
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 2. februar 2006, for genoptaget. 
Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet torsdag den 9. februar 2006 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 130 og 131 er omdelt. Der er foreslået følgende ændringer: 
Sekretariatet har netop modtaget tre anmodninger om ændringer af dagsordenen fra Gruppen Alliancen af Demokrater og Liberale for Europa, men egentligt er disse anmodninger indgivet efter udløbet af den i forretningsordenen foreskrevne frist. Derfor bør der ikke tages hensyn til dem. Jeg mener, at vi, da der kun er tale om en meget lille forsinkelse og på grund af sagens politiske relevans, bør tage hensyn til dem. Jeg understreger, at det sker, selv om de er blevet indgivet for sent, og hvis der ikke er nogen politiske grupper, der modsætter sig det. Jeg mener, at de er blevet konsulteret herom.
Vi vil først lytte til fru Neyts-Uyttebroeck, der anmoder om, at der i forhandlingen om ytringsfrihed og respekten for religiøs tro ikke kun er én taler pr. politisk gruppe som aftalt af Formandskonferencen, men en liste af talere i henhold til den normale procedure. 
Annemie Neyts-Uyttebroeck (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, tak, fordi vi får mulighed for at udtale os om arbejdsplanen for onsdag formiddag. Jeg vil på min gruppes vegne gerne stille følgende forslag.
For det første foreslår vi, at taletiden onsdag formiddag fordeles ligeligt mellem de forskellige grupper og enkeltmedlemmer, således at der bliver mere tid til den meget vigtige forhandling under punkt 1.
For det andet foreslår vi, såfremt det bliver nødvendigt at udsætte et af de andre punkter på dagsordenen til en senere samling, at det bliver punktet om Bosnien-Hercegovina, ikke fordi vi mener, emnet ikke er vigtigt, men fordi det er mindre presserende, og det også i forbindelse med næste samling vil være nyttigt at have en forhandling herom.
For det tredje ønsker vi, at det pågældende første punkt på dagsordenen afsluttes med en beslutning. Hr. formand, endnu en gang tak for Deres forståelse. Jeg beder kollegerne og de andre grupper støtte dette forslag. 
Formanden.
   - Vi vil se på forslagene et ad gangen, for det drejer sig ikke om et enkelt, men om flere. Det første går ud på, at talerlisten ikke begrænses til de politiske gruppers formænd eller talsmænd. Det andet drejer sig som forklaret af fru Neyts-Uyttebroeck om, at der ønskes en beslutning som afslutning på punktet, og det tredje, der kun giver mening, hvis et af de to tidligere forslag bliver vedtaget, drejer sig om at udskyde erklæringerne om Bosnien-Hercegovina.
Vi tager dem et ad gangen: Først skal vi drøfte og stemme om, hvorvidt der skal være en talerliste eller ej. 
Daniel Marc Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Vi kan kun udtale os om de tre forslag samlet, hvis der skal være en vis konsekvens. Det ville ikke være logisk at acceptere et af forslagene og forkaste de to andre. Jeg beder Dem derfor sætte de tre forslag under debat samtidig, da de er nært forbundet. Personligt vil jeg udtale mig imod de tre forslag, for vi skal også vise en vis konsekvens. 
Formanden.
   - Hr. Cohn-Bendit, undskyld mig, men jeg mener, at det er to helt forskellige ting. Hvorvidt der er en beslutning eller ej, er en ting. Noget andet er det antal personer, der taler under forhandlingen. 
Martin Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, fru Neytz-Uyttebroeck tager her et punkt op, som vi også har diskuteret sammenhængende i denne form på Formandskonferencen. Jeg vil gerne gentage det, som jeg sagde om det på Formandskonferencen, også på vegne af min gruppe. Vi mener ikke, at det er fornuftigt på nuværende tidspunkt at vedtage en beslutning, og vi mener desuden, at det er fornuftigt at begrænse taletiden i denne meget vigtige debat til en taler pr. gruppe. Vi mener derfor, at man skal holde fast ved det, som Formandskonferencen har besluttet om det, og som er blevet fremlagt her på dagsordenen. 
Hans-Gert Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi lytter altid til Dem, fordi vi har respekt for Deres embede og Deres person. Naturligvis skal vi stemme særskilt om hver enkelt af disse faktorer, men de hænger sammen, og derfor vil jeg kommentere denne sammenhæng.
Allerførst vil jeg gerne sige, at vi kunne have ordnet det i torsdags på Formandskonferencen. Jeg var den eneste, som efter aftale med min gruppe forlangte både et beslutningsforslag og en debat. De Liberale var meget klart imod det. Derfor undrer det mig, at De Liberale nu stiller dette forslag. Men det er deres gode ret.
Vi har netop på vores gruppemøde fået meddelelsen om, at De Liberale stiller dette forslag. På et punkt siger vi ja, men på et andet siger vi nej. Vi siger nej til en generel debat nu, fordi det ville betyde, at vi måtte tage et punkt af dagsordenen. Det vil vi ikke. Derfor anbefaler vi, at vi i marts eller på et passende tidspunkt fører en bred debat om emnet i Europa-Parlamentet. Men med hensyn til beslutningen mener vores gruppe - som vi hele tiden har ment - at vi bør have en beslutning. Derfor, hr. formand, gør De helt ret i at holde særskilt afstemning om de enkelte punkter. 
Daniel Marc Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Nu hvor de to store grupper har konstateret, at alting hænger sammen, kan vi også beskrive alting sammenhængende. For det første har hr. Poettering ret i, at De Liberale på Formandskonferencen både var imod en bredere diskussion og mod en beslutning. På Formandskonferencen ytrede vi ønske om en beslutning. Vi er ligeglade med antallet af talere, men vi mener under alle omstændigheder, der er rigtigt, at hvis grupperne har behov for at lade flere talere komme til orde, at det selvfølgelig bliver gjort sådan. Principielt går vi altid ind for beslutninger. Vi mener, det er vigtigt, at Parlamentet vedtager en beslutning.
Vi er imidlertid absolut modstandere af at tage spørgsmålet om Bosnien-Hercegovina ud, for i øjeblikket diskuterer man forfatningsspørgsmålet i Bosnien, og Parlamentets udtalelse er meget vigtig, efter at der har været flere initiativer fra amerikansk side. Derfor ville det være absurd at udsætte dette spørgsmål. Det er vi altså imod! Hvis det ikke lykkes os at vedtage en beslutning nu, findes der en mellemløsning, nemlig at vi tager en debat nu og så behandler beslutningen på næste møde. 
Formanden.
   - Vi stemmer om forslaget fra Gruppen Alliancen af Demokrater og Liberale for Europa om, at der bliver mere end én taler pr. gruppe.
Vi stemmer nu om forslaget fra Gruppen Alliancen af Demokrater og Liberale for Europa om, at forhandlingen bliver efterfulgt af en beslutning.
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, det må vi tage til efterretning. Spørgsmålet er, om vi kan vende tilbage til hr. Cohn-Bendits forslag, nemlig at vi kunne vedtage beslutningen på næste møde, på grund af den aktuelle situation og hr. Solanas rejse til disse lande. Det tror jeg ville være et fornuftigt kompromis, som vi kunne blive enige om. 
Formanden.
   - Det er for sent at forhandle nu, hr. Swoboda. Vi har stemt. 
Monica Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, De må undskylde mig. Det er rigtigt, at det er for sent at indgå kompromiser, men anmodningen fra ALDE-Gruppen blev ikke fremsat inden for fristen. Når vi drøfter et kompromis nu, er det således udelukkende, fordi vi ikke havde mulighed for det før. 
Formanden.
   - Fru Frassoni, jeg har tidligere spurgt, om der var nogen, der havde noget imod, at forslagene blev drøftet, til trods for at de var indgivet for sent, og der er ingen, der modsatte sig det. Jeg kan ikke annullere afstemningen. 
Monica Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg kunne ikke drømme om at gøre et afstemningsresultat ugyldigt. Jeg bad kun om, at vi stemmer om hr. Swobodas anmodning om at udsætte denne beslutning til næste plenarmøde. 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, der foreligger flere forslag fra et liberalt medlem til plenum. Ifølge forretningensordenen skal der være en udtalelse for og imod. Formålet med dette forslag er at korrigere en beslutning fra Formandskonferencen, og det vi gør her i plenum er ikke et for og imod, men en gentagelse af Formandskonferencen. De eneste, der tager ordet, er gruppeformænd, som argumenterer imod, at man korrigerer deres beslutning. Henvisningen til Solana betyder åbenbart, at Parlamentet er villig til at give afkald på sin indflydelse. For hvis vi venter på, at han kommer tilbage, så vil Parlamentet næppe kunne påvirke hans politik.
Jeg vil foreslår, at man holder fast ved forretningsordenen og giver ordet til talere for og imod og ikke gør plenum til en gentagelse af Formandskonferencen. 
Formanden.
   - Hr. Voggenhuber, vi har allerede stemt. Nu skal vi se, om der er et andet forslag, der kan sættes under afstemning. 
Hans-Gert Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er ked af at måtte sige det, og jeg er også ked af, at vi er i denne situation, men vi har lige stemt om, hvorvidt der skulle være en beslutning. Vi stemte ja, og når der er en beslutning, så skal der også stemmes om den i denne uge og ikke først i marts eller på et senere tidspunkt.
Daniel Marc Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. Poettering, jeg er imod, og jeg vil også forklare hvorfor. I denne uge er hele Parlamentet optaget af servicedirektivet. Jeg ser ikke nogen mulighed for en fornuftig beslutning med et kompromis på disse tre dage. Derfor foreslog vi det jo i sidste uge! Og derfor synes jeg, at hr. Swobodas forslag er fornuftigt. Ja, det er rigtigt, at Parlamentet har brug for en beslutning om dette spørgsmål. Men Parlamentet har også brug for muligheden for at bringe en fornuftig beslutning i stand. Derfor bør vi tage hul på debatten her, og så stemme om denne beslutning på næste plenarmøde på grundlag af debatten. Det er da fornuftigt! På disse tre dag vil man kun kunne vedtage fraser, og jeg synes, at denne sag fortjener mere end fraser.
Martin Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er helt enig med hr. Cohn-Bendit. Men jeg vil også gerne sige, at jeg er lidt irriteret over en og anden fremgangsmåde her. Jeg havde netop bedt om ordet til en bemærkning til forretningsordenen, hvor man kan tale for og imod. Jeg talte for, og blev irettesat for det af Dem. De sagde, at vi havde opfordret til en debat, hvilket jeg stadig ikke kan følge. Nu er debatten her, og hr. Voggenhuber klager over, at det heller ikke er rigtigt, fordi det kun er gruppeformænd, der beder om ordet. På en eller anden måde må vi finde en struktureret fremgangsmåde. Derfor spørger jeg Dem nu: Hvis Den Liberale Gruppes forslag er modtaget uden for de fastsatte frister og alligevel er kommet med, så er min kollega hr. Swobodas forslag lige så berettiget, nemlig at sige, at nu er det besluttet, at der skal formuleres en beslutning, men vi foreslår, at man henlægger afstemningen om den til det næste miniplenarmøde i Bruxelles. Det er det næste mulige punkt. Jeg beder om, at vi nu stemmer korrekt om det. En for, en imod, og så kan der stemmes. 
Formanden.
   - Udmærket, så er der et forslag fra Den Socialdemokratiske Gruppe, som jeg sætter under afstemning, således at der stemmes om denne beslutning i den næste mødeperiode i Bruxelles. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil bare gøre opmærksom på, at der gudskelov ikke finder noget miniplenarmøde sted i Bruxelles, men at det næste ordinære plenarmøde er her i Strasbourg. 
Formanden.
   - Udmærket, tak for Deres bemærkning. 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er ikke kun hele Europa, som diskuterer det, ikke kun alle aviser, ikke kun borgerne, der dagligt diskuterer det - dette er jo en konflikt, som går i dybden, og som bliver diskuteret i hele verden. Det kan da ikke være rigtigt, at der kun er en eneste institution, som ikke diskuterer det, ikke vedtager en beslutning om det, at borgernes valgte repræsentation Europa-Parlamentet selv vælger at holde mund i en af de største konflikter i Europa. Det kan da ikke være rigtigt!
Formanden.
   - Vi stemmer nu om forslaget fra Den Socialdemokratiske Gruppe om, at afstemningen om beslutningen finder sted i næste mødeperiode.
Vi mangler at stemme om det tredje forslag fra Gruppen af Alliancen af Demokrater og Liberale for Europa om at udsætte et dagsordenpunkt, nærmere bestemt udsigterne for Bosnien-Hercegovina. 
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Jeg synes, at der har hersket stor forvirring under forhandlingen og den afstemning, der har fundet sted. Da Parlamentet har vedtaget, at der kun skal være én taler pr. gruppe, skal dagsordenen ikke ændres, og forhandlingen fastholdes som aftalt og vedtaget af Formandskonferencen. Det eneste nye er, hr. formand, at der kommer en beslutning, intet andet. 
Formanden.
   - Vi skal alle forsøge at overholde tiden, så vi kan behandle alle spørgsmålene og ikke er nødt til at undlade nogen. Hvis De lover at gøre det, behøver vi ikke at ændre arbejdsplanen.
(1)
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indlæg af et minuts varighed om politisk vigtige sager. 
Nirj Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gøre Dem opmærksom på en konference om narkotika i Afghanistan, der for nylig blev holdt i London. Vi står over for en alvorlig trussel i form af en strøm af heroin fremstillet af afghansk valmue, som ødelægger europæeres liv, navnlig unge europæere.
Som formand for Europa-Parlamentets Afghan Circle kender jeg det problem, som Afghanistans ledere, som jeg har mødt mange gange, står over for, fordi over 60 % af deres økonomi afhænger af valmuen. Regionens lande mødtes for første gang på konferencen i London for at tilbyde Afghanistan støtte. Regionalt samarbejde er vejen frem.
Kasakhstans udenrigsminister Tokajev sagde f.eks., at Kasakhstan finansierer et program, hvorigennem afghanske landbrugere får andre typer såsæd, udstyr og rådgivning om dyrkning af alternative afgrøder. Andre gør det samme, og som bekendt spiller Storbritannien en ledende rolle i krigen mod narkotika.
Parlamentet bør have en debat om narkotikas globale trussel. Vi taler om terrorisme og fugleinfluenza, men narkotika ødelægger mange menneskers liv.
Magda Kósáné Kovács (PSE ).
   - Direktivet om den juridiske status for tredjelandsborgere, som opholder sig legalt i EU, trådte i kraft den 23. januar. De vil nu også kunne arbejde, studere eller tage ophold i en anden EU-medlemsstat.
Vi socialdemokrater fra de nye medlemsstater har altid støttet integration af mennesker fra tredjelande. Vi kan imidlertid ikke acceptere en situation, hvor de er gunstigere stillet på arbejdsmarkedet end arbejdskraften i de nye medlemsstater. Statistikker for arbejdsmarkedet efter udvidelsen berettiger ikke frygten for social dumping. Det fremgår af Kommissionens rapport, som blev vedtaget den 8. februar, at den positive effekt af arbejdskraftens bevægelighed er en afgørende faktor. Det østrigske formandskab støtter imidlertid fortsat en forlængelse af restriktionerne. Det er Europa-Parlamentets opgave at repræsentere alle europæiske borgere. Jeg opfordrer derfor alle mine kolleger i Parlamentet til at indgå i en fælles tænkeproces, så vi kan fjerne denne modsigelse så hurtigt som muligt. 
Antolín Sánchez Presedo (PSE ).
   - Hr. formand, de europæiske borgere mangler et fælles sprog. Derfor har EU's forskellige institutioner tjenestegrene, der muliggør kommunikationen.
I Spanien hindrer forekomsten af castiliansk som fælles sprog og anerkendelsen heraf som statens officielle sprog ikke, at borgernes ret til at bruge de andre spanske sprog med officiel status, dvs. galicisk, catalansk og baskisk, er anerkendt. De er alle europæiske sprog, de er en del af det europæiske kommunikationsområde - endda af cyberspace - og har alle et europæisk kald.
Den spanske regering har foreslået en metode til en administrativ aftale for at fremme en fornuftig brug af disse sprog i EU, uden at det betyder byrder for fællesskabsinstitutionerne eller de øvrige medlemsstater. Dette forslag er i overensstemmelse med den gældende sproglovgivning og er blevet accepteret af Rådet og Regionsudvalget.
Hr. formand, jeg kender ikke årsagerne til, at der ikke er sket fremskridt med hensyn til accepten, for betingelserne for det ønskede samarbejde har været til stede, Parlamentets rolle som borgernes hus bliver styrket, det bidrager til den institutionelle sammenhængskraft og skaber demokratisk værdi. Vores institution må ikke sakke bagud i forhold til de øvrige på dette område.
Gisela Kallenbach (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg kommer fra Leipzig. For tre uger siden blev to ingeniører bortført i Irak, og bortset fra en videomeddelelse, hvor bortførerne truer med at myrde de to ofre, har der ikke været livstegn.
Det bekymrer ikke kun slægtninge og familie, men mange, mange mennesker i Leipzig, som er meget bekymrede og giver udtryk for deres sorg i fredsbønner og demonstrationer. En sådan bortførelse er ikke noget nationalt anliggende. De to mænd er tyske og europæiske statsborgere. Derfor spørger jeg Rådet og Kommissionen: Hvad har De indtil nu gjort for at redde disse gidslers liv? Jeg beder Dem sende et signal om solidaritet og helt konkret støtte. Jeg beder også Dem, hr. formand, om dette i Europa-Parlamentets navn. 
Jean-Claude Martinez (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil blot henlede medlemmernes opmærksomhed på den dramatiske og tragiske situation, de sydeuropæiske vinavlere befinder sig i, ikke mindst i Languedoc-Rousillon, hvor tusindvis, ja, titusindvis af vinavlere på onsdag vil demonstrere i de større sydfranske byer og dermed sende et nødråb.
En vinavlers omsætning ligger på 20.000 euro om året. De faste omkostninger beløber sig til 15.000 euro, og tilbage er der 5.000 euro, som vinavleren skal klare sig for i et helt år. Vi ved, hvad der er skyld i denne dramatiske situation, nemlig de urimelige frihandelsaftaler, eksempelvis dem, der blev indgået i november 2005 med USA, Sydafrika osv., altså med lande, hvor de klimatiske, miljømæssige, sociale og beskatningsmæssige vilkår er anderledes. Der er således tale om illoyal konkurrence.
Tak, hr. formand, fordi De er bevidst om den tragiske situation, vinavlerne befinder sig i, også i Spanien, Italien, Grækenland og Frankrig. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   - Hr. formand, den 9. februar vedtog det italienske parlament en lov, der åbenbart griber ind i Sloveniens og Kroatiens suverænitet. I loven indrømmes der ensidigt italiensk borgerskab til efterkommere af borgere fra de to lande, som har haft bopæl i de områder, som Italien overdragede til det tidligere Jugoslavien i henhold til bestemmelserne i fredstraktaten af 1947 og Osimo-traktaten. Dette er ensbetydende med en slags genbesættelse af de territorier, som Italien som en overvundet magt i Berlin-Rom-aksen definitivt mistede sin suverænitet over.
I betragtning af hele den europæiske fredsordning efter Anden Verdenskrig repræsenterer nævnte lov en trussel mod freden og sikkerheden i Europa. Derfor vil jeg opfordre Den Italienske Republiks præsident, Carlo Azeglio Ciampi, til at benytte sin vetoret og nægte at godkende den lov.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Jeg vil gerne mindes 30-året for udråbelsen af Den Arabiske Sahariske Republik den 27. februar og dermed hylde det vestsahariske folks retfærdige kamp for frihed og ret til selvbestemmelse og uafhængighed.
Jeg vil gerne fremhæve, at Europa-Parlamentet i sin beslutning af den 27. oktober sidste år erklærede, at det går ind for en retfærdig og varig løsning på konflikten i Vestsahara, baseret på internationale rets- og legalitetsprincipper og i overensstemmelse med de relevante resolutioner fra FN's Sikkerhedsråd.
Trods de mange bestræbelser, ensidige indrømmelser og udtryk for god vilje fra Polisario-Frontens side, det vestsahariske befolknings legitime repræsentant, blokeres ethvert fremskridt stadig af den marokkanske regerings mildt sagt ubøjelige holdning over for at anerkende det vestsaharisk befolknings grundlæggende rettigheder. Der må derfor hurtigst muligt iværksættes initiativer, der har Vestsaharas afkolonisering som deres klare mål. 
Catherine Trautmann (PSE ).
   - Hr. formand, Mittal Steel har fremsat et fjendtligt overtagelsestilbud rettet mod Arcelor, og 50.000 job er dermed i fare i Europa. Arcelor, som var et resultat af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, gjorde det muligt at tilpasse jern- og stålindustrien til den nye internationale situation takket være en hidtil uset finansiel og menneskelig indsats, som risikerer at have været forgæves.
Jeg er bekymret over de sociale konsekvenser, hvad angår beskyttelse af arbejdstagerne og bevarelse af beskæftigelsen, men jeg spørger også mig selv, om europæisk industri er i stand til at håndtere den integration og de forandringer, der følger af globaliseringen. Ud over de nationale standpunkter forventer arbejdstagerne inden for jern- og stålindustrien imidlertid et svar også fra EU's side. Sidstnævnte bør omfatte en ambitiøs europæisk industripolitik, som ledsages af tilstrækkelige bevillinger, og som er baseret på en klar budgetmæssig prioritering af forskning, udvikling og innovation.
Denne sag vidner om, at vi inden for Unionens økonomiske nøgleområder bør give langsigtede svar og ikke mindst være primus motor, når det gælder den internationale regulering. Den europæiske integration startede med stålsektoren, den har symbolsk betydning, og den bør kunne videreføres uden at svigte Arcelor og denne virksomheds ansatte. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, for to måneder siden stemte vi her om hr. Alavanos' overvejelser angående telefonaflytning. Jeg vil fortælle Dem noget chokerende: I et år er Grækenlands premierminister, forsvarsministeren, ministeren for offentlig orden, politichefen, chefen for efterretningstjenesten og chefen for antiterrorgruppen blevet aflyttet! De er blevet aflyttet i et år, uden at det er blevet opdaget, og der er ingen, der ved, præcis hvilke planer man herved har fået indsigt i, og hvilke, om De vil, hemmelige telefonsamtaler med EU-medlemmer, man har fået kendskab til!
Derfor vil jeg gerne, via Parlamentet, have oplyst, hvorvidt EU er informeret om disse overvågninger, som er foregået via mobilselskabet Vodafone.
For det andet vil jeg gerne have oplyst, da det åbenbart er så nemt at aflytte telefoner - og jeg taler om den græske premierministers telefon, jeg taler om den græske minister for offentlig ordens telefon, og jeg taler om den græske udenrigsministers telefon - om vi kan være sikre på, at telefonerne her i Europa-Parlamentet ikke bliver aflyttet.
Józef Pinior (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede opmærksomheden på Anton Kuzniecovs skæbne, en russisk borger, som kom til Polen fra Rusland for over 10 år siden og ansøgte om politisk asyl. Hr. Kuzniecov forlod Rusland, da han blev indkaldt til militærtjeneste. Det gjorde han på grund af den forfølgelse, han var udsat for som homoseksuel og menneskerettighedsforkæmper. De polske myndigheder nægter at give ham politisk asyl og vil sende ham tilbage til Rusland.
Rapporter fra organisationer, som forsvarer menneskerettighederne, såsom Europarådet, bekræfter, at homoseksuelle bliver udsat for undertrykkelse i Rusland. Hvis hr. Kuzniecov bliver sendt tilbage til Rusland, vil han skulle aftjene sin værnepligt sammen med kriminelle i en straffebataljon. Amnesty International mener, at hvis dette sker, vil hr. Kuzniecovs liv være i fare, fordi han er homoseksuel. I øjeblikket bliver hr. Kuzniecov udsat for ydmygelser og forfølgelse i Polen og bliver behandlet ufølsomt af myndighedspersoner. Hvad værre er, er det sandsynligt, at han vil blive udsendt af landet, hvornår det skal være.
Hr. Kuzniecov ønsker at begynde på et nyt liv i frihed, hvor hans rettigheder vil blive respekteret. I hans øjne står EU stadig for menneskerettigheder og en værdig tilværelse. Europa-Parlamentet kan ikke forholde sig ligegyldigt til hans situation. 
Tunne Kelam (PPE-DE ).
   - Hr. formand, om få dage skal vi tage stilling til direktivet om tjenesteydelser. Det bliver en afgørende prøve på, om EU tager Lissbon-dagsordenen alvorligt, for servicesektoren er den største garant for hurtig økonomisk vækst. Men i dag er det udvidede EU's kæmpe som Gulliver i Lilleput, hvis enorme potentiale er bundet af utallige snore af protektionistiske bestemmelser.
Vores udfordring er at opløse dette komplekse net af konkurrencebegrænsende praksis, som undergraver tiltroen til ægte europæisk integration. Vores ansvar i denne uge er at åbne servicesektoren for fri og retfærdig konkurrence. De nye medlemsstater er ikke nogen trussel mod EU's indre marked, men et aktiv. Derfor må kompromiser om direktivet om tjenesteydelser ikke benyttes til at blokere denne vigtige ændrings dynamik.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand, de islamiske landes reaktion på tegningerne af Muhammed i den danske presse beviser, at der med hensyn til kultur og civilisation er et meget dybt skel mellem de islamiske lande og lande, som bygger på kristne principper.
Tilhængere af islam forstår ikke forskellen mellem det, der bliver sagt i spøg, og det, der er virkeligt. I modsætning hertil er vores kultur baseret på metaforer og symboler. Eksempelvis var Descartes længe i tvivl om, om verden overhovedet eksisterede. Den misforståelse, som jeg nævnte tidligere, bekræfter overbevisningen om, at islamiske lande som Tyrkiet ikke hører hjemme i Europa. Det viser også, at den islamiske verden har brug for vores hjælp. Den vil vi gerne give, men på afstand. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand, for to uger siden blev det i Grækenland afsløret, at en større bande havde foretaget aflytninger af telefonsamtaler. Den græske regering blev underrettet om problemet i marts 2005, men holdt det hemmeligt i 11 måneder! Det politiske spørgsmål, der er opstået, er meget stort og vedrører også Europa-Parlamentet.
For det første har den græske regering tilsyneladende ikke informeret Kommissionen eller Rådet om hullerne i Grækenlands sikkerhedssystemer på et tidspunkt, hvor Europa faktisk har drøftet det famøse direktiv om opbevaring af følsomme telekommunikationsdata i tjenesteudbydernes databaser, der nu viser sig at være fulde af huller.
For det andet har den græske regering heller ikke underrettet de øvrige medlemsstater, så de kunne træffe øjeblikkelige foranstaltninger til at beskytte og sikre deres egne borgeres data gennem Vodafone og Ericsson.
For det tredje hemmeligholdt den også begivenheden for den uafhængige nationale myndighed, der er ansvarlig for at beskytte kommunikationshemmeligheden.
For det fjerde undlod den også at underrette ofrene for aflytningerne i 11 måneder og udsatte dem herved for risikoen for fortsat krænkelse af deres privatliv. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, EU's borgere og indbyggere er via traktaten sikret retten til at indgive andragender. Reglerne for Udvalget for Andragenders funktion er imidlertid ikke klare og giver det indtryk, at udvalget ofte bliver brugt til at forfølge egoistiske og/eller politiske mål.
De europæiske borgere udsættes også for forskelsbehandling på følgende måde: Med den begrundelse, at der verserer en sag ved Domstolen, er der ikke blevet udarbejdet en betænkning om deres sager. Derimod fremlægges Cashman-betænkningen i morgen vedrørende en sag, der afventer afgørelse ved EF-Domstolen, ligesom der verserer sager ved de nationale domstole. Her respekteres det ikke, at der verserer en sag.
Selv om det er i sidste øjeblik, vil jeg anmode Dem, hr. formand, om at hindre, at Cashman-betænkningen kommer til afstemning, ikke på grund af dens indhold, men for at hindre, at der skabes præcedens med tilsidesættelse af retsvæsenets arbejde og forskelsbehandling af europæiske borgere. 
Pasqualina Napoletano (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på, at der i de seneste par dage er sket flere drab på missionærer i Burundi og Filippinerne. I går blev en 80-årig missionær dræbt i Angola. Den sag, der har berørt os mest, er naturligvis mordet på don Andrea, den italienske missionær, som blev dræbt i Trebisonda i Tyrkiet. Jeg vil gerne hylde denne mand og det offer, som han har bragt, også fordi det hænger sammen med spændingerne mellem den islamiske verden og Europa. I hans navn vil jeg gerne opfordre til, at vi støtter dem, som ønsker at bryde denne hadets cirkel, også fordi jeg er sikker på, at det altovervejende flertal af muslimer, kristne, ateister og verdslige er velvillige mænd og kvinder. Derfor vil jeg også gerne minde om don Andreas budskab her i Parlamentet. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   - Hr. formand, ytringsfriheden i EU, som den kommer til udtryk i direktiver og forordninger, har lagt begrænsninger på bananers form, mængden af mælkeproduktionen og temperaturen på opvaskevand. Den har også ført til et frit marked, som kun er frit for monopoler, medieterror og den vold, vi alle var vidne til fra tilhængere af Muhammed, som følte sig krænket af visse tegninger.
Menings- og ytringsfriheden, som de er fastlagt i menneskerettighedserklæringen, kan ikke tolkes som et carte blanche til at fornærme troendes religiøse følelser, og dette bør gælde for alle religioner. Vi polakker er bibelstærke. Vi ved, at "enten er et træ godt, og så er også dets frugt god" eller, med andre ord, "thi træet kendes på frugten". Derfor bør vi drage de rette konklusioner fra de nylige begivenheder og anvende bestemmelserne til beskyttelse af menneskerettigheder og demokrati på en sådan måde, at ytringsfrihed ikke kommer til at betyde manglende respekt og manglende ansvarlighed.
Hvis friheden ikke respekterer etiske og moralske principper, vil den udvikle sig til destruktiv lovløshed eller endda til relativismens diktatur. 
Marc Tarabella (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, EU står i virkeligheden ved en korsvej. Bestræbelserne for at forbedre vores beslutningsprocedurer er gået i stå. De lande, der senest er blevet optaget i EU, oplever en Union, som er mindre solidarisk, end tilfældet var ved tidligere udvidelser, hvilket et minimalistisk budgetforslag vidner om. De europæiske borgere er, helt berettiget, bekymret over det vildspor, Kommissionen og flertallet af medlemsstaternes regeringer er slået ind på med ønsket om regler, som fremmer den uhæmmede indbyrdes konkurrence. Jeg tænker i den forbindelse især på spørgsmålet om skatter og afgifter.
Ønsker vi at sætte det solidariske Europa i højsædet og afvise et egoistisk Europa, bør vi, kære kolleger, gribe lejligheden til i morgen at stille os ved de demonstrerendes side, når de går på gaden på opfordring af Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation, gerne iført vores "embedsskærf". Jeg opfordrer Dem til at vise borgerne overalt i Europa, at et stort antal af de folkevalgte er på deres side og forstår deres yderst legitime bekymring. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, opstandelsen over de danske karikaturtegninger raser i Europa og hele verden. Jeg beklager, at vi i Europa-Parlamentet kun skal have en begrænset debat om det, men jeg er overbevist om, at uanset hvad vi mener om offentliggørelsen af karikaturtegningerne, vil vi uforbeholdent fordømme den vold og de ødelæggelser, der er begået, fordi man føler sig krænket. Bestræbelserne på at dæmpe gemytterne er imidlertid blevet vanskeliggjort af de egentlige forbrydelser mod muslimer, ikke bare ulovlig bortførelse og tilbageholdelse - som i Guantánamobugten, som vi skal diskutere senere på ugen - men også besættelsesstyrkernes angreb.
I går blev der offentliggjort en video, hvor britiske soldater tilsyneladende gennemprygler irakiske unge. Menneskerettighederne og retsstatsprincippet skal respekteres universelt uanset tro eller ikke tro. Jeg er uenig med min kollega til højre for mig. Jeg mener ikke, at jeg bor i en kristen stat eller i et kristent område, og jeg glæder mig til, at Tyrkiet tiltræder EU.
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Det var en stor glæde for borgerne i de nye medlemsstater, at Det Forenede Kongerige, Irland og Sverige havde modet til at åbne deres arbejdsmarkeder umiddelbart efter EU-udvidelsen i maj 2004. Kommissær Špidlas rapport bekræfter, at det ikke har skadet disse tre lande at åbne deres arbejdsmarkeder, og at mennesker fra de nye medlemsstater tværtimod har påtaget sig de job, som ikke er attraktive for den lokale arbejdskraft. Dermed har de bidraget til den økonomiske vækst i disse lande.
På grundlag af den positive rapport fra Kommissionen har jeg tillid til, at de resterende 12 medlemsstater vil følge disse tre landes eksempel og ophæve de midlertidige restriktioner på arbejdskraftens frie bevægelighed på arbejdsmarkedet, som gælder for de nye medlemmer.
Jeg er overbevist om, at Østrig og Tyskland også vi forstå, at det er bedre at fjerne de eksisterende hindringer for den frie bevægelighed for arbejdskraft fra landene i øst, end at tyske og østrigske virksomheder flytter mod øst. Det glæder mig, at Kommissionen har modtaget betydelig støtte fra arbejdsmarkedets parter i Europa. Både arbejdsgivernes paraplyorganisation UNICE og overraskende nok Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation har anbefalet at afslutte overgangsperioden. Kun de tyske og østrigske fagforeningsfolk var modstandere af idéen. 
Alexander Lambsdorff (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Der er ikke noget mål, som de vigtigste politiske kræfter i Europa bekender sig til med større intensitet end målet om at højne vores kontinents konkurrenceevne for på den måde at nedbringe massearbejdsløsheden. Vi er altså troværdige og anstændige, hvis vi gør noget for de mennesker, som ikke har noget arbejde.
I denne uge skal vi stemme om servicedirektivet, som kan give 600.000 nye arbejdspladser, hvis det gennemføres, 100.000 af dem i mit hjemland Tyskland, hvis det bliver vedtaget i den foreliggende version fra Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. Det er der efterhånden kun forsvindende lille udsigt til, for PPE er faldet om, og SPE har sat sig igennem over hele linjen.
Det påvirker ikke fagforeningerne, som fortsætter med at sprede usandheder og panik. I morgen forventes der her 30.000 velorganiserede, velnærede og velklædte demonstranter, som vil forhindre, at der skabes 600.000 arbejdspladser. Arbejdspladsindehaverne kæmper for deres ejendom. Det er umoralsk og frastødende. Vi skal gøre noget for de mennesker, som ikke har noget arbejde, for de har heller ingen funktionærer, som kører dem til Strasbourg i busser. 
Marie-Noëlle Lienemann (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, adskillige arbejdstagere og borgere i EU forstår ikke Kommissionens passivitet i forbindelse med det fjendtlige overtagelsestilbud, der berører Arcelor-koncernen, og kommissær Kroes' udtalelser har rystet dem. Hun mener ikke, der er behov for nogen strategi for, hvordan vi beskytter de europæiske koncerner, men glæder sig blot over internationale koncerners tilstedeværelse i Europa.
Det er udtryk for, at man glemmer fortiden, nemlig at fundamentet for EU er Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab. Det er udtryk for, at man lader enhver tanke om industripolitik ude af betragtning, at man tror på de udsagn og løfter, Mittal Steels direktør har fremsat, selv om alle ved, at de ikke bliver overholdt i længden. Jeg behøver blot at henvise til, hvordan en af koncernens fabrikker blev lukket i Irland til trods for de forpligtelser, man havde indgået over for de lokale myndigheder.
Endelig vil jeg gerne sige, at det er tydeligt, hvad angår denne industripolitiske sag, at Mittal Steel-koncernen primært har til hensigt at sikre sig Arcelor-koncernens egenkapital, som i vid udstrækning er et resultat af arbejdstagernes indsats. Koncernen søger også på sigt at fremme udflytning af virksomheder og truer dermed...
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil omtale den krise, der er brudt ud for nylig, vedrørende Muhammed-tegningerne, og som andre medlemmer også har været inde på.
I denne tid oplever vi, og forsøger vi at præcisere, grænserne for ytringsfriheden og den kulturelle frihed i den frie verden og den teokratiske verden, idet der ofte tages udgangsunkt i teorien om kulturernes sammenstød. Jeg mener ikke, der er to verdener, der støder sammen - og jeg er sikker på, at de fleste her er af samme opfattelse - men tror, der er en åben verden, hvor vi alle er nødt til at leve sammen.
Denne krise bryder ud på et tidspunkt, hvor der hersker gensidig mistillid mellem Vesten og islam, og jeg er bange for, at det er Vesten, der har ansvaret (især hvad krigen i Irak angår). Desværre kæder offentligheden i Vesten den muslimske tro sammen med terrorisme. Den muslimske offentlighed mener derimod, at terrorisme er er noget, de magtfulde her i verden har fundet på for at gribe ind i de indre anliggender i et hvilket som helst land, de ønsker.
Mine damer og herrer, den verden, vi lever i, tilhører ikke os. Vi har lånt den af de kommende generationer. Det er vores ansvar at respektere den! 
Eugenijus Gentvilas (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg har gode nyheder. Om tre dage fejrer Litauen sin uafhængighedsdag. Det er den 16. februar. Jeg er imidlertid bange for, at vores stats nationaldag endnu en gang ikke vil blive nævnt, eftersom det ikke er tradition at gøre det. Jeg foreslår derfor, at man i det mindste under plenarsessioner og plenarmøder nævner nationaldagene for de stater, som fejrer dem på disse særlige dage. Det kunne gøres med forskellige henvisninger på tidsplanen for mødet, eller det kunne måske anføres på tavlen, at den ene eller anden stat fejrer sin nationaldag. Naturligvis kunne mødets formand også fortælle medlemmerne, at den ene eller anden stat fejrer sin nationaldag. Det ville bidrage til, at vi lærte hinanden at kende, og det ville bringe Europas borgere tættere på Europas institutioner. Tak. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand, den britiske regering gennemfører en plan for reorganisering af det engelske og det walisiske politi på regionalt plan. Den begrundelse, der gives, er, at de eksisterende strukturer ikke kan håndtere terrorisme, ekstremisme og grov og organiseret kriminalitet tilfredsstillende. Men den virkelige begrundelse er ikke at gøre dem mere effektive, men at fremme EU's politik om regionalisering af medlemsstaterne.
Når den britiske befolkning har fået valget, har den forkastet regionalisering overbevisende. Politiet får ikke noget valg, for indenrigsministeren, Charles Clarke, gav de 43 politimestre et ultimatum: De skulle udarbejde planer for massesammenlægning, hvad enten de kunne lide det eller ej. I Rom-traktaten tales der om regioner, og deres betydning bliver mere og mere tydelig. Ikke mange mennesker i Storbritannien indser, hvordan deres land bliver ændret fuldstændig, for at det kan blive en simpel region i et Europas Forenede Stater.
Henri Weber (PSE ).
   - Hr. formand, den 20. oktober 2005 vedtog UNESCO's generalkonference konventionen om kulturel mangfoldighed med 148 stemmer for og to imod, mens fire undlod at stemme. Konventionen anerkender, at kulturelle aktiviteter, varer og tjenesteydelser er af en særlig beskaffenhed og under ingen omstændigheder slet og ret kan betragtes som handelsvarer.
I artikel 20 understreges det, at staterne skal tage hensyn til konventionen, når de indgår andre internationale forpligtelser, eksempelvis aftaler i Verdenshandelsorganisationens regi.
Konventionen skal ratificeres af 30 stater, før den kan træde i kraft. Til dato har kun Canada ratificeret den. EU, repræsenteret ved Kommissionen, har spillet en væsentlig rolle i forbindelse med vedtagelsen af konventionen. Burde vores formand og formanden for Kultur- og Uddannelsesudvalget ikke rette henvendelse til Rådet og til samtlige stats- og regeringschefer og ved en fælles skrivelse opfordre til, at man ratificerer konventionen? 
María Badía I Cutchet (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på den store indsats, der gøres for at bringe de europæiske institutionerne nærmere på borgerne. Kommissionen har netop vedtaget hvidbogen. Vi har en D-plan, der handler om dialog, og i dette forsøg på at finde nye og bedre måder at kommunikere på, må vi ikke glemme den naturlige vej, nemlig de europæiske borgeres eget sprog.
I Spanien anerkendes borgernes ret til udover castiliansk som fælles sprog at anvende andre officielle sprog: Catalansk, baskisk og galicisk, der alle er europæiske sprog.
Den spanske regering forelagde i december 2004 et forslag for Rådet, der gik ud på under visse betingelser at tillade anvendelsen af disse sprog, uden at det skulle betyde nogen ekstra omkostning for EU's institutioner. Såvel Kommissionen som Rådet og Regionsudvalget har allerede iværksat dette forslag. Nu mangler vi Parlamentet. Det drejer sig om at muliggøre brugen af disse sprog i korrespondancen mellem borgerne og Parlamentet, ved offentliggørelse af lovgivningsbestemmelser og i forbindelse med parlamentsmedlemmernes indlæg.
Hr. formand, denne anmodning udgør ikke nogen omkostning for institutionen, men vil tværtimod berige Parlamentet.
Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, sidste år blev grave på en jødisk kirkegård i Herrlisheim skændet, hvilket helt berettiget vakte harme i Alsace-regionen. Uden skyggen af bevis blev disse krænkelser tilskrevet et aktivt medlem af partiet Den Nationale Front, en hæderlig ung mand, som var ansat ved Skov- og Naturstyrelsen og alene forsørgede sin mor. På grundlag af en simpel grafologisk analyse, som afslørede, at hans nuller var lidt mindre end de andre tal, blev han straks varetægtsfængslet. Nu ser det ud til, at man har arresteret de to gerningsmænd bag den omhandlede udåd. De har ikke nogen forbindelse med hr. Lezeau, som var et uskyldigt offer, men hverken han eller Den Nationale Front har modtaget nogen undskyldning. Den Nationale Front havde afgjort ikke noget som helst at gøre med denne handling og er lige så oprørt over den som resten af befolkningen. Det er en regulær juridisk skandale, den offentlige anklager i Colmar, hr. Schultz, er ansvarlig for. 
Véronique De Keyser (PSE ).
   - Hr. formand, jeg kom i nat hjem fra en rejse i Palæstina, hvor jeg talte med præsident Abbas.
Jeg vil i den forbindelse gerne videregive to budskaber. Det første er, at præsidenten vil rette en appel til Det Palæstinensiske Lovgivende Råd sidst i næste uge, og han vil meget klart fastholde sit standpunkt. Han er besluttet på ikke at acceptere en regering, som ikke accepterer fredsaftalerne og anerkendelsen af staten Israel. Vi bevæger os således sandsynligvis i retning af en række politiske kriser i Palæstina, som endog kan give anledning til, at der, måske om nogle måneder, udskrives valg. Det er i alt fald præsident Abbas' opfattelse af tingene.
Det andet budskab, præsidenten bad mig viderebringe til Dem, hr. formand, og til Europa-Parlamentet er, at han med glæde tager imod Deres invitation til at deltage i Parlamentets møde i marts. Han vil ved den lejlighed nøje redegøre for den situation, der hersker i Palæstina, og den kurs, han følger. 
Formanden.
   - Fru De Keyser, jeg takker Dem for denne oplysning og for Deres telefonopkald i weekenden herom. Det vil være os en stor glæde at modtage formanden for Den Palæstinensiske Myndighed, hvis han kan komme hertil. 
Εvangelia Tzampazi (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, den 7. februar er det syv år, siden de libyske myndigheder arresterede fem bulgarske sygeplejersker og en palæstinensisk læge, anklaget for at have smittet børn på børnehospitalet i Benghazi med aids.
Den dødsom, som de herefter blev idømt af den libyske domstol, fik de bulgarske myndigheder og det europæiske diplomati til at reagere. Selv om dødsdommen for nylig blev omstødt af den libyske højesteret med henblik på genoptagelse af sagen, kan vi sende dem et budskab om støtte og samtidig også et krav om, at de libyske myndigheder garanterer, at den næste sag bliver retfærdig og objektiv.
Vi bør ligeledes støtte de libyske børn, der blev smittet, og arbejde for at få skabt de nødvendige forudsætninger for, at der kan findes en retfærdig løsning på denne sørgelige historie. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, for ca. to uger siden kollapsede en 11-årig pige i sit klasseværelse på en skole i Det Forenede Kongerige. Man fandt senere ud af, at hun havde røget heroin. Der var forlydender om, at hun havde taget narkotika i flere måneder. Det er ikke noget enestående tilfælde: Det menes, at tusindvis af børn i Europa tager narkotika, og det står mere og mere klart, at stofmisbruget blandt børn er hastigt stigende. Børn er meget sårbare, og stofmisbrug i skoler kan inden længe, hvis det fortsætter ukontrolleret, få et epidemisk omfang. Mange af os mener, at situationen allerede er meget foruroligende.
Hr. formand, da jeg er bekendt med Deres - og de fleste af mine kollegers - opmærksomhed på problemet, beder jeg Dem om at anmode Kommissionen og Rådet om en udtalelse om den aktuelle situation vedrørende stofmisbrug blandt børn og behovet for en snarlig revision af strategien for, hvordan dette foruroligende problem håndteres bedst.
Eluned Morgan (PSE ).
   - Hr. formand, der findes for øjeblikket 84 Lissabon-direktiver, som Europa-Parlamentet har vedtaget. 63 af disse burde være fuldt ud gennemført i alle medlemsstaterne, men indtil videre er kun 12 fuldt ud gennemført.
I henhold til Kommissionens seneste tal skulle direktivet om fælles regler for det indre marked for naturgas have været gennemført inden den 1. juli 2004. Følgende lande har endnu ikke givet Kommissionen meddelelse om lovgivning, som gennemfører dette direktiv: Belgien, Tyskland, Estland, Spanien, Irland, Letland og Luxembourg. Lissabon bringes i fare af medlemsstaternes slappe indstilling.
Hr. formand, vil De skrive til Kommissionen og spørge, hvad den agter at gøre for at fremskynde lovgivningen om især gasdirektivet?
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det tragiske forlis, der skete med den forældede og slidte 35 år gamle passager- og bilfærge El Salam 98, som tog flere tusind passagerer og søfolk med sig i sin våde grav i Det Røde Hav, er endnu et led i den lange kæde af søfartsforbrydelser på profittens alter.
Vi udtrykker vores dybeste medfølelse med familierne til de passagerer og søfolk, der blev de uskyldige ofre. Vi vil benytte lejligheden til at påpege, at den begrundede udtalelse, eller det ultimatum, som Kommissionen i december 2005 sendte til den græske regering om gennemførelsen af forordning nr. 3577/92, hvorved man imødekom skibsredernes krav under påskud af såkaldt illoyal konkurrence, medfører afskaffelse af grundlæggende kriterier for bilfærgers sødygtighed og passagersikkerhed, f.eks. skibenes hestekræfter og tonnage, samt det krav om, at skibene tages ud af drift efter 30 år, som er indført i Grækenland.
Vi kræver, at Kommissionen standser denne procedure. Det er tvingende nødvendigt, at man gennem Den Internationale Søfartsorganisation …
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil rejse et spørgsmål, som har afgørende betydning for landbrugssektoren i min valgkreds. I landbrugssektoren i Nordirland er der en stor overvægt af -forpagtninger, hvor en aktiv landbruger forpagter jord i 10 måneder om året af en inaktiv jordbesidder.
I henhold til forordning (EF) nr. 782/2003 - som den bliver gennemført - kan jordbesidderen og den aktive landbruger ikke dele den enkeltbetaling, der vedrører den pågældende jord. Det har resulteret i, at både jordbesidder og landbruger har anmodet om støtte til det samme stykke jord. Nu straffes de begge med slet ikke at modtage nogen betaling. Den overvejende årsag til dette er forvirring og fejl snarere end svig.
Truslen om tilbageholdelse af hele enkeltbetalingen er helt ude af proportioner og kan føre til økonomisk ruin for mange. Derfor opfordrer jeg Kommissionen til at godkende en strategi, der kan føre til en løsning og sikre formålet med enkeltbetalinger, nemlig en rimelig levestandard for landbrugere.
Danutė Budreikaitė (ALDE ).
   - Mine damer og herrer, aftalen mellem Tyskland og Rusland om at etablere en gasledning langs bunden af Østersøen har rejst mange spørgsmål. Den kritiseres ikke kun på grund af Tysklands økonomiske egoisme, som tramper på EU's principper om solidaritet og øger risikoen for, at Rusland kan øve økonomisk og politisk indflydelse på EU's lande. Der udgår også en stor trussel fra en arv fra Anden Verdenskrig i form af kemiske våben, som blev begravet på bunden af Østersøen for 50 år siden. Østersøens økosystem trues af 292.000 t kemiske våben. Østersøen er ikke en tysk eller russisk indsø. Dens kyster er hjem for borgerne i seks andre EU-stater, og for dem er Østersøen en kilde til indtjening og rekreation. Da Østersøen bruges intensivt til fiskeri og andre økonomiske aktiviteter, er udlægningen af en gasledning og disse kemiske våben en bekymring for det internationale samfund. For at undgå en økologisk katastrofe i Østersøen anmoder jeg Dem indtrængende om at opfordre Kommissionen til at gennemføre en omfattende undersøgelse af de mulige konsekvenser af gasledningen, som opfattes som et privat kommercielt projekt, for økologien i Østersøen. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   - Det internationale samfund står over for en alvorlig udfordring i år med de kommende forhandlinger om Kosovos status. Der er meget på spil, og regionens fremtid vil være afgørende for situationen og EU-perspektivet for hele Vestbalkan.
Det er tydeligt, at Kosovo er tabt for Serbien, ikke kun fordi albanerne, som udgør 90 % af befolkningen, ikke ønsker at bo der, men også fordi det støttes af adskillige supermagter, herunder USA og Storbritannien. EU har endnu ikke formuleret sin holdning, selv om det må betegnes som en hastesag. Mit spørgsmål er, at hvis det internationale samfund tilstår Kosovo retten til at bryde ud, at blive uafhængigt, hvorfor skulle det så have hele regionen, selv områder, som er beboet af serbere? Hvorfor er muligheden for en territorial opdeling udelukket lige fra begyndelsen? Hvorfor bliver albanerne belønnet og serberne straffet? Hvis ikke spørgsmålet om Kosovos status bliver løst ordentligt, vil det føre til en langvarig destabilisering...
Dariusz Rosati (PSE ).
   - Hr. formand, Kommissionen har fremsat en rapport om begrænsningerne på adgangen til arbejdsmarkedet i EU-15 for borgere i de nye medlemsstater. Denne rapport konkluderer, at frygten for at åbne arbejdsmarkederne var ubegrundet. Der er en ret lille tilstrømning af arbejdskraft til de gamle lande, og de lande, som har åbnet deres arbejdsmarkeder, har haft mange fordele af det.
Trods disse klare konklusioner vil størsteparten af de gamle medlemsstater desværre opretholde de nuværende restriktioner i adskillige år. Hvorfor presser Kommissionen ikke meget mere på for at få ophævet de diskriminerende begrænsninger på adgangen til arbejdsmarkedet i de resterende medlemsstater, i betragtning af resultaterne i dens egen rapport og dens rolle som traktatens vogter? Jeg vil også gerne spørge, hvorfor bibeholdelsen af disse begrænsninger får lov at gå upåtalt hen. De er ikke alene i strid med traktaterne og ånden i den europæiske integration, de sinker også EU's økonomiske vækst, gør det mindre konkurrencedygtigt og skaber betingelserne for afvigelser såsom sort arbejde og fiktiv selvansættelse.
Jeg har tillid til, at Kommissionen vil gøre en målrettet indsats for at sikre, at disse skadelige begrænsninger bliver ophævet. 
Bogusław Rogalski (IND/DEM ).
   - Hr. formand, mange europæiske aviser har for nylig trykt tegninger af profeten Muhammed og på den måde hånet islam. Dens rabiate tilhængere gjorde gengæld ved at afbrænde flag og angribe europæiske landes ambassader. Desuden blev en italiensk præst dræbt i Trabzon i Tyrkiet.
Eskaleringen af had og vold blev udløst og næret af de liberale venstreorienterede medier, som længe har angrebet religioner af enhver art. I en forkert frihedsopfattelses navn er vi vidne til en vanhelligelse af tro og Gud, overbevisninger som er hellige for millioner af mennesker. Medierne propagerer religiøs intolerance, moralsk nihilisme og antikultur lige for øjnene af os. Et menneskes frihed slutter dér, hvor et andets begynder. Ytringsfriheden i medierne må ikke føre til krænkelse af andre menneskers rettigheder og friheder. Friheden fornærmer ikke, den foragter ikke nogen, den håner ikke, den nedværdiger ikke og den gør ikke grin med det, der er helligt. Frihed er lig med respekt for andre menneskers værdighed, overbevisninger og liv.
Det bør vi huske, når vi møder den stigende forringelse af Europas kultur. Jeg vil gerne opfordre til en tilbagevenden til den vestlige civilisations centrale værdier, hvor der ikke er plads til det religiøse had, som i øjeblikket er fremherskende i de europæiske medier. 
Jeffrey Titford (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over at få lejlighed til at få protokolført min foragt for en beslutning truffet af en gruppe på højt plan - som jeg antager er Kommissionen - om at underkende Budgetkontroludvalget og genudnævne Franz-Hermann Brüner som generaldirektør for OLAF. Hr. Brüner er en overmåde kontroversiel person, og der er blevet rejst tvivl om hans vurderinger ved mange lejligheder. I sin første periode støttede han heksejagt på journalister som Hans-Martin Tillack, der afslørede svig. Han er også blevet kritiseret af politikere og sit tilsynsråd, og jeg tror ikke, at han har Parlamentets, pressens eller offentlighedens tillid.
Dette beviser også, hvor meningsløst Parlamentet og dets udvalgssystem er. Kandidaterne til stillingen præsenterede sig over for Budgetkontroludvalget. Vi udspurgte dem og endte med at stemme for en bedre kandidat fra Sverige. Nu opdager vi, at hele den tidskrævende proces var en meningsløs paradeforestilling.
Formanden.
   - Indlæggene af et minuts varighed er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Thijs Berman for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets direktiv om minimumsforskrifter til beskyttelse af slagtekyllinger (KOM(2005)0221 - C6- 0190/2005 - 2005/0099(CNS)) (A6-0017/2006). 
Markos Kyprianou,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at takke medlemmerne af de udvalg, som har beskæftiget sig med dette emne, og naturligvis vil jeg først og fremmest takke ordføreren, hr, Berman, for det prisværdige stykke arbejde, han har gjort, og for hele den indsats, han har gjort for at få et positivt resultat af dette initiativ.
Jeg ved godt, at det ikke er sikkert, alle parter er lige tilfredse med forslagene, når de skal vedtages. Nogle ville måske hellere have, at vi gik mere i én bestemt retning, måske føler de ikke, at vi går tilstrækkelig vidt, mens andre måske synes, vi burde være mere konservative, og at vi går for vidt. Jeg mener imidlertid, at dette forslag, som det ser ud med mange af de ændringsforslag, der er stillet, er et afbalanceret, fornuftigt forslag, som på den ene side opfylder behovet for bedre behandling af dyrene, for dyrevelfærd, især når det gælder kyllinger, samtidig med at det også tager højde for de økonomiske omkostninger og den byrde, det kan medføre for industrien og virksomhederne på dette område.
Først og fremmest må vi dog ikke undervurdere den stærke sammenhæng mellem en ordentlig behandling af dyrene og deres sundhed, og dette er især vigtigt nu, hvor vi drøfter de foranstaltninger, der skal træffes for at bekæmpe fugleinfluenzaen, der nu er nået til EU - i hvert fald til vildtfuglene. Hvis vi følger en politik med god behandling af dyrene, giver alle beskyttelsesforanstaltninger og alle de forebyggende foranstaltninger, vi træffer, langt flere resultater. Der vil være en langt bedre kontrol, det vil være langt nemmere at identificere de sundhedsproblemer, der kan dukke op, og dette betyder naturligvis, set ud fra et praktisk synspunkt, færre sygdomme blandt dyrene, færre døde dyr, færre uegnede kyllinger i dette tilfælde, og således færre tab og færre omkostninger. Derfor kan det, der på overfladen ser ud som omkostninger for virksomhederne, producenterne og landmændene, i virkeligheden være en fordel, som vil medføre besparelser og være til økonomisk fordel for producenterne.
Desuden vil jeg blot nævne ganske kort, at Verdensbanken for nylig har udsendt en rapport, som gør opmærksom på de økonomiske fordele af en dyrevelfærdspolitik og viser, hvordan denne politik også kan være økonomisk fordelagtig.
Den anden ting, jeg gerne vil omtale, er naturligvis støtten til producenterne. Det er meget vigtigt, at de ikke bærer alle omkostningerne, men de europæiske forbrugere er også villige til at betale mere, hvis de ved, at det er produkter, som er fremstillet efter metoder, der bygger på dyrevelfærd og en god behandling af dyrene. Og gennem mærkning, som skal være frivillig i starten - vi vil fremlægge en rapport om obligatorisk mærkning - vil producenterne få mulighed for netop at udnytte, at de anvender metoder, som vinder genklang hos de europæiske borgere, og på grundlag af vores studier og undersøgelser kan de tage en højere pris, fordi de europæiske borgere er villige til at betale mere. Der er naturligvis også en generel multiforslagsstrategi, den strategiske plan om dyrevelfærd, som Kommissionen vedtog for nylig, og som nu kommer til behandling i Parlamentet. Dette forslag er muligvis længere fremme end forslaget til handlingsplan, men det er i overensstemmelse med principperne og tankegangen bag handlingsplanens forslag.
Til sidst vil jeg gerne komme ind på det velkendte spørgsmål om Verdenshandelsorganisationen. Jeg ved, at de europæiske producenter ofte føler sig forfordelt i forhold til producenter i tredjelande. Der gøres en vedvarende indsats for at få indført betingelser og krav til dyrevelfærd og god behandling af dyrene i international handel. Det er ikke nemt, men vi arbejder på sagen. Den internationale dyreværnsorganisations seneste vedtagelse af principper om god behandling af dyr er det første skridt i denne henseende, og vi vil intensivere bestræbelserne i denne retning.
På trods af dette tror vi dog, i betragtning af de europæiske forbrugeres meget stærke engagement, at vi kan give de europæiske producenter en fordel ved hjælp af mærkning. Det vil ikke være en ulempe for dem at anvende en dyrevelfærdspolitik. Tværtimod vil det give dem adgang til det meget store marked af europæiske forbrugere. 

Thijs Berman (PSE ),
   Fru formand, Europa-Parlamentet vil, håber jeg, denne uge tage et vigtigt skridt hen imod et bæredygtigt europæisk landbrug. EU bør respektere og lovfæste dyrenes fem frihedsrettigheder. Det drejer sig om frihed fra tørst, sult og fejlernæring, frihed fra ubehag, frihed fra smerte, læsioner og sygdom, frihed til normal adfærd og frihed fra angst og stresspåvirkning. Det her omhandlede direktiv imødekommer disse friheder, og det er på høje tid.
Det er først og fremmest de europæiske forbrugere og borgere, der kræver respekt for dyrene, og de er også i stadig flere lande indstillet på at betale en rimelig pris herfor. Det er positivt, at Kommissionen for tre uger siden lancerede en handlingsplan for dyrevelfærd. Den type aftaler og forskrifter hører hjemme på europæisk plan, ellers vil medlemsstaterne konkurrere med hinanden på bekostning af dyrevelfærden.
Den europæiske forbrugers bekymring over dyrevelfærden er i øjeblikket især rettet mod slagtekyllinger. Bekymringen fik ny næring ved beretninger om overbelægning på bedrifterne og opdrætsmetoder, som fokuserede på at sikre stadig hurtigere vækst frem for stærke knogler og styrkelse af hjerte og lunger. Alt for mange dyr lider af sår på fødder og bryst på grund af dårlig strøelse. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har med min betænkning og ændringsforslagene hertil sendt et klart signal til Kommissionen og Rådet til støtte for dyrevelfærd og kvalitetskrav, men også til støtte for en vis fleksibilitet i forhold til fjerkræavleren. Endvidere har jeg ønsket i min betænkning at fastslå to principper, som endnu ikke var med i direktivet.
For det første må genetisk selektion, avl med henblik på udvikling af visse karakteristika, aldrig begrænse eller true en given dyrearts velfærdspotentiale. Princippet bør være hjørnestenen i ethvert direktiv om dyrevelfærd.
For det andet må socioøkonomiske hensyn aldrig prioriteres højere end dyrevelfærden. Det er set i lyset af dette princip logisk, at der stilles krav til lokaliteterne. Det drejer sig om krav, som gode fjerkræavlere for længst har opfyldt, da de reducerer dødelighedskvotienten og dermed øger udbyttet. Dyrevelfærd er i fjerkræavlernes interesse i økonomisk henseende, sådan som hr. Kyprianou også påpegede.
Direktivet foreskriver endvidere professionel og daglig kontrol med sundhed og velfærd, hvilket er vigtigt, ikke mindst i denne tid, for at forebygge epizootier. Ikke desto mindre har fjerkræ behov for mere plads, end der ofte gives. Som det præciseres i det ændringsforslag, jeg har stillet sammen med min kollega fru Jeggle, bør antallet af kyllinger pr. kvadratmeter, i dagene umiddelbart før kyllingerne køres til slagtning, reduceres til 38 kg/m2 og i 2013 til 34 kg/m2.
Mange af EU's medlemsstater ligger allerede nu under eller omkring den grænse. Ændringsforslag, som tager sigte på at foreskrive en endnu lavere belægningsgrad, kan jeg ikke støtte. I henhold til sagkyndiges udtalelser indebærer en belægning på mere end 30 kg/m2 ganske vist en højere risiko for dyrevelfærden, men det er afgjort ikke nogen absolut grænse for, hvornår der vil indtræffe ulykker. Er belægningsgraden højere end 30 kg/m2, er god driftsledelse helt afgørende, og netop på det område bør vi fra Europa-Parlamentets side vise tillid. Derfor bør reglerne også være fleksible i forhold til landmændene. Kvalitetskrav og sanktioner går hånd i hånd, men vi bør respektere proportionalitetsprincippet og anspore til bedre driftsledelse. Det giver ikke mening at fastsætte længere eller strengere straffe end højst nødvendigt.
Modstanderne af dette direktiv siger, at den globale konkurrence umuliggør den slags standarder for dyrevelfærd, da det vil indebære, at der stilles strengere krav i Europa end i landene uden for Europa. Det er sagligt ukorrekt. Den største konkurrent inden for fjerkræsektoren, nemlig Brasilien, opfylder allerede nu dette direktivs krav. Selv om vi måtte beslutte at standse dårlig dyrevelfærd ved Europas grænser, ville brasiliansk kød uden vanskeligheder kunne komme ind.
Den europæiske sektor bør derfor enten sætte fokus på omkostningsbesparelser og dermed ekspansion eller på produktion af fersk kød af høj kvalitet tæt på de europæiske forbrugere. Den udvikling, dette direktiv tilskynder til, er allerede i gang, men det betyder ikke, at Kommissionen ikke bør sikre, at dyrevelfærd sættes på dagsordenen i Verdenshandelsorganisationen, og mere eftertrykkeligt end tilfældet er i dag. Jeg har stillet spørgsmål til Kommissionen herom. Hvilke muligheder åbnes der for dyrevelfærd inden for GATT-aftalens rammer? I henhold til aftalens artikel 20 anerkendes importbegrænsninger af hensyn til folkesundheden, dyrs og planters sundhed og af moralske årsager. Det er den vej, vi bør gå.
Europa har brug for konkrete resultater for at give borgerne fornyet tillid til EU. Bæredygtig udvikling er et af de områder, hvor EU kan opnå resultater, og dyrevelfærd er en del heraf. Derfor bør dette direktiv gennemføres hurtigst muligt.
Åsa Westlund (PSE ),
   Fru formand, Miljøudvalget hilser naturligvis Kommissionens forslag om fælles bestemmelser for slagtekyllinger velkommen, i særdeleshed fordi forslaget medfører klare forbedringer for dyrebeskyttelsen, men også fordi vi ønsker at fremme et effektivt indre marked.
Det store problem med Kommissionens forslag er, at det ligger på et for lavt niveau, når det gælder dyrebeskyttelse. I henhold til konklusionerne fra The Scientific Committee on Animal Health and Animal Welfaresom har ligget til grund for vores beslutning, skal f.eks. belægningsgraden være lavere end 25 kg, hvis store sår og unødige lidelse skal undgås. I linje med dette har mange af os fremlagt ændringsforslag om netop belægningsgraden og om pointsystemet for trædepudelæsioner. Disse ændringer er nødvendige, hvis vi skal kunne garantere dyrebeskyttelsen.
I Europa-Parlamentet bør vi tage eksperterne alvorligt og vise Rådet, at vi ønsker en skærpelse af Kommissionens forslag med hensyn til dyrebeskyttelse. Det, og måske ikke detaljerne i vores ændringsforslag, er det vigtigste lige nu. Derfor håber jeg, at et flertal i Europa-Parlamentet i morgen stemmer for disse ændringsforslag, som altså fik stor støtte i Miljøudvalget. Et bredt flertal både fra højre- og venstrefløjen stemte for dem.
María Esther Herranz García,
   Fru formand, jeg vil gerne lykønske hr. Berman og takke for hans indsats, for hans politiske holdning har været meget konstruktiv og realistisk og har gjort det muligt for os at opnå balance mellem medlemmernes forskellige synspunkter.
Dette udkast til betænkning om det nye direktiv vedrørende slagtekyllingernes velfærd, der er vedtaget af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, er afbalanceret, for det tager hensyn til produktionsmetoderne i de fleste af medlemsstaterne.
Det centrale punkt i betænkningen drejer sig som bekendt om belægningsgraden. På baggrund af de oplysninger, jeg har indsamlet, er de belægningsgrader, der er indeholdt i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landbrugsdistrikters betænkning mere end acceptable i størstedelen af de europæiske regioner, men de kan give anledning til visse problemer i bestemte, meget konkrete områder af EU.
Som ordfører har jeg forsøgt at forene flertallets holdning, og med hensyn til ændringsforslagene kan jeg allerede nu oplyse, at jeg ikke har til hensigt at støtte ret mange af dem. Imidlertid synes jeg, at ændringsforslag 42 kommer med et svar på en meget berettiget politisk bekymring, der drejer sig om at lade importen fra tredjelande være omfattet af nogle minimumsstandarder, der allerede gælder i EU.
Med hensyn til ændringsforslag 44, der fjerner iværksættelsen af mærkning for kød, der er omfattet af det nye dyrevelfærdsdirektiv, er jeg nødt til at sige til Dem, at det er i modstrid med behovet for at give disse produkter en merværdi med det formål at gøre de europæiske producenters indsats mere synlig.
EU udarbejder i disse år en omfattende lovgivning for at forbedre dyrevelfærden og for at tage hensyn til en af de bekymringer, som den europæiske offentlighed har givet udtryk for. På denne måde har vi formået at forbedre beskyttelsen af æglæggende høns, kalve og avlssvin.
Vi er nødt til at erkende, at denne indsats burde give sig udslag i en forbedring af produkternes kvalitet for den europæiske forbruger, og at kvaliteten bør være følges op af en effektiv mærkningspolitik.
Men at støtte de stillede ændringsforslag, der for størstedelens vedkommende gør lovgivningen strengere uden grund, vil medføre tilpasningsproblemer i nogle regioner.
Marc Tarabella,
   Fru formand, det drejer sig her om en sag, som er helt i tråd med EU's bestræbelser for at skille sig ud fra konkurrenterne, hvad angår dyrevelfærd.
Indledningsvis vil jeg i denne forbindelse gerne takke ordføreren, Thijs Berman, som har forsøgt at finde en balance mellem standpunkter, som lå alt for langt fra hinanden. Vi må erkende, at der især blev fokuseret på et enkelt kriterium, nemlig belægningsgraden. Vi må beklage, at der i Kommissionens forslag slås til lyd for automatisk registrering af visse oplysninger, idet et sådant krav kan være vanskeligt at opfylde og finansiere for de små producenter. Med lad os vende tilbage til belægningsgraden, som er det helt afgørende kriterium.
Ser man på de umiddelbare økonomiske konsekvenser i regionen Wallonien, fremgår det, at der for en bygning på 1.000 kvadratmeter med udgangspunkt i en gennemsnitsindkomst på 0,72 euro pr. kg anslås at blive tale om en nedgang i årsindtægt på 55 % ved en belægningsgrad på 30 kg/m2 og på 24 % ved en belægningsgrad på 38 kg/m2. Et sådant indtægtstab vurderes branchen ikke at kunne bære. Den planlagte betragtelige reduktion af antallet af producenter i Europa og en stagnerende eller stigende efterspørgsel fra forbrugernes side vil uundgåeligt gavne importen fra lande, som langtfra håndhæver de standarder, vi gør, og heller ikke har planer herom. Det vil alt sammen være til skade for dyrevelfærden.
Jeg vil derfor, idet jeg i øvrigt har forståelse for ordførerens argumenter for at udvikle europæisk landbrug i retning af bæredygtigt landbrug, afslutningsvis understrege to grundlæggende forhold. For det første betyder en udvikling hen imod bedre kvalitet ekstra omkostninger for de europæiske producenter. Denne forskel bør give sig udslag i kvalitetsmærkning, og den bør udnyttes i forbindelse med gennemførelse og tydeliggørelse af baggrunden for en vis prisdifferentiering, og de, der har besvaret Eurobarometer-meningsmålingen, som også er forbrugere, bør være parate til at betale den højere pris. Supermarkederne spiller en afgørende rolle i den forbindelse.
Det andet forhold, jeg vil påpege, inden jeg slutter mit indlæg, er, at det er afgørende, at vi gør vores yderste for at sikre, at Kommissionen med bistand fra internationale organisationer som Europarådet eller Verdensorganisationen for Dyresundhed (OIE) vinder gehør for, at WTO i højere grad anerkender foranstaltninger vedrørende dyrevelfærd. 
Jan Mulder,
   Fru formand, indledningsvis vil jeg gerne komplimentere hr. Berman. Det er hans første betænkning, men han har efter min mening så afgjort taget opgaven alvorligt. Lad mig sige, hvad angår denne betænkning, at jeg ikke kender nogen i Europa-Parlamentet, som er imod dyrevelfærd. Alle går naturligvis ind herfor. Men jeg har alligevel min tvivl om dette forslag, da det stadig lader en del tilbage at ønske.
For det første foreskrives de samme standarder for hele EU, og jeg kunne forestille mig, at der i et område med koldt klima, såsom Finland, og et område med et helt andet klima, såsom Italien, burde gælde forskellige standarder for antallet af dyr, der må holdes inden for et givet areal. Der kan i praksis meget vel allerede være tale om forskellige standarder. Det tager Kommissionen på ingen måde hensyn til, og vi har, som påpeget af den foregående taler, endnu ikke set nogen økonomisk analyse. Det er nemt nok at sige, at socioøkonomiske hensyn aldrig må prioriteres højere end dyrevelfærd. Men der er også mennesker, som skal have det daglige udkomme herved. Hvilke konsekvenser har det konkret for dem? Har Kommissionen overblik herover?
Det vigtigste forhold er naturligvis en adfærdskodeks, som også påpeget af adskillige talere før mig, herunder kommissæren selv, om end det ikke lykkedes ham at overbevise mig fuldstændigt. Det er ikke voldsomt hensigtsmæssigt, hvis vi ønsker at understrege de såkaldte ikke-handelsmæssige aspekter, midt under forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen nu igen at sætte et nyt forslag på dagsordenen uden med sikkerhed at vide, at importørerne opfylder det omhandlede krav. Hvorfor tager Kommissionen ikke snarest muligt spørgsmålet om en adfærdskodeks op med supermarkederne og andre store importører?
Jeg har svært ved at se logikken, hvis man siger til de europæiske producenter, at de skal opfylde bestemte standarder, samtidig med at en række supermarkeder ubegrænset kan indføre varer fra resten af verden, uden at Kommissionen stiller krav om, at der foretages nogen som helst kontrol hermed. Vi kontrollerer kun for salmonella, og hvad ved jeg, men vi kontrollerer aldrig med hensyn til dyrevelfærd. Det bør Kommissionen sikre, at vi gør, og det aspekt mangler helt i forslaget. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf,
   Fru formand, ordføreren skriver i sin begrundelse: "Enhver landmand med respekt for sig selv har respekt for sine dyr." Der må åbenbart også være nogle, som ikke er kommet så langt med denne respekt, ellers var det ikke nødvendigt at vedtage regler om det. Jeg tror også problemet er, at mange, som arbejder med slagtekyllinger, slet ikke er landmænd, men industrifolk, som udnytter deres kapital uafhængigt af spørgsmålet om respekt for livet. Når vi ser, hvordan det foregår inden for avlen, hr. Berman, så må vi konstatere, at det ikke er dyrevelfærd, der har stået øverst på dagsordenen, men økonomi i form af størst mulig profit.
Når man ser på disse stalde, så er det på høje tid, at vi får fastsat nogle regler. Det er vi enige om. Jeg tror bare, at vi skal passe på, at vi ikke også giver den industrielle produktion vind i sejlene med dette direktiv og denne forordning. Det er nemlig et problem, at der udadtil ofte hersker sundhed i disse stalde, men det skyldes kun, at de køres med profylaktiske vaccinationer og medicinering. Det betyder, at man ganske vist forhindrer udbrud, men at dette er kimceller til varianter, som dem vi nu trækkes med, eller som vi frygter i forbindelse med fugleinfluenzaen. Derfor er det særlig problematisk, at der nu træffes beskyttelsesforanstaltninger for fritgående dyr, for det er disse dyr, som udvikler den største modstandsdygtighed over for sygdomme, fordi de holdes i overensstemmelse med deres arts behov.
Vi skal passe godt på, at vi ikke rammer de forkerte, og vi skal sørge for, at de særlige markeder, som forsynes med disse dyr, og som har højere priser og accepteres af folk, ikke bliver ødelagt til økologisk skade for landmændene. 
Kartika Tamara Liotard,
   Fru formand, generelt er der i hr. Bermans betænkning god balance mellem hensynet til dyrevelfærden og hensynet til landbrugssektorens interesser. Jeg vil imidlertid gerne slå til lyd for, at hensynet til kyllingerne prioriteres højere, når det gælder belægningsgraden.
Jeg beder derfor alle medlemmer af Europa-Parlamentet om, når de i morgen begiver sig ned for at stemme og står ubekvemt sammenklemt i en overfyldt elevator, da at forestille sig, at der klemmes 10 personer mere ind i elevatoren, og i den forbindelse betænke, at de må udholde det i et minut, mens industrilandbrugets slagtekyllinger må udholde det hele deres ynkelige liv. Tag det billede med, når De i morgen afgiver Deres stemme.
Vi har muligheden for i morgen at tage et vigtigt skridt hen imod et mere dyrevenligt Europa. Lad os gribe den chance for dyrevelfærdens skyld, men også for vores egen menneskeligheds skyld. 
Jeffrey Titford,
   Fru formand, dette er en funklende betænkning på 48 sider. Det er en tour de force i bureaukratisk spilfægteri og tilkendegivelser af det helt indlysende. Forfatterne har leveret mesterværker som: "Regelmæssig kontrol af dyrevelfærden på bedrifterne fra de kompetente tilsynsmyndigheders side vil være en væsentlig belastning af bedrifterne og puste myndighedernes størrelse op. Det vil desuden medføre en væsentlig forøgelse af omkostningerne. Disse kan begrænses ved at lade kontrollen udføre uregelmæssigt, på stikprøvebasis." Jeg vil overlade det til medlemmerne selv at overveje visdommen i disse guldkorn.
Parlamentet udspyer jævnligt småting af den slags, som er udarbejdet af mennesker, der sandsynligvis ikke har den fjerneste idé om, hvad det vil sige at befinde sig i den virkelige verden, hvor virkelige mennesker er nødt til at omsætte alle disse nye forskrifter i praksis og stadig klare at skabe overskud. Ikke nok med at betænkningens forfattere ønsker, at denne nye ordning pålægges producenter af kyllingekød i de 25 medlemsstater, de gør det også klart, at de forventer, at tredjelande følger trop. Sikke en chance, siger jeg bare!
Jeg er fra et land, der allerede har meget høje standarder for dyrevelfærd og hygiejne, som kontrolleres nøje. Vi behøver ikke noget overnationalt bureaukratisk diktatur til at fortælle os, hvordan vi skal passe vores kyllinger. Forfatterne til denne betænkning har lagt et æg, og jeg foreslår, at de laver røræg ud af det.
Janusz Wojciechowski,
   Fru formand, den forordning, vi drøfter i dag, fastsætter høje standarder for opdræt af slagtekyllinger og deres velfærd. Disse standarder er tiltrængte. I EU bør vi stræbe efter at sikre, at dyr behandles så humant som muligt. Det gælder især for dyr, der opdrættes til kødproduktion, som det er tilfældet for slagtekyllinger.
Vi bør spare dyrene for unødige lidelser for at sikre en human behandling og af hensyn til vores civilisations standarder. Vi bør også gøre det af hensyn til vores eget helbred. Der foreligger mange forskningsresultater, som viser, at kød fra dyr, der er opdrættet under dårlige forhold og udsat for konstant stress, ganske enkelt er mindre sundt. Der er imidlertid opstået et helt andet problem. I forordningen fastsættes der høje standarder for EU's slagtekyllingeproducenter, men de gælder ikke for importører. Det er dyrt at opretholde høje standarder, og det betyder, at vores producenter ikke kan konkurrere med kød fra producenter uden for EU. De eksporterer kød til det europæiske marked fra fjerkræ, der er opdrættet i lande, hvor der ikke er garanti for så høje standarder. Mange europæiske producenter af slagtekyllinger er truet af konkurs, fordi de er blevet mindre konkurrencedygtige som følge af, at de skal opfylde EU's høje standarder.
Der bør gælde samme standarder for importvarer som for kød produceret i EU, ikke kun af hensyn til slagtekyllingerne, men også til gavn for producenterne og især for forbrugerne. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har vedtaget et ændringsforslag fremsat af Gruppen Union for Nationernes Europa, hvor Kommissionen opfordres til at sikre, at disse høje standarder også opfyldes for importeret kød.
Det bør være et generelt princip ikke kun for fjerkræ, men for alle landbrugsprodukter. EU-producenter og importører skal opfylde samme standarder. 
Jean-Claude Martinez (NI ).
   - Fru formand, vi går selvsagt alle ind for at beskytte slagtekyllinger mod det barbari, der kendetegner opdrættet på de koncentrationslejrlignende kyllingefarme. Jeg har her i Europa-Parlamentet gentagne gange påpeget det skandaløse industriopdræt, hvor hen ved 80 millioner hanekyllinger er brændt levende for at opvarme farme. Jeg har påpeget slagtemetoderne, hvor der anvendes elektrisk bedøvelse af kyllingerne, som i virkeligheden ikke er fuldt bedøvede og dermed sænkes levende ned i varmt vand, når de skoldes inden plukningen!
Der er således behov for regler, det er vi enige i. Men hvad møder der de europæiske landbrugere, når de læser direktivet? Slagtekyllinger skal tilses to gange dagligt af en veterinær, som skal befinde sig mindre end tre meter fra kyllingen. Kyllingerne skal holdes i rum med en flimmerfri belysning med en lysintensitet på 50 lux, 20 lux, 100 lux, det står ikke ganske klart, men den skal være målt i fuglenes øjenhøjde. Indendørstemperaturen må højst være 3 °C højere end udendørstemperaturen målt i skyggen. Strøelsen skal være mindst 5 cm tyk. Der kræves bestalling for dem, som opdrætter, og dem, som foretager kastration af kyllinger, som er under 10 dage gamle. Der skal foretages undersøgelser vedrørende trædepudedermatitis, og belægningsgraden skal begrænses til 28, 30, 35 eller 42 kg pr. kvadratmeter, uden at det dog præciseres, om der er tale om et kilo levende vægt eller metabolisk vægt.
I mellemtiden nedslagtes tusindvis af kyllinger i Nigeria, og fugleinfluenzaen udrydder 1,1 milliard afrikanske kyllinger. Alt sammen fordi man ikke formåede at finde de 800 millioner euro, der havde gjort det muligt at give de afrikanske kyllinger de to nødvendige vaccinationer, som koster omkring 40 cent pr. dosis. Jeg kunne også slå over i sort humor. Stillet over for denne strøm af foranstaltninger til beskyttelse af hvide kyllinger, mens sorte børn dør af spedalskhed, aids og tuberkulose, må den afrikanske dreng sige, at han, når han bliver stor, ikke vil være brandmand, men slagtekylling i Europa!
Mens vi venter, flytter eksempelvis Bretagnes opdrættere til Brasilien, som er førende, når det gælder fjerkræavl, og hvor det ikke kun er kyllingerne, som ikke er beskyttet. Det gælder også børnene, der behandles som slaver og sikrer driften af brasilianske fjerkræbrug, for ikke at tale om bananplantagerne, hvor otte år gamle børn udmattet falder i søvn på papkasserne og kommer i berøring med plantebeskyttelsesmidler, som påvirker deres balanceevne. Alt sammen for 2 dollars om dagen! Sådan prioriterer vi så forskelligt. Nogle vælger hvide kyllinger, personligt vælger jeg de afrikanske børn og de asiatiske børn. Sådan går det, når man vil gøre det gode, men ikke lader fornuften råde, og med dette direktiv er vi i færd med at begå en dumhed! 
Elisabeth Jeggle (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil også begynde med at takke ordføreren hr. Berman varmt for hans arbejde. I EU slagtes der årligt 5 milliarder slagtekyllinger. Den store udfordring for denne betænkning er at finde balancen mellem den nødvendige dyrevelfærd og bevarelse af arbejdspladser i en rentabel produktion af slagtekyllinger.
Det er uden tvivl den rigtige vej, at vi med et fælles forslag forbedrer og harmoniserer betingelserne for slagtekyllinger i EU. Det er der også enighed om hos avlere og producenter.
Jeg støtter også betænkningen, men allerede i dag har producenterne yderst små fortjenester. Hvis standarderne i EU bliver skærpet, opstår der især et problem med import fra tredjelande, som producerer langt under vores standard. Derfor kræver jeg, at der indføres en tydelig og obligatorisk mærkningsordning, som er harmoniseret i hele EU, og som er baseret på overholdelse af beskyttelsesnormer.
For det andet kræver jeg, at man i forbindelse med kommende WTO-forhandlinger kræver visse standarder for hold og produktion af slagtekyllinger og også for andre landbrugsprodukter. EU's høje standard inden for fødevareproduktion skal være en fordel for producenterne i EU. Vi ønsker dyrevelfærd, men samtidig må vi ikke tillade, at vores producenter bliver forfordelt.
Den aktuelle trussel fra fugleinfluenzaen er også et signal om, at vi skal lægge vægt på sikker, tilstrækkelig og rentabel slagtekyllingeproduktion i Europa. 
María Isabel Salinas García (PSE ).
   - Fru formand, dyrevelfærden i landbrugsbedrifterne har normalt været et spørgsmål om etik. I dag er det på grund af de mange fødevarekriser også blevet til et spørgsmål om folkesundhed. Derfor var der et meget presserende behov for særlig regulering af området. Jeg tror, at vi alle har været enige om det i løbet af forhandlingen.
Men jeg synes i denne forbindelse, at vi skal holde begge ben på jorden. Vi er nødt til at komme med et realisabelt og troværdigt forslag og ikke begrænse os til meningsløse fagter, som vil vise et billede, der ikke er i overensstemmelse med de tal, som Rådet i dag ligger inde med.
Derfor mener jeg, at ordføreren, hr. Bermans, betænkning, som jeg lykønsker ham med, forener en reel bekymring for dyrevelfærden, idet den tager hensyn til de videnskabelige data, med den nødvendige fleksibilitet i forbindelse med gennemførelsen, der gør det muligt for producenterne at acceptere de foreslåede foranstaltninger og tilpasse sig dem. På den ene side foreslås der foranstaltninger, der forhindrer en praksis, der indebærer, at dyret lider unødigt og uden grund, og der fastsættes i forbindelse med det mest omdiskuterede og omstridte punkt - belægningsgraden - nogle troværdige og gennemførlige tal, der betyder et betydeligt fremskridt på området, og som kan forsvares over for Rådet. Jeg synes, at vi skal optræde ansvarligt, og det har vi gjort i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
På den anden side fastholder forslaget den nødvendige fleksibilitet med hensyn til producenterne, hvilket gør, at denne minimumsregulering reelt kan anvendes i landene i EU, og den medfører ikke, som det plejer at være tilfældet, unødvendige lukninger af bedrifter.
Jeg synes faktisk, at det er tilstrækkeligt håndfast, idet det fastsætter regler med en gradvis anvendelse af sanktionerne og en vurdering af omkostningerne for producenterne, for at de byrder, der bliver et resultat af direktivet, ikke, som det næsten altid sker, skal pålægges producenterne.
Jeg anmoder kort sagt om opbakning til betænkningen af Berman, sådan som ordføreren har forelagt den, og som den er blevet støttet i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Jeg synes, at det er et afmålt, velovervejet og afbalanceret forslag, der tager hensyn til alle parternes interesser, hvilket ikke altid er let. Der er ingen tvivl om, at det, hvis det bliver vedtaget, vil få positive følger for slutproduktets kvalitet, dvs. for de europæiske forbrugeres velfærd. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Fru formand, ingen andre dyr plages så meget som slagtekyllinger. Det er de dyr, som har det allerværst i dag. De avles til en ekstrem vækst, som medfører, at en femtedel af alle disse dyr har ledskader. Tætpakkede, stressede og adskilt fra deres mor fra fødsles gennemlider de deres korte liv.
Hr. Berman har forsøgt at finde en bedre balance med foranstaltningerne, men Landbrugsudvalget har desværre en forkærlighed for kortsigtede interesser. Det må rettes med Miljøudvalgets forslag. Både dyrenes sundhed og vores forbrugere kræver bedre vilkår. Jeg takker fru Jørgensen og andre for et godt samarbejde.
I henhold til Eurobarometer omhandler det enkelte dyrebeskyttelsesspørgsmål, som de fleste europæere vil beskæftige sig med, netop en forbedring af slagtekyllingernes vilkår. I dag må Europa-Parlamentet lytte til dem. Stem derfor ja til forslaget fra Verts/ALE-Gruppen og til de forslag, som fru Jørgensen og vi andre i Miljøudvalget har fremlagt. Uden disse forbedringer taber erhvervet al troværdighed og risikerer at blive slået ud af en lav forbrugertillid snarere end af konkurrerende import.
Albert Jan Maat (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil også gerne komplimentere ordføreren, som har gjort sit arbejde omhyggeligt.
Der skal ikke herske tvivl om, at CDA går ind for dyrevelfærd og finder spørgsmålet vigtigt. Vi hilser også kommissærens nye handlingsplan velkommen. Det ændrer ikke ved, at den europæiske borger, om end det er tydeligt, at han ikke har høje tanker om dyrevelfærden i Europa - uvist af hvilken grund, eftersom Europa har verdens strengeste standarder - som forbruger ofte udviser en helt anden adfærd. Og det er et problem.
Det betyder, at vi måske godt kan indføre strengere standarder i Europa, men samtidig åbner vi dørene på vid gab, hvis vi ikke gør noget ved importen. Man kan hævde, at vi ikke begår den fejl i Verdenshandelsorganisationen, og at Europa gør et forsøg, men det må være muligt at gøre mere. Vi kunne indgå aftaler vedrørende importen og de importerede mængder. Vi kunne også indgå aftaler vedrørende mærkningen. Vi kunne aftale, at vi i Europa under alle omstændigheder vil arbejde for dem, som har søsat særlige projekter, såsom initiativtagerne til i Nederlandene eller i Frankrig. Det må være muligt at støtte disse initiativer med ekstra incitamenter, således at forbrugerne også køber disse produkter. CDA foretrækker at arbejde på denne måde, da vi ellers igen får en europæisk lovgivning, som forbrugerne måske nok hilser velkommen som borgere, men når de står i supermarkedet, er deres købsadfærd en anden.
Det er vigtigt, at det, som borgerne ønsker, også giver sig udslag i forbrugeradfærd. Af den grund stiller vi os meget kritisk til denne betænkning. Vi vil stemme for ændringsforslag 42, som i alt fald betyder, at der gøres noget ved importen, og vi vil også støtte alt i betænkningen, som vedrører øget genkendelighed ved mærkning af kødet.
Så længe vi ikke har sikkerhed for, at der kan stilles samme krav til importen, så længe vi på denne måde igen stiller de europæiske landbrugere i en ufordelagtig situation og på ny gør det vanskeligere for dyrevelfærden i Europa, bliver det meget vanskeligt for os at stemme for denne betænkning. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   - Fjerkræavl er en progressiv og profitabel sektor inden for det europæiske husdyrbrug. For nogle få måneder siden ville ingen have været uenig i dette synspunkt. Men i dag står fjerkræavlerne over for en ny trussel efter fugleinfluenzaen, nemlig denne forordning.
Det nuværende forordningsforslag, hvor der tages større hensyn til dyrevelfærd end til sektoren og økonomiske argumenter, er en trussel for sektorens konkurrenceevne. Naturligvis skal der tages højde for dyrevelfærden. Men vi bør ikke skyde over målet ved at fastsætte urealistisk strenge regler, som tvinger vores landmænd ud i en hård og ugunstig konkurrencesituation, som truer deres udkomme. Disse mennesker ønsker ikke at være onde ved deres dyr, de ønsker blot at tjene til livet ved at gøre det, de er gode til. Derfor er det uacceptabelt med overdrevet strenge regler. Desuden kan de planlagte overdrevne restriktioner føre til alvorlige spændinger på indre markeder, fordi ikke-EU-lande som Brasilien, som ikke skal opfylde disse strenge krav, kan sælge deres fjerkræprodukter på EU's markeder til markant lavere priser. De fleste almindelige forbrugere, i hvert fald i de nye medlemsstater, vælger det billigste produkt, fordi deres indkomst ikke tillader dem at betale en højere pris for basale fødevarer, bare fordi de er miljøbevidste eller interesserer sig for dyrevelfærd. Ud fra professionelle, økonomiske og dyrevelfærdsmæssige overvejelser ligger den acceptable besætningstæthed på 34 kg levende vægt pr. kvadratmeter med en øvre grænse på 42 kg levende vægt pr. kvadratmeter. De tal i betænkningen, som er lavere end disse, er ikke acceptable.
Lad os have tillid til fjerkræavlernes ekspertise, for ingen af dem ville kunne opnå gode resultater med syge dyr, og det er derfor deres primære interesse at gennemføre en rationel økonomisk drift, som tager højde for dyrevelfærden. Lad os ikke gøre deres opgave så vanskelig, at de bliver tvunget til helt at opgive fjerkræavl! 

Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   - Hr. formand, er det værd at udarbejde lovgivning, som tager sigte på at lette smerten for stakkels kræ, der kun skal leve i seks uger? Mit svar er ja, og ikke kun af hensyn til dyrene, men også af hensyn til menneskers sundhed.
De økonomiske sider af industriel produktion af slagtekyllinger er med god grund blevet taget i betragtning. Men det drejer sig også om grænserne for sikker afkodning af og manipulation med dyrs genetiske materiale.
Vi burde for længst have overvejet konsekvenserne af industriel produktion af slagtekyllinger, ikke bare af hensyn til dyrevelfærd, men også på grund af de uforudsete og utilsigtede virkninger på det genetiske materiale - hvad angår f.eks. modstandsdygtighed og reproduktion - i de dyr, der anvendes som fødevarer, og de deraf følgende virkninger på os.
Faren for et udbrud af fugleinfluenza er forbundet med problemet med kontrolforanstaltninger, og disse foranstaltninger består ikke udelukkende i vaccine. En af kilderne til det er det overdrevent intensive kyllingeopdræt, som heller ikke er ideelt. Jeg bifalder den første EU-lovgivning af denne art.
James Nicholson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette er en meget formålstjenlig betænkning, som har været længe om at komme igennem systemet. Den er, som det kunne forventes, velafbalanceret, for jeg erkender, at det ikke er let at afveje de forskellige interesser på dette område.
For to uger siden blev en fjerkræforarbejdningsvirksomhed i Nordirland lukket, hvilket førte til tab af over 400 arbejdspladser for ikke at tale om de øvrige arbejdspladser på fjerkræbedrifter og foderstoffabrikker. Den begrundelse, der blev givet, var, at de ikke længere kunne konkurrere med billige importvarer fra Asien og Sydamerika.
Jeg mener, at der ikke er noget, der hedder billige fødevarer. Hvis fødevarer er billige, lever de ikke op til standarderne. Derfor må jeg spørge mig selv, om kyllingekød fremstilles i henhold til vores aktuelle standarder for slet ikke at tale om de foreslåede skærpede standarder.
Jeg støtter den del af betænkningen, hvor det, i ændringsforslag 17, erklæres, at vi må insistere på, at tredjelande har de samme standarder som EU. For øjeblikket er det kun noget, vi siger. Vi binder vores producenter og vores landbrugere på hænder og fødder med bureaukrati, mens vi tillader, at andre oversvømmer vores markeder med fødevarer, der ikke lever op til vores standarder.
Dette gælder ikke kun fjerkræindustrien, men også svinekøds- og oksekødsindustrien. De har alle sammen det samme problem. Jeg går ind for højere standarder, men det skal være det samme over det hele. Vi må give forbrugerne et valg. Vi må have ordentlig fødevaremærkning. Den skal være klar, så forbrugerne, uanset hvor de køber ind, kan træffe et klart valg om det, de vil købe. De skal vide, hvor fødevarerne kommer fra. I mange tilfælde forværrer EU's supermarkeder standarderne ved at tvinge priserne ned. Som sagt er der ikke noget, der hedder billige fødevarer, billige fødevarer er fødevarer af dårlig kvalitet.
David Martin (PSE ).
   - Hr. formand, jeg bifalder også denne betænkning og takker Kommissionen og ordføreren for en indsats, der beviser, at EU stadig er rede til at spille en ledende rolle for aktivt at forbedre og fremme dyrevelfærdsspørgsmål.
I forslaget tages der udgangspunkt i, at de eksisterende standarder for kyllingehold til kødproduktion for øjeblikket er meget lave i dele af EU, og at beviset på dette er smertefulde benproblemer, forstørret hjerte, pludselig død-syndrom, ammoniaksvidninger på fødder osv. Jeg bifalder forslagene fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, men jeg mener stadig, at de lader noget tilbage at ønske, og det er årsagen til, at jeg også har underskrevet fru Jørgensens ændringsforslag. Der skal især gøres mere på områder såsom belægningsgrad, uafbrudte hvileperioder - mindst seks timers mørke - og den inhumane praksis med trimning af næb.
Samtidig vil jeg sige, at selv om vi kun går så langt, at vi vedtager hr. Bermans forslag, vil det være et stort fremskridt for dyrevelfærden, men det vil også være et stort fremskridt for forbrugerne. Forbrugerne er bekymrede over de forhold, som deres kyllingekød produceres under, og de er bekymrede over, om de kyllinger, de spiser, er sunde. En ordentligt opdrættet kylling vil være et bedre stykke kød på middagsbordet.
Til sidst vil jeg nævne udgifterne. Jeg har undersøgt de forskellige skøn over, hvad dette ville koste industrien. Selv hvis man tager det højeste skøn og ud fra det beregner udgifterne pr. fugl, er der tale om en britisk penny pr. fugl. Det bliver ikke dyrevelfærdsforanstaltninger, der berøver vores industri konkurrenceevnen. Jeg er godt klar over, at industrien står over for alvorlige udfordringer fra lande som Thailand og Brasilien, men der er andre faktorer - lønomkostninger og andre omkostninger - som vi ikke kan konkurrere med. Det er ikke dyrevelfærdsstandarder, der bestemmer, om vores industri overlever eller ej, så brug ikke konkurrence som en begrundelse for at forkaste disse dyrevelfærdsstandarder.
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne komplimentere hr. Berman for hans betænkning. Jeg vil indlede med at gøre det helt klart, at jeg går ind for gode levevilkår for dyr, for alle dyr i det hele taget, og helt konkret for kyllinger. Set i en større sammenhæng vil jeg sige, at dette viser vores menneskelige ansigt over for vores øvrige medskabninger på jorden.
Imidlertid må vi erkende, at alt dette, som det også er blevet nævnt, øger produktionsomkostningerne i EU. På den anden side tillader vi, at der kommer kyllinger fra tredjelande, ja vi tillader alt undtagen våben. På denne måde tvinger vi europæiske fjerkræavlere til at lukke bedriften. Dette er slemt på to måder: både for fjerkræavlerne, som vi bør være solidariske med, og for kyllingerne, fordi vi blot opnår, at der om et par år kommer fjerkræprodukter fra tredjelande, som fremstilles uden beskyttelse af dyrenes velfærd. Hvis vi ikke vil være hyklere, må vi finde en måde at kontrollere kyllingers levevilkår i tredjelande på, ellers bør vi ikke tillade, at de importeres.
Mærkning, som hr. Kyprianou omtalte, er en rigtig god idé, vi går helt ind for den og vil gerne have den indført i denne sektor, men vi bør også tænke på at støtte fjerkræavlerne på grund af de omkostninger, der udelukkende vedrører de foranstaltninger, vi pålægger dem. Ellers vil vi også tilintetgøre fjerkræavlerne, og det fjerkræ, vi vil få fra udlandet, vil være opdrættet under langt dårligere vilkår. I øvrigt er det ikke en forbrydelse at beskytte fjerkræavlerne, som har brug for vores solidaritet. 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, Opfedning af slagtekyllinger er en af de mest intensive former for dyrehold med store problemer for dyrenes velfærd og sundhed til følge. I dag drøfter vi for første gang mindstekrav for beskyttelsesforanstaltninger for slagtekyllinger. Hidtil har vi kun haft de generelle bestemmelser i direktivet om beskyttelse af dyr, der holdes til landbrugsformål. Derfor må Kommissionens initiativ hilses velkommen, og det samme gælder for vores ordførers betænkning, og De har en meget vanskelig øvelse bag Dem, nå man følger diskussionen og ser, hvor mange forskellige retninger kritikken og kommentarerne går i.
Det er positivt, at det i henhold til artikel 1 i Kommissionens forslag står medlemsstaterne frit for at udstede strengere regler. De foranstaltninger, der er foreslået i direktivet, er ikke tilstrækkelige på nogle områder, og det, der er blevet diskuteret mest i dag, er spørgsmålet om hvor mange kilo levende vægt der skal være tilladt pr. kvadratmeter nytteareal. Kommissionen anfører rapporten fra EU's videnskabelige udvalg om dyresundhed og dyrevelfærd fra 2000 som grundlag. Den bruger den imidlertid ikke som grundlag, for det fremgår klart af rapporten, at man for at undgå større problemer for dyrenes velbefindende ikke bør overskride en besætningstæthed på 25 kg. I artikel 3 i Kommissionens forslag foreskrives 30 kg levende vægt.
Jeg støtter ændringsforslag 53 af Jørgensen, Bowis og Sacconi, som foreskriver en besætningstæthed på 25 kg, og hvis ejeren opfylder visse betingelser, skal denne besætningstæthed kunne forhøjes til maksimalt 30 kg. 
Neil Parish (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er også meget tilfreds med hr. Bermans betænkning, og jeg takker ham for hans indsats. Jeg mener, at høje standarder for dyrevelfærd er gode for ikke bare kyllingerne, men også opdrætterne og forbrugerne. Vi må skabe balance i tingene, og det mener jeg, at hr. Berman har bidraget til. Det drejer sig ikke bare om antallet af kyllinger pr. m2, det drejer sig også om de atmosfæriske forhold i bygningerne og om, hvorvidt der er halm eller andre ting i dem, der betyder, at kyllingerne får lidt bedre forhold i løbet af deres meget korte liv.
Når forbrugerne går i supermarkedet for at købe kylling, skal den være tydeligt mærket. Et af problemerne er, at man sagtens kan gå ind i et supermarked overalt i EU og købe kylling uden at være helt sikker på, hvor den kommer fra, og ud fra hvilke standarder den er produceret.
Kommissæren sagde, at forbrugerne gerne vil købe kyllinger med høj velfærdsstandard. Det er korrekt, men disse skal være tydeligt mærket. Kommissæren må også være klar over, at meget af det kyllingekød, der importeres til EU, ankommer i halvvejs tillavet tilstand. På den måde omgås nogle af EU's toldsatser. Så anvendes det uden videre til forarbejdede fødevarer, så når vi køber vores kyllingesandwich på en tankstation på motorvejen, vil den sandsynligvis være lavet af importeret kyllingekød, og vi har ingen anelse om, hvilke standarder det har opfyldt.
I ændringsforslag 17 til artikel 5 anmodes Kommissionen om at indføre en klar mærkningsordning for kød, der importeres til EU, efter at lovgivningen har været gældende i seks måneder. Jeg opfordrer på det kraftigste Kommissionen til at gøre det. Når Europa indfører højere standarder - hvilket jeg mener, at det bør gøre - må vi være sikre på, at alt andet, der importeres til Europa, opfylder de samme høje standarder.
Ambroise Guellec (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dyrevelfærd er så afgjort en ærefuld sag, som vi går ind for, og vi hilser også ordføreren, hr. Bermans, arbejde velkommen. Jeg vil blot tilføje, at også opdrætternes velfærd er en ærefuld sag, og set med vores øjne en højt prioriteret sag. Fjerkræsektoren er imidlertid allerede hårdt ramt af konkurrencen fra ikke-europæiske lande. Jeg hørte for et øjeblik siden en kollega udtale, at der ikke var nedlagt bedrifter. Jovist, den udvikling er allerede i fuld gang i Europa. Jeg vil som eksempel blot nævne min region, Bretagne, som tegner sig for 35 % af Frankrigs produktion af slagtekyllinger og ikke mindst 18.000 job, heraf 11.000 i agroindustrien. Det er en region, hvor man i øjeblikket oplever virksomhedslukninger.
Det er indlysende, at konkurrenceforvridningen, som allerede er betydelig, hvis den forstærkes, vil give anledning til massiv indstrømning af produkter fra tredjelande og faldende eksport. "Kvalitetsproduktion" lyder parolen, og det er glimrende, men vi ved, at tilpasning eller omstilling er en højst usikker proces, som under alle omstændigheder kræver lang tid.
Der er lagt et stort arbejde i denne sag, men der er ikke desto mindre klare mangler, hvad angår begrundelserne for den foreliggende tekst. Lad mig nævne tærskelværdierne, som synes at give anledning til en sand konkurrence, hvor man i dydens navn sætter niveauerne så lavt som muligt. Jeg kunne også nævne de indikatorer, der anvendes ved vurderingen i forbindelse med "avlskonkurrencer", og ikke mindst konsekvensanalysen, hvad angår nedlæggelse af brug og arbejdspladser i sektoren.
Afslutningsvis vil jeg gerne stille kommissær Kyprianou et spørgsmål. Hr. kommissær, hvordan imødegår vi i den aktuelle situation, hvor truslen om fugleinfluenza rykker nær Europas grænser, ja, allerede findes i Europa, det paradoks, der følger af på den ene side høje europæiske standarder, hvad angår dyrevelfærd, og på den anden side kravet om nationale foranstaltninger, som sikrer indespærring af fjerkræ? Vi imødeser Deres svar. 
Markos Kyprianou,
   Hr. formand, jeg vil takke medlemmerne for en meget interessant debat. Måske skulle jeg have citeret Mahatma Gandhi tidligere: "En nations storhed og moralske udvikling kan måles på, hvordan den behandler sine dyr". I EU har vi heldigvis et meget højt civilisationsniveau. De fleste breve og klager, som jeg har modtaget fra europæiske borgere, drejer sig om dyrevelfærd, navnlig om slagtekyllinger. Derfor afspejler dette forslag de europæiske borgeres synspunkter. Det er baseret på videnskab, men også på høringer af alle interessenter i løbet af en periode på tre år, for at alle deres synspunkter og bekymringer kunne tages i betragtning. Det er et kompromis. Nogle så gerne, at vi var gået længere, og har sagt, at det er et lavstandardforslag. Andre siger, at vi er gået for langt. Det er et skridt hen imod beskyttelse af dyrs velfærd, men producenternes interesser tages også i betragtning.
Konkurrenceevne er bestemt vigtig, men vi ved, at de udgifter, som produktion efter dyrevelfærdsstandarder medfører, er meget lave, ca. 2,5-8 eurocent pr. fugl. De øvrige udgifter påvirker konkurrenceevnen. Men jeg tror ikke, at de europæiske producenter kan konkurrere på prisen. De skal konkurrere på kvaliteten. Jeg har nogle fotografier her af dermatitis forårsaget af dette intensive opdræt, og jeg tror ikke, at nogen europæisk forbruger vil være villig til at spise disse fugle. Sagen er bare, at de ikke ved noget om det. Derfor er bevidstgørelse og uddannelse den bedste politik sammen med mærkning, som er meget vigtig. Vi har breve, vi har Eurobarometeret. De europæiske borgere er rede til at betale mere, forudsat at de ved, hvad de køber, og det arbejder vi på.
Hvad angår fugleinfluenza, hjælper bedste praksis i dyrevelfærd os med at gennemføre forebyggende foranstaltninger mere effektivt for at beskytte industrien og dyrene mod fugleinfluenza. Hvis det er lettere at finde frem til syge dyr, er det lettere at kontrollere situationen, og derfor er disse forslag om dyrevelfærd og beskyttelse mod fugleinfluenza forenelige.
På grund af tidsmangel vil vi udlevere en komplet liste over de ændringsforslag, som er blevet accepteret, og de, som ikke er blevet accepteret. Jeg vil anmode om, at denne liste optages i det fuldstændige forhandlingsreferat for dette møde(1). Mange af ændringsforslagene blev accepteret, fordi de er forenelige med forslagets filosofi. Andre kan ikke accepteres, mest af tekniske årsager eller fordi bestemmelserne allerede findes i eksisterende lovgivning. Alle forslag om klimatiske forhold, typer af produktion, uddannelse af personale og måden, som kontrollen skal udføres på, kan accepteres.
Et af de mest følsomme spørgsmål var belægning. Vi mener, at forslaget er et fornuftigt kompromis. Med forslaget opfyldes standarderne, situationen forbedres, og der fastsættes betingelser og kontroller. Derfor ville vi foretrække, at Parlamentet accepterer Kommissionens forslag på det punkt, og vi kan ikke acceptere ændringsforslaget.
Hvad angår obligatorisk mærkning, mener vi - og jeg er enig med hr. Parish i, at det er meget vigtigt - at seks måneder er forholdsvis kort tid. Det ville blive meget vanskeligt at udarbejde en omfattende rapport med specifikke forslag, så det må vi have længere tid til.
Til sidst vil jeg om udgifter sige, at ikke alt kan måles i penge, men jeg ved, at det er en meget vigtigt parameter. Dyrevelfærd er en meget lille del af produktionsomkostningerne. Jeg nævnte tidligere, at i et af de tilfælde, som Verdensbanken undersøgte, kunne en bedrift spare 320.000 amerikanske dollars pr. år ved at indføre nogle få forbedringer i behandlingen af fuglene. Jeg mener, at det er et bevis på, at indføring af dyrevelfærdspolitikker kun er en udgift på kort sigt. Det ender med at give overskud og økonomiske fordele for producenterne.
Jeg vil igen takke medlemmerne for deres støtte til dette forslag, som er et stort fremskridt hen imod forbedring af dyrs velfærd i EU.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00.
Richard Corbett (PSE ).
   - Det er uacceptabelt, at de kyllinger, vi spiser, i realiteten udsættes for tortur gennem hele deres korte liv. Jeg støtter forslaget om at indføre lavere belægningsgrader for slagtekyllinger, og jeg vil stemme for de ændringsforslag om endnu lavere niveauer, som jeg har været med til at skrive under på.
Det er også rigtigt at behandle dette spørgsmål på europæisk plan. Dyrevelfærdsbestemmelser af denne art bliver alt for ofte modarbejdet på nationalt plan med argumentet om, at "hvis kun vi gør det, vil vi forringe vores producenters konkurrenceevne, og produktionen vil bare blive flyttet til mindre samvittighedsfulde medlemsstater". Ved at indføre de samme regler over hele det europæiske indre marked, løser vi med et slag det problem, vi sikrer lige vilkår for vores producenter, og vi beskytter kyllingerne i alle 25 lande.

Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 2, 7, 16, 20, 22, 24, 30, 32, 37, 39, 40, 41, 45, 55, 60 og 67.
Ændringsforslag 4, 11, 12, 13, 14, 18, 19, 25, 26, 27, 28, 34, 35, 38, 56 og 57 kan delvis accepteres.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 3, 5, 6, 8, 9, 10, 15, 17, 21, 23, 29, 31, 33, 36, 42, 43, 44, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 58, 59, 61, 62, 63, 64, 65, 66 eller 68. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Gunnar Hökmark for Økonomi- og Valutaudvalget om en statsstøttereform 2005–2009 (2005/2165(INI)) (A6-0009/2006). 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ),
   Hr. formand, statsstøttereformplanen fra Kommissionen er et godt og vigtigt dokument. Jeg håber, at denne betænkning vil bidrage til at forbedre statsstøttepolitikken. Derfor vil jeg takke de kolleger og skyggeordførere, som har bidraget til denne forbedring gennem de ændringsforslag og diskussioner, vi har haft i Økonomi- og Valutaudvalget. Jeg håber, at der, ligesom der var i udvalget, vil være bred støtte til denne nye politik, som forhåbentlig vil få indflydelse på de fremtidige retningslinjer for statsstøttepolitikken, som Kommissionen vil være ansvarlig for.
Hr. formand, Europa har brug for en konkurrencedygtig økonomi. Vi gentager ofte, at vi har brug for nye virksomheder, nye arbejdspladser, nye produkter og nye markeder. Det er derfor også vigtigt at følge op på dette ved at sørge for, at nye og små virksomheder får de samme gode forudsætninger som gamle og store virksomheder. Vi ved fra forskellig erfaring, at statsstøtte altid har tendens til at beskytte gamle eksisterende virksomheder på bekostning af nye virksomheder i vækst.
Hvis vi betragter europæisk økonomi og international økonomi, ser vi meget tydeligt, at nye virksomheder og nye produkter ikke er kommet frem ved hjælp af statsstøtte, men ved gode forudsætninger for virksomheden og de private iværksættere. Hver type statsstøtte, som forvrider konkurrencen, har altid tendens til at forvride den på bekostning af det nye og voksende og til fordel for det eksisterende. Dette er derfor et spørgsmål, som i højeste grad handler om, hvordan vi kan skabe nye arbejdspladser og nye virksomheder. En statsstøttepolitik, som indebærer, at vi bevarer virksomheder med ringe konkurrencekraft, gamle produkter og lave lønninger vil medføre, at Europa halter bagefter. En politik, som derimod retter sig mod mindre statsstøtte, på at fjerne den statsstøtte, som forvrider konkurrencen, og i stedet satse ressourcer på innovation og forskning vil give et andet resultat.
Vi har i den europæiske historie meget at lære fra en lang række forskellige erfaringer, når det gælder statsstøtte. Jeg skriver i min betænkning, at Kommissionen grundigt bør følge op på og analysere disse erfaringer, ligesom de gode erfaringer, som er opnået, eftersom målet for statsstøtte ofte er populært og generelt vellidt. Problemet er bare, at resultatet sjældent bliver det, som man har tænkt sig. Resultatet bliver, at man havner i bidragsafhængige og gamle strukturer, samt at vi ikke får de nye arbejdspladser frem. Vi har set det i skibs- og stålindustrien og i en lang række andre sektorer. Hvor statsstøtte går ind, går fornyelse og forandring ud. Vi må sørge for, at situationen vendes.
Et overordnet mål i betænkningen er at følge op på det generelle mål om at mindske statsstøtten, men også, hvilket tydeligt fremgår af betænkningen og endnu tydeligere af Kommissionens dokument, at fjerne den statsstøtte, som forvrider konkurrencen. Endnu en målsætning er at sørge for, at de eksisterende regler skal være klarere. Målet må nemlig være at følge op på kravet om mindre statsstøtte. I spørgsmålet om de krav, der stilles til statsstøtte, gælder, at det skal være forudsigeligt, det skal ikke kunne anvendes til omstrukturering, reglerne for statsstøtte skal være generelle, støtten skal have en generel orientering, det skal have et horisontalt sigte og ikke favorisere den ene virksomhed på den andens bekostning. Dette er meget vigtigt, når vi diskuterer innovationer. Innovationspolitikken må nemlig ikke blive en undskyldning for øget statsstøtte, men den skal sigte mod at skabe bedre forudsætninger for innovation. Det samme gælder virksomheder i offentlighedens interesse. Vi kan ikke have en statsstøtte, som overfinansierer denne type virksomheder, men vi må give mulighed for, at nye virksomheder kan vokse frem.
Det samme kan siges om regionalstøtten eller miljøstøtten. De må have en horisontal virkning, hvilket gør det åbent og tilgængeligt for alle. Hvis vi sørger for, at det sker og følger op på kravet om øget indblik og åbenhed, bedre redegørelse og skærpet kontrol, kan vi lægge grunden for en statsstøttepolitik, som indebærer mindre statsstøtte, ingen konkurrenceforvridende statsstøtte, men derimod øgede ressourcer til innovation, bedre miljø og levende regioner.
Neelie Kroes,
   Hr. formand, hr. Hökmarks bemærkninger er fornuftige, og jeg kunne ikke være mere enig i dem. Det er en fornøjelse at deltage i debatten om betænkningen om handlingsplanen på statsstøtteområdet, som Økonomi- og Valutaudvalget har udarbejdet. Jeg kan forsikre Dem for, at efter Deres bemærkninger er det en endnu større fornøjelse. Som det er blevet sagt, er det af afgørende betydning at forvalte statsstøtte korrekt. Hvis den ikke forvaltes korrekt, er den et instrument, som i stedet for at tilvejebringe en løsning kan have den modsatte virkning. Jeg lykønsker ordføreren med hans klare og afbalancerede betænkning.
Jeg sætter stor pris på Europa-Parlamentets interesse for og engagement i processen med at reformere statsstøttereglerne. Dette er - som nævnt tidligere - et afgørende projekt. Jeg prioriterer det højt i denne embedsperiode. De husker måske, at høringen om statsstøttereformen blev indledt her i Strasbourg i juni sidste år. I dag er Strasbourg igen det sted, hvor vi fortsætter debatten og forhåbentlig finder ud af, hvor vi vil hen med revisionen. Det glæder mig at kunne sige, at høringen om statsstøttereformen er fuldført med Deres betænkning.
Kommissionen har modtaget mange bemærkninger om handlingsplanen på statsstøtteområdet fra mange forskellige interessenter over hele Europa. For mig er Deres bemærkninger et vigtigt bidrag til det, som jeg har hørt andre steder i Europa. Det glæder mig, at Parlamentet ligesom langt størstedelen af interessenterne i det store og hele støtter Kommissionens planer.
Jeg vil ikke gentage reformprogrammets indhold, som ordføreren var inde på. I Lissabon-strategiens ånd ønsker vi, at statsstøttereformen hjælper medlemsstaterne med at få mest valuta for pengene ved, at statsmidlerne fokuseres på foranstaltninger, som bidrager til bæredygtig økonomisk vækst og flere og bedre job i fremtiden. Statsstøtte er skatteydernes penge, og derfor må vi kunne forklare den til dem, der ønsker den, og dem, der opnår den. Vi ønsker også at forbedre procedurerne og forvaltningen af statsstøttepolitikken, hvilket ordføreren så rigtigt sagde.
Et vigtigt budskab i betænkningen er nødvendigheden af retssikkerhed. Jeg er helt enig i, at hvis vi ikke formår at gøre retssikkerheden synlig, har vi fejlet. Kommissionen vil forklare yderligere, hvordan den agter at anvende økonomi på statsstøttepolitikken. Markedssvigt er ikke noget trylleord, men snarere en metode til analyse af problemerne på markeder. Jeg er enig i betænkningens fokus på behovet for gennemsigtighed i støtten. Hvad angår tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, har Kommissionen ikke kompetence til at fortolke retspraksis. Alligevel - jeg forstod Dem, hr. formand - vil Kommissionen forsøge at vejlede, når der skal træffes afgørelser om de enkelte sager på dette område.
Jeg glæder mig til at høre Deres spørgsmål og bemærkninger, og jeg skal gøre mit bedste for at besvare dem.
Miloš Koterec (PSE ),
   Som medlem af Regionaludviklingsudvalget og ordfører for den nyligt vedtagne betænkning om statsstøtte til regionaludvikling vil jeg gerne komme med et par bemærkninger om de mulige følger af reformen af statsstøtten til økonomisk, social og territorial samhørighed.
Kommissionen fastslår med rette i sit dokument, at statsstøtte er en vigtig faktor til at sikre en homogen regionaludvikling, som dermed styrker en af de fundamentale økonomiske søjler i EU. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at tage spørgsmålet om regionale bonusser op. Det forekommer mig, at det i bestræbelserne på at opfylde parametrene i Lissabon-processen ville være logisk at investere mere i regioner, der halter bagefter, fordi vi ellers risikerer kun at skabe udviklede, konkurrencedygtige enklaver, som uundgåeligt vil blive holdt tilbage af de tilbagestående områder, og dermed forhindre den generelle vækst i EU.
Desuden vil jeg gerne understrege behovet for at forenkle procedurerne og gøre hele statsstøttesystemet gennemsigtigt. Der bør være maksimal gennemsigtighed uden undtagelser i processen med tildeling og godkendelse af statsstøtte. Alle personer og enheder, som søger om støtte til deres aktiviteter, skal kunne være sikre på, at hvis de får afslag, så er det sket på et objektivt grundlag. På samme måde skal de informeres om, hvem der har fået støtte og hvorfor. Det vil skabe en tillidsfuld ånd og vil betyde, at borgerne kan have tillid til, at EU-systemet fungerer på en ensartet måde.
De nationale regeringer er vigtige elementer, som enten kan støtte eller ødelægge dette system. Hvis de får større ansvar for at træffe beslutninger om statsstøtte, skal deres beslutninger og aktiviteter være genstand for hele systemets gennemsigtighed. Jeg håber, hr. formand, at vi efter reformen af statsstøtten vil kunne konkludere, at systemet virkelig er blevet forbedret, og at det på en klart objektiv måde vil bidrage til en ensartet udvikling af EU. 
José Manuel García-Margallo y Marfil,
   Hr. formand, da jeg er helt enig i betænkningen, som min partifælle, hr. Hökmark, har udarbejdet, vil jeg tillade mig at være meget præcis og udelukkende behandle de spørgsmål, jeg gerne vil understrege.
Med hensyn til den generelle filosofi er jeg enig i, at det, eftersom statsstøtte er en form for konkurrencepolitik, der har til formål at fastsætte retfærdige spilleregler mellem de forskellige virksomheder, er nødvendigt ikke kun at insistere på den støtte, der har form af subventioner eller subsidier, og som derfor hører ind under de offentlige udgifter, men også i de afgiftsbegunstigelser, der ikke svarer til afgiftens karakter, men derimod ønsker at fremme bestemte aktiviteter i geografiske områder, kort sagt det samme formål som den direkte støtte. 
Med hensyn til forskning, udvikling og innovation lykønsker jeg ordføreren med udvidelsen af den gruppe, der kan modtage støtte, idet den udtrykkeligt medtager universiteterne blandt de mulige modtagere af denne form for støtte.
Jeg lykønsker ham også - og nu henvender jeg mig til kommissæren - med de bemærkninger, han kommer med på området risikokapital. Hvis der er noget, der forklarer forskellene mellem væksten i USA og i Europa er det de små og mellemstore virksomheders dynamik og styrke, ikke så meget i forbindelse med antallet af nye virksomheder, som er mere eller mindre det sammen, men derimod de små amerikanske virksomheders evne til at vokse i de første to år, hvilket kræver en beslutsom finansiering. Og når det drejer sig om risikokapital er vi langt bagefter. Hvis mine tal er korrekte, så udgør risikokapitalen 0,45 % af det amerikanske BNP, mens den europæiske risikokapital ikke når op på 0,14 %.
Hvad angår regionalstøtten, som er det sidste punkt, jeg vil komme ind på, understreger jeg også det, som hr. Koterec har sagt, men jeg vil gerne tilføje et forhold, der ikke er blevet nævnt, nemlig at det ikke ville være fornuftigt også at fratage statsstøtten fra de regioner, der ikke længere vil modtage strukturfondsstøtte på grund af naturlig vækst, og ikke kun af statistiske årsager, som ordføreren siger. Hvis kommissæren tillader det, vil jeg gerne ændre afsnit 36 om dette spørgsmål og medtage regioner, der mister strukturmidler af statistiske årsager, og regioner der mister dem på grund af deres naturlige vækst.
Jeg lykønsker endnu en gang ordføreren.
Gilles Savary,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Hökmark, og alle kollegerne. Der er tale om en betænkning, som ikke er af umiddelbar lovgivningsmæssig art, og Økonomi- og Valutaudvalget har efter min opfattelse gjort et godt stykke arbejde for at give udtryk for Europa-Parlamentets faste holdning. Vi er alt i alt nået frem til en klar opfattelse af tingene.
Jeg hører til dem, som mener, i lighed med PSE-Gruppen, at der rent faktisk er behov for at revidere statsstøtteordningerne. Det er mere end nogensinde før et centralt aspekt af Kommissionens kompetenceområde, eftersom Europa indtil videre stadigvæk primært er et spørgsmål om det indre marked og konkurrenceanliggender. Jeg er ikke sikker på, at der med det franske nej ved folkeafstemningen tegner sig andre perspektiver inden for en overskuelig fremtid. Vi rører derfor virkelig det, der er hjertet i fællesskabskompetencerne, og med udvidelsen af Europa er Unionen og Kommissionen i fare for at blive ramt af thrombose, hvis der ikke ændres ved den nuværende udformning af statsstøttesystemerne og -ordningerne.
Europa-Parlamentet har først og fremmest lagt vægt på, at det indre marked og konkurrencen ikke kan siges at repræsentere hele det europæiske samfund. Vi er ikke udelukkende et markedsbaseret samfund. Der bør også være plads til offentlig indgriben i alle de situationer, hvor markedet svigter, sådan som det fastslås i teksterne, men også i alle de situationer, hvor vi har behov for at begrænse sociale og territoriale uligheder, styre eksternaliteter, fremme innovationen og om fornødent give industrien en saltvandsindsprøjtning. Undertiden spørger vi imidlertid os selv, når vi anlægger det liberale perspektiv, om vi i dag ville være i stand til at skabe Airbus eller Ariane-raketten set i lyset af den herskende ideologi. Vi bør efter min opfattelse bevare muligheden for at gribe ind på meget markant vis i det industrielle landskab og den offentlige forskning.
Jeg vil gerne sige til kommissæren, at Europa-Parlamentets vigtigste bidrag er at vurdere statsstøtten ikke kun som en byrde, men på afbalanceret vis, altså at se på såvel de negative aspekter - konkurrenceforvridningen - som de positive virkninger. Vi har fra Europa-Parlamentets side ønsket, at subsidiaritetsprincippet og proportionalitetsprincippet anvendes utvetydigt, og ikke mindst at statsstøtte, som ikke har åbenbar indvirkning på det indre marked, betragtes som kompensation. Vi har endvidere ønsket større forståelse for markedets mangler.
Endelig vil jeg gerne nævne de spørgsmål, som stadig trænger sig på, og som genfindes i de 21 ændringsforslag, der er stillet. Hvad angår offentlige tjenester, har vi behov for at præcisere spørgsmålet om kompensation, spørgsmålet om legitim finansiering af offentlige tjenester, spørgsmålet om subsidiær kompensation og ikke mindst spørgsmålet om det fjerde kriterium, der er fastlagt i Altmark-dommen, og som rent faktisk er særdeles vagt og meget vanskeligt at håndtere, som også Kommissionen indrømmer.
Hvad angår innovation, vil fru in 't Veld meget snart fremlægge sin betænkning. Det er efter vores opfattelse en god tekst, og vi håber at kunne skærpe den yderligere. Det spørgsmål, der rejser sig, er, om dens anvendelsesområde bør begrænses udelukkende til innovation, eller om den bør række lidt videre til området forskning og udvikling. Hvad angår regionerne, er der nogle glimrende ændringsforslag, som tager sigte på at undgå, at statsstøtten finansierer udflytning af virksomheder. Det er et meget alvorligt problem, for europæerne får det indtryk, at de bringes i indbyrdes konkurrence, ydermere i kraft af statsstøtte.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vi naturligvis går ind for, at statsstøtten ses i lyset af Lissabon-processens og Göteborg-processens rammer, altså videnøkonomi, men også støtte til miljøet. 
Sophia in 't Veld,
   Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne give udtryk for min støtte til hr. Hökmarks glimrende betænkning. Vi vil som gruppe støtte denne betænkning, og vi støtter også det valg, Kommissionen har truffet, nemlig mindre og mere målrettet statsstøtte. Lad mig i den forbindelse igen understrege, at det altså også drejer sig om mindre statsstøtte, det bør vi ikke glemme. Statsstøtte bør være sidste udvej og ikke betragtes som et universalmiddel. Det fremstilles nogle gange, som om det var tilfældet, men statsstøtte har også bivirkninger.
Endvidere kan vi ikke blot rundhåndet yde statsstøtte, hvis ikke alle nødvendige forudsætninger og øvrige elementer i vores politik er opfyldt. Det vil være omsonst. Vi bør eksempelvis sørge for, at det indre marked færdiggøres og bliver velfungerende, og hvad det angår, håber jeg derfor også, at Europa-Parlamentet på torsdag vil træffe et forstandigt valg med hensyn til direktivet om tjenesteydelser.
Vi bør imødegå protektionisme, vi bør tilskynde til fair konkurrence, afskaffe bureaukrati og overregulering, sikre bedre adgang til risikovillig kapital og etablere et indre marked for finansielle tjenesteydelser, men samtidig bør vi være opmærksomme på forhold som eksempelvis virkelig fri bevægelighed for arbejdstagere fra alle EU-medlemsstater og en indvandringspolitik, som sikrer, at vi holder på vores bedste og dygtigste kræfter og ikke jager dem bort fra Europa til USA.
Når de ting er bragt i orden, kan vi begynde at se på, om vi eventuelt kan træde til med statsstøtte de steder, hvor markedet ikke er effektivt, for der er ikke tale om markedssvigt, men om et ineffektivt marked.
Lad mig også gentage, at der i princippet ikke bør ydes statsstøtte. Statsstøtte forstyrrer markedet og virker konkurrenceforvridende. Hr. Savary sagde for et øjeblik siden, at EU tenderer mod at være for liberalt, men jeg vil gøre hr. Savary opmærksom på, at vi hvert år bruger milliarder på statsstøtte. Selv de mest konservative vurderinger viser, at det drejer sig om beløb i en størrelsesorden svarende til omkring halvdelen af EU's budget, hvilket jeg ikke ser som særlig liberalt. Jeg så gerne en højere grad af liberalisme.
Jeg er enig i en anden af hr. Savarys udtalelser, nemlig at vi bør yde statsstøtte til de prioriterede områder i det 21. århundrede: Lissabon-målsætningerne, innovation, viden, bæredygtighed osv.
Eksempelvis bør vi efter min opfattelse yde langt mindre statsstøtte til gamle industrier, som er ved at være forældet, og hvad angår statsstøtte til miljømålsætninger, bør vi efter min opfattelse først og fremmest sigte mod at få fjernet de milliarder i statsstøtte, der ydes til forurenende industri og sektorer, som ikke anvender vedvarende energikilder, og jeg opfordrer derfor min gruppe til at støtte de ændringsforslag, som hr. Lipietz har stillet desangående.
Endvidere er den globale kontekst vigtig i denne debat. Vi kan naturligvis ikke benægte, at der i andre dele af verden stadigvæk ydes rundhåndet statsstøtte, det må vi erkende, men det bør fortsat være vores mål at nedbringe statsstøtten.
Endelig vil jeg gerne anføre et par bemærkninger vedrørende offentlige tjenester. Jeg må gentage - og jeg føler efterhånden, at jeg taler for døve øren - at begreberne forsyningspligtydelser og tjenester af almen økonomisk interesse stadigvæk ikke er defineret, og det forekommer derfor ganske besynderligt, at der vedtages love herom. Men lad det nu være.
Det er påtrængende nødvendigt, at der skabes juridisk sikkerhed og klarhed for disse offentlige tjenester, sådan som hr. Savary påpegede for et øjeblik siden.
Jeg vil afslutningsvis anmode Kommissionen om hurtigst muligt at fremlægge en konsekvensvurdering vedrørende de forskrifter, Kommissionen sidste år vedtog for statsstøtte som kompensation for offentlig tjeneste. Jeg vil gerne vide, hvilket omfang denne statsstøtte har, hvor mange virksomheder det drejer sig om, og hvilken indvirkning det har haft på markedet. 
Elisabeth Schroedter,
   Hr. formand, jeg kan tage tråden op fra den foregående taler. Det er rigtigt, at Europa kun er konkurrencedygtigt, hvis det også er innovativt inden for miljøbeskyttelse. Jeg synes, det ville være godt, hvis der var en bonus ikke bare for innovation, men især for miljøinformation. Det savner jeg i Deres forslag, fru kommissær.
For det andet er der en vigtig passage i betænkningen, nemlig at de minimis-reglen - 200.000 euro årligt - også virkelig skal gælde for sådanne virksomheder. De er meget generel, fru kommissær, og det er ikke nok. Vi ved, at vi netop i landdistrikterne har brug for disse virksomheder for at have en grundlæggende forsyning af økonomisk udvikling. Vi ved, at netop de regioner, som rammes af den demografiske effekt, har brug for virksomheder, som slår sig ned dér, og det kræver statsstøtte. Ellers kan vi ikke modvirke sådanne effekter. Derfor mener jeg, det er vigtigt, at der sker en markant forhøjelse på dette punkt.
Endelig er der reglerne for virksomheder, der udfører tjenester af almindelig økonomisk interesse. Der må ikke ske det, at disse regler begrænser Altmark-dommen, for så er der risiko for, at Kommissionen via konkurrencereglerne definerer, hvad tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse er. Det er nøjagtig det samme, som De forsøger i servicedirektivet, hvor De i Deres omdiskuterede tekst ofrer tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse for det frie marked.
Derfor siger jeg, at vi har hårdt brug for en rammeordning, også selv om De ikke føler, det er Deres ansvar. Vi har brug for den i dette tilfælde, for vi ønsker at styrke et socialt Europa. Her er tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse et centralt punkt, og det kan ikke ofres for konkurrencereglerne, for så vil Europas borgere afvise det. 
Diamanto Manolakou,
   Hr. formand, statsstøtten, dvs. arbejdstagernes penge, er i søgelyset, fordi man vil skære ned på den og lægge kontrollen med administrationen over til EU, så den kan tjene Lissabon-strategien. Det betyder mindre statsstøtte til at dække arbejderbefolkningens behov, så man i stedet gavne den europæiske kapitals konkurrenceevne. Befolkningernes penge skal altså ikke tjene befolkningens velstand, men kapitalens profit.
Når der henvises til statsstøtte til almennyttige formål og i offentlighedens fælles interesse på EU-plan, viser det ikke kun ligegyldighed over for den ulige udvikling mellem medlemsstaterne, men det afgøres også på forhånd, at en sådan procedure vil styrke denne ulige udvikling endnu mere, da den vil øge skævheder og uretfærdigheder.
Man siger, at det er nødvendigt at begrænse statsstøtten for at få et positivt resultat. Men skal de fjerntliggende landbrugs- og øområder som dem, der findes i Grækenland, hvor kapitalen slet ikke investerer, fordi den ikke får nogen gevinst, eller kun en ganske lille gevinst, opgives helt, så de slet ikke får statsstøtte og bliver helt forladt? Allerede nu er de mere eller mindre forladt, og det ser ud til at blive værre i fremtiden.
De offentlige tjenester privatiseres, grundlæggende folkelige behov kommercialiseres. Nedsættelsen af statsstøtte og orienteringen af støtten, så den tjener den arbejderfjendtlige Lissabon-strategi, vil forværre situationen endnu mere for de nederste befolkningslag. På trods af omtalen af investeringsstøtten til de små og mellemstore virksomheder viser tallene desværre, at økonomisk støtte til de små virksomheder indtil nu har været ikke-eksisterende eller forsvindende lille. Derimod har man været rundhåndet over for de store virksomheder, og det er dem, der får og vil få endnu mere med de aktuelle forslag. 
Graham Booth,
   Hr. formand, det ville være dejligt, hvis vi kunne give vores forholdsvis fattige østeuropæiske naboer uendeligt mange penge, men historien har vist, at man ved at gøre det ikke gør de fattige rige, men de rige fattige. På en udstilling i Bruxelles, som det nederlandske formandskab arrangerede, blev det spået, at yderligere 10 fattige europæiske lande vil tiltræde EU inden 2022. Det drejede sig om Albanien, Armenien, Belarus, Bosnien-Hercegovina, Georgien, Makedonien, Moldova, Montenegro, Serbien og Ukraine. Vesttysklands erfaringer med at investere næsten 1.000 milliarder euro i Østtyskland viser, hvad det koster at forsøge at skabe lige vilkår for en fattig nabo. Udgifterne til statsstøtte til alle disse nye medlemsstater vil være astronomiske.
For øjeblikket bruger EU over halvdelen af sit budget på statsstøtte. Storbritannien er langt fra rigt i forvejen. Vi får at vide, at vores regering ikke har råd til at betale os en anstændig pension, medmindre vi arbejder, til vi er 70 år gamle. Vores sundhedssystem er stærkt underfinansieret, og vores flåde, som er en brøkdel af det, den var engang, har dårligt nok råd til at betale for det brændstof, der kræves, for at den kan gå til søs.
Lad os stoppe denne vanvittige idé nu, før de såkaldte rige medlemsstater ender med at være helt forarmede. Hvorfor hjælper vi ikke i stedet for med at forbedre vores europæiske naboers og tredjeverdenslandenes økonomi ved at give dem frihandelsmuligheder? Hvis dette beriger os alle, hvilket jeg tror, at det vil, kan de enkelte medlemsstater blive i stand til at hjælpe deres naboer finansielt, men vi bør gå foran med et godt eksempel.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, det forekommer mig, at Kommissionens statsstøttepolitik nogle gange har vist sig at være et afstumpet, usmidigt og til tider ukorrekt anvendt instrument, som ofte har begrænset snarere end fremmet økonomisk udvikling. Derfor sætter jeg spørgsmålstegn ved, om et yderligere angreb på statsstøtten er berettiget i forsøget på at gennemføre den svigtende Lissabon-dagsorden.
Det specifikke spørgsmål, som jeg ønsker at fokusere på, er imidlertid regionalstøtten. Det glæder mig, at de aktuelle retningslinjer for regionalstøtte, sådan som de berører min valgkreds i Nordirland, er en væsentlig forbedring i forhold til tidligere udkast, og at Kommissionen har lyttet til mine og andres synspunkter. De nye udkast til retningslinjer sikrer fortsat særbehandling af Nordirland som en region under økonomisk udvikling og tillader derfor fortsat støtte med henblik på at tiltrække udenlandske investeringer i området efter en degressiv skala frem til 2011.
Eftersom Nordirland må konkurrere med en selskabsskat på 12,5 % syd for grænsen i Irland, er det helt afgørende, at Nordirland kan yde støtte med henblik på at tiltrække udenlandske investeringer. Det er netop den slags lokale realiteter, som Kommissionen i stigende grad må lade skinne igennem ved gennemførelsen af noget, der alt for ofte er stive dogmer om statsstøtte og sandelig også om andre politikker, der berører EU.
Karsten Friedrich Hoppenstedt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Gunnar Hökmarks betænkning og diskussionen i udvalget var målrettede, og betænkningen er fremragende. Deres indlæg i starten, fru kommissær, var også fuldt af håb.
Reformen af statsstøttepolitikken er af enorm betydning for det lokale niveau. Byer, kommuner og regioner er de vigtigste bærere af offentlige investeringer. Deres kommunale virksomheder er vigtige instrumenter for at sikre tjenester af almindelig økonomisk interesse. Det er allerede blevet sagt. Derfor er det vigtigt, at Kommissionen forklarer - og det har den også lovet - hvordan den vil gennemføre de kriterier, der er nævnt i Domstolens Altmark-dom. Brugerne skal have klarhed for Kommissionens politik, så vi kan undgå retssager. Jo mere konkrete kriterierne i Altmark-dommen er, desto vanskeligere er de at anvende, og man kan ikke forlange af de enkelte offentlige instanser, at de skal kunne håndtere det afgørende princip og afgøre, om der er givet støtte eller ej på grundlag af undgåelse af overkompensation ved hjælp af markedssammenligninger. Det ville kræve en bureaukratisk indsats fra dem, som ikke ville kunne forsvares. De lokale instanser kunne imidlertid blive i stand til at gøre det, hvis de - som man jo også har annonceret - havde praktisk anvendelige retningslinjer til rådighed, som f.eks. kunne bruges til at afgrænse det relevante marked. Det glæder mig, at udvalget under hr. Hökmarks ledelse har rettet sin opmærksomhed mod undtagelsen af offentlige SMV'er fra definitionen af SMV'er, og jeg glæder mig over konklusionen på det.
Offentlige virksomheder arbejder tæt på borgernes behov. De opfattes af borgerne som selvstændige virksomheder. EU vil få større tilslutning, hvis man støtter de kommunale offentlige virksomheders arbejde i stedet for at gøre det vanskeligere. Derfor vil jeg opfordre plenum til fortsat at arbejde for at inddrage de kommunale offentlige virksomheder i definitionen af SMV'er. 
Ieke van den Burg (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig de lykønskninger, der har lydt til ordføreren, og til skyggeordførerne, med det resultat, der er nået. Det er efter min opfattelse også en kompliment til Økonomi- og Valutaudvalget, at det er lykkedes os at nå gode resultater til trods for et meget liberalt perspektiv fra svensk side og samtidig et socialistisk perspektiv fra fransk side.
I modsætning til min nederlandske kollega fru in 't Veld vil jeg ikke i første række lægge vægt på mindre statsstøtte. Mere eller mindre statsstøtte er efter min opfattelse ikke det vigtigste aspekt. Det drejer sig om, med hvilket formål og hvordan statsstøtten ydes. Statsstøtte må ikke betragtes udelukkende som en afvigelse eller vildfarelse i forhold til perfekt fungerende markedskræfter, men derimod som et instrument til at nå sociale, økonomiske og samfundsmæssige mål.
Det er positivt, at kommissæren for konkurrence også ser sin portefølje i en bredere økonomisk kontekst, nemlig i forhold til Lissabon-strategien, som afgjort ikke kun handler om økonomiske, men bredere socioøkonomiske konsekvenser. Jeg vil netop på min gruppes vegne især lægge vægt på disse aspekter, altså den socioøkonomiske kontekst og de hertil knyttede perspektiver i form af beskæftigelse og social samhørighed.
Jeg vil i den forbindelse gerne nævne to forhold og bede om, at man, hvad disse forhold angår, ikke vælger en alt for dogmatisk tilgang.
For det første spørgsmålet om markedssvigt. Her drejer det sig også om at anlægge et bredere perspektiv og fuldt ud tage hensyn til beskæftigelse og social samhørighed. For det andet spørgsmålet om statsstøttens midlertidige karakter. Også hvad det spørgsmål angår, vil jeg slå til lyd for en vis fleksibilitet, for det er muligt, at der i visse sektorer rent faktisk er behov for også på lidt længere sigt at gøre brug af statstilskud og statslige instrumenter. Jeg tænker eksempelvis på public service-radio- og tv-virksomhed. Hensynet til mangfoldighed inden for pressen og god balance i informationsvirksomheden kan gøre det påkrævet også på længere sigt at skyde offentlige midler i en sådan sektor.
Boligområdet er et andet eksempel. Også på det område kan hensynet til byplanlægning, integration af mindretal og social integration i en by gøre det påkrævet at yde statsstøtte til visse aktører på markedet for at opfylde de bredere målsætninger.
Min sidste bemærkning vedrører spørgsmålet om den europæiske og den nationale dimension. I den forbindelse vil jeg gerne påpege, som det også fremgår af hr. Hökmarks betænkning, at statsstøtte undertiden bruges til at bringe medlemsstaternes politikker i indbyrdes konkurrence. Jeg vil gerne anmode kommissæren om at være opmærksom på dette forhold og fra Kommissionens side skærpe kontrollen hermed og også, hvad angår sanktioner, se på, om de bør ramme medlemsstaterne selv og ikke kun de virksomheder, der modtager støtten. 
Helmuth Markov (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, De skriver som et af Deres centrale punkter, at markedsøkonomi altid er den mest effektive måde at fordele midlerne på. Hvis vi tager Göteborg alvorligt og ønsker en ligesidet trekant mellem økonomisk, social og miljøpolitisk udvikling, så gælder det ganske vist driftsøkonomisk, men samfundsøkonomisk holder dette udsagn ikke.
Hvis De, som De selv rigtigt skriver, ønsker effektive små middelstandsvirksomheder, hvis De vil fremme innovationen, primært også med statsstøtte, så skal De sideløbende med dette have en god uddannelse og oplysning og den nødvendige infrastruktur - ikke kun i de store byområder, men naturligvis også i landdistrikterne. Det betyder, at De nødvendigvis må have en territorial, social og miljøpolitisk samhørighed.
På den anden side forfordeler De simpelthen mennesker, som bor der, hvor disse gunstige og naturlige forudsætninger ikke er til stede. Derfor plæderer jeg for, at man i forbindelse med støtten skal være meget opmærksom på, hvordan den bliver brugt, og om den virkelig også - og det er nødvendigt - bliver brugt til tjenesteydelser af offentlig interesse. Ellers giver det ingen mening.
På et punkt har De fuldkommen ret. De skriver, at det ikke er hensigtsmæssigt at give støtte til investeringer i virksomheder, som er overskudsgivende. Det er jeg enig i.
Når jeg ser på Forbundsrepublikken Tyskland og på, hvor meget der bliver pumpet i automobilindustrien, som i høj grad er overskudsgivende, så mener jeg, at denne støtte er forkert. Bagefter bliver disse virksomheder lukket, produktionen bliver flyttet ud af landet, og så bliver der givet støtte en gang til. Det kan ikke være formålet med støtten. Det har De helt ret i.
Der er en lang række mønstre, som vi må ændre. Det er rigtigt at hæve de minimis-tærsklen. Det er rigtigt, at vi især har brug for regionalstøtten til de tilbagestående regioner. Vi har også fortsat brug for støtten i henhold til artikel 87 til de regioner, som nu er ramt af den statistiske effekt. Det kan man simpelthen ikke fornægte. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   - Jeg ønsker min kollega hr. Hökmark tillykke med den nyttige betænkning, for desværre har vi i de seneste år ikke haft held til at reducere de høje støtteniveauer. Jeg er også enig i, at de administrative aspekter af proceduren skal forenkles. Jeg er meget enig i, at vi bør øge gennemsigtigheden i støtten. Jeg er også enig i, at der bør udvikles klarere regler, særligt inden for offentlige tjenesteydelser. Der er også brug for gennemsigtighed for at præcisere, hvem der kan få statsstøtte. Derfor bør tildeling af støtte følges op af en offentliggørelse af en detaljeret liste over støttemodtagere med angivelse af de beløb, som hver enkelt har modtaget, særligt når det gælder landbrugsstøtte.
Jeg vil imidlertid gerne henlede opmærksomheden på, at selv om jeg på den ene side er enig i, at der ikke bør diskrimineres mellem regioner eller lande med hensyn til støtte, så må vi på den anden side se i øjnene, at der findes lande og områder i det indre marked, som er markant bagefter i udvikling. Disse lande har imidlertid behov for en længere tilpasningsperiode, netop af hensyn til udbygningen af det indre marked. Det ville være uheldigt, hvis debatten om statsstøtte blev brugt som en mulighed for politiske angreb på de nye medlemsstater. Disse nye medlemsstater har allerede reduceret deres støtte markant. Støtteniveauerne er ikke usædvanlige selv i sammenligning med deres BNP, og de er lavere end i de mere udviklede medlemsstater i de mest relevante sammenligningsaspekter som euro/capita. Det skal også tages med i betragtning, når nye medlemsstater bliver anklaget på andre områder, f.eks. for skattedumping. Det ville også være uheldigt, hvis man ville etablere en forbindelse mellem stats- og EU-støtte og flytning af virksomheder, især når nye medlemsstater stadig befinder sig i en negativ overgangsperiode med hensyn til strukturfonde eller direkte støtte.
Bortset fra defineret regionalstøtte er formålet at støtte investeringer, som skaber job i underudviklede regioner med en dårlig konkurrencesituation. Vi sigter ikke mod at indføre en model, som ville skræmme investorer væk fra EU. Derfor kan det være både berettiget og nyttigt at opretholde målrettet, men moderat støtte uden at forvride konkurrencen. Dette er allerede forudset i direktiverne om regionalstøtte. 
Katerina Batzeli (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren, hr. Hökmark, for hans afbalancerede betænkning om statsstøtte, som er enslydende med en afbalanceret rapport og redegørelse for statsstøtte, som Kommissionen har fremlagt.
I denne forbindelse vi jeg gerne fremhæve nogle vigtige punkter, som bør prioriteres højt. For det første er det nødvendigt at omdefinere mål og former for statsstøtte samt systemet for kontrol og meddelelse af statsstøtte. For det andet skal man sikre retlig klarhed med hensyn til, hvad der anses for statsstøtte i forbindelse med tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, hvor overkompensation bør betragtes som det vigtigste kriterium. Der bør differentieres mellem statsstøtte til små og store offentlige virksomheder, ligesom man bør fremme tilskud til virksomheder, som bør kædes sammen med stærke skattemæssige incitamenter. Endelig er det vigtigt at støtte innovative tiltag inden for forskning, udvikling og innovation, især i afsides liggende lande og områder og navnlig der, hvor der er en stor teknologisk kløft. 

David Casa (PPE-DE ).
   - Tak hr. formand. Jeg vil gerne tilslutte mig kollegernes tak til hr. Hökmark for hans fremragende arbejde for at få denne betænkning afsluttet i dag. Spørgsmålet om statsstøtte er et område, hvor der virkelig er plads til diskussion. Det skyldes, at det vedrører alle 25 medlemsstater direkte. Det kan være nyttigt at spørge, hvad vi ønsker at opnå med reformen, og hvad der har skabt behovet for denne form for reform. Hvis man ser grundigt på de foreløbige beslutninger, som Kommissionen har truffet fra februar 2004 og frem til i dag, og sammenligner dem med Lissabon-strategien og konklusionerne fra topmødet i Barcelona i 2002, så er tydeligt, at det ville være mere hensigtsmæssigt, hvis statsstøtten var mere direkte og udformet til at opfylde de samme mål. Derfor mener jeg, at vi bør arbejde hen mod et system, der er så simpelt som muligt, og som derfor er mere effektivt og gennemsigtigt. Dette vil være et uundværligt instrument, fordi det vil fjerne unødvendigt bureaukrati, som indtil nu kun har ført til, at der er blevet spildt flere penge, men har forhindret statsstøtten i at skabe fremskridt og gøre den mindre egnet til det formål, den var beregnet til. Vi må beskytte brugen af statsstøtte bedre, så midlerne kommer derhen, hvor der er brug for dem, og ikke bliver spildt til ingen nytte, som det tidligere har været tilfældet. Vi skal nå til en situation, hvor staten har nogle klare mål for, hvor den vil bruge sin støtte, med inddragelse af proportionalitetsprincippet. Vi må ikke glemme, at disse midler bliver støttet af alle skatteydere, så vi ønsker, at de bliver brugt klogt og ansvarligt, så de er mere produktive, og effekten af dem mærkes mere tydeligt. Vi må ikke glemme virksomheder, der har logistiske problemer, fordi de ligger i ugunstigt stillede regioner, f.eks. virksomheder på øer som Gozo. Endnu en gang tak til ordføreren for hans arbejde. 
Antolín Sánchez Presedo (PSE ).
   - Hr. formand, statsstøtte er et legitimt redskab til politisk handling. I det omfang, at den betyder en særlig fordel og forskelsbehandling, skal indførelsen heraf begrundes mere stringent end andre alternativer, og det er nødvendigt at udforme den omhyggeligt for at sikre, at den bliver effektiv og hænger sammen med EU's politikker og mål og internationale forpligtelser.
I forbindelse med reformen af statsstøtten for perioden 2005-2009 skal man være opmærksom på, at selv om regionalstøtten bidrager til reel konvergens, findes der store interne indkomstforskelle og muligheder blandt de europæiske regioner. 
Resultatet af Hökmarks betænkning er ganske afbalanceret. Jeg glæder mig over, at den afspejler behovet for at knytte reformen af den regionale støtte sammen med reformen af forordningerne om strukturfondene indtil 2013, idet den understreger deres komplementære karakter og forsvarer fastholdelsen af passende støtteforanstaltninger for regioner, der berøres af den statistiske effekt uden forskelsbehandling. Jeg værdsætter forslaget om at øge loftet for minimumsstøtten, der vil fjerne bureaukratiet og ikke mindst fremme de små og mellemstore virksomheder. 
Ján Hudacký (PPE-DE ).
   - Først vil jeg gerne takke ordføreren hr. Hökmark for hans fremragende og velafbalancerede betænkning med mange forslag til, hvordan statsstøtte bør evalueres og gennemføres. På den ene side er det naturligvis i vores interesse at sikre, at den statsstøtte, der ydes i de enkelte medlemsstater, ikke underminerer det naturlige konkurrencemiljø. På den anden side glæder det mig meget, at Kommissionen i sin handlingsplan for reform af statsstøtten har taget med i betragtning, at det er afgørende af styrke EU ved at fremme den videnbaserede økonomi, som vi har krævet længe.
I mit indlæg vil jeg især gerne understrege innovation, forskning og udvikling, som er områder, der er tæt knyttet til adgangen til risikovillig kapital. Det er områder, hvor offentlige midler kan bruges nyttigt og skabe store afkast i form af bæredygtig udvikling og øget konkurrenceevne for det europæiske erhvervsliv, især for små og mellemstore virksomheder.
Den model, hvor offentlige og private partnerskaber etablerer forsknings- og udviklingscentre, teknologikuvøser og hightechcentre, hvor universiteter spiller en vigtig rolle ligesom lokale og regionale myndigheder og den frivillige sektor, kan være et væsentligt bidrag til større gennemsigtighed i brugen af offentlige midler og samtidig bidrage til en bedre udnyttelse af de enkelte medlemslandes forsknings-, teknologi- og innovationspotentiale. Det samme gælder for risikovillig kapital. Uden offentlige midler er det næsten umuligt at etablere de startkapitalfonde, som opstartende virksomheder har så hårdt brug for. Statsstøttepolitikken må på ingen måde begrænse udviklingen af disse fonde. Tværtimod bør den opmuntre og tiltrække tilstrækkelige private kapitalmidler. Jeg har tillid til, at statsstøttereformen vil opfylde sådanne krav. 
Giovanni Pittella (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, også jeg er enig med ordføreren, kommissæren og mange af parlamentsmedlemmerne om, at det er nødvendigt med en reform af statsstøtten, så den tilpasses til de aktuelle udfordringer.
Problemet er at finde de rigtige betingelser. Jeg mener, at den bedste måde at gøre det på er at reducere statsstøttens omfang, at belønne nogle af de sektorer, der blev nævnt, f.eks. innovation, forskning, miljø og virksomheder, og at sikre en større gennemsigtighed.
Som hr. Sánchez Presedo mindede om lige før, er det ligeledes hensigtsmæssigt at knytte statsstøtten til samhørighedspolitikken. I den forbindelse har Økonomi- og Valutaudvalget med rette medtaget et punkt om skattefordele. Det er et instrument, som kan forenes med samhørighedsforanstaltninger, og som kan fremme iværksættermulighederne i visse særligt ugunstigt stillede områder.
Jeg håber, at Kommissionen og kommissæren vil tage højde for denne vigtige udtalelse fra Parlamentet. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig meget over hr. Hökmarks betænkning om reform af den europæiske statsstøtte, og jeg vil gerne takke hr. Hökmark for betænkningen og tilslutte mig den brede støtte, han har fået hertil i Europa-Parlamentet. Jeg støtter fuldt og helt Kommissionens hovedbudskab om mindre, men mere målrettet statsstøtte. Det gælder også hovedpunkterne i den nye politik, ikke mindst innovation og forskning.
Jeg imødeser med interesse Kommissionens konkrete forslag på dette område. Økonomi- og Valutaudvalget vil i de kommende måneder nøje følge Kommissionen og vil gerne deltage i drøftelser med den, for jeg håber, Kommissionen vil fremlægge mere detaljerede retningslinjer, hvad angår definitionen af statsstøtte, for at forbedre retssikkerheden og forebygge misbrug. Innovation bør også virkelig være innovation og ikke carte blanche for visse medlemsstater til at fortsætte uantastet.
Det glæder mig endvidere, at flertallet i Europa-Parlamentet ønsker at gå længere end Kommissionen ved at fordoble de minimis-tærskelen, hvorefter der skal gives meddelelse om statsstøtte til Bruxelles. Dermed imødegås meget bureaukrati og mange administrative byrder, hvilket især vil være til fordel for små og mellemstore virksomheder. Fru kommissær, er De parat til at acceptere Europa-Parlamentets forslag?
Fru kommissær, vi kender Dem i Nederlandene for Deres beslutsomhed, og jeg vil gerne takke Dem for, at De så beslutsomt er gået i gang med at reformere statsstøtten, og opfordre Dem til at fortsætte ad den vej. Der er stadigvæk meget, der skal gøres. 
Riitta Myller (PSE ).
   - Hr. formand, statsstøttepolitikken skal være i overensstemmelse med EU's erklærede politiske mål. Statsstøtten bør accelerere bæredygtig vækst og bæredygtig konkurrenceevne og mindske de regionale forskelle. Der må ikke gives støtte til formål, som kan modvirke disse principper.
Målrettet statsstøtte opmuntrer virksomheder og skaber job, selv i regioner, som lider under permanente naturlige ulemper eller ligger langt fra de store markeder. De regioner, som lider under permanente naturlige ulemper, som regionerne i nord, bør være i samme kategori som mål 1-områderne.
Støtten skal målrettes mere præcist, og den bør især tildeles til flaskehalse i erhvervslivet såsom risikovillig finansiering for at skabe ny teknologi og tage den i anvendelse. Der skal lægges særlig vægt på miljøteknologi og dens potentiale for jobskabelse. 
Rolf Berend (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først hjertelig tak til ordføreren hr. Hökmark for hans fremragende betænkning. Europa-Parlamentet udtalte sig, som vi hørte, for få uger siden i en initiativbetænkning klart til fordel for at fortsætte statsstøtten til de dårligt stillede regioner fra til 2013. Statsstøtte til virksomheder er en af de faktorer, der påvirker virksomheders beslutninger om at investere i et bestemt område og dermed også bidrager væsentligt til den økonomiske vækst og til at skabe arbejdspladser i dette område. Principielt er statsstøtte ikke tilladt i henhold til EF-traktaten, hvis den har negative konsekvenser for det indre marked, da den kan hæmme konkurrencen. Visse former for statsstøtte til specielle formål er imidlertid undtaget fra dette princip, f.eks. støtte til fremme af den økonomiske udvikling i dårligt stillede regioner i Europa. Som medlem af Regionaludviklingsudvalget er jeg fast overbevist om, at den direkte statsstøtte som et centralt instrument i den regionale udvikling er et vigtigt middel til at nå højt prioriterede samhørighedsmål.
Det støtteretlige spillerum, som fremgår af EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a, i forbindelse med retningslinjerne for regionalstøtten, har hidtil givet de berørte regioner mulighed for aktivt at forme deres indhentningsproces ved at få virksomheder til egnen. Hvis disse støttemuligheder gik tabt, ville disse regioners konvergensproces være truet på grund af den manglende konkurrencefordel i forhold til regioner, som ikke er bagefter i udvikling, på den ene side og i forhold til områder med høj statsstøtte i de nye medlemsstater på den anden side. Det gælder især for regioner, som grænser op til de nye medlemsstater.
Afskaffelsen af bureaukratiet i forbindelse med statsstøttereformen er et vigtigt aspekt med hensyn til at skabe et mere virksomhedsvenligt juridisk miljø, ligesom forhøjelsen af de minimis-støtten er det. 
Paolo Cirino Pomicino (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, det pågældende forslag til beslutning er en fornuftig middelvej - fra vores fornuftige ordfører - mellem de forskellige holdninger, og med forslaget tages der højde for et grundlæggende krav i EU, som alt for længe har været præget af lav vækst og ringe konkurrenceevne.
Prodi-Kommissionen har altid betragtet statsstøtte som konkurrencens og fællesmarkedets fjende. Denne holdning var desværre subjektiv og forkert, og den har ofte har hindret den legitime offentlige støtte til strategiske økonomiske sektorer som forskning og innovation samt den nødvendige samhørighedspolitik. Barroso-Kommissionen lader derimod til at være af en anden opfattelse, og den beslutning, som Økonomi- og Valutaudvalget har vedtaget, indeholder nogle retningslinjer, som Kommissionen ikke burde afvige fra.
Der er ingen af os, som ønsker at skade konkurrencen. Denne vigtige faktor i markedsøkonomien er dog ofte blevet ideologiseret af bureaukrater og økonomer uden politisk ansvar, og det i en sådan grad, at der i økonomien desværre er opstået reelle forsinkelser med at genskabe konkurrenceevnen i hele regioner i EU.
Som hr. Pittella sagde, er vi i dag nødt til at indlede et nyt kapitel, hvor vi forener konkurrence og samhørighedspolitikker. I den forbindelse er det f.eks. en fordel med skattelettelser, som kan give et afgørende bidrag til samhørighedspolitikkerne, og som i mangel af en skatteharmonisering mellem medlemsstaterne er et vigtigt instrument for de nationale regeringer, når de skal bekæmpe den regionale underudvikling.
Derfor vil jeg blot anbefale fru Kroes, at der hurtigst muligt udarbejdes et nyt forslag til direktiv, hvor der - om ikke udelukkende, så i det mindste først og fremmest - tages højde for Parlamentets angivelser. Den krise, som EU er kommet ud i, skyldes Rådets krise og manglende evne til f.eks. at overvinde de asymmetriske liberaliseringer i medlemsstaterne, der skader konkurrencen meget mere end en smule forkert statsstøtte. 
Neelie Kroes,
   Hr. formand, jeg ser på de lyse sider i aften. Jeg konkluderer, at der ikke er så stor forskel på de politiske holdninger til dette spørgsmål. Jeg lykønsker ordføreren. Indholdet af betænkningen og Kommissionens revision er i overensstemmelse med det, vi diskuterede under debatten.
Jeg vil gerne understrege, at der ikke findes nogen stive dogmer. Det gjorde De klart. Vi forsøger snarere at give medlemsstaternes virksomheder en krog, for støtten går ikke til medlemsstaterne selv. Via statsstøtten giver medlemsstaterne en krog til dem, der har brug for lidt hjælp, i stedet for bare at give dem fisken. De ønsker at gøre det selv, men de må have lidt opbakning.
Fru In 't Veld og andre medlemmer har talt om mindre og bedre statsstøtte. Hun nævnte, at Kommissionens udtalelse efter hendes og hendes politiske gruppes opfattelse er et hensigtsmæssigt råd. Jeg ville gerne have kunnet sige, at det var min formulering, men vi fik den fra Rådet. Støtten bør være mindre og bedre. Det var det, vi forsøgte at sige, og det er det, ordføreren har anført i betænkningen. Statsstøttereformen skal udformes således, at den ikke bare fremmer vækst, innovation og beskæftigelse, men også en lang række hovedsageligt ikke-økonomiske ting. Vi er alle sammen enige om, at det er af afgørende betydning for vores europæiske sociale model. De omfatter den sociale og regionale samhørighed, menneskelig kapital og kulturel mangfoldighed, som fru van den Burg så rigtigt nævnte. Men statsstøtte skal bruges klogt, for det er skatteydernes penge. Vi må ikke konkurrere gennem statsstøtte fra medlemsstaterne, for det er et skråplan. Det ville få en meget skadelig virkning. Vi må ikke tillade et subsidiekapløb mellem medlemsstaterne, så der er helt tydeligt behov for mindre og bedre målrettet støtte.
Hvad angår de specifikke bekymringer, der er kommet til udtryk her i dag, vil Kommissionen gøre sit yderste for at forbedre den måde, hvorpå reglerne fungerer i praksis. Den vil også forbedre gennemsigtigheden, hvilket en række medlemmer med rette har forlangt. Støtten skal overvåges, men til syvende og sidst er det kun gennem et positivt partnerskab, at vi kan gennemføre en vellykket statsstøttereform.
Et par medlemmer nævnte betydningen af retningslinjerne for regionalstøtte og af at fokusere støtten på de regioner, der har det største behov. Vi diskuterede dette tidligere, og det blev vedtaget sidste år. Det er heller ikke dogmatisk, men der tages hensyn til, at nogle har brug for mere opbakning på et bestemt tidspunkt. Vi ønsker at tilvejebringe en retfærdig og afbalanceret pakke, og det diskuterede vi her i december.
Vi vil undersøge nærmere, hvordan statsstøttereglerne kan tilpasses til nye finansielle mekanismer som offentlig-private partnerskaber. Det samme gælder støtte til projekter af fælles interesse, som skal fremme konkurrenceevne og teknologisk innovation. Spørgsmålet om innovation blev rejst. Jeg har lige læst en artikel af professor Getz om, at innovation ikke udelukkende skal udvikles i en virksomheds forsknings- og udviklingsafdeling, men skal foregå på alle niveauer fra bund til top. Det er en interessant filosofi, som kunne overvejes, når vi taler om, hvordan vi kan fremme innovation.
Hvis vi ser på SMV'erne i de 25 medlemsstater, kan vi konstatere, at 92 % af alle virksomheder i EU hører ind under kategorien små og mellemstore virksomheder. Når vi taler om at skabe job og økonomisk vækst, må vi derfor være opmærksomme på, at langt størstedelen falder ind under kategorien små og mellemstore virksomheder. Det forsøger vi at tage i betragtning, når vi taler om at give dem mere opmærksomhed, end de har fået hidtil, og at stimulere innovation og samarbejde, i visse tilfælde mellem en kombination af forskningsinstitutter, mindre virksomheder og større virksomheder. Det er en udfordring at sørge for, at alle SMV'er kan benytte sig af disse muligheder.
Det er med god grund blevet nævnt, at risikovillig kapital ikke er særlig udviklet i Europa. Sammenlignet med USA bliver innovative idéer ofte ikke taget op af virksomheder, der er små eller lige er startet op, fordi der ikke er nogen opbakning fra bankernes side. Statsstøtte til opbakning af disse virksomheder i deres tidlige udvikling kunne være meget nyttig.
Hr. Wortmann-Kool spurgte, om Kommissionen kunne hæve tærskelen. Jeg siger ikke, at vi ikke ville være rede til at hæve den. Men vi må huske på, at det drejer sig om SMV'er og ikke store virksomheder, og vi må forsøge at begrænse bureaukratiet. De euro, det drejer sig om, dækker virkelig den kategori. Vi vil forelægge et forslag inden længe, men vær ikke for optimistiske, for jeg har hørt rygter om, at folk forestiller sig enorme beløb, men så tager vi ikke højde for kategorien.
Hvad angår miljøet, kan Kommissionen ikke nægte at godkende støtte, bare fordi det mål, der forfølges, ikke er et miljømål. Jeg er sikker på, at det ikke er det spørgsmål, der bliver stillet. Vi må se på alle Unionens politikker. Kommissionen er imidlertid enig i målet om at begrænse miljøskadelig statsstøtte, og vi må alle sammen tilskynde medlemsstaterne til at tage det i betragtning, når de træffer beslutning om subsidier.
Hvad angår offentlige tjenesteydelser, tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, fremgår det klart af Kommissionens beslutning og rammerne, hvordan statsstøttereglerne gælder for kompensation for offentlig tjeneste. Kommissionen er forpligtet til at rapportere om virkningen af de pågældende regler inden for de tidsfrister, der er fastsat i instrumenterne. Som bekendt mener Kommissionen ikke, at et rammedirektiv er nødvendigt. Jeg taler om mindre bureaukrati. Jeg er konsistent og siger ikke, at vi skal udarbejde det, når det ikke er nødvendigt.
Til sidst vil jeg sige, at ordføreren og skyggeordførerne har gjort en stor indsats med denne betænkning, og jeg er taknemmelig over, at vi kan have en debat med det samme mål, dvs. flere job i Europa, i en social sammenhæng, som vi er stolte af at leve i.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Edit Herczog for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse om globaliseringens indvirkning på det indre marked (2004/2225(INI)) (A6-0021/2006). 
Edit Herczog (PSE ),
   Globaliseringen har været der gennem hele Europas historie. Tænk bare på kristendommens udbredelse, opdagelsen af verden, den videnskabelige og industrielle revolution. Europa har altid fundet et progressivt svar på globaliseringens udfordringer.
Samtidig har vi imidlertid altid kunnet konstatere, at det enkelte menneske møder stadig nye forandringer med frygt og tilbageholdenhed. Det har været tilfældet hver gang, selv om forandringen i sidste ende viste sig at være en fordel for Europa og den europæiske befolkning. Det samme gælder i dag. Den pludselige demokratisering af forskellige geografiske områder i begyndelsen af det 21. århundrede og informations- og teknologirevolutionen har fået os til at forstå, at verdens forandring er uigenkaldelig, og at den globale konkurrence er kommet for at blive.
Vi skal nu tage stilling til, hvordan Europa skal reagere på situationen for at sikre, at dets borgere bliver vindere i det 21. århundrede. Det glæder mig meget, at medlemmerne af Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse har samme opfattelse. Debatten har været konstruktiv og tankevækkende, og den har gjort det klart, at vi ikke kan isolere os. Ikke alene ville det være fysisk umuligt i verden af i dag med internettet og stadigt ændrede betingelser, det ville også være ensbetydende med at opgive konkurrencen, og resultatet ville være, at vi sakkede uigenkaldeligt bagud. Med henvisning til det foreliggende beslutningsforslag vil jeg gerne sige, at betænkningen er blevet udarbejdet på mit eget initiativ, og det er meget vigtigt, at vi udnytter de foreliggende midler, men vi kan ikke gå ud over emnet globalisering og det indre marked, som er angivet i titlen. De politiske, økonomiske og civile aktører i Europa må indse, at vi kun kan opretholde vores kontinents enestående sociale landvindinger med økonomisk vækst og stigende beskæftigelse. Til dette formål må vi sikre, at Europa er det bedste valg for store multinationale selskaber i den globale konkurrence. Vi må sikre, at Europa er et sikkert udgangspunkt og en stabil baggrund for store europæiske selskaber og giver mulighed for vækst og velstand for små og mellemstore virksomheder. Der er ingen tvivl om, at denne opgave pålægger den europæiske lovgivning et stort ansvar, inklusive os i Parlamentet. Det er indlysende, at vi inden for nogle overregulerede sektorer har brug for færre, bedre og mere effektive regler, men det modsatte gælder for andre områder, hvor vi skal være i stand til at rette op på alvorlige mangler og skabe sikre juridiske rammer. Jeg tænker specielt på at skabe og bevare viden og omforme den til en økonomisk fordel.
Det er en horisontal opgave med mange lag, som involverer både støtte og opmuntring til forskning og innovation, modernisering af uddannelsen og beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder. Gør man ikke det, er det meningsløst at tale om et videnbaseret samfund og en videnbaseret økonomi under Lissabon-strategien, Wim Kok-rapporten eller i Europa-Parlamentets beslutninger. Og sidst, men ikke mindst vil jeg gerne påpege, at Europa kun kan være stærkt og konkurrencedygtigt over for globale udfordringer, hvis vi ikke svækker vores egen enhed indefra. Vi har brug for et dynamisk indre marked og et fælleseuropæisk område, hvor borgerne ikke alene kan rejse frit, men også arbejde frit og nyttiggøre deres viden i hele Europa og til gavn for Europa.
Det er det, jeg har forsøgt at bidrage til med min betænkning. Jeg vil gerne sige tak til dem, som har hjulpet. Jeg vil gerne takke Kommissionen for den ydede hjælp, og jeg vil gerne endnu en gang fremhæve min tak til alle dem, som har støttet dette arbejde ved at stille ændringsforslag og komme med forslag. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand, Kommissionen glæder sig over Europa-Parlamentets initiativbetænkning om globaliseringens indvirkning på det indre marked og takker alle de involverede, navnlig ordførerne fru Herczog og hr. Markov og medlemmerne af Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse og Udvalget om International Handel, for deres store indsats under udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg ved, at det ikke var nogen let opgave, fordi globaliseringsspørgsmålet er yderst komplekst.
Det var også meget udbytterigt at organisere en høring om spørgsmålet. Jeg værdsatte muligheden for at tale om, hvordan jeg opfatter udfordringerne, og for at høre direkte, hvad medlemmerne af Parlamentet og interessenterne havde at sige. Resultatet er en meget afbalanceret og omfattende betænkning, hvor der redegøres præcist for de vigtigste udfordringer. Betænkningen er et betimeligt bidrag til en vigtig debat. Europa må finde tilfredsstillende løsninger på vor tids største udfordringer, som er den globale konkurrences stadigt stigende styrke, virkningen af nye teknologier og vores aldrende befolkning.
Efterhånden som den internationale integration tager til, er idéen om åbne markeder og en globaliseret økonomi blevet angrebet. Der er naturligvis berettigede bekymringer over globaliseringen. Der skal være ordentlige strukturer, som navnlig kan hjælpe nye økonomier og økonomier under udvikling. Der er også et klart behov for passende former for forvaltning. Men der findes mennesker, som misbruger disse argumenter i et forsøg på at undergrave hele idéen om økonomisk frihed. Jeg nægter ikke, at mange virksomheder gennemgår vanskelige og nogle gange smertefulde omstillinger. Men det nytter ikke at forsøge at lægge vægten et andet sted - udenlandske overtagelser, billige importvarer og vandrende arbejdstagere.
Protektionisme er ikke løsningen. Det har den historisk set aldrig været - den har altid bare ført til store spændinger mellem nationer - og det er den ikke nu. Hvis man sammenholder graden af økonomiske systemers åbenhed med økonomisk vækst og udvikling, vil man opdage, at åbenhed svarer sig. Det har den altid gjort, og det vil den vedblive med at gøre. Først for mennesker. Med job. Med virksomheder i fremgang. Ved at frigøre menneskelig energi, ikke lægge låg på den eller begrænse den.
Det glæder mig meget, at Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse ligesom Udvalget om International Handel, som har afgivet en udtalelse, i betænkningen indtager en konstruktiv og afbalanceret holdning til globaliseringen. Som der står i betænkningen, kan vi gøre globaliseringen til en succes, hvis vi sørger for de rigtige forhold, og hvis vi fokuserer på vores stærke sider. Og vi behøver ikke at være beskedne, for Europa har meget at tilbyde.
Vi skal sørge for, at Europa og det indre marked forbliver et attraktivt sted for forbrugere og erhvervsliv, et attraktivt sted at investere, navnlig i forskning og innovation i forbindelse med varer og tjenesteydelser af høj værdi, der er et område, hvor vores virksomheder udmærker sig. Dette kræver et stærkt, videnbaseret og velreguleret indre marked, hvor vi bruger vores erfaringer. Dette er Europas bedste løsning på dets interne problemer i form af lav økonomisk vækst og høj arbejdsløshed, men også på globaliseringens udfordringer.
I denne forbindelser er prioriteringerne følgende: en effektiv gennemførelse af den nye Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse, fuldførelse af det indre marked, herunder markedet for tjenesteydelser, telekommunikation, energi og finansielle tjenesteydelser, sikring af enkel og effektiv lovgivning, som sparer virksomheder og borgere for unødvendige udgifter og bureaukrati, og bedre udnyttelse af de eksisterende rammer for det indre marked, som omfatter bedre administrativt samarbejde på tværs af grænserne. Det meste af det relevante arbejde er allerede i gang, og det er vigtigt, at alle aktører på EU-plan og medlemsstatsplan gør alt for at gennemføre det.
Som det så rigtigt understreges i betænkningen, har globaliseringen også en stærk ekstern dimension i udformningen af politikken for det indre marked. Vi må være langt mere udadvendte end tidligere og opmærksomme på de eksterne aspekter af vores interne økonomiske politikker såsom vores regler for det indre marked. Intet er bare internt længere. Vi må have større international forskriftskonvergens og ensartede regler. Dette er særligt vigtigt på de finansielle markeder, som fører an i globaliseringen. Desuden må Europa udnytte sin indflydelse til at bidrage til at skabe ambitiøse og afbalancerede løsninger på problemer vedrørende markedsadgang eller lovgivningsmæssige spørgsmål. En vellykket afslutning af Doha-runden, også vedrørende tjenesteydelser, er et vigtigt element i denne sammenhæng. Alle vil drage fordel af det!
Sidst, men ikke mindst, må vi have et nyt partnerskab mellem EU og medlemsstaterne. Ingen af dem kan på egen hånd sørge for, at Europa forbliver det attraktive sted, som det stadig er. Jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentets betænkning vil bidrage betydeligt til den vigtige videre debat om Europa i den globaliserede verden.
Helmuth Markov (GUE/NGL ),
   Hr. formand, fru ordfører, hr. kommissær, Udvalget om International Handel har afgivet en udtalelse, som naturligvis primært beskæftiger sig med handelsspørgsmål. Vi takker naturligvis ordføreren for hendes initiativbetænkning, selv om hendes udvalg ikke har overtaget alle vores forslag. Men sådan er det i politik. Hvilke punkter var vigtigst set fra vores synspunkt? Kommissionen har for at udligne eventuelle negative konsekvenser af globaliseringen inden for EU foreslået at oprette en særlig fond. Dertil siger vi, det er rigtigt, det er nødvendigt, og denne fond skal så også forsynes med passende midler.
For det andet har vi konstateret, at EU trods negative konsekvenser er en af verdens største producenter og investorer, og at EU naturligvis har gode muligheder for fortsat at optræde som en stærk økonomisk faktor inden for de globaliserede markeder. Men vi har også sagt, at man især i handelen med trejdelande skal tage højde for, om disse tredjelande overholder de internationale normer inden for arbejdsret, sociallovgivning og miljølovgivning. Og vi har foreslået at udvide eller tilpasse de præferentielle ordninger inden for handelen, så visse præferencer gives til de tredjelande, som overholder det, som altså har ratificeret og gennemført de internationale aftaler om arbejdssikkerhed og miljøbeskyttelse.
Hr. kommissær, De talte om Doha-runden. Det er rigtigt. Doha-runden bliver imidlertid vurderet meget forskelligt. Ved udtalelsen her i vores udvalg har vi sagt, at vi opfordrer Kommissionen til at foretage en vurdering af konsekvenserne af yderligere multilaterale aftaler, særligt på landbrugsområdet og tjenesteydelsesområdet i EU, før vi fortsætter disse forhandlinger. Her er der en vekselvirkning. På samme måde som vi har visse problemer i EU - jeg kunne remse dem op, men det tager for lang tid - har også tredjelandene problemer. Jeg tror kun, vi kan komme videre i fællesskab, hvis alle parter accepterer den anden parts vanskeligheder. 
Zuzana Roithová,
   Denne betænkning, som jeg har ansporet til, er et svar på de voksende problemer, som EU's indre marked står over for inden for verdensøkonomien. Eftersom reglerne rundt omkring i verden afviger en del fra EU's interne regler, står vi ved en afgørende skillevej. Fremtiden for Europas velstand vil for det første afhænge af, hvordan og hvornår vi reviderer vores regler om den sociale markedsøkonomi med henblik på at øge fleksibiliteten, og for det andet af, om Europa skal have større indflydelse på skabelsen og overvågningen af globale økonomiske regler, som i højere grad vil afspejle vores værdier. Høje sociale og miljømæssige standarder er et positivt resultat af den europæiske civilisation, som har påtaget sig ansvaret for klodens bæredygtige udvikling på lang sigt. Bagsiden af medaljen er imidlertid højere produktionsomkostninger og ringere konkurrenceevne inden for en række sektorer, som er under globalt pres især fra asiatiske økonomier, som ikke kender til disse standarder. I tredjelande udplyndres de naturlige ressourcer, og handelen er præget af lovløshed. Arbejds- og leveforholdene er på kant med grundlæggende menneskelige love. Det er en kendsgerning, som Europa ikke må vende det døve øre til.
Betænkningen er en diskussion af, hvordan man kan revidere EU's lovgivning, så den ikke er en barriere for konkurrenceevne og beskæftigelse, men tværtimod støtter bestræbelserne på at gøre det europæiske marked mere attraktivt og på at højne levestandarden. Det er også en opfordring til en markant stramning af EU's udenrigspolitik og til at vedtage en handelsstrategi, som bygger på vores værdier. Vores naturlige partner på denne vej og i WTO er USA, som jeg vil opfordre til at gå i dialog med. Det svage punkt med hensyn til denne vej er den besværlige beslutningsprocedure i EU's interne institutioner, som kunne have været forbedret med en ny forfatning. Til sidst vil jeg gerne ønske ordføreren tillykke, som har taget højde for offentlige høringer og hele debatten i begge udvalg. Hendes betænkning er både afbalanceret og grundig, og den fortjener derfor Parlamentets støtte. 
Danutė Budreikaitė,
   Hr. formand, mine damer og herrer, det globale marked, hvor informationsteknologien skaber mulighed for bevægelighed for varer, tjenesteydelser, arbejde og kapital, er et fænomen, som vi ikke kan benægte, og vi må arbejde for at udnytte de positive muligheder, som dette fænomen indebærer. Kun en konkurrencedygtig økonomi kan overleve på et globalt marked.
EU's indre marked, som har været en af de stærkeste aktører på verdensmarkedet, taber fart og er ved at stagnere. Ved at udnytte manglerne i WTO-reglerne og ikke leve op til standarderne for arbejdssikkerhed og miljøhensyn kan asiatiske lande som f.eks. Kina med succes udkonkurrere EU's markeder for tekstiler, fodtøj og elektronik.
EU-landene tøver med at træffe beslutninger, som kan påvirke de langsigtede perspektiver for EU's økonomiske udvikling, og dette truer også konkurrenceevnen på andre områder. Jeg tænker her på den manglende fælles energi- og industripolitik og på den voksende trussel mod EU's arbejdsmarked og den frie bevægelighed for tjenesteydelser.
Hvis man anvender overgangsperioden for den frie bevægelighed for de nye staters arbejdsstyrke og vedtager et servicedirektiv, som ikke medtager oprindelseslandsprincippet, vil det svække EU's konkurrenceevne.
Derfor opfordrer jeg EU's medlemsstater til at afvise overgangsperioden for arbejdskraftens frie bevægelighed, og jeg opfordrer indtrængende Europa-Parlamentet til at stemme for et servicedirektiv, som medtager oprindelseslandsprincippet. 
Kyriacos Triantaphyllides,
   Hr. formand, betænkningen om globaliseringens indvirkning på det indre marked bygger på en fejlagtig opfattelse, som Kommissionen i et stykke tid har forsøgt at udbrede, og som har ført til forkastelse af forfatningstraktaten. I stedet for at lokalisere de sociale skævheder og arbejde for at fjerne dem vælger den således at styrke de aktører, der fremmer skævhederne, under påskud af deregulering af markedet.
Jeg kan således få øje på tre grundlæggende negative begreber i betænkningen. For det første at vi opfordrer EU til at definere en strategi for, hvordan vi møder de pågældende udfordringer ved at gøre det indre marked mere fleksibelt. For det andet at vi opfordrer Kommissionen til at observere tegn på protektionisme i medlemsstaterne og forelægge Parlamentet regelmæssige rapporter om eventuelle tegn. Og for det tredje den tanke, at det er nødvendigt at sikre, at de store aktører på det europæiske marked får tilstrækkelig støtte og muligheder på det indre marked, så de kan blive aktører på det globale marked.
Man kunne derfor med rette drage den konklusion, at der med denne betænkning stilles krav om endnu større fleksibilitet i ansættelsesforhold, afskaffelse af statens sociale interventioner og styrkelse af store selskaber, samtidig med at det i forskellige undersøgelser er konstateret, at globaliseringen har ekstremt negative sociale konsekvenser, idet 50 millioner af de rigeste europæere og amerikanere har den samme indtægt som 2,7 milliarder mennesker i resten af verden. Over en milliard af jordens befolkning kan ikke læse og skrive. De 20 % største i de rige lande kontrollerer 82 % af eksporten og 70 % af direkte investeringer. 3 milliarder mennesker har en indtægt på under 2 dollars om dagen, mens fattigdomsgrænsen i USA er sat til 11 dollars om dagen. Således giver ikke engang de statistiske tal et fuldstændigt billede af den økonomiske ulighed og fattigdommen.
Endelig viser en sammenligning af årene fra 1960 til 1980 med årene fra 1980 til 2000, hvor markederne blev yderligere internationaliseret eller globaliseret, at der er sket klart mindre fremgang i de sidste 20 år, hvor markederne er blevet åbnet, og virksomhederne opererer under forhold med uforfalsket konkurrence, mens små og mellemstore virksomheder lukker til gavn for multinationale virksomheder. Disse konsekvenser gøres der ikke opmærksom på i betænkningen, og der gøres heller ikke noget for at imødegå dem. 
Godfrey Bloom,
   Hr. formand, jeg taler som mangeårig professionel økonom - ikke uden beskeden prestige i City i London - så måske ved jeg noget om, hvordan den globale økonomi fungerer. Idéen om, at svage nationale økonomier skal modtage penge til at beskytte sig mod den globale virkelighed, svarer til at give en alkoholiker en flaske whisky. En mands statsstøtte er en anden mands skattepenge. Penge, der bruges af en politiker, er næsten altid spildte.
Dette sted er problemet og ikke løsningen. Måske skulle vi udfylde vores tid med standardisering af vinduesviskere eller spiritusflasker eller med at udfase verdens ældste profession eller noget andet pjat. Lad os se, om de alvorlige tanker overlades til dem, der har erfaringer fra den virkelige verden, som desværre ikke er repræsenterede her.
Konrad Szymañski,
   Hr. formand, fru Herczogs betænkning indeholder en lang række meget kloge betragtninger. Europa har brug for store ændringer, og det har især brug for at opbygge et ægte fællesmarked for arbejde og tjenesteydelser. I øjeblikket er dette marked lukket for et stort antal europæere. Hvis ikke Europa retter op på denne situation, vil det bøde for det i form af global konkurrenceevne. Hvis vi skal være ærlige, kan de fleste af os nok ikke længere huske, hvor mange gange vi har hørt udtalelser som denne.
Borgere i EU's nye medlemsstater har kun ret til at arbejde i tre af de gamle medlemslande. Det overvejende flertal af EU's medlemsstater mener stadig ikke, at billigere arbejde og billigere, mere konkurrencedygtig service er godt for økonomien, eller at de kan genoplive den og på den måde skabe vækst i både beskæftigelse og indkomst. Jo mere national beskyttelse af de nationale markeder for arbejde og service, der er, jo flere job og tjenesteydelser vil blive flyttet uden for EU's grænser. De flytter til Delhi og Beijing i stedet for til Warszawa eller Budapest. Vi har brug for mere handling og færre ord.
Den første prøve på vores sande hensigter kommer på torsdag, når vi stemmer om servicedirektivet. Det vil være en mulighed for os for at vise, om vi ønsker et ægte frit fællesmarked, eller om vi vil stille os tilfreds med en billig efterligning og tomme ord, som skyder skylden på en ond og hjerteløs verden udenfor, som hastigt er ved at løbe fra os. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, vi kan ikke standse globaliseringen, det ved vi. Men der skal helt sikkert skabes passende rammebetingelser, som kan holde antallet af globaliseringsofre i EU-landene så lavt som muligt. Desværre lader det til, at Kommissionen hidtil ikke har kunnet finde på andet end en globaliseringsfond, endnu en pengeoverførsel fra de gamle til de nye medlemsstater, som burde have indstillet sig på tiltrædelsen ved hjælp af milliardstøtten, og som nu oven i deres fordel med lavere lønninger også kan tillade sig en . Men netop arbejdstagerne i de gamle EU-stater føler, at de er blevet glemt af de høje herrer i Bruxelles. Østudvidelsen og den rivende globalisering har ført til et konkurrencepres, som ikke alle arbejdstagere og brancher kan leve op til. Så er det ikke så underligt, at der er udbredt frygt for den billige konkurrence. Derfor skal vi for enhver pris holde fast i overgangsfristerne for arbejdsmarkedet for i det mindste at bøde lidt af for disse misforhold. Til trods for eksportoverskud og store virksomheder med succes stagnerer antallet af socialforsikringspligtige arbejdspladser, hvilket får vores sociale system til at vakle. Kommissionen har i årevis fremhævet de små og mellemstore virksomheders betydning som jobmaskiner. Alligevel udsteder man den ene lov efter den anden, som gør livet vanskeligere for netop disse virksomheder. Både støttesystemerne og de offentlige ordrer er jo skræddersyet til store virksomheder, som med et par års mellemrum flytter derhen, hvor man aktuelt kan få den største støtte. Det skal ændres omgående, ellers tror jeg, at de mellemstore virksomheder i Europa vil gå i hundene. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine herrer kommissærer, mine damer og herrer, jeg vil gerne komme med seks bemærkninger til dette spørgsmål.
For det første er vi alle enige om, at globaliseringen finder sted. Men i modsætning til den foregående taler mener jeg, at vi skal opfatte den som en chance, hvis vi skal fastlægge de rigtige tiltag. For det andet skal vi se på, hvordan man går frem inden for WTO på dette område, og vi skal styrke FN som etisk verdensorganisation ved siden af WTO. Her spiller overvejelserne om en global Marshall-plan i udviklingssamarbejdet en vigtig rolle.
Mit tredje punkt er, at vi med euroen har ydet vores største bidrag. Den Økonomiske og Monetære Union er et svar på globaliseringen, og stabilitets- og vækstpagten skal derfor overholdes, hvis vi vil opbygge det nødvendige spillerum til at kunne svare på den.
For det fjerde giver den demografiske udvikling os noget at tænke på. Vores sociale systemer og pensionssystemer skal bringes i orden. Hvis ikke man får gjort det på en solid måde, vil man under alle omstændigheder tabe i globaliseringen. Jean-Claude Juncker sagde for få dage siden på Det Europæiske Folkepartis møde: "Globaliseringens unge befinder sig i det asiatiske område, globaliseringens seniorer på grund af den demografiske udvikling i Vesten." Det er en bekymrende analyse af de konsekvenser, vi må drage.
Mit femte punkt er, at vi skal gøre det indre marked til hjemmemarked og gennemføre de fire friheder for arbejdsgivere og arbejdstagere. Det omfatter også servicedirektivet.
Mit sidste punkt er, at uddannelse og forskning og SMV'erne har brug for de nødvendige økonomiske midler til at udnytte chancerne hos os og ikke bare frygte farerne! 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Først vil jeg gerne takke ordføreren Edit Herczog for hendes detaljerede analyse af følgerne af globaliseringen for det indre marked og for at indarbejde mine ændringsforslag og tilføjelser i denne vægtige betænkning. Jeg er enig med ordføreren i, at hvis globaliseringsfænomenet skal opfattes positivt, så skal det være til gavn for så mange interessenter som muligt, også de små og mellemstore virksomheder.
Hvad bør EU gøre for at leve op til konkurrencen fra USA og de enorme, hastigt voksende asiatiske økonomier?
For det første skal investeringer i uddannelse, forskning og udvikling prioriteres højt, for den eneste måde, EU kan konkurrere på, er gennem ekstra værdi i sine varer og tjenesteydelser. Eftersom man ikke kan gennemføre en videnbaseret økonomi uden en ordentlig strategi og passende finansiering, vil det før vedtagelsen af de finansielle overslag for 2007-2013 være nødvendigt at genoverveje den uforståelige nedskæring i udgifterne til uddannelse og forskning, som truer så vigtige aktiviteter som det syvende rammeprogram. Der er også blevet advaret mod dette fra de europæiske universiteters sammenslutning, som er et fremtrædende europæisk akademisk organ, som organiserer universiteterne og de nationale organisationer for universitetsrektorer.
For det andet skal vi fokusere på nystartede små og mellemstore virksomheder og forbedre deres adgang til risikovillig kapital i de tidlige faser af deres udvikling, for de udgør rygraden i hele det økonomiske system.
For det tredje må 12 medlemsstater modtage budskabet fra Kommissionen om, at det ikke kan betale sig at lukke arbejdsmarkederne.
For de fjerde skal vi fjerne barriererne på det indre marked ved at godkende den ændring af servicedirektivet, som Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse har foreslået. Mine damer og herrer, globaliseringen er både en stor udfordring og en chance for Europa. Hvis vi ikke gør brug af den, vil vi tabe til vores konkurrenter. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand, vi bør især takke fru Herczog for at have fremkaldt sådan en stimulerende debat om globaliseringen, men diskussionen i aften viser, at globalisering er et temmelig ladet ord. Det vækker bekymring og skaber frygt. Jeg forstår disse bekymringer, men jeg deler dem ikke. Vi europæere bør have større tiltro til vores egne evner. Globaliseringen kan være en udfordring, men den er også en mulighed, og det er sådan, vi skal opfatte den.
Årsagen er enkel. Vi har intet alternativ. At opfatte globaliseringen som en trussel giver næring til krav om protektionisme. Jeg har ved utallige lejligheder udtalt, at jeg ikke mener, at lukning af grænser og beskyttelse af markeder er nogen løsning. At beskytte økonomier mod konkurrence gør dem ikke konkurrencedygtige. Markeder bliver kun konkurrencedygtige, hvis virksomhederne er tvunget til at konkurrere.
At forblive i en tilstand af fornægtelse, hvor vi lader som om, at verden omkring os ikke eksisterer, er vejen til dårlige økonomiske resultater. Med dårlige økonomiske resultater kan vi ganske enkelt ikke opretholde vores sociale model. Globaliseringen er ikke noget, der sker uden for det indre marked, den er en del af det indre marked, og det indre marked er en del af et globaliseret marked.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af Arlene McCarthy for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse til Kommissionen om SOLVIT (0-0087/2005/rév. - B6-0001/2006). 
Arlene McCarthy (PSE ),
   Det var min forgænger, Philip Whitehead, som fremsatte denne forespørgsel på vegne af Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, og jeg ved, at han ville have ønsket at sikre, at vi støtter SOLVIT-systemet og tilskynder Kommissionen til at forbedre og udvikle problemløsningsnettet på vegne af EU's borgere og forbrugere. Det er årsagen til, at vi har stillet en række spørgsmål til kommissæren for at bidrage til yderligere udvikling og støtte af SOLVIT-nettet.
Jeg vil fortælle Dem, hvad en britisk borger med bopæl i Nederlandene, som anvendte SOLVIT-systemet, mente. Han sagde: "SOLVIT er en glimrende tjeneste, og der burde gøres meget mere opmærksom på dens resultater." Vores borgeres positive resultater og erfaringer giver sig udslag i positive holdninger til Europa, og jeg mener, at det må være vores pligt som lovgivere at sørge for, at den lovgivning, vi vedtager, gennemføres således, at vores borgere og forbrugere oplever fordelene ved at arbejde, leve eller drive virksomhed på det indre marked.
Når der opstår fejl og problemer med gennemførelsen af EU's lovgivning, er det ikke nok med, at borgernes fratages deres rettigheder, selve EU's troværdighed som lovgivende institution undergraves også. SOLVIT er et middel til at rette op på disse fejl og hjælpe de nationale forvaltninger med at sikre korrekt gennemførelse og implementering af den lovgivning, vi vedtager sammen i EU. Samtidig har det mulighed for at få en kundeservicefunktion som ansigtet udadtil eller receptionen for EU's lovgivningsproces. Det kan få indflydelse på folks opfattelse af EU.
Jeg har henvist valgkredssager til SOLVIT-nettet, og jeg har været imponeret over, hvordan sagerne er blevet håndteret med omgående svar på vores spørgsmål. En af mine vælgere havde vanskeligheder med at få et blåt handicapskilt udstedt i Tyskland: Fru Nuttall fik at vide, at hun skulle have bopæl i Tyskland. SOLVIT greb ind og kontaktede den lokale tyske myndighed, som derefter udstedte et midlertidigt blåt handicapskilt til parkering til hende. Det er endnu et eksempel på, at EU yder borgerne bistand.
Som det fremgår af vores forespørgsel, mener udvalget, at onlineproblemløsningsnettet kan finde pragmatiske og hurtige løsninger, som ikke behøver at ende i retterne eller som overtrædelsessager. Det står imidlertid klart, at SOLVIT må have flere ressourcer og mere støtte, og at der skal oplyses om det og dets tilgængelighed for offentligheden. Biblioteker, forbrugertilsynsførende og naturligvis mine kolleger i Parlamentet og lokale myndigheder, som ofte overtræder EU-lovgivningen, skal have større kendskab til dets tjenester.
Jeg mener ligesom min vælger, at der er behov for en opfriskning af webstedet, evt. med eksempler på sager fra det virkelige liv, som er blevet løst af SOLVIT. Hr. Meehan har sagt til mig, at SOLVIT-systemet kunne drage fordel af et samarbejde med Europe Direct. Han har ofte kontaktet Europe Direct med spørgsmål for blot at finde ud af, at det er SOLVIT-medarbejderne, der har den tekniske og juridiske kompetence til at besvare de spørgsmål, som offentligheden og hans borgere stiller. 
SOLVIT-nettet kan komme til at spille en vigtig rolle for gennemførelsen af direktivet om tjenesteydelser. Det kan medvirke til, at virksomheder får markedsadgang, ved at støtte kvikskrankens indflydelse på, at virksomheder kommer ind på det indre marked for tjenesteydelser.
Udvalget ønsker, at SOLVIT bliver styrket. Vi ønsker, at det tilføres flere ressourcer, både i Kommissionen og på medlemsstatsplan, og vi ønsker, at SOLVIT bliver en problemknuser for borgere og forbrugere over hele EU.
Hr. kommissær, jeg håber, at De vil tage spørgsmålene i udvalgets forespørgsel op.

Charlie McCreevy,
   Hr. formand, Kommissionen er meget tilfreds med Europa-Parlamentets interesse for EU's problemløsningsnet SOLVIT.
SOLVIT er mere end bare et system, det er på mange måder udgangspunktet for en ændring i den administrative kultur af følgende årsager: For det første skærer SOLVIT med dets frist på 10 uger og dets pragmatiske tilgang ned på det proceduremæssige bureaukrati og prioriterer borgere og virksomheder højest, for det andet gøres medlemsstaterne direkte ansvarlige for at løse de problemer i forbindelse med det indre marked, der opstår imellem dem, og for det tredje leverer SOLVIT med dets fuldt ud gennemsigtige arbejdsmetode målelige resultater, der virkelig gør en forskel for borgere og virksomheder. Efter tre års erfaringer kan Kommissionen helhjertet anbefale SOLVIT som en alternativ, hurtig og effektiv måde at behandle klager på. Derfor er der blevet afsat flere ressourcer til Kommissionens SOLVIT-støttegruppe, som siden september har bestået af fem fuldtidsansatte og fire deltidsansatte medarbejdere.
Et af de vigtigste politiske mål med SOLVIT er at integrere det som et standardinstrument i den værktøjskasse, som alle Kommissionens sagsbehandlere, der beskæftiger sig med klager fra borgere og virksomheder, har. Vi ønsker også at oplyse yderligere om eksistensen af og mulighederne med SOLVIT inden for EU's institutioner, f.eks. Europa-Parlamentet, i nationale forvaltninger og i organisationer, der varetager borgeres og virksomheders interesser.
Der er for øjeblikket to problemer, som skal løses for at give SOLVIT mulighed for at udnytte sit potentiale fuldt ud: Medlemsstaternes myndigheder skal ændre deres administrative praksis og vaner, og de skal sørge for, at der er tilstrækkelige ressourcer til rådighed på nationalt plan til at håndtere SOLVIT-klager og deltage i oplysningskampagner.
SOLVIT er et redskab beregnet til problemløsning. Kommissionen mener, at SOLVIT's arbejdsmetode kan udvikles med henblik på at støtte administrativt samarbejde på mange områder. På baggrund af SOLVIT's succes er vi for øjeblikket i gang med at udvikle et informationssystem for det indre marked, dvs. et mere generelt redskab, som tager sigte på at støtte det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne over hele det indre marked.
SOLVIT's profil på det politiske plan skal fremmes. Det er kun med tilstrækkeligt politisk engagement, at forvaltningerne vil være rede til at benytte sig af hurtigere og mere uformelle metoder til problemløsning, når der er mulighed for det. Det er kun med en klar politisk vilje, at der vil blive allokeret tilstrækkeligt personale i de nationale forvaltninger til at løse problemer inden for fristerne og til at oplyse virksomheder og borgere.
I betragtning af SOLVIT's succes indtil videre mener Kommissionen, at det vil være muligt at sørge for mere oplysning uden at være nødt til at tilvejebringe et bindende retsgrundlag for SOLVIT. Manglen på et bindende retsgrundlag har hidtil givet mulighed for stor fleksibilitet. Desuden har vi i løbet af de seneste år set interessante spontane udviklinger, f.eks. flere SOLVIT-centres mere strukturerede løsning af problemer, selv om dette ikke indgår i SOLVIT's mandat, som det er beskrevet i Kommissionens henstilling.
Kommissionen vil fortsat spille en aktiv rolle i den videre udvikling af SOLVIT. Den anden årsrapport om SOLVIT's funktion og udvikling vil være til rådighed i april 2006, og den vil give Europa-Parlamentet mulighed for at overvåge situationen yderligere.
Malcolm Harbour,
   Hr. formand, jeg glæder mig over denne forespørgsel. Jeg vil også byde min ven og kollega, fru McCarthy, velkommen. Hun er her for første gang som formand for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, og dette er den første af mange fremtidige situationer, hvor vi skal tumle med problemerne.
Jeg har en særlig interesse for SOLVIT. Mit kontor havde det privilegium at være en af pilotbrugerne af systemet, og mine medarbejdere blev uddannet i det. Vi har henvist temmelig mange klager til det. Vi har været yderst tilfredse med resultaterne, og de mennesker, som vi har hjulpet, har også været tilfredse. Jeg kan fuldt ud tilslutte mig indholdet af denne forespørgsel, men jeg mener, at der opstår en række spørgsmål som følge af den, fordi de ressourcer, det har behov for, ikke bare er på kommissionsniveau, som De påpegede, hr. kommissær. Vi må også have medlemsstaterne til at tilføre ressourcer og optrappe deres aktiviteter.
Jeg vil benytte lejligheden til offentligt at takke de meget hårdtarbejdende britiske SOLVIT-medarbejdere i handels- og industriministeriet, som har været yderst hjælpsomme over for mine medarbejdere i forbindelse med en lang række klager. Jeg er sikker på, at andre lande har lignende erfaringer. Men De må også lægge pres på medlemsstaterne, hr. kommissær. Som De sagde, er det den ændrede kultur, der bliver helt afgørende i denne henseende.
Jeg støtter også stærkt det, De sagde, om udviklingen af denne form for kombination af teknologi og proces - hvor teknologien bruges til at skære ned på bureaukratiet - for vi håber og er faktisk sikre på, at vi får brug for det, efterhånden som det indre marked for tjenesteydelser udvikler sig. Jeg er mere og mere sikker på, at vi vil forbedre dette med et stort flertal i denne uge, men vi ønsker at gå videre. Der er nye kooperative bestemmelser involveret, der vil være nye små virksomheder, som kommer ind på det indre marked, og de vil alle sammen have brug for at få adgang til SOLVIT, hvis vi virkelig skal have de økonomiske fordele, som det indre marked lover.
Edit Herczog,
   Når vi taler om forbrugerbeskyttelse, støtte til virksomheder eller andre aspekter af udvidelse og gennemførelse af EU-lovgivning, nævner vi altid effektivitet og pragmatisme som vigtige landvindinger.
SOLVIT-systemet kunne være et lærebogseksempel for opnåelsen af sådanne mål. SOLVIT viser Europas borgere et EU med et menneskeligt ansigt. Som vi har hørt, løste systemet 300 sager i 2004. Det er helt klart et højt tal, når vi tager i betragtning, at fem seniormedarbejdere arbejder med SOLVIT, og de har fundet løsninger på seks vanskeligheder hver uge. Men hvis vi husker, at EU har en befolkning på 450 millioner mennesker, ser 300 klager alligevel ikke ud af så meget. Hvis alle de borgere, som besøger de 732 parlamentsmedlemmers kontorer, hver ville kontakte SOLVIT med mindst en klage, ville det i sig selv være et uløseligt problem. Årsagen til det forholdsvis lille antal klager kunne være, at der kun er få sager, som giver anledning til klager, men en mere sandsynlig årsag er, at kun få mennesker kender til dette system, og vi må forvente, at der i de kommende år, efterhånden som institutionens gode rygte spredes, vil være flere og flere borgere, som vil forsvare deres forbrugerbeskyttelsesrettigheder inden for SOLVIT-systemet. Det betyder, at efterhånden som systemet bliver mere og mere populært, vil SOLVIT's arbejdsbyrde vokse, og den vil blive vanskeligere som følge af den voksende integration af det indre marked, og den vil udvides i takt med forbrugerkulturens udbredelse.
Det betyder, at det allerede i dag bør overvejes, hvordan vi kan forberede systemet til at håndtere 500, 1.000 eller flere anmodninger effektivt, hurtigt og pragmatisk om 5-10 år. Denne proces vil kræve passende menneskelige og finansielle ressourcer. Vi skal udvikle den ramme af midler og administrativt samarbejde, som arbejder mest effektivt. Og vi skal også tænke på, hvordan denne yderst effektive og brugervenlige europæiske service kan transformeres til en lige så effektiv iboende vane hos europæiske forbrugere, erhvervsfolk og borgere. Vi skal overveje, at uanset hvordan vi stemmer på torsdag om servicedirektivet, så er det helt sikkert, at der også vil være brug for SOLVIT-systemet inden for serviceområdet.
Derfor opfordrer vi Dem, hr. kommissær, til at støtte styrkelsen af SOLVIT-systemet og gøre, hvad der står i Deres magt, for at få systemet til at fungere. 
Diana Wallis,
   Hr. formand, dette er sandelig en meget speciel forespørgsel, og det er godt, at den repræsenterer kontinuiteten mellem vores tidligere formand, hr. Whitehead, og fru McCarthy.
Når SOLVIT-systemet fungerer, får det det indre marked til at fungere. Det har været en succes, for det giver positive resultater, det har praktiske virkninger for både SMV'er og andre, som forsøger at få det indre marked til at fungere. Det behandler hovedsageligt administrative problemer. Men jeg har ligesom andre haft mange positive erfaringer med at henvise vælgere til SOLVIT, og de er blevet tilfredse kunder.
I forespørgslen påpeges problemerne imidlertid. Det drejer sig om ressourcer og udbredelse af kendskab. Hvis der er en god tjeneste, må vi sandelig sørge for at fortælle borgerne mere om den, og hvis der er behov for ressourcer, og problemerne befinder sig på medlemsstatsplan, må vi forsøge at gøre noget ved det.
Men jeg vil gøre opmærksom på noget andet. I sidste uge havde jeg lejlighed til at tale på et møde arrangeret af Kommissionen med forbrugerrepræsentanter fra forbrugerorganisationer over hele EU. Det står klart, at der stadig er enorme problemer med at afhjælpe de grænseoverskridende vanskeligheder, som forbrugerne står over for. Jeg mener, at vi kunne gøre mere for at udvide SOLVIT-systemet til at omfatte den slags problemer. SOLVIT-systemet er, når alt kommer til alt, enkelt, pragmatisk og praktisk - givetvis et eksempel på det bedste, vi frembringer - i stedet for at være alt for legalistisk. Det viser, at EU kan skabe en merværdi, der har praktisk betydning for vores borgere, med henblik på at få vores indre marked til at fungere bedst muligt. Lad os om muligt videreudvikle det ved at udvide det til i højere grad at omfatte forbrugerområdet og ikke blot administrative problemer.
Godfrey Bloom,
   Hr. formand, det drejer sig om flere penge igen, ikke sandt? Må jeg have lov til at foreslå, at de mennesker, der mener, at dette net er en rigtig god idé, selv betaler for det i stedet for at presse endnu flere penge ud af den hårdt pressede britiske skatteyder, som allerede bliver klemt helt flad af de grådige og dumme politikere, som synes at have magten over os i enhver henseende.
Adam Jerzy Bielan,
   Hr. formand, det indre marked åbner enorme muligheder for borgerne. Imidlertid fungerer markedet ikke altid, som det skulle. Lovgivningen er ofte uklar og usammenhængende, og der opstår hele tiden problemer med fortolkningen. Det fører til, at enkeltpersoner og økonomiske enheder møder mange forhindringer under deres aktiviteter. SOLVIT-systemet kan være meget nyttigt i sådanne tilfælde.
Den indiskutable fordel ved nettet er, at det behandler klager fra både borgere og virksomheder, og at det skal finde løsninger på alle spørgsmål, der stilles, inden for kort tid. En anden vigtig ting er, at SOLVIT er gratis Desuden løser det i følge officielle statistikker 75 % af de sager, det tager op. SOLVIT er et instrument, som giver EU mulighed for at kontrollere, om den vedtagne lovgivning bliver anvendt i medlemsstaterne. En anden fordel ved nettet er, at SOLVIT takket være sine forhandlingsevner kan finde hurtigere og langt billigere løsninger end domstolene, også på meget komplicerede problemer.
For at garantere en høj standard har SOLVIT for nylig indført en række forbedringer for at lette kommunikationen mellem nettet og de enkeltpersoner eller virksomheder, som søger en løsning på deres problemer. Som en følge af dette er mit valgkredskontor også blevet tilknyttet SOLVIT-nettet. På denne måde kan borgerne i min region forelægge deres problemer for mine assistenter og søge hjælp gennem os.
I betragtning af SOLVIT-nettets succes indtil nu mener jeg, at det bør udvikles yderligere. Derfor støtter jeg fuldt ud forslaget om at øge de tildelte menneskelige ressourcer langt ud over de fire medarbejdere, der i dag er tilknyttet.
Der kan ikke være tvivl om, at det er en god idé at drive det europæiske SOLVIT-system som et instrument til at løse problemer inden for det indre marked, og at det fortjener stærk støtte. Ikke desto mindre er det vores ansvar som politikere med ansvar for lovgivningen at anstrenge os for at skabe klar, gennemsigtig og klog lovgivning. Denne lovgivning bør leve op til borgernes og virksomhedernes forventninger. Den bør også fremme den økonomiske udvikling og gennemførelsen af et ægte fællesmarked. Det er et inspireret foretagende, som står EU's grundlæggeres hjerte nær. Desværre er det endnu ikke blevet fuld udviklet.
I løbet af dette parlamentsmøde får vi en god mulighed for at indhente noget af det forsømte med hensyn til at skabe et fællesmarked for tjenesteydelser. Vi må ikke give efter for offentlighedens pres. Tværtimod skal vi udsende et klart signal om, at Parlamentet er fast besluttet på at skabe et ægte fællesmarked, hvor der ikke længere vil være nogen problemer for SOLVIT at løse. Kommissionens forslag til servicedirektivet fortjener vores støtte. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det er tre år siden Kommissionen introducerede SOLVIT-nettet, som skal løse problemer med lovgivningen om det indre marked uden retssager. EU's virksomheder og borgere kan bruge SOLVIT til at løse problemer i forbindelse med varers bevægelighed, social sikkerhed, migration, anerkendelse af kvalifikationer og så videre. SOLVIT giver klageren mulighed for at spare tid og undgå dyre retssager. Det er især relevant for borgerne og for små og mellemstore virksomheder. En af fordelene ved SOLVIT er, at eventuelle forældelsesfrister ved domstolene suspenderes.
Der er registreret omkring 800 sager hos SOLVIT, og af disse er 80 % blevet løst. I SOLVIT's første år behandlede Litauen 10 klager. Syv af disse klager var rettet mod Litauen, og tre var rettet af Litauen mod andre stater. Borgerne indgav 90 % af klagerne, de fleste omkring arbejdskraftens frie bevægelighed. Litauen er et af de lande, hvor alle klager løses til tiden, i gennemsnit inden for 43 dage, på trods af, at der kun er en medarbejder, der arbejder med SOLVIT i Litauen. Der er imidlertid stadig dele af SOLVIT's aktiviteter, som kan forbedres både i Litauen og i andre lande.
Det lille antal SOLVIT-sager viser, at ikke kun borgerne, men også nogle statslige institutioner kun har begrænset kendskab til systemet. Det er den væsentligste hindring for at løse problemer i forbindelse med det indre marked gennem SOLVIT. Vi skal informere offentligheden om de muligheder, SOLVIT tilbyder, og organisere oplysningskampagner for borgere og virksomheder.
Jeg opfordrer Kommissionen til at opmuntre de nationale regeringer til at styrke SOLVIT's magt med flere personaleressourcer, og jeg opfordrer Kommissionen selv til at støtte SOLVIT's arbejde økonomisk. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand, jeg takker medlemmerne for deres bidrag. Der blev fremsat nogle praktiske forslag og idéer, navnlig fra fru McCarthy, som jeg har taget op med mine tjenestegrene.
SOLVIT drejer sig om at få det indre marked til at fungere. Vi hører ofte krav om mere indre marked, mere harmonisering. Det er efter manges opfattelse løsningen på alle problemer. Jeg mener ikke, at flere direktiver og mere harmonisering er de eneste løsninger. De kan endog være en del af problemet. Hvis der er et praktisk problem med at drive grænseoverskridende virksomhed, kræver det en praktisk løsning. Retssager eller lovgivning er sjældent en praktisk løsning, men det er SOLVIT. Det giver problemets parter og de nationale forvaltninger mulighed for at kommunikere effektivt og finde en løsning i løbet af nogle uger. Vores virksomheder og forbrugere må have et svar og en løsning. Det bidrager systemer som SOLVIT til.
SOLVIT har været en succes. Hundredvis af problemer er blevet løst gennem det. Nogle bliver måske ikke imponerede af disse tal, men mange siger, at der er problemer, og at det indre marked ikke fungerer på visse områder. Det er bestemt ikke tilfældet, det indre marked fungerer sandelig, men det har brug for lidt hjælp her og der gennem lette mekanismer. Det er netop det, SOLVIT er. Vi må ikke gøre det til et offer for dets egen succes ved at formalisere det eller gøre det tungt. Ja, vi skal gøre opmærksom på, at SOLVIT er en måde at løse problemer på. Ja, medlemsstaterne og Kommissionen skal sørge for, at det har tilstrækkelige ressourcer, men vi må ikke gøre det til noget, som det ikke er.
Min anbefaling for SOLVIT er den samme, som den er for mange andre ting, nemlig, gør det så enkelt som muligt.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Michael Cashman for Udvalget for Andragender om de græske myndigheders beslaglæggelse af motorkøretøjer (2005/2005(INI)) (A6-0394/2005). 
Michael Cashman (PSE ),
   Hr. formand, det er kedeligt at være nødt til at behandle dette spørgsmål, som er centralt for gældende fællesskabsret. Man fristes til at sige, at vi behandler en græsk tragedie, men en tragedie, der berører andre borgere i EU. I Udvalget for Andragender mener jeg, at vi mere end alle de øvrige udvalg må tilsidesætte vores nationale og partipolitiske forpligtelser og tilhørsforhold for at skabe retfærdighed for de borgere, som henvender sig til os.
Vi har modtaget utallige andragender fra borgere over hele EU om de græske myndigheders beslaglæggelse af deres biler. Andragerne har erklæret, at Grækenland ikke har gennemført direktiv 83/182/EØF korrekt. Dette direktiv drejer sig om betingelser for fritagelse for visse afgifter og punktafgifter for EU-borgere, der - og det er det vigtige - i en anden medlemsstat. De græske myndigheder har også pålagt uforholdsmæssigt høje administrative sanktioner og beslaglagt andragernes ejendom med begrundelsen om, at de pågældende forsøgte at unddrage sig afgiftsbetalinger. Andragerne er i visse tilfælde blevet anmodet om at betale op til 10 gange toldafgifterne uden nogen rimelig anerkendelse af motorkøretøjets faktiske værdi.
Denne betænkning er blevet diskuteret flere gange i udvalget og blev vedtaget med et stort flertal i slutningen af november. Andragerne kom for at forelægge deres andragende, og de forklarede, at de i nogle tilfælde har måttet betale gebyrer og bøder på op til 45.000 euro for at få udleveret deres ejendom, efter at de græske myndigheder havde beslaglagt og konfiskeret deres køretøjer. Både jeg, som ordfører, og formanden for Udvalget for Andragender har været i løbende kontakt med de græske myndigheder i et forsøg på at løse disse problemer og de sager, der for øjeblikket er under behandling.
Det græske parlament har vedtaget en ændring af den græske toldlov. Jeg har imidlertid fået oplyst, at denne lov stadig giver den græske regering beføjelse til at beslaglægge køretøjer i denne situation. Det er værd at huske på, at andragerne har opfyldt betingelserne for fritagelse, som er fastsat i direktiv 83/182/EØF, for især omsætningsafgifter, punktafgifter og andre forbrugsafgifter i forbindelse med midlertidig indførsel fra en anden medlemsstat af motorkøretøjer. Alle andragerne har deres sædvanlige opholdssted - dvs. det sted, hvor de opholder sig mindst 185 dage pr. kalenderår på grund af et privat eller erhvervsmæssigt tilhørsforhold - i en anden medlemsstat end Grækenland, hvorved de opfylder de betingelser, der er fastsat i direktivet.
Andragerne var også i stand til fuldt ud at dokumentere deres sædvanlige opholdssted med tilfredsstillende midler såsom id-kort eller anden gyldig dokumentation. Desuden er pålæggelse af en særlig administrativ sanktion og især af særligt faste bøder, som fastsættes på grundlag af køretøjets cylindervolumen som det eneste kriterium - uden hensyntagen til køretøjets alder - samt en forhøjet afgift, som i visse tilfælde kan beløbe sig til det tidobbelte af de oprindelige afgifter - ikke kun efter min, men også efter Kommissionens mening, uforenelig med Fællesskabets proportionalitetsprincip.
Endelig håber jeg, at vedtagelsen af denne betænkning vil være et meget klart signal til de græske myndigheder om, at de må ændre deres lov, så den er i overensstemmelse med de EU-direktiver, jeg har nævnt. I EU tror vi mange gange, at gældende fællesskabsret er et a la carte-menukort, hvor vi kan vælge, det vi kan lide. Tværtimod betyder gældende fællesskabsret og det at være medlem af EU, at vi indfører fællesskabsretten fuldt ud og gennemfører den korrekt.
Jeg opfordrer Kommissionen til at oplyse os om, hvilke foranstaltninger den agter at træffe, hvis de græske myndigheder ikke gennemfører EU-direktivet korrekt.
László Kovács,
   Hr. formand, det glæder mig at bidrage til denne debat om beslaglæggelse af biler i Grækenland. Jeg har læst betænkningen, og nu har jeg med stor interesse lyttet til hr. Cashmans forelæggelse af den, og jeg deler alle de bekymringer, der kommer til udtryk i den. De problemer, der er fremhævet i betænkningen, har stor betydning, ikke bare for netop denne sag, men også for Kommissionens initiativer, hvad angår afgifter på biler og borgernes grundlæggende rettigheder.
Jeg vil sige nogle få ord om den pågældende sag. Ud over de utallige andragender, som Parlamentet har modtaget, har Kommissionen modtaget en lang række klager i de seneste år over en administrativ praksis, der fører til beslaglæggelse af biler. Jeg vil ikke gå ret meget i tekniske detaljer, men som bekendt tillader fællesskabslovgivningen en borger med bopæl i en medlemsstat - jeg understreger med bopæl, ikke statsborger - at benytte sin bil af private årsager i en anden medlemsstat uden at være forpligtet til at registrere bilen i den pågældende medlemsstat, forudsat at visse betingelser er opfyldt. En af disse betingelser er, at brugen i den anden medlemsstat ikke overskrider seks måneder pr. år.
Anvendelsen af dette direktiv har været temmelig problematisk i Grækenland. Den har ført til en administrativ praksis, hvor man desværre har ignoreret det faktum, at græske borgeres sædvanlige opholdssted i mange tilfælde befinder sig i en anden stat end Grækenland. Denne praksis straffer hovedsageligt græske statsborgere, som ikke bor og arbejder permanent i Grækenland. Resultatet har, som De kan se i betænkningen, været, at der er blevet pålagt meget store bøder, som har ført til beslaglæggelse af de pågældende køretøjer, nogle gange efterfulgt af salg af dem på auktion, endnu inden en national dommer har kunnet træffe afgørelse i sagen. Kommissionen har også tidligere fået oplyst, at dette i visse tilfælde har ført til fængselsstraffe. Af disse årsager har Kommissionen indledt en overtrædelsesprocedure og indbragt sagen for EF-Domstolen.
Lad mig understrege, at det hverken er Kommissionens hensigt eller i dens interesse at udpege en medlemsstat frem for en anden, eftersom alle medlemsstaterne på en eller anden måde har problemer i forbindelse med gennemførelsen af et ægte indre marked, hvor grundlæggende frihedsrettigheder og overholdelse af fællesskabsretten skal kunne garanteres.
Afgifter på biler er i stor udstrækning endnu ikke harmoniseret på fællesskabsplan. Den frihed, som medlemsstaterne har, skal alligevel udøves inden for de rammer, der er fastsat i de direktiver, som finder anvendelse på dette område, og i overensstemmelse med fællesskabslovgivningens generelle principper, som repræsenterer grundlaget for EU's opbygning.
Hvis det får betydelige negative økonomiske følger, når en person forsøger at gøre brug af sin bil i en vis periode i en anden medlemsstat, navnlig hvis dette er tilladt i henhold til fællesskabslovgivningen, udgør dette en risiko for den frie bevægelighed for borgere i EU.
Det er også rigtigt, at det står medlemsstaterne frit for at fastsætte de bøder, som de mener er passende for en overtrædelse af deres egne love, forudsat at der virkelig er tale om en overtrædelse. De skal imidlertid overholde proportionalitetsprincippet. En praksis, hvor det ignoreres, at der opretholdes et opholdssted i en medlemsstat, eller som fører til store bøder uden hensyntagen til, om lovovertræderen var i god tro, skal også korrigeres.
Kommissionen har på dette stadium taget alle de nødvendige skridt, som traktaten tillader, for at håndtere denne situation. Kommissionen bifalder imidlertid et initiativ som dette, som giver mulighed for nøjere at overveje den betydning, som afgifter på køretøjer har for EU-borgernes liv.
Til sidst vil jeg sige, at set i et bredere perspektiv fortsætter Kommissionen ikke blot med sin overtrædelsespolitik, den vælger også en proaktiv fremgangsmåde, hvad angår forslag til retsakter. I juli 2005 vedtog Kommissionen mit forslag til et forslag til direktiv om afgifter på biler, som tager sigte på at afskaffe eksisterende afgiftsbarrierer for overførsel af personbiler fra en medlemsstat til en anden og dermed forbedre det indre markeds funktion. Et af formålene med forslaget er at afskaffe registreringsafgiften og lade den indgå i den årlige vægtafgift i løbet af 5-10 år. Dette forslag bliver for øjeblikket drøftet i forskellige udvalg i Parlamentet og i Rådet, og jeg anmoder om Deres støtte i denne sag.
Jeg takker for opmærksomheden og ser frem til debatten.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou,
   Hr. formand, hr. kommissær, Cashman-betænkningen er ikke udfærdiget for at forsvare EU's . Den bygger i virkeligheden på omkring en halv snes andragender fra før 2004, hvor ophavsmændene enten har indgået forlig med de græske myndigheder eller har bragt deres sag for domstolene og har brug for støtte.
Jeg vil gøre opmærksom på tre ting: Hvad angår betænkningens forhold til Udvalget for Andragenders funktion, vil jeg gøre opmærksom på det skandaløse forhold, at der, selv om der har været en officiel anmodning, på intet tidspunkt er kommet en skriftlig udtalelse fra Europa-Parlamentets Retsudvalg om, hvorvidt man må udarbejde en betænkning og sætte den til afstemning i Europa-Parlamentet, mens der verserer en sag ved både EF-Domstolen og nationale domstole. Er det ikke forskelsbehandling af borgere, der har indgivet andragender, som der ikke er udarbejdet en betænkning om netop på grund af verserende sager?
Med hensyn til indholdet har man valgt andragender, der kun vedrører en enkelt medlemsstat, Grækenland, selv om der også hersker forvirring omkring brug af privatbiler med udenlandske nummerplader i de øvrige 24 medlemsstater. Netop derfor har Kommissionen fremlagt et nyt direktivforslag, som De også nævnte, og har indbragt Grækenland for EF-Domstolen for traktatbrud på grundlag af direktivet fra 1983. Dette fik Grækenland til at ændre lovgivningen. Det gælder både den græske socialistiske regering i 2001 og for nylig Nyt Demokratis regering i 2005, hvilket forbigås i betænkningen. Hvorfor er betænkningen så udarbejdet? De få konkrete andragender, der har ført til dens udarbejdelse, er ikke repræsentative, men ophavsmændene virker, som om de har nogle relationer, hvor de nyder Parlamentets særlige gunst. Udvalget for Andragender har ikke ret til at lege dommer og, uden beviser, konkludere, at oplysninger om f.eks. normal bopæl er sande, når domstolene er blevet bedt om at træffe afgørelse.
Betænkningen startede med et formodet antal andragender på 40, og det har nu vist sig, at der er tale om et minimalt antal andragender, hvoraf nogle er afsluttet med et kompromis, mens andre verserer ved domstolene. Jeg vil opfordre medlemmerne af alle grupper til at stemme imod betænkningen og give Udvalget for Andragender den autoritet, det fortjener, i respekt for retsstaten og uden at intervenere i domstolenes arbejde.
Hr. kommissær, jeg håber på en heldig og hurtig gennemførelse af det nye direktiv fra 2005. 
Maria Matsouka,
   Hr. formand, som næstformand for Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender må jeg gøre opmærksom på følgende i forbindelse med forhandlingen om hr. Cashmans betænkning om beslaglæggelse af køretøjer i Grækenland. For det første er der ikke afsagt dom i alle de sager, der er indbragt for domstolene, der er altså stadig verserende sager, og hvis vi mener, at vi har beføjelser til dette, hvorfor er de så ikke blevet brugt i andre tilsvarende sager? Jeg kan som eksempel nævne andragendet om afskedigelserne fra gødningsfabrikken SY.EL.AE, hvor man anmodede om, at der blev udarbejdet en betænkning, hvilket imidlertid ikke skete, fordi sagen verserede ved domstolene.
For det andet vedrører betænkningen udelukkende Grækenland, selv om der er indgivet tilsvarende andragender vedrørende andre EU-medlemslande. Heraf kan man kun konkludere, at europæiske borgere udsættes for forskelsbehandling af selveste Europa-Parlamentet.
Hvis vi skal se på betænkningen, andragenderne og kendsgerningerne, fastsætter EF-direktiv 83/182 om afgiftsfritagelse betingelserne for anvendelsen af ordningen i forbindelse med midlertidig indførsel og transport af køretøjer til privat brug. Direktivet indeholder ikke bestemmelser om bøder i denne forbindelse, da medlemsstaterne har kompetence på dette punkt. Den græske lovgivning om bøder blev indført for at bekæmpe økonomisk kriminalitet i bilbranchen på et tidspunkt, hvor denne var stigende. Desuden vedrører bøderne ikke kun private, men også erhvervsdrivende og organiserede grupper med afgiftsunddragelse som deres bevislige formål.
Hvad angår den manglende anvendelse af proportionalitetsprincippet, som betænkningen henviser til, fordi det eneste kriterium ved fastlæggelsen af bøderne er bilernes motorstørrelse, gør Domstolen opmærksom på, at sådanne foranstaltninger er nødvendige af hensyn til bekæmpelse og forebyggelse af afgiftsunddragelse. Den græske lovgivning er allerede blevet forbedret ved lov nr. 2960/2001, hvorved straffen for smugleri og beslaglæggelse af køretøjer blev afskaffet, og der blev fastsat en midlertidig konfiskering, indtil bøden var betalt, for at sikre den græske stat. Derfor traf domstolene afgørelser om frifindelse med hensyn til straffeelementet, men ikke med hensyn til bøde.
Vedrørende bøder blev der den 22. december 2005 fremlagt et lovforslag i det græske parlament om bødenedsættelser og kun anvendelse af konfiskering i undtagelsestilfælde. Jeg tror ikke, der kan være nogen tvivl om, at vi alle går ind for gennemførelse af EF-retten, samtidig med at medlemsstaternes centrale særegenheder skal respekteres. 
David Hammerstein Mintz,
   Hr. formand, jeg vil begynde med at takke hr. Cashman for hans betænkning, der er meget klar, præcis og træffende.
På grund af tonen i forhandlingen ser det ud til, at der er nogen, der ikke helt forstår, hvad Udvalget for Andragender er. Vi besvarer klager og bekymringer fra borgere fra et hvilket som helst land. Vi behandler ikke et lands indre anliggender, tværtimod. Vi behandler de europæiske borgeres anliggender, når deres rettigheder er blevet krænket.
Det er det, Udvalget for Andragender beskæftiger sig med. Vi er hverken dommere eller parter. I Udvalget for Andragender beslutter vi ikke noget. Vi er mæglere. Vi giver de europæiske borgere et svar.
I dette tilfælde tror jeg, at de fleste af Udvalget for Andragenders medlemmer mener, at rettigheder og direktiver er blevet krænket, og at de græske myndigheders praksis med at konfiskere bilerne og pålægge astronomiske bøder er helt uacceptabel.
Der er tale om en udtrykkelig krænkelse af direktiv 83/182, og det berører hele Europa. En myndighed bør ikke finansiere sig selv eller optræde så uklart og uretfærdigt over for dens borgere og over for alle de europæiske borgere, der ønsker at besøge Grækenland, dette smukke, fantastiske og historiske land. Vi vil gerne kunne besøg Grækenland uden at skulle være bange for, at de tager vores bil, eller de andre ting, der foregår dér.
Endelig vil jeg gerne takke for Kommissionens tekniske teams fremragende mæglings- og kommunikationsarbejde, der efter min mening har været professionelt og meget effektivt. Jeg håber, at de græske myndigheder snarest tager skridt til at ændre den meget kritisable praksis, vi behandler i dag. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, som medlem af Udvalget for Andragender har jeg fulgt sagen på tæt hold, og jeg har mødt nogle af andragerne, bl.a. hr. Louloudakis, der stod bag sagen mod Den Græske Republik, som blev indbragt for Domstolen. Sagens alvor gjorde stort indtryk på mig.
Jeg mener nemlig ligesom ordføreren, hr. Cashman - som jeg gerne vil takke for det glimrende og veltilrettelagte arbejde, han har udført - at vi ikke kan acceptere det, der er sket i EU, som netop i disse dage og disse måneder forsøger at gennemføre det indre marked ved hjælp af fri bevægelighed for varer, personer og tjenesteydelser.
Det er uacceptabelt, at europæiske borgere med papirerne i orden, som midlertidigt befinder sig i en medlemsstat af turisme- eller arbejdsrelaterede årsager, bliver behandlet som kriminelle og beskyldes for forbrydelser, der overhovedet ikke er noget grundlag for.
Andragerne har fået konfiskeret ejendele, som de var de retmæssige ejere af, og er blevet pålagt bøder på flere hundrede millioner euro, hvilket i nogle tilfælde har været en alvorlig trussel mod de ramte familiers økonomiske, fysiske og psykiske stabilitet.
Derfor vil jeg på Parlamentets vegne bede om, at der lægges større vægt på overholdelsen af fællesskabsretten og dens generelle friheds- og proportionalitetsprincipper via en streng kontrol med toldprocedurerne. Jeg anmoder ligeledes om, at de berørte personer får behørig erstatning for alle de materielle og immaterielle skader, som de hidtil med urette har lidt. Endelig anmoder jeg om, at man sørger for, at de legitime kontrolbeføjelser, der eksisterer i alle lande, ikke bliver misbrugt på en mere eller mindre forsætlig måde. 
László Kovács,
   Hr. formand, jeg har lyttet opmærksomt til debatten, og jeg vil kommentere nogle få ting.
Det er rigtigt, at siden overtrædelsesproceduren blev indledt, er situationen blevet bedre i den pågældende medlemsstat. Jeg vil minde om, at de pålagte bøder indtil for få år siden var dem, der finder anvendelse for overtrædelse af toldlovgivningen, og ligeledes at smugleri var en af de forbrydelser, som den nationale lov omhandlede. Det er heldigvis ikke længere tilfældet, og Kommissionen ønsker at give udtryk for sin tilfredshed med det fremskridt, der er sket. Der skal imidlertid tages yderligere skridt til at tilpasse den nationale praksis til fællesskabslovgivningen.
Lad mig slå en ting fast: De høje registreringsafgifter på køretøjer, som anvendes i nogle medlemsstater i forbindelse med permanent skift af opholdssted, er et helt andet spørgsmål end det, der behandles i hr. Cashmans betænkning.
For det første afhænger fastsættelsen af den registreringsafgift, der skal betales, når en person registrerer en bil i en stat, af den pågældende medlemsstats afgiftspolitik. Den europæiske lovgivning - navnlig forbuddet mod forskelsbehandling af importerede varer til fordel for indenlandske varer - har muligvis en tendens med hensyn til, hvordan afgiften beregnes, navnlig hvad angår den værdi, som brugte biler tillægges. Fællesskabslovgivningen forhindrer imidlertid ikke en medlemsstat i at anvende høje registreringsafgifter på køretøjer.
For det andet drejer hr. Cashmans betænkning sig om anvendelsen af et eksisterende direktiv, som giver mulighed for midlertidig brug af et køretøj i en anden medlemsstat uden forpligtelse til at omregistrere det. Jeg skal tilføje, at dette er et spørgsmål om de nationale myndigheders konkrete anvendelse af fællesskabslovgivningen. Betænkningen drejer sig bl.a. om de nationale myndigheders fortolkning af begrebet "sædvanligt opholdssted", som er i strid med de principper, der er knæsat i selve direktivet.
Faktisk kan direktivet kun fungere ordentligt, hvis en person, der opholder sig i en medlemsstat, får tilladelse til at bruge sit køretøj i en medlemsstat, som ikke er den, hvor det sædvanlige opholdssted befinder sig. Hvis bevis for opholdssted i den første stat ikke accepteres eller vanskeliggøres af den anden stat, kan direktivet ikke blive anvendt korrekt. Jeg vil også minde Dem om, at det drejer sig om frihed til at levere og modtage tjenesteydelser i en anden medlemsstat. Dette er det centrale punkt i den sag, der diskuteres nu.
Inden jeg slutter vil jeg svare på nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst af nogle af deltagerne i debatten. Det er rigtigt, at andre medlemsstater også overtræder fællesskabsretten, men disse overtrædelser sker i forbindelse med andre aspekter af afgifter på biler, f.eks. forskelsbehandling i opkrævningen af registreringsafgifter, og der har ikke været tale om beslaglæggelse af biler, hvilket også peger i retning af manglende proportionalitet.
Et andet spørgsmål, der blev rejst under debatten, drejede sig om, hvorvidt det var lovligt eller legitimt, at der træffes foranstaltninger, når EF-Domstolen stadig behandler sagen. Vi indhentede en udtalelse fra Parlamentets Juridiske Tjeneste. Den havde ingen indvendinger, og Kommissionen kan sandelig ikke rejse tvivl om Parlamentets Juridiske Tjenestes synspunkter.
Til sidst vil jeg sige, at i betragtning af at Kommissionen stadig modtager klager i denne sag, har den truffet alle de foranstaltninger, som det har været muligt at træffe. Der verserer en sag ved EF-Domstolen. Denne verserende sag hindrer naturligvis på ingen måde en medlemsstat, der ønsker at overholde fællesskabslovgivningen, i at ændre sin lovgivning i mellemtiden, før afgørelsen er truffet. Vi har ganske rigtigt hørt, at Grækenland har udarbejdet eller er ved at udarbejde lovgivning, men eftersom vi endnu ikke har modtaget noget officielt signal fra de græske myndigheder, kan vi ikke udtale os om det.
Kommissionen bifalder stærkt de opmuntrende signaler, som den har fået fra de græske myndigheder under debatterne i Parlamentet, og den vil også bifalde, at dette bliver konsolideret ved, at den nye lov bliver vedtaget.
Mange tak for Deres opmærksomhed.
Michael Cashman (PSE ),
   Hr. formand, det blev interessant nok fra min egen side af salen antydet, at vi angriber Grækenland uretfærdigt. Jeg vil bare sige, at vi i Udvalget for Andragender kun kan reagere på og behandle andragender, som vi har modtaget, og vi har ikke modtaget nogen andragender fra andre medlemsstater om beslaglæggelse af køretøjer. Som kommissær Kovács så rigtigt sagde, er der ikke blevet beslaglagt køretøjer de steder, hvor der er problemer. Derfor vil jeg sige til medlemmerne af Parlamentet, at de skulle kaste et blik på denne betænknings titel. Der er overhovedet ingen tvivl om, at Grækenland ikke overholder dette direktiv. Der er tale om klare overtrædelser, ellers ville overtrædelsesproceduren ikke være blevet indledt.
Når vi godkender lovgivning, må vi gennemføre den ordentligt. Uanset om sagen verserer ved Domstolen eller ej, ville det være rystende, hvis Europa-Parlamentet, eftersom vi er medlovgivere, ikke havde en holdning til, hvorvidt en medlemsstat overholder lovgivningen.
Til sidst vil jeg sige, at det naturligvis påhviler de græske myndigheder at løse dette problem. De kan løse det hurtigt, eller de kan overlade det til EF-Domstolen.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil spørge Dem, om vi får lov til at komme med et ekstra indlæg, eftersom De gav ordet til hr. Cashman. Hvis det er tilfældet, vil vi også gerne have ordet for at spørge kommissæren, hvad hans negative holdning skyldes. 
László Kovács,
   Hr. formand, jeg synes ikke, at min holdning var negativ. Den var objektiv og baseret på de oplysninger, som vi har fået stillet til rådighed, og på de klager, som vi har modtaget fra græske borgere med opholdssted i et andet land end Grækenland. Det drejede sig om den manglende proportionalitet, som kom til udtryk gennem beslaglæggelse af biler og store bøder. Det var de centrale punkter i den overtrædelsesprocedure, som vi var nødt til at indlede, fordi dette er en overtrædelse af fællesskabslovgivningen, og Kommissionen er ex officio traktaternes vogter.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Csaba Öry for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (optisk stråling) (19. særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (PE-CONS 3668/2005 - C6-0001/2006 - 1992/0449B(COD))(A6-0026/2006). 
Csaba Õry (PPE-DE ),
   Lad mig kort sammenfatte de vigtigste faser i denne komplicerede lovgivningsprocedure, som har ført til, at vi nu kan drøfte tredjebehandlingen af direktivet om optisk stråling.
Proceduren startede med rammedirektiv 89/391/EØF, som fastsatte overordnede regler for hele spørgsmålet om sundhed og sikkerhed under arbejdet og skabte det juridiske grundlag for særskilte tiltag for alle mulige risici, som kan opstå på arbejdspladsen. I rammedirektivets artikel 16 fastsættes det, at der skal udarbejdes særdirektiver om forskellige typer af risiko. De er nødvendige, fordi der med sådanne regler kan ske en mere nøjagtig tilpasning af rammedirektivets generelle bestemmelser til specifikke situationer. Det er i høj grad i både de ansattes og arbejdsgivernes interesse, at der vedtages generelle forpligtelser omkring de enkelte risikotyper, for det er på denne måde, EU-lovgivningen kan gennemføres i praksis, og det kan skabe konkurrenceneutralitet og garantere større sikkerhed. Hvis indholdet i forpligtelserne ikke er entydigt, vil arbejdsgiverne få vanskeligheder med at bevise, at de har opfyldt lovens krav, og det kan føre til tvister med uforudsigeligt resultat. Det er også i de ansattes interesse, at beskyttelsen inden for sundhed og sikkerhed under arbejdet, som er alle europæiske borgeres umistelige ret som fastsat i Rom-traktatens artikel 137, bliver gennemført med effektive bestemmelser, som er lette at anvende i praksis.
Forberedelsen af særdirektiver har stået på i de sidste 15 år. Direktivet om optisk stråling skal dække det fjerde yderst vigtige område efter støj, mekaniske vibrationer og elektromagnetisk stråling. Oprindeligt var det både Kommissionens og Rådets hensigt, at dette fjerde direktiv skulle omhandle håndtering af optisk stråling fra både naturlige og kunstige kilder. Der er imidlertid nogle markante forskelle mellem disse to områder med hensyn til indgriben og reduktion af risikoniveau. Derfor overdrog Europa-Parlamentet under andenbehandlingen hele reguleringskompetencen vedrørende risikoen fra solens stråling til medlemsstaterne. Efterfølgende fandt man imidlertid ud af, at denne beslutning var i strid med visse EU-kompetencer, fordi den forhindrede anvendelsen af bestemmelsen i Rom-traktatens artikel 137, som fastsætter, at minimumsniveauet for krav inden for sundhed og sikkerhed under arbejdet skal fastsættes inden for EU for hver enkelt risikotype. Derfor kunne Rådet og Kommissionen ikke acceptere Parlamentets beslutning under andenbehandlingen, og der fulgte en forligsprocedure. Under forligsproceduren accepterede Rådet de fleste af Parlamentets ændringsforslag og foreslog kun to indholdsmæssige og to formelle ændringer. Den vigtigste indholdsmæssige ændring gik ud på, at direktivet ikke skulle omfatte optisk stråling fra naturlige kilder, eftersom der endnu ikke er skabt grundlag for en fælleseuropæisk aftale om at fastsætte minimumskrav på dette område.
Lovgiverne er imidlertid ikke uenige om nogen af spørgsmålene omkring kunstig stråling, og det vil være hensigtsmæssigt at indføre særdirektivet med præcise regler på dette område nu, i år. Parlamentets delegation accepterede disse argumenter, men på alle andre områder accepterede Rådet Europa-Parlamentets holdning. Derfor var det den formulering, der var foreslået af Parlamentets delegation, som kom med i artikel 8 om medicinsk overvågning og i den relevante præambel. Vi kan sige, at forligsproceduren har været hurtig og vellykket ud over vores forventninger, og der blev opnået en endelig aftale allerede i december 2005.
Derfor vil jeg bede mine kolleger og Parlamentet støtte dette ved afstemningen. 
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Rådet og Parlamentet på Kommissionens vegne for deres arbejde på dette område. Det er også positivt, at de så hurtigt er nået frem til en aftale om et så vanskeligt emne som optisk stråling. Dette er den fjerde og sidste del af det foreslåede direktiv om ansattes udsættelse for risici fra fysiske faktorer. Med vedtagelsen af dette nye direktiv, hvis bestemmelser er baseret på de nyeste videnskabelige resultater, vil det blive muligt at garantere større sikkerhed og sundhedsbeskyttelse for alle arbejdstagere, som under arbejdet bliver udsat for kunstig optisk stråling. Kommissionen glæder sig over, at dette direktiv er fuldt ud i overensstemmelse med EU's inden for beskyttelse af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed og samtidig sikrer den fleksibilitet og proportionalitet, som er nødvendig, for at virksomhederne kan være konkurrencedygtige. Det direktiv, vi er blevet enige om, er en del af skridt til at forbedre lovgivningen, som på den ene side sikrer, at virksomhederne ikke bebyrdes ulige eller unødvendigt, og opfylder på den anden side traktatens artikel 137 om beskyttelse af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed. Mine damer og herrer, denne tekst er afbalanceret, opfylder kravene til sundhed og sikkerhed under arbejdet og holder den nødvendige balance i forhold til virksomhedernes konkurrenceevne. 
Thomas Mann,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvem kan ikke gå ind for at beskytte mennesker mod farlige kunstige optiske stråler på arbejdspladsen, f.eks. laserlys? Vi kristelige demokrater var imidlertid imod reguleringer omkring naturlige optiske stråler som sollys. Skal vi fremover kun have bygningsarbejdere udendørs med kasketter og langeærmede skjorter? Næsten formummede bademestre i svømmebassiner? Betjening på udendørs restauranter med tildækket udskæring? Og skal det være foreskrevet på fælleseuropæisk plan? Vi støtter de tyske bygningsarbejdere i deres demonstration foran Europa-Parlamentet her i Strasbourg. Det skete med kraftig støtte fra PPE's SME-cirkel - det er repræsentanterne for de små og mellemstore virksomheder i min gruppe - og de britiske kolleger i vores DE-del, f.eks. den aktive Philip Bushill-Matthews. Ved hjælp af ændringsforslag - først i det korresponderende Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, dernæst i plenum - opnåede vi et flertal, et flertal for at slette obligatoriske helbredsundersøgelser og dyre aktionsprogrammer mod solforbrænding. Det ville have forøget den i forvejen store bureaukratibelastning i de små og mellemstore virksomheder yderligere. Vi stemte for løsninger efter subsidiaritetsprincippet, nemlig at medlemsstaterne selv skal træffe beslutninger om fornuftige tiltag, som er tilpasset de meget forskellige klimaforhold og naturligvis også tilpasset forskellen i hudens belastningsevne, som også er forskellig fra det ene land til det andet.
I Forligsudvalget, som jeg var med i, nåede vi i øvrigt hurtigt frem til et bæredygtigt kompromis i trilogen med Kommissionen og Rådet. Vi trak vores krav om at anvende subsidiaritetsprincippet tilbage og opnåede til gengæld, at den naturlige optiske stråling helt blev slettet. Direktivforslagets titel lyder nu "optisk stråling fra kunstige kilder".
Jeg vil gerne endnu en gang takke vores ordfører Csaba Öry for hans arbejde. Vi har i fællesskab markeret, at europæiske beslutninger skal kunne fungere i dagligdagen. EU bør bruge mindre tid til mindre væsentlige emner og meget mere tid på de vigtige problemer, på kampen mod arbejdsløsheden, for bæredygtig miljøbeskyttelse samt for effektivt samarbejde om indre og ydre sikkerhed. Jeg håber, at det gode resultat fra Forligsudvalget vil få klart flertal ved afstemningen i Parlamentet i morgen. 
Stephen Hughes,
   Hr. formand, jeg vil tilslutte mig dem, der allerede har lykønsket ordføreren. Jeg synes, at han har gjort et glimrende stykke arbejde. Dette direktiv vil gavne arbejdstagere, der udsættes for risici på grund af kunstig optisk stråling i en lang række arbejdsmiljøer, alt fra elektriske lysbuesvejsere til arbejdstagere, der anvender avancerede industrilasere.
Da jeg var ordfører under førstebehandlingen af dette forslag for godt og vel 10 år siden, var brugen af industrilasere temmelig ny, men nu er de meget udbredte og udsætter arbejdstagerne for forskellige grader af risiko. Dette er en nyttig lovgivning, og jeg vil gerne sige bravo til ordføreren.
Det skal imidlertid siges, at han gjorde et godt stykke arbejde til trods for og ikke på grund af hans egen gruppes hjælp. På et tidspunkt tog denne institution sit arbejde med sundheds- og sikkerhedsspørgsmål meget alvorligt, men der har udviklet sig en temmelig foruroligende tendens i forbindelse med de seneste direktiver. Da vi f.eks. behandlede direktivet om vibrationer, fik vi at vide, at vi måtte udelukke helkropsvibrationer, fordi det, som vi forsøgte at gøre - og dette blev brugt i tabloidpressen - var at forhindre landbrugere i at køre deres traktorer i over 3-4 timer, selv når høsten var på sit højeste, hvilket var det rene sludder. Da vi behandlede direktivet om støj, fik vi at vide, at vi måtte udelukke musik og underholdning, fordi det, som vi forsøgte at gøre, var at tvinge orkestermedlemmer til at bære Mickey Mouse-høreværn, og at vi var ved at forbyde brugen af sækkepiber i Skotland. Det var også det rene sludder, men det gav tabloidoverskrifter.
I dette forslag har en række medlemmer i ordførerens gruppe og andre steder gjort en ihærdig indsats for at udelukke et bestemt fænomen fra direktivets anvendelsesområde. De pressede på for at opnå det uden at tænke over, at de risici, der opstår som følge af dette fænomen, helt klart er dækket ind af, at arbejdsgiverne pålægges klare forpligtelser i henhold til to tidligere direktiver, nemlig rammedirektivet og direktivet om midlertidige og mobile arbejdspladser. Det fænomen, jeg taler om, er selvfølgelig naturlig stråling.
Ordføreren gjorde en tapper indsats, og vi forsøgte at hjælpe ham med at give arbejdsgiverne retssikkerhed, hvad angår solstråling. De mangler nu den retssikkerhed, og de har stadig de fulde konsekvenser af rammedirektivet og direktivet om midlertidige og mobile arbejdspladser at slås med. Forhåbentlig vil fornuften råde på medlemsstatsplan, som den har gjort det hidtil. Det vil f.eks. betyde, at et rejsebureau i min region hurtigt kan se bort fra risikoen for ansatte, der arbejder indendørs i kontorer i det nordlige England, men at det hellere må tage de risici alvorligt, som personale, der repræsenterer virksomheden på feriecentre i Middelhavsområdet i sommermånederne, udsættes for.
Det er de vanskeligheder, som arbejdsgiverne nu står over for. Vi har ikke givet dem retssikkerhed. Vi får en række vanskeligere tilfælde, som arbejdsgiverne må vurdere mellem de to yderligheder, som jeg har nævnt som et eksempel. Jeg håber, at vi i fremtiden igen kan fokusere på at udarbejde god og seriøs sundheds- og sikkerhedslovgivning og ikke på at skabe tabloidoverskrifter.
Elizabeth Lynne,
   Hr. formand, jeg vil takke ordføreren for hans samarbejde. Vi har nu et fornuftigt direktiv til beskyttelse af arbejdstagere såsom svejsere mod kunstig stråling.
Det glæder mig, at alle omsider er kommet til fornuft og har fjernet naturlig stråling fra dette direktivs anvendelsesområde. Det har været en lang, sej kamp. Jeg lykønsker fru Weisgerber. Hun og jeg arbejdede meget hårdt, efter at Kommissionen foreslog at lovgive mod solen under andenbehandlingen.
Ikke nok med at det ville have bragt EU i miskredit igen, det ville også have været et mareridt for både arbejdsgivere og arbejdstagere. Retligt ville det have været meget vanskeligt at bevise, om en arbejdstager havde pådraget sig hudkræft på arbejdspladsen, i baghaven eller på stranden.
Alle skal naturligvis advares om farerne ved solen, og derfor går jeg stærkt ind for de nationale kampagner. Men når først folk har fået oplysningerne, er vi voksne mennesker, som burde kunne tage stilling selv. Det skal ikke overlades til arbejdsgiveren at håndhæve det. Det er forsørgersamfundsmentaliteten i yderste konsekvens. Forestil Dem f.eks. bygningshåndværkeres reaktion, hvis de blev bedt om at tage tøj på, når de forsøgte at blive solbrændt inden ferien! Det er ikke EU's opgave at fortælle arbejdstagerne, at de ikke kan gå rundt i bar overkrop eller i shorts.
Mødet i dag og forhåbentlig afstemningen i morgen er en sejr for fornuften. Det er også et bevis på Europa-Parlamentets indflydelse. Hvis vi ikke havde stemt, som vi gjorde under andenbehandlingen, ville Kommissionen ikke have ændret mening, og det ville Rådet sandsynligvis heller ikke, hvilket er vigtigere. Dette er en god dag for fornuftig lovgivning. Som proeuropæer mener jeg, at det er kedeligt, at vi måtte spilde tid på at blokere latterlige forslag som dette. Sollys burde aldrig have været inddraget i direktivet. Det er et meget godt direktiv, og jeg håber, at alle vil stemme for det i morgen, men kun for kunstig stråling og ikke for inddragelse af naturlig stråling.
Sepp Kusstatscher,
   Hr. formand, de tekniske detaljer i forbindelse med dette direktiv er allerede blevet diskuteret indgående, og jeg vil nu gerne komme med en mere generel bemærkning. Principielt bør man støtte ethvert initiativ, som mindsker helbredsrisici og dermed beskytter menneskene bedre. Da mennesket tilbringer en betragtelig del af sit liv på arbejdspladsen, er det logisk, at man nøje anlyserer de forskellige risici ved arbejdet og reducerer alle risici og belastninger for helbredet mest muligt. Jeg synes, det er meget positivt, når man forsøger at fastsætte fælles mindstestandarder i hele EU for at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed.
Jeg synes, det var skandaløst, som man under diskussionen af dette direktiv forsøgte at forhindre alt, som koster noget. Det er også useriøst i det foreliggende kompromis, når man i en betragtning konstaterer, jeg citerer: "Med dette direktiv bør der ikke foreskrives forvaltningsmæssige, finansielle eller juridiske pålæg, som modvirker etablering og udvikling af små og mellemstore virksomheder."
Jeg forstår ikke, hvorfor beskyttelse af sundhed ikke må koste noget, når samme bestemmelser gælder for alle, så der ikke opstår unfair konkurrence. Så kan sådanne tjenesteydelser og produkter med øget sundhedsrisiko roligt være lidt dyrere. Hvorfor ikke? Hvorfor skal samfundet betale de udgifter, som erhvervslivet forårsager for de offentlige sundhedssystemer, bare fordi man er efterladende med hensyn til visse risici? Vi kan kun tale om ægte konkurrence, hvis der gælder samme regler, og hvis gennemskuelighed i omkostningerne er et grundlæggende princip. Alt andet er kortsigtede subsidier til enkelte virksomheder eller brancher på samfundets bekostning og til ulempe for arbejdstagerne inden for farlige arbejdsområder. Jeg forlanger større samfundsøkonomisk redelighed! 
Jiří Maštálka,
   Hr. formand, mine damer og herrer, dette direktiv handler om solstråler, men vi skulle hellere lytte til Beethovens måneskinssonate. Jeg vil begynde med at sige, at jeg naturligvis går ind for den foreslåede lovgivning. Jeg er imidlertid skuffet over resultatet af forligsproceduren, og især over den rolle, som Parlamentet spillede. Forhandlingerne om dette direktiv, som nogle gange omtales som solskinsdirektivet, har i stedet mindet mere om en andenklasses sæbeopera. Oprindeligt var eksperterne, EU's institutioner og medlemsstaterne enige om, at det var nødvendigt at tilføje yderligere lovgivning til de generelle regler om sundhed og sikkerhed under arbejdet, som ville have forenklet lovgivningen om beskyttelse mod optisk stråling og gjort den anvendelig i praksis. Der blev vedtaget lignende lovgivning i foregående periode omkring støj, vibrationer og elektromagnetisk stråling. Desuden er der ingen, der har påpeget de meget beskedne grænseværdier for udsættelse for optisk stråling, som findes i bilaget til det foreslåede direktiv.
Ordføreren hr. Õry har vist stor beslutsomhed, og jeg vil gerne rose ham for at have søgt et kompromis. Ikke desto mindre var det hans politiske gruppe, som var modstandere af at medtage alle naturlige kilder til optisk stråling i dette direktiv. Det forekommer mig ret absurd, at den stærke modstand mod klart definerede regler og standarder for at informere de ansatte og beskytte dem mod solens stråler hovedsageligt er kommet fra de medlemsstater, hvor der allerede er et anstændigt beskyttelsesniveau, hvorimod lande som Italien, hvor der er behov for en langt større indsats, ikke kom med grundlæggende indvendinger. Måske ved italienerne, at information om og forebyggelse af sygdom på arbejdet er billigere for arbejderne end at gøre ingenting.
Direktivet om optisk stråling ville være et praktisk skridt, som ikke kun ville give forbedringer i beskyttelsen af arbejderne, men også forenkle EU-lovgivningen. Den nuværende situation på dette område er meget langt fra det, som jeg ville betragte som en reduktion af unødvendigt bureaukrati. Jeg er bange for, at vi ikke vil kunne undgå retssager i fremtiden. 
Anja Weisgerber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, Kommissionens direktivforslag om beskyttelse af arbejdstagerne mod optisk stråling var, hvad bestemmelserne om beskyttelse mod solen angår, et mønstereksempel på overregulering på europæisk niveau.
Under andenbehandlingen stemte vi med absolut flertal for at fjerne bestemmelserne om beskyttelse mod naturlige stråler. Dermed sendte Europa-Parlamentet et signal.
Også under forligsproceduren viste vi, at vi kunne sætte vores vilje igennem, og at medlemmerne ikke er hjælpeløse ofre for Kommissionens reguleringsmani. Vi har magten til at udforme direktiver, som borgerne kan bruge.
Verheugen og andre taler hele tiden om bedre lovgivning for mere vækst og flere arbejdspladser i EU. Men det er netop ved sådanne bestemmelser, vi skal tage fat. Det lykkedes det også helt overraskende at overbevise Kommissionen og Rådet om under forligsproceduren.
De fornuftige dele om beskyttelse af arbejdsgiverne mod kunstige optiske stråler som laser, infrarød og lignende bibeholdes. Med hensyn til bestemmelserne om naturlige stråler skød Kommissionen imidlertid langt over målet. I det oprindelige direktivforslag blev arbejdsgiverne forpligtet til at foretage omfattende risikovurderinger med hensyn til solens stråler og udarbejde bureaukratiske handlingsprogrammer. Arbejdsgiverne skulle have forsynet arbejdstagere, som arbejder udendørs, med T-shirts og solcreme. En bestemmelse om naturlig optisk stråling ville også have ført til uanede tilfælde af ansvarspådragelse for arbejdsgiverne. Desuden ved alle fornuftige mennesker bedst selv, hvornår og hvordan de skal beskytte sig mod solen. Det er et spørgsmål om eget ansvar og nok noget af det sidste, EU behøver regulere.
Vi har helt andre problemer i Europa. Arbejdsløshed, forældede sociale systemer og en fortsat aldring af befolkningen. Det skal vi tage os af, ikke beskyttelse mod solen. Kommissionen og Rådet har udvist fornuft og erkendt dette under forligsproceduren. Det glæder mig meget. Dermed har vi opnået en markant forbedring af direktivet og forhindret overregulering, som ville have ført til unødvendige ekstra omkostninger, især også for små og mellemstore virksomheder.
Jeg opfordrer Dem til i morgen at stemme for forligsudvalgets forslag, og lad os sende et signal, et signal om afbureaukratisering og deregulering på europæisk niveau! 
Karin Jöns (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi beskæftiger os i dag virkelig for sidste gang med dette direktiv, som har skabt store diskussioner i Tyskland.
Sjældent har jeg oplevet, at et direktiv er blevet fremstillet så fordrejet. Derfor vil jeg gerne endnu en gang forklare, hvorfor vi socialdemokrater i Forligsudvalget til sidst valgte at tage den naturlige stråling helt ud af direktivet.
Det gjorde vi ene og alene, fordi vi ønsker, at de minimumsstander for sundhedsbeskyttelse på arbejdspladsen, som vi fastsætter, gælder ens i alle medlemsstater. Heller ikke inden for socialpolitikken vil vi have et Europa . Resultatet af andenbehandlingen ville have betydet præcis det modsatte. Så ville hver enkelt medlemsstat selv have kunnet beslutte, om den ville forpligte arbejdsgiverne til at informere deres arbejdstagere om mulige risici fra naturlig stråling eller ej.
Selv om den naturlige stråling nu er taget ud af direktivet, findes rammedirektivet trods alt stadig. Dette direktiv forpligter fortsat arbejdsgiverne til at beskytte arbejdstagerne mod risikoen fra solens stråler. Det har vi ikke kun fået bekræftet fra vores egen juridiske tjeneste i Europa-Parlamentet, men også fra Kommissionens og Rådets juridiske tjenester.
Det eneste, vi ønskede, var imidlertid at få konkretiseret denne forpligtelse. Det har De imidlertid forhindret - og det bliver De fra den konservative og liberale side desværre virkelig nødt til at høre på. Dermed er der stadig juridisk usikkerhed for arbejdsgiverne om, hvorvidt de skal træffe nødvendige foranstaltninger til at beskytte arbejdstagerne mod risikoen fra den naturlige stråling. Dermed har flertallet i Parlamentet givet den politiske udformning fra sig og overladt den til EF-Domstolen, hvilket virkelig er meget beklageligt. 
Marian Harkin (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren med et meget godt stykke arbejde. Jeg mener, at vi nu har en fornuftig beslutning efter forligsproceduren. Det er en fornuftig og brugbar beslutning, hvorved vi har begrænset dette direktivs anvendelsesområde. Alligevel sikrer vi stadigvæk, at arbejdstagere, der eksponeres for optisk stråling, beskyttes fuldt ud, og at der holdes øje med deres sundhed og sikkerhed.
Hvad angår naturlig stråling, skal risiciene påpeges, og der skal træffes rimelige forholdsregler, men medlemsstaterne skal have ansvaret for at udarbejde handlingsplanen, og det skulle give retssikkerhed til arbejdstagere og arbejdsgivere i de forskellige lande. Uanset hvor indflydelsesrige vi mener, at vi er i Parlamentet, kan vi ikke lovgive om sol og regn i 25 medlemsstater. I Irland har vi for øjeblikket, til dels på grund af vores egen passivitet og vores egne fejl, et nitratdirektiv baseret på nedbørsmængde, vejr og klima, som er helt ubrugeligt, men det er en anden historie.
I denne situation og med dette direktiv har vi skabt en balance. Vi har undgået overregulering og overdrevent bureaukrati, og vi er nået frem til en retsakt, der er fornuftig og brugbar og beskytter arbejdstagerne.
Harald Ettl (PSE ).
   - Hr. formand, hvad der er fornuftigt, er ofte et noget retorisk spørgsmål. I denne forbindelse foreligger der et kompromis. Det er bestemt positivt. Desværre er det kun en delvis løsning på problemet.
Det er bestemt positivt, at der er en bestemmelse, som i det mindste dækker den kunstige optiske stråling. At man i denne forbindelse har tabt spørgsmålet om den naturlige stråling på gulvet, må vel henregnes til Parlamentets tanketorsk. Når det gælder beskyttelse af øjnene og huden, er både kunstig optisk stråling og naturlig stråling et problem. Det er den samme årsagssammenhæng i begge tilfælde.
I denne forbindelse er der behov for retssikkerhed både i forbindelse med kunstig optisk og i forbindelse med naturlig stråling. Den miljøpolitiske udvikling vil lære os, at domstolene og EF-Domstolen i stadig stigende grad vil komme til at beskæftige sig med dette problem. Derfor vil vi også bliver nødt til at handle igen.
Beskyttelse af arbejdstagerne har altid været bygget på oplysning og forebyggelse. Det er mere menneskeligt og billigere. Skiftet til denne tænkemåde har en lang proces bag sig. Først kom lidelsen for arbejsstagerne, så erkendelsen af, at arbejdsgiverne har en omsorgspligt, og at man kan og skal lindre lidelse og sygdom gennem helbredelse. Så først indså man værdien af oplysning og forebyggelse mod sygdom og arbejdsulykker.
Nu er jeg igen fremme ved spørgsmålet om fornuft. Et spørgsmål til dig, min ven Thomas Mann: Hvor står du? 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, med afstemningen i morgen om dette direktiv om beskyttelse af arbejdstagere mod risici for eksponering for optisk stråling vil EU's lovgivning om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed for arbejdstagere, der eksponeres for fysiske agenser, omsider ende i en længe ventet og stærkt tiltrængt fuldførelse.
Det er rigtigt, at netop dette forslag viste sig at være temmelig vanskeligt at nå til enighed om, men alle forhindringerne blev overvundet, fordi alle de involverede i forligsproceduren var vedholdende og fornuftige. Derfor skal Parlamentets delegation, herunder ordføreren, hr. Őry, lykønskes med det vellykkede resultat af forligsproceduren.
Optisk stråling, som udspringer fra kunstige kilder, kan under visse omstændigheder give eksponerede arbejdstagere alvorlige øjenskader - herunder blindhed - eller alvorlige hudskader, herunder begyndende kræft. Denne lovgivning vil, hvis den gennemføres korrekt, utvivlsomt bidrage til at mindske risikoen for den slags, og den vil beskytte mange arbejdstagere imod faren for endnu en arbejdsrisiko.
Vi må imidlertid ikke glemme, at den største kilde til optisk stråling ikke er kunstig stråling, men solen, og for de fleste arbejdstagere opstår hudkræft som følge af eksponering for solen. Derfor må vi engang i fremtiden tage dette problem op og løse det.
Vladimír Špidla,
   Mine damer og herrer, jeg har lyttet til Deres debat med stor interesse, og det glæder mig, at der er bred støtte til det forslag, der er fremgået af forligsproceduren. Jeg vil gerne takke alle, som har taget del i denne proces, for det var ikke let, og i en række tilfælde var det meget vanskeligt at nå frem til et ordentligt kompromis. Under alle omstændigheder er der taget højde for mange argumenter, og dette direktiv er et fremskridt. Jeg tror ikke, at nogen af de argumenter, der er blevet fremført under denne debat, blot kan afvises med et simpelt argument. Jeg tror også, at der er plads til yderligere refleksioner over udviklingen af sundheds- og sikkerhedsbeskyttelsen under arbejdet. Jeg mener derfor, at denne proces har været et skridt i den rigtige retning, og jeg antager på grundlag af denne debat, at direktivet vil få stor støtte. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00. 

