Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Rübig
Fru formand, jeg vil gerne bemærke til protokollen fra foregående møde, at dr. Ganzert - det var den advokat, der blev holdt tilbage i Nicaragua - nu kan rejse ud, og jeg takker Dem, fordi De har gjort alt for at gøre dette muligt.

Formanden
Tak, hr. Rübig.
(Protokollen godkendtes)

Dagsordenen
Formanden
Jeg kan oplyse, at Formandskonferencen på sit møde i går besluttede at forlænge mødet i Bruxelles, mandag den 17. december, med en time.
Plenarmødet vil således vare fra kl. 15.00 til kl. 19.30.

Di Lello Finuoli
Fru formand, GUE-Gruppen er imod en forlængelse af mandagsmødet med det ene formål at få vedtaget antiterrorpakken. Pakken er blevet forelagt i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder i formiddags uden mulighed for diskussion, fordi tiden er alt for knap, og uden at der er udarbejdet betænkning. Jeg finder det højst betænkeligt, hvis Parlamentet udtaler sig om så vigtigt et emne, uden at der først er skrevet en betænkning. Vi er derfor imod denne stramning af behandlingstiden, som ville gøre det komplet umuligt at forelægge en velbegrundet betænkning om dette særdeles vigtige emne.

Formanden
Tak, hr. Di Lello. Vi fører således til protokols, at De ikke er enig i Formandskonferencens beslutning.

Afgørelse om uopsættelig forhandling
Formanden.
Jeg giver straks ordet til formanden for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, hr. Watson.
Watson (ELDR), formand for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. (EN) Fru formand, to forslag blev i aftes forelagt mit udvalg i henhold til forretningsordenens artikel 112. Forslagene vedrører en fornyet høring om to af Rådets rammeafgørelser, om terrorbekæmpelse og om forslag til en europæisk arrestordre. Vi blev bedt om at hastebehandle forslagene. Udvalget holdt møde i formiddags, og der var enighed om at foreslå plenarforsamlingen, at forslagene haster og behandles uden betænkning.

Formanden
Tak, hr. Watson. Herefter følger vi som sædvanlig forretningsordenen.
Hvem ønsker at udtale sig imod denne anmodning?

Cohn-Bendit
Fru formand, kære kolleger, i de seks år, jeg har været medlem af Parlamentet, har Parlamentet uden ophør anmodet om respekt fra de europæiske institutioner. I dag anmoder man endnu en gang Parlamentet om ikke at respektere sig selv, og vi hørte for et øjeblik siden de to store grupper i Udvalget om Borgernes Friheder beslutte sammen med De Liberale, at Parlamentet ikke skal respektere sig selv. Det er alligevel utroligt. Vi skal stemme om en europæisk arrestordre, som skal træde i kraft i 2004, det vil sige om to år, og i dag henvises der til Det Europæisk Råds møde i Laeken. Det Europæiske Råd skal træffe afgørelse om en tekst søndag nat, som skal forelægges en række advokater mandag morgen. Ingen får set teksten, før de kommer til Bruxelles mandag eftermiddag. Alligevel skal Parlamentet stemme om teksten, og denne afstemning kan ikke vente til januar. Kan De forklare mig, hvorfor vi ikke kan stemme om en tekst til januar, som skal træde i kraft i 2004? Det er forrykt, det er latterligt, og det viser, at Parlamentet ikke tager sig selv alvorligt. Jeg vil anmode mine kolleger om ikke at følge deres gruppeformænd, men at udvise værdighed og sige nej til denne anmodning, så vi kan få en betænkning, stemme til januar og vise, at vi er et Parlament, som overholder de parlamentariske regler, og som ikke går af vejen for hvem som helst. Tak.

Formanden
Vi skal nu høre en taler, som er for denne anmodning.

Terrón i Cusí
Fru formand, langt mindre lidenskabeligt, men efter min mening ikke mindre velbegrundet, vil jeg anmode Parlamentet om at stemme for denne uopsættelige forhandling. Vi har arbejdet med dette emne i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i et år. Den 5. september stemte vi for hr. Watsons betænkning, hvor vi anmodede Kommissionen om at stille nogle konkrete forslag til harmonisering af sanktioner mod terrorisme og at etablere en gensidig anerkendelse af domme. Det er det, vi på en måde, som jeg ikke bryder mig om, kalder en europæisk eftersøgnings- og arrestordre.
Der har været engagerende og interessante drøftelser i vores udvalg, og det er en skam, at hr. Cohn-Bendit ikke har kunnet følge dem.

Parlamentet har arbejdet med disse tekster, som Kommissionen har behandlet i mere end et år. Jeg tror, vi alle er voksne og ansvarlige medlemmer. Vi kender grundlaget for teksterne, vi kender deres politiske betydning, og vi kan godt gøre os den ulejlighed at acceptere ulemperne ved at arbejde lidt hårdere i disse dage, således at Parlamentet på mandag før Laeken-topmødet på en fuldstændig korrekt måde og i overensstemmelse med forretningsordenen for anden gang kan give udtryk for sit synspunkt.
(Bifald)

Formanden
Vi har hørt formanden for Udvalget om Borgernes Friheder, en taler imod og en taler for. Vi går nu over til afstemning.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Afstemning
Costa Neves
Fru formand, først vil jeg gerne bemærke, at det jo er sidste gang, vi stemmer om et budget med Dem som formand. At nævne dét er også ensbetydende med at anerkende den effektive måde, som De altid har ledet sådanne ganske komplekse afstemninger på, og sige, at med Dem er selv det at stemme om budgettet en behagelig foreteelse. Så derfor mange tak!
Dernæst synes jeg, at jeg her ved afslutningen af en budgetprocedure, der, som alle ved, er en lang og kompliceret proces, igen bør fremsætte min tak. For det første til budgetkollegerne, hvor jeg gerne vil fremhæve den måde, som Budgetudvalgets formand, Terence Wynn, har koordineret arbejdet på. De forskellige politiske gruppers koordinatorer skal også nævnes, da de jo ud over deres indsats i udvalget også fungerer som bro mellem dette og de politiske grupper og derfor sørger for, at alle medlemmer involveres i denne proces. En særlig tak også til Kathalijne Buitenweg, som jeg har haft den fornøjelse at samarbejde med i denne sag, da hun har været ordfører for de øvrige sektioner, og ligeledes til de rådgivende ordførere, der har medvirket til at inddrage de forskellige udvalg i processen. Jeg mener således, at dette arbejde er velfunderet. Her skal også lyde en tak til Budgetudvalgets sekretariat, der i udførelsen af sit arbejde har ydet en indsats langt ud over det blot at gøre sin pligt. Man har virkelig vist engagement.
(Bifald)Til sidst vil jeg gerne fremhæve den konstruktive måde, som Kommissionen og Rådet har udført deres del af arbejdet på i løbet af denne budgetprocedure.
Nu har jeg så, som naturligt er i en så lang og kompleks proces, også nogle tekniske bemærkninger at fremføre om visse detaljer, der skal finjusteres. Hvis det har Deres tilslutning, fru formand, vil jeg gerne nævne de allersidste ændringsforslag, så afstemningerne herefter kan foregå hurtigere. For det første stemte Parlamentet under sin førstebehandling ved B5-502 for ændringsforslag 885, ved B7-665 for ændringsforslag 886 og ved B7-42 for ændringsforslag 177. Disse ændringsforslag bør betragtes som værende indeholdt i den liste, som medlemmerne har foran sig. De første to ændringsforslag blev offentliggjort som rettelser til protokollen fra den 25. oktober 2001. Desværre blev disse ændringsforslag ikke registreret som godkendt i den elektroniske bearbejdning, og de fremgår derfor ikke i dokument 10 og 12. Parlamentet skal derfor bekræfte sin førstebehandling af disse ændringsforslag, selv om de ikke fremgår af den udleverede afstemningsoversigt.
Ændringsforslag 177 er ved et uheld medtaget i dokument 11 (Budgetudvalgets forkastelser) og ikke i dokument 12 (Budgetudvalgets vedtagelser). For det andet skal i ændringsforslag 328 til A-1100 slutnumrene være 989.119.000, både for forpligtelsesbevillinger og for betalinger, og ved A-950N skal der figurere 3,5 millioner til forpligtelsesbevillinger og til betalinger. Jeg vil også gerne bemærke, at Parlamentets tekniske tjeneste skal sørge for, at beslutningens tekst kommer til at stemme overens med de ændringsforslag, som vi vedtager. Endnu en gang tak til alle. Mange tak, fru formand.
(Bifald)

Formanden
Tak, hr. Costa Neves.
Efter afstemningen om ændringsforslagene

Wynn
Fru formand, jeg har fået at vide, at tallene, vi netop har stemt om, ikke giver mening, medmindre vi stemmer om Wynn-betænkningen, som omhandler det økonomiske perspektiv. Den er vi nødt til at stemme om for at sikre, at vi har tallene, før vi accepterer, at den seneste afstemning er afsluttet.

Formanden
Det vil med andre ord sige, hr. Wynn, at De gerne vil have, at vi straks går videre til afstemningen om Deres betænkning og derefter til afstemningen om hr. Costa Neves' og fru Buitenwegs betænkning. Hvis det er det, De mener, har jeg ingen indvendinger.
Betænkning (A5-0447/2001) af Wynn for Budgetudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om udnyttelse af fleksibilitetsinstrumentet (KOM(2001) 625 - C5-0557/2001 - 2001/2227(ACI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)  
Betænkning (A5-0400/2001) af Costa Neves og Buitenweg for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002, modificeret af Rådet (alle sektioner) (14341/2001 - C5-0600/2001 - 2324/2000(BUD)) og om ændringsskrivelse nr. 2/2001 til forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 (14340/2001 - C5-0615/2001)
Sektion I, Europa-Parlamentet
Sektion II, Rådet
Sektion III, Kommissionen
Sektion IV, Domstolen
Sektion V, Revisionsretten
Sektion VI, Det Økonomiske og Sociale Udvalg
Sektion VII, Regionsudvalget
Sektion VIII (A), Ombudsmanden
Sektion VIII (B), Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse
Om ændringsforslag 1

Walter
Fru formand, blot en kort afbrydelse, som dog kan gøre det hele lettere. Der har været tale om en aftale, som set med Parlamentets øjne er meget god for udviklingspolitikken, hvad angår output targets. Eftersom vi ikke behøver at indskrive dette i den tilsvarende afgørelse endnu en gang, trækker vi hermed ændringsforslag 1 tilbage. Vi mener, at Parlamentet har gjort meget gode fremskridt i denne forbindelse på budgetområdet. Derfor behøver vi ikke længere ændringsforslag 1.

Formanden
Tak, det noterer vi.
(Forslaget til beslutning vedtoges)   

Vande Lanotte
Fru formand, mine damer og herrer, andenbehandlingen af budgettet er afsluttet. Jeg kan konstatere, at den aftale, der blev indgået mellem Parlamentet og Rådet under samrådet den 21. november 2001, ved afstemningen i dag er blevet realiseret. Jeg kan notere, at der stadig er visse meningsforskelle med hensyn til fordelingen af udgifterne. Rådet forbeholder sig sin ret på dette punkt. Rådet kan ikke desto mindre tilslutte sig den maksimale forhøjelsessats, der er resultatet af denne andenbehandling.

Formanden
Jeg vil gerne sige tak til Rådets repræsentant.
Ønsker Kommissionen at udtale sig?
(Efter at have bedt formanden for Rådet, hr. Vande Lanotte, kommissæren, fru Schreyer, formanden for Budgetudvalget, hr. Wynn, og ordførerne, hr. Costa Neves og fru Buitenweg, om at slutte sig til hende undertegnede formanden budgettet)

Sturdy
Jeg beklager at måtte afbryde, men jeg har en vigtig meddelelse. For få minutter siden afsagde EF-Domstolen i Luxembourg kendelse om, at det franske forbud mod britisk oksekød er ulovligt. (Tilråb) Fru formand, vil De love mig at gøre, hvad De kan, for at Frankrig kompenserer de stakkels, hårdtprøvede britiske landmænd på baggrund af denne kendelse?

Formanden
Hr. Sturdy, jeg kan love Dem, at Europa-Parlamentets formand omhyggeligt noterer Deres anmodning.
Betænkning (A5-0427/2001) af Colom i Naval for Budgetudvalget om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet: Finansiel programmering 2002-2006 - Udgiftsområde 3 og 4 i de finansielle overslag (SEK(2001) 1013 - C5-0410/2001 - 2001/2162(COS))

(Forslaget til beslutning vedtoges)
Procedure uden betænkning
Forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en brevveksling mellem Det Europæiske Fællesskab og De Forenede Nationers Hjælpeorganisation for Palæstinaflygtninge (UNRWA) om yderligere finansiering i 2001 i henhold til den gældende EF-UNRWA-konvention for årene 1999-2001 (KOM(2001) 741 - C5-0663/2001 - 2001/0288(CNS)) (Budgetudvalget)
(Kommissionens forslag godkendtes)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0453/2001) fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om grænseoverskridende betalinger i euro (14562/1/2001 - C5-0639/2001 - 2001/0174(COD)) (Ordfører: Peijs)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)Formanden. Jeg vil gerne understrege det fremragende samarbejde mellem vores institutioner i forbindelse med den hurtige vedtagelse af denne forordning. Der er tale om eksemplarisk anvendelse af den fælles beslutningsprocedure, og jeg vil gerne sende en varm tak til alle dem, der har bidraget til dette resultat.
Procedure uden betænkning
Forslag til Rådets forordning om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe international terrorisme (KOM(2001) 569 - C5-0665/2001 - 2001/0228(CNS)) (Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender)
(Kommissionens ændrede forslag godkendtes)
Forslag til henstilling (B5-0747/2001) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om krisen i Mellemøsten og Den Europæiske Unions rolle i regionen
Inden afstemningen om punkt 3

Brok
Fru formand, jeg vil gerne tilføje følgende i slutningen af denne sætning - og her beder jeg om Parlamentets støtte:
"kræver, at Den Palæstinensiske Myndighed afvikler terrornetværkene og arresterer og retsforfølger alle mistænkte".
(Det vedtoges at tage højde for det mundtlige ændringsforslag) Inden afstemningen om ændringsforslag 7

Brok
Fru formand, jeg vil foreslå, at der i stedet for punktet "alle lande i regionen" skrives "Israel og Den Palæstinensiske Myndighed".
(Det vedtoges at tage højde for det mundtlige ændringsforslag)
(Forslaget til henstilling vedtoges)
Betænkning (A5-0440/2001) af Watts for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 95/21/EF om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol) (PE-CONS 3657/2001 - C5-0525/2001 - 2000/0065(COD))
(Det fælles udkast godkendtes)
Betænkning (A5-0441/2001) af Ortuondo Larrea for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 94/57/EF om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, og for søfartsmyndighedernes aktiviteter i forbindelse hermed (PE-CONS 3656/2001 - C5-0526/2001 - 2000/0066(COD))
(Det fælles udkast godkendtes)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0344/2001) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fremskyndet indfasning af krav om dobbeltskrogs- eller tilsvarende design for olietankskibe med enkeltskrog og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2978/94 (10221/1/2001 - C5-0389/2001 - 2000/0067(COD)) (Ordfører: Hatzidakis)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0417/2001) af Pérez Royo for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse (KOM(2001) 168 - C5-0131/2001 - 2001/0086(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0821/2001) af Poettering for PPE-DE-Gruppen, Barón Crespo for PSE-Gruppen, Cox og Malmström for ELDR-Gruppen, Lannoye for Verts/ALE-Gruppen, Wurtz for GUE/NGL-Gruppen, Muscardini for UEN-Gruppen og Bonde for EDD-Gruppen om fremlæggelsen af Kommissionens arbejdsprogram
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Beslutningsforslag (B5-0813/2001) af Vallelersundi for PPE-DE-Gruppen, Terrón i Cusí for PSE-Gruppen, Watson for ELDR-Gruppen, Buitenweg for Verts/ALE-Gruppen og Andrews for UEN-Gruppen om det retslige samarbejde mellem Den Europæiske Union og De Forenede Stater i kampen mod terrorismeInden afstemningen om punkt 4

Watson
Efter udarbejdelsen af denne betænkning er vi blevet opmærksomme på, at sidste sætning i afsnit 4 er i modstrid med de bestemmelser, vi citerer i betragtning A, der henviser til protokol nr. 6 til den europæiske menneskerettighedskonvention. Derfor foreslår jeg, at vi erstatter sidste sætning i afsnit 4 med sætningen "udlevering kan ikke finde sted, hvis den tiltalte risikerer at blive dømt til døden". Den ordlyd er i overensstemmelse med protokol nr. 6.
(Det vedtoges at tage højde for det mundtlige ændringsforslag)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om WTO's møde i Qatar
(Forslaget til beslutning forkastedes)

Beslutningsforslag (B5-0764/2001) af Lannoye m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om WTO's møde i Qatar
(Forslaget til beslutning forkastedes)
Beslutningsforslag (B5-0771/2001) af Mauro Nobilia for UEN-Gruppen om WTO's møde i Qatar
(Forslaget til beslutning forkastedes)
Beslutningsforslag (B5-0817/2001) af Figueiredo for GUE/NGL-Gruppen om WTO's møde i Qatar
(Forslaget til beslutning forkastedes)
Beslutningsforslag (B5-0819/2001) af Suominen og Schwaiger for PPE-DE-Gruppen, van den Berg, McNally og Mann for PSE-Gruppen og Clegg, Plooij-van Gorsel og De Clercq for ELDR-Gruppen om WTO's møde i Qatar
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0394/2001) af Lagendijk for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse om konfliktforebyggelse (KOM(2001) 211 - C5-0458/2001 - 2001/2182(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0418/2001) af Gahler for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om EU's forbindelse med Den Islamiske Republik Iran (KOM(2001) 71 - C5-0338/2001 - 2001/2138(COS))
Inden afstemningen om punkt 5

Gahler
Fru formand, i stedet for opfordringen til Iran om at indtage en konstruktiv holdning vil jeg hellere ændre teksten, så det hedder:
"Urges all coastal countries to adopt a constructive attitude as regards the delimitation ..." (Opfordrer alle lande ved kysten til at være konstruktive med hensyn til afgrænsningen ...).
(DE) Vi har forsikret neutrale, sagkyndige organer om, at man i denne grænsekonflikt eller i dette område ikke kan tillægge nogen af parterne en særlig negativ rolle, men at alle derimod bør opfordres til at fremme afgrænsningen i Det Kaspiske Hav på en konstruktiv måde.
(Da 12 medlemmer rejste sig, blev der ikke taget højde for det mundtlige ændringsforslag)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0388/2001) af van den Burg for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om afskaffelse af skattemæssige hindringer for grænseoverskridende ydelse af arbejdsmarkedsorienteret pension (KOM(2001) 214 - C5-0533/2001 - 2001/2212(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Muscardini
Fru formand, det skyldes nok, at jeg ikke kender de frygteligt vigtige grunde til, at dagens dagsorden ser ud, som den gør. Men jeg fatter altså ikke, hvordan vi kan afslutte afstemningen kl. 11 om formiddagen og så sætte en meget vigtig betænkning om sociale og økonomiske problemer til behandling i eftermiddag efter kl. 17 med risiko for, at der ikke er mange medlemmer til stede i salen. Hvis det her i Parlamentet virkelig er vigtigere at tale om Berlusconi end om EU's social- og arbejdsmarkedspolitikker, så fortæl os det dog, så det bliver helt klart, at vores arbejde er komplet nytteløst.

Formanden
Tak, fru Muscardini. Som De ved, har Parlamentet vedtaget forslaget til dagsorden.
Stemmeforklaringer
Betænkning af Costa Neves og Buitenweg (A5-0400/2000)

Fatuzzo
Fru formand, Costa Neves' og Buitenwegs betænkning omhandler EU's almindelige budget. De kan se, fru formand, at mindst halvdelen af de tilhørere, som sidder og ser medlemmerne forlade mødesalen, nu hvor hr. Fatuzzos stemmeforklaringer begynder - men det er nu tilfældigt - er ældre og pensionister. Og ser De, jeg har i EU's budget forsøgt at opspore de budgetposter, som vedrører initiativer til fordel for eller med interesse for netop de ældre og pensionisterne. Jeg har måttet bruge luppen, De ved den, der er i computeren, og som kan forstørre de ord, der står i de forskellige dokumenter. Jeg har ledt med lys og lygte, men har ikke fundet noget. Det er grunden til, at jeg blev nødt til at stemme imod budgettet for Europa-Parlamentet, fru formand. Jeg håber, at jeg næste år, altså sidst i 2002, kan få den glæde at stemme for, fordi der da omsider vil være nogle budgetposter, som virkelig er til at få øje på, og som batter noget, til fordel for pensionisterne.

Andreasen, Jensen, Riis-Jørgensen og Ole Sørensen
. Vi har stemt imod ændringsforslag 7 til betænkning om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002, stillet af Jens-Peter Bonde på vegne af EDD-Gruppen. Forslaget er i sin form fuldstændig uanvendeligt til at sikre en bedre ordning for medlemmernes rejsegodtgørelser. Det er desuden vores synspunkt, at medlemmernes rejsegodtgørelse er et emne, der skal behandles i forbindelse med en reform af medlemsstatutten.

Caullery
Jeg mener, at det her ved afslutningen af 2002-budgetproceduren er vigtigt at komme med nogle bemærkninger om landbruget, Fællesskabets grænseregioner og EU's aktioner i udlandet, hvis jeg skal begrænse mig til det væsentligste.
Med hensyn til landbruget vil en ufuldstændig gennemførelse af 2001-budgettet på flere milliarder euro udmønte sig i væsentlige bevillingstilbageførsler til medlemsstaterne, mens en dollar, der står stærkt over for euroen, i det mindste som en naturlig følge har sikret god stabilitet på markederne.
Hvis det bliver nødvendigt, bør Kommissionen imidlertid ikke tøve et øjeblik med ved hjælp af et TÆB eller overførsler at tilstå en forlængelse på seks måneder af det særlige program for opkøb af oksekød, som blev iværksat som følge af BSE-konsekvenserne, og som stopper ved årets udgang, selv om det i ændringsskrivelse nr. 2 foreslås at give afkald på den milliard euro, der oprindeligt var afsat til eventuelle yderligere behov som følge af BSE.
Grænseregionerne, som i rigt mål tilgodeses i Berlin-aftalerne, vil nyde godt af 16 milliarder euro over syv år. Topmøderne i Nice og Göteborg har bekræftet denne tendens og lader det være op til Kommissionen at iværksætte et supplerende program på omkring 191 millioner euro. Budgetudvalget har ment, at det var nødvendigt at tilføje 50 millioner inden for rammerne af Interreg.
For flere af de 22 grænseregioner (fra Finland til Grækenland over Bayern) kan disse nye behov klart ikke godtgøres, idet de allerede modtager omfattende finansiel støtte og bliver de første til at nyde godt af udvidelsen.
I betragtning af de beløb, der står på spil, må man til sammenligning chokeres over den manglende støtte efter stormenes ødelæggelser i de franske skove, konsekvenserne af oversvømmelserne i Picardiet og Erikas umiddelbare skader. I disse nødsituationer måtte man endda ty til omplacering af bevillinger.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Wijkman
I forbindelse med budgetforhandlingerne med Kommissionen om udgiftsområde 4 er der opnået bred enighed om vigtigheden af at forbedre rapporteringssystemet for udviklingshjælp samt behovet for at udvikle mål og indikatorer for virkningen af hjælpen. Desuden er der opnået enighed om en målsætning om, at 35% af pengene skal øremærkes opbygning af den sociale infrastruktur.
Det var min hensigt som ordfører for budgettet til udviklingssamarbejde at foreslå en mundtlig ændring til min oprindelige ændring med henblik på at understrege, at bevillingerne til de sociale sektorer i et givet land afspejler modtagerens ønsker, og tilføje, at udviklingen i retning af denne målsætning overvåges gennem det fælles RELEX-informationssystem.
På grund af procedurereglerne og tidspres har jeg desværre ikke været i stand til at fremsætte dette mundtlige ændringsforslag. Min hensigt var imidlertid at understrege, at målsætningen ikke kun skal ses i lyset af donorlandenes samlede udgifter, men også bør tage modtagerlandenes ønsker i betragtning.
Betænkning af Wynn (A5-0447/2001)

Colom i Naval
I den interinstitutionelle aftale fra 1999, som jeg var ordfører for, skabtes fleksibilitetsinstrumentet, som var en light revision af de finansielle overslag, som ikke gjorde Rådet så ubehageligt tilpas. I de to tidligere budgetregnskabsår bøjede vi fortolkningen af en sådan mekanisme lidt, eftersom vi anvendte den til at dække behovene i Kosovo og Serbien, da Rådet nægtede at holde sit ord og revidere de finansielle overslag, som det havde lovet i sin erklæring fra den 6. maj 1999.
I år havde Kommissionen fremlagt et forslag til udnyttelse af fleksibilitetsinstrumentet, som for første gang opfyldte aftalens bogstav og ånd. Men det har heller ikke denne gang været muligt, og Parlamentet bærer ansvaret herfor.
Det drejede sig om at finansiere 197 af de 281 millioner euro, som omstillingen af den flåde, som fiskede i de marokkanske farvande, kommer til at koste. Det er en flåde og en industri, som skaber arbejdspladser i det nuværende EU's mest ugunstigt stillede regioner, nemlig Galicien, Andalusien og Algarve. Alle er mål 1-regioner!
Samme aften, som aftalen blev indgået den 21. november, luftede Rådet og Kommissionen nogle idéer, som ikke ville betyde en reduktion for nogen, men det ser ud til, at det for nogen ikke var tilstrækkeligt at få nogle ressourcer, som vanskeligt kunne berettiges, men at det også skulle ske på andres bekostning. Resultatet er, at Spaniens og Portugals mål 1-regioner skal betale 40% af deres flådes omstilling via en omlægning af FIUF.
Min kollega Bárbara Dührkop vil fortsætte stemmeforklaringen.

Dührkop Dührkop
Jeg forsætter stemmeforklaring, som min kollega Joan Colom begyndte.
Men der var nogen, som hr. Stoiber, i en så velstående region som Bayern, der mente, at det i forbindelse med valget ville være til fordel for dem at indstifte en pris, som kunne udstilles i en avisoverskrift: et program - i øvrigt uden retsgrundlag - om grænseoverskridende samarbejde med ansøgerlandene, finansieret med en del af de penge, der skulle bruges til omstilling af fiskerflåden. Demagogi smitter, og andre fulgte trop. Omstillingsprogrammet blev taget som gidsel, på trods af at der allerede fandtes bevillinger til grænseoverskridende samarbejde, i det mindste i posterne B5-3003, B5-0510, B2-0141, B3-1010, B3-1021 eller B3-0306.
Jeg vil understrege, at vi synes, det er godt at forberede disse regioner, og at de altid har haft vores støtte. Det, vi ikke er tilfredse med, er, at det sker på bekostning af de regioner, der er berørt af en uventet omstilling. Og selv om beslutningen hævder, at man i 1999 ikke tog hensyn til, at udvidelsen kunne få konsekvenser for Fællesskabets grænseregioner, er det ikke rigtigt. F.eks. i Tyskland vil grænsedelstaterne få fællesskabsstøtte på mere end 10,5 milliarder euro
Sjældent har vi her i Parlamentet set et så sølle og et så nationalistisk show. Det ligner Rådets stereotype.
Vi stemmer for, men uden entusiasme. Vi stemmer for, fordi vi ikke ønsker at ofre disse fattige regioner i Den Iberiske Halvøs udkant, men vi gør det også af solidaritet med disse regioner og med de regioner, der grænser op til ansøgerlandene, af en solidaritet, vi har savnet meget i denne forhandling.
Betænkning af Peijs (A5-0453/2001)

Berthu
 På dette Europa-Parlamentets sidste plenarmøde i 2001, som også er det sidste inden indførelsen af euromønter og -sedler, må man konstatere, at Europa-Parlamentet ikke har afholdt noget højtideligt møde, ikke engang en debat, for at fejre det, der for alle føderalisterne, som er i flertal her, i princippet er den største europæiske integrationsvirksomhed.
Hvorfor denne stilhed, der i øvrigt har hersket under flere møder, og som kun er blevet forstyrret af suverænisternes stemmer? Svaret er enkelt. Den sidste etape for den fælles mønt, det vil sige den fysiske ombytning af mønter og sedler fra den 1. januar 2002, hviler på to enorme løgne.
Den er for det første fuldstændig unødvendig set ud fra et teknisk synspunkt og har blot til formål at tilfredsstille visse yderliggående føderalister, som absolut vil have ens sedler og mønter i hele Europa. Vi kunne i virkeligheden lige så godt have bibeholdt den aktuelle situation med en euro, som anvendes internationalt, og som er overordnet de nationale valutaer. Man vil således vende op og ned på folks vaner, gøre livet mere besværligt for dem i de kommende måneder og uden tvivl endnu en gang mindske deres tillid til de nationale institutioner. Alt dette uden noget egentligt formål, bortset fra tilfredsstillelsen af de føderalistiske lidenskaber.
For det andet er offentligheden aldrig blevet korrekt informeret, ja, den er endda blevet manipuleret. I forbindelse med Maastricht og de efterfølgende år forstod den ikke helt omfanget af traktaten, nemlig francens forsvinden. Derefter blev alt sat ind på at få det til at se ud som om, den var tilhænger af projektet, hvilket ikke var sandt. I dag er det en brat opvågnen. 52% af alle franskmænd mener, at der er flere ulemper end fordele forbundet med den fælles mønt, mens 33% mener det modsatte (le Figaro, 11. december). 62% ville gerne fortsætte med francen, mens 32% mener det modsatte (Wall Street Journal, 11. december). På europæisk plan er procentsatserne nogenlunde de samme.
Bedraget er så omfattende, at det næste år, når folk har fået øjnene op herfor, ikke blot vil være nødvendigt at revidere euroen, men også at overveje gennemgribende reformer af de europæiske institutioner, så sådanne manipulationer ikke gentager sig.
Betænkning af Brok (A5-0747/2001)

Sacrédeus
Der var fuld opbakning fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik til mit ændringsforslag 22 om et nyt punkt 9 i resolutionen med følgende ordlyd: "Opfordrer parterne til at sikre sig, at staten har monopol på voldsudøvelse, og at ingen parallelle militære strukturer kan fortsætte deres virke".
For at fred - engang - skal blive mulig mellem israelere og palæstinensere og mellem staten Israel og Den Palæstinensiske Myndighed, er det afgørende, at voldsmonopolet udøves af statsmagten, og at ingen paramilitære islamiske terroristgrupper - som Islamisk Jihad, Hamas og Hizbollah - får mulighed for at være bevæbnede og udøve terrorangreb mod civile, sådan som det nu jævnligt sker.
Mit forslag blev desværre forkastet i plenum. Derimod har jeg fået støtte til de punkter, jeg har medtaget i punkt 3.3-resolutionen i kompromiskravet om "en anmodning om, at Den Palæstinensiske Myndighed sørger for, at terrornetværkene opløses, bl.a. ved at pågribe og tiltale alle mistænkte personer".
Denne anmodning ser jeg som et fremskridt i sig selv og som en meget tydelig formulering i samme ånd og med samme målsætning som mit oprindelige ændringsforslag.

Souchet
Den afstemning, der lige har fundet sted, er et nyt og markant eksempel på Europa-Parlamentets ofte halvt lammede opførsel. Hvordan kan Europa-Parlamentet i realiteten på samme tid med stor enighed vedtage et forslag, hvor det erklærer sig parat til sammen med USA at bekæmpe terrorismen, og samtidig med stort flertal afvise at anmode Den Palæstinensiske Myndighed om at fordømme terrorisme?
Jeg er virkelig forbløffet over, at næsten 320 parlamentsmedlemmer har stemt imod ændringsforslag 6, der foreslår noget, der dog forekommer helt indlysende, nemlig at den bistand, som vi yder til Den Palæstinensiske Myndighed og dens institutioner skal gå hånd i hånd med en hård fordømmelse af den vold, som selvsamme Myndighed udøver, og med gennemførelse af effektive foranstaltninger, der skal sætte en stopper for terrorangrebene.
Hvad kan der reelt vindes ved en sådan tvetydighed? Ved at opgive en afbalanceret politik sætter vi vores diplomatiske troværdighed over styr, og vi dyrker et snævert billede. Ønsker vi, at den kommende europæiske mission bliver smidt ud af Israel, som det var tilfældet med den, det belgiske formandskab havde arrangeret? Hvorfor give en så tvetydig besked til terroristerne, som om der var tale om gode og onde terrorister?
Vores fordømmelse af terrorisme skal være global og skal ikke indeholde undtagelser. Det ville være bedre, hvis vi gav udtryk for vores håb om, at det palæstinensiske folk kunne få en samlet, suveræn stat med alle rettigheder. Alle folkeslag ønsker at råde over en stat, som er udtryk for dens suverænitet, og det palæstinensiske folk har lige så meget ret til det som andre. Men vi hjælper ikke lederne af Den Palæstinensiske Myndighed til at handle med den ansvarlighed, som kræves af statslige myndigheder, ved at vise overbærenhed med terroristerne.
Betænkning af Watts (A5-0440/2001)

Fatuzzo
Fru formand, Forligsudvalget har fortalt os om leve- og arbejdsvilkår om bord på skibe, som anløber fællesskabshavne. Jeg har stemt for, fru formand, for jeg husker så udmærket livet om bord, dengang jeg som ung sejlede på passagerskibe mellem New York og Bahamas. Nogle af søens folk lever det søde liv om bord, når de har fyraften. F.eks. spiser officererne - kaptajn, styrmand osv. middag i restauranten med passagererne, drikker whisky i passagerbaren og danser i dansesalene - mændene med de kvindelige passagerer og kvinderne med de mandlige passagerer. Det er en anden sag med kokkene, skibsdrengene og matroserne, som bliver stuvet sammen i bittesmå kahytter, fire gange fire meter, og har langt mindre behagelige levevilkår. Jeg håber inderligt, at min stemme for vil medvirke til, at der virkelig vises interesse for levevilkårene om bord på skibe, men vel at mærke for alle søens folk, ikke kun nogle af dem.

Titley
Fru formand, jeg glæder mig meget over denne betænkning fra min partifælle Mark Watts, som gør det muligt for EU's medlemsstater at håndhæve internationale standarder for skibes sikkerhed, forurening, forebyggelse og leve- og arbejdsvilkår om bord. Betænkningen kan få en vidtrækkende positiv effekt: Den kan forbedre tilværelsen for folk, som arbejder på skibe, og desuden falder den godt i tråd med EU's ønske om at være førende på miljøbeskyttelsesområdet. "Sorte bokse" til registrering af søfartsdata er en vigtig og konkret måde, hvorpå det kan sikres, at skibe, som anløber EU-havne, opfylder fælles standarder.
Betænkning af Ortuondo Larrea (A5-0441/2001)

Fatuzzo
Fru formand, Ortuondo Larrea-betænkningen befæster den enighed, som er opnået i Forligsudvalget vedrørende inspektion og syn af skibe, som anløber Fællesskabets havne. Jeg har stemt for, men jeg ville ønske, fru formand, at inspektionen om bord på skibene blev udført af inspektører fra EU og ikke af inspektører fra de enkelte stater. For vi ved jo udmærket, at de enkelte stater ikke ønsker at få inspiceret den måde, de gennemfører EF-direktiverne på. Det fremgår klart af, at alle 15 EU-stater i en forligsprocedure modsatte sig inspektion af deres anvendelse af miljødirektiverne.

Sanders-ten Holte
Det glæder mig, at der i forligsfasen endelig er opnået enighed om de tre vigtige foranstaltninger i Erika I-pakken. Der har i lang tid været drøftelser og forhandlinger, nu er tiden inde til gennemførelse og udførelse af lovgivningen!
Med hensyn til betænkningen om klassifikationsselskaber var erstatningsansvaret også for De Liberale det vigtigste emne. Vi har under første- og andenbehandlingen opfordret til, at der fastsættes et loft for klassifikationsselskabernes erstatningsansvar, fordi disse organisationer kun er ét led i erstatningsansvarskæden. Ubegrænset erstatningsansvar er efter vores opfattelse kun berettiget, når der er tale om grov forsømmelse. Endvidere sørger et loft for, at de temmelig lukkede markeder for klassifikation af lovbestemte opgaver på længere sigt bliver mere åbne, og at der ikke opstår konkurrencefordrejning. I øjeblikket kan nye klassifikationsselskaber næppe konkurrere med den eksisterende (nationale) organisation under en ordning med ubegrænset erstatningsansvar.
For ikke at underminere Erika I-pakken og for at fastholde fordelen for Parlamentet med Watts-betænkningen (sorte bokse i skibe) har De Liberale under tredjebehandlingen modvilligt accepteret, at medlemsstaterne under forhandlinger med klassifikationsselskaberne har frihed til at aftale højere, ubegrænset erstatningsansvar. Følgerne heraf skal dog evalueres af Kommissionen.
De Liberale glæder sig over, at der nu er indbygget ekstra garantier i forordningen, som forhindrer, at der opstår en interessekonflikt mellem et klassifikationsselskab og ejeren af et skib, der kontrolleres. Klassifikationsselskabet skal nu være fuldstændig uafhængigt, hvilket også er logisk.
Betænkning af Hatzidakis (A5-0344/2001)

Fatuzzo
Fru formand, det drejer sig også om skibe i hr. Hatzidakis' betænkning, som ligeledes beskæftiger sig med resultaterne fra Forligsudvalget, denne gang vedrørende dobbeltskrog i olietankskibe. Jeg har stemt for, da det er en væsentlig ting, der her er opnået enighed om. Olietankskibe med dobbelt bund sejler rundt på alle verdens have og nedsætter risikoen for forurening. Jeg kunne dog tænke mig, at sikkerheden også blev forbedret for søens folk, som bestemt ikke har noget let liv på olietankerne, og frem for alt burde de elektroniske apparater og navigationsinstrumenterne forbedres. Alt bør sættes ind på at undgå skibskatastrofer, før skibene forsynes med dobbelt skrog eller i det mindste samtidig hermed. Og der er ingen tvivl om, at en forbedring af de elektroniske navigations- og kontrolinstrumenter er billigere end at forsyne skibene med dobbelt skrog.
Betænkning af Pérez Royo (A5-0417/2001)

Berès
 Min kollega Fernando Pérez Royos betænkning om aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse er vigtig for harmoniseringen af det juridiske system for finansielle instrumenter i Europa. Ligesom min kollega er jeg meget positivt stemt over for harmoniseringen af disse markeder inden for en rimelig tidshorisont, og hr. Pérez Royos arbejde går i denne retning.
Selv om denne betænkning som helhed svarer til min opfattelse af de fremtidige finansielle markeder i Europa, har de franske socialdemokrater ikke fulgt ordføreren på tre punkter.
I artikel 2, stk. 4, udvides direktivets anvendelsesområde til at omfatte samtlige økonomiske aktører. Dermed ændres de privilegerede kreditorers stilling i forbindelse med insolvensrelaterede begivenheder, hvilket forringer mulighederne for at rekonstruere virksomheder, idet ejendomsretten til aktiverne overføres til kreditorbankerne og dermed fratages de privilegerede kreditorer (ansatte, sociale og skattemæssige organer).
I artikel 6 bestemmes det, at sikkerhedshaveren er berettiget til at udøve en brugsret med hensyn til den ydede finansielle sikkerhedsstillelse i form af pantsætning, hvilket giver problemer i forbindelse med ejendomsretten og værdipapirernes sporbarhed og dermed truer gennemsigtigheden på de finansielle markeder i Europa.
Endelig fastslås det i artikel 10, stk. 2, som ændret ved ændringsforslag 17, at de præcise lokaliseringskriterier udgår, hvorved ethvert troværdigt forsøg på gennemsigtighed på vores finansielle markeder er dømt til at mislykkes, og resultaterne af den internationale konference i Haag om international privatret foregribes.
Afstemningen på plenarmødet, som har bekræftet ordførerens ønske om at udvide direktivets anvendelsesområde, har fået de franske socialdemokrater til at stemme imod teksten som helhed.
Beslutningsforslag (B5-0821/2001)

Berthu
 Parlamentets store grupper har netop stillet og vedtaget et overraskende beslutningsforslag, som fordømmer Kommissionen for ikke at have forelagt dens lovgivningsprogram for 2002 i tide og i tilstrækkelige detaljer. Vi kunne naturligvis ikke gøre andet end at tilslutte os dette tiltag, men vi må også spørge os selv, hvor denne stort set generelle stridbarhed over for Romano Prodi kommer fra. Alt tyder på, at flertallet i Parlamentet tager afstand fra ham.
Hvorfor? Er han endt med at mishage på grund af sine udtalelser, som af og til ikke er tilstrækkeligt føderalistiske? Bebrejder man ham, at han ikke med tilstrækkelig hård hånd går imod Rådet, som i den seneste tid synes mere end normalt forbitret over Kommissionens tidligere integrationsiver, og at han forsvarer en fællesskabsmetode, som undergraves af udviklingen af Europa, herunder af udvidelsen?
Man må imidlertid også nævne en anden mulig forklaring, som i høj grad ville bekymre os. Overgangen til euromønter og -sedler den 1. januar 2002 går ikke som planlagt, og det ser ud til, at den risikerer at volde problemer for borgerne. Det kunne se ud til, at Parlamentets føderalister begynder at tage afstand fra en institution, som de forbereder sig på at beskylde for ikke at have forberedt operationen tilstrækkeligt grundigt. Kommissionen ville være en perfekt - og i øvrigt i vid udstrækning berettiget - syndebuk for disse politikeres synder.

Muscardini
I konklusionerne i Kommissionens meddelelse fastslås det, at mens den "er ved at afslutte en fuldstændig gennemgang af dens funktionsmåde: politisk, finansielt og administrativt", er der "i mellemtiden (...) voksende bekymring for, at EU skal blive fremmed over for de europæiske borgeres umiddelbare problemer."
Bekymring er noget af en underdrivelse. Og at borgerne ikke er specielt interesserede i denne fuldstændige gennemgang af Kommissionens funktionsmåde, ser jeg som et sundhedstegn. Der ville virkelig være grund til bekymring, hvis de viste interesse for den slags diskussioner, som ikke engang vi som parlamentsmedlemmer kan engagere os i, eftersom vi ikke rigtig har fået øje på den radikale reformiver, som her fremhæves. Tværtimod kan vi ligesom borgerne se, at EU glider længere og længere væk fra deres problemer og behov og forekommer dem mere og mere fjern. Måske kan euroens indførelse - efter at begyndervanskelighederne med at sammenholde værdien med de gamle valutaers er overstået - medvirke til, at Europa opfattes som en virkelighed, som er fælles for flere folk. Dog vil der nok, specielt hos de ældre generationer, stadig være en følelse af at være blevet franarret deres gamle valuta, som er forsvundet, uden at nogen har spurgt om deres mening.
Følelsen af, at EU er langt væk, er reel, og den er stadig mere udbredt blandt borgerne. På de tidspunkter, hvor der virkelig er brug for fælles handling, hører vi intet til EU, men kun til den ene eller anden regerings holdning. Disse holdninger er helt legitime, men bekræfter ikke tilhørsforholdet til en fælles enhed, modsat tidligere, hvor Kommissionen altid symbolsk udtrykte en sådan. Det var Kommissionen, der slog tonen an med erklæringer og konkrete forslag. Bl.a. fordi det ikke er Kommissionen, der repræsenterer udenrigspolitikken, får man derimod nu indtryk af, at EU ikke eksisterer i international politik, idet hr. FUSP-figuren mangler gennemslagskraft. Ja, selv den udvidelse, som besynges og betones så eftertrykkeligt, opfatter borgerne ikke som en styrkelse af Europa, men tværtimod som en svækkelse.
Når jeg ikke kan dele begejstringen for de "funktionsmåder", som omtales i meddelelsen, er det ikke, fordi jeg mener, at de problematikker, som behandles, og de mål, der sættes, går i den forkerte retning, eller fordi lovgivningsinitiativerne er for beskedne rent kvantitativt. Som bekendt kan kvalitet ikke tælles. Derimod skal det fremhæves, at overdreven regulering giver et fordrejet billede af EU og bevirker, at det opfattes som det bureaukratiske uhyre, som erhvervslivet og borgerne i den grad frygter. Nej, det erklærede arbejdsprogram skal være et politisk dokument og ikke en administrativ liste. Det skal angive grundene til forsinkelse på visse områder og de reelle hindringer for at nå visse mål. Og det skal angive nogle prioriterede mål, som skal nås, for at processen kan løbe videre mod enhed. Om EU kan blive "en fuldgyldig og effektiv aktør i forbindelse med international krisestyring og -løsning" vil også afhænge af Kommissionens vilje og ikke kun af dens mulighed for at udnytte initiativretten. Europas identitet skal ikke udtrykkes i dyrkning af regulerede ærter, men i udenrigspolitik, herunder sikkerheds- og forsvarspolitik. Det må Kommissionen i alt væsentligt satse på, hvis den ikke i 2002 skal skrumpe yderligere ind til en rent bureaukratisk-administrativ enhed.
Beslutningsforslag (B5-0813/2001)

De Rossa
Generelt er jeg enig i det fremsatte beslutningsforslag, om end jeg har visse forbehold over for sproget. Jeg mener, at EU bør deltage i internationalt samarbejde om bekæmpelse af terrorisme, organiseret kriminalitet og kriminelle enkeltpersoner, som alle udnytter forskellene mellem retssystemerne til at undgå at blive stillet for en domstol.
Det største forbehold, jeg har over for forslaget, er imidlertid, at det overhovedet ikke omtaler Den Internationale Straffedomstol, der blev taget initiativ til i Rom. Hvis denne domstol oprettes, vil det være muligt at stille enhver, der er mistænkt for en forbrydelse, herunder krigsforbrydelser, for en domstol. Domstolen, som den amerikanske regering modsætter sig, ville være en upartisk garant for, at den tiltalte fik en retfærdig retssag. I den nuværende situation er der mere end nogensinde brug for en sådan domstol.
Betænkning af Lagendijk (A5-0394/2001)

Fatuzzo
Hvor ville det være dejligt, fru formand, om det kunne lykkes os at finde en løsning til forebyggelse af konflikter! Jeg har stemt for dette dokument, fru formand, men jeg er overbevist om, at vi kan undgå disse konflikter - som vel at mærke for 99%'s vedkommende rammer verdens fattige lande, ja, endda meget fattige - hvis det kunne lykkes os at gøre disse lande lidt mindre fattige. Jeg mener derfor, at EU skal blive ved med at støtte økonomierne i landene i den tredje verden og i de fattige lande, for jeg er overbevist om, at kun ved at forbedre levestandarden for de borgere, som lever i elendighed i vores verden - eller ligefrem i den dybeste elendighed, ikke kun i elendighed, men i den allerusleste elendighed, som findes - kan det lykkes at undgå konflikter af enhver art.
Betænkning af Gahler (A5-0418/2001)

Fatuzzo
Hr. Gahlers betænkning, fru formand, beskæftiger sig med forbindelserne mellem EU og Den Islamiske Republik Iran. Jeg har været så heldig at have et byrådsmedlem i pensionistpartiet, som var født i Teheran og havde levet i Iran i 30 år, og som havde både iransk og italiensk statsborgerskab. Han har forklaret situationen i Iran for mig, og det glæder mig meget, at der gøres forsøg på at genindføre det demokrati, som shahen havde indført i landet, selv om han var kejser. Jeg vil derfor opfordre til at fortsætte forhandlingerne og til at organisere møder mellem parlamentsmedlemmer fra Iran og EU, og frem for alt vil jeg foreslå Dem, fru formand, at invitere præsident Khatami til at tale til Parlamentet her i Strasbourg.

Titley
Jeg glæder mig over forsøgene på at forbedre forholdet til Iran. Vi må dog ikke glemme, at på menneskerettighedsområdet går det snarere tilbage end fremad i Iran. Landet finansierer fortsat aktive mellemøstlige terrororganisationer som Hizbollah, og frem for alt finansierer Iran terrororganisationer, der stadig holder israelske soldater som gidsler. Disse soldater er officielt savnet under kamp. Hvis Iran virkelig ønsker at forbedre forholdet til Vesten, bør det lægge pres på disse grupper for at frigive soldaterne.
Jeg vil især fremhæve Ron Arad, en officer i det israelske luftvåben, som i 1986 blev taget til fange af en shia-muslimsk milits i Libanon. I 1987 blev han solgt til en anden gruppe, som finansieres og styres af Iran. Ingen har set ham siden 1987. Hans datter var spæd, da han blev taget til fange. Ville det ikke være et passende udtryk for de gode intentioner, hvis hun endelig kunne blive genforenet med den far, der forsvandt for 15 år siden? Derfor beder jeg indtrængende Iran om at hjælpe med at få frigivet disse soldater, hvis ønsket om fred med resten af verden er alvorligt ment.
Betænkning af van den Burg (A5-0388/2001)

Fatuzzo
Fru formand, van den Burg-betænkningen omhandler Kommissionens meddelelse om beskatningsregler for pension under anden søjle, altså arbejdsmarkedspensioner. Vi ved jo, at man har EET-systemet osv., altså at skatten lægges på enten pensionsbidragene eller forrentningen af den kapital, som er opsparet på arbejdsmarkedspensionsordningen, eller også beskattes pensionen. Pensionistpartiet foreslår gennem mig EEE-systemet, nemlig skattefritagelse, når der betales bidrag til pension, skattefritagelse, når pensionskapitalen investeres, og skattefritagelse, når arbejdsmarkedspensionen udbetales. Hvis vi virkelig ønsker at forbedre muligheden for pensionsopsparing - via arbejdsmarkedspensionskasser, virksomhedsordninger eller frivillige ordninger - må de enkelte stater give afkald på beskatningen. Når vi som unge tænker på fremtiden, må vi tænke på, at vi en dag bliver gamle, og at ingen andre end os selv vil tænke på os, så det gælder om at have en pension.

Lulling
 Den arbejdsmarkedsorienterede pension får stadig større betydning for, at pensionsordningerne kan opretholde den sikkerhed, varighed og effektivitet, som den sociale sikringsordning yder, samt sikre de pensionerede personer anstændige leveforhold. Der bør omgående oprettes et egentligt indre marked for pensionsfonde, og for at gøre det skal der tages udgangspunkt i en skattemæssig indgangsvinkel, således at det uafhængigt af pensionsindbetalerens eller den pensionerede persons bopælsland undgås, at pensionsbidragene og pensionsydelserne dobbeltbeskattes, og således at pensionisternes incitamenter til skatteflugt mindskes.
Jeg har ikke stemt for betænkningen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens meddelelse om afskaffelse af skattemæssige hindringer for grænseoverskridende ydelse af arbejdsmarkedsorienteret pension, da de foreslåede metoder er i modstrid med det mål, der forfølges.
Forslagene i den foreliggende betænkning vil medføre et dyrt bureaukrati i forbindelse med udveksling af oplysninger og inddrivelse af skatter mellem medlemsstaterne og ville ikke på nogen måde sikre en praktisk og effektiv afskaffelse af de skattemæssige hindringer for grænseoverskridende ydelse af arbejdsmarkedsorienteret pension.
I stedet for at indlede en høringsprocedure med henblik på at indføre den mest effektive og mindst bureaukratiske af de skattemodeller, der for øjeblikket er gældende i medlemsstaterne, for at undgå dobbeltbeskatning af pensionsbidrag og pensionsydelser, udtaler betænkningen sig allerede til fordel for den såkaldte EET-ordning, mens det er åbenlyst, at TEE-ordningen, som indebærer, at beskatningen sker ved indbetalingen og ikke ved udbetalingen, ville sikre en ensartet skattemæssig behandling uafhængigt af pensionsindbetalerens eller den pensionerede persons bopælsland, ligesom den ville give mulighed for at sikre skatteansættelse i det land, som yder skattefordele ved indgåelsen af den arbejdsmarkedsorienterede pensionsordning, og den ville overflødiggøre spørgsmålet om deling af skatteindtægterne.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Homoseksuelles rettigheder i EU's institutioner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0533/01) fra 33 medlemmer til Kommissionen om homoseksuelles rettigheder i EU-institutionerne.

Lund
Hr. formand, De lovede, kommissær Kinnock, i forbindelse med Deres tiltræden, at Kommissionen ville blive verdens bedste administration. Jeg har tillid til, at De er den rette person til at klare den opgave. Spørgsmålet om at give de ansatte lige rettigheder uanset deres seksuelle orientering er et væsentligt skridt på vejen. Igennem de seneste 12 år er der sket en meget positiv udvikling i homoseksuelles muligheder for at få anerkendt de samme rettigheder som heteroseksuelle. Mit eget land, Danmark, indførte i 1989 som det første land i verden en lovgivning om registreret partnerskab for homoseksuelle svarende til ægteskab, og en række andre lande fulgte efter. Jeg kan nævne Holland, Norge, Sverige, Tyskland og Finland. Andre lande i EU har gennemført lovgivning med lidt mere begrænsede grader af ligestilling med ægteskab.
Også i EU-regi går udviklingen nu i en rigtig retning. Lad mig nævne fire væsentlige punkter. Ikkeforskelsbehandling af minoriteter er nu indskrevet i målsætningen for det europæiske samarbejde. Med hjemmel i traktatens artikel 13 er der konkret taget fat på forskelsbehandling på arbejdsmarkedet på grund af seksuel orientering. Chartret for grundlæggende frihedsrettigheder fastslår udtrykkeligt, at der ikke må diskrimineres på grund af seksuel orientering. Endelig har Parlamentet flere gange anbefalet, at par af samme køn garanteres de samme rettigheder som par af forskelligt køn, og at medlemslandene bør anerkende registreret partnerskab. Det har været en meget positiv udvikling igennem de seneste år.
Nu er tiden inde til, at EU's egne institutioner lever op til de samme standarder. Derfor vil jeg også hilse Deres udspil meget velkomment. De har, hr. Kinnock, nøglen til at skubbe i den rigtige retning. Efter udspillet kan homoseksuelle få fulde rettigheder, hvis der er partnerskabslovgivning i deres hjemland. Jeg har et par spørgsmål i den forbindelse. Da medlemslandenes partnerskabslovgivninger har forskellige grader af lighed med ægteskabslovene, vil jeg gerne bede Dem oplyse, hvilke landes statsborgere der vil få de fulde rettigheder. Hvor vil Kommissionen trække grænsen? Desuden lægger Kommissionen op til, at heteroseksuelle samlevende kan opnå visse rettigheder, f.eks. sygesikring til deres partner. Det er et fremskridt, men jeg vil godt spørge, om ordningen også omfatter homoseksuelle samlevende i alle medlemslandene. Kan f.eks. engelske og italienske homoseksuelle, der er samboende, opnå disse begrænsede rettigheder? Endelig et spørgsmål til tidsplanen. Hvornår regner De med, at disse nye regler for personalet kan træde i kraft i EU's institutioner? Mange kommissærer har i tidens løb lovet guld og grønne skove på dette område, og der er ikke sket noget. De har imidlertid sat handling i gang. Det skal De have en stor anerkendelse for, og jeg håber, at De kan give et positivt svar på den forespørgsel, vi har rejst over for Dem her i dag.

Kinnock
Et af Kommissionens forslag til modernisering udvider visse familieydelser og sociale ydelser til også at omfatte EU-embedsmænd, som i øjeblikket ikke får disse ydelser, fordi de ikke kan eller vil indgå traditionelt, juridisk gyldigt ægteskab i henhold til medlemsstaternes lovgivning. Jeg er meget glad for, at hr. Lund og 32 andre medlemmer har taget initiativ til denne forhandling i plenum. Det giver mig mulighed for at orientere Parlamentet om emnet og om Kommissionens hensigter og forslag.
I henhold til de gældende vedtægter for tjenestemænd, gælder retten til sociale ydelser og familieydelser kun for gifte par. Det vil naturligvis sige ægteskab mellem to heteroseksuelle, men også ægteskab mellem to homoseksuelle, hvis dette er juridisk anerkendt i en medlemsstat. Som Parlamentet ved, er Nederlandene i øjeblikket den eneste EU-medlemsstat, hvor ægteskab mellem to mennesker af samme køn er juridisk muligt.
Efter Kommissionens opfattelse er det en god idé at benytte de nuværende omfattende reformtiltag til også at se på vedtægterne for tjenestemænd. Der er trods alt sket en del ændringer i samfundet, siden de nuværende vedtægter blev udformet i 1968. Kommissionen foreslår derfor, at det sikres, at medarbejdere, som ikke har mulig for at indgå ægteskab under gældende national lovgivning, ikke diskrimineres, og at forholdene forbedres for personer, som af personlige årsager ikke ønsker at indgå lovformeligt ægteskab. For at opnå dette arbejder Kommissionen for fuld juridisk anerkendelse og tilhørende ydelser for alle EU-medarbejdere, som lever i et forhold, der har vist sig at være stabilt.
Vi er klar over, at medlemsstaternes forskellige juridiske ordninger på dette område ikke giver de berørte samme rettigheder og status, men Kommissionen anerkender alle eksisterende nationale ordninger, der vedrører stabile forhold, på lige fod. Fra vores side vil de stabile forhold, der anerkendes, også omfatte homoseksuelle forhold, der betragtes som sidestillet med heteroseksuelle forhold. Følgende krav skal opfyldes i den forbindelse: For det første skal parret fremvise et juridisk gyldigt dokument fra en EU-medlemsstat, som anerkender deres status som ugifte partnere. For det andet må ingen af parterne være gift eller leve i et andet ikke-ægteskabeligt forhold. For det tredje må parterne ikke være beslægtede i første eller andet led. For det fjerde må parret ikke have mulighed for a indgå juridisk gyldigt ægteskab i en medlemsstat.
Personer, som lever i anerkendte stabile forhold, og som opfylder disse krav, får ret til de familieydelser, som under de nuværende vedtægter for tjenestemænd kun gives til heteroseksuelle gifte par samt nederlandske homoseksuelle. Der er bl.a. tale om husstandstillæg, sygeforsikring, efterladtepension og årligt rejsetillæg. I modsætning til homoseksuelle par i alle andre medlemsstater end Nederlandene kan samlevende heteroseksuelle par, som ikke er gift med andre, gifte sig, hvis de ønsker det. Kommissionen kan dog ikke se bort fra, at mange mennesker i vore dage ønske at leve i stabile forhold uden at indgå ægteskab. Vi anerkender derfor, at mange partnere, som ikke har giftet sig, har familieforpligtelser. Vi mener derfor, at der for sådanne anerkendte forhold bør være mulighed for, at partneren f.eks. kan være dækket af EU's sygeforsikring for embedsmænd, og at en ansat kan tage orlov, hvis partneren f.eks. er alvorligt syg. Det foreslåede system for ansatte ved EU-institutioner svarer i store træk til det system, som allerede eksisterer inden for OECD.
For at opnå visse grundlæggende sociale rettigheder i henhold til vedtægterne for tjenstemænd skal ikke-gifte heteroseksuelle partnere som sagt fremvise dokumentation for, at deres forhold er anerkendt i en medlemsstat, de må ikke være gift med eller leve i ikke-ægteskabeligt forhold med andre, og de må ikke være nært beslægtet med deres partner. Ud over disse to typer partnerskab, hvor parterne har valgt at være officielt registreret, er der også et begrænset antal samlivsforhold, som ikke anerkendes af nogen medlemsstat, da de involverede parter har valgt ikke at udnytte muligheden for juridisk anerkendelse. I de tilfælde foreslår Kommissionen, at den eksisterende rent administrative anerkendelse af visse forhold opretholdes. Dette er dog af mindre betydning, og rettighederne som følge deraf er begrænsede. Således vil partneren f.eks. stadig have ret til en eventuel ledig plads på et sprogkursus.
I reformpakken af 30. oktober godkendte Kommissionen ovenstående principper. Vi besluttede også at intensivere diskussionerne med andre EU-institutioner og med andre internationale offentlige organisationer med henblik på at arbejde videre med forslagene. Endelig forbeholdt vi os retten til at fremsætte supplerende forslag som følge af diskussionerne mellem institutionerne, der formelt indledes i de første måneder af de nye år. Spørgsmålet om anerkendte forhold diskuteres ved det næste møde mellem de administrative chefer for EU's institutioner. En arbejdsgruppe går derefter videre med Kommissionens forslag under hensyntagen til de yderligere oplysninger, der er kommet frem om andre internationale organisationer. Vi ønsker naturligvis at indføre den bedst mulige løsning, hvor dette er muligt og tiltrædes af de lovgivende forsamlinger, herunder Parlamentet.
Til sidst fremsender vi vores forslag til ændring af vedtægterne for tjenestemænd til Rådet og Parlamentet. Det sker forhåbentlig i foråret 2002. Datoen for gennemførelse af disse nye ordninger, og af meget andet, afhænger derfor i høj grad af, hvor hurtigt sagerne behandles i Parlamentet og Rådet. I Rådet er er intet, der tyder på, at medlemsstaterne vil gøre indsigelser mod fremgangsmåden, især fordi den fuldt ud anerkender medlemsstaternes kompetence til at vedtage deres egen ægteskabslovgivning. Der indføres ikke særlige regler for EU's institutioner - det er ikke muligt. Det kan dog ikke udelukkes, at medlemsstaterne rejser kritiske spørgsmål i Rådet. Det vil tiden vise.
Endelig vil jeg sige et par ord om udgifterne. Det siger sig selv, at vi endnu ikke ved, hvor mange ansatte ved EU's institutioner der lever i anerkendte forhold. Vi kan dog komme med et rimeligt skøn, og på baggrund af det kan vi forudse, at ovenstående kun vil have en beskeden indvirkning på budgettet. Således vil 250 fuldt anerkendte forhold og 250 forhold med begrænsede rettigheder medføre årlige omkostninger på under 3 millioner euro.
Når de gennemføres, vil de foreslåede tiltag anerkende og respektere visse grundlæggende rettigheder. De vil fremme oplyste holdninger og højne selvværdet hos og leveforholdene for mange skattede medarbejdere i de forskellige EU-institutioner. Jeg håber, Parlamentet fortsat vil støtte disse rimelige sociale fremskridt, og ser frem til flere konstruktive diskussioner.

Harbour
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Kinnock for hans som altid meget fuldstændige gennemgang af emnet og for det omfattende materiale, han stiller til rådighed vedrørende disse reformer. Vi får mulighed for at vende tilbage til emnet, når vi har set det konkrete forslag til nye vedtægter for tjenestemænd. De spørgsmål, han tager op, blev i korte træk omtalt i den betænkning til Parlamentet, som jeg udarbejdede i 2000, hvor vi angav, at vi sigtede mod at indføre bedste praksis. Hr. Kinnocks fremlæggelse viste tydeligt, at der er gjort et stort arbejde på området. Det er et følsomt område, og noget som medlemsstaterne går op i, og jeg synes, han har opnået en fin afvejning af de forskellige interesser.
Det er vigtigt, at vi ser disse tiltag som et led i en generel anerkendelse af stabile forhold som beskrevet i debatoplægget fra november 2000. Det er sagens egentlige kerne. Vi taler ikke om bestemte typer forhold - det ville i sig selv være diskriminerende - men om anerkendelse af stabile forhold.
Jeg vil godt fremhæve spørgsmålet om børn af sådanne forhold. Der har på det seneste været en del medieomtale af emnet i forbindelse med de britiske væbnede styrker. En soldat, som desværre blev dræbt i tjenesten, levede i et stabilt forhold, hvor der var et barn. Dette barn var ikke dækket i det konkrete tilfælde. Det er ikke uvæsentligt.
Et andet emne, jeg godt vil ind på, er pensioner og medarbejdernes ret til og mulighed for at indsætte en begunstiget, samt hvor stor frihed de har til selv at afgøre, hvem en eventuel udbetaling skal tilfalde ved deres død.

Cashman
Hr. formand, jeg vil godt takke kommissær Kinnock for hans detaljerede svar, og jeg vil godt opfordre ham til at fortsætte i samme spor. Det er fuldstændig rigtigt, at vi bør se på bedste praksis. Vi bør være konsekvente her i Parlamentet. Vi arbejder mod en udvidelse og opfordrer til bedste praksis, men i vores egne institutioner diskriminerer vi fortsat. Jeg glæder mig over, at der begynder at blæse nye vinde.
Jeg håber, reformerne får Parlamentets fulde støtte, og vi snart kan se en ende på vores skalten og valten med almindelige mænds og kvinders menneskerettigheder og borgerlige rettigheder. For bøsser og lesbiske er nemlig ganske almindelige mænd og kvinder, som gøres til noget særligt på grund af samfundets optagethed af deres sexliv.
I mit eget land er det sådan, at min partner gennem 18 år ikke kan få pension efter mig. Det er diskriminerende. Denne praksis skal afskaffes, både inden for og uden for EU's institutioner.
Endelig vil jeg godt nævne et meget centralt emne, nemlig et juridisk dokument, som anerkendes af en EU-medlemsstat. Et sådant dokument findes i hvert tilfælde ikke i Det Forenede Kongerige. Jeg ser frem til kommissær Kinnocks svar.

De Roo
Tak, hr. formand, gennemførelsen af lige rettigheder for homoseksuelle arbejdstagere ved de europæiske institutioner synes at fortsætte i en uendelighed. Alligevel vil Parlamentet have, at de europæiske institutioner optræder som et godt eksempel ved ligebehandling, idet der ikke gøres forskel på medarbejderne på grund af deres seksuelle orientering.
Europa-Parlamentet har allerede to gange udtalt, at der skal gælde samme arbejdstagervilkår for varige forhold mellem personer af samme køn som for gifte par. Og der er stadig ikke truffet tilstrækkelige bestemmelser herom.
Min gruppe har det indtryk, at der inden for institutionernes hierarki, også her i Parlamentet, stadig opstilles barrierer imod gennemførelsen af lige arbejdsvilkår for bøsser og lesbiske. Vi ser derfor med længsel frem til et frisk pust fra den reorganisering, som nu kommer til den afsluttende fase, og som også på dette område skal fjerne gammelt støv.
Min gruppe er glad for, at Kommissionens kompetente tjenestegrene direkte efter ikrafttrædelsen af den nederlandske lov om ægteskaber mellem personer af samme køn anerkendte sådanne ægteskaber, hvor det drejer sig om tjenestemænd fra tjenestegrenene. Medlemsstater, i hvilke nederlandske tjenestemænd, som ifølge nederlandsk ret er gift med en partner af samme køn, kommer til at arbejde, må naturligvis ikke skabe nogen hindringer for opholdstilladelser. Heller ikke, hvis det drejer sig om statsborgere fra tredjelande. Min kollega, fru Buitenweg, har stillet spørgsmål herom. Kommissionen bør sikre sig, at der ikke skabes sådanne hindringer. Indtil nu har De undladt at besvare dette spørgsmål. Kan De, hr. kommissær, give et svar på det i dag?

Eriksson
Hr. formand, jeg vil takke kommissær Kinnock for hans detaljerede redegørelse. Hr. Kinnock, jeg forsøgte virkelig at følge med, så godt jeg kunne. Hvis jeg forstår sagen ret, så kan homoseksuelle, som ikke er svenske, finske eller hollandske statsborgere, og som søger tjeneste inden for EU's institutioner, og som med Cashmans ord har en ikke-registreret partner, ikke få anerkendt deres partner af disse institutioner. Så kan partneren muligvis få adgang til et sprogkursus.
På denne baggrund synes jeg ikke - i modsætning til visse andre af de tilstedeværende - at vi er nået specielt langt. Jeg forstår, hr. Kinnock, at det er meget, meget vanskeligt at gøre fremskridt på dette område, da der findes en række underlige fordomme over for personer af samme køn, der elsker hinanden på samme måde som heteroseksuelle.
Jeg kan heller ikke rigtigt forstå, hvorfor EU's institutioner i dette tilfælde skulle behandle ansatte ud fra nationale kriterier. Skulle man gennemføre dette ræsonnement, skulle man også aflønne de ansatte i EU's institutioner på nationalt plan, hvilket ikke er tilfældet.
Jeg forstår, hr. Kinnock, at situationen er meget vanskelig med de eksisterende fordomme, men jeg er ikke enig i, at det går særligt hurtigt fremad på dette område.

Banotti
Hr. formand, jeg vil godt takke kommissær Kinnock for hans meget klare svar på det mundtlige spørgsmål. Mit indlæg ligger i direkte forlængelse af fru Erikssons. Det er tydeligt, at homoseksuelle par i mange medlemsstater ikke har nogen rettigheder, og at der i høj grad begås uretfærdigheder inden for medlemsstaterne. Hvad mit eget land, Irland, angår, er det eneste lys for enden af tunnellen, at vores lovreformkommission i går - sikkert fordi man fornemmede, at noget var på vej fra kommissæren - meddelte, at dette er noget, de vil se på næste år. Forhåbentlig vil det resultere i den retfærdighed, som alle i stabile forhold, homoseksuelle som heteroseksuelle, har krav på.
De manglende rettigheder for homoseksuelle par har i nogle tilfælde betydet, at folk er blevet smidt ud af socialt boligbyggeri, fordi den anden part - der stod som lejer - er død. I andre tilfælde, hvor et par har købt hus sammen, skal den ene ved partnerens død betale så store arveafgifter, at vedkommende kan blive tvunget til at sælge det, der engang var familiens hjem.
Jeg ved, at der er planer om at rette op på nogle af disse skævheder, men som fru Eriksson så rigtigt sagde, findes de i mange medlemsstater, og det kan føre til alvorlig diskriminering, når ændringerne gennemføres. Jeg følger sagen med interesse, og jeg er særdeles glad for, at emnet er blevet taget op i Parlamentet, for der er bred støtte til ændringerne.

Fraisse
Hr. kommissær, det er ikke så ofte, vi får gode nyheder. Jeg vil gerne takke Dem og sige, at det virkelig er meget vigtigt for os, at De kommer med dette både præcise og positive svar. Men hvorfor, hvorfor? Fordi vi står ved en historisk skillevej, hvor det ikke længere kun drejer sig om at bekæmpe forskelsbehandling af homoseksuelle, men om at gå videre til bekræftelsen af de homoseksuelles rettigheder. I denne balancegang mellem kampen imod og kampen for synes jeg, De kommer med meget positive svar, og at vi skal fortsætte ad samme vej.
Hvorfor synes jeg, det er så vigtigt? Fordi vi i vores spørgsmål havde bemærket, at visse private virksomheder faktisk havde løst problemet hurtigere end de offentlige institutioner. Vi ved, hvor vigtigt det vil være, hvis de offentlige institutioner kan fremstå som eksempel. Jeg husker, at det vakte stort påstyr, da de franske jernbaner (SNCF) besluttede at tilbyde homoseksuelle "parpriser". Jeg mener ikke, De har haft denne mulighed i Storbritannien, men det har vi hos os i Frankrig, og det er de franske jernbaners eksemplariske initiativ, som jeg vil understrege i dag, da det er et symbol på noget, Kommissionen kan gøre i dag. Det er derfor, alt dette går i den rigtige retning, og det er alt sammen af største vigtighed.
Jeg vil imidlertid gerne tilføje, at bekæmpelsen af forskelsbehandling ikke er slut, og jeg håber, at Kommissionen også vil være lydhør i denne kamp, især når jeg ser, at der findes et observatorium for racistiske og fremmedfjendtlige fænomener. Hvorfor kunne man ikke udvide indsatsen til at omfatte andre former for forskelsbehandling, som fremgår af artikel 13? Vi skal huske på, at der er ansøgerlande, lande, som er omfattet af udvidelsen - kan De følge mit blik - som stadig straffer homoseksualitet. Derfor skal vi være yderst påpasselige. Det er "kampen imod". Jeg ved godt, at det ikke helt var det spørgsmål, De blev stillet, men det er efter min mening ikke desto mindre vigtigt, at vi handler i overensstemmelse med de aktuelle politikker i de europæiske institutioner, når vi fremfører de homoseksuelles sociale rettigheder inden for de europæiske institutioner.

Kinnock
Hr. formand, jeg vil begynde med at tage fat på det, fru Fraisse sagde. Hun har fuldstændig ret i, at vi står ved en skillevej. Det har været klart et stykke tid. Fru Banottis tale her i formiddag viser også, at selv i lande, hvor der har været indgroet modstand mod at ændre de sociale og juridiske konventioner, går udviklingen nu i retning af logik, rationalitet og borgerlige rettigheder. Der er ved at komme skred i tingene, men det skal gå meget hurtigere.
Det var interessant at høre, hvad fru Fraisse sagde om de franske jernbaner, og det giver mig lejlighed til at understrege, at der desværre er stor forskel på de europæiske institutioners juridiske status og beføjelser som arbejdsgivere. De franske jernbaner er et eksempel på en offentlig virksomhed med egne vedtægter og en høj grad af selvbestemmelse. Derfor kunne de træffe deres egne beslutninger vedrørende homoseksuelle pars status. Det samme ville gælde for en privat virksomhed, som i denne forbindelse fastsætter sine egne regler. Det betyder desværre, at et selskab kan være meget fordømmende, men også at det kan være meget progressivt.
Vi hører ikke til nogen af disse kategorier. Vi er heller ikke en medlemsstat, som har vedtaget lovgivning om accept af stabile homoseksuelle forhold. Vi står over for visse begrænsninger, i og med at vi er en offentlig institution. Parlamentet, Rådet, Kommissionen, Domstolen, Revisionsretten - hele opbuddet af EU-institutioner - er omfattet af en vedtægt, der ikke giver os den grad af selvbestemmelse, som mange af de ellers udmærkede indlæg i dag forudsætter, herunder indlægget fra fru Eriksson, som jeg på mange måder er enig med.
Jeg skal svare kort på de andre spørgsmål, begyndende med hr. Lunds. Jeg skal gentage, hvad jeg allerede har sagt. Alle forhold, som anerkendes i henhold til nationale bestemmelser på området, anerkender vi på lige fod, uanset hvilke rettigheder de pågældende har på nationalt plan. Når først der er åbnet mulighed for det, skal vi yde den bedst muligt behandling.
Hvad tidshorisonten angår, så vil forslaget blive forelagt Parlamentet og Rådet i foråret 2002 sammen med de øvrige forslag til ændring af vedtægterne for tjenestemænd. Det bliver derefter op til de to organer at sørge for behandling og - forhåbentlig - en snarlig gennemførelse af disse og andre tiltrængte reformer.
Så er der spørgsmålet om det materiale, som Parlamentets medlemmer gerne vil have adgang til. Rådet var positivt over for en undersøgelse af situationen i alle 15 medlemsstater. Vi har modtaget svar fra 13 medlemsstater, så der er tale om en omfattende, men dog uformel, undersøgelse. Nærmere oplysninger kan fås ved henvendelse til Generaldirektoratet for Personale og Administration. De oplysninger, vi har indsamlet, viser, at der er store forskelle mellem landene. Det gode er imidlertid, at der som nævnt langsomt, men sikkert er ved at ske en holdningsændring.
Hr. Harbours spørgsmål om børn af stabile forhold er særdeles relevant. Det eneste svar, jeg kan give, er, at hvis en medlemsstat anerkender, at børn af stabile forhold har ret til en række ydelser, anerkender vi dette fuldt ud. Desværre kan vi ikke gå længere end det på grund af vores begrænsede juridiske beføjelser.
Når hr. Cashman beder os vælge den bedste praksis, ved han, at det også er vores ønske. Men det er medlemsstaterne, der lægger linjen, og vi kan kun tilskynde dem til at vælge den bedste praksis. Vi skal dog med glæde overveje ethvert forslag vedrørende stabile forhold, som anerkendes af hjemlandet eller af det land, hvor tjenestestedet er beliggende. Sidstnævnte er endnu ikke med i forslaget, men vi skal gerne overveje det og undersøge, om det er muligt. Hvis det er muligt at fastsætte praksis for de europæiske institutioner på grundlag af praksis i det land, hvor en EU-medarbejder er ansat, vil vi forsøge at indføre ændringer, som kan udvide visse rettigheder til også at omfatte registrerede forhold, uanset om de er homoseksuelle eller heteroseksuelle.
Til hr. de Roo vil jeg godt sige, at der ikke lægges hindringer i vejen for, at bøsser og lesbiske kan blive forfremmet inden for EU-systemet. På ingen måde. Medlemsstaterne bestemmer, hvordan forhold mellem bøsser og lesbiske skal opfattes. Hvad angår ansættelse, vurdering og forfremmelse, også til lederstillinger, er der ingen hindringer, og ingen har direkte eller indirekte udtrykt ønske om at indføre sådanne hindringer. Vi kan dog ikke garantere, at eksisterende kulturelle eller juridiske barrierer automatisk kan nedbrydes. Det står ikke i Kommissionens magt at gøre det. Jeg ville ønske, det var sådan, men det ville være forkert af mig at foregøgle Parlamentet, at vi har eller kunne tænkes at få magt til at iværksætte sådanne ændringer.
Endelig vil jeg godt som opfølgning på fru Erikssons indlæg gøre det klart, at mine udtalelser om begrænsede rettigheder, f.eks. til at deltage i sprogkurser, kun gælder for personer, som har mulighed for at gifte sig eller få deres forhold anerkendt, men af en eller anden grund vælger ikke at udnytte denne mulighed. Disse mennesker vil ganske enkelt have de samme rettigheder som under de nuværende vedtægter for tjenestemænd.
Som fru Eriksson også anerkendte, har vores handling ikke noget at gøre med fordomme. Vi ønsker at bekæmpe fordomme, fordi de er irrationelle og ofte har negative konsekvenser. Vi kan dog ikke tilsidesætte lovgivningen i suveræne medlemsstater. Først når disse love er ændret - og det sker efterhånden - kan vi gøre de virkelige fremskridt, så mange af os ønsker.

Formanden
Tak, kommissær Kinnock.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Bekvemmelighedsflag inden for fiskerisektoren
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0405/2001) af McKenna for Fiskeriudvalget om betydningen af bekvemmelighedsflag inden for fiskerisektoren (2000/2302(INI)).

McKenna
Denne betænkning omhandler et alvorligt emne, nemlig fiskeri under bekvemmelighedsflag. Fartøjer, som fisker under bekvemmelighedsflag, tilsidesætter alle regler, udnytter de bedste fiskepladser og gør stor skade. I de senere år, hvor flåderne bliver større og større, og ressourcerne er hastigt dalende, bruges bekvemmelighedsflag i stigende grad til at undgå de bestemmelser, som lande eller regionale fiskeriorganisationer har indført for at styre fiskeriet og bevare bestandene. Piratfiskeri kan ses som et uønsket resultat af, at landene endelig forsøger at forbedre styringen af fiskeriet.
Den miljømæssige betydning af piratfiskeriet er praktisk talt umulig at fastslå, da fangstdata pr. definition er ikke-eksisterende eller i bedste fald upålidelige. Betydningen vides at være stor, om end den ikke er dokumenteret, da piratfartøjer først og fremmest går efter fisk af høj værdi såsom tun, rejer og antarktiske torskefisk. Der er også alvorlige sociale problemer. Rederne udnytter den manglende kontrol til at reducere standarderne for sikkerhedsuddannelse, betale minimal løn og forringe leve- og arbejdsvilkårene. Der stilles krav om lange arbejdsperioder uden ordentlig hvile, og de lægelige forhold er under al kritik. Og jeg kunne nævne mange andre uacceptable forhold.
Fiskeri er nu en global industri. Fiskerflåder fra EU sejler på alle have ligesom flåderne fra flere andre fjerntliggende fiskerinationer. Markederne er også globale. En tredjedel af den samlede fiskeproduktion i international handel i 1998 androg mere end 50 milliarder amerikanske dollars. Kapital er måske den mest globale råvare overhovedet. EU's fiskeriinvesteringer omfatter mange lande. Derfor er der brug for en samlet international indsats for at komme fiskeri under bekvemmelighedsflag til livs. Det kræver samarbejde mellem de lande, hvis flag benyttes, eller hvis borgere arbejder på fiskerfartøjerne, hvis havne bruges som forsynings- eller losningshavne, hvor fiskene afsættes, eller hvorfra denne destruktive praksis finansieres.
Da EU både har en af de største fiskerflåder og et af de største markeder for fisk, kan vi spille en meget vigtig rolle i denne sammenhæng. Mange EU-ejede fartøjer sejler under bekvemmelighedsflag. Nogle har måske endda fået FIUF-midler til at omregistrere, og det glæder mig derfor, at Kommissionen nu har fremsat forslag om at forbyde brugen af offentlige midler i forbindelse med overgangen til bekvemmelighedsflag. Jeg opfordrer Rådet til at vedtage dette i denne uge.
Som forbilleder vil jeg godt nævne Japan og Taiwan, som har anerkendt den omfattende brug af bekvemmelighedsflag og taget skridt til at bekæmpe dette via programmer til national registrering eller ophugning af et stort antal langlinefartøjer, som fisker efter tun. Mindst 62 japanskbyggede langlinefartøjer under bekvemmelighedsflag ophugges inden udgangen af 2002. Yderligere 67 taiwanskbyggede langlinefartøjer under bekvemmelighedsflag omregistreres til erstatning for ældre fartøjer, så den samlede flådekapacitet ikke øges. Det forventes, at flåden af langlinefartøjer, som fisker tun under bekvemmelighedsflag, dermed halveres. Programmerne finansieres af staten og branchen i fællesskab. Vi bør efter min mening følge Japans og Taiwans prisværdige eksempel.
I Spanien fremsættes et lovforslag om en liste over visse lande, der registrerer fartøjer under bekvemmelighedsflag. Dette er et positivt skridt.
Hvad angår aftagerlande, så er EU også et stort marked, og kontrollen må derfor forbedres. I øjeblikket stilles der f.eks. kun krav om, at fisk fanges i overensstemmelse med reglerne for regionale fiskeriorganisationer, som EU tilhører. Dette skal udvides, så det sikres, at fisk fanges i overensstemmelse med reglerne for alle regionale organisationer. Det skal også gøres ulovligt for EU-borgere og -virksomheder at handle med fisk, som er fanget under bekvemmelighedsflag. Dette opfordres der til i FAO's handlingsplan vedrørende ulovligt, ikke-reguleret og uanmeldt fiskeri. Vi bør gøre det samme.
Kampagnen mod piratfiskeri er global og har mange aspekter. Alle lande, der har berøring med fiskeindustrien - det vil sige fangst, ejerskab eller bemanding af fartøjer, havnefaciliteter, køb af slutprodukter -- skal deltage i kampen.
EU har som en af de vigtigste regioner på dette område et stort ansvar. Jeg håber blot, Kommissionen og det spanske formandskab sammen tager fat på dette vigtige spørgsmål i de kommende måneder. Hele fiskeribranchen i EU har en interesse i, at det sker.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, hr. kommissær, kære venner, jeg synes først og fremmest, det er passende at rose Parlamentets Fiskeriudvalg for at have besluttet at udarbejde en initiativbetænkning om dette emne. Jeg tror, vores institution, Europa-Parlamentet, dermed tager et vigtigt skridt for at bane vejen for en kompliceret, men afgørende sag for fiskeriets fremtid i verden og for fiskeressourcerne.
For det andet tror jeg også, det var rigtigt, at betænkningen blev udarbejdet af vores kollega fru McKenna, som jeg er uenig med i så mange ting i forbindelse med fiskeri, men ikke i denne betænkning, som blev enstemmigt vedtaget i vores udvalg, på trods af at det er et svært emne, og derudover uden ændringsforslag i plenum. Derfor lykønsker jeg Fiskeriudvalget og vores ordfører.
Der er uden tvivl mange ting, der stadig skal gøres, men Europa-Parlamentet satser i denne betænkning på anmeldelse og på forfølgelse af bekvemmelighedsflag inden for fiskerisektoren og i markedsføringen. Nogle af Unionens medlemslande - herunder mit eget, Spanien, og det har vores ordfører anført her og i betænkningen - fremmer lovforslag, der er nyskabende og meget modige på dette område, hvilket som sagt ikke er spor nemt.
Vi vil i Fiskeriudvalget nøje følge denne betænknings målsætninger og forslag til at standse et så alvorligt problem, som illegalt fiskeri er. Når vi får bekæmpet og til sin tid udryddet det, vil vi have taget et kæmpeskridt mod et verdensomspændende bæredygtigt fiskeri. I nogle regionale fiskeriorganisationer, som f.eks. i Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT) siges det, at 50% af fangsten af arter som f.eks. sværdfisk kommer fra illegalt fiskeri under bekvemmelighedsflag. Hvis denne ikke-kontrollerede procentandel af fiskeriet kunne kontrolleres, ville det betyde en ubestridelig forbedring af fiskebestanden og således en klar fordel for de retskafne fiskere, som har så stort behov for disse fangster, og som handler fuldstændigt kontrolleret og derfor ansvarligt.
Markedsføringen af dette fiskeri og landing i EU's havne er, som det er blevet sagt her, nøglespørgsmål i denne proces. Og det er ligeledes vigtigt at få defineret, hvad bekvemmelighedsflag er, og klart udpege de lande, der tillader og tolererer dem.
Alle disse spørgsmål er med i denne betænkning. Endnu en gang vil jeg lykønske vores ordfører, fru McKenna, og blot sige, at jeg mener, Europa-Parlamentet i dag tager et vigtigt skridt til fordel for et ansvarligt fiskeri i verden. Jeg skal blot, når vi alle har lykønsket hinanden, anmode kommissæren, som jeg er glad for er til stede, om i Kommissionen at støtte betænkningens forslag, for jeg synes, det er et meget positivt skridt, og jeg skal anmode om, at Kommissionen naturligvis tager hensyn til, at vi har vedtaget den enstemmigt i Fiskeriudvalget. Jeg håber, det samme bliver tilfældet i eftermiddag under afstemningen om fru McKennas betænkning.

Miguélez Ramos
Hr. formand, jeg vil også på vegne af min gruppe, Den Socialdemokratiske Gruppe, lykønske fru McKenna med denne glimrende betænkning, som har gjort det muligt for os at kulegrave en praksis, nemlig fiskeri under bekvemmelighedsflag, som navnlig skader sektorens fagfolk og dens renommé.
Den Socialdemokratiske Gruppe er fuldstændig enig i betænkningens konklusioner, navnlig i dem, der understreger den dårlige behandling, som besætningsmedlemmerne på sådanne fartøjer underkastes, hvad angår deres arbejds- og lønvilkår og sikkerheds- og hygiejneforhold om bord.
Vi mener, det er nødvendigt at opfordre de regeringer, som endnu ikke har undertegnet De Forenede Nationers aftale om fiskebestande, til at undertegne denne aftale, for den er direkte imod denne form for fiskeri. Kontrolforordningen skal anvendes nøje af medlemsstaterne og af Kommissionen for ikke at tillade havnelosning af sådanne fangster.
Vi er også fuldstændig enige med ordføreren, når hun i sin betænkning anmoder Kommissionen om at gøre alle medlemsstaternes markeder luft- og vandtætte for illegale fiskeriprodukter ved at vedtage en effektiv EU-handels- og toldlovgivning. Vi mener, denne form for fiskeri skal bekæmpes effektivt i havnene og i markedsføringen af de produkter, der udvindes. Vi mener, der skal vedtages så mange foranstaltninger som muligt for at udrydde ulovligt fiskeri.

Van Dam
Hr. formand, hr. kommissær, hvis jeg spurgte Dem, hvilket ord der ikke hører hjemme i følgende serie: piratfiskeri, plyndring, usikker og fiskeri, vil De uden tvivl svare, at fiskeri ikke hører hjemme der. Med rette. Omgåelse af forvaltningsforanstaltninger, rovdrift på havets rigdomme og dårlig behandling af besætningen hører ikke hjemme inden for fiskeriet. Desværre eksisterer den slags fiskeri i form af fiskerfartøjer under bekvemmelighedsflag. Jeg deler fuldstændig fru McKennas holdning og vil i den forbindelse sige følgende: Vi skal inddrage de lande, som giver bekvemmelighedsflag, i bestræbelserne på at gøre en ende på disse metoder. Hvis disse lande kun imødekommer vores ønsker ved at fjerne skibe fra deres registre uden at skærpe kontrollen, må vi overveje økonomiske foranstaltninger mod disse lande. De fiskeriaftaler, som EU indgår med tredjelande, kunne også spille en rolle. Lande, som i deres havne giver adgang for fiskerfartøjer under bekvemmelighedsflag og for deltagende transport- og køleskibe, bør vi udelukke fra fiskeriaftaler med EU.

Langenhagen
Hr. formand, hr. kommissær, piratflåder, hvem tænker så ikke straks også på både heroisk og romantisk forklarede eventyrfilm fra Hollywood eller spændende litteratur fra ungdomstiden? Baggrunden for mine tanker om pirater nu, hvor jeg taler til Dem, har imidlertid ikke noget forklarende over sig og ansporer bestemt ikke til sværmeri. Det handler snarere om den ødelæggende praksis inden for fiskeri og de såkaldte bekvemmelighedsflag.
Vi skal altså ikke forestille os disse globalt opererende moderne pirater som sørøvere med træben og klap for øjet, det handler snarere om effektive fiskerkuttere, hvis ejere ofte stammer fra medlemsstaterne i EU. Hvori består nu egentlig den skade, der udgår fra disse skibe og fra bekvemmelighedsflaget? Vi har netop også her i Parlamentet altid bestræbt os meget på at udforme fiskeriet på en bæredygtig måde og at sikre minimumsstandarder for arbejdsbetingelserne. Den meget alvorlige situation for fiskebestandene og den vanskelige økonomiske situation viser, at der stadig er meget at gøre, og som led i diskussionen om grønbogen beskæftiger vi os med denne problematik.
Regler og fiskeriforvaltningsplaner skal dog overholdes, og overholdelsen heraf kan kun sikres ved velfungerende kontroller og effektive sanktioner, også af politisk art. Her ligger den store fristelse for skibsejerne til at anvende bekvemmelighedsflag, for de stater, der generøst optager skibe i deres registre, er netop ikke kendt for at føre kontrol og føle ansvar. Følgerne er katastrofale for fisk og mennesker. Regionale fiskeriforvaltningsplaner bliver ignoreret, de i forvejen truede bestande fiskes hensynsløst op, og aftaler om beskyttelse af arbejdstagerne bliver simpelthen ikke overholdt.
Men jeg vil ikke jamre længere, for situationen er åbenlys. Derfor kræver jeg, at vi fortsat skal påvirke de lande, der anvender bekvemmelighedsflag, og minde dem om deres internationale forpligtelse. Vi kan og skal også handle i Europa. De havnestatskontroller, som allerede er blevet besluttet i forbindelse med Erika I-pakken, skal også vedrøre piratvirksomhed, og endelig skal vi lukke vores markeder for disse flåders udbytter.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, kære parlamentsmedlemmer, jeg vil først udtrykkeligt takke Dem, fru McKenna, som ordfører, men også Fiskeriudvalget og hr. Varela som formand, fordi De har taget denne så vigtige problematik op.
Ligesom Europa-Parlamentet er Kommissionen også virkelig bekymret over dette internationale piratfiskeri og over anvendelsen af de såkaldte bekvemmelighedsflag. Det skal stå klart, at den, der fisker under bekvemmelighedsflag, ikke holder sig til havretten og beslutningerne og heller ikke til de beslutninger, som de regionale fiskeriorganisationer har truffet. På denne måde går alle vores bestræbelser på at foretage en bæredygtig styring af bestanden til grunde. Desuden er det ikke blot uretfærdigt over for de ærlige fiskere, men også udtrykkeligt illoyal konkurrence og kan faktisk, som fru McKenna sagde, føre til sociale problemer.
Kommissionen har ikke været uvirksom hidtil. Vi har således foreslået en ændring af FIUF-forordningen for at forbyde befordring af skibe til lande, der anvender bekvemmelighedsflag. Dette forslag ligger dog stadig og venter på en afgørelse i Rådet.
Med udgangspunkt i FAO's internationale handlingsplan til bekæmpelse af piratfiskeri planlægger vi også at udarbejde en handlingsplan for hele Fællesskabet mod denne praksis som led i reformen af den fælles fiskeripolitik. Hvad handler det om? For det første har vi brug for en definition af begrebet vedrørende den faktiske forbindelse mellem skib og flagstat og en forankring af denne definition i folkeretten.
For det andet skal vi opstille et katalog over staternes tilsyns- og kontrolpligter for hvert skib, som ligger i deres havne, for også at undgå såkaldte bekvemmelighedshavne.
For det tredje skal vi generelt styrke fiskerikontrolforordningen.
Lad mig nu kort kommentere nogle af Deres konkrete krav. Hvad angår punkt 6, findes der allerede et europæisk skibsregister. Derfor er dette punkt efter vores mening ikke nødvendigt. I forbindelse med punkt 9 er jeg fuldt ud enig med Dem. Det er en forudsætning, når nye medlemsstater tiltræder, at disse optager gældende fællesskabsret i deres nationale lovgivninger. Vi er også enige i forbindelse med punkt 15, 19 og 22. Som De ved, er vi netop ved at udarbejde forslag til en reform af den fælles fiskeripolitik, og vi vil så præsentere dem for Parlamentet, så snart vi har fået Deres mening om grønbogen. Vi vil selvfølgelig også tage et passende hensyn til de forslag om en kontrolpolitik, som De stiller i denne forbindelse.
I forbindelse med punkt 16 er vi enige med Dem i princippet om, at det er nødvendigt at råde over en liste over stater og territorier, der benyttes til udflagning. Endelig har vi allerede opfyldt en del af Deres krav herom, for så vidt som vi har foreslået en harmonisering af FIUF-reglerne.
Deres krav i punkt 17 er allerede delvis en bestanddel af kontrolforordningen. Medlemsstaterne skal foretage denne registrering ved import for at sikre, at de tilladte fangstkvoter fra de regionale fiskeriorganisationer ikke overskrides.
Hvad angår punkt 18, er det som allerede nævnt først og fremmest nødvendigt med en retlig definition af bekvemmelighedsflagstaterne.
Til punkt 21 har Kommissionen allerede fremsat et forslag over for medlemsstaterne om at frakende landene Belize, Honduras og Ækvatorialguinea deres GSP-status, fordi de har overtrådt den internationale konvention om beskyttelse af fiskebestandene.
De ser altså, at denne sag virkelig også ligger os meget på sinde. Lad mig afslutningsvis endnu en gang slå fast, at de retningslinjer, som De har fremlagt, virkelig er til stor nytte for os og giver os gode incitamenter i forbindelse med reformen af den fælles fiskeripolitik.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Fiskeriaftale EF/Den Islamiske Republik Mauretanien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0426/2001) af Gallagher for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er fastsat i samarbejdsaftalen om havfiskeri mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Islamiske Republik Mauretanien for perioden fra den 1. august 2001 til den 31. juli 2006 (KOM(2001) 590 - C5-0555/2001 - 2001/0246(CNS)).

Gallagher
,ordfører. (EN) Hr. formand, fiskeriprotokollen med Den Islamiske Republik Mauretanien har afgørende betydning for EU's fiskeri. Den forrige protokol udløb den 31. juli 2001. Den nye protokol blev foreløbig godkendt af de to parter den 31. juli 2001, hvorved der for fem år blev fastlagt tekniske og finansielle betingelser for EF-fartøjernes fiskeri i Mauretaniens farvande i perioden fra den 1. august 2001 til slutningen af juli 2006. Protokollens midlertidige anvendelse afhænger af, at de første betalinger foretages inden den 31. december 2001. Det er derfor af afgørende betydning, at Parlamentet i dag afgiver positiv udtalelse.
Det er interessant at bemærke, at Kommissionen i 1995, efter Marokkos unilaterale opsigelse af den fiskeriaftale, der blev indgået i maj 1992 for en fireårig periode, og på baggrund af de sandsynlige problemer med at forhandle sig frem til en ny aftale med Marokko, påbegyndte forhandlinger med tredjelande, med henblik på at fartøjer, som ikke længere kunne fiske som følge af et eventuelt tab af fiskerimuligheder ud for Marokkos kyst, om nødvendigt kunne flyttes andetsteds hen. Som følge heraf vedtoges et supplement til 1993-1996-protokollen med Mauretanien, som tog sigte på at råde bod på tabet af fiskerimuligheder for Fællesskabets flåde i marokkanske farvande ved at give 18 spanske fartøjer tilladelse til overførsel til mauretanske farvande, et geografisk område beliggende i umiddelbar nærhed af de områder, hvor de tidligere havde opereret.
Under næsten lignende omstændigheder har den manglende fornyelse af aftalen med Marokko, som udløb med udgangen af november 1999, på ny ført til behov for at finde øgede fiskerimuligheder andetsteds med henblik på at råde bod på det tilbageslag, der skyldtes tabet af adgang til marokkanske farvande.
Den protokol, der nu forelægges for Parlamentet, afspejler dette behov. Den giver mulighed for øgede fiskerimuligheder for EU-fartøjer, samtidig med at den tilvejebringer en stærkt forbedret finansiel modydelse til Mauretanien. Det vil jeg vende tilbage til senere.
Denne nye protokol med Mauretanien er nu EU's vigtigste protokol med et tredjeland. Overordnet set fordeler den fiskerirettigheder for forskellige arter eller kategorier af fartøjer til Spanien, Italien, Portugal og Frankrig. Hvis licensansøgningerne fra disse medlemsstater ikke udtømmer de i protokollen fastsatte fiskerimuligheder, kan Kommissionen tage licensansøgninger fra andre medlemsstater i betragtning.
Oversigten i betænkningen sammenligner de fiskerimuligheder, som den foreliggende protokol frembyder, med mulighederne under tidligere aftaler. Det fremgår af oversigten, at der har været en generel forøgelse i løbet af de tidligere protokoller, trods en nedskæring i antallet af bestande. Der vil ske en forøgelse af antallet af fartøjer med 30% til 55 i forhold til et gennemsnit på 42 i den tidligere protokol. Ifølge Kommissionen var denne foranstaltning mulig, da der er skabt muligheder på grund af afsejling af et antal fartøjer fra Fjernøsten, som normalt har drevet fiskeri af særlige arter.
Der vil også ske en forøgelse af antallet af tunfiskerfartøjer med 17% fra 57 til 67. Tonnagen for fartøjer, som fisker kulmule, forbliver 8.500 bruttoregistertons (BRT). For fartøjer, som fisker krebsdyr, undtagen languster (rejer og krabber), vil tonnagen stige med 9% fra 5.500 BRT til 6.000 BRT. Det er imidlertid værd at bemærke, at der er sket en reduktion i antallet af fartøjer til pelagisk fiskeri fra 22 til 15. EU's samlede finansielle modydelse udgør 430 millioner euro fordelt med 86 millioner euro pr. år i protokollens anvendelsesperiode. De 86 millioner euro pr. år omfatter 82 millioner euro som finansiel godtgørelse og 4 millioner euro som finansiel modydelse til finansiering af de forskellige former for fiskeristøtte, som er anført i protokollens artikel 5. Anvendelsen af den samlede finansielle godtgørelse henhører udelukkende under den mauretanske regerings kompetence.
Efter den manglende fornyelse af fiskeriaftalen med Marokko har den nye protokol med Mauretanien helt klart stor betydning. I denne forbindelse bør det imidlertid understreges, at dens vigtigste betydning ikke beror på omfanget af de fiskerimuligheder, den tilvejebringer, eller på dens omkostninger.
Ud fra et fællesskabsfiskerimæssigt og et socioøkonomisk synspunkt beror dens virkelige værdi på det håb, som den giver de mennesker, der bor i de fiskeriafhængige regioner i Spanien og Portugal, nærmere bestemt Andalusien, De Kanariske Øer, Galicien og det sydlige Portugal. Disse regioner, som havde investeret meget i Marokko-aftalen, skal hurtigst muligt tilbydes reelle alternativer.

Cunha
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, denne debat om EU's fiskeriaftale med Mauretanien udgør sammen med den afstemning, som vi havde i går om aftalerne med Kap Verde og Guinea Bissau, en god anledning til en politisk overvejelse om de internationale fiskeriaftaler.
Jeg vil her gerne fremføre tre korte bemærkninger. Den første angår den økonomiske og sociale betydning, som disse aftaler har for EU. Disse fiskeriaftaler med tredjelande står som bekendt for 25% af det europæiske markeds forsyning med fisk og repræsenterer ca. 50.000 arbejdspladser, ligesom det af Efremers undersøgelse fremgår, at de er særdeles fordelagtige for den europæiske økonomi. Den anden bemærkning angår aftalernes betydning for udviklingslandenes økonomi. Det er klart, at EU ikke på paternalistisk og almægtig måde kan bestemme, hvor modydelsen skal anvendes, men lidt efter lidt og med diplomati har vi nærmet os en situation, hvor en del af disse finansielle modydelser kommer fiskerisektoren og vigtige aktiviteter til gode. For det tredje er det klart, at disse fiskeriaftaler rummer en gensidig fordel for de to parter, for EU og for tredjelandene.
Til sidst vil jeg gerne kommentere Gallagher-betænkningen, eftersom aftalen med Mauretanien nu er den vigtigste tredjelandsaftale. Da aftalen med Marokko ikke er blev fornyet, har denne aftale med Mauretanien, som ordføreren har sagt det, en særlig betydning for Portugal og Spanien, men også for Italien og Frankrig, som jo også er lande, der fisker i det farvand.
Som bekendt har Fiskeriudvalget godkendt et ændringsforslag, der indebærer, at kvoterne skal omfordeles mellem landene, ifald de lande, som de er beregnet på, ikke udnytter dem. Jeg kan sige, at min gruppe er enig i dette princip, såfremt det som en selvfølge fra nu af anvendes i alle fiskeriaftaler og ikke kun i aftalerne med AVS-lande. Til slut vil jeg gerne takke hr. Gallagher for det fremragende arbejde, som han har lagt i denne betænkning.

Miguélez Ramos
Hr. formand, jeg vil nævne, at EU's fiskeriforbindelser med Mauretanien går langt tilbage i tiden, helt tilbage til 1987. Det er klart, at nu, hvor fiskeriaftalen med Kongeriget Marokko er væk, hvilket flere parter var skyld i, men hvilket ingen tog ansvaret for, er dette den vigtigste aftale rent fangst- og budgetmæssigt af alle de af EU indgåede aftaler. Som øvrige talere før mig har sagt, drejer det sig om en af de såkaldte syd-aftaler. Det er en aftale, hvor skibsejerne er med til at afholde de økonomiske omkostninger via betaling af licenser. Som De ved, betaler skibsejerne ikke noget i nord-aftalerne.
Det er rigtigt, som ordføreren siger i sin betænkning, at det er fire lande fra syd (Spanien, Italien, Portugal og Frankrig), der vil nyde godt at denne nye femårige protokol, selv om det også er rigtigt, medmindre fiskerimulighederne udtømmes - som ordføreren siger - at andre europæiske lande kunne få adgang til dem, hvilket også er muligt med syd-aftalerne, men ikke med nord-aftalerne.
Jeg vil som altid understrege over for Parlamentet og mine kolleger - og ikke kun kollegerne fra Fiskeriudvalget - hvor vigtige fiskeriaftalerne med tredjelande er, hvor vigtigt det er at fortsætte med at undertegne dem og at indgå nye aftaler. Det er vigtigt både for tredjelande og for de befolkninger, der bor i de europæiske regioner, der i så høj grad er afhængige af fiskeriet, herunder min egen region Galicien, og jeg vil endnu en gang understrege, at denne aftale er til gavn for alle.

McKenna
Hr. formand, jeg vil gerne henvise til et afsnit i rapporten udarbejdet af Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri i april 2001. Kommissionens tjenestegrene har forsikret mig om, at forhandlingerne om fiskeriaftaler med tredjelande bygger på denne komités oplysninger. Hvad angår de seneste vurderinger af blækspruttebestanden i Mauretanien, anføres det i rapporten, at vurderingen fra 1998 indikerer, at bestanden var overfisket. Det anføres videre i rapporten, at 1998-arbejdsgruppen i Nouadhibou anbefalede en reduktion af fiskeriindsatsen for blækspruttefiskeri med 25%. Det er langtfra videnskabelig støtte til at øge EU's blækspruttefiskeri, selv om visse andre flåder har reduceret deres indsats.
Kommissionen anfører, at spanske forskere har foretaget en nyere vurdering. Dog har Kommissionens tjenestegrene, på trods af adskillige opfordringer, ikke været i stand til at fremskaffe et eksemplar. Jeg mener, at der her et tale om et væsentligt princip om adgangen til information.
Parlamentet, som er budgetmyndigheden, forhindres i at indhente de relevante videnskabelige informationer om denne store aftale med et tredjeland. Jeg forstår ikke, hvordan Kommissionen kan godtage en undersøgelse, som er foretaget af ukendte forfattere, og tilsidesætte informationer fra sin vigtigste komité. Parlamentet har krav på et svar.
Min næste bemærkning omhandler den klausul, som ser ud til at lette Atlantic Dawn. Jeg er nysgerrig. Jeg lykønsker Kommissionen, fordi den retsforfølger Atlantic Dawn, men jeg vil gerne have, at Kommissionen redegør for den seneste udvikling i sagen.

Farage
Denne aftale er blottet for moral. Den er endnu et eksempel på, at EU tager fra de fattige i de rige lande og giver til de rige i de fattige lande. Bestikkelsen på 86 millioner euro om året tages fra mange pensionister og lavtlønnede. Pengene gives direkte til den herskende klasse i Mauretanien, som har andre etniske rødder end flertallet af befolkningen. Det er kun en lille del af pengene, der havner hos den almindelige befolkning, som er blandt de fattigste i verden i en af verdens fattigste regioner. Derudover bidrager de til at ødelægge fiskebestande og landets infrastruktur. Men værst af alt er dog de hundreder af lokale fiskere, som hvert år dør, og hvis man skal tro det fremragende dokumentarprogram på Channel 4 om aftalen med Mauretanien, er der fiskere, som med fuldt overlæg sejles ned af trawlere, som fisker ulovligt, men som tillades på grund af et bevidst slapt og dårlig udstyret overvågnings- og håndhævelsessystem.
Det er realiteterne. På trods af alle de fine ord i Kommissionens dokument er aftalen en menneskelig og miljømæssig katastrofe. Det er planen, at den skal fortsætte - og hvorfor? For at tilfredsstille den umættelige og grådige, hovedsagelig spanske, fiskeindustri, som ingen tør modsætte sig af frygt for Ministerrådets repressalier. En stemme for betænkningen er i realiteten en stemme for mord og skaber præcis de omstændigheder, der afføder terrorisme.
Dette alvorlige spørgsmål skal undersøges, og jeg opfordrer derfor Parlamentet til at støtte mig i mit krav om et midlertidigt undersøgelsesudvalg, der vil kunne fremlægge dokumenter under næste mødeperiode i Strasbourg. Hvis vi, som vi hævder, bekymrer os om de fattige og undertrykte, hvis vi tror på retten til liv, så bør Parlamentet støtte mig i forsøget på at kaste lys over denne skandaløse situation.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, heldigvis er den holdning, vi netop har lyttet til, en minoritetsholdning her i Parlamentet, og det tror jeg, vi alle er glade for.
Jeg vil begynde med at lykønske vores ordfører, hr. Gallagher, med den omhu og effektivitet, hvormed han har udført sit arbejde. Han forstod, at det drejede sig om en hastebetænkning på grund af den situation, som den berørte flåde befandt sig i, da fiskeriaftalen med Marokko ikke blev fornyet. En del af denne flåde kan nu tilknyttes aftalen med Mauretanien, hvilket vil være med til at lindre den svære situation, som var blevet skabt. Europa-Parlamentet udtaler sig således på rekordtid om Gallagher-betænkningen om denne aftale, der er absolut nødvendig for EU.
Jeg vil også lykønske Kommissionen - det er kun rimeligt - med opnåelsen af denne aftale, som ophæver den forbandelse, som skabtes af fiaskoen fra forhandlingerne med Marokko.
For det andet vil jeg anføre - for der har verseret falske og ondsindede oplysninger om denne aftale - at aftalen med Mauretanien er meget gavnlig, og jeg vil gerne understrege, at det gælder for begge parter, og derfor er aftalen kommet i stand.
Jeg vil ligeledes anerkende, at ingen forsvarer udviklingssamarbejdet og bevaring af ressourcerne på verdensplan mere end EU. Derfor kan hverken de private aftaler eller de offentlige aftaler med tredjelande, navnlig med de asiatiske lande, sammenlignes med den kontrol og punktlighed, som EU anvender i disse internationale aftaler. De kan overhovedet ikke sammenlignes.
Hr. kommissær, jeg vil også gerne benytte lejligheden til at gøre opmærksom på den sidste opbringning af et fartøj, skibet Lameiro Uno, der på gennemrejse befandt sig på mauretansk fiskeområde og blev opbragt af Marokko og beskyldt for at fiske, hvilket ikke var rigtigt. Hr. kommissær, jeg håber ikke, at Marokko for fremtiden gentager denne utålelige adfærd, for det ville rejse tvivl om det, vi netop har opnået med fiskeriaftalen med Mauretanien. Jeg anmoder Dem om at bemærke Dem dette for at undgå, at en sådan adfærd gentages, eftersom skibene logisk nok skal sejle igennem Marokkos økonomiske zone for at komme til Mauretanien.

Fischler
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, hr. Gallagher, jeg takker Dem for Deres betænkning om forordningsforslaget om en ny protokol til fiskeriaftalen med Mauretanien. Det glæder mig, at De godkender dette forslag fuldt ud rent indholdsmæssigt. Dermed er vores flådes fiskeriaktiviteter i de mauretanske farvande fastlagt og sikret indtil maj 2006.
Som De ved, har vi i mange år haft gode forbindelser med Mauretanien på fiskeriområdet. I øvrigt handler det i forbindelse med denne aftale nu om den mest omfattende fiskeriaftale i Fællesskabet overhovedet, og den er derfor et vigtigt fundament for den fælles fiskeripolitik. Vi var med til at underskrive den nye protokol i slutningen af juli efter fire runder med indgående og vanskelige forhandlinger, og jeg mener, at vi virkelig har fået en retfærdig aftale i hus, som giver både de mauretanske fiskere og den mauretanske sektor og vores fiskere fordele, og som samtidig sikrer en bæredygtig forvaltning af ressourcerne.
Jeg vil virkelig gerne sige her, hr. Farage, at det ville være bedre, hvis De baserede Deres bemærkninger mere på fakta og ikke så meget på polemik. For hvad er sandheden? Sandheden er, at vi har indbygget en hel række nye foranstaltninger i denne aftale, som der ikke har været hidtil i de tidligere aftaler. F.eks. strømmer en del af midlerne direkte til forbedring af den videnskabelige viden om ressourcerne. Bestandene overvåges fra nu af regelmæssigt og videnskabeligt, og det er fastlagt, at hvis bestandenes størrelse ændrer sig, tilpasses fiskerimulighederne tilsvarende - dette gælder i øvrigt også sådanne, hvortil der er knyttet finansielle modydelser. Det er altså på ingen måde sådan, at vi uafhængig af bestandsudviklingen bare fortsætter med at fiske den maksimale kvote. Sådan ser virkeligheden ud. Desuden har vi fangstrettigheder på baggrund af de data, som Mauretanien har stillet til rådighed. På grundlag af de data, som vi har fået, har det været muligt at aftale en let stigning i fiskerimulighederne for blæksprutter på nuværende tidspunkt.
Men jeg vil også gøre Dem opmærksom på, at dette ikke er løvens part i aftalen. Løvens part i denne aftale angående fangsterne tilfalder de pelagiske arter med ca. 40%. For ligeledes at tydeliggøre dette: De kommer ikke Spanien til gode, som De har påstået, men i første omgang Nederlandene.
Endvidere indeholder aftalen en række bestemmelser, som gør det muligt at forvalte de mauretanske fiskeriressourcer på en bæredygtig måde, og som også bidrager til lokal udvikling af erhvervslivet. For at beskytte det lokale kystfiskeri har vi fjernet fangstområderne for fællesskabsflåden længere væk fra kysten end hidtil fastlagt. For at hjælpe det lokale erhvervsliv og for at skabe arbejdspladser i landet har man aftalt, at bundfisktrawlere nu skal lande en større del af deres fangster i Mauretanien.
Desuden vil vi fremover tage flere mauretanske søfolk om bord på EU-skibe. Kontrollen og overvågningen af fangsterne er blevet styrket, og vi har også øget beløbene til de såkaldte målrettede aktioner eller targeted actions kraftigt, nemlig med i alt 20 millioner euro i aftaleperioden. Ved hjælp af disse flankerende foranstaltninger kan vi også tage hensyn til de betænkeligheder, som Udvalget om Udvikling og Samarbejde har.
Nu til ændringsforslagene. Med ændringsforslag 1, 3 og 5 gør De Dem overflødige anstrengelser. Med de interinstitutionelle aftaler og i særdeleshed med rammeaftalen mellem Parlamentet og Kommissionen af 5. juli 2000 opfylder vi imidlertid allerede disse krav. Derfor er disse forslag i sig selv ikke nødvendige. Vi har problemer med ændringsforslag 2, 4 og 6, som vi derfor ikke kan acceptere. Hvad ændringsforslag 2 angår, er princippet om ikke-diskriminering allerede forankret i oprettelsestraktaten for EU, og derfor giver det ingen mening at optage en sådan bestemmelse. Angående ændringsforslag 4 vil jeg gerne fastholde, at det er almindelig praksis, at protokollen til forlængelse af en fiskeriaftale ikke kræver noget nyt mandat. Og til ændringsforslag 6 vil jeg gerne sige, at den blandede finansiering af de forhandlede fiskerimuligheder er en væsentlig bestanddel af den eksterne fiskeripolitik. Ved aftalerne med tredjelande kommer den finansielle modydelse fra Fællesskabets budget, men rederne skal betale licenserne.
Må jeg ved denne lejlighed også gøre Dem opmærksom på, at det beløb, der nævnes i forslaget, ikke er rigtigt, og at ændringen, rent formelt, skal referere til protokollen.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Produktion og afsætning af honning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0381/2001) af Lulling for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om beretning fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1221/97 om almindelige regler for anvendelsen af foranstaltninger til forbedring af produktionen og afsætningen af honning (KOM(2001) 70 - C5-0398/2001 - 2001/2156(COS)).

Lulling
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, siden 1985 har der været nødråb her i Parlamentet om, at vi skulle være opmærksomme på de europæiske biavleres truede eksistens. I 1992, 1995 og 1997 stillede vi her i for det meste enstemmigt vedtagede beslutninger konkrete, fornuftige, betalbare og også juridisk holdbare forslag om direkte støtte for at redde den europæiske biavl, der trods rosenrøde statistikker i Kommissionen befinder sig i en regulær krise.
Hvad angår forbruget af kvalitetshonning fra vores biavlere, handler det for os ikke overfladisk om at opnå en større selvforsyningsgrad på over de knap 50%, der er tale om for øjeblikket. Nej, for os handler det om at sikre bestøvning af over 80.000 kulturplanter og vilde planter inden for hele Unionens område. Denne bestøvning er virkelig truet af det foruroligende fald i antallet af biavlere, hvoraf halvdelen er over 60 år, og som er virkelig dramatisk i forskellige regioner. Det er egentlig utroligt, at vi trods den tålmodighed og hårdnakkethed, som talsmændene for alle grupper i Parlamentet har udvist siden 1985, ikke har været i stand til at formidle denne viden videre til Kommissionen, således at den erkender, at dens halvhjertede politik skal forbedres afgørende på baggrund af den "koffeinfrie" forordning fra 1997, hvis vi ønsker at afværge den fare, der truer som følge af krisen inden for biavl, og som er rettet mod ligevægten i det europæiske økosystem.
Det er uforståeligt, ja, ærgerligt, at Kommissionen trods dens beretning om den utilfredsstillende gennemførelse af de utilstrækkelige foranstaltninger på baggrund af den halvhjertede forordning fra 1997 fortsat ønsker at være uvirksom, selv om den anerkender, at den europæiske biavl må kæmpe med voksende vanskeligheder. Denne, undskyld mig, hr. kommissær, absurde stivsindethed kan vi ikke længere acceptere. Kommissionen bør komme til fornuft. Errare humanum est, perseverare diabolicum. Det forstår De, hr. Fischler!
Traktaten indeholder det nødvendige grundlag for straks at indføre direkte støtte, som vi har rykket for siden 1992, f.eks. bestøvningspræmien. I min betænkning har vi igen stillet konkrete betalbare forslag, på kort og på mellemlang sigt, som jeg af tidsmæssige årsager ikke kan fremlægge i detaljer. Men Kommissionen har jo lært at læse. Vi ønsker derfor at høre fra den i dag, at den er parat til på baggrund af vores forslag, som alle biavlere i Fællesskabet, fra nord til syd, støtter, at bevæge sig, og det i den rigtige retning. Hr. Fischler kunne jo lade sig overbevise i tirsdags, da biavlerne fra de fleste medlemsstater var i Parlamentet med deres produkter, der i øvrigt fandt så stor interesse, at forskellige stande allerede var fuldkommen ryddet, før biavlerne kunne tilbyde de inviterede gæster deres produkter.
Jeg vil også gerne takke de kolleger, der deltog i mødet med de over 60 biavlere, og som alle, ligesom vores kollega i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, støtter kravene i min betænkning helhjertet. Vi har brug for en mere generøs medfinansiering fra Fællesskabets side ud over de eksisterende 50%, fordi mange medlemsstater er for gnieragtige til at skaffe disse 50% til programmer til forbedring af produktionen og afsætningen af honning på baggrund af forordningen fra 1997, således at deres biavlere ikke engang kommer til at nyde godt af de par sølle euro, som står til rådighed for deres land.
Vi har både brug for de nødforanstaltninger, der kræves i betænkningen, og på mellemlang sigt og i forbindelse med midtvejsrevisionen af Agenda 2000 for den direkte støtte, især kompensationspræmien for tabt indtægt, som skyldes en manglende fællesskabspræference inden for denne sektor. Jeg er næsten stolt over, at jeg sammen med kollegerne fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og Budgetudvalget har fået gennemført, at lån til programmer til forbedring af produktionen og afsætningen af honning for 2002 øges fra 14 til 16,5 millioner. Det er den eneste obligatoriske udgift i landbrugsbudgettet, som denne skæbne vederfares. Det kan imidlertid ikke aflede opmærksomheden fra, at Kommissionens bipolitik fortsat er underudviklet. Det kræver kun Kommissionens og Rådets politiske vilje, at vi med et beløb, som EU udbetaler på mindre end fem timer pr. år, for slet ikke at tale om de 2 milliarder uredelige midler i EU-budgettet, det kræver altså kun denne politiske vilje, at vi kan sikre biavlen i Europa sammen med biavlerne og forhindre, at vi på mellemlang sigt blindt løber ind i den økologiske katastrofes mur!

Posselt
Hr. formand, kære kolleger, bien er et symbol på konsekvent flid, og for så vidt er vores kollega, fru Lulling, i ordets sandeste betydning Europa-Parlamentets bidronning, for hun har i mange år, i over et årti, været den, der ikke med gulerod og pisk, men med honning og bistik, det vil sige med argumenter, der har holdt stik, har tvunget os til igen og igen at beskæftige os med dette spørgsmål, som mange har en tilbøjelighed til at undervurdere, fordi de ikke som jeg var så heldige allerede i begyndelsen af 1980'erne at opleve, at den største besøgsgruppe, som nogensinde har besøgt Parlamentet her i Strasbourg, var en gruppe af bayriske biavlere, som vores afdøde kollega, Heinrich Aigner, der også arbejdede indgående med dette emne, inviterede - der var dengang tale om et par hundrede bayriske biavlere her i Europa-Parlamentet - og dette viser, hvor engageret disse mennesker kæmper for deres sag, som også er vores sag.
Biavlere er ikke nogen stor vælgergruppe, men biavlere er mennesker, der bekymrer sig om bierne, og bierne sørger for, som Astrid Lulling allerede har sagt, at vores økosystem i det mindste til en vis grad kommer i balance igen og igen. Vi har en kold vinter foran os, men når denne vinter er forbi, så ved vi, at der kommer et forår, et forår, hvor bierne igen går i gang med at fuldende deres bestøvningsaktiviteter, og vi vil opleve et blomstrende landskab. Men der er fare for, at der kommer en vinter en dag, som ikke længere efterfølges af et sådant forår, fordi biernes økologiske ydelse netop ikke længere eller ikke længere i tilstrækkeligt omfang er til stede. Der er mange mennesker, der anser EU for at være et land, der flyder med mælk og honning.
Vi har bestræbt os på at få nogenlunde styr på kvoterne for mælk. For biernes vedkommende forholder det sig således, at vi er knap 50% selvforsynende i EU, og hvis man virkelig ønsker at se et land, der flyder med mælk og honning, skal man tage til Argentina, hvilket jeg gjorde i sommer. Argentina kunne forsyne EU med de fleste eller mange af de produkter, som vi har brug for, men netop i en tid, hvor vi oplever en verdenspolitisk krise, er der opstået to nye bevidsthedselementer hos os. For det første bevidstheden om kvalitet som følge af BSE-krisen og for det andet bevidstheden om, at det er nødvendigt at ernære sig på en sund måde af egen jord som følge af krisen den 11. september. Jeg mener, at et funktionsdygtigt europæisk landbrug og et funktionsdygtigt europæisk økosystem har brug for passende støtte til vores biavlere, og derfor anmoder jeg Europa-Parlamentets medlemmer om at støtte Lulling-betænkningen massivt.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, med udgangspunkt i balancen og anvendelsen af forordning (EF) nr. 1221/97 skal der udledes to klare konsekvenser. For det første er det nødvendigt at forøge støttebeløbet for hver enkelt post og tilskudsprocentandelen. For det andet er det hensigtsmæssigt at undgå, at der opstår forskellige sektorsituationer og komparative forværringer, hvilket skete i perioden 1998-2000.
Hvad angår de rettelser, som burde indføres, er det hensigtsmæssigt at opnå en fornuftig cost-benefit-balance for hver enkelt af de berørte poster. Der er brug for en grundig ændring, som omdanner den nuværende samfinansieringsgrad, således at finansieringen i sin helhed varetages af EUGFL's garantisektion.
Hvad angår de fremtidige behov, bør der fremsættes to henstillinger. For det første bør der etableres en direkte støtteordning, som kan kompensere for det indkomsttab, som de professionelle europæiske biavlere er udsat for. Der bør ligeledes skabes en fælles markedsordning for honning. For det andet skal det anerkendes, at de professionelle biavlere spiller en vigtig rolle i opretholdelsen af deres erhverv som ledere af biavlsbedrifterne, eftersom de dermed muliggør eksistensen af en fuldt bæredygtig biavl, som gavner udviklingen af landdistrikterne, og som derudover gør det muligt at fremstille sunde produkter af fortrinlig kvalitet. Det er et erhverv, som er til stor fordel for samfundet på grund af dets vigtige bidrag til miljømæssig kvalitet og på grund af dets aktive rolle i bevaring af biodiversiteten via biernes pollenbestøvning.
Til sidst, hr. formand, vil jeg sige, at dette arbejde med pollenbestøvning, som biavlerne garanterer, bør kompenseres med en særlig støtteordning, som supplerer den nuværende forordning. Jeg lykønsker fru Lulling med det glimrende stykke arbejde, hun har udført.

Souchet
Hr. formand, det er den europæiske biavls fremtid, som står på spil i dag. Det drejer sig om intet mindre end at redde en produktionsgren. Det haster, for mens vores forbrug af honning stiger, falder produktionen drastisk. Vores forbrug er i dag to gange større end vores produktion. Når produktionen falder, er det i høj grad på grund af den ødelæggende indvirkning, som nu er videnskabeligt påvist, af et vist antal systemiske insekticider til behandling af frø til hovedafgrøder på bibestandene. Disse er i stærk tilbagegang. Denne situation er hverken punktuel eller enestående. Den har i dag ramt stort set samtlige biavlere i Europa.
Over for en sådan situation begrænser Kommissionens meget lidt energiske forslag sig til et statistisk arbejde og et par markedsføringsforanstaltninger inden for rammerne af en fornyelse af forordningen. Disse forslag står naturligvis ikke mål med de problemer, som rammer denne sektor. Ingen er uenige i, at det er nødvendigt at forbedre statistikkerne, men dette arbejde må ikke erstatte det, der er allervigtigst, nemlig at genopbygge bestandene, så vores biavlere kan redde honningproduktionen i Europa.
Markedsføring af et produkt er en fremragende ting, hvis man altså har det pågældende produkt til rådighed. Vi skal i øvrigt være særdeles påpasselige med hensyn til markedsføring, når det drejer sig om produkter, vi har alt for lidt af, sådan som det er tilfældet med honning. Man skal markedsføre båndet mellem produkt og lokal oprindelse. Jeg mener ikke, at EU har til opgave at finansiere markedsføringen af kinesisk, argentinsk eller mexicansk honning. Honning, som ikke sikrer nogen sporbarhed, som ikke er underlagt nogen kvalitetskontrol, som ikke lever op til vores standarder, og som ofte ikke er andet end aromatiseret glukosesirup. Vi kan ikke foregive at ville fremme udviklingen af et mere miljøvenligt europæisk landbrug og kun have ligegyldighed tilovers for vores biavlere, som ganske vist ikke udgør en magtfuld lobby. Det giver dem blot endnu mere ret til vores opmærksomhed. Vi kan naturligvis købe alle produkter, herunder honning, uden for EU's grænser, men bestøvningen af vores planter kan vi ikke importere. Vi står her i et område, som er vigtigt for at bevare vores miljø, vores biodiversitet. Derfor glæder jeg mig over det veludførte arbejde, som vores fremragende ordfører, Astrid Lulling, og hele Landbrugsudvalget har forestået, herunder den enstemmige vedtagelse af de ændringsforslag, vi sammen har forelagt. Disse baner vej for en mulig EU-finansiering for at hjælpe de europæiske biavlere med at genopbygge bestandene i deres bistader, for at yde nødhjælp. Det er vores punkt 10.
Endvidere skal biavlernes veterinærudgifter behandles som veterinærudgifter for andre dyr. Det er vores punkt 5. Og for at sikre vores langsigtede produktion er det vigtigt, at godkendelsen af fytosanitære produkter for fremtiden omfatter følgerne for bier med hensyn til adfærdsændringer og dødelighed. Det er vores punkt 17. Det er endvidere vigtigt, at forsigtighedsprincippet overholdes på dette område. Hr. kommissær, Kommissionen bliver nødt til at vågne op. Rådet bliver nødt til at vågne op. Det haster! Vi parlamentsmedlemmer råber vagt i gevær i dag. EU ville bære et tungt ansvar, hvis den medvirkede til vores biavleres forsvinden. Jeg håber, at samtlige parlamentsmedlemmer vil følge de kloge, nødvendige og presserende enstemmigt vedtagne forslag fra Landbrugsudvalget.

Fischler
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, først vil jeg gerne gratulere Dem hjerteligt, fru Lulling, med titlen "Europa-Parlamentets bidronning", som De fik tildelt i dag. Men jeg vil også lykønske Dem med den betænkning, som De har forelagt. Jeg håber dog, at De, hvad angår de stik, der ligeledes blev nævnt, ikke deler skæbne med en bi, for bier kan som bekendt kun stikke én gang. Det ville være alt andet end ønskværdigt.
Programmer til forbedring af produktionen og afsætningen af honning forelægges regelmæssigt af alle medlemsstater til godkendelse, og i betragtning af en udnyttelse på kun 80% af de disponible midler synes det altså åbenlyst, at der er opnået en tilfredsstillende anvendelse af forordning 1221/97. Rådet har i øvrigt imødekommet Europa-Parlamentets begæring om en forhøjelse af de midler, der blev stillet til rådighed til anvendelse af forordningen, med 2,5 millioner euro.
Kommissionen ville derfor i høj grad værdsætte, at disse budgetmidler også blev brugt fuldstændigt op af medlemsstaterne og af de berørte virksomheder, så der kan gennemføres så mange foranstaltninger som muligt inden for den eksisterende juridiske ramme, og for dermed at hjælpe sektoren med at kunne udvikle sig i overensstemmelse med ordførerens betragtninger.
Da beretningen om de første tre års anvendelse af forordningen blev forelagt for Rådet, gjorde repræsentanterne for medlemsstaterne ingen indsigelser og støttede enstemmigt Kommissionens konklusioner. Ved Kommissionens drøftelser med virksomhederne i sektoren blev opretholdelsen af støtteordningen til fordel for den europæiske biavl hilst velkommen.
Den økonomiske situation i honningsektoren er stabil, produktionen og importen holder sig på et konstant niveau, og selvforsyningsgraden ligger ikke først nu, men har allerede i flere år ligget på 48-50%. I betragtning af disse forhold og i betragtning af sektorens heterogenitet og de helt forskellige former for biavl i EU er vi af den opfattelse, at hverken en ny fælles markedsordning for honningsektoren eller en direkte støtteordning i form af direkte indkomststøtte til biavlerne kan retfærdiggøres for øjeblikket.
Andre idéer, som fremgår af betænkningen, f.eks. bestemte støtteformer til forbedring af bibestanden ved hjælp af fælles avlsstationer, kan vi allerede gennemføre med den eksisterende forordning, det behøver vi ikke nogen nye retlige bestemmelser til. Desuden er der også alle mulighederne inden for strukturpolitikken og politikken til fremme af landbrugsprodukter, der imidlertid kræver en tilsvarende gennemførelse, hvor initiativet i første omgang ligger hos medlemsstaterne.
Det ville unægtelig være vigtigt, at medlemsstaterne og de berørte virksomheder arbejder mere indgående sammen i forbindelse med udførelsen og gennemførelsen af programmerne, så der er en kohærent politisk og også finansiel støtte til denne sektor i hele Unionen i fremtiden.

Lulling
Hr. formand, jeg vil gerne benytte mig af, at hr. Fischler stadig er her og sikkert ikke kan være til stede i aften under afstemningen, til at sige, at jeg er noget skuffet. Man kan da ikke sige, at disse sølle midler, mellem 10 og 14 millioner - godt, vi får noget mere næste år - når de udnyttes op til 80%, er tilfredsstillende. Jeg ved, at der bliver krævet meget af medlemsstaterne, og at der også vil blive gjort mere inden for den eksisterende juridiske ramme, men vi ønsker også en mere fleksibel håndtering af det, som er muligt nu.
Jeg må dog sige, at jeg er noget forfærdet over, at De siger til os nu, at i Rådet gjorde repræsentanterne for medlemsstaterne ikke - altså ingen medlemsstat - nogen indsigelser - altså, som om man overhovedet ikke behøvede at gøre noget. Jeg synes, det er for dårligt, at medlemsstaterne tilsyneladende ikke ønsker at reagere på det, som Europa-Parlamentet har at sige til deres beretning. Men vi vil så sammen med biavlerne sørge for, at medlemsstaterne tager det til efterretning, som vi har at bemærke til beretningen, før de mener, at der ikke er behov for handling. De ved, at vi ikke har krævet nogen markedsordning, men at vi stadig er af den opfattelse, at der på mellemlang sigt skal være direkte støtteordninger. De siger, at det ikke kan retfærdiggøres for øjeblikket. De har hørt biavlerne, de har en helt anden opfattelse end Dem, og de må da vide, hvad der sker på dette område. Vi vil også sørge for, at biavlerne informeres bedre om mulighederne inden for strukturpolitikken og inden for støtte til landbrugsproduktionen - men her har vi også kun meget få midler - for mange kvalitetsprodukter.
Hr. formand, jeg ville blot sige det til hr. Fischler, for jeg kan ikke bare sådan lade det, som han har sagt til os her - og jeg havde forventet noget mere - passere upåtalt!

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.
  

Dell'Alba
Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed. Mine kolleger fra Udvalget om Borgernes Friheder har underrettet mig om, at de i morges kl. 8.57 modtog en e-mail med indkaldelse til møde i udvalget kl. 9.30. Jeg finder denne fremgangsmåde noget besynderlig. Jeg ønsker derfor, at det ikke blot bliver ført til protokols, men også bragt til Deres kendskab, hr. formand, så også Præsidiet bliver underrettet, da vi agter at indgive en formel klage. Jeg finder det mildest talt besynderligt, for ikke at sige unormalt eller ligefrem upassende, at der bliver indkaldt til udvalgsmøder med 33 minutters varsel.

Posselt
Hr. formand, jeg vil ikke opholde butikken mere, end rimeligt er. Men jeg vil dog gerne sige, at jeg er næstformand for dette udvalg, og at jeg oplevede det samme. Jeg synes, det er uhyrligt, at man ikke engang som næstformand for et udvalg informeres rettidigt om et ekstraordinært udvalgsmøde. Det er virkelig en fremgangsmåde, som er fuldstændig uacceptabel!

Formanden
Tak for Deres bemærkninger. Jeg kan intet stille op på nuværende tidspunkt. Som bekendt har Parlamentet bl.a. besluttet, at der skal stemmes om uopsættelighed på den næste mødeperiode i Parlamentet på mandag.
(Mødet udsat kl. 13.00 og genoptaget kl. 15.00)

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Zimbabwe
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0759/2001 af Andrews for UEN-Gruppen;
B5-0774/2001 af Sjöstedt, Marset Campos og Di Lello Finuoli for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0787/2001 af Maes, Lucas og Lannoye for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0788/2001 af Mulder, van den Bos og Malmström for ELDR-Gruppen;
B5-0799/2001 af Kinnock for PSE-Gruppen;
B5-0801/2001 af Van Orden, Deva, Parish, Foster, Banotti, Corrie, Gahler, Korhola, Lehne, Maij-Weggen, Sacrédeus og Belder for PPE-DE-Gruppen
om Zimbabwe.

Maes
Hr. formand, jeg mener, at beslutningsforslaget om Zimbabwe, som vi sammen har udarbejdet, med rette er et skarpt beslutningsforslag, som vil være en advarsel for hr. Mugabe.
På et tidspunkt, hvor der bør forberedes demokratiske valg, har Mugabe ikke fundet på noget bedre end at opmuntre til en terroratmosfære i sit land og få den til at gribe om sig overalt, både på landet og i byerne. Det er derfor af største betydning, at valget kan finde sted på en normal måde, og at det internationale samfund fortsat kraftigt opfordrer dertil. Men intet lader formode, at hr. Mugabe lytter til dette berettigede demokratiske spørgsmål fra hans eget land, hvor det allerede ved det sidste valg viste sig, at et potentielt flertal ville have en ændring af styret.
Hr. Mugabe klamrer sig til magten og finder gode grunde til alle mulige tilladte og frem for alt ikke-tilladte midler dertil. Således skal journalister nu anmode om et arbejdskort for at få lov til at skrive. Dette strider naturligvis mod ytringsfriheden. De få endnu mere eller mindre uafhængige avisers trykkerier blev slået i stumper og stykker. Således forhindres det, at der dannes en offentlig mening. I dag fik jeg programmet fra kvindeorganisationerne, som klager over, at kvinder, som forpligtes til at sælge frugten af deres arbejde i marken til en statsinstitution, ikke engang bliver betalt for det eller bliver betalt alt for sent i et land, hvor inflationen udgør 86%.
Derfor, hr. formand, er vi fast besluttet på at godkende dette beslutningsforslag af denne grund og af mange andre grunde, der er nævnt i teksten.

Malmström
Hr. formand, Zimbabwe havde egentlig alle forudsætninger for at blive et velstillet og fremgangsrigt land i det sydlige Afrika. Derfor er det så tragisk at se landet styre lukt imod afgrunden. Vi har mange gange diskuteret Zimbabwe her i salen, og jeg ved, at det samme har været tilfældet i de andre institutioner. Ofte har vi fornemmet et lille glimt af håb og en smule lys for enden af tunnellen. Og hver gang har vi taget fejl. Sådan forholder det sig nemlig ikke. Situationen er alarmerende. Zimbabwe er et lovløst og økonomisk forarmet land, der styres af en diktatorisk gammel hersker, der helt har mistet kontakten med virkeligheden og sit eget folk.
Robert Mugabe bryder det ene løfte efter det andet til omverdenen. Det er ikke lykkedes ham at standse de ulovlige landbesættelser eller at indføre en retfærdig jordreform. Menneskerettighederne krænkes dagligt, og oppositionen chikaneres og forfølges på uacceptabel vis. Styret er gennemkorrupt, og de forestående valg kan ikke kaldes andet end en demokratisk spøg, hvor valgstyrere og tilforordnede trues, chikaneres og fængsles. Ytringsfriheden er meget begrænset.
Vi bør straks afbryde ethvert samarbejde med og bistand til det zimbabwiske regime. Der bør ske en fastfrysning af alle udenlandske aktiver, som besiddes af Mugabe og hans familie. Jeg vil på det kraftigste opfordre både Kommissionen og Rådet til at levere en krystalklar fordømmelse af Mugabes regime og markere, at vores og verdenssamfundets tålmodighed er brugt op. Vi skal etablere en bred international koalition og samarbejde med SADC-staterne for at lægge pres på og indføre foranstaltninger imod regimet. Samtidig er det naturligvis vigtigt at finde måder at støtte oppositionen på. Der findes nogle få modige mennesker, som med fare for eget liv kæmper for demokrati og menneskelig værdighed.

Van Orden
Hr. formand, det er den anden hastebeslutning om Zimbabwe, som vi har stillet på blot tre måneder. Årsagen er, at vi er meget bekymrede over den fortsatte forværring af situationen i landet så kort tid før præsidentvalget.
I begyndelsen af september var der visse tegn på, at Mugabe muligvis ville bøje sig for internationalt pres. Desværre er det nu tydeligt, at forpligtelserne fra Abuja var tomme løfter. Det ser ud til, at Mugabe tror, han kan afgive nogle få løfter, købe sig lidt ekstra tid, for dernæst at fortsætte sin undertrykkende politik, mens økonomien i det tidligere så velstående Zimbabwe kollapser. En halv million mennesker er nu på randen af hungersnød. Oppositionspolitikere frygter for deres liv. Mugabes foragt for den internationale holdning blev yderligere tydeliggjort, da han trodsede EU-trojkaen, som besøgte Harare i slutningen af november. Vi skal nu vise, at der er alvor bag vores trusler. I øjeblikket tror Mugabe, at han er urørlig og flyver endda til Spanien for at modtage medicinsk behandling.
Vi foreslår ikke at indføre virkningsløse økonomiske sanktioner. Vi ved, at det vil påvirke befolkningen i almindelighed, og vi ved under alle omstændigheder kun alt for godt, hvordan sådanne sanktioner kan omgås. Vi tilskynder til effektive sanktioner, som rammer Mugabe, hans familie og venner direkte. Vi skal øjeblikkeligt indefryse deres oversøiske aktiver og indføre rejseforbud. Beslutningen om sådanne tiltag bør træffes af ministrene på mødet i Laeken i denne weekend. Beslutningen skal fremgå klart på mødet mellem EU og repræsentanter for Zimbabwe i næste uge i henhold til artikel 96 i Cotonou-aftalen.
Hvis Mugabe ikke øjeblikkeligt og på synlig vis gennemfører de tiltag, som det internationale samfund kræver, skal EU stå klar med effektive sanktioner. Beslutningen i dag udstikker klare retningslinjer for, hvad der skal gøres. Lad os ikke på nogen måde sløre budskabet. Beslutningen danner grundlaget for en øjeblikkelig indsats.

Gahler
Hr. formand, det er nu den sjette beslutning, siden krisen i Zimbabwe brød ud, og det er den, der er formuleret skarpest. Vi skal takke Rådet for, at det efter den sidste beslutning nu endelig gør brug af artikel 96 i Cotonou-aftalen. Vi håber, at kontakterne med Zimbabwe i denne forbindelse fører til noget, selv om det egentlig ikke kan forventes, at den herre interesserer sig for vores foranstaltninger. Han lader sig tværtimod vælge til præsidentkandidat af sine egne partifolk i Victoria Falls her i weekenden, og han er i gang med sine forberedelser til at gøre dette valg til en farce.
Dertil hører bl.a., at han ikke længere kun forlanger identitetskort som dokumentation i forbindelse med valgdeltagelse, men også opholdsdokumentation. Det er meget vanskeligt for mange mennesker at tilvejebringe noget sådant. Han ønsker ikke længere at afholde valg nationwide, i hele landet, men derimod i valgkredsene. Mennesker, der ikke er indregistreret i de store byer, hvor de arbejder, bliver nødt til at rejse hjem. Det har de fleste ikke råd til. Målet er de facto at udelukke så mange mennesker som muligt fra at deltage i valget, for han ved, at han dermed også udelukker et flertal af modstandere fra valget. I Masningo-provinsen sulter for øjeblikket 200.000 mennesker, fordi guvernør Hungwe i de sidste fire uger har forhindret, at fødevarer blive uddelt via ngo'er. Guvernøren forlanger, at fødevarerne først skal afleveres hos ham for derefter at blive uddelt via ham. På den måde hjælper han selvfølgelig kun sine egne.
Lad det ikke lykkes for den herre, lad os i stedet sørge for at stoppe hr. Mugabe i rette tid med målrettede foranstaltninger. Det opfordrer jeg alle til.

Junker
Hr. formand, mine damer og herrer, det er noget ærgerligt at se, hvordan en stivsindet præsident, der også har opnået store resultater, systematisk ruinerer sit land med samvittighedsløse aktivister fra sit parti og i den forbindelse heller ikke viger tilbage for dødelig vold, fordi han ikke kan affinde sig med risikoen for at miste magten. Jeg deltog ligesom hr. Gahler i sin tid som valgobservatør ved parlamentsvalget og oplevede selv, at hr. Mugabe og hans klakører fører landet lukt ud i katastrofen.
Trods massive forsøg på at skræmme vælgerne - og det vil jo gentage sig nu - og trods en massiv forfølgelse af oppositionens kandidater, der i en række tilfælde har fundet sted med døden til følge, har MDC opnået et betydeligt resultat, som entydigt har signaleret over for Mugabe, at et politisk skifte ikke længere ligger langt væk.
Nu hvor præsidentvalget er nært forestående, strammer hr. Mugabe igen volds- og terrorskruen. Der er intet spor af den genindførelse af retsregler, som blev bebudet med Abuja-aftalen, tværtimod. Med hele tiden nye lovgivningsmæssige repressioner, massiv indskrænkning af pressefriheden og trusler mod oppositionen, vedvarende besættelser af farmene og en permanent udhulning af retsreglerne isolerer hr. Mugabe i stadig større grad sig selv, også blandt sine traditionelle allierede i det sydlige Afrika. Det blev meget tydeligt ved det sidste møde i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU i Bruxelles i oktober. Disse stater trækkes på grund af den humanitære og økonomiske katastrofe i Zimbabwe med i nedgangens malstrøm, og det kræver yderligere pres at få Robert Mugabe til at ændre kurs og gennemføre præsidentvalget som et frit og fair valg, og til det formål har vi også brug for EU-institutionernes støtte.

Belder
Hr. formand, præsident Mugabes styre i Zimbabwe får i dag en meget dårlig omtale i den internationale presse, og med god grund. Mugabe ofrer utallige menneskeliv i ordenes egentlige og overførte betydning i sine bestræbelser for at bevare magten, idet han ikke skåner noget eller nogen.
Den chokerende nederlandske avisoverskrift for mindre end en uge siden, "Zimbabwe lugter af blodtørst", dækker sørgeligt nok fuldstændig indholdet af korrespondentens artikel i Harare. Den medfølgende vulgære karikaturtegning fra statsavisen i Zimbabwe, The Herald, understreger dette ildevarslende budskab. Denne karikaturtegning gør Mugabes store udfordrer ved præsidentvalget næste år, Morgan Tsvangirai fra Bevægelsen for Demokratisk Forandring (MDC), til en ren karikatur. Han fremstilles, som om han blot er Zimbabwes rige hvide landmænds og de vestlige magters spytslikker.
Den politiske realitet i Zimbabwe ser imidlertid fuldstændig anderledes ud. Utilsløret statsterror mod hvide landmænd, deres sorte managere og landarbejdere og mod politiske modstandere af Mugabes parti, ZANU-PF. Denne statsterror viser sig i omkring 10 repressionsmetoder: krænkelse af retssystemet, politisering af hær og politi, krænkelse af pressefriheden, besættelser af hvide landmænds jorder, bagvaskelse af uafhængige institutioner såsom Røde Kors, der beskyldes for at fungere som paraplyorganisationer for oppositionen, valgsvindel, aflytning af oppositionens telefonsamtaler, anholdelser og mistænkeliggørelse af medlemmer af oppositionspartiet MDC, vold mod og intimidering af formodede tilhængere af oppositionen og endelig mord på politiske modstandere.
På denne baggrund, hr. formand, vil jeg indtrængende anmode Kommissionen om under sit planlagte møde med Zimbabwes regeringsrepræsentanter i begyndelsen af næste uge frem for alt at gå i brechen for disse lokale organisationer, som tager sig af ofrene for den politiske vold i Zimbabwe, og det drejer sig efterhånden om hundredtusindvis af ofre.

Khanbhai
Da hr. Mugabe blev valgt som den første præsident i Zimbabwe for godt 40 år siden, var den afrikanske indlandsstat en rig nation, som brødfødte sin egen befolkning og eksporterede fødevarer til nabolandene. Omkring 1.000 hvide farmere ejede det meste af landet og producerede fødevarerne og overskuddet. Efter Zimbabwes uafhængighed medførte Lancaster House-aftalen mellem kolonimagten Storbritannien og Zimbabwe mulighed for uden produktionstab at omfordele jorden til de sorte familier og yde passende erstatning til de hvide farmere.
Mugabe har ikke gennemført de reformer. Han har ikke omfordelt jorden til de fattige sorte familier. Mugabe har siden uafhængigheden haft lang tid til at indføre reelt demokrati, opbygge retsstaten og skabe velstand for alle. I stedet har han beriget sig selv og sine venner og lagt landets økonomi i ruiner. Han har gjort de fattige endnu fattigere. Han har truet, udplyndret og berøvet de hvide farmere, der producerede så megen rigdom til landet.
Zimbabwe har brug for frie og retfærdige valg nu. Mugabe burde ikke have noget at frygte. Han vil blive dømt på sin indsats. Hvis han er en statsmand, som Mandela, træder han tilbage med værdighed og overlader det til en anden fra ZANU-PF at stille op til valget. Hvis han stadig er katolik, så lytter han til ærkebiskop Ncube fra Zimbabwe, som også jævnligt frygtløst har fordømt ham. Hr. Mugabe vil ikke blive husket i Afrika, medmindre han giver sine landsmænd frihed, et liv uden frygt og mulighed for at forbedre deres levevilkår. Jeg har et enkelt budskab til hr. Mugabe. Vis dig som en afrikansk ældste, og træk dig tilbage til din landsby med værdighed.

Nielson
Hr. formand, artikel 96-konsultationerne bliver ikke nemme at gennemføre, men vi bør give dem en chance. Zimbabwe bekræftede landets deltagelse, men den oprindelige dato for starten på konsultationerne, den 19. december, blev i går udsat. Der er ingen forlydender om en ny dato. Planen er at afholde dem næste måned.
Det er blevet antydet, at SADC, ACP og OAU også bliver inviteret og inddraget i konsultationerne. Det er godt, fordi den form for drøftelser, som vi skal have med Zimbabwe, derved spredes til andre dele af Afrika.
Konsultationerne fokuserer på spørgsmål, som er af betydning for os - menneskerettigheder, demokrati, retsstat, rimelig styreform og den tiltagende vold. Konsultationerne giver mulighed for at høre regeringens synspunkter og forpligtelser på følgende områder: politisk vold, valg, pressefrihed, domstolene og ulovlig beslaglæggelse af ejendom. Jeg vil gerne forsikre Parlamentet om, at konsultationerne dækker så godt som alle spørgsmålene i beslutningsforslagene.
Jeg vil gerne understrege, at EU også vil have en klar holdning til de punkter, som Zimbabwe uundgåeligt vil rejse, f.eks. jordreformer, indblanding i landets indre anliggender, påstået støtte til oppositionen og indførelse af, hvad de kalder "hvide værdier". For at kunne drøfte situationen med Zimbabwe er det nødvendigt, at vi ikke er forudindtagede, når det gælder resultatet af konsultationerne, og at vi behandler dem i overensstemmelse med ånden i Cotonou-aftalen. Samtidig er det også nødvendigt, at vi skaber gensidig tiltro og tillid mellem EU og AVS-landene. Overholdelse af og respekt for reglerne og ånden i konsultationerne er dog ikke ensbetydende med uklarhed og svaghed. Sådan spiller klaveret ikke!
Kommissionen er i gang med forberedelserne til valgovervågning. Regeringen i Zimbabwe har meddelt, at den ikke accepterer observatører. Den vil kun invitere venner til at observere præsidentvalget. Udsigterne for EU's tilstedeværelse er ikke for gode, men vi kan stable en EU-delegation af valgobservatører på benene om nødvendigt. Vi fastholder fleksibiliteten og er klar til at reagere på udviklingen og mulighederne.
Et hovedkrav vil være, at ingen international observatørdelegation, det være sig multilateral eller bilateral, lader sig overtale af Mugabe til kun at sende korttidsobservatører til selve valgdagen. Vi skal huske på, at valgdagen sidste år forløb forholdsvis roligt. Det er klart, at slutspurten i valgkampen frem til selve afstemningen er afgørende for beslutningen om valgprocessens fairness. Kommissionen mener, at det nødvendigt med mindst en måneds observationstid, og vi forsøger at afholde andre fra at sende korttidsobservatører.
Kommissionen har foreslået, at EU koncentrerer sin indsats om det parlamentariske SADC-forums normer og standarder, som er i overensstemmelse med FN's standarder, der støttes af regeringspartiet ZANU-PF i Zimbabwe. Der er tegn på, at andre internationale partnere, f.eks. Commonwealth og USA, kan støtte disse standarder, som giver det internationale samfund mulighed for at bedømme, hvorvidt valget er åbent og retfærdigt.
Sideløbende hermed opfordres SADC's valgforum og SADC-landenes forum for valgkommissionen til at indgå i en åben dialog med myndighederne og de politiske partier i Zimbabwe om forberedelserne til præsidentvalget. Vi ser et tæt samarbejde med SADC om disse valgaktiviteter som en måde at skabe et udgangspunkt på, så vi kan handle, hvis vi ikke kan deltage direkte. Det er imidlertid den foretrukne mulighed, og Zimbabwe bør hilse EU-observatørerne velkommen.
Kommissionen er fortsat engageret i landet, fordi vi på den ene side ikke ønsker at dømme resultatet af konsultationerne på forhånd, og fordi vi samtidig øger sandsynligheden for, at Zimbabwe fejler. Derved presser vi dem yderligere til at samarbejde. Det er begrundelsen for vores handlinger i øjeblikket. Vi har derfor truffet følgende foranstaltninger: Kommissionen har for nylig sendt en delegation til landet for at vurdere de humanitære behov og spørgsmål om levnedsmiddelsikkerhed. Det gør vi under alle omstændigheder, uanset valgresultatet. De foreløbige resultater viser overraskende nok, at situationen forværres langsommere end ventet.
Kommissionen har også deltaget i UNDP's mission i landet. Uanset om det lykkes, er det forsøget værd at udøve et positivt pres på Zimbabwe ved at gøre alt, hvad vi kan, for at fremskynde baggrundsmaterialet for jordreformen. Som jeg nævnte før, fastholder Kommissionen sit tilbud om støtte til valgprocessen.
Vi fortsætter med at forberede vores samarbejde under det nye femårige finansieringsforløb, ikke mindst for at vise regeringen i Zimbabwe, hvad de risikerer at miste. Vi venter med at træffe beslutning om, hvorvidt vi skal underskrive og gennemføre landestrategien for Zimbabwe, til efter konsultationerne. Hvorvidt vi skal underskrive eller ej er et væsentligt spørgsmål i mange sager, og her er det ganske tydeligt, at vi ønsker konsultationerne afsluttet, før vi går videre. Dog vil manglende forberedelse antyde en mangel på respekt for hele planlægningsprocessen inden for rammerne af Cotonou-aftalen.
Den regionale dimension er væsentlig. Det ser ud til, at der er stigende bekymring blandt Zimbabwes nabolande over forværringen af situationen og de eventuelle store og alvorlige konsekvenser for landet og hele regionen. Derfor har vi taget initiativ til at bevare en tæt kontakt til SADC og Nigeria i lyset af artikel 96-konsultationerne. Faktisk er det første gang, at starten på disse konsultationer har involveret en henvisning til brugen af partnere i regionen. Rådet (almindelige anliggender) godkendte fremgangsmåden, som sikrer et tæt samarbejde og komplementaritet med SADC og Abuja-processen.
Kommissionen og formandskabet er på denne baggrund gået videre med en række uformelle udvekslinger med SADC og Nigeria. Vi har bemærket, at disse afrikanske partnere allerede lægger et effektivt fælles pres på Mugabe, så krisen kan løses. Den nye afrikanske fremgangsmåde i forbindelse med ejendomsretten bør hilses velkommen især i lyset af den negative effekt, som den vedvarende krise i Zimbabwe har på nabolandene. Jeg må tilstå, at udsigterne ikke er lyse. Her ved starten på konsultationerne ser det virkelig ikke godt ud.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Fragmentationsbomber
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0765/2001 af Sakellariou, Wiersma og van den Berg for PSE-Gruppen;
B5-0775/2001 af Brie, Frahm, Eriksson, Korakas, Figueiredo, Marset Campos, Papayannakis, Boudjenah og Seppänen for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0782/2001 af McKenna, Maes, Schroedter, Lucas og Isler Béguin for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0789/2001 af van den Bos for ELDR-Gruppen
om fragmentationsbomber.

González Álvarez
Hr. formand, jeg vil begynde mit indlæg med at give udtryk for, hvilken afsky denne krig i Afghanistan og enhver anden krig får mig til at føle. Vi har altid udtalt os meget klart imod Taleban-styret og de foranstaltninger, det traf imod befolkningen og navnlig imod kvindernes rettigheder. Men vi er også imod, at tusindvis af uskyldige civile i Afghanistan dør.
I dag taler vi om et våben, der bruges i Afghanistan, og som er blandt dem, der blev rejst tvivl om i De Forenede Nationers konvention fra 1980. Et våben, som også i dag diskuteres på den konference, der afholdes i Genève. Et våben, som sammen med personelminer er skyld i, at store områder af vores planet er ubeboelige.
Hr. formand, jeg synes, dette våben uden videre burde forbydes. Selv afsnit fire i denne beslutning, hvor der står, at der skal sikres mekanismer for større troværdighed, frastøder mig. Jeg tror ikke, der er nogen her i plenarforsamlingen, hr. formand, der har givet så godt udtryk for, hvilken afsky enhver krig skaber, som vores seneste modtager af Sakharovprisen, israeleren Nurit Peled-Elhanan, gjorde her i går.

Schroedter
Hr. formand, kære kolleger, fragmenteringsbomber hører, det ved vi alle, til de mest ondskabsfulde af de konventionelle våben, som mennesker nogensinde har opfundet. Civilbefolkningen og hjælpere bliver i årevis efter konfliktens afslutning ofre for disse bomber. Fredsløsninger kan ofte ikke gennemføres, fordi resterne blokerer hele områder. Flygtninge kan ikke vende tilbage, fordi områderne ikke længere er beboelige. Det er grundene til, at vores gruppe tilslutter sig redegørelserne fra Parlamentets formand og på det skarpeste fordømmer den amerikanske hærs brug af fragmenteringsbomber i Afghanistan.
Dette bombardement vil i årevis være en hindring for at gennemføre en fredsløsning og for den økonomiske udvikling i Afghanistan. Det er efter min mening uforsvarligt, at bombardementet fortsættes i dag, og jeg opfordrer USA til langt om længe at indstille bombardementet. Jeg vil også gerne opfordre alle stater, navnlig dem, der har undertegnet FN's konvention om konventionelle våben, til at gennemføre et omgående moratorium på deres næste konference og erklære et endegyldigt forbud mod anvendelse, produktion og videregivelse af disse våben. Jeg opfordrer Kommissionen og Rådet til i deres forhandlinger med USA at presse på for, at landet tilslutter sig dette forbud mod fragmenteringsbomber.

Van Orden
Jeg vil gerne kort henvise til kommissærens redegørelse om Zimbabwe, som jeg kraftigt bifalder. Vi har udskudt Cotonou-forhandlingerne, og vi har virkelig brug for at fastsætte en dato for, hvornår de skal gennemføres. I modsat fald forudser jeg, at Mugabe blot forsætter med at udskyde dem, indtil der overhovedet ingenting sker. Jeg foreslår, at vi fastsætter en dato, f.eks. den 12. januar, hvorefter vi, hvis der ikke er sket noget inden da, gennemfører de kraftige tiltag, som er blevet foreslået.
Jeg vil nu gå videre til spørgsmålet om fragmentationsbomber. Jeg må tilstå, at jeg har været en af de førende aktivister i støtten til kampagnen for at forbyde personelminer, fordi vores væbnede styrker anerkender, at deres begrænsede militære effekt langt overgås af den fare, de udgør for civilbefolkningen, ofte mange år efter at en konflikt er løst. Der er andre våbensystemer, som kan bruges i stedet for personelminer, med samme effekt, men uden samme farer. Der findes dem, som er involveret i minerydning, der kan bevidne, at en stor del af det farlige materiel, de støder på, er ueksploderet ammunition af forskellig slags snarere end personelminer. I visse tilfælde omfatter ammunitionen ueksploderede småbomber fra fragmentationsbomber.
Jeg skal sige, at fragmentationsbomber ikke er personelminer, og det er en fejl at blande de to spørgsmål sammen. Mens jeg støtter, at denne udlagte og spredte ammunition udstyres med selvdestruerings- og neutraliseringsmekanismer, er det særdeles uklogt at insistere på et forbud, indtil vores væbnede styrker er overbevist om, at deres indsats ikke svækkes, eller at de er udstyret med andre lige så effektive våben. Vi skal gå forsigtigt frem og være opmærksom på det, jeg kalder "forbudsuhyret". Ellers slører vi bare fokus for vores tiltag over for systemer som personelminer og den brede støtte, som den slags kampagner tiltrækker.
Der er visse elementer i beslutningen, som jeg støtter, men jeg er betænkelig ved visse af dens centrale elementer. Derfor er jeg tilbøjelig til at afstå fra at stemme.

Swoboda
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i en international konvention om beskyttelse af ofre i internationale væbnede konflikter står der, at det er forbudt at anvende våben, projektiler, materiale og metoder til krigsførelse, der kan forårsage unødvendige kvæstelser og lidelser. Det var teori. Praksis er noget andet. Nu findes der desværre onde mennesker i denne verden, der er skrupelløse i deres beslutninger om at anvende vold, og som er skrupelløse i deres valg af våben. Men der findes også mennesker, der af gode grunde - for at begrænse og forhindre vold og terror - griber, ja, bliver nødt til at gribe til våben, ud fra overvejelser, der absolut er i overensstemmelse med menneskerettighederne. Det er sådanne mennesker, vi appellerer til: Hvis man, også med et godt formål for øje, må gribe til våben, så skal det ikke være våben, der, som der står i denne tekst, forårsager unødvendige kvæstelser og lidelser. I så fald skal der tilstræbes en forbindelse til vores varige og i vid udstrækning - ikke fuldstændigt, men i vid udstrækning - vellykkede bekæmpelse af landminer, fordi også disse er af våbenlignende karakter. Efter min mening bør vi også give klart udtryk for vores holdning på dette område.
Det er muligt, at der findes nogle tekniske muligheder, som man kan gøre brug af for at forhindre disse kvæstelser og disse unødvendige lidelser. Men som minimum må der indtil da være et moratorium, og det er det, vi giver udtryk for i dag. Vi beklager også, at disse våben anvendes, ikke mindst i Afghanistan. Men hvad der er mere afgørende, er fremtidsperspektivet, og at EU klart og tydeligt går ind for et sådant moratorium for at - for nu at gentage det - forhindre unødvendige kvæstelser og lidelser. Det mål må Europa også bekende sig entydigt til.

Posselt
Hr. formand, vi har stillet min gruppe frit under afstemningen, og jeg er en af dem, der støtter beslutningen, og som også er en stor tilhænger af moratoriet. Netop i denne krig skal vi passe meget på. Vi bekæmper et terrorregime, men vi risikerer, at vi ikke har forberedt freden, og at vi er gået ind i denne konflikt uden at have et klart fredsprogram og nogle klare perspektiver. Vi er modstandere af den dødsstraf, som talebanerne har anvendt, og giver udtryk for det via store amerikanske sendere, der med stor fryd transmitterer henrettelser.
Vi er modstandere af Taleban-styrets kvindehad og fortier de voldtægter, som har fundet sted i stor stil fra den såkaldte Nordlige Alliances side, en meget dubiøs alliance. Sådan forholder det sig også i denne sag. Vi skal naturligvis helt klart anvende våbensystemer for at opnå en vellykket afslutning på krigen i Afghanistan. Men samtidig handler det om at skåne civilbefolkningen i videst muligt omfang for at forhindre en yderligere eskalation af krigen i verden og også en yderligere eskalation af våbensystemerne - netop i en tid, hvor flere og flere politikere, også forhenværende pacifister, pludselig begynder at tænke i krigsbaner igen og at acceptere krig som et politisk middel.
Det må nogle gange være det sidste middel, men jeg er alligevel bekymret over, hvor letfærdigt man nu omgås med tanken om krig. Netop i en sådan tid er det nødvendigt at forbyde sådanne våbensystemer og især at styrke international ret. Vi har en international koalition mod terror, men hvis det ikke lykkes at udmønte dette i en styrkelse af den internationale FN-ret, risikerer vi, at der dannes andre konstellationer, som vi absolut ikke ønsker. Derfor vil jeg gentage: ja til bekæmpelse af terroren, men formålet skal være en styrkelse af den internationale ret, forbud mod - det er også et aktuelt tema - atomare, men også biologiske og kemiske våben. Her henvender vi os til USA. Det er naturligvis meget vigtigt, at der erklæres et forbud mod disse fragmenteringsbomber, som efter vores mening er et krigsmiddel, som truer civilbefolkningen i en ikke-forsvarlig grad. De, der ved, hvordan skaderne på Balkan eller i Kosovo ser ud, her især på grund af den jugoslaviske hærs mineudlægning - det skal også siges - forstår, at det under alle omstændigheder er nødvendigt at bevare perspektivet her.

Nielson
Kommissionen deler Parlamentets bekymring over de humanitære, økonomiske og sociale problemer, som forskellig ueksploderet ammunition, herunder fragmentationsbomber, forårsager, samt over de særlige problemer i forbindelse med rydningen af forurenede områder.
En række undersøgelser af fragmentationsbomber viser, at ikke mindre end 10% af de nedkastede fragmentationsbomber ikke eksploderer ved nedslag, og at de resterende ueksploderede bomber har nogenlunde samme effekt som personelminer. De udløses også af offeret og forårsager dødbringende eller invaliderende skader, der er lige så alvorlige som skaderne fra landminer.
Kommissionen har noteret sig forslaget fra Den Internationale Røde Kors Komité om at se på de problemer i forbindelse med fragmentationsbomber og andet eksplosivt krigsmateriel, som blev fremlagt på konferencen vedrørende revision af FN-konventionen om forbud mod eller begrænsning af anvendelsen af visse konventionelle våben.
EU er i store træk enige i denne fremgangsmåde. På revisionskonferencen i Genève den 11.-21. december 2001 fremlægger EU en fælles holdning til spørgsmålet om ueksploderet krigsmateriel og opfordrer til konkrete tiltag på dette område inden for rammerne af konventionen om konventionelle våben. Med dette i tankerne har vi rettet diplomatiske henvendelser for at bane vejen for et vellykket resultat af mødet i Genève. Parlamentets initiativ kommer således på det helt rigtige tidspunkt. Kommissionen vil nøje følge udviklingen på revisionskonferencen for konventionen om konventionelle våben.
På det operationelle plan yder Kommissionen allerede indirekte, men håndgribelige bidrag til begrænsningen af truslen fra fragmentationsbomber og anden ueksploderet ammunition gennem det juridiske instrument og budgetinstrumentet i forordningen om personelminer. Minerydning, som udføres i henhold til forordningen, omfatter de facto-rydning af anden ueksploderet ammunition. Vi er allerede involveret i sådanne større rydningsaktiviteter i lande som Laos og Forbundsrepublikken Jugoslavien og Kosovo, hvor problemet med personelminer helt tydeligt er forbundet med forureningen fra ueksploderet ammunition. Minerydning støttes også via den ECHO-finansierede humanitære bistand i mange lande og som en del af udviklingsaktiviteterne, når der i en række lande gennemføres ECHO-finansierede genopbygningsarbejder, eller der bygges veje osv.
For en uge siden var jeg selv vidne til minerydning i Kabul, som finansieres af ECHO. Vi har gennem to organisationer ansat mellem 1.500 og 2.000 lokale afghanere, som udelukkende beskæftiger sig med minerydning. Vi fulgte afmærkede stier i områder, hvor jeg talte 30-40 nye ueksploderede fragmentationsbomber. De ligger ikke nødvendigvis på jordoverfladen. Hvis en nærliggende fragmentationsbombe eksploderer, kan den begrave andre, som så i praksis omdannes til personelminer. De har tre funktioner: panserindtrængningsevne, spredning af metalfragmenter fra metalhylstret og brandstiftelse.
Det var en meget makaber oplevelse, men det glæder mig meget, at vi i allerhøjeste grad er med til at finansiere disse aktiviteter. Det er uden tvivl en hovedprioritet i den nuværende situation, hvor vi arbejder på at gøre det sikkert for flygtningene at vende hjem.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Kvinder i Afghanistan - B5-0763/2001 af Crowley for UEN-Gruppen;
B5-0766/2001 af Gröner, Theorin, van den Berg og Izquierdo Rojo for PSE-Gruppen;
B5-0776/2001 af Fraisse, Eriksson, Morgantini, González Álvarez, Ainardi, Figueiredo og Uca for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0784/2001 af Jillian Evans, Hautala, Sörensen, Breyer, Isler Béguin, Buitenweg, Auroi og Schroedter for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0790/2001 af Dybkjær, Malmström og van den Bos for ELDR-Gruppen;
B5-0802/2001 af Thomas Mann, Banotti, Maij-Weggen, De Sarnez, Avilés Perea, Kratsa-Tsagaropoulou og Tannock for PPE-DE-Gruppen.
Indonesien
B5-0762/2001 af Belder for EDD-Gruppen;
B5-0767/2001 af van den Berg for PSE-Gruppen;
B5-0783/2001 af McKenna og Lagendijk for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0791/2001 af Maaten for ELDR-Gruppen;
B5-0798/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen;
B5-0803/2001 af Maij-Weggen, Deva og Posselt for PPE-DE-Gruppen.
Flygtningetragedien i Irland- B5-0777/2001 af Boudjenah, Morgantini, Frahm, Korakas, Herman Schmid, Miranda og Papayannakis for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0796/2001 af Andrews for UEN-Gruppen;
B5-0800/2001 af Terrón i Cusí, De Rossa og Karamanou for PSE-Gruppen;
B5-0805/2001 af Doyle for PPE-DE-Gruppen.
Togo- B5-0760/2001 af Pasqua for UEN-Gruppen;
B5-0768/2001 af Carlotti og van den Berg for PSE-Gruppen;
B5-0778/2001 af Morgantini, Sylla, Cossutta, Marset Campos og Sjöstedt for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0786/2001 af Rod og Maes for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0793/2001 af van den Bos og Dybkjær for ELDR-Gruppen;
B5-0804/2001 af Schwaiger, Maij-Weggen, Van Hecke, van Velzen og Posselt for PPE-DE-Gruppen.
Aung San Suu Kyi og Leyla Zana- B5-0769/2001 af van den Berg og Swoboda for PSE-Gruppen;
B5-0779/2001 af Vinci, Uca, Ainardi, Figueiredo, Eriksson, Frahm og Seppänen for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0792/2001 af Malmström for ELDR-Gruppen;
B5-0797/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen;
B5-0806/2001 af Maij-Weggen, Lamassoure og Van Orden for PPE-DE-Gruppen;
B5-0809/2001 af Cohn-Bendit, Maes, Wuori og Frassoni for Verts/ALE-Gruppen.
Kvinder i Afghanistan
Gröner
Hr. formand, hr. kommissær, uden kvindernes deltagelse kan der ikke opnås varig fred i Afghanistan. Det var det vigtigste budskab på det afghanske kvindetopmøde den 5. og 6. december i Bruxelles, der var blevet indkaldt til med støtte fra EU. Ca. 50 førende kvindelige repræsentanter for alle samfundsgrupper i landet deltog i topmødet med det mål at lade de afghanske kvinders stemme lyde i den løbende internationale politiske debat. Vi bifalder, at FN-Afghanistan-konferencen, der fandt sted på samme tid i Bonn, besluttede at udpege mindst to kvinder til overgangsregeringen, herunder en kvinde som stedfortrædende premierminister. Vi har helt sikkert bidraget hertil med topmødet i Bruxelles. De kan regne med vores støtte, men der skal ske noget mere. Vi presser på for, at kvinder får gode muligheder som kandidater ved fremtidige valg på alle politiske niveauer, og at de også bliver valgt. Det vil sige, at de nu har brug for støtte og konkret hjælp i et særligt demokratiprogram.
Ved alle kommende forhandlinger skal det sikres, at de afghanske kvinder integreres fuldt ud i bestræbelserne på at opnå en løsning på konflikten og i de vedvarende fredsforhandlinger. Den aktuelle opmærksomhed fra verdens offentlighed og medierne skal benyttes til at etablere nye strukturer og sikre, at de afghanske kvinder bliver hørt. Min gruppe vil på samme måde som i 1998 benytte kvindernes internationale kampdag i 2002 til at opretholde bølgen af støtte for at undgå en humanitær katastrofe.
For os kvindelige socialdemokrater, der i årevis har gjort opmærksom på den frygtelige situation for kvinderne i Taleban-staten, lyder devisen nu: intet projekt for Afghanistans fremtid og ingen politisk enighed kan accepteres uden fuldstændig deltagelse fra kvindernes side. Vi kræver, at der nedsættes en gruppe af kvindelige afghanske ledere, der koordinerer den internationale støtte, og en tilsvarende kontaktperson for EU-bistanden. Afghanistans kvinder og piger har måttet lide under 20 års krig og under den stadige krænkelse af menneskerettighederne. Men de blev dog ikke dømt til tavshed af den grund. Afghanske organisationer som RAWA har arbejdet hårdt og kæmpet mod Taleban-staten.
Det er ikke til at forudse, om det bliver væsentlig bedre med Den Nordlige Alliance. Derfor må vi i dag støtte RAWA's mod og hårdnakkethed. I morges skabte vi de budgetmæssige forudsætninger for, at ngo'er som netop RAWA kan blive støttet. Men vi har brug for udholdenhed og engagerede kvinder, der sikrer, at der skabes fred, frihed og lighed for kvinderne i Afghanistan. Vi må ikke mindske vores bestræbelser, før kvindernes rettigheder respekteres fuldt ud som menneskerettigheder i den kommende forfatning.

Fraisse
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi kommer faktisk fra den samme verden som de afghanske kvinder.
Jeg vil gerne minde om deres erklæring af 28. juni 2000 fra Dushanbe om de afghanske kvinders grundlæggende rettigheder. Det var aktører, ikke kun ofre. Lige som fru Gröner vil jeg gerne minde om de afghanske kvinders topmøde, som sluttede i sidste uge, den 6. december 2001, og som mundede ud i en erklæring, som det er vigtigt at kende. I denne erklæring hedder det, at det er nu, de afghanske kvinder vil have deres rettigheder, det er ikke i morgen, det er ikke bagefter. Man har givet dem alle disse rettigheder tilbage, og man skal derfor genetablere dem nu.
Det er derfor, jeg har fremlagt et ændringsforslag, som jeg vil bede Dem om at vedtage, og som kræver, at denne genetablering iværksættes hurtigst muligt.
Man skal give dem mulighed for at bevæge sig, uddanne sig, passe på sig selv, for vi er i virkeligheden en smule bekymrede, vi kvinder, som kommer fra den samme verden som dem. Vi er en smule bekymrede, og vi kræver agtpågivenhed, både af de europæiske institutioner og af FN's institutioner. Beslutningens artikel 5 kræver, at FN i særlig grad tager sig af denne indførelse af ligestilling mellem mænd og kvinder i Afghanistan, for sidstnævnte har i bund og grund været symbol på mange ting. De har været symbol på undertrykkelsen, men også på sult. For seks måneder siden, da vi talte om situationen i Afghanistan, var de symbol på ødelæggelse af buddhaerne i Bamyan og endda på deres egen undertrykkelse. Det drejer sig derfor ikke om at smide dette symbol væk efter brug. Det drejer sig om at sikre, at alle kvinder kan genfinde deres rettigheder, og for dem, der mener, at de kan slås som aktører og repræsentanter for folket som helhed, om at tage del i landets ledelse.
Det er aktører, og vi kommer fra den samme verden. Jeg mener, at den frihed til at bevæge sig, som de kræver, den habeas corpus, som de kræver, er den samme som de vestlige kvinders, og ud fra det synspunkt skal vi ikke skelne. Der er derfor ikke et emne, som er mindre vigtigt end andre, men et eneste emne, hvis respekt jeg anmoder Dem om som institution, om muligt, at sikre, for vi er ikke sikre på, at i morgen bliver bedre end i går for de kvinder, der befinder sig derovre.

Thors
Hr. formand, ærede kommissær, til det, som mine kolleger tidligere har sagt, vil jeg tilføje, at det er dejligt at se den glæde, som de afghanske kvinder viser. Vi er imidlertid også bekymrede over den rædsel, der samtidig hersker. De afghanske kvinder har gode grunde til at være bange. Vi ved nemlig, at også Den Nordlige Alliance har begået forbrydelser såsom tvangsægteskab.
Det er vigtigt, at kvinder og børn overlever vinteren. Det er samtidig vigtigt at gå videre med de tidligere omtalte foranstaltninger: fuld adgang til uddannelse og sundhedspleje for kvinder og unge piger. Vi skal straks gå ud fra en retsbaseret approach. De afghanske kvinder skal ikke være nødt til at tigge om retten til uddannelse som en nåde, men have den som en rettighed. På den måde opnår de den værdighed og får den uddannelse, som de behøver.
Vi skal også øremærke penge, men på dette område er der brug for etnisk ligestilling mellem de forskellige grupper. Vi glæder os over resultaterne af Bonn-konferencen, men arbejdet skal fortsættes.
Jeg vil også gerne henlede hr. kommissær Nielsons opmærksomhed på den særberetning, som min forgænger, Elisabeth Rehn, har udarbejdet om FN's fredsbevarende virke, og bede ham bemærke, at der kræves en indsats med hensyn til de fredsbevarende styrkers måde at behandle kvinder på. Der er brug for kvinder i de fredsbevarende styrker, og der er brug for viden om, hvordan man behandler voldsramte kvinder. Jeg håber, at FN vil støtte det forslag, som Elisabeth Rehn har fremsat i sin beretning til Kofi Annan.
Der er også brug for at afklare skyldsspørgsmål, det vil sige, hvem der er skyldig i hvad. Det er den eneste måde at helbrede på. På dette område tror jeg, at der findes mange internationale erfaringer, som vi kan udnytte.
Sidst men ikke mindst har jeg en relativt alvorlig bøn til hr. kommissær Nielson. Der er også brug for minehunde! Minehunde er meget vigtige ved rydning i al denne ødelæggelse. Jeg håber, at EU også kan yde støtte på dette område.

Mann, Thomas
Hr. formand, sidste onsdag mundede den internationale Afghanistan-konference på Petersberg i Bonn ud i nogle virkelig gode resultater. To kvinder kommer til at indgå i den 29 personer store overgangsregering. Det er et grundlæggende vigtigt budskab og et første skridt hen imod samfundsmæssig anerkendelse. Med den snarlige afslutning på rædslerne under talebanerne og deres middelalderlige regime får den brutale undertrykkelse af kvindernes rettigheder også en ende.
De var de primære ofre for de selvudnævnte hellige krigeres kaste. De blev nægtet skolegang, det samme gælder for uddannelse, adgang til arbejdsmarkedet og enhver form for medbestemmelsesret. De blev udelukket fra offentligheden. Det sørgelige resultat er, at kun 5% af alle kvinder og piger kan læse og skrive.
Fremover vil kvinder skridt for skridt erobre lige muligheder, hvad angår adgang til arbejdspladser, lægebehandling og valgret. De har brug for at være til stede og blive hørt i parlamentet og regeringen. Jeg er overbevist om, at det vil lykkes dem at opbygge deres egne organisationer for at få indflydelse på de økonomiske og sociale beslutningsprocesser. De vil uopholdeligt søge at finde deres nye identitet, men det kræver udholdenhed, og her må vi støtte dem.
Jeg håber, at de kvinder, vi ærede den 8. marts 1998 med vores kampagne "En blomst for Kabuls kvinder", kan vende tilbage til deres arbejde, som læger, lærere, professorer, ledere. På PPE-DE-Gruppens vegne og som medlem af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder støtter jeg forslaget om at udnævne den 8. marts næste år til de afghanske kvinders dag.
EU har alene i de sidste 10 år støttet Afghanistan med 400 millioner euro. Vores penge skal fremover i større udstrækning gå til programmer og aktioner til fordel for kvinderne. Med henblik på genopbygningen opfordrer vi også Afghanistans nabostater til at deltage aktivt i denne proces.

Tannock
Hr. formand, jeg har medvirket til at udarbejde dette beslutningsforslag, og jeg er stolt af, at jeg i juni i år her i Parlamentet talte imod Taleban-styrets brutalitet og middelalderlignende obskurante politikker, da de valgte at ødelægge de smukke buddhistiske love i Bamyan. Dette skete, lang tid før de og deres tragiske land kom i verdens fokus den 11. september, da alle blev klar over Talebans forbindelse til gerningsmændene bag angrebet på USA.
Afghanistan står nu ved en historisk skillevej. Som britisk parlamentsmedlem er jeg stolt af de modige britiske troppers hjælp til USA med at befri Afghanistan fra de tyranniske ledere og sørge for, at de ikke længere kan gemme internationale terrorister, der har sat sig som mål at ødelægge vestlige værdier, herunder kvinders rettigheder. Jeg hylder især dem, som er blevet såret under aktionen, og håber, at antallet af sårede ikke bliver større, da Det Forenede Kongerige skal udgøre en stor del af FN's fredsbevarende styrke.
For to uger siden blev jeg inviteret til at møde en repræsentant for den revolutionære forening af afghanske kvinder, og jeg, som er konservativ, stejlede straks over titlen "revolutionær". Efter mødet besluttede jeg dog, at mine vestlige holdninger til kvinders sociale og politiske rettigheder uden tvivl i Afghanistan betragtes som revolutionære af de gamle mujahedinske vogtere, f.eks. præsident Rabbani. Jeg bifalder, at to kvinder er med til at forme overgangsregeringen, og jeg håber, at den nye generation af yngre, progressive og moderne politiske ledere er i stand til at sætte en ny dagsorden, der er er baseret på ligestilling og politiske og sociale rettigheder, som er omfattet af deres internationale traktatforpligtelser. Endvidere håber jeg, at de ophører med at betragte kvinder som nogle, der udelukkende spiller en økonomisk og forplantningsmæssig rolle, og kræve, at de skal gå i burka, så de er usynlige. I 1960'erne og 1970'erne var kvinder anerkendt af Kong Muhammed Zahir Shah som fuldgyldige medlemmer af samfundet i deres erhverv, videregående uddannelse og politik. Jeg håber, at Afghanistan igen kan vende tilbage til denne form for moderat verdslig regering og udnytte det enorme talent hos mere end 50% af landets befolkning.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, Saudi-Arabien er ikke en troværdig garant for sikring af afghanske kvinder. Saudi-Arabien er et af de tre eneste lande, som officielt støtter Taleban-styret. Landet har fremmet og finansielt støttet de islamiske fundamentalister, og det krænker alvorligt kvindernes menneskerettigheder.
Hr. formand, med Saudi-Arabiens tradition for manglende respekt for kvinder er det så sammenhængende, at dette land på det afholdte møde i Washington den 20. november udpegedes til at deltage i den gruppe, som skal styre genopbygningen af Afghanistan?
Hr. formand, nu begynder en periode fuld af forhåbning for Afghanistan, og det er nødvendigt, at kvindernes hårde levevilkår begynder at ændres. Vi har brug for en hasteforanstaltningsplan for at igangsætte genopbygningen og slå ind på en vej mod fred og fremgang. Vi har brug for, at EU bliver involveret så direkte som muligt i at bringe orden i fordelingen af den humanitære bistand og i at gennemføre hasteforanstaltninger og skabe strukturer, således at piger og kvinder kan undervises og få adgang til sundhedsvæsenet.
Som en sidste henstilling, hr. formand, er det nødvendigt, at vi husker på de kvindeorganisationer, som gjorde modstand mod Taleban-styret, som RAWA. Og det er disse kvindeorganisationer, der nu bør spille en afgørende rolle, således at genopbygningen forløber med kvinderne og for kvinderne.

Morgantini
"Jeg bliver ved med at se døde. Vores land er en kirkegård. Vi fortsætter modstanden for at befri os fra terrorismen, fra krigsherrerne og også fra USA, som har skabt Bin Laden og talebanerne, og som for at bekæmpe dem og dræbe dem også bombarderer os."
Fatima taler i telefon til mig fra Kabul. Hun er ikke flygtning, med en af lederne af RAWA. Hun siger, at der igen er kommet folk på gaderne i Kabul, markederne bugner af varer, men der mangler penge, enkerne er stadig henvist til velgørenhed, og børnene går rundt og leder i skraldebunker. Frygten hersker stadig overalt. Nogle kvinder har løftet burkaen eller taget den af, nogle mænd har barberet sig, musikken spiller igen, men folk er bange for straf og hævnaktioner. Derfor, siger Fatima - og jeg er enig med hende - burde der være en FN-styrke uden russere, amerikanere og englændere, men med kontingenter fra andre lande - en multietnisk og multireligiøs styrke, som kan arbejde på at afvæbne de militære grupper.
Alle taler om de afghanske kvinders rettigheder. Det er udmærket, bare kvinderne ikke endnu en gang bliver brugt til at legitimere krigshandlinger. I årevis har afghanske og også europæiske kvinder afsløret den undertrykkelse og vold, der kendetegnede Taleban-styret, for et Vesten, som vendte det døve øre til. Krigen er ikke slut, og vi kan ikke blot lade som om, den er overstået, og nøjes med at tale om fremtid og genopbygning. Der er taget vigtige skridt til at sikre, at der er kvinder til stede i regeringen, men det er ikke tilstrækkeligt, og det er ikke slut. Vi skal støtte de demokratiske kvinder, som har en ikke-religiøs vision om forfatningen, og som, samtidig med at de fastholder deres egen identitet, arbejder på tværs af etniske grænser og stammeskel.
Mange af os har holdt møder med dem, og som andre parlamentsmedlemmer har omtalt, har vi sammen formuleret nogle krav, samtidig med at vi har gjort vores ansvar klart. Minerne, som sønderriver mennesker, er fremstillet på fabrikker i Vesten, klyngebomber, som der er kastet tusinder af i disse dage, og som ikke er eksploderet endnu, er fremstillet i vores fabrikker, de perverse patenter på miner af form som sommerfugle og dukker er vores, de fikse gule klyngebomber, der har samme farve som de små poser med mad, som er nedkastet fra fly, er vores.
Vi er bundet til at gå samme vej som de afghanske kvinder, vejen mod frihed og retfærdighed for alle uanset køn. Den beslutning, vi stemmer om i dag, og Fraisse-ændringsforslaget skal blive til mere end ord trykt på papir, det skal blive til praksis og virkelighed.

Nielson
Selv før Taleban-styret kom til magten i Afghanistan i 1995-1996 var EU opmærksom på kvindernes dårlige situation og status i det afghanske samfund. Dette blev imødegået i form af hjælpeprogrammer, som vi finansierede på daværende tidspunkt, og som primært var fokuseret på sundhedspleje, uddannelse og jobmuligheder til kvinder.
Da Taleban-styret kom til magten i Kabul i 1996, vedtog EU en fælles holdning om Afghanistan. Den fælles holdning blev fornyet årligt og har som et af sine klare mål at fremme respekten for international ret og menneskerettigheder, herunder kvinders og børns rettigheder. Derudover forpligter EU sig i den fælles holdning til at støtte hjælpeprogrammer, som integrerer kønsspørgsmål og aktivt søger at fremme ligestillingen, fred og menneskerettigheder.
Som følge heraf fortsatte Kommissionen med at finansiere programmer, som ydede sundhedspleje og uddannelse til kvinder og piger og jobmuligheder og uddannelse til kvinder, gennem de ECHO-finansierede programmer og gennem budgettet til støtte for hjemstedsfordrevne, selv under Taleban-perioden. Jeg mødte mange af disse kvinder og mænd i Kabul i sidste uge. Det fik mig til at tale om dem, som jeg kalder de "andre afghanere". Vi kender alle krigsherrernes Afghanistan. Men der findes også et andet Afghanistan. Der er også fortalere for fred og barmhjertighed. Mange af disse arbejder i EU-finansierede projekter, hvilket de også gjorde under Taleban-styret og er fortsat med efter den 11. september.
I et ECHO-støttet projekt for sårbare børn mødte jeg nogle piger, som fik undervisning i læsning og skrivning. Jeg spurgte dem, hvor mange der ville være hjemmegående, når de blev voksne. Kun nogle få rakte tøvende hånden op. Så spurgte jeg, hvor mange der ville være skolelærere eller læger. Alle rakte hånden op - de ville alle sammen gerne gøre noget. Det var et rart øjeblik, og deres kvindelige lærer var stolt.
Et andet projekt beskæftigede en kvinde, som lavede tæpper til flygtningeprojekter. Hun var alene, hendes mand var død i striden, og da Taleban-styret kom til magten, blev hun nødt til at stoppe med at arbejde som kranfører i byggeindustrien. Hun har 10 børn, og hendes hjem blev brugt. De sad på gulvet og syede disse tæpper, og det var en meget behagelig oplevelse. Da vi skulle af sted, kunne jeg ikke lade være med at give hende et knus for at udtrykke mine følelser, hvilket tydeligvis ikke er politisk korrekt, da naboerne kunne se det, eller i det hele taget. Men hun håndterede det pænt, og jeg var ganske glad for at være en del af et civiliseret og hyggeligt møde mellem kulturer i Kabuls centrum.
Nu befinder vi os heldigvis i tiden efter Taleban-styret. Nu er ændringer mulige, og vi håber, at resultaterne fra Bonn den 5. december baner vejen for store forbedringer for de afghanske kvinder og piger. Der var kvinder med i delegationerne i Bonn, og der vil være kvinder i overgangsregeringen. Overgangsaftalen indeholder en række specifikke henvisninger til kvinders garanterede deltagelse i de næste faser i den politiske proces - Loya Jirga og overgangsregeringen. FN, som spiller en forfatningsmæssig rolle, der anerkendes i overgangsaftalen, fører tilsyn med dette og overvåger overgangsmyndigheden og Loya Jirgas tilbagevenden. FN skal ligeledes sørge for udarbejdelsen og gennemførelsen af et menneskerettighedsprogram for at fremme overholdelsen af og forståelsen for menneskerettigheder i Afghanistan.
Kommissionen er i øjeblikket i færd med at behandle nye ekstra hjælpeprogrammer til en værdi af 28,5 millioner euro, som gennemføres i de kommende uger, til nødhjælp og hjælp til hjemstedsfordrevne. Køn vil selvfølgelig være enten et specifikt eller horisontalt emne i alle disse programmer.
ECHO er allerede til stede i Kabul, og vi indvier formelt et ECHO-kontor der i midten af januar. Kommissionens embedsmænd planlægger at være der permanent fra den 1. februar 2002. Det er derfor vigtigt at sikre opfølgning, også med henblik på vores drøftelser her. Fremskridt bliver en afgørende parameter, som gør det muligt for EU og resten af det internationale samfund at vurdere den nye afghanske regerings tilsagn til det engagement, som de nu har påtaget sig. Jeg advarer mod at forvente mirakler. Det er et meget traditionelt samfund, især uden for Kabul. Virkeligheden på landet afspejler ikke eliten i Kabul, som vi let kan komme i kontakt med. Der er mange dybtliggende forskelle. Vi skal have en meget bred tilgang og sikre os, at vi bevidst inkluderer kvinder i de mange decentrale aktiviteter, som vi udfører i hele landet.
Indonesien

Belder
Hr. formand, så er det alligevel sandt: Bin Ladens Al Qaeda-netværk opererer faktisk i Indonesien. Det har træningslejre på bl.a. Sulawesi, den ø, som jeg begrænser mig til i mit indlæg.
Under dække af den islamiske terrorgruppe Laskar Jihad er der i den seneste tid ankommet i tusindvis af disse til dels udenlandske krigere til øen Sulawesi. Den 39-årige Jafar Umar Talib fra Jogjakarta, der er trænet i Pakistan og leder af denne i slutningen af 1990'erne oprettede terrororganisation, benægter Bin Ladens tilhængeres tilstedeværelse. Det modsatte viser sig at være tilfældet. Så sent som i går erklærede chefen for den indonesiske nationale sikkerhedstjeneste, forhenværende general Hendro Pliono, efter et møde med præsident Megawati Sukarnoputri, at Al Qaeda faktisk opererer på indonesisk område.
Forhåbentlig vil de indonesiske myndigheder ikke lade det blive ved disse konstateringer. Jeg opfordrer dem indtrængende til at gribe afgørende ind over for Laskar Jihad og denne gren af Al Qaeda, for det er på høje tid. Siden det første udbrud af konflikten på Ambon den 19. januar 1999, dagen før den islamiske fest Idul Fitr, har Laskar Jihad myrdet mindst 10.000 kristne og jaget mange flere på flugt i dødsangst.
Jeg er overordentlig bekymret over, at denne antikristelige magt efter Molukkerne nu også er kommet over til Sulawesi. Jeg tænker i den forbindelse hele tiden på den beretning om en lille kristen dreng på otte år, som blev dokumenteret i efteråret i år. Drengen sad med sin mor i en bus. Undervejs tvang omkring 50 muslimske terrorister bussen til at standse. Angriberne kontrollerede passagerernes religiøse identitet. To viste sig at være kristne, kvinden og hendes søn. Med grov vold slæbte de drengen ud af bussen og efterlod moderen fuldstændig desperat. Hvor højt det lille offer end skreg i sin dødsangst, hjalp det ikke. Terroristerne slæbte ham hen over asfalten ind i junglen, og siden har man ikke hørt mere fra drengen. Det er ét tilfælde ud af de utallige dokumenterede overfald begået af Laskar Jihad på busser på Sulawesi.
Hr. formand, jeg anmoder Rådet og Kommissionen om efter evne at bidrage til bekæmpelsen af terrorismen i Indonesien, at se på, hvordan de kan støtte en mæglingsproces på stedet, og at undersøge, hvilke foranstaltninger de kan træffe for at fremme økonomisk udvikling i dette område.

Van den Berg
Om Indonesien, Timor og Molukkerne har vi i Parlamentet vedtaget en række vigtige beslutningsforslag.
Når vi taler om Indonesien, taler vi om et verdensrige, hvori store dele af befolkningen under diktatur tvungent transporteres til andre dele af verdensriget, den såkaldte transmigration. Det ligger stadig til grund for mange og indviklede konflikter.
Samtidig er overgangen fra diktatur til demokrati et enormt skridt. Siden 1999 har der været tale om demokratisering, men det går frygtelig møjsommeligt. På den ene side gøres der forsøg på at forstærke demokratiet, og på den anden side raser der heftige etniske konflikter i talrige områder. Jihad, der tidligere var aktiv på Molukkerne, er nu aktiv på Sulawesi. Theys Hiyo Eluay er blevet myrdet i Papua. Og hver gang ser man, at hæren har besvær med virkelig at løsgøre sig og virkelig at acceptere retsstaten og demokratiet.
Det kommer helt tydeligt til udtryk i Papua. Man er dér længere væk fra hovedstaden, og selv om der kommer en lov om autonomi og en særdomstol for at undersøge visse hændelser, viser det sig alligevel tydeligt, hvor stort besvær det koster at tage dette skridt. Derfor skal vi kraftigt fordømme det mord, der er begået, og gøre alt for at muliggøre denne forsoningsproces. Det samme gælder for Sulawesi.
Lad os derfor tage fuldstændig afstand fra terroristerne, fra Jihad, og samtidig støtte de indonesiske myndigheder. Det store flertal af befolkningen vil jo have forsoning, vil leve sammen og vil sammen opbygge samfundet. Almindelige borgere, hvad enten de nu er kristne eller muslimer, har ikke behov for Jihad. Og derfor skal vi spille en vigtig rolle der med al vores erfaring, i al beskedenhed.

McKenna
Vi skal alle fordømme de mord, som blev begået i Papua den 10. november. Der er en reel fare for, at der planlægges flere mord. Der hviler en tung byrde på den indonesiske regering med henblik på at foretage en grundig undersøgelse og inddrage de internationale efterforskningshold, hvis det er nødvendigt. Det er afgørende, at de ansvarlige straffes. Det er også afgørende, at den indonesiske regering beskytter vidner mod trusler og mord, og den bør også beskytte organisationer, ngo'er og andre mod samme trussel.
Det er også vigtigt, at den indonesiske regering udskifter Kopassus-enhederne, da de dagligt ses som en trussel mod det papuanske folk. Vi mener også, at den indonesiske regering bør sætte en stopper for hærens erhvervsaktiviteter i Papua. Tusindvis er døde i Sulawesi, hvor der har været kampe i to år. Den indonesiske regering skal gøre en indsats for at sikre sameksistens mellem muslimerne og den kristne befolkning, som har været mulig i mange år.

Maij-Weggen
Hr. formand, efter en forholdsvis rolig periode i Indonesien er vi siden november igen blevet opskræmt af alvorlige voldshandlinger i bl.a. Sulawesi og Celebes og af mordet på Theys Hiyo Eluay, papuanernes leder i Irian Jaya.
Jeg vil først sige noget om dette mord på Theys Hiyo Eluay, som fandt sted den 10. november, efter at han på Papua-samfundets vegne havde haft en samtale med ledelsen af Indonesiens militære enhed i det vestlige Papua. Theys Hiyo Eluay var ikke blot papuanernes karismatiske leder, han var også en moderat mand, som ikke søgte total uafhængighed for sin provins, men som stræbte efter autonomi inden for den indonesiske stat, og det var lykkedes at opnå denne autonomi gennem regeringen og gennem det indonesiske parlament. I oktober blev autonomien bekræftet i det indonesiske parlament, og efter en middag med den regionale militærstab blev han myrdet om aftenen den 10. november. Det er betegnende for forholdene i Indonesien, at militære enheder i regionen kan frustrere en konstruktiv freds- og forsoningsproces således, at den slags mord finder sted. Mange tror, at det var en hævnaktion, fordi et autonomt Irian Jaya aldrig ville kunne give militæret den magt og de finansielle fordele, som de havde tidligere.
Min anmodning til Kommissionen og Rådet er, om de vil bede den indonesiske regering om at undersøge dette mord til bunds og straffe de skyldige, således at der øves retfærdighed i et område, hvor der hersker uretfærdighed. Endvidere anmoder jeg om hjælp til den regionale regering i Irian Jaya, f.eks. ved oprettelsen af et forvaltningsakademi, således at man også virkelig selv har mulighed for at forvalte denne region.
Og så er der situationen i Sulawesi og Celebes, hr. formand. Det er de samme Laskar Jihad-grupper, som i forvejen har forvoldt så megen elendighed på Molukkerne og dér har forårsaget i tusindvis af døde og i hundredtusindvis af flygtninge. Også i denne forbindelse anmoder vi Kommissionen og Rådet om at bede den indonesiske regering om at beskytte det kristne samfund i Indonesien og at holde de fundamentalistiske muslimske grupper under kontrol.
Hr. formand, hvis Indonesien vil beholde sin respektable og vigtige stilling, skal den nuværende regering virkelig sætte en stopper for denne vold, og EU skal gøre det klart over for Indonesien, at politiske mord og politiske voldshandlinger mod religiøse mindretal ikke er acceptable. De kan efter min opfattelse blive en belastning for forbindelsen mellem EU og Indonesien.

Nielson
Hr. formand, Kommissionen deler fuldt ud de ærede medlemmers fordømmelse af kidnapningen og mordet på Theys Eluay, formanden for det papuanske præsidiumsråd, og står bag opfordringen til den indonesiske regering om at sikre en grundig undersøgelse af denne frygtelige hændelse, så bagmændene kan straffes. Vi har fået oplyst, at dette efterforskes som en mordsag, hvilket vi muligvis ikke finder helt tilstrækkeligt, men de har i det mindste valgt denne fremgangsmåde. Der er også behov for yderligere handling for at genskabe ro og skabe tillid til den demokratiske proces.
I den forbindelse bifalder Kommissionen i høj grad, at det indonesiske nationale parlament sidste måned vedtog den særlige selvstyrelov for Papua, og tilskynder den indonesiske regering til beslutsomt og tilpas hurtigt at sikrre fuld gennemførelse af den nye lov.
Kommissionen deler også de ærede medlemmers store bekymring i forbindelse med den seneste forværring af situationen i Sulawesi. Siden december 1998 har der været adskillige voldsepisoder mellem muslimer og kristne. De to samfund fjerner sig i stigende grad fra hinanden - og begge er bevæbnede. Selv om rapporter fra området ikke altid er helt entydige, er situationen bestemt alvorlig. Der har for nylig været en opblussen af volden mellem folkegrupperne omkring byen Poso.
Ifølge en rapport fra en lokal humanitær undersøgelseskommission, som besøgte området (herunder Poso og Tentena) i sidste uge, er situationen nu forholdsvis rolig, men stadig meget spændt. Mens TNI og politiet forsøger at opretholde sikkerheden, indsamle våben og arrestere de ansvarlige voldsmænd, er der fortsat frygt for tiltagende vold på grund af en stor og støjende Laskar Jihad-gruppes tilstedeværelse.
Kommissionens delegation i Jakarta og EU-staternes diplomatiske missioner vil fortsat gøre alt, hvad de kan, for at overvåge udviklingen i disse områder og henlede de indonesiske myndigheders opmærksomhed på vores bekymring i EU-henvendelser og andre kontakter.
Kommissionen er helt enig i EU's holdning, som støtter Indonesiens territoriale integritet, mens regeringen tilskyndes til hurtigt at tage skridt til at tage hånd om og løse Indonesiens indre konflikter fredeligt, uanset om disse er af separatistisk eller sekterisk art.

Formanden
Kolleger, som De ved døde otte indvandrere, herunder tre børn, sidste weekend i en fragtcontainer, som var sendt til Irland. Før vi indleder denne forhandling, vil jeg derfor bede Dem om at rejse Dem og iagttage et minuts stilhed til minde om tragediens ofrene.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)
Flygtningetragedien i Irland

Sylla
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg mener, at dette nye drama endnu en gang illustrerer det, man kunne kalde indvandrernes skæbne. For et år siden fandt man 58 udlændinge døde i Dover, og året før blev Yaguine og Fodé, to unge guineanere, fundet døde i landingsstellet på et Sabena-fly. Jeg har en fornemmelse af, at alt dette gentager sig, og at vi over for disse dramaer i virkeligheden kun har en eneste politik, nemlig at låse døren og smide nøglen væk.
Og som den franske filosof Bernard-Henri Lévy ville have sagt, har jeg en fornemmelse af, at man interesserer sig mindre og mindre for det, man kunne kalde verdens udkant. Hr. formand, det ser ud til, at der i dag er to måder at gribe indvandringsspørgsmålene an på. Den ene, som bliver mere og mere almindelig, består i at ville åbne grænserne på vid gab for at tiltrække billig arbejdskraft, hoveriarbejdere på nåde og unåde, mens den anden består i at ville sætte en total stopper for indvandringen, hvilket hverken er tilrådeligt eller ønskeligt.
Hr. formand, jeg mener, det er på høje tid, at vi får en egentlig lovgivning, som er enkel, stram ganske vist, men enkel i sin form og fælles for samtlige europæiske lande, og som tager højde for behovene i både de sydlige og de nordlige lande. Vi kan ikke fortsætte med at frarøve landene i syd deres hjerner, hver gang vi har behov for det, at være kolde og kyniske og få dem til at komme, som om de ikke var andet end det tarvelige friske kød, vi efter foregivende har behov for for at sikre vores pensioner, og på samme tid føre en repressiv politik.
Det drejer sig hverken om repression eller velgørenhed. Det er værdighed, der bør udvises. Det er efter min mening sådan, man skal behandle indvandringsspørgsmålet.
På den anden side, og det har vi set hele eftermiddagen, hvis ikke vi i dag tager til efterretning, at tre fjerdedele af verdens befolkning lever i den dybeste fattigdom, hvis ikke vi i dag eftergiver den tredje verdens gæld, og hvis ikke vi forpligter os til at investere i sundhed, uddannelse og infrastrukturer, er jeg overbevist om, at vi igen intet har lært af historien, selv om den først lige er blevet skrevet.
Disse dårligt stillede mænd og kvinder, som lades fuldstændig i stikken, udgør i dag en yngleplads, et paradis for terrorisme. Kampen mod terrorismen er også kampen mod denne fattigdom. Det var det, jeg gerne ville sige, hr. formand. Jeg tillod mig at tage ordet uden at tage noter, for jeg mener fuldt og fast, at vi ikke kan fortsætte med at behandle disse mennesker så umenneskeligt.

De Rossa
Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for det minuts stilhed for de døde. Der kan meget vel komme flere dødsfald, medmindre vi ændrer vores tilgang til hele emnet om indvandring og flygtningestatus. Jeg vil gerne give udtryk for min dybeste sympati med denne tragedies overlevende, som har mistet deres ægtefæller og børn.
Fundet af otte personer, samt de fem alvorligt syge, i en container i Wexford i Irland var en forfærdelig tragedie, som har chokeret folk, ikke blot i Irland, men i hele Europa. Desværre er det ikke første gang, at det sker. Det er svært at sætte sig ind i de lidelser og den frygt, som de sårede og de døde, herunder fire børn, måtte gennemgå i de dage, de tilbragte i den forseglede metalcontainer. De tilbragte 53 timer til søs i en storm af styrke 10 i en container omgivet af møbler. Dødsfaldene skyldes alle mangel på ilt. Bare tanken om, at små børn skal opleve en sådan rædsel, er ubegribelig. Jeg opfordrer den irske regering til at lade de overlevende blive i Irland, at hjælpe dem med at skabe et liv og give dem flygtningestatus, hvis det er nødvendigt. Det er ikke sikkert, at de er berettigede til flygtningestatus i henhold til lovgivningen, men i bekræftende fald bør de tildeles den og under alle omstændigheder få lov til at blive i Irland.
Tragedien er endnu et eksempel på, hvor ekstremt langt folk er villige til at gå for at forbedre forholdene for dem selv og deres familier. Vi hører meget om, at asylansøgere behandles privilegeret, og jeg håber, at vi har hørt om det for sidste gang. De otte dødsfald og de andre alvorligt syge er et billede på virkeligheden bag den frygtelige oplevelse, som mange indvandrere og asylansøgere gennemgår. Vi skal tage ved lære af denne tragedie. Der er tydeligvis behov for en mere grundig kontrol af containere ved afskibnings- og ankomsthavnene og et tættere samarbejde mellem myndighederne i de forskellige lande. Da det ikke er muligt at kontrollere hver enkelt container, og da andre uvægerligt vil forsøge denne håbløse rejse, bør vi alvorligt overveje, om containerejerne ikke skal forpligtes til at forsyne containerne med luftventiler. Ellers kommer vi til at opleve denne form for rædsel igen.
Irland og Europa skal vedtage indvandringspolitikker, som er baseret på fuldstændig respekt for menneskerettighederne, som er fastsat i internationale konventioner, f.eks. Genève-konventionen. Vores politikker skal være mere håndfast rettet mod de politiske, økonomiske og sociale årsager til, at folk flygter fra deres hjemland. Vi må også forsøge at lempe indvandringslovene for at forhindre folk i at gå så desperate veje.
Jeg er ked af at skulle tage afstand fra den irske justitsministers udtalelse i mandags, hvor han beskyldte fortalerne for en mere rationel og åben indvandringspolitik for at foreslå en indvandringspolitik, som lukker alle ind. Jeg vil gerne drøfte dette med ministeren, men problemet er, at han ved at have den holdning og vælge den referenceramme for denne debat fostrer den form for paranoia, som netop er årsagen til en stor del af den kritik, som indvandrere og flygtninge møder i deres værtsland.

Doyle
Jeg vil gerne takke Dem, hr. formand, og kollegerne for det minuts stilhed, vi iagttog for den frygtelige tragedie, som fandt sted for kun en uge siden i Wexford i Irland, som jeg kommer fra. Disse otte menneskers tragiske død, herunder fire børn, som blev fundet i en fragtcontainer, kaster lys over de mange asylansøgeres og flygtninges daglige situation i hele EU. Jeg glemmer aldrig det, jeg så i søndags. Jeg vil gerne personligt sammen med kollegerne her i Parlamentet udtrykke min kondolence til alle dem, som har været inddraget i denne tragedie.
Efter den frygtelige hændelse er der fundet fire døde rumænere i en container på vej mod Canada i havnen i Livorno Italien. Dette problems omfang og relevans for hele Europa er på tragisk vis blevet belyst af disse hændelser, og det er op til os som europæisk samfund at løse det langt bedre, end vi har gjort hidtil.
EU har siden begyndelsen været baseret på solidaritets- og fællesskabsværdier. Hvis EU-topmødet i Laeken denne weekend kun behandler spørgsmålet om at styrke grænserne som en reaktion på den moderne verdens slavehandel, har EU ikke kun undladt at respektere disse værdier, men også at opfylde sin lederrolle.
Disse forfærdelige hændelser sætter på dramatisk vis fokus på de modstridende holdninger til migrations- og flygtningepolitikker i EU. Europa og Irland har i stigende grad brug for gæstearbejdere til at udføre det arbejde, som opstår på grund af øget velfærd og faldende befolkningstal. Men desværre bruges der i øjeblikket flere politiske kræfter på at skabe en skærpet grænsekontrol for at holde flygtninge ude end på at udarbejde politikker, som sikrer strukturerede indvandringsstrømme. Tragedier som den, vi så i Wexford, vil fortsat finde sted, indtil regeringerne i EU tager denne modsigelse alvorligt.
Jeg bifalder denne uges bestræbelser på at færdiggøre en europæisk arrestordre for de kriminelle menneskesmuglere, som drager økonomiske fordele af andres elendighed og desperation. Det indre marked har givet borgerne mange fordele, men det har også givet de kriminelle netop det - et indre marked til deres aktiviteter. Vi har i dag mere end nogensinde brug for, at Eurojust og Europol intensiverer jagten på de personer, som lever af andres elendighed og desperation.
Afslutningsvis kan vi som irske europæere ikke ignorere den historiske arv fra den irske økonomiske vandring i hele verden i de sidste to århundreder, især under og efter hungersnøden i Irland i 1845-1849. Nu burde vi være gavmilde nok til at tage vores del af dem, som flygter fra forfølgelse, og dem, som søger et bedre liv.
Flygtninges dødsfald i fragtcontainere, i undervogne på tog eller i lastrum på skibe de seneste måneder viser om noget, at folk ikke afstår fra at træffe desperate valg for at rejse til Europa, hvis vi udelukkende forsøger at løse den økonomiske vandring ved at overvåge den ulovlige mennesketransport. Det er afgørende, at vi også ser på de bagvedliggende problemer i de lande, som disse desperate mennesker flygter fra. Måske har den tragiske hændelse i Wexford i sidste uge med de tyrkiske, algeriske og albanske økonomiske flygtninge ikke været forgæves.

Schulz
Hr. formand, kære kolleger, den beslutning, vi kommer til at vedtage, indeholder en række udsagn om nødvendige EU-foranstaltninger, der skal gennemføres i lyset af en sådan hændelse. Hr. Sylla har påpeget, at der ikke er tale om en enkeltstående hændelse, men at vi hvert eneste år konfronteres med disse problemer. Derfor vil jeg på vegne af vores gruppe ikke gentage alle disse foranstaltninger. Vi er klar over, og vi har allerede vedtaget i mange beslutninger, hvad der er nødvendigt, hvad der skal gennemføres, og hvad der til dels også er på vej til at blive gennemført.
Jeg vil gerne komme ind på et andet aspekt, nemlig et aspekt, som jeg gerne vil kombinere med det minuts stilhed, vi iagttog, hr. formand. Med et minuts stilhed ærer man ofre. Disse ofre har ikke blot fortjent den ære, der er forbundet med vores ene minuts stilhed, de har også fortjent følgende betragtning: De mennesker, der henvender sig til kriminelle elementer, der tager penge fra dem for at føre dem til et tilsyneladende paradis, disse mennesker nærer håb. De nærer håb om et bedre liv, i øvrigt som regel ikke et bedre liv for dem selv, men for deres børn. De giver alt væk, rub og stub, deres formue og deres håb. På tysk siger man "Die Hoffnung stirbt zuletzt" (håbet er det sidste, der dør). De mennesker, der var i denne container, nærede håb om at nå deres mål indtil sidste åndedrag.
Nu kommer jeg til det andet aspekt af mine overvejelser. De mennesker, der leger med disse håb, de mennesker, der tager penge for disse håb, de korrupte grænseembedsmænd, der lod disse mennesker, der kom fra Kurdistan, krydse vores ydre grænser, de kriminelle, der vil slå mønt af den håbløshed, de fører menneskene ud i, har også fortjent et minut med den dybeste foragt, som vi som civiliseret samfund er i stand til at udvise. Jeg vil gerne kombinere denne foragt med Deres minuts stilhed for ofrene. Deres børn skal vide, at gerningsmændene er genstand for den civiliserede verdens fulde foragt.

Malmström
Hr. formand, otte personer, hvoraf halvdelen var børn, er døde under frygtelige og ufattelige omstændigheder. Noget lignende hændte i Dover for et år siden. Dengang som nu sagde man, at det ikke skal gentage sig.
Alle er oprørte, men sandheden er, at tusindvis af mennesker hvert år dør under lignende omstændigheder. Vi taler om illegal invandring til Europa, om mennesker, der forsøger at komme hertil uden gyldige rejsedokumenter. Det er imidlertid os, der gør dem illegale ved hele tiden at øge visumkravene og ved hele tiden at udsende signaler om, at de ikke er velkomne, ved at pålægge flyselskaberne et fragtføreransvar samt ved at give rederierne til opgave at bedømme, hvem der vil søge asyl. Denne udvikling kan ikke fortsætte.
Vi skal blive enige om en fælles, human og generøs flygtningepolitik, en migrationsstrategi for hele Europa. Jeg håber, at vi slipper for at stå her i salen igen om to uger efter en lignende hændelse og beklage en række dødsfald. Vi skal se fremad. Vi skal se, om vi ikke kan finde en anden løsning på dette end strafforfølgning.

McKenna
Hr. formand, jeg vil gerne præcisere, at min gruppe også var med til at udarbejde denne beslutning, men af en eller anden årsag står vi ikke på listen.
Vi vil opleve dette igen, hvis ikke vi ser på hele vores politik - denne fort Europa-mentalitet - hvor vi bygger barrikaderne og murene højere og højere. Vi prøver at forhindre folk i at komme ind, og vi skal gennemføre foranstaltninger, som hindrer asylansøgere i at vælge menneskesmuglere i deres forsøg på at nå et land, hvor de kan søge asyl, som de er berettiget til i henhold til Genève-konventionen.
Der er meget hykleri omkring dette emne, og jeg vil gerne henvise til justitsminister John O'Donoghue i mit hjemland, Irland. Han græd krokodilletårer den weekend over denne hændelse, selv om han strammede de irske love på alle tænkelige måder for at hindre asylansøgere i at komme ind i Irland og søge flygtningestatus, hvilket jeg gerne vil gentage er noget, de er berettiget til i henhold til Genève-konventionen. Følgende hændelse belyser ministerens hykleri yderligere: For første gang i Genève-konventionens historie afholdt de 141 lande, som underskrev konventionen i 1951, et møde i går. Vores minister, som græd over hændelserne i weekenden og sagde, at dette var noget af det, han frygtede mest, mente ikke, at dette møde var så vigtigt, at han behøvede at deltage.
Der er stort behov for at ændre vores politik for, hvordan vi behandler asylansøgere og flygtninge, og vi skal ophøre med at bygge barrikaderne højere og højere for at holde dem væk. Vi er nødt til at indse, at der er folk, som er desperate efter at forlade deres hjemland, og at der er årsager til dette. De er mennesker og ikke såkaldte uønskede personer, som nogle folk gerne vil tro. De er lige som de irere, der engang var desperate efter at forlade Irland for at tage til USA og andre steder, hvor de blev behandlet godt. Vi har en forpligtelse til at behandle alle i denne verden ens.

Nielson
Hr. formand, Kommissionen er også dybt bekymret over, at en så dramatisk hændelse sker igen. Alle kan huske de 58 kinesiske blinde passagerers tragiske dødsfald i Dover sidste år, men uheldige mennesker dør næsten hver uge for at nå det, som de tror, er et unikt område med fred og velfærd. Menneskesmugling og menneskehandel foretages i dag i stigende grad af kriminelle organisationer, som nyder gavn af trængslerne hos kvinder, mænd og børn, som søger efter et bedre liv eller har behov for international beskyttelse.
Selv om der allerede er truffet mange foranstaltninger på nationalt plan og under Schengen-samarbejdet for at håndtere denne skrækkelige form for forbrydelse, har Kommissionen forståelse for den frustration, som Parlamentet gav udtryk for i forbindelse med de gældende instrumenters åbenlyse mangler. Der er tydeligvis behov for øget handling og samarbejde på nationalt, europæisk og internationalt plan. Det er grunden til, at Kommissionen i november udarbejdede en meddelelse om en fælles politik mod ulovlig indvandring med det formål at få skabt synergieffekter mellem de bestræbelser, der udfoldes på nationalt plan, ved at tilføje en europæisk dimension.
En af de vigtigste beskeder i denne meddelelse er, at forebyggelse og bekæmpelse af ulovlig indvandring integreres i en omfattende migrationspolitik. Det er afgørende i forbindelse med at skabe støtte til en fælles asylpolitik, som skal være baseret på de højeste humanitære standarder, såvel som en ægte indvandringspolitik i overensstemmelse med Europas traditioner for gæstfrihed og solidaritet.
Mere effektive kontroller ved de ydre grænser, forbedret konsulatsamarbejde og forstærket politisamarbejde og retligt samarbejde er vigtige elementer. Men det omfatter mere end det. Samarbejde med hjemlande og transitlande, en bæredygtig hjemsendelsespolitik for ulovlige indvandrere og bekæmpelse af sort arbejde er alle vigtige elementer i denne henseende. Alt dette skal opnås i fuld overensstemmelse med internationale forpligtelser og menneskerettigheder.
Rammeafgørelsen om bekæmpelse af menneskehandel, direktivet om transportvirksomheders ansvar og direktivet og rammeafgørelsen om smugleransvar, som Rådet allerede har godkendt, er kun de første skridt. I et større perspektiv er det vigtigt at sikre en hurtig ratificering og samordnet gennemførelse af FN's Palermo-konvention mod grænseoverskridende organiseret kriminalitet og de to protokoller om menneskehandel og -smugling, som nu danner grundlag for en global anerkendelse af problemet og en stærkere fremgangsmåde til at håndtere det.
Topmødet i Laeken afholdes om nogle få dage. Her vil der være mulighed for at foretage en midtvejsgennemgang af gennemførelsen af konklusionerne fra Tammerfors. Det bør også være en særlig lejlighed til at sætte mere skub i en yderst nødvendig fælles indvandrings- og asylpolitik. EU halter virkelig bagud på disse områder. Vi hylder bedst ofrene i Wexford ved at gøre en stor politisk indsats for at rette op på disse mangler så hurtigt som muligt.
Men industrilandene skal snarere foretage selvransagelse og åbne for pengepungen, før de ser på et globalt perspektiv. Det generelle niveau for udviklingsbistand fra nord til syd ligger på 0,22% af de rigeste landes BNP, hvilket er utilfredsstillende. Der er en forbindelse mellem dette og det, vi drøfter her, og det definerer også den udfordring, som vi står over for.
Togo

Rod
Hr. formand, Togo befinder sig stadig i et politisk dødvande. Europa-Parlamentets regelmæssige fordømmelser, den sidste fra september, er virkningsløse. Menneskerettighederne bliver sjoflet igen og igen, og demokratiet forbliver en flygtig utopi. Lederen af studentersammenslutningen, Honnjo Mawudzuro, er blevet fængslet. I august blev formanden for det største oppositionsparti, Yawovi Agboyibo, idømt seks måneders fængsel på falske anklager. Der rettes nye retslige trusler mod ham, og for at løslade ham kræver præsident Eyadéma, at han fremsætter en benådningsansøgning. Men kun en skyldig kan ansøge om benådning, og Yawovi Agboyibo er ikke skyldig. Hans eneste fejl er, at han har fordømt regimets slingrende kurs. Han burde frigives uden forbehold og kunne opstille som kandidat ved valget til den lovgivende forsamling i marts 2002.
Demokratiet begrænser sig ikke til afholdelse af valg. Disse er betinget af det, der sker før, især fastlæggelsen af, hvem der kan stemme, og hvem der kan stille op, sådan som vi tidligere oplevede det i Côte d'Ivoire, og som vi i dag oplever det i Congo Brazzaville.
Europa-Parlamentet bør klart fordømme denne nye afpresning og sørge for, at valgene gennemføres i god orden. Kun overholdelse af menneskerettighederne og fremme af retsstaten vil kunne normalisere samarbejdet mellem Togo og EU. Der skal etableres en dialog med den politiske magt og oppositionen. Derfor burde Den Paritetiske Forsamling sende en mission til Togo med henblik på at undersøge, hvorvidt menneskerettighederne overholdes, og om valgkampen gennemføres i god orden.

Schwaiger
Hr. formand, hr. kommissær Nielson, kære kolleger, Vestafrika er i gang med at organisere sit samarbejde i et fælles marked. Der opbygges fælles regionale økonomiske og politiske strukturer. Hvis alt går godt, vil vi næste år i forbindelse med AVS-forsamlingen kunne tale og diskutere med parlamentsmedlemmerne fra det regionale parlaments nye vestafrikanske regionalforsamling. Vi bliver i stand til at organisere vores praktiske samarbejde. Men der er et par betydelige hæmsko i denne forbindelse, og en af de største er det autoritære regime under præsident Eyadéma i Togo.
Vi forlanger en umiddelbar frigivelse og genetablering af de demokratiske rettigheder for Yawowi Agboyibo, der blev arresteret vilkårligt og nu uretmæssigt må sidde fængslet i seks måneder. Præsidenten burde faktisk løslade ham nu efter mere end fem måneders straf. Vi forlanger ikke, at han bliver benådet. Han har ikke gjort noget ulovligt, han har kun påpeget misforhold, og han bør løslades fra fængslet så hurtigt som muligt.
Vi beklager meget, at vores formand Nicole Fontaines forsøg på at møde præsident Eyadéma sidste uge i Paris og venligt bede ham om at foretage denne frigivelse ikke gav noget resultat. Hr. Eyadéma leger med os som katten med musen. Vi accepterer ikke længere, at der fortsat ydes udviklingshjælp her. Vi støtter Kommissionen i en suspension af udviklingshjælpen. Vi håber imidlertid, at vi snart kan fortsætte den humanitære bistand til det togolesiske folk, og vi håber også, at den demokratiske proces går videre i det kommende år trods alle hindringer, og at parlamentsvalget, og året efter også præsidentvalget, kan finde sted. Vi appellerer til hr. Eyadéma om langt om længe at gøre en ende på denne komedie.

Nielson
Europa-Kommissionen er bekymret over det politiske klima i Togo. Selv om hr. Messan, en lokal journalist, og hr. Olympio, leder af et oppositionsparti, for nylig er blevet løsladt, er hr. Agboyibo stadig i fængsel. De seneste meldinger tyder på, at der er arresteret flere journalister.
EU har adskillige gange over for regeringen i Togo givet udtryk for sin bekymring over det politiske klima. Den fremlagde sagen for udenrigsministeriet den 17. august. Ved den lejlighed understregede EU ønsket om, at de politiske partier og medierne får frie hænder. Den 18. oktober udstedte EU en erklæring med en gentagelse af EU's bekymring og understregede betydningen af frihed, åbenhed og gennemsigtighed i valgprocessen og tilskyndede præsident Eyadéma til at løslade hr. Agboyibo.
Kommissionen har taget regeringens beslutning om at fastsætte parlamentsvalget til den 10. og 24. marts næste år til efterretning. Kommissionen har øremærket ca. 1,56 millioner euro til valgforberedelserne. Støtten går til valgudstyr og trykning af stemmesedler. Finansieringsaftalen er underskrevet, de første kontrakter afsluttet, og de første bevillinger modtaget.
EU har også sagt ja til invitationen fra Togos udenrigsminister til at deltage i valgobservatørmissionen. Den deltagelse kan koordineres af FN, hvis FN ønsker at påtage sig den rolle. Betingelserne for organisering og gennemførelse af observatørmissionen er endnu ikke fastlagt. Europa-Parlamentet er naturligvis meget velkommen til at tage del i valgobservatørmissionen.
Kommissionen er imidlertid skuffet over, at regeringen stadig ikke har underskrevet den hensigtserklæring, som er nødvendig for at anvende EU-observatører, og den vil fortsat tilskynde regeringen til straks at skrive under.
Kommissionen fortsætter med at følge den politiske udvikling og overholdelsen af menneskerettighederne nøje, især i lyset af de tidlige parlamentsvalg. Vi er klar til at yde bistand til forberedelsen og gennemførelsen af valgene. Det overordnede formål med en sådan bistand er at hjælpe regeringen med at fastsætte betingelserne for gennemsigtige, frie og demokratiske valg, som gør det muligt for EU at genoptage samarbejdet med Togo.
Vi skal stadig bemærke, at samarbejdet med Togo, naturligvis med undtagelse af operationer, som direkte kommer den sårbare og svage del i befolkningen til gode, blev officielt indstillet, efter at de nyttesløse drøftelser med landet blev afsluttet i sidste halvdel af 1998. Vi håber, at der sker ændringer, men dette er en meget vanskelig sag.
Modtagere af Sakharovprisen: Aung San Suu Kyi og Leyla Zana

Fraisse
Hr. kommissær, kære kolleger, Aung San Suu Kyi og Leyla Zana er to modtagere af Sakharovprisen, som ikke har kunnet komme for at modtage deres priser. Det ved vi alle. Det er også to kvinder, to politikere. Jeg vil gerne først understrege ordet kvinde, for disse to kvinder er politikere i lande, hvor det er meget vanskeligt at opnå sådanne stillinger og udføre sådanne aktiviteter. Tyrkiet og Burma udmærker sig ikke just ved ligestilling mellem kønnene hos politikerne, det ved De også. Men når jeg siger to kvinder, to politikere, skal jeg også sige, at det er to valgte kvinder. De er blevet valgt demokratisk og er således repræsentanter for nationen, en del af nationen, en politisk bevægelse for den enes vedkommende og et kurdisk mindretal for den andens vedkommende.
I begge tilfælde er der i hvert fald tale om kvinder, som repræsenterer andre end dem selv. Jeg må sige, at det allerede er meget. De er kvinder, de er politikere, og de er valgt. Jeg skal også tilføje, at det er to modige kvinder. Det er ikke en moralsk bedømmelse, det er en politisk bedømmelse, når jeg siger to modige kvinder. Hvorfor? Fordi den ene nægtede at leve i eksil, netop fordi hun var repræsentant for sit folk, og den anden vil ikke frigives af helbredsgrunde, fordi hun ikke er den eneste fængslede, fordi hun repræsenterer et kurdisk mindretal, fordi andre aktivister som hun selv er fængslet sammen med hende, og fordi hun ikke vil have den frihed, man vil give hende, og som man har tilbudt hende af helbredsgrunde.
Det er derfor, det er vigtigt at understrege, at disse to modtagere af Sakharovprisen naturligvis burde modtages her i Parlamentet, og at de burde genfinde deres grundlæggende frihed. Vi skal endvidere anerkende, at artikel 10 og 11 i chartret om grundlæggende rettigheder selvfølgelig burde gælde dem, men også at det er den praktiske gennemførelse af demokratiet, som står på spil. I det ene af de to tilfælde er der tale om Tyrkiet, et land, som ansøger om optagelse i EU. Kan vi acceptere, at overtrædelsen af de grundlæggende rettigheder er så omfattende, og at dette land arbejder sammen med EU?

Malmström
Hr. formand, i denne uge har vi uddelt den årlige Sakharovpris til tre meget værdige modtagere, der kæmper for fred og tolerance i omgivelser, der er alt andet end fredelige og tolerante. Sakharovprisen er ikke bare en storslået ceremoni men en vigtig manifestation, der giver genlyd i verden, og som forhåbentlig indgyder yderligere mod i de modige mennesker, der arbejder under undertrykkelse og slaveri. Prisen er et udtryk for det fundament, der præger EU's udenrigspolitik: respekt for demokrati og menneskerettigheder i hele verden.
Modtagerne af prisen i forgårs lever under vanskelige forhold, men de lever i frihed. Det samme er ikke tilfældet for de to tidligere prismodtagere Aung San Suu Kyi, der fik prisen i 1990, og Leyla Zana, der fik den i 1995. Disse to modige kvinder, to parlamentsmedlemmer, holdes år efter år indespærret af deres regeringer trods internationalt pres. I Aung San Suu Kyis tilfælde handler det om en ufattelig lang isolation og husarrest. Det er 11 år siden, hun blev valgt til sit folks lovlige leder. Vi har set en vis opblødning i det burmesiske regime. Nogle få politiske fanger er blevet løsladt på det seneste. Det er imidlertid ikke nok. Aung San Suu Kyi og de øvrige politiske fanger i landet skal straks løslades.
Leyla Zana holdes fanget af et land, der søger om medlemskab af EU. Jeg håber, at Tyrkiet engang kan deltage i Parlamentets møder. Der er imidlertid behov for radikale og reelle forbedringer på menneskerettighedsområdet, inden vi overhovedet kan begynde at forhandle om et medlemskab. Leyla Zana og alle andre politiske fanger i Tyrkiet skal ligeledes løslades.
Her i Parlamentet er vi på tværs af partiskel fast besluttet på fortsat at minde verden, Burma og Tyrkiet om disse to kvinders skæbne samt om den kamp for menneskerettigheder, demokrati og ytringsfrihed, som de repræsenterer. Jeg håber, at Kommissionen også kan sige noget om, hvad den agter at gøre, for at næste år skal blive et år, hvor vi bidrager til frigivelsen af disse to kvinder.

Maij-Weggen
Hr. formand, det er godt 10 år siden, at Aung San Suu Kyi, Burmas præsident, der blev valgt af 80% af befolkningen, modtog både nobelprisen og Sakharovprisen for sin fredelige protest mod militærkuppet og det militære diktatur i landet. I 10 år har hun levet permanent enten i fængsel eller under husarrest, mens hendes land er ændret til et af de mest voldelige lande i verden. Mere end halvdelen af parlamentets medlemmer er flygtet, fængslet, fordrevet eller myrdet, og nogle millioner burmesere er flygtet til Indien, Bangladesh, Thailand, Malaysia eller USA og Europa. I Burma er der tale om en enorm undertrykkelse af medlemmerne af fru Aung San Suu Kyis parti og medlemmer af mindretalsgrupper. Der er også tale om tvangsarbejde ved bygningen af infrastruktur, og Burma er i mellemtiden efter Bolivia verdens næststørste narkotikaeksportland.
Dette militærdiktaturs grundpille er narkotika, tvangsarbejde og billig arbejdskraft, terror og vold, og denne situation har nu varet i over 10 år. Vores opfordring til Kommission lyder på ny: Indfør et investeringsstop eller en økonomisk boykot mod dette land, således som USA i mellemtiden har gjort. Det er måske den bedste straf for dette voldelige diktatur og den bedste gave, De kan give Burmas valgte præsident, fru Aung San Suu Kyi.
Hr. formand, jeg har også medfølelse med Leyla Zana. Det er ikke godt, at et land, som vil tiltræde EU, så længe undlader at gribe ind i et sådant spørgsmål. Lad også Tyrkiet vise, at det vil være en retsstat og hurtigst muligt vil tilbyde Leyla Zana en fuldgyldig plads i hendes land og også i parlamentet, som hun er valgt ind i.

Wuori
Til middagsselskaberne i anledning af uddelingen af årets Sakharov-priser talte man igen om muligheden for at samle alle prismodtagerne. For de to kvindelige modtagere var der stadig den samme forhindring: de er fortsat berøvet deres frihed, Leyla Zana i et tyrkisk fængsel og Aung San Suu Kyi i husarrest i Burma. Dette er uholdbart og samtidig en påmindelse til os om, at menneskerettighedsarbejdet ud over højtidelighederne også har behov for langsigtethed og opfølgning. Når begge desuden i deres regeringers øjne betragtes som farlige forbrydere, må jeg konstatere, at heller ikke den første modtager af Sakharovprisen, Nelson Mandela og det ANC, han dengang ledede, ser ud til at opfylde den definition af terrorisme, der er under udarbejdelse i EU. Nu afslører vi således bagefter også modstandere af apartheid som tilhængere af terrorisme.
Der er fare for, at vi glemmer, at uden også kraftige modsætninger, en samfundsmæssig polemik, kan der ikke være et demokrati. Retten til politisk forskellighed og til at udtrykke den såvel som retssikkerheden for personer, der måske er mistænkt for dette, må sikres betydeligt bedre, end det nu er ved at ske i Laeken.

Schulz
Hr. formand, jeg har et minuts taletid. Da De jo nu er den næstformand, der her i Europa-Parlamentet har ansvaret for reformen af Parlamentets arbejde, vil jeg forsøge at give Dem et eksempel på, hvor meget meningsfyldt man kan sige på et minut.
Alle grupper er enige. En berømt bayrisk kabaretsanger sagde efter et besøg i den bayriske Landdag, at han nu vidste, hvad parlamentarisme var: "Det er allerede blevet sagt alt sammen, bare ikke af alle". Derfor vil jeg ikke gentage alt det, de foregående talere med rette og fuldstændig korrekt har sagt. Jeg vil blot sige, at jeg tilslutter mig de foregående taleres redegørelser. De har ret, det er skandaløst, at fru Sana, fru Zana og fru Suu Kyi ikke kunne besøge os og modtage priserne. At de stadig - især i en stat, der ønsker at tiltræde EU - uretmæssigt holdes fængslet, er ikke acceptabelt. Mange tak for Deres opmærksomhed.

Formanden
Jeg vil gerne tilføje til Deres kommentarer, at jeg under min opvækst fik at vide, at man ikke skal sige noget, hvis det ikke kan siges på to minutter.

Nielson
Hr. formand, det kan nogen gange være nødvendigt at bruge mere tid på at sige mindre. Jeg vil dog alligevel sige det, jeg havde forberedt. Vi lægger stor vægt på dette. Jeg vil gerne tilføje, at Parlamentets handlinger i forbindelse med sager som denne i sig selv er vigtige og er vigtige også for den måde, som både europæerne og resten af verden opfatter Europa på.
Rådet (almindelige anliggender) opfordrede i konklusionerne fra dets møde i oktober til at frigive alle tilbageværende politiske fanger i Burma, herunder Aung San Suu Kyi. Kommissionen støttede kraftigt den opfordring både dengang og nu. I søndags var det 10 år siden, at Aung San Suu Kyi modtog nobelprisen. Hun har naturligvis tidligere modtaget Sakharovprisen. Hun er stadig i dag et særdeles magtfuldt symbol på principperne bag de priser og en inspiration for hendes eget folk og verden i almindelighed. Jeg ved, hvor stor støtte hun har her i Parlamentet, hvilket jeg fuldt ud kan tilslutte mig.
Det vidner om både hendes mod og engagement i ikke-voldelige løsninger, at Aung San Suu Kyi har besluttet at blive i sit land i arrest og tage del i drøftelserne med de myndigheder, som er ansvarlige for hendes arrest, for at forfølge hendes mål om at få indført demokrati i Burma.
Hendes vedholdenhed, lidenskab og visdom har været medvirkende til den positive udvikling, som har fundet sted i Burma det sidste år, selv om vi skal huske på, at denne udvikling kun er begyndelsen på en proces, som skal brede sig yderligere og udvikle sig til en konstruktiv og mere konkret dialog baseret på respekt for internationalt accepterede menneskerettighedsstandarder.
Mens vi lykønsker Aung San Suu Kyi og lover hende vores fortsatte beundring og støtte, skal vi også opfordre regeringen til aktivt at føre denne banebrydende dialog. Vi har allerede understreget, at EU er villig til at overveje positive tiltag som reaktion på konkrete resultater af de igangværende forhandlinger. Men vi skal først se disse resultater, ikke mindst en snarlig frigivelse af de mange hundrede politiske fanger, som stadig sidder i de burmesiske fængsler.
Kommissionen er i høj grad bekendt med sagen om Leyla Zana, som er beskrevet i flere periodiske rapporter vedrørende Tyrkiet. Den har givet anledning til bekymring, som vi har nævnt over for de tyrkiske myndigheder adskillige gange. Kommissionen er bekendt med, at Zana-sagen har været drøftet mange gange i Europa-Parlamentet og for nylig har fået fornyet opmærksomhed inden for rammerne af Europa-Parlamentets betænkning om Tyrkiet samt ved mødet i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Tyrkiet, som blev afholdt for nylig i november.
Kommissionen bifalder Europa-Parlamentets fornyede opmærksomhed i denne sag. Som det er angivet i den periodiske rapport vedrørende Tyrkiet, forventer Kommissionen i denne forbindelse, at Tyrkiet overholder kendelsen om manglende retfærdig rettergang i denne sag, som blev afsagt den 17. juli 2001 af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Dette vil være et stort skridt for Tyrkiet med henblik på den egentlige gennemførelse af de seneste forfatningsmæssige ændringer, som udtrykkelig garanterer retten til en retfærdig rettergang.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Nepal
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
(B5-0761/2001) af Collins for UEN-Gruppen;
(B5-0772/2001) af van den Berg m.fl. for PSE-Gruppen;
(B5-0780/2001) af Vinci og Herman Schmid for GUE/NGL-Gruppen;
(B5-0794/2001) af Malmström for ELDR-Gruppen;
(B5-0807/2001) af Thomas Mann for PPE-DE-Gruppen;
(B5-0810/2001) af Messner og McKenna for Verts/ALE-Gruppen
om situationen i Nepal.

Thors
Hr. formand, ærede kommissær, udviklingen i Nepal er foruroligende. Jeg havde f.eks. selv planlagt at besøge landet i de nærmeste måneder, men er blevet frarådet at rejse. Nepal er et af de fattigste lande i verden med bare 220 amerikanske dollars i BNP pr. person pr. år. Børnenes udvikling i Nepal er meget problematisk. 54% af børnene under fem år siges at være for små, fordi de er ramt af såkaldt stunting, på grund af for dårlig ernæring.
Analfabetismen er et andet stort problem. 63% af mændene kan læse men blot 28% af kvinderne. Denne tendens fortsætter, når det gælder adgang til grundlæggende uddannelser og videregående uddannelser. Det er grunden til, at den finske afdeling af UNICEF har startet et af sine største projekter for at forbedre pigers skolegang i Nepal og fremme byudviklingen.
Et andet problem er bl.a. det faktum, at uddannelsessystemet er vældigt politiseret. Trods uroen i landet fortsætter projektet både i Katmandu og uden for byen. De personer, som jeg har talt med, siger, at det oprør, som netop har fundet sted, ikke direkte kunne kaldes maoistisk, men at det handler om en generel udvikling. Visse personer her i salen mener, at der er en stor risiko for, at Nepal bliver delt på samme måde som Tibet. Det er mine kontaktpersoner ikke enige i.
Vi ved også, at uroen i landet skyldes, at befolkningen egentlig ikke har nogen tillid til den person, der tog over efter de tragiske hændelser i kongefamilien i sommer. En del af denne manglende tillid skyldes det faktum, at man mistænker højt placerede personer i kongefamilien for også at have gjort sig skyldige i andre mord end dem, der fandt sted i sommer.
Det er vores opfattelse, at der er alvorlige trusler mod menneskerettighederne, mod pressefriheden og mod de traditionelle friheder, og det skal vi være opmærksomme på. Den øvrige udvikling i landet skal imidlertid fortsætte.

Mann, Thomas
Hr. formand, de maoistiske oprørere i Nepal har ensidigt brudt våbenhvilen. Følgerne heraf er 250 døde på få dage. Dermed skrives der endnu et mørkt kapitel i dette unge demokratis historie. Optrapningen af volden har krævet mere end 2.500 menneskeliv inden for seks år. På må og få er politibetjente blevet dræbt, bombeattentater har fundet sted også i Katmandus centrum, uskyldige mennesker har måttet lade livet.
Maoisternes kamp øger risikoen for en borgerkrig og støttes åbenbart af kommunister i Kina. De økonomiske skader er enorme. Alene for turisterhvervets vedkommende, hovedindtægtskilden, kom der kun 24.000 turister til Nepal sidste måned. Det er 40% mindre end for et år siden. Det internationale samfund har hidtil set til uden at gøre noget. Med indførelsen af undtagelsestilstanden, med den første indsats af hæren, har det med ét ændret sig. Indien vil bistå Nepal med helikoptere og natsigtudstyr, og USA overvejer militær tilstedeværelse.
Der skal dog først og fremmest træffes politiske foranstaltninger. Vi opfordrer oprørerne til at nedlægge våbnene og vende tilbage til forhandlingsbordet. Der er et mål, de alligevel ikke vil nå, nemlig at afskaffe det konstitutionelle monarki. Ud fra mine regelmæssige besøg i de sidste syv år ved jeg, at et overvældende flertal støtter denne statsform, uanset hvilken religion eller hvilken gruppe de tilhører. Kong Gyanendra fortjener vores fulde støtte. Han har anerkendt den nepalesiske forfatning. Han fortsætter ad den vej, hans dræbte bror fulgte, og går ind for demokrati og retsregler. Vi opfordrer imidlertid også regeringen og partierne til langt om længe at indlede økonomiske og strukturelle reformer og bekæmpe korruptionen konsekvent. Befolkningen har fortjent konkrete foranstaltninger, der skal bekæmpe fattigdommen. Hr. kommissær, EU har alene i de sidste 10 år støttet Nepal med 120 millioner euro. Mange af disse projekter har jeg set med egne øjne. De er fremragende. Vi er en af Nepals mest betydningsfulde partnere og kan derfor bruge vores fulde vægt som ærlig mægler.

Maes
Jeg vil dog sige det noget mere nuanceret, hr. formand, hr. kommissær. Der er indført undtagelsestilstand, og det er rigtigt, at maoisterne har torpederet forhandlingerne, men i mellemtiden undermineres retsstaten. Hvor mange ofre der er, ved vi ikke. Helikopterne skyder fra luften, og pressen har fået mundkurv på. Der anvendes terror og modterror i Nepal. Der hverves børnesoldater, og jeg spekulerer på, om dette vil bringe løsningen i et land, hvor man vil undgå borgerkrig, mens 12% af befolkningen råder over 95% af landets rigdomme og kontrollerer 70% af magten, og hvor korruption oven i købet er udbredt.
Maoisterne har i mellemtiden besat en del af landet. Der er behov for reelle politiske, men dog fredelige forandringer, og det skal ikke blot oprørerne, men også de, der fører den hårde linje i regimet, være villige til. På vores gruppes vegne anmoder vi Kommissionen om at gennemføre dens dokument om konfliktforebyggelse sammen med Lagendijk-betænkningen, som vi netop i dag har vedtaget. Vi må kunne tilvejebringe fredsforhandlinger og med henblik herpå udøve pres på alle parter i ind- og udland.

Nielson
Kommissionen deler Parlamentets bekymring over den forværrede situation i Nepal. Vi havde også store forventninger til de forhandlinger, der blev indledt for tre måneder siden af Deuba-regeringen. På baggrund af kontakter med den kongelige nepalesiske regering har EU-repræsentanter i Katmandu konkluderet, at hr. Deuba gik stærkt ind for at slutte varig fred med de maoistiske guerillaer for at kunne koncentrere indsatsen om landets omfattende udviklingsbehov. Vi kender ikke årsagerne til, at forhandlingerne brød sammen, men maoistgruppen var den første til at bryde våbenhvilen.
Kommissionen er enig i, at der er en risiko for, at landet er på vej ud i borgerkrig. Den frygter ligeledes, at den nuværende undtagelsestilstand kan true et skrøbeligt demokrati, som allerede er undergravet af flere års politisk ustabilitet og korruption. EU har straks fordømt den nye bølge af vold og fremsat en anmodning om at genskabe fred og lov og orden. Kommissionen er i færd med at udarbejde en samarbejdsstrategi for de næste fem år. Under de nuværende omstændigheder er en konsolidering af demokratiet, konfliktforebyggelse og udryddelse af fattigdom de vigtigste målsætninger i den nye strategi for Nepal.
Den politiske dialog mellem EU og Nepal bør fortsættes og styrkes yderligere, mens samarbejdsmål bør omfatte fremme af udviklingsinitiativer for de fattigste områder i landet for at modvirke den lokale befolknings frustrationer og vrede. EU vil fortsat følge situationen nøje i alle dens nuværende og fremtidige samarbejdsaktiviteter, herunder sikkerhedsaspekter, som kan true udviklingssamarbejdet.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Congo
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
(B5-0773/2001) af van den Berg og Sauquillo Pérez del Arco for PSE-Gruppen;
(B5-0781/2001) af Sylla og Miranda for GUE/NGL-Gruppen;
(B5-0785/2001) af Maes og Rod for Verts/ALE-Gruppen;
(B5-0795/2001) af van den Bos og Dybkjær for ELDR-Gruppen;
(B5-0808/2001) af Van Hecke og Posselt for PPE-DE-Gruppen
om situationen i Den Demokratiske Republik Congo.

Maes
Et minuts taletid er ikke ret meget for 52 millioner mennesker og 3 millioner døde, hr. formand, men jeg prøver alligevel.
Landets rigdomme plyndres af venner og fjender, således bliver det coltan, som vi bruger i vores mobiltelefoner og vores militære udstyr, udvundet og udnyttet af rwanderne i området omkring Kivu-søen til egen fordel. Det betyder en fortjeneste på hundredtusindvis af dollars til den rwandiske krigspengekasse, og hvad gør vi med vores dobbeltbundede politik? Vi støtter fredsprocessen fra Lusaka, og vi anmoder om tilbagetrækning af de fremmede tropper og om fremme af den intercongolesiske dialog. Men hvorfor skulle Rwanda opgive dette krigsbytte og trække sig tilbage til grænserne for at overvåge disse grænsers sikkerhed, hvis det skulle vise sig at blive nødvendigt? Rwanda fortsætter med at besætte området omkring Kivu-søen og har fordel af det, og vi støtter Rwanda med i hundredtusindvis af euro.
Vi vil have en intercongolesisk dialog, men forventer vi nu virkelig, at de repræsentanter, der kommer fra det besatte område for at deltage i denne dialog, vil tale som congolesere eller som rwandere? I Kinshasa tror de det sidstnævnte. I mellemtiden støtter vi Rwanda, og jeg spørger: Hvorfor støtter vi så ikke Den Demokratiske Republik Congo? Skal hele Congos befolkning virkelig først dø af sult, førend vi rykker ud med penge til et strukturelt program?

Formanden
Fru Maes, det er op til Deres politiske gruppe at beslutte, hvilke emner den bruger tid på. Det er ikke op til os.

Khanbhai
Hr. formand, Den Demokratiske Republik Congo er hverken demokratisk eller en republik. Det er et land med frugtbar jord, det er rigt på mineraler, og det er beboet af fattige, syge og sultne mennesker. Disse mennesker er blevet plyndret af ondskabsfulde og korrupte diktatorer, som fortsætter med at berige sig selv. Soldater fra nabolandene som Rwanda og Congo fortsætter med at plyndre, voldtage og dræbe civile på må og få. Landsbyer og byer er ødelagt. Mere end 2 millioner mennesker er dræbt, og 1 million mennesker lever i frygt i flygtningelejre.
FN vedtog den 7. november 2001 resolution 1376, som taler for våbennedlæggelse og demobilisering, repatriering, genbosættelse og reintegration af de bevæbnede grupper. Disse foranstaltninger er vigtige. Hvordan skal de gennemføres? Hvem skal lede arbejdet? EU, USA eller FN? Eller bliver dette blot endnu en FN-resolution, som skal ligge i støvede arkiver?
Sidste måned deltog jeg i en konference for afrikanske politikere i Ghana. En gammel politiker fra Den Demokratiske Republik Congo var til stede. Han havde haft store problemer med at rejse ud af republikken og spurgte mig derfor, hvordan afrikanske lande som Den Demokratiske Republik Congo kan blive fri for regeringer, som er styret af uærlige diktatorer. Jeg kunne ikke svare ham. Han spurgte mig dernæst, om de er nødt til at uddanne terrorister, som angriber Europa og USA, for at fremskynde en lige så effektiv aktion som i Afghanistan. Det kunne jeg heller ikke svare på. Lad os være sikre på, at vi skrider til handling, før fattige mennesker bliver så desperate.

Nielson
Først vil jeg gerne minde parlamentsmedlemmerne om, at vi er dem, som yder mest humanitær bistand til Den Demokratiske Republik Congo i år med 35 millioner euro i ECHO-støttede aktiviteter og ca. 10 millioner euro fra andre kilder. De 10 millioner euro går til grundlæggende sundhedspleje i den regeringskontrollerede del, og de 35 millioner euro til den østlige del, hvor ingen andre gør noget tilsvarende. Det er en præstation i sig selv at tildele 45 millioner euro til disse formål i betragtning af forholdene i områderne, og det er jeg meget stolt af på vegne af alle de mennesker, som arbejder der, mange af dem stadig under meget farlige forhold.
Intet har manglet fra vores side hele sidste år i forbindelse med fredsprocessen i området omkring De Store Søer. Vi har været aktive i området gennem hele dets seneste katastrofale historie. Når det var muligt, har vi brugt vores forskellige samarbejdsinstrumenter for at mindske befolkningens lidelser. Vi har også brugt al vores indflydelse på at fremme varig fred i området.
Nu vil jeg gerne tale mere detaljeret om Lusaka-fredsprocessen. Vi støtter den ikke alene politisk - Kommissionen har allerede støttet Lusaka-forhandlingerne med en bevilling på 2,65 millioner euro fra SADC-regionalprogrammet. Logistikken for den fælles militærkommission, som overvåger våbenhvilen, blev finansieret af FUSP-budgetposten med et beløb på 1,2 millioner euro. Formidlingen af den interne dialog i Congo er finansieret med en bevilling på 2,34 millioner euro fra EUF-midler, og vi overvejer at tildele yderligere 1 million euro fra budgetposten til den hurtige reaktionsmekanismne, som kan muliggøre en gennemførelse af mødet for den interne dialog i Congo i januar i Sydafrika. Vi yder meningsfulde bidrag til alle disse tiltag.
Ikke desto mindre er Kommissionen bekymret over de manglende konkrete resultater af forhandlingerne inden for rammerne af den interne dialog i Congo, som fandt sted i Addis Abeba den 15.-19. oktober. De vanskeligste spørgsmål vedrørende landets fremtid er stadig ikke besvaret. Kommissionen bifalder formidler Masires meddelelse om, at dialogen genoptages i Sydafrika i slutningen af januar/begyndelsen af februar 2002.
Kommissionen har altid støttet Congo. Som jeg nævnte før, er vi dem, som yder mest humanitær bistand, og vi er en af de få donorer, som er forblevet aktive i landet i de seneste år. Men Kommissionen er af den opfattelse, at stabilitet og en bæredygtig udvikling i Den Demokratiske Republik Congo ikke er sikret, før alle parterne i dialogen har givet klart tilsagn om at etablere og deltage i et politisk system. Det er sagens kerne. Ser de sig selv som deltagere og aktører i et politisk system? Hvis vi ikke får et tydeligt ja til dette, er det meget vanskeligt at hjælpe landet ude fra.
Der er mange andre emner vedrørende ydre kræfter på spil. Det er reelle problemer, men hvis vi ikke finder en troværdig løsning på dette problem, vil alt andet heller ikke fungere. Derfor skal vi løse alle disse problemer ved hjælp af en slags balanceret overordnet fremgangsmåde.
Med dette politiske tilsagn vil vi naturligvis have en meget bedre baggrund for at iværksætte et effektivt samarbejdsprogram. Det, jeg ønsker, og som vi også har tænkt os at gøre, er at kunne underskrive det nationale indikativprogram i januar i forbindelse med genoptagelsen af den interne dialog i Congo. Det er den linje, som Kommissionen vil følge. Når der er sket fremskridt på dette område, gennemføres de andre aktiviteter i forbindelse med fredsprocessens gennemførelse, det vil sige demobilisering og etablering af nye rammer for tidligere krigeres liv.
Jeg vil gerne understrege, at Kommissionens indsats i området omkring De Store Søer kun er en del af en bred og bæredygtig indsats for at fremme EU's overordnede politiske tilstedeværelse som partner i Afrika. Med Cotonou-aftalen har EU bekræftet, at EU ikke agter at mindske sit langvarige samarbejde i Afrika, og tildelingen på 15 milliarder euro, som vi har foreslået, og vores forpligtelse for de næste fem år er et tydeligt bevis på denne beslutsomhed.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Nye arbejdsmarkeder i EU, der er åbne for alle og giver adgang for alle
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0375/2001) af Nobilia for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om meddelelse fra Kommissionen om nye arbejdsmarkeder i EU, der er åbne for alle og giver adgang for alle (KOM(2001) 116 - C5-0188/2001 - 2001/2084(COS)).

Weiler
Hr. formand, kære kolleger, for mig er det usædvanligt, at ordføreren ikke er til stede. Alligevel vil jeg gerne overbringe ham vores lykønskninger, for PSE-Gruppen støtter hans betænkning, og vi godkender den også i denne form. Vi støtter også Kommissionens meddelelse, selv om vi mener, at det ikke er tilstrækkeligt at udarbejde en liste over eksisterende barrierer og så udsætte de lovgivningsmæssige forslag. Vi håber, at vi inden topmødet til foråret får fremlagt nogle forslag på dette område og en effektiv handlingsplan.
Vi vil gerne fremsætte en kritisk bemærkning om, at det foreslåede eller oplistede kvalificeringsunderskud i hightechbranchen naturligvis ikke er tilstrækkeligt. Som socialdemokrater vil vi give alle arbejdstagere mulighed for at udnytte den frie bevægelighed og øge den frie bevægelighed i forbindelse med de europæiske arbejdsmarkeder. Disse muligheder skal vi give dem. Det nye arbejdsmarked må ikke kun være åbent for særlige små grupper, det skal være åbent for alle arbejdstagere i Europa. Derfor mener jeg, at vi fra Kommissionens side har brug for kreative idéer og løsninger og ikke blot en oplistning af problemerne. Vi har også brug for en undersøgelse, der mere detaljeret gennemgår de mulige forstyrrelser på arbejdsmarkedet i grænseregioner eller i bestemte sektorer såsom bygge- og transportsektoren.
Ikke mindst har vi brug for en analyse af og en debat om resultaterne inden for skolesystemerne i Europa, for desværre er ikke alle europæiske staters resultater så fremragende, som de egentlig burde være.

Formanden
Fru Weiler, jeg foreslår, De skriver til hr. Nobilia, at det er taktløst over for Parlamentet og det udvalg, som han repræsenterer, at han ikke er til stede.

Nielson
Hr. formand, jeg bifalder Parlamentets betænkning om meddelelse fra Kommissionen om nye arbejdsmarkeder i EU. Den vil være nyttig i forbindelse med udarbejdelsen af den handlingsplan for færdigheder og mobilitet, der er omtalt i meddelelsen. Jeg vil også gerne takke ordføreren, eventuelt skriftligt, for hans indsats og overblik over bidragene fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse.
Kommissionen foreslår i sin meddelelse tre handlingspunkter for at forbedre arbejdsmarkedernes funktion yderligere. For det første at fjerne hindringerne vedrørende kvalifikationer og tage fat på uoverensstemmelser i kvalifikationer, for det andet at fjerne hindringerne for mobilitet og for det tredje at forbedre informationer og gennemskuelighed.
Arbejdsgruppen på højt plan for færdigheder og mobilitet, som blev nedsat på forslag af Kommissionen efter Det Europæiske Råds møde i Stockholm, anbefaler om kort tid EU og de nationale regeringer en række initiativer til politikker, så de nye arbejdsmarkeder i EU kan åbnes for alle senest i 2005. Betænkningen forelægges Kommissionen i December 2001, og Kommissionen vil på den baggrund fremlægge en handlingsplan på Det Europæiske Råds møde i Barcelona i foråret 2002.
Ordføreren mødtes med arbejdsgruppens formand og medlemmer ved gruppens seneste møde, efter at Parlamentets udkast til udtalelse var fremsendt til arbejdsgruppen. Udtalelsen kom i rette tid, til at arbejdsgruppen kunne tage betænkningen med i sine overvejelser.
Handlingsplanen vil foreslå en række initiativer til politikker i form af en rammehandlingsplan, som skal omsættes til mere konkret lovtekst, programmer eller initiativer, som ikke blot involverer medlemsstaterne, men også arbejdsmarkedets parter, de regionale og lokale myndigheder og andre relevante organisationer.
Jeg vil nu kommentere nogle væsentlige punkter på baggrund af ordførerens begrundelse. For det første foreslår han en omfattende inddragelse af arbejdsmarkedets parter. Jeg er enig i, at dette er et positivt træk i bestræbelsene på at forbedre det faglige miljø og dermed arbejdsmarkedernes funktionsdygtighed. Dog skal vi huske, at arbejdsmarkedets dynamik ikke bør vanskeliggøre adgangen for personer, der indtil nu har været udelukket fra den nye udvikling. Jeg deler opfattelsen af, at arbejdsmarkedets parter skal inddrages yderligere i de nationale handlingsplaner.
For det andet anbefaler ordføreren oprettelsen af en aftale om en skattepakke for at mindske ulighederne mellem medlemsstaterne. Der er stadig væsentlige forskelle i skattebehandlingen af enkeltpersoner og virksomheder i medlemsstaterne, men det ligger uden for Kommissionens handlingsplan at stille specifikke forslag på dette område.
For det tredje foreslår han øget regional og lokal deltagelse i udarbejdelsen af de nationale handlingsplaner. Dette forslag skal bifaldes, især fordi beskæftigelsesretningslinjerne specifikt tilskynder til det.
For det fjerde anbefaler han, at de lokale og regionale myndigheder får bedre adgang til forskningsmulighederne i det sjette rammeprogram. Jeg erkender, at en forbedring af situationen for mindre begunstigede regioner og områder ved forskningsinvestering er del af processen med at opbygge færdigheder og menneskelig kapital, som kan være med til at bringe job til disse regioner.
Endelig foreslår ordføreren oprettelsen af et fælles retsgrundlag for den tredje - nonprofit - sektor. Jeg mener, at sagen bør analyseres yderligere og overvejes nøje, så en sektor, som er vigtig i forbindelse med oprettelsen af nye job, ikke pålægges unødvendige begrænsninger.
Endelig vil jeg gerne endnu en gang takke Parlamentet for betænkningen, for Parlamentets bidrag til Kommissionens handlingsplan og for Parlamentets støtte i forbindelse med åbningen af arbejdsmarkederne i EU.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Sproglig mangfoldighed
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler til Kommissionen:
(B5-0537/01) af Morgan og O'Toole for PSE-Gruppen om mindretalssprog.
(B5-0753/01) af Wyn m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om sproglig mangfoldighed.

Morgan
Hr. formand, det glæder mig at se, at De har ændret forhandlingens titel. Den handler om regionale og mindre udbredte sprog. Jeg bifalder, at vi overhovedet drøfter emnet. Det er første gang i otte år, at mindre udbredte sprog drøftes i Parlamentet. Det er passende at drøfte det nu ved afslutningen af Det Europæiske Sprogår.
Det faktum, at vi ikke tidligere har drøftet emnet, afspejler de problemer, som regioner med mindre udbredte sprog står over for, hvad angår forholdet til EU. Rådet stiller spørgsmålstegn ved budgetpostens retsgrundlag. Vi har i år afsat penge på budgettet, og vi forventer, at Kommissionen bruger pengene. Vi ønsker ingen juridiske tovtrækkerier. Jeg håber, medlemmerne vil stemme om de ændringsforslag, vi har stillet til den fælles beslutning. Vi beder om et program til opfølgning på Det Europæiske Sprogår, hvor vi også håber at se, der afsættes penge til mindre udbredte sprog.
Vi ønsker også, at der afsættes penge til mindre udbredte sprog inden for de eksisterende programmer. Dette ville formalisere den allerede eksisterende fremgangsmåde inden for f.eks. strukturfondene, hvor disse anvendes til at støtte mindre udbredte sprog i nogle områder. Dette ville ganske enkelt formalisere fremgangsmåden.
Vi ønsker at se kultur omfattet af en flertalsafgørelse i Rådet, så Kommissionen kan præsentere et program, specielt rettet mod mindre udbredte sprog, som jeg ved, Kommissionen allerede har. Forslagene er ikke gennemgribende. Jeg ved ikke, hvorfor nogle grupper modsætter sig dette og ikke vil støtte de 40 millioner borgere i EU, som taler mindre udbredte sprog. Men jeg håber, dette er første trin, og at vi ser en initiativbetænkning om dette emne i fremtiden. Jeg ønsker alle, Nadolig Llawen a Blwyddyn Newydd Dda - glædelig jul og godt nytår.

Wyn
Hr. formand, som min kollega, fru Morgan, påpegede, så taler mere end 40 millioner europæiske borgere indfødte sprog, som er forskellige fra det officielle hovedsprog i det pågældende land. Sprog er en integreret del af Europas sproglige og kulturelle mangfoldighed. Sprog hænger nøje sammen med borgernes grundlæggende rettigheder og spiller en væsentlig rolle i udviklingen af et fredeligt og demokratisk Europa.
Jeg bifalder denne længe ventede beslutning, og jeg opfordrer mine kolleger til at støtte den, da den vil være en fremragende fremtidig platform. Det Europæiske Sprogår har, i modsætning til, hvad mange af os havde ventet, været en succes og har omfattet mange projekter for de regionale og mindre udbredte sprog i Europa.
Rådets seneste afgørelse fremhæver, at "alle europæiske sprog har samme kulturelle værdi og værdighed". Selv om Rådets afgørelse ikke specifikt henviser til regionale og mindre udbredte sprog, så udelukker den dem heller ikke. Derfor støtter jeg især de ændringsforslag, der tager hensyn til programmerne, og jeg beder om støtte til et flerårigt program senest i 2003.
Dette er en oplagt mulighed for at indrette dagsordenen med henblik på fremtiden og på forberedelsen af udvidelsen. Vi skal sikre, at artikel 22 i EU-chartret om grundlæggende rettigheder er på dagsordenen for den næste regeringskonference, og vi skal også presse på for at få gennemført beslutningstagning med kvalificeret flertal i Rådet. Lad os samarbejde for at sikre, at regionale og mindre udbredte sprog vedbliver med at eksistere og forbliver en del af fremtidens kulturelle mangfoldighed i Europa. Europas enestående rigdom er dets mangfoldighed. Lad os sikre, at vi alle beskytter denne mangfoldighed.

Nielson
Først en personlig kommentar. Min talsmand taler ikke dansk. Jeg har ikke mulighed for at anvende dansk som arbejdssprog i mit kabinet. Arbejdsstrømmen ville simpelthen gå i stå. Jeg taler ikke dansk her i dag - den mulighed har jeg ikke. Jeg ville være nødt til at oversætte på vej til mødesalen, fordi jeg ville have modtaget materialet samme dag. Jeg kunne gøre det, men ærlig talt, og det er min personlige mening, hvis vi mener det alvorligt med den europæiske integration, må vi være forberedt på af og til at glemme vores stolthed for at få tingene til at glide.
Emnet for denne drøftelse er efter min mening et andet. Det handler om at anspore til mangfoldighed i Europa, og det er en anden diskussion.
Det Europæiske Sprogår er ved at slutte, men det er ikke helt forbi, og der foregår stadig mange aktiviteter. Af de mere end 200 projekter, som Kommissionen samfinansierer, er de fleste stadig i gang, og mange begivenheder vil finde sted rundt om i Europa resten af året. Evalueringen af Sprogåret påbegyndes i denne måned. Kommissionen mener ikke, at afslutningen af 2001 skal markere afslutningen på initiativet med Det Europæiske Sprogår. I overensstemmelse med artikel 11 i afgørelse nr. 1934/2000/EF om at gøre 2001 til Det Europæiske Sprogår forelægger Kommissionen senest den 31. december 2002 en rapport for de andre europæiske institutioner.
Den 29. november i år vedtog Rådet desuden en vigtig beslutning om at fremme den sproglige mangfoldighed og indlæringen af sprog. Kommissionen tilskyndes til senest i begyndelsen af 2003 at stille forslag til aktioner for at fremme sproglig mangfoldighed og indlæring af sprog. Sproglig mangfoldighed er et definerende karakteristikum for EU, og regionale sprog og mindretalssprog er sammen med de mange andre europæiske sprog en vigtig faktor i denne sammenhæng. Der vil derfor blive taget hensyn til regionale sprog og mindretalssprog både i rapporten, som Kommissionen forelægger de andre institutioner i løbet af 2002, og i de forslag til aktioner, som fremlægges i 2003. Dog er det stadig for tidligt at sige, hvilke specifikke aktioner der vil blive foretaget på dette område.
Som det fremgår af artikel 22 i EU-chartret om grundlæggende rettigheder, respekterer EU kulturel, religiøs og sproglig mangfoldighed i de forskellige programmer og aktiviteter. Mange programmer, f.eks. Sokrates, Leonardo da Vinci, Culture 2000, Media Plus, e-Content, og Den Europæiske Fond for Regional Udvikling stiller allerede finansieringsmuligheder til rådighed for regionale sprog og mindretalssprog og kulturer. Vi støtter disse bestræbelser, som skal have et meget bredt sigte for at opnå den ønskede virkning.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, jeg hilser dagens forhandling velkommen. Det glæder mig, at den finder sted i slutningen af Det Europæiske Sprogår, fordi vi flere gange i år har forsøgt at opmuntre Kommissionen til at gøre noget for mindretalssprogene. Kommissionen har hver gang svaret, at den ikke ville gøre det, fordi den først ville gøre det året efter i et særskilt program. Nu har vi hørt forlydender om, at Kommissionen slet ikke vil gøre noget, hvad mindretalssprogene angår. Derfor glæder det mig, at vi har dette spørgsmål på dagsordenen i dag. Jeg er ked af, at et eller andet vittigt hoved har tilladt sig at ændre titlen på denne beslutning. Vi taler ikke om sproglig mangfoldighed, men derimod om lesser used languages. Derfor gør det mig også lidt ondt, hr. Nielson, at De ikke gjorde kompliment for et lesser used language, nemlig dansk, og talte dansk. Det er ikke et spørgsmål om stolthed, det er et spørgsmål om respekt for mangfoldigheden i de europæiske sprog, som dansk jo også hører til.
Jeg går ind for, at vi taler om det, jeg går ind for, at vi taler mere om det, jeg går ind for, at Kommissionen gør noget på området. Men jeg må være ærlig og sige til Dem, at den tekst, vi har liggende foran os i dag, er hastværksarbejde, den er useriøs og uprofessionel, og jeg er absolut ikke stolt af den. Det må jeg ganske enkelt sige. Vi kunne godt have gjort det bedre, hvis vi havde haft mere tid. Derfor siger jeg også, at vores gruppe ikke støtter alle ændringsforslag. Jeg mener, at artikel 3 er bedre end ændringsforslag 4. Hvorfor skulle jeg dog gå ind for Deres ændringsforslag, når vores artikel i beslutningen er bedre end Deres ændringsforslag? Vi mener jo det samme. Vi burde bare være noget mere seriøse.
Hvad det andet spørgsmål angår, går vi alle her i Europa-Parlamentet - også jeg personligt - ind for et flertalsvotum i kulturelle anliggender. Men vi ønskede at tage det første skridt, før vi forlangte, at det andet skridt blev taget. Vi kan først forlange, at det andet skridt bliver taget, når det første er taget. Derfor må vi fortsat være fornuftige og håbe, at Laeken-erklæringen sætter gang i noget på konventet, der fører dertil.
Endelig vil jeg gerne sige, at Gruppen for Det Europæiske Folkeparti er parat til om ikke så længe at foreslå Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, at der udarbejdes en initiativbetænkning om mindretalssprog. Jeg mener, at alle, der i dag med store ord har givet deres tilslutning, så kan vise, om de virkelig også går ind for det. Derfor ville det glæde mig meget, hvis vi fik klaret beslutningen i dag, for den er ikke så god, som en initiativbetænkning kunne være. Jeg antager, at socialdemokraterne ikke vil være med. Så må vi se, hvordan det ender. Men jeg bebuder, at vi vil anmode om en betænkning. Sig til Deres kolleger, at de skal stemme for til næste år.

Esteve
Hr. formand, vedtagelsen af beslutningen om regionale og mindre anvendte sprog bliver en god afslutning på Det Europæiske Sprogår. Det er en glæde for mig, og jeg ved, at det også glæder andre catalanske parlamentsmedlemmer, nemlig Obiols, Terrón, Colom, Jové, Mayol, Gasòliba og Ferrer.
Det er meget positivt, at en beslutning tildeler alle de europæiske sprog lige værdi og værdighed, og den anmoder indtrængende Kommissionen og Rådet om at handle beslutsomt på dette område og at finde et permanent retsgrundlag.
Vi beklager, at vores oprindelige forslag, som krævede fuld anerkendelse, ikke blev godkendt.
Denne beslutning understreger en utilladelig situation. Det er beklageligt, at EU, som anerkender sin rigdom i sin mangfoldighed, har så mange sprog, der søger et retsgrundlag for at kunne få støtte.
I går blev disse spørgsmål afspejlet i en rapport fra Generaldirektoratet for Forskning, som blev forelagt den Tværpolitiske Gruppe om Mindretalssprog.
Mit sprog, catalansk, er med i denne gruppe. Det er det syvende største sprog i forhold til de 11 officielle sprog og det niende største sprog i forhold til de 22 sprog efter udvidelsen. En samtale, som jeg førte for kort tid siden med vores kollega og ven Jannis Sakellariou, kan kaste lys over situationen.
Jeg sagde til ham: Jannis, det sprog, som du taler med dine forældre - græsk - det kan du bruge her i Parlamentet. Det sprog, du taler med dit folk - tysk - kan du bruge her i Parlamentet. Det sprog, du taler med din kone - spansk - kan du bruge her i Parlamentet. Det sprog, som jeg taler med mine forældre, det sprog, jeg taler for at arbejde og for at leve, og det sprog, jeg taler med min kone, kan jeg ikke tale her i Parlamentet. Og ikke alene det, vi skal også søge et retsgrundlag for at få støtte til det.
De forstår nok, at jeg som catalonier i denne forbindelse kun søger at få anerkendt catalansk som officielt sprog i EU. Min ven, poeten Jordi Gabarró, giver bedre udtryk for håbet. Jeg siger det på catalansk: "Demà, en un futur de convivència, la raó ha de guanyar" (i morgen, i en fremtid med sameksistens, bør fornuften vinde).

Posselt
Hr. formand, hr. kommissær, da Europa-Parlamentet i begyndelsen af 1980'erne for første gang talte om sproglig mangfoldighed og mindretalssprog, sagde Deres forgænger, hr. kommissær Nielson, nogle sætninger på walisisk, og vi forstod godt nok ingenting, men vi glædede os over denne bekendelse til den kulturelle mangfoldighed i Europa. Ud fra den betragtning vil jeg gerne sige, at vores billede af Europa ikke er teknokratisk, bureaukratisk eller økonomisk domineret, Europa er for os frem for alt et kulturelt projekt, hvis sproglige mangfoldighed det gælder om at forsvare. Hertil hører i øvrigt også Deres modersmål, hr. formand, engelsk, som det gælder om at forsvare mod et globalt enhedssprog, om hvilket man kan sige, at det at betegne det som engelsk ville være at fornærme Shakespeare.
Også de store sprog i EU såsom fransk, immervæk et FN-sprog, spansk, et af de kommende verdenssprog, der nu for første gang er blevet anvendt officielt i den amerikanske valgkamp og snart bliver USA's andet sprog, tysk, som de fleste indbyggere i EU taler som modersmål, selv disse sprog er i dag mindretalssprog. Vores tidligere kollega Siegbert Alber sagde engang: "I Europa er vi alle mindretal". Men derudover gælder det selvfølgelig også om at pleje de små sprog, der er officielle sprog, og især de sprog, der er genstand for forhandlingen i dag, nemlig de mindretalssprog, der ikke er officielle EU-sprog, men som har brug for vores massive støtte.
Vi kan desværre ikke indføre dem som officielle sprog i vores organer. Det ville formentlig være for meget. Men vi må gøre alt for at pleje de regionale sprog og mindretalssprogene i EU. For de mennesker, der hører til de nationale mindretal, er allerede i det nuværende EU og bliver da især i det kommende, efter tyskerne og før franskmændene, sammenlagt den næststørste nationalitet i EU. Det viser den kvantitative dimension af dette spørgsmål, og når man først ser kvalitativt på nationalitetsproblemerne på Balkan og andre steder, så ved man, at mindretal enten bliver mørtelen eller sprængstoffet til Europas fundament. Vi kæmper for, at de bliver Europas mørtel, og derfor støtter vi mindretalssprogene.

Nielson
. Hr. formand, jeg takker for debatten, som jeg har lyttet til med stor interesse. Men jeg tror ikke, det er nødvendigt for mig at føje noget ekstra til, uanset hvilket sprog jeg måtte ønske at benytte.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.
(Mødet udsat kl. 17.50 og genoptaget kl. 18.30)

Afstemning
Formanden
Vi går nu over til afstemningen.
Næste punkt på dagsordenen er afstemning om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.
Under afstemningen om ændringsforslag 2 til det fælles beslutningsforslag om flygtningstragedien i Irland:

McKenna
Hr. formand, jeg ønsker at fjerne ændringsforslagets anden del, da mange personer tilsyneladende støtter første del, men ikke anden del. Vi har fjernet anden del for at gøre det lettere for medlemmerne at støtte det.

Sylla
Hr. formand, jeg er fuldstændig enig i vores kollegas anmodning, da en afstemning om teksten i dens nuværende udformning kunne medføre, at flere afholdt sig fra at stemme. Det er trods alt et meget vigtigt emne.
Hvis det virkelig viser sig, at vi skal fjerne anden del, så gør vi det. Det er en skam, men sådan er det. Under alle omstændigheder takker jeg for Deres forslag.
  
Betænkning (A5-0426/2001) af Gallagher for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er fastsat i samarbejdsaftalen om havfiskeri mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Islamiske Republik Mauretanien for perioden fra den 1. august 2001 til den 31. juli 2006 (KOM(2001) 590 - C5-0555/2001 - 2001/0246(CNS)).
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0405/2001) af McKenna for Fiskeriudvalget om bekvemmelighedsflags rolle inden for fiskerisektoren (2000/2302(INI)).
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0381/2001) af Lulling for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om beretning fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1221/97 om almindelige regler for anvendelsen af foranstaltninger til forbedring af produktionen og afsætningen af honning (KOM(2001) 70 - C5-0398/2001 - 2001/2156(COS)).
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0375/2001) af Nobilia for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om meddelelse fra Kommissionen om nye arbejdsmarkeder i EU, der er åbne for alle og giver adgang for alle (KOM(2001) 116 - C5-0188/2001 - 2001/2084(COS).
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Formanden. Vi stemmer nu om det fælles beslutningsforslag om sproglig mangfoldighed.

Morgan
Titlen er ikke korrekt. Det bør være en beslutning om regionale og mindre udbredte sprog, og jeg håber, at dette bliver rettet.

Pack
Hvis titlen ændres, skal den hedde noget andet. Så skal den hedde "die weniger gesprochenen Sprachen in der Europäischen Union" (de mindre talte sprog i EU), europæiske sprog og ikke noget andet!

Lulling
Det er jeg ikke enig i. Der er sprog, som mange ikke taler, men som alligevel er nationale sprog, f.eks. luxembourgsk. Det er ikke et mindretalssprog, det bliver det måske med indvandringen, men det er ikke et mindretalssprog. Det bruges ganske vist ikke så ofte, men man kan ikke ændre det således.

Formanden
Kære kolleger, vi har tilsyneladende et problem.

Morgan
Ordlyden i den fælles beslutning, som blev godkendt af alle, der deltog i den fælles beslutning, er regionale og mindre udbredte sprog, og denne ordlyd er anvendt i hele dokumentet.

Pack
Hr. formand, mindre udbredte europæiske sprog er korrekt.

Formanden
Kan Parlamentet godkende dette?

Morgan
Regionale og mindre udbredte sprog i EU.

Formanden
Kære kolleger, forslaget er nu "regionale og mindre udbredte sprog i EU ".

Esteve
Undskyld, hr. formand, men for at opnå konsensus på møderne blev vi for det første enige om titlen "regionale og mindre udbredte sprog". Men derudover, fru Pack, er der et andet problem med Deres forslag. Hvis vi kun taler om mindre udbredte sprog, kommer mit sprog ganske enkelt ikke med, for det er ikke mindre udbredt, det er regionalt. For det første blev vi altså enige om det, og for det andet skal det for at dække det hele hedde "regionale og mindre udbredte sprog", for det er det, det er. Der er ingen anden mulighed.

Formanden
Hr. Esteve, ordet "regional" står først.

Pack
Jeg ønsker den oprindelige version med "europæiske" imellem - regionale og mindre udbredte europæiske sprog.

Formanden
"Regionale og mindre udbredte europæiske sprog". Kan det godkendes?

Ebner
Hr. formand, jeg vil gerne sætte et mundtligt ændringsforslag til afstemning, som der skulle stemmes om tidligere. I betragtning C står der i den tyske version "In der Erwägung, dass 14 Millionen Bürger der Union regelmäßig eine regionale oder weniger verbreitete Sprache verwenden, sowie in der Erwägung, dass es in Europa insgesamt über 60 Sprachgemeinschaften gibt.". Det skal i stedet for "in Europa" hedde "in der Union", for der findes ca. 300 i Europa.
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges) Formanden. Afstemningen er afsluttet.
StemmeforklaringerBetænkning af McKenna (A5-0405/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, fru McKenna vil måske blive bekymret, hvis jeg siger, at når mit navn er Fatuzzo, bliver jeg altså nødt til at tale om den fisk, der på mit sprog hedder "austromerluzzo", den antarktiske torsk, som er offer for piratfiskeri under bekvemmelighedsflag i havene ud for Patagonien. Men jeg kan berolige hende med, at jeg har stemt for. Jeg synes imidlertid, at det ville være godt, om Galileo-projektet blev vedtaget, så man fra satellitter kan se, hvor piratfiskerfartøjerne befinder sig, når deres vægt stiger på grund af lasten, altså netop på det tidspunkt og det sted, hvor de har drevet ulovligt fiskeri. På den måde vil fænomenet virkelig kunne kontrolleres.
Betænkning af Gallagher (A5-0426/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, på side 15 i Budgetudvalgets betænkning står der, at der afsættes bevillinger på 86 millioner euro til støtte til Mauretanien. Det gælder støtte til forskning, til fiskeri, til udarbejdelse af statistik, til havredningstjeneste, til fiskerilicenser, til udgifter til tilrettelæggelse af seminarer og møder samt til udvikling af det regionale fiskeri. Men intetsteds ser jeg, hr. formand, en budgetpost, der hedder "støtte til pensionister i Mauretanien, støtte til fremme af betaling af pensionsbidrag og til arbejdsmarkedspension for fiskere". Jeg har skam stemt for dette dokument, men jeg håber, at der næste gang, vi skal stemme om foranstaltninger til fordel for Mauretanien, også vil være støtte til landets pensionister.

Marques
Jeg vil gerne give udtryk for min tilslutning til den nye fiskeriprotokol, der er undertegnet mellem Det Europæiske Fællesskab og Mauretanien for perioden fra den 1. august 2001 til 31. juli 2006, og som er af afgørende betydning for Det Europæiske Fællesskab, ikke blot på grund af de fiskerimuligheder, som den giver, og det finansieringsbeløb, som den indebærer, men først og fremmest af samfundsøkonomiske årsager, idet en betydelig del af de fartøjer, der virkede i marokkansk farvand, kan drage nytte af den.
Hvad angår hr. Gallaghers betænkning, vil jeg gerne lykønske ham med det udførte arbejde og sige, at jeg er enig i de konklusioner, som begrundelsen indeholder.
Hvad angår ændringsforslag 4 (artikel 3 b), vil jeg gerne fremhæve, at Rådet blot giver Kommissionen mandat til at undertegne nye fiskeriaftaler og ikke til at forny gennemførelsesprotokoller, eftersom disse ikke ændrer på rammeaftalens indhold. Jeg mener derfor, at ordførerens forslag bør omformuleres, så det bliver i overensstemmelse med gældende fællesskabsret på dette område.
Betænkning af Nobilia (A5-0375/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg har stemt for hr. Nobilias betænkning, som drejer sig om at få mere arbejde i EU. Det er oplagt, at jeg ikke kunne stemme anderledes. Men jeg må understrege, at for at opnå dette resultat ville det være vigtigt at få oprettet en fælles internethjemmeside for hele EU med alle jobansøgninger og stillingsopslag fra alle EU's 15 stater. Det ville også være absolut nødvendigt at have et fælles europæisk fremmedsprog, for man kan ikke bevæge sig rundt i EU, medmindre man ud over sit eget sprog kan mindst et sprog, som er fælles med alle de andre europæere, og man kan heller ikke bevæge sig rundt, medmindre der er en fælles EU-pension. Vi kan ikke have 15 forskellige pensionsandele, som udbetales fra 15 forskellige EU-stater, hvis vi har arbejdet i alle 15 EU-stater. Vi har brug for en fælles EU-pension.

Bushill-Matthews
De britiske konservative bifalder princippet om arbejdsmarkeder, der er åbne for alle og giver adgang for alle, som er af central betydning for det indre marked.
Ikke desto mindre stemte vi imod Nobilia-betænkningens punkt 15, da idéen om at skabe et europæisk grundlag for indkomstpolitik og socialsikring er et direkte anslag mod medlemsstaternes kompetence.
Vi har opfordret kolleger fra andre partier og grupper til at følge trop og forkaste dette særlige forslag, men støtte resten af betænkningen.
Betænkning af Lulling (A5-0381/2001)

Fatuzzo
Fru Lulling, hvad er mere sødt end honning? Hvad er mere nærende end honning? Der er vel også en grund til, at man på flere sprog har udtrykket "honningmåne"! Kære fru Lulling, honning er også gudernes nektar. På vej op på Olympen standsede jeg op for at smage på Olympens honning, de græske guders honning. Så hvordan skulle jeg have stemt imod dette dokument, som vil styrke produktionen af honning i EU og hjælpe biavlerne til at producere mere og mere af gudernes nektar mere og mere lønsomt? Jeg håber, at der næste år, før vi kommer ind i denne sal, bliver leveret en passende mængde til alle os medlemmer, så vi kan holde hjernen mere klar og kroppen mere veltrænet under de mange timers afstemning og også under hr. Fatuzzos efterfølgende stemmeforklaringer.
Til sidst vil jeg ønske glædelig jul og godt nytår til tolkene, til alle dem, der har haft ekstra arbejde på grund af mine stemmeforklaringer, og specielt til Dem, hr. formand.
Beslutning om sproglig mangfoldighed

Ebner
Hr. formand, jeg ville blot meddele, at jeg har stemt for beslutningsforslaget, og det med overbevisning på samme måde som min kollega Bernd Posselt. Vi mente godt nok også, at man havde kunnet formulere dette beslutningsforslag og derefter denne beslutning noget mere afrundet, noget mere omfattende, med en bredere platform, og det gør os ondt, at det ikke er sket.
Det er alligevel et skridt i den rigtige retning, og vi håber, at plenarforsamlingen og det ansvarlige udvalg vil diskutere de mindre anvendte sprog, de regionale sprog og mindretalssprogene, og dette ikke kun i Det Europæiske Sprogår, men vil gribe dette problem generelt an på en konkret, målrettet og positiv måde, således at de problemer, der tidligere udgik fra flertal eller fra mindretal, kan høre fortiden til, og der kan findes en positiv løsning.

Formanden
Hermed er stemmeforklaringerne afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt og ønsker alle en glædelig jul.
(Mødet hævet kl. 18.55)

