja 2 mutageenit. Tämä on yhteisön ponnistusten saralla merkittävä aloite, jolla pyritään takaamaan työntekijöille parempi suoja työpaikalla tapahtuvaa syöpää aiheuttaville tekijöille altistumista vastaan. Toiseksi yksinkertaistamisen vuoksi tartumme tilaisuuteen yhdistää neuvoston vinyylikloridimonomeeria koskevan direktiivin määräykset syöpää aiheuttavia tekijöitä koskevaan direktiiviin.
Panen tyytyväisenä merkille, että olemme yhtä mieltä suurimmasta osasta parlamentin ehdottamia tarkistuksia, jotka lisäävät osaltaan ehdotuksen tehokkuutta, ja komissio voi siis hyväksyä ne. Viittaan tarkistukseen 3, tarkistuksen 5 ensimmäiseen osaan ja tarkistuksiin 6, 7, 8, 10 ja 11. Selostan lyhyesti syitä, joiden vuoksi muita tarkistuksia ei sen sijaan voi hyväksyä.
Tarkistuksessa 1 kaavaillaan, että puupölyjä koskevia määräyksiä sovellettaisiin olemassa oleviin työpaikkoihin vasta siirtymäkauden jälkeen. Tätä aihetta käsitteli muun muassa herra Pronk. Komissio katsoo, että direktiiviehdotuksessa yrityksille teknistä sopeutumista varten annettu siirtymäkausi on riittävä.
Tarkistuksessa 2, jonka aihetta käsittelivät muiden muassa herra Skinner ja rouva Schörling, ehdotetaan, että jäsenvaltiot antaisivat yrityksille rahoitustukea auttaakseen niitä täyttämään velvollisuutensa. Olisi toissijaisuusperiaatteen vastaista, jos yhteisön välineellä asetettaisiin jäsenvaltioille tällainen taakka. Lisäksi tällaisesta ei ole ennakkotapauksia, ja meidän mielestämme olisi virhe ehdottaa, että työnantajille annetaan tukea, jotta ne noudattaisivat työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta koskevia velvollisuuksiaan.
Tarkistuksessa 4 esitetään, että puupölylle määritetään sellainen kiinteä raja-arvo, joka poistaa työntekijöihin kohdistuvan pienimmänkin vaaran mahdollisuuden. Ymmärrämme hyvin tämän ehdotuksen takana olevan ajatuksen, mutta kun otetaan huomioon syöpää aiheuttavien tekijöiden ominaisuudet, ei pitäisi määrittää epärealistista raja-arvoa. Komission ehdotus sisältää tältä osin käyttökelpoisen raja-arvon.
Tarkistuksen 5 toista osaa on pidettävä tarpeettomana, koska komissio hyväksyy tarkistuksen ensimmäisen osan.
Viimeinen huomautukseni koskee tarkistusta 9: komissio ei voi hyväksyä sitä, koska direktiivin on astuttava voimaan samana päivänä kuin kumottava direktiivi lakkaa olemasta voimassa. Kiinnitän lopuksi huomiota herra Pronkin mielenkiintoiseen ehdotukseen tutkia mahdollisuutta yhdistää eri direktiivit.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.

Vakuutukset
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Mosiek-Urbahnin laatima oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0307/98) alustavasta komission tulkitsevasta tiedonannosta palvelujen tarjoamisen vapaudesta ja yleisestä edusta vakuutusalalla (SEK(97)1824 - C4-0049/98).

Mosiek-Urbahn
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät herrat, sanoakseni sen heti: oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta suhtautuu myönteisesti komission aloitteiseen. Euroopan sisämarkkinat ovat synnyttäneet yhteiset rahoitusmarkkinat ja ovat näin johtaneet kilpailun lisääntymiseen ja henkilöiden ja pääoman vapaaseen liikkuvuuteen Euroopassa. Sillä on luonnollisesti vaikutuksia myös vakuutustalouteen, josta on vähitellen poistettava olemassa olevat esteet.
Kolmannen sukupolven vakuutusdirektiivin voimaan astuminen, joka tapahtui 1. heinäkuuta 1994, loi edellytykset sille, että vakuutusyritykset voivat toimia koko EU: n alueella. Vakuutusalan sisämarkkinat perustuvat keskinäisen tunnustamisen ja yhdenmukaisen rekisteröimisen periaatteeseen ja tarjoavat sellaisille vakuutusyrityksille, jotka toimivat ja on rekisteröity yhdessä jäsenvaltiossa, sijoittautumisvapauden tai palvelujen tarjoamisen vapauden nojalla mahdollisuuden toiminnan aloittamiseen kaikissa muissa jäsenvaltiossa. Sopimusehtojen ja vakuutusmaksujen ennakkotarkastus jää pois, mutta vakuutusyrityksen rahoitusvalvontaa on tiukennettu.
Vaikka on olemassa merkkejä Euroopan sisämarkkinoiden lisääntyvästä yhdentymisestä ja kilpailua voimakkaammin suosivista olosuhteista ennen kaikkea vakuutustuotteille, jotka on tarkoitettu yrityksille, joilla on niin sanottuja suuria riskejä, vakuutusalan sisämarkkinoiden vaikutus jää monien oikeudellisten, verotuksellisten ja sisäpoliittisten esteiden vuoksi edelleen pieneksi. Myös Eurostat päätyi hiljattain tähän arvioon. Eurostat vahvistaa näin ollen komission arvion ja korostaa näin käsiteltävänä olevan tiedonantoluonnoksen merkitystä ja välttämättömyyttä.
Yksi niistä syistä, jotka estävät vakuutusyrityksiä käyttämästä hyväkseen EY: n perustamissopimuksen perusvapauksia, on komission mielestä edelleen vallitseva epävarmuus palvelujen tarjoamisen vapauden ja yleisen edun kaltaisten peruskäsitteiden tulkinnasta. Epämääräistä yleisen edun oikeuskäsitettä käytetään kolmannessa vakuutusdirektiivissä sekä palvelujen tarjoamisen vapauden että sijoittautumisvapauden yhteydessä, ja se tarkoittaa sitä, että aina rajat ylittävän vakuutusliiketoimen yhteydessä on tarkistettava, onko perusteltua soveltaa valtion sisäisiä määräyksiä ulkomaalaisiin palvelujen tarjoajiin pakottavista yleisen edun syistä.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on laajassa oikeuskäytännössä ottanut asiaan kantaa jo monta kertaa ja päättänyt tapauskohtaisesti, millä edellytyksillä lainmukaiset, ei-taloudelliset edut voidaan tunnustaa yleisen edun mukaisiksi. Yleisen edun mukaisten säännösten on koskettava kaikkia vastaanottajavaltion alueella toimintaa harjoittavia henkilöitä tai yrityksiä, mutta vain siltä osin kuin tätä etua ei ole suojeltu niillä säännöillä, joiden alainen tarjoaja on siinä jäsenvaltiossa, johon hän on sijoittautunut.
Lisäksi mainittujen vaatimusten on oltava objektiivisesti ehdottoman tarpeellisia, jotta niillä voitaisiin taata ammatillisten menettelytapasääntöjen noudattaminen ja varmistaa kyseisten sääntöjen tavoitteena oleva etujen suojeleminen. Tämän tiedonannon etuna on ennen kaikkea se, että komissio antaa yleiskuvan tärkeistä ja tyypillisistä tulkintavaikeustapauksista. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot ovat jo osittain selvittäneet asiaa, osittain tapaukset ovat vielä vireillä ja osittain niitä ei ole vielä tuotu sen päätettäväksi. Tiedonanto antaa siis asianomaisille tahoille järkevää ja hyödyllistä osviittaa.
Oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta suhtautuu erittäin myönteisesti siihen, että komissio selvittää itse tiedonantoluonnoksessaan, ettei tiedonannossa voida päättää etukäteen tulkinnoista, joita Euroopan yhteisöjen tuomioistuin voi joutua tekemään käsiteltyjen kysymysten kohdalla, ja ettei tiedonanto ole ohjeellinen. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin kumosi jo eräässä toisessa tapauksessa komission tiedonannon, ja silloin oli kyseessä eläkerahastoja koskeva tiedonanto.
Emme voi yhtyä moitteeseen, jonka mukaan komissio mainitsee tiedonannossaan käytännön esimerkkejä, joissa sen mielestä toimitaan yhteisön oikeuden vastaisesti, vaikka tapaukset ovat edelleen vireillä. Komission sopimusten valvojan rooli merkitsee päinvastoin juuri sitä, että komission on tehtävä viipymättä ja ennakkoluulottomasti yleisesti tunnetuksi oikeuskäsityksensä, jota yhteisön tuomioistuin voi luonnollisesti tarkistaa. Olemme samaa mieltä siitä komission toteamuksesta, että vakuutusalan hitaasti lisääntyvät rajat ylittävät palvelut selittyvät ainakin osittain pelkillä yrityspoliittisilla syillä. Useimmat eurooppalaiset vakuutusyhtiöt ovat tähän asti ilmeisesti pitäneet parempana laajentua ulkomaille yrityksiä ostamalla ja rakentamalla EU-verkkoaan tytäryhtiöiden avulla.
Euron käyttöönotto aiheuttaa kuitenkin huomattavia seurauksia Euroopan vakuutusmarkkinoilla. Sen pitäisi yksinkertaistaa vakuutuspalvelujen rajat ylittävää kauppaa, helpottaa tuotteiden vertailua ja alentaa kustannuksia. On siis odotettavissa, että euro lisää huomattavasti rajat ylittävää vakuutustoimintaa, jota nyt voi nimittää usein vielä kehittymättömäksi. Tässä yksi syy lisää laatia tämä tiedonanto nyt.

Malone
Arvoisa puhemies, olen lakimies ja olen työskennellyt myös vakuutusalalla, mutta en odottanut johtavani sosialisteja tässä asiassa tänä iltana. Mutta herra Rothley käsittelee ilmeisesti edelleen työlästä jäsenten ohjesääntöä ja muuta siihen liittyvää.
Aloittaessani urani vakuutusalalla kauan sitten - käytännössä 30 vuotta sitten - muistan ensimmäisen työviikkoni yhtiössä, kun pomoni sanoi minulle: " Suuri haasteemme on se, että meidän on selvittävä Euroopasta peräisin olevasta kilpailusta!" Enpä olisi osannut kuvitella, että 30 vuoden kuluttua mikään ei ole muuttunut ja toivon, että samoin käy verovapaalle myynnille.
Kuten tiedämme, olemme viime vuosina hyväksyneet huomattavan lakikokoelman, jonka tarkoituksena on luoda tämän alan yhtenäismarkkinat. Niillä ei kuitenkaan ole todellista vaikutusta. Meille kaikille on päivänselvää, että yhtenäismarkkinat eivät yksinkertaisesti toimi tällä alalla, erityisesti kun tarkastelee oman maani Irlannin korkeita autovakuutusmaksuja. Nuoret miespuoliset kuljettajat joutuvat esimerkiksi maksamaan vähintään kaksi kertaa korkeampia vakuutusmaksuja kuin muissa Euroopan maissa ja tämä sen lisäksi, että autojen hinnat ovat Irlannissa joka tapauksessa korkeammat. Kyseessä eivät siis ole yhtenäismarkkinat: ei ole kilpailua eivätkä kuluttajat siten saa hyötyä.
Jäsenvaltioita on varoitettu tarpeeksi. Komission on käytettävä täydellisesti valtaansa EU: n perustamissopimuksen, erityisesti 169 artiklan, nojalla markkinoiden avaamiseksi. Jäsenvaltiot lisäävät aivan liian monia vaivalloisia vaatimuksia eurooppalaisiin direktiiveihin ja vaikeuttavat näin vakuutusyhtiöiden toimintaa muissa jäsenvaltioissa.
Irlannissa vakuutusyhtiöt, jotka ovat yrittäneet harjoittaa toimintaa muissa jäsenvaltioissa, ovat korostaneet minulle sellaisia ongelmia kuin paikallisille vakuutusyhtiöille maksettujen hintojen eroja verohelpotusten osalta; vaatimusta veroedustajien nimittämisestä - "fiscal representatives " (veroedustajat), kuten heitä kutsutaan (tämä käsite ei ole meille tuttu eikä useimpien yhtiöiden tarvitse nimittää tällaisia edustajia) - ja yksityiskohtaisten kyselylomakkeiden täyttämisestä. Erilaisiin kielisääntöihin liittyy myös ongelmia, samoin kuin lopuksi vähimmäispolitiikan ehtojen kiistakysymykseen.
Vakuutusyhtiöiden ei pitäisi mielestäni pelätä muun Euroopan kilpailijoiden tuloa kansallisille markkinoilleen. Eurooppalaisia yhtenäismarkkinoita pitäisi pitää pikemminkin tilaisuutena kuin uhkana. Ne helpottaisivat tietenkin muiden yhtiöiden markkinoille tulemista, mutta myös irlantilaisten yhtiöiden liiketoiminnan harjoittamista ulkomailla. Haluan ilmaista olevani samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että kuluttajan etuja on valvottava, mikä tietää kilpailua. Haluan onnitella esittelijää hänen mietinnöstään.

Cushnahan
Arvoisa puhemies, olen merkinnyt huolellisesti muistiin, mitä irlantilainen kollegani sanoi. Olen hyvin hämmästynyt siitä, että hän on työskennellyt vakuutusyhtiössä 30 vuotta sitten: en tiennyt hänen olevan sen ikäinen, joten hän on hyvin säilynyt.
Suhtaudun myönteisesti komission aloitteeseen tällä alalla. Monet meistä olivat toivoneet, että yhtenäismarkkinat olisivat aiheuttaneet kovaa kilpailua vakuutusalalla, koska se olisi johtanut kuluttajien kannalta alempiin hintoihin. Valitettavasti näin ei ole käynyt ja vakuutusalalla ei selvästikään ole tällä hetkellä yhtenäismarkkinoita. Olen samaa mieltä arvoisan jäsenen kanssa siitä, että se on ikävää, erityisesti nuorille irlantilaisille. He joutuvat maksamaan kohtuuttomia autovakuutuksia, ja olin toivonut monien muiden tavoin, että kilpailu pakottaisi hintojen alentamiseen. Kehotan komissiota tutkimaan vakuutusmaksuja, joita alle 25-vuotiaat joutuvat maksamaan, sen varmistamiseksi, ettei kyse ole markkinoiden väärinkäytöstä. Suhtaudun myönteisesti siihen, että komissio tutkii sitä, käytetäänkö yleisen edun lauseketta väärin.
Lopuksi toivon, että sekä tämän komission aloitteen että yhtenäisvaluutan käyttöönoton myötä pääsemme suurempaan avoimuuteen, kuluttajien laajempaan liikkuvuuteen ja näin ollen todellisten vakuutusalan yhtenäismarkkinoiden luomiseen.

Sierra González
Arvoisa puhemies, se epävarmuus, jota yleisen edun käsite synnyttää palvelujen tarjoamisen vapauteen ja tarkemmin sanottuna vakuutusdirektiivien soveltamiseen liittyvissä keskeisissä asioissa, pakottaa pohtimaan niitä vaaroja, joita tämän käsitteen mahdollinen käyttö syrjivänä ja rajoittavana välineenä aiheuttaa.
Itse asiassa 5. huhtikuuta 1992 annetun direktiivin avulla saavutettu yhdenmukaistaminen ei ole estänyt sitä, että vakuutusyritykset, jotka haluavat harjoittaa toimintaansa muissa jäsenvaltioissa kuin missä ne on rekisteröity, joutuvat epäoikeudenmukaisesti noudattamaan kansallisia määräyksiä, kuten mietinnössä todetaan.
On totta, että se, että vakuutusten sisämarkkinoiden luomisessa on jossakin määrin epäonnistuttu, ei johdu vain taipumuksesta käyttää puolueellisesti yleisen edun käsitettä, vaan se johtuu myös yritysten sisäiseen toimintaan liittyvistä ongelmista. Käsitteen rajaaminen on joka tapauksessa välttämätöntä. Se, onko sen tapahduttava " vähennyslaskun" avulla, kuten komissio sanoo - mistä esittelijä on yhtä mieltä - vai jollakin muulla tavalla, ei mielestäni ole tärkeää, mutta oikeusturvan saavuttaminen tässä asiassa on kylläkin tärkeää.
Lopuksi oikeusturvan takia on olennaista edetä vakuutussopimuksiin liittyvän oikeuden ja vakuutusehtojen tärkeimpien määräysten lähentämiseksi, jotta avoimet vakuutusmarkkinat voisivat olla kansalaisten ulottuvilla ja he voisivat tehdä valintoja omien etujensa mukaisesti eivätkä yritysten etujen mukaisesti.

Ullmann
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, sekä komission tiedonannossa että kollega Mosiek-Urbahnin mietinnössä on kyse EY: n perustamissopimuksen palvelujen vapaata tarjoamista koskevan 59 ja 60 artiklan tulkinnan peruskäsitteestä. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on 4. joulukuuta 1986 antamassaan päätöksessä tunnetusti tunnustanut yleisen edun tällaisen palvelujen vapaan tarjoamisen rajoittamiseen oikeuttavaksi syyksi. Maallikkokin huomaa heti, että niin laajasti määritelty käsite kuin yleinen etu on suojattava väärinkäytöksiltä tulkitsemalla sitä. Juuri se on komission aloitteen tavoitteena.
Meidän pitäisi ottaa esimerkkiä esittelijästä, joka tukee komissiota siinä, mutta olen sitä mieltä, että meidän pitäisi noudattaa esittelijän esimerkkiä myös siinä, että hän rohkaisee komissiota käynnistämään uudelleen ponnistelut vakuutussopimuksiin liittyvien määräysten lähentämiseksi eikä jättämään oikeuskäsitystään ilmoittamatta, vaikka tapausten käsittely olisi vielä kesken. Toivon, että se myötävaikuttaa siihen, että erittäin monet vakuutuksenottajat voivat kiittää sekä komissiota että esittelijää heidän panoksestaan palvelujen vapaan tarjoamisen edistämiseksi. Ehkä jopa rouva Cushnahan voi vielä iloita siitä.

Monti
Arvoisa puhemies, kiitän rouva Mosiek-Urbahnia, jota onnittelen hänen mietinnöstään. Lähes neljä vuotta " kolmannen vakuutusdirektiivin" voimaan astumisesta sen myötä käyttöön otettu Euroopan toimilupajärjestelmä on jo vaikuttanut merkittävästi markkinoiden toimintaan. Vakuutusmaksujen valvonnan ja vakuutusehtojen etukäteisvalvonnan lakkauttaminen on mahdollistanut kilpailun lisääntymisen kansallisilla markkinoilla, etenkin tietyntyyppisillä aloilla, jotka aiemmin olivat kilpailun ulkopuolella. Komissio on kuitenkin todennut, että vakuutusalalla ei toki ole vielä hyödynnetty täysin kaikkia sisämarkkinoiden mahdollisuuksia, minkä useat edustajat ovat tuoneet hyvin esille.
Talouden toimijoilta - vakuutusyhtiöiltä, vakuutusedustajilta, vakuutuksenottajilta ja kuluttajilta - saatujen tietojen perusteella on mahdollista päätellä, että tärkein syy tähän integraation puutteeseen on se, että jäsenvaltiot tulkitsevat eri tavoin kahta keskeistä yhteisöoikeuden periaatetta: palvelujen vapaata tarjoamista ja yleistä etua. Paitsi että nämä tulkintaerot luovat yleisesti ottaen oikeuteen huomattavaa epävarmuutta ja estävät markkinoiden kehittymisen, ne myös pitävät yllä kansallisia esteitä, jotka estävät yhtenäismarkkinoita toimimasta kunnolla. On selvää, että on oikeutettuja päämääriä, joita jäsenvaltiot voivat suojella vetoamalla yleiseen etuun liittyviin syihin ja joista merkittävin on kuluttajansuoja. Sallikaa minun vakuuttaa teille, että komission aikomuksena ei ole asettaa kyseenalaiseksi viimeksi mainitusta aiheesta tunnettua vilpitöntä huolta.
On kuitenkin myös ilmeistä, että monissa tapauksissa jäsenvaltiot käyttävät liikaa hyväkseen harkintavaltaa, jonka yleisen edun käsite niille tarjoaa, perustellakseen koko kansallisen säännöstön soveltamista ulkomaisiin palvelujen tarjoajiin. Yleistä etua koskevia sääntöjä ei itse asiassa ole yhdenmukaistettu yhteisötasolla. Tämä ei toisaalta olisikaan mahdollista, koska kansalliset edut vaihtelevat jäsenvaltioittain. Yleisen edun käsitettä olisi kuitenkin tulkittava hyvin rajatusti, koska sillä rajoitetaan perustamissopimuksessa vahvistettuja perusvapauksia. Jäsenvaltiot voivat välttää tämän käsitteen väärinkäytön noudattamalla yhteisön tuomioistuimen oikeudenkäytössä vahvistettuja perusteita: syrjimättömyyttä, suhteellisuutta, tarvetta ja päällekkäisyyden välttämistä. Tällaiset niin sanotut yleisen edun perusteet määrittävät tämän käsitteen perustellun käytön rajat.
Tämän tilanteen parantamiseksi komissio on katsonut tarpeelliseksi laatia tulkitsevan tiedonannon, jossa se hahmottelee ehdotuksensa siitä, miten palveluiden vapaan tarjoamisen ja yleisen edun käsitteitä tulisi tulkita. Näin komissio aikoo lisätä oikeuden selvyyttä ja varmuutta näiden käsitteiden sisällön osalta. Minun on sanottava, ja te tiedättekin tämän, että pankkialalla hyväksytty vastaava aloite on jo itse asiassa osoittautunut erittäin hyödylliseksi.
Voinen nyt aihetta näin pohjustettuani kommentoida lyhyesti Euroopan parlamentin mietintöä. Haluaisin kiittää uudelleen parlamenttiedustajia ja erityisesti esittelijää, rouva Mosiek-Urbahnia, osallistumisesta tähän kuulemiseen ja tarkkanäköisen analyysin laatimisesta tulkitsevasta tiedonannostamme. Oikeusasioita käsittelevän valiokunnan esittämässä mietinnössä keskitytään pääasiassa yleisen edun ongelmaan, joka onkin tiedonannon keskeinen kysymys. Mietinnössä vahvistetaan Euroopan komission näkemys, jonka mukaan eri jäsenvaltioiden eriävät tulkinnat luovat huomattavia esteitä vakuutusalan sisämarkkinoiden kunnolliselle toiminnalle. Mietinnössä hyväksytään lopulta käytännön esimerkkien käyttö ja puolustetaan siten komission oikeutta ilmaista sopimusten valvojana oma lainopillinen näkemyksensä.
Haluaisin lisäksi korostaa uudelleen sitä, että tiedonantomme tarkoitus on parantaa avoimuutta ja selventää yhteisön säännöstöä ja tukea samalla oikeusjärjestelmän varmuutta. On kuitenkin selvää, että tämä komission tulkinta ei voi olla sitova eikä se voi asettaa uusia velvollisuuksia jäsenvaltioille. Se ei etenkään haittaa yhteisön tuomioistuimen tulkintoja, sillä tuomioistuimelle kuuluu tietysti viime kädessä vastuu yhteisön lainsäädännön oikeasta tulkinnasta. Haluaisin myös muistuttaa siitä, että komission on toki sovellettava noudattamatta jättämistä koskevia menettelyjä jäsenvaltioihin, mikäli yhteisön lainsäädäntöön kohdistuu vakavia rikkomuksia.
Tämä Euroopan parlamentin päätöslauselma valaa meihin uskoa, jonka turvin meidän on entistä helpompi saattaa työmme päätökseen hyväksymällä tämän tulkitsevan tiedonannon lopullisen version.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.

Tullietuusjärjestelmät
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Nordmannin laatima kehitys- ja yhteistyövaliokunnan mietintö (A4-0262/98) komission tiedonannosta tullietuusjärjestelmien hallinnosta (KOM(97)0402 - C4-0447/97).

Nordmann
Arvoisa puhemies, mietintö, joka minun on esiteltävä kehitys- ja yhteistyövaliokunnan puolesta, koskee kysymyksiä, joissa mennään melko laajalti unionin kehitysyhteistyöpolitiikan ulkopuolelle, koska siinä käsitellään parannuksia, joita on tehtävä niiden tullietuusjärjestelmien hallintoon, joita unioni myöntää joillekin kauppakumppaneille useassa eri muodossa: tullietuusjärjestelmät voivat olla sopimusperusteisia eli joidenkin maiden kanssa neuvoteltujen yhteistyösopimusten muodossa, ja etenkin tietenkin Lomén yleissopimuksen mukaisesti, mutta tullietuusjärjestelmät voivat olla myös itsenäisiä, kuten yleinen tullietuusjärjestelmä, jonka unioni myöntää yksipuolisesti.
Nyt on niin, että näihin tullietuuksiin kohdistuu jonkin verran petoksia, ja esimerkiksi vuoden 1996 osalta esiin tuodut sääntöjenvastaisuudet yltävät 220 miljoonan ecun huomattavaan summaan. Petokset koskevat tekstiilituotteita, kalastustuotteita, teollisuustuotteita ja maataloustuotteita, ja komission tiedonannon vähäisin viehätys ei ole muuten se, että siinä luetellaan ne tuotteet, joihin petokset kohdistuvat. Petosmekanismi liittyy luonnollisesti niiden alkuperätodistusten väärinkäyttöön, joita kauppakumppanien tulliviranomaiset myöntävät ja jotka tietävät samalla laskua unionille. Jos - ja vertaus koskee vain tätä - väärinkäytösten tapauksessa tullimaksu jää suorittamatta, unionin ja siis unionin veronmaksajien kustannukset lisääntyvät.
Petostentorjunta, joka on komission tiedonannon pääasiallinen aihe, edellyttää järjestelmän parantamista ja tapahtuu joidenkin sekä valvontatoimien että koulutustoimien kautta, etenkin kumppanuusvaltioissa, joilla ei aina ole, se on todettava, sellaista teknistä ja hallinnollista infrastruktuuria, jonka avulla petoksia voitaisiin torjua silloin, kun tätä infrastruktuuria ei suosita, tämäkin on tunnustettava. Komission tiedonannossa käydään läpi joitakin toimia, joihin on ryhdyttävä. Haluamme sitä paitsi myös lisätä komission valtuuskuntien kiinnostusta ja toimintaa kumppanuusmaissa, koska niiden olisi toimittava liikkeellepanevana voimana tällä alalla.
Kehitysvaliokunta toivoo myös nopeita ensiarvioita sen uuden menettelyn vaikutuksista, jota kutsutaan alkuperää koskevien sitovien tietojen järjestelmäksi. Unionin maahantuojat voivat tämän menettelyn avulla varmistua ennen tullimuodollisuuksien suorittamista siitä, että he voivat tuotteiden avulla todellakin hyötyä tullietuusjärjestelmistä. Tämä sitovien tietojen menettely antaa nimittäin tavallaan tuotteille tullipätevyyden kolmeksi vuodeksi.
Toivomme myös, että vuonna 1995 perustettua seuraamusmenettelyä voitaisiin tarpeen vaatiessa myös todella soveltaa. Sitä on tähän mennessä käytetty ainoastaan kerran ja silloinkin tapauksessa, joka koski sosiaalisia ongelmia eikä kaupallisiin petoksiin liittyviä ongelmia. Toivomme, että menettely voidaan ottaa käyttöön.
Haluaisin lopuksi ilmoittaa, että keskustelu on rajattu koskemaan maahantuojien oikeusturvan vahvistamista, etenkin talousarvion valvontavaliokunnan erittäin kiinnostavassa kuulemisessa, valiokunnan, joka ei loppujen lopuksi antanut lausuntoa tästä kysymyksestä, ja se on vahinko. Tämän turvan parantamista vaativan kehitysvaliokunnan mietinnön ja tätä ongelmaa valtavasti korostavan taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan lausunnon välillä on tältä osin näkökulmaero. Olemme sitä mieltä, että vastuu on jaettava ja että kehitysvaliokunnan mietintö on varmasti tasapainoisempi kuin lausunto, jossa korostetaan yksinomaan maahantuojien oikeusturvan kysymystä, ja se on tavanomaista, koska lausunto on peräisin taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnalta. Olen antanut tarkistusten osalta tämänsuuntaisia ohjeita, ja halusin täsmentää tämän jo nyt.

Van Dam
Arvoisa puhemies, taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan lausunnon valmistelijana olen lukenut kollega Nordmannin mietinnön hyvin kiinnostuneena. Hän painottaa mietintönsä alussa oikeutetusti tullietuusjärjestelmien tärkeyttä Euroopan kauppapolitiikassa. Niiden tärkein tavoite - heikommin kehittyneiden maiden, kuten Lomé- ja AKT-maiden, kehittymisen edistäminen ja jäsenehdokasmaiden valmistaminen Euroopan unionin jäsenyyteen - ansaitsee kaiken tuen.
Ongelmana on kuitenkin se, että täytäntöönpano on aivan liian riittämätöntä. Neuvosto ei pyytänyt suotta komissiolta toukokuussa 1996 tutkimusta tästä aiheesta sekä ehdotuksia järjestelmän parantamisesta. Komissio viittasi tiedonannossaan petoksiin alkuperäsääntöjen kanssa, ja merkittävässä osassa kollega Nordmannin päätöslauselmaa, yhdeksässä ensimmäisessä kohdassa, tähän asiaan puututaan lähemmin. On oikein, että petoksia vastaan taistellaan tehokkaasti, ja se on sekä Euroopan unionin että edunsaajamaiden etujen mukaista. Komissio painottaa ennen kaikkea suoraa petostentorjuntaa käyttämällä valvontaelimiä ja seuraamusmenettelyjä. Minun mielestäni epäsuoraan petostentorjuntaan täytyy kiinnittää enemmän huomiota. Tullietuuksien tariffijärjestelmää tulee mielestäni parantaa. Se olisi luultavasti paljon hyödyllisempää kuin seuraamukset, valvontajärjestelmät ja kaikenlainen muu hallinnollinen puuhastelu. Tarkoitan tässä alkuperäsääntöjen lieventämistä ja yksinkertaistamista sekä jäsenvaltioiden ja edunsaajamaiden välisen yhteistyön parantamista. Myös ennakkovaroitusjärjestelmä, jonka kautta maahantuojalle ilmoitettaisiin mahdollisimman aikaisin mahdollisista sääntöjenvastaisuuksista, voi olla järkevä. Nykyisen puutteellisen järjestelmän täytyy kuitenkin alkaa toimia nopeammin ja luotettavammin, mitä myös kollega Nordmann on mietinnössään vaatinut.
Toinen huomion arvoinen kohta on maahantuojien suojelu Euroopan unionissa. Olen pettynyt siitä, että komission tiedonannosta puuttuu hyväuskoisesti toimivaa maahantuojaa koskeva sääntö. Juuri tämä oli yksi tärkeimmistä syistä siihen, että neuvosto pyysi komissiolta tiedonantoa. Neuvosto halusi, että maahantuojien luottamukselle alkuperätodistusten oikeellisuuteen taattaisiin suoja. Heidän ei pitäisi enää voida saada valtavia sakkoja eikä joutua toimimaan konkurssiuhan alaisina. Juuri tässä asiassa komissio on epäonnistunut. Se on väärin. Herra Nordmann puuttuu tähän epäsuorasti mietintönsä 10 kohdassa, mutta tämä asia täytyy ottaa selkeämmin käsiteltäväksi. Lähtökohtanamme pitää olla se, että riskit eivät lankea ainoastaan maahantuojien harteille. Tämän vuoksi olen esittänyt 10 kohtaan tarkistuksia 3 ja 4. Ne ovat tätä asiaa koskevasta lausunnosta, jonka taloudellisten ulkosuhteiden valiokunta on hyväksynyt yksimielisesti. Myös tarkistus 5 on tullut taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnalta, ja se liittyy neuvoston kysymykseen. Se koskee maahantuojia, jotka tullietuusjärjestelmää käyttäessään joutuvat kärsimään edunsaajamaissa tehtyjen päätösten sääntöjenvastaisuuden vuoksi. Pyydän komissiota tekemään ehdotuksen maahantuojien suojelusta siinä tapauksessa, että he eivät ole voineet kohtuullisin toimin havaita sääntöjenvastaisuuksia.
Lopuksi, mielestäni on tärkeää, että tullietuusjärjestelmät koituvat myös heikoimmin kehittyneiden maiden hyväksi, kun ajatellaan tullietuusjärjestelmien tavoitteita. Tämän vuoksi pyydän komissiota huolehtimaan siitä, että näiden helpoimmin haavoittuvien maiden mahdollisuuksia päästä markkinoille todellakin parannetaan tullietuusjärjestelmien avulla. Tarkistus 6, joka on tullut uudelleen taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnalta, koskee juuri tätä asiaa. Toivon, että esittelijä Nordmann ottaa nämä tärkeät tarkistukset muuten erinomaiseen päätöslauselmaansa. Pyytämäni parannukset ovat hyvin tärkeitä tullietuusjärjestelmien tulevaisuuden kannalta. Komission tiedonanto on arvokas mutta aiemmin mainitsemiltani kohdiltaan puutteellinen. Sitä on myös käsiteltävä sekä Euroopan parlamentissa että neuvostossa. Nykyinen tilanne on huono sekä heikoimmin kehittyneiden maiden että Euroopan unionin yritysten kannalta. Minusta meidän täytyy tehdä tässä tilanteessa poliittisista väreistä riippumatta sellainen johtopäätös, että nykyinen järjestelmä on tehoton ja epäoikeudenmukainen. Toimikaamme sen mukaisesti.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, herra Nordmann ja herra van Dam ovat käsitelleet tätä aihetta valiokuntiensa näkökulmista, ja he ovat siksi myös tehneet runsaasti teknisiä huomautuksia. Minä haluaisin tehdä hieman poliittisempia huomautuksia tästä ehdotuksesta sekä myös tästä herra Nordmannin mietinnöstä.
Aluksi haluaisin huomauttaa, että pintapuolisesti katsottuna vaikuttaa ehkä siltä, että tullietuusjärjestelmät on perustettu, jotta kolmannen maailman maat saisivat paremman aseman viedessään tuotteita Euroopan unionin jäsenvaltioihin. Todellisuus on luonnollisesti jotain aivan muuta. Todellisuudessa kyseiset tuotteet kilpailevat Euroopan unionin tuotteiden kanssa, minkä vuoksi unionin ulkopuolisista maista tulevista tuotteista peritään tullimaksuja. Me helpotamme tilannetta sitten hieman antamalla alennuksia tuontitulleista. Sanon tämän, koska mielestäni Euroopan unioni pitää näitä tullietuusjärjestelmiä ennen kaikkea jonkinlaisena myönnytyksenä kehitysmaille, mutta kehitysmaiden kannalta katsottuna ne ovat ennen kaikkea pieni myönnytys siihen, että Euroopan unioni asettaa huomattavia esteitä ja perii aivan liian korkeita tuontitulleja ennen kaikkea Euroopan unionin omien maataloustuotteiden vuoksi. Tämä on kaikella kunnioituksella sanoen oikeastaan melko tekopyhä järjestelmä. Tämän asian halusin ottaa ensiksi esille. Se on yleinen poliittinen asia.
Kun sitten myös toteamme, että kehitysmaissa tehdään tunnetusti runsaasti petoksia tämän järjestelmän puitteissa, meidän täytyy alkaa pohtia, mihin tällaista mutkikasta järjestelmää oikein tarvitaan. 220 miljoonaa ecua on puoli miljardia Alankomaiden guldenia. Se on hyvin suuri summa rahaa, jos se on tosiaan petosten kokonaissumma.
Kun sitten vielä tiedämme, mistä aloista on kysymys - tekstiilialasta, kalastuksesta, maataloudesta erityisesti Aasian maissa - minua oikeastaan ihmetyttää, eikö tähän järjestelmään voitaisi puuttua perusteellisesti. Tarkoitan esimerkiksi alkuperäsääntöjen järkevää muokkaamista, mutta ehkä voisimme kohdistaa koko järjestelmän hieman paremmin todella köyhiin maihin, niin että meidän ei pitäisi enää soveltaa tätä järjestelmää tällä tavalla.
Minua ihmetyttää se, että kun meillä on humanitaarisista syistä käytössämme seuraamusmenettely, miksi emme voi myös käyttää seuraamuksia petoksia havaittaessa. Jos tullietuusjärjestelmiä tosiaan käytetään väärin, minun mielestäni silloin voidaan myös käyttää seuraamuksia. Haluaisin vielä kuulla, mitä mieltä herra Monti on tästä ajatuksesta.
Lopuksi, olen herra van Damin kanssa samaa mieltä siitä, että myös maahantuojat ovat tämän järjestelmän uhreja ja että siksi on hyvä syy tarkastella koko järjestelmää kunnolla.
Arvoisa puhemies, nämä olivat kriittiset huomautukseni koko järjestelmästä, mutta kritiikkini ydin on kuitenkin siinä, että järjestelmä on tekopyhä, koska asetamme ensin kolmannesta maailmasta tuleville tuotteille tuontitulleja tehdäksemme sitten hieman myönnytyksiä, ja tämä kaikki johtuu oman Euroopan unionimme maataloustuotteiden sekä myös tekstiili- ja kalastustuotteiden tiukasta suojelusta. Tähän sisältyy siis aimo annos tekopyhyyttä ja petoksia, ja tunnetusti Euroopan komissiolla on vähän mahdollisuuksia puuttua asiaan. Ehkä olisi parempi lakkauttaa tämä järjestelmä kokonaan.

Mendes Bota
Nykyisiä tullietuusjärjestelmiä, sekä Lomén sopimukseen sisältyviä että GSP-järjestelmiä, hyödynnetään liian heikosti, mikä johtuu Euroopan unionin omien politiikkojen ristiriitaisuudesta. Toisaalta Euroopan unioni tunnustaa nämä järjestelmät aseeksi taistelussa kehitysmaiden auttamiseksi, toisin sanoen olennaiseksi osaksi kehitysyhteistyöpolitiikkaa, ja toisaalta se taas pitää alkuperäsääntöjen osalta kiinni niin tiukoista vaatimuksista ja byrokratiasta, että koko järjestelmä muuttuu niiden tähden lopulta osaksi protektionistista käytäntöä, jossa suositaan Euroopan teollisuutta kehitysmaiden kilpailijoiden kustannuksella, vaikka juuri niitä järjestelmän oli alun perin tarkoitus hyödyttää.
Monilla kehitysmailla ei ole vähäisintäkään mahdollisuutta kilpailla maailmanlaajuisesti avoimilla ja vapailla markkinoilla. Silloin kun ne heitetään Maailman kauppajärjestöjen petojen kynsiin, ne tuomitaan samalla ikuiseen kurjuuteen ja kärsimykseen. Täysin poissa laskuista on ajatus tullietuusjärjestelmien lopettamisesta. Ne ovat välttämättömiä, ja Euroopan unionin on annettava erityistä painoarvoa niiden parhaalle mahdolliselle hyödyntämiselle. Se ei kuitenkaan saa tarkoittaa sitä, että meidän olisi siedettävä edunsaajamaiden taholta petollisia käytäntöjä tai puutteellista yhteistyötä ja holtittomuutta. Mutta petoksia ei voida valvoa ilman tehokasta ja käyttökelpoista seuraamusjärjestelmää. Tullietuusjärjestelmiin sisältyviä etuuksia on tällä hetkellä peruutettu ainoastaan Myanmarin tapauksessa, mutta tätä keinoa ei saisi jättää käyttämättä myöskään silloin, kun kyse on petollisten käytäntöjen, kilpailun vääristymien tai orjuus- ja pakkotyökäytäntöjen tukahduttamisesta tai kun tarkoitus on tehdä loppu edunsaajamaiden suhteista huumemaailmaan.
On maita, joilla on korkea tuottavuuden taso ja jotka silti saavat GSP-järjestelmään sisältyviä etuja. On maita, joissa käytetään säännönmukaisesti lapsityövoimaa ja syrjitään naisia, ja jotka silti saavat edelleenkin GSP-järjestelmään sisältyviä etuja. Älkäämme kuitenkaan liioitelko. Esiin tulleiden petostapausten rahallinen arvo on 220 miljoonaa ecua eli vain 0, 25 % unionin talousarviosta. Vakavampaa on se, että Euroopan maahantuojien harteita painaa liian suuri vastuu alkuperätodistusten aitoudesta, ja juuri tämä on tekijä, joka on omiaan hillitsemään kauppavaihtoa tullimaksujen vapautus- tai vähentämisjärjestelmästä hyötyvien maiden kanssa. Kuten esittelijä totesi, tuota vastuuta on jaettava. Sen vuoksi haluamme osaltamme neuvoston, komission ja parlamentin välille syntynyttä yhteisymmärrystä niistä toimista, joihin on ryhdyttävä tietojen vaihdon ja valvontamekanismien vahvistamiseksi, hallinnollisten raja-aitojen poistamiseksi ja joustavuuden lisäämiseksi järjestelmän soveltamisessa. Nyt on siis aika siirtyä toimiin.

Rübig
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, budjettivaliokunnan jäsenenä tehtävänäni on esiintyä aina oikeudenmukaisten olosuhteiden puolesta. Haluaisin palata siihen, mitä rouva Maij-Weggen sanoi. Olen sitä mieltä, että periaatteessa meidän pitäisi aika ajoin miettiä tiettyjen määräysten järkevyyttä ja pyrkiä asettamaan objektiiviset kriteerit sille, missä määräykset ovat vielä paikallaan ja missä ne voitaisiin poistaa.
Omien varojen alue on meille erittäin herkkä alue, koska on kyse summista, jotka ovat tärkeitä Euroopan unionille. Uskon, että vääriä alkuperätodistuksia on usein erittäin helppo käyttää, koska tavaravirtojen - jotka kulkevat useimmiten riippumatta rahavirroista - valvonta ja niihin liittyvien paperien ja toimivien ihmisten selvittäminen on vaikeaa. Ryhmät, jotka ovat erikoistuneet petoksiin, tuntevat luonnollisesti järjestelmämme heikkoudet ja osaavat salata tekemisensä porrastamalla nämä neljä virtaa ajallisesti sopivasti.
Uskon, että tällä alueella on välttämätöntä tarjota parempaa koulutusta. Tällä hetkellä tehdään kyllä jo jotain, mutta uskon, että olisi välttämätöntä, nimenomaan myös tilastojen osalta, kehittää yhä tarkempia menetelmiä, jotta näistä neljästä erillisestä virrasta voitaisiin saada selville, mikä on todennäköistä. Sitten haluaisin viitata siihen vaatimukseemme, että petosten torjuntaviraston, OLAFin pitäisi valvoa asioita tiukasti tilintarkastustuomistuimen kanssa. Lisäksi nousee luonnollisesti esiin kysymys lainkäyttövallasta. Ja kuka todella sopii niistä toimista, jotka luovat meille oikeudenmukaiset olosuhteet?

Cushnahan
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin imago on kärsinyt suuresti viimeaikaisten petoksiin liittyvien skandaalien vuoksi. Jollemme tilkitse petosten tekemistä helpottavia porsaanreikiä, pahennamme ongelmiamme, mikä johtaa lisääntyvään kyynisyyteen ja vihamielisyyteen Euroopan unionia kohtaan. Tästä syystä on pelottavaa, että komission vuoden 1996 vuosikertomuksessa tehdään se johtopäätös, että sääntöjenvastaisuuksien vaikutus EU: n etuusjärjestelyistä hyötyvään maahantuontiin oli kokonaista 220 miljoonaa ecua.
Herra Nordmann - jota onnittelen hänen mietinnöstään - on oikeassa mainitessaan tarpeesta kiristää petosten paljastamisjärjestelmiä alkuperämaissa. Ikävä kyllä tullietuusjärjestelmät mahdollistavat tuotteiden tuonnin yhteisöön tullivapaasti tai alennetuin tullein. Valitettavasti petoksia tehdään alkuperätodistuksia väärentämällä.
Vaikka komissio onkin oikeassa ehdottaessaan alkuperäsääntöjen yksinkertaistamista, kannatan esittelijän kantaa siitä, että EU: sta kotoisin olevien maahantuojien ei pitäisi kantaa kaikkia riskejä ja lisäksi siitä, että köyhimpiä maita ei pitäisi rangaista missään uudistuksessa.

Monti
Arvoisa puhemies, tullietuusjärjestelmistä on tullut komission, etten sanoisi Euroopan unionin, ulkoisten taloussuhteiden tärkeä tukipilari. Niiden hallinnointi on vaikeaa, koska on sovitettava yhteen poliittiset ja taloudelliset edut. Sekä tullipolitiikasta että sisäpolitiikasta vastaavana komissaarina tämä kysymys on erityisen lähellä sydäntäni. Haluan ilmaista vilpittömän ihailuni esittelijän, herra Nordmannin, ja kehitys- ja yhteistyövaliokunnan työtä kohtaan, sillä siinä on tuotu hyvin esille, että tulevaisuuden haaste nykyisen järjestelmän parantamiseksi on sellaisen tasapainon määrittely, joka vastaa paremmin nykypäivän talouden vaatimuksia.
Kun keskustellaan etuusjärjestelmistä, on otettava huomioon kaikki siihen liittyvät piirteet: kauppapolitiikka, kehitysapu, julkiset resurssit, tullimääräykset, teollisuuden edut, maahantuojien vastuu ja niin edelleen. Jotta olemassa oleviin ongelmiin voidaan löytää ratkaisu, on välttämätöntä puuttua tähän ongelmaan kokonaisuutena: jos yksittäisiin tekijöihin puututaan erikseen, järjestelmää muutetaan vain tavalla, joka vaarantaa viime kädessä sen uskottavuuden. Kunkin järjestelmän osapuolen on noudatettava omia velvollisuuksiaan. Edunsaajamaan - ja edunsaajamaiden yhteydessä haluaisin muistuttaa rouva Maij-Weggenin ja herra Cushnahanin puheenvuoroihin liittyen, että Euroopan unioni on tärkein etuuskohtelun myöntäjä: unioni antaa erityistoimilla ja poikkeuksilla uusia mahdollisuuksia heikommin kehittyneille maille - on taattava, että vientituotteet täyttävät kaikki etuuskohtelulle asetetut ehdot, ennen kaikkea alkuperäsääntöjen vaatimukset. Maahantuojan on puolestaan otettava normaali liiketaloudellinen riski, joka liittyy kaikkeen kaupalliseen toimintaan. Tuontimaan on taattava, että petoksia ei tapahdu ja että julkisia resursseja suojellaan.
Tiedän hyvin, että talouden toimijat ovat tunteneet kärsineensä erityistä vääryyttä joissakin aiemmin tapahtuneissa säännönvastaisuuksissa. Komissio on ottanut nämä täysin huomioon, ja haluaisinkin puuttua maahantuojien vastuuta koskevaan kysymykseen. On - muistutan tästä - kahdenlaista tullivalvontaa: ensimmäisessä, jonka yhteisö ja jäsenvaltiot ovat jo vanhentuneena hylänneet, joka ainoa tullattava erä tarkastetaan tullauksen yhteydessä. Tällä hankalalla menettelyllä, joka on käyttökelpoinen vain, jos tavaramäärät ovat pieniä, on kuitenkin yksi etu: heti kun tavarat on luovutettu, maahantuoja tietää, onko kaikki määräysten mukaisesti kunnossa vai ei. Myöhempiä tarkistuksia ei siis tarvita.
Toisessa valvontatyypissä, joka on paljon uudenaikaisempi ja jonka yhteisö otti käyttöön vuonna 1992 tullikoodeksilla, halutaan helpottaa kauppaa. Maahantuotuja tavaroita ei enää tarkasteta järjestelmällisesti, ja siksi niiden liikkuvuus ei hidastu. Vain pieni prosenttiosuus tarkastetaan tullauksen yhteydessä. Tällainen vapaus kuitenkin edellyttää vastavuoroisesti maahantuojien juridista vastuuta. Tästä syystä yhteisön tulliviranomaisilla on oikeus vaatia tietyn ajanjakson - kolmen vuoden, jota komissio muuten on hiljattain ehdottanut laskettavaksi kahteen - aikana tullaustietoja suoritetuista tullauksista.
Olen kuitenkin tietoinen joidenkin kolmansien maiden hallinnoissa ilmenneistä puutteista, jotka herättävät epävarmuutta toimijoissa niin taloudelliselta kuin juridiselta kannaltakin. Tutkimme sopivia toimenpiteitä tilanteen parantamiseksi. Haluaisin vain korostaa keskeisiä linjauksia, joihin toimintamme meidän mielestämme tulisi pohjautua. Nämä linjaukset on hahmoteltu elokuussa 1997 tehdyssä tiedonannossa, jonka poliittisena linjana oli suosia laajaa lähestymistapaa tähän ongelmaan ja jossa katsotaan - kuten sanoin hetki sitten ja kuten tämäniltaisessa mielenkiintoisessa keskustelussa on mielestäni tullut esille - että yhteen ainoaan aspektiin keskittyminen erikseen ja muiden jättäminen syrjään ei veisi kovin pitkälle.
Muistutan, että sisämarkkinoita käsittelevä neuvosto hyväksyi tämän saman linjauksen 18. toukokuuta 1998. Komissio katsoo siis, että on kannustettava ennen kaikkea vastuun antamista kaikkien näiden järjestelmien toimijoille edistämällä parempaa yhteistyötä niiden välillä. Toiseksi on kannustettava alkuperäsäännösten parantamista. Kolmanneksi on kannustettava edunsaajamaiden tiedottamista ja avun tarjoamista niiden tulliviranomaisille. Neljänneksi on kannustettava sitä, että jäsenvaltioiden kanssa tutkitaan toimia, joita voitaisiin ottaa käyttöön tulli- ja rahoitusmääräysten osalta. Lopuksi komissiosta on tärkeää toimia kaupan turvallisuuden parantamiseen tähtäävien keinojen parantamiseksi. Tarkoitan erityisesti tehokkaiden sanktiolausekkeiden käyttöönottoa etuusjärjestelmissä siten, että samalla taataan maahantuojien järjestelmällinen tiedonsaanti jollakin sen kaltaisella keinolla kuin se, jonka komissio esitteli hiljattaisessa ehdotuksessaan uudesta yleisestä tullietuusjärjestelmästä. Viittaan myös toimiin, joilla pyritään edistämään vetoamista alkuperää koskevia pakollisia tietoja koskevaan menettelyyn.
Lopuksi, arvoisa puhemies, haluaisin painottaa sitä, minkä totesin aluksi: emme voi luoda toimia, jotka koskevat vain yhtä järjestelmän osaa, esimerkiksi vain laajentaa maahantuojia koskevan vilpittömän mielen käsitteen soveltamista. Tältä osin voin todeta tyytyväisenä, että herra Nordmannin mietintö antaa selkeän poliittisen tuen komission toteuttamille etuusjärjestelmien hallinnon uudistamisaloitteille. Tulevaisuuden haaste on se, että meidän on taisteltava entistä tehokkaammin petoksia vastaan ja kannettava samaan aikaan vastuumme kolmansia maita ja talouden toimijoita kohtaan. Panen iloisena merkille, että kehitys-ja yhteistyövaliokunta yhtyy suurelta osin siihen linjaan, jota Euroopan komissio aikoo noudattaa tässä vaikeassa asiassa, ja toivon, että koko parlamentti hyväksyisi tämän linjauksen.

Rübig
Arvoisa komissaari, minulla on vielä yksi kysymys. Tällä alueellahan on rangaistusjärjestelmä. Ettekö usko, että kannustusjärjestelmä olisi parempi tai että rangaistusjärjestelmä voitaisiin muuttaa ajan myötä kannustusjärjestelmäksi?

Monti
Herra Rübig, meistä viranomaisten väliset apu- ja yhteistyötoimet ja sanktiot, joita käytetään viimeisenä keinona, täydentävät toisiaan. Kuten hyvin tiedätte, olemme vaiheessa, jolloin järjestelmässä tapahtuu perustavaa kehitystä, ja pyrimme parantamaan sitä juuri tällä lähestymistavalla, joka koskee monia eri aspekteja - joista mitään ei mielestäni voi jättää syrjään, ei myöskään sanktioiden mahdollisuutta - ja meillä on aihetta katsoa, että tämä aspekti, joka liittyy yhteistyöhän ja apuun, on askel oikeaan suuntaan asiassa, joka - toistan tämän painokkaasti - on mitä monimutkaisin ja jonka yhteydessä on otettava huomioon tarpeita ja etuja, jotka saattavat olla keskenään kovin ristiriitaisia.
Kiitän vielä ehdotuksista ja virikkeistä, joita komissio on voinut tästäkin keskustelusta ammentaa.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.
(Istunto päättyi klo 22.25.)

