Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, mit indlæg i går om proceduren er forkert indført. Der står: "Hr. Alyssandrakis, der protesterer over ændringen af straffeloven i Slovenien for nylig". Det drejer sig faktisk om et forsøg på at ændre det ændringsforslag, der er stillet, og ikke om en ændring, der allerede er foretaget. Det vil jeg gerne have korrigeret.

Formanden.
Hr. Alyssandrakis, det bliver naturligvis korrigeret, som De ønsker.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg bad også om ordet i går, men på grund af tidsnød fik jeg det ikke. Jeg ville gerne bemærke følgende: Mens oplysningerne ikke udelukker et nyt angreb på israelske tropper i Gazastriben, men ignorerer den nedslagtning, som det vil medføre, og mens Israels regeringsparti, Likud, efter afstemning åbent går ind for, at der ikke oprettes en palæstinensisk stat, jages 13 palæstinensiske frihedskæmpere bort fra deres fædreland på Sharons krav, idet de bliver betragtet som terrorister. Rådet har endnu ikke truffet nogen afgørelse. Hvilke lande Rådet på et tidspunkt vil afgøre, at disse frihedskæmpere kan blive modtaget i, er jeg ikke klar over.
Mit spørgsmål er, hr. formand, hvordan disse 13 frihedskæmperes situation vil være, hvor de end rejser hen, og om der er mulighed for, at Israel engang i fremtiden kan kræve, at de sendes tilbage, hvilket naturligvis ville være forbryderisk. Vil EU i øvrigt fortsætte med at være medskyldig med regimet i Israel, idet man lader hånt om Europa-Parlamentets beslutning om at stoppe partnerskabsforbindelsen med Israel og fortsætter med at finansiere og forsyne dette forbryderiske regime med udstyr?

Formanden.
Hr. Korakas, tak for Deres indlæg, men i øjeblikket behandler vi protokollen og dagsordenen. I dagsordenen er der et punkt om Mellemøsten. Deres spørgsmål vedrører forhandlingen om Mellemøsten i morgen.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, så vidt jeg kan se, har jeg på basis af tidsfordelingen ikke mulighed for at fremføre mit indlæg. Så hvis De ville sørge for, at vi får et minut til at genformulere spørgsmålene.

Formanden.
Hr. Korakas, jeg vil ikke gå ind i en nærmere diskussion om fordelingen af taletid. De ved udmærket, at der er en forretningsorden, der skal overholdes. Jeg må påpege over for Dem, at de spørgsmål, De stiller, angår og vedrører forhandlingen om Mellemøsten og ikke den behandling af dagsordenen og protokollen, der foregår i øjeblikket.
(Protokollen godkendtes)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemning om anmodning om uopsættelighed for forslag til Rådets forordning om særlige adgangskrav og dertil knyttede betingelser for fiskeri efter dybhavsbestande (KOM(2002) 108 - C5-0135/2002 - 2002/0053(CNS))

Stevenson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har rådført mig med ordføreren, hvad angår Rådets anmodning i forbindelse med Kommissionens forslag til Rådets forordning om særlige adgangskrav og dertil knyttede betingelser for fiskeri efter dybhavsbestande, og jeg opfordrer Parlamentet til at forkaste anmodningen.
Dybhavsbestande er fiskebestande, der fanges i farvande uden for de vigtigste fiskepladser på kontinentalsoklen. De er fordelt på kontinentalskråningerne eller omkring undersøiske bjerge. Der er tale om langsomt voksende arter, der er særligt sårbare over for overfiskning. Da fiskeriet efter disse arter har været under udvikling i de senere år, er det nødvendigt at indføre et forvaltningssystem for at sikre en bæredygtig udnyttelse af dem. De videnskabelige vurderinger, vi har modtaget, tyder på, at de mest hensigtsmæssige bevarelsesforanstaltninger for disse arter skal baseres på en begrænsning og i visse tilfælde en reduktion af fiskeriindsatsen.
Dette forslag introducerer foranstaltninger til forvaltning af indsatsen inden for fiskeriet efter dybhavsarter. Det omhandler ligeledes foranstaltninger til indsamling af oplysninger til brug ved videnskabelig evaluering og hensigtsmæssig forvaltning. Dette forslag tager sigte på at begrænse fiskeriindsatsen til det nuværende omfang og at tilvejebringe forbedrede data til videnskabelig evaluering. Kommissionen vil senere foreslå yderligere foranstaltninger til indsatsforvaltning i overensstemmelse med de videnskabelige vurderinger.
Forslaget ledsages af et separat kommissionsforslag om at begrænse fangsterne gennem kvoteforvaltning. Selv om det er en presserende og vigtig sag, har vi endnu ikke set tiltag fra EU på dette område. Derfor skal Fiskeriudvalget overveje sagen grundigt. Vi modtog Rådets anmodning om uopsættelig forhandling den 3. maj, men vores første udveksling af synspunkter om sagen er planlagt til den 22. maj. I betragtning af Kommissionens manglende indsats til dato, finder jeg det ikke urimeligt, at Parlamentet får et par måneder til at undersøge sagen. Jeg synes også, det er mærkeligt, at Rådet anmoder om uopsættelig forhandling på dette område, når det er vores opfattelse, at rådsformanden har været involveret i forsøg på at udsætte tidsplanen for offentliggørelsen af forslag til en reform af den fælles fiskeripolitik.
Jeg opfordrer derfor Parlamentet til at forkaste anmodningen om uopsættelig forhandling.

Formanden.
Mange tak, hr. Stevenson. Deres tale er en talers opfattelse mod forslaget.
Jeg kan ikke se nogen, der ønsker at argumentere for forslaget.
Vi går nu over til afstemning.
(Parlamentet forkastede uopsættelig forhandling)
Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil egentlig bare komme med den bemærkning til protokollen, at vi i den seneste tid i Bruxelles har oplevet stadig flere tilfælde, hvor tasketyve slår bilernes sideruder itu og derved også har såret chaufførerne. Jeg vil gerne anmode om, at det bliver viderebragt, og også om, at det bliver undersøgt, om det er muligt at finde en løsning i denne forbindelse.

Formanden.
Mange tak, hr. Rübig, for Deres bemærkning. Vi noterer den, men jeg vil gerne fortælle Dem, at sikkerhedsspørgsmålet generelt undersøges meget seriøst af formandskabet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0146/2002) af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om udnævnelse af Lucas Papademos til næstformand for Den Europæiske Centralbank (7267/2002 - C5-0186/2002 - 2002/2063(NOM)).

Randzio-Plath (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne foreslå Europa-Parlamentet, at Lucas Papademos udnævnes til næstformand i Den Europæiske Centralbank. Det var udvalgets enstemmige beslutning. Udnævnelsen af den foreslåede kandidat er ingen proformaudnævnelse. Den er en følge af høringen i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og dermed en del af en gennemsigtig monetær politik. Eksperter kender formanden for Centralbanken, men det gør Europas borgere ikke. De skal imidlertid have tillid til denne næstformand. Det kommende medlem af Den Europæiske Centralbanks direktion er med til at træffe beslutning om eurozonens monetære politik. Hans beslutninger berører dermed områderne vækst og arbejdspladser og dermed folks liv. Pengene er jo til for menneskene, menneskene er jo ikke til for pengene!
Valutapolitiske beslutninger er noget, mennesker tager sig af. Derfor er personlig integritet og personlighed, kompetencer, stor erfaring inden for økonomi- og pengesektoren, men også vilje til åbenhed af stor betydning. Disse kvalifikationer blev understreget under høringen.
Den kommende næstformand er den første efterfølger til den første direktion, der forberedte og gennemførte euroens indførelse så succesfuldt. Direktionsmedlemmernes uafhængighed understreges ved, at genvalg ikke er tilladt, og for så vidt er der igen bragt det første bevis på personlig uafhængighed. Den Europæiske Centralbanks uafhængighed - og det må jeg understrege endnu en gang i dag - er med rette en konstituerende del af Den Monetære Union. Monetær politik og valutapolitik er trods alt ikke neutral.
I et demokrati er der ikke nogen institutioner, der er ufejlbarlige eller kan arbejde i det dunkle. Gennemsigtige beslutninger og beslutningsgrunde er af demokratiske og integrationspolitiske årsager i høj grad uløseligt forbundet med Den Europæiske Centralbanks rolle. Denne gennemsigtighed er i øvrigt ikke kun i det europæiske demokratis interesse, men også i Den Europæiske Centralbanks interesse, der herved har fået større troværdighed og legitimitet og er blevet mere tillidvækkende, hvilket er fremgået tydeligt i de seneste år.
Vi ønsker at styrke denne autoritet af hensyn til befolkningerne og markederne. Trods alt afspejler et folks monetære situation alt det, befolkningen vil, lider under og er, som den berømte økonom Joseph Schumpeter engang sagde.
Europa-Parlamentet mener, at Den Europæiske Centralbanks gennemsigtighed er øget meget kraftigt i sammenligning med de tidligere europæiske nationale centralbanker, og at vi for så vidt har oplevet en form for kulturrevolution i eurozonens lande. Det har Europa-Parlamentets monetære dialog med Den Europæiske Centralbank virkelig bidraget til. Det handler trods alt ikke kun om offentliggørelse af rapporter - på måneds-, kvartals- eller årsbasis - det handler rent faktisk også om den monetære dialog, således at der ikke kun spørges til beslutningerne, men også til baggrunden for de valutapolitiske beslutninger.
Europa-Parlamentet må imidlertid fortsat fastholde, at der ud over disse offentliggørelser også offentliggøres summariske protokoller og afstemninger. Den amerikanske centralbank har netop besluttet, at på selve den dag, hvor beslutningerne bliver truffet inden for den monetære politik, bliver alle navne og medlemmernes stemmeafgivning offentliggjort, således at alle ved, hvem der har stemt hvad. For Europa-Parlamentet ville det på nøjagtig samme måde som en offentliggørelse af argumenterne for eller imod en beslutning i en summarisk protokol absolut være tilstrækkeligt med en anonym offentliggørelse af afstemningen, fordi det er vigtigt for os at vide, at det rent faktisk ikke kun er den monetære politiks primære mål, prisstabilitet, der bliver taget hensyn til, men også de sekundære mål om EU's fremme af væksten og beskæftigelsen.
Det er interessant at konstatere, at afstemningen i USA ikke kun bestemmes af problemerne med inflationsrisikoen, men også af problemerne med arbejdsløsheden, hvilket netop er fremgået tydeligt af en amerikansk undersøgelse. Det ville være betryggende, hvis også medlemmer af Den Europæiske Centralbank lader sig påvirke heraf, eftersom den monetære politik som sagt har den sekundære opgave at fremme væksten og beskæftigelsen, og det til dato ikke står klart for Europa-Parlamentet, hvordan Den Europæiske Centralbank definerer opfyldelsen af dette andet mål. Netop i år er det vigtigt at skabe klarhed på dette punkt, fordi det svækkede opsving i Europa jo ikke skal stoppes af valutapolitiske beslutninger.
Det fremgik meget tydeligt under høringen af den nominerede næstformand, hr. Papademos, hvor stor betydning han tillægger en sammenfatning af disse mål i EU-traktatens artikel 105. Derfor vil jeg gerne endnu en gang understrege, at vi tilslutter os udnævnelsen af ham. Selv om det ikke har nogen juridisk betydning, er det jo vigtigt, at legitimiteten i denne udnævnelsesprocedure understreges. Alt andet ville kræve en reform af EU-traktaten.
Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi drøfter i dag udnævnelsen af Lucas Papademos, fordi den franske næstformand hr. Noyer udtræder. På vegne af min gruppe - og på vegne af hele Europa-Parlamentet, tror jeg - vil jeg gerne rette en stor tak til den fratrædende næstformand for hans fremragende arbejde, der også er kommet til udtryk i den permanente dialog med Parlamentet og hans lydhørhed over for vores argumenter og forslag.
Udnævnelsen af Lucas Papademos støttes - det har formanden for udvalget allerede sagt - enstemmigt af udvalget. Det har naturligvis sine grunde, for Lucas Papademos' curriculum vitæ, karriere inden for forskning og undervisning samt rolle som direktør og næstformand i den græske nationalbank prædestinerer ham til denne funktion. Hvis man bare ser på de to funktioner i Grækenland, har han som næstformand i den græske nationalbank i væsentlig grad bidraget til en fuldstændig liberalisering af kapitalbevægelserne. Dernæst er han som direktør den person, der har ført Grækenland fuldstændigt ind i eurozonen.
Lad mig imidlertid også sige, at det ved høringen blev fastslået entydigt, at den nye næstformand i Den Europæiske Centralbank ikke ser noget modsætningsforhold mellem prisstabilitet og vækst og beskæftigelse, men at prisstabilitet for ham er en forudsætning for at skabe vækst og beskæftigelse. Han ser derfor heller ingen grund til at ændre ECB-traktaten. Prisstabilitet er opgaven, årsagen og målet for Den Europæiske Centralbanks politik.
Jeg vil gerne takke ham for hans forslag i den indledende redegørelse om øget gennemsigtighed af Den Europæiske Centralbanks beslutninger med henblik på at styrke borgernes tillid til euroen og for hans tydelige tilslutning til Den Europæiske Centralbanks uafhængighed og modstand mod politiske tilråb.
Rådet og vi har truffet en god beslutning. Held og lykke!
Formanden.
Mange tak, hr. Karas.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0153/2002) fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs sjette rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration som bidrag til realiseringen af det europæiske forskningsrum og til innovation (2002-2006) (Ordfører: Caudron).

Caudron (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den 14. november vedtog Europa-Parlamentet med meget stort flertal min betænkning om det sjette rammeprogram for forskning og udvikling. Vi har altså bibeholdt strukturen, principperne og tankegangen bag udkastet fra hr. Busquin og har blot suppleret det med bidrag fra offentligheden vedrørende forskningen for bedre at kunne opfylde europæernes forventninger.
Rådet (forskning) svarede helt bemærkelsesværdigt på mange af vores anmodninger og forslag den 10. december 2001. Siden da har vi fortsat de fælles bestræbelser for at definere visse punkter nærmere og forbedre rammeprogrammet endnu mere i tæt samarbejde med kommissær Busquin og Kommissionens tjenestegrene samt rådsformandskabet og hr. Marimón. Ingen har sparet på kræfterne, og alle har lyttet til hinanden, og vi har forsøgt at forstå hinanden, at medtage de andres krav og at finde kompromiser.
Den 23. april vedtog Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi 90 ændringsforslag, hvoraf 30 er indført i de specifikke programmer. Vi anmoder om, at der sker nye præciseringer vedrørende midlerne til gennemførelse af programmet, om støtte til de små og mellemstore virksomheder og til mikrovirksomhederne. Vi har lagt vægt på forskning, bæredygtig udvikling og nedsættelse af de eksterne miljøomkostninger. Vi har gjort opmærksom på vores forpligtelse til grundforskningen. Endelig har vi lagt fornyet vægt på forskningen inden for områder som sundhed og bekæmpelse af udbredte sygdomme uden at glemme alt det, der vedrører den menneskelige og sociale forskning.
Før og efter disse afstemninger har det gennem flere uformelle og formelle trepartsdrøftelser været muligt at opnå enighed. De administrative og tekniske enheder i de tre institutioner og de berørte parlamentsmedlemmer og deres assistenter har arbejdet uafbrudt. Og den 7. maj kunne vi under en lang trepartsdrøftelse, der var særligt resultatgivende, indgå de aftaler, der resulterede i 34 kompromisændringsforslag, som Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi i går aftes vedtog næsten enstemmigt, hvilket gav mig som ordfører mandat til at erstatte de ændringsforslag, der var blevet stemt om den 23. april, med dem.
Hvad angår det mere ømtålelige spørgsmål om etik, var der stor enighed om, at Kommissionen skulle stadfæste grænserne på området, at Rådet tager hensyn til dem, og at alt konkret kommer til udtryk i de specifikke programmer. Kommissær Busquin vil bekræfte det for os om et øjeblik. Der er nu kun nogle timer til den endelige vedtagelse, og Rådet har allerede skriftligt erklæret sig enig med de 34 kompromisændringsforslag, som der i morgen vil blive afholdt afstemning om her.
Jeg vil afslutte mit indlæg med endnu en gang at takke det belgiske formandskab, som allerede den 10. december 2001 skabte mulighed for en meget positiv fælles holdning. Jeg takker endnu en gang kommissær Busquin og Kommissionens tjenestegrene, som har lyttet til, forstået og respekteret Europa-Parlamentet og har foreslået løsninger. Også tak til formand Westendorp og hele sekretariatet i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Tak til de administrative enheder og sekretariaterne i de politiske grupper. Tak til min assistent Gaëlle Le Bouler. En meget stor tak til mine kolleger, der har arbejdet med mig på denne sag gennem halvandet år, skyggeordførerne, koordinatorerne og ordførerne for udtalelserne. Jeg tillader mig at nævne hr. van Velzen, hr. Piétrasanta, hr. Alyssandrakis, fru Plooij-van Gorsel og også fru McNally. Jeg sender en særlig tak til det spanske formandskab og til hr. Marimón, som har udvist en lydhørhed og tilstedeværelse, som han særlig skal hyldes og takkes for.
Kære kolleger, jeg er næsten ved at være færdig med det, som uden tvivl bliver min sidste større europæiske betænkning efter 13 år i denne forsamling. Efter et brud med Det Socialistiske Parti i Frankrig for seks måneder siden opstiller jeg til parlamentsvalget i Frankrig som kandidat for borgernes venstrefløj mod en kandidat fra Det Socialistiske Parti. Enten bliver jeg valgt, og jeg forlader Dem, eller jeg bliver overvundet, og Det Socialistiske Parti vil uden tvivl få mig ekskluderet fra PSE-Gruppen. I de to tilfælde vil min situation blive fuldstændig anderledes, og derfor er jeg glad for at kunne afslutte denne fase af mit politiske liv med at have bidraget til frembringelsen af et meget godt europæisk program for forskning, som med 17,5 milliarder euro udgør den tredjestørste europæiske politik. Og denne morgen den 14. maj vil jeg give udtryk for min berettigede stolthed, kippe med flaget for den europæiske videnskabelige verden, som jeg har arbejdet tæt sammen med, og endnu en gang takke alle mine kolleger og deres assistenter, der har hjulpet og støttet mig gennem halvandet år.
Van Velzen (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med en usædvanlig erklæring. Jeg vil gerne personligt over for kommissæren udtrykke min medfølelse med ham på grund af den vanskelige personlige situation, han nu befinder sig i på grund af hans kones sygdom. Han må vide, at vi føler meget med ham.
Hr. formand, PPE-DE-Gruppen tilslutter sig helhjertet og fuldstændigt de kompromiser, som er indgået. Navnlig en række af mine kolleger vil af for dem vigtige grunde stille et ændringsforslag til afsnittet om etik, den såkaldte procedure med 32 underskrifter. Jeg synes, det er udmærket, at vores kolleger bruger deres ret til på den måde at give udtryk for, at de synes, at afsnittet om etik ikke går vidt nok. Jeg håber ærlig talt også, at Rådet og Kommissionen vil benytte lejligheden til i den kommende tid at komme hinanden nærmere, også nærmere Parlamentet, og diskutere de etiske spørgsmål nærmere med hinanden. De etiske spørgsmål er ikke løst med det sjette rammeprogram - vi ved, at der er en udbredt meningsforskel mellem medlemsstaterne - men jeg synes bestemt, at det er umagen værd at udveksle synspunkter herom.
Jeg vil gerne takke hr. Caudron for hans glimrende, åbne og kommunikative måde at samarbejde på. Jeg vil også gerne takke vores formand, hr. Westendorp, for hans udmærkede rådgivning og støtte. Jeg vil endvidere gerne takke kommissæren, hans kabinet og medlemmerne af Kommissionen mange gange for deres yderst positive holdning, og jeg vil navnlig også takke Rådet. Det belgiske formandskab var udmærket, men det spanske formandskab er et eksempel på, hvordan Rådet og Parlamentet kan gøre forretninger med hinanden, og jeg tror, at det er takket være Rådet, at vi har fundet en løsning.
Naturligvis er det stadig sådan, at budgettet er rykket et godt stykke i vores retning. Naturligvis vil man som parlamentsmedlem altid have mere, men i sidste ende må man acceptere kompromiset. Personligt er jeg meget glad for, at vi nu har kunnet skabe et eksempel med hensyn til kræftforskning, nemlig hvordan man kan stille både nationale og europæiske penge til disposition, og hvordan man ved at blande to slags midler kan udvikle en meget større styrke på kræftforskningsområdet. Det er jeg overordentlig glad for. Jeg er også meget glad for, at forbindelsen mellem rammeprogrammet og det specifikke program er blevet meget stærkere og meget mere sammenhængende, og jeg takker også Rådet for dets bestræbelser på dette område.
Hr. formand, alt i alt synes jeg bestemt, at det har været umagen værd, at vi har måttet gå en så lang vej for omsider at kunne opnå dette resultat. Men vi kan også sige til forskerne, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen i fællesskab har arbejdet på at få det bedste ud af det, som vi på det tidspunkt kunne realisere sammen, og jeg tror, at dette i dag er en meget stor succes, for kommissæren, men frem for alt for os alle sammen.
McNally (PSE).
Hr. formand, som flere af mine kolleger vil jeg også gerne lykønske ordføreren, det spanske formandskab og kommissæren, der har udvist stor tålmodighed, forståelse og respekt for Parlamentets holdninger.
Dygtige folk rundt om i Europa venter spændt på resultatet af vores møde denne uge, fordi de næste år kan bruge deres hjerner i vores interesse. Vi giver dem pengene til at udføre arbejde, der gavner økonomien og samfundet. Der er en tæt forbindelse mellem forskning og økonomisk fremgang, og EU fremstår i det mindste som et godt eksempel og viser, at den er bevidst om sammenhængen.
Det er lykkedes Parlamentet at nå til en bred konsensus om det sjette rammeprogram på tværs af politiske og nationale grænser. Vi har udarbejdet et program, der fremhæver nøgleområder inden for forskning, og som samtidig inddrager EU-borgernes ønske om at bekæmpe lidelser som kræft og andre sygdomme og miljøtrusler via intelligente løsninger.
Det er en del af det europæiske forskningsrum. Resten er op til medlemsstaterne. Det er deres ansvar, og EU gør sin del. Jeg takker dem, som har gjort det muligt at yde flere penge til dette vigtige, videnskabelige og samfundsmæssige område, herunder en grundig etisk undersøgelse. Den Socialdemokratiske Gruppe støtter ikke ændringsforslagene om etik, men vi påskønner den stillede erklæring.
Her ved afslutningen på et langt forløb vil jeg endnu en gang takke vores fremragende ordfører, der har udført et betydeligt stykke arbejde, vores skyggeordførere og alle andre, der har været involveret i forløbet. Dygtige folk i Europa, pengene er på vej!
Plooij-van Gorsel (ELDR).
Jeg tilslutter mig særdeles gerne alle mine kollegers ord, og jeg vil takke alle, som har medvirket til udformningen af dette rammeprogram.
I øjeblikket, kære kolleger, er der ikke tale om et virkeligt europæisk forskningsrum. En af de vigtigste forudsætninger for, at dette kan realiseres, er en kommunikationsinfrastruktur, der fungerer godt og hurtigt. Derfor har Den Liberale Gruppe hele tiden tillagt Geant-projektets fremskridt så stor betydning. En god, hurtig kommunikation er jo afgørende for, at forskere kan samarbejde. Jeg er derfor for det første glad for, at budgettet til Geant er forhøjet efter pres fra Parlamentet, og for det andet for, at ledelsesstrukturen er forbedret betydeligt gennem gode aftaler inden for Kommissionen.
Hr. formand, en anden vigtig forudsætning for samarbejde og overførelse af viden er forskeres mobilitet. Også det vil jeg endnu en gang gøre opmærksom på. Mange af vores topfolk tager sommetider for en tid til USA - det hører jeg overalt i forskningskredse - for at lære om nye udviklinger. Men i Europa mangler der gode betingelser for, at disse forskere vender tilbage, således at de sommetider hellere bliver i USA. På den måde mister vi vores hjerner, og dem har vi brug for for at gøre Europa til verdens mest dynamiske og konkurrencedygtige videnbaserede økonomi.
Mit sidste punkt, hr. formand, vedrører etikken. Det er der talt en hel del om i de seneste måneder, og jeg vil gerne sige noget om den holdning, der indtages af en række kolleger, som forsøger at kvæle innovationer inden for biomedicinsk forskning i fødslen. Også Den Liberale Gruppe er fuldstændig klar over etiske dilemmaer i forbindelse med de teknologiske muligheder, der udvikles stadig hurtigere. En nuanceret, velovervejet politik er nødvendig. Men hvordan kan vi nogensinde blive en konkurrencedygtig økonomi, hvis vi forhindrer enhver - og jeg siger enhver - fornyelse under henvisning til moralske normer og endda forsøger at pålægge andre medlemsstater vores mening? Jeg kan sige Dem, hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, at vi i Den Liberale Gruppe er glade for den nuværende formulering, som er fastlagt i den fælles holdning om etik.

Piétrasanta (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg ønsker først og fremmest at sige tak til hr. Caudron, vores kollega og ordfører, samt til skyggeordførerne. Hr. Caudron har virkelig været meget lydhør, og vi har haft fornøjelse af at arbejde sammen med ham under udarbejdelsen af dette sjette rammeprogram.
Vedrørende Rådet skal jeg også takke det belgiske formandskab, hr. de Donnea, som har bestræbt sig på at indføre de forslag, som navnlig Europa-Parlamentet ønskede, samt det nuværende spanske formandskab. Det skal slås fast, at den egentlige ophavsmand til dette spørgsmål om det sjette rammeprogram er kommissær Busquin. Jeg vil gerne hylde ham og takke ham, fordi han til stadighed har lyttet til vores forslag, og jeg vil sige, at han har lyttet til dem med indsigt og også med menneskelighed. Jeg vil gerne takke ham inderligt for hans bidrag til dette sjette rammeprogram, som drejer sig om det europæiske forskningsrum, som er hans idé, og for de nye virkemidler såsom integrerede net, ekspertnet, integrerede programmer og ekspertisetrapper.
Vi skal naturligvis tale om forskellige emner. Der er det vanskelige spørgsmål om etik, som jeg ikke vil gå uden om, for vi er bekymrede. Fra Gruppen De Grønnes synspunkt ser det for øvrigt ud som om, at der har samlet sig et stort flertal, som ikke vil vedtage ændringsforslaget om etik. Vi er meget berørte af dette alvorlige spørgsmål, og vi bør være klar over, at offentligheden og de europæiske forskere holder øje med os, når vi træffer beslutninger på dette område. Jeg erkender, at spørgsmålet om anvendelse af menneskelige stamceller til forskning er et meget personligt spørgsmål, at denne anvendelse har sine tilhængere og modstandere i alle grupperne, og jeg afslører intet ved at sige, at der selv inden for vores grupper findes forskellige holdninger. Vi bør dog ikke desto mindre huske på, at Europa-Parlamentet ved førstebehandlingen vedtog et ændringsforslag, som sigtede mod at begrænse forskningen på dette meget ømtålelige område. På nuværende tidspunkt er det sandsynligt, at Europa-Parlamentet vil acceptere Rådets forslag om ikke at behandle etikken detaljeret i rammeprogrammet, og hvis vi vedtager Rådets forslag, erkender vi reelt, at disse etiske spørgsmål bør drøftes af eksperterne, forskerne og af Kommissionen, men ikke af os politikere. Der er måske gode grunde til at acceptere dette kompromis, og det er op til hver enkelt af os at beslutte, om det er bedre at undgå et forlig eller finde en tilfredsstillende løsning på disse etiske spørgsmål. Det eneste, jeg kan sige Dem nu, er, at når vi mødes med medlemmerne af vores grupper for at diskutere dette etiske spørgsmål, må vi ikke glemme, at det ud fra opinionens synspunkt drejer sig om politiske spørgsmål, som vi - kvindelige og mandlige politikere - er ansvarlige for, og vi kan ikke give dette ansvar videre.
Vi har andre grunde til at være tilfredse med dette rammeprogram. Emnet om bæredygtig udvikling er for første gang blevet indført med et meget betydeligt budget - over 2,2 milliarder euro - forskningen om energi i forbindelse med de vedvarende energiformer har nået samme niveau som forskning i nuklear energi, bæredygtige transportformer og forskning i økosystemer i byerne og på landet, særligt med begrebet økologiske områder, er nye emner, der er blevet accepteret. Vi er desuden tilfredse med de bevillinger, der er føjet til de internationale forbindelser, navnlig vedrørende emnet om videnskab og samfund.
Vi mangler nu kun at optimere det sjette rammeprogram i forbindelse med de meget specifikke programmer, der skal udvikles, som Kommissionen har lovet, og som vi snart vil aflægge beretning om.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først gerne takke vores ordfører, hr. Caudron, for hans meget store arbejde. Jeg vil ligeledes gerne takke kommissær Busquin, rådsformanden, hr. Marimón, alle skyggeordførerne fra de politiske grupper, formanden for Industriudvalget, hr. Westendorp, og hele det sekretariatspersonale, der har været involveret i processen, for det gode samarbejde, vi har haft lige fra første færd.
Når man ser på det færdige resultat, må jeg sige, at det er betydeligt bedre end den oprindelige tekst, og derfor støtter vores gruppe det. Men der er dog visse punkter, som jeg gerne vil påpege, både om implementeringsprocessen for rammeprogrammet og om de kommende programmer. Selv om det i høj grad er lykkedes i rammeprogrammet at opstille en hel række punkter for den moderne forskning, er den retning, det tager, efter min mening utroligt snæver og levner kun ganske få muligheder for, at alle de forskningsområder, der bør styrkes, kan nyde godt af finansieringen. Eftersom rammeprogrammet rent objektivt fungerer som et signal for den retning, forskningen skal tage i medlemsstaterne, er jeg bange for en eventuel generelt ensidig orientering.
Et andet punkt, der bekymrer os, er, hvem der i sidste ende kommer til at nyde godt af finansieringen. Jeg frygter, at en stor del af finansieringen kommer til at gå til industrien og kun en lille del til universiteterne, forskningscentrene og de små forskningsgrupper, uafhængigt af kvaliteten af deres arbejde.
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, der findes et uhyre stort forskningspotentiale i alle EU's medlemsstater. I samme grad, som vi har held med at udvikle det, finansiere det og anvende dets resultater, opnår vi et meget stort bidrag for de kommende generationer.

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, vores gruppe støtter naturligvis, i al almindelighed, det sjette rammeprogram og det mål, som der opstilles her om flere penge til den europæiske forskningspolitik. Det står os helt klart, hvor vigtigt dette program er for den videnskabelige forskning i EU, og at det er et helt afgørende bidrag til realiseringen af det europæiske forskningsrum.
Grunden til mit indlæg - af blot ét minuts varighed - er, at jeg endnu en gang gerne vil henlede opmærksomheden på de etiske spørgsmål, som også bør inddrages. Vores gruppe mener, at artikel 3 ikke har fået en hensigtsmæssig udformning. Vi fastholder derfor ændringsforslag 89, der efter vores opfattelse tilbyder den rigtige løsning, nemlig princippet om lovgivningsmæssig ensstemmighed. Det etiske område er særdeles følsomt, og vi bør lade os råde af de beslutninger, som de forskellige medlemsstater på allerhøjeste plan træffer i dette spørgsmål. Vi mener derfor, at EU's midler til forskning kun bør anvendes til de formål og med de teknikker og metoder, som ingen medlemsstat betragter som ulovlige.

Raschhofer (NI).
Hr. formand, kære kolleger, ved afstemningen om betænkningen om det sjette rammeprogram for forskning lægger vi grundstenen til støtteprojekter med et samlet finansieringsvolumen på immervæk 17,5 milliarder. Det er et betydeligt beløb. Den utroligt lange række ændringsforslag allerede ved førstebehandlingen har understreget, hvor forskellige holdningerne til udformningen af rammeprogrammet er her i Europa-Parlamentet. Særligt modsætningsfyldte holdninger kan nu også konstateres ved andenbehandlingen i forbindelse med definitionen af etiske grundprincipper. Det bliver vanskeligt at finde et kompromis om grænserne for stamcelleforskning blandt de 15 medlemslande, for holdningerne er for forskellige.
Bioetiske anliggender vil helt sikkert beskæftige os mere fremover. Jeg har mine problemer med anvendelsen af embryoner til forskningsformål. Jeg kan især ikke acceptere, at der med europæiske penge skal gives støtte til noget, som er forbudt i flere af de 15 medlemsstater.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, resultatet af lovgivningsproceduren om Caudron-betænkningen og det sjette rammeprogram for forskning, som nu er ved at være afsluttet, indeholder efter min mening både gode og dårlige sider. Der er medtaget en lang række forslag fra Europa-Parlamentet i den fælles holdning, i Kommissionens forslag, og vi har opnået flere ting. Efter min mening skal det fremhæves som noget særligt positivt, at børnesygdomme og behandlingen af dem nu udgør en del af den europæiske forskningspolitik. Desværre var der modstand mod det i begyndelsen, men det er lykkedes at overvinde denne modstand.
Det er efter min mening også særlig vigtigt, at prioritet 1 ikke kun omfatter genteknologi - trods alle de muligheder, den giver os - men også medicinsk forskning generelt. Jeg vil gerne takke alle involverede for disse forbedringer: Kommissionen, kommissær Busquin, ordføreren, hr. Caudron, skyggeordføreren, især hr. van Velzen, og også det spanske formandskab. Det nu opnåede kompromis har efter min mening imidlertid en meget stor og tungtvejende fejl: Der er ingen klare regler for håndteringen af etisk følsomme forskningsområder.
Naturligvis har Europa-Parlamentet også sine problemer på dette område, men vi vedtog ved førstebehandlingen et forslag, der som minimum kunne udgøre en rettesnor for Europa. Selv om jeg ikke går 100% ind for det, er det et kompromis, der er trådt tydeligt frem. Desværre har Rådet ikke levet op til sit ansvar og har ikke opstillet nogen klare regler på området.
Det er nu en vanskelig situation for alle involverede, der er tale om retsusikkerhed. Kommissionen får det ikke let med denne tekst, for den indeholder ikke noget mandat, f.eks. til at støtte forskningen med menneskelige embryoner. Det er imidlertid heller ikke entydigt udelukket. Det vil føre til stridigheder. Derfor bør vi i Europa også fortsat arbejde hen imod et kompromis. Jeg er parat til - også hvis det betyder, at jeg skal tilsidesætte min personlige overbevisning, der er meget restriktiv - at arbejde på et kompromis. Men så længe vi ikke har et sådant kompromis, kan vi heller ikke finansiere det i fællesskab. Subsidiaritet kan ikke betyde, at vi godt nok ikke har nogen fælles regler - alle gør, hvad de selv vil - men alle skal betale i fællesskab. Derfor skal der stilles og vedtages nogle ændringsforslag igen.
Westendorp y Cabeza (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, der er tidspunkter, hvor man føler sig særlig lykkelig over at tilhøre en institution, og dette er et af dem. De tre institutioner har fungeret godt, sådan som Europas borgere forventer, at lovligt oprettede institutioner fungerer. De har gjort det effektivt og hurtigt takket være kommissær Busquin og også takket være det belgiske formandskab, som havde opnået en vanskelig aftale om finanspakken, der - som vi alle nok husker - for fem år siden var stridens æble, og som betød en forsinkelse i vedtagelsen af det femte rammeprogram. Det vil ikke ske igen.
Også tak til det spanske formandskab, som har haft særlig forståelse for Europa-Parlamentets bekymring, og ikke mindst tak til alle ordførerne, både hr. Caudron og de stedfortrædende ordførere, der har handlet professionelt og med et ønske om at tjene Europa. Derfor er dette et af de tidspunkter, hvor man kan føle sig virkelig lykkelig og tilfreds med at repræsentere denne institution.
Alt arbejdet er ikke gjort, der er utvivlsomt en række ubekendte, og en af disse drejer sig om etik. Vi har stor respekt for alle dem, der har en anden opfattelse end os. Men jeg vil godt allerede nu oplyse Dem om, at De vil få at se, hvordan Rådets forslag til en fælles holdning og Kommissionens erklæring tager hensyn til Deres bekymringer. Vi skal især ikke tillade, at dette spørgsmål bliver af en sådan karakter, at det ikke muliggør vedtagelsen af et rammeprogram, som det videnskabelige samfund i Europa har stillet store forventninger til.

Ahern (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Caudron og kommissær Busquin for deres store arbejde under svære forhold. Jeg er særlig tilfreds med programmets bevillinger til bæredygtig og vedvarende energi.
Hvad angår etiske problemstillinger inden for bioteknologien, er det vigtigt, at vi tager problemerne og de etiske bekymringer vedrørende EU's støtte af forskning alvorligt. Det drejer sig især om patentering af det menneskelige genom, de forskellige former for kloning af mennesker, manipulation og ændring af menneskets kimcelleudvikling - der især vækker bekymring - og skabelse og brug af menneskelige embryoner til forskning. Borgerne er bekymrede, og vores politikker og støtte bør afspejle denne bekymring.
Jeg er også bekymret over dyrevelfærden, især hvad angår udvikling og vurdering af alternative metoder til forsøgsdyr og fremskyndelse af udskiftningen af toksicitetstestning med anvendelse af dyr i forbindelse med den fremtidige kemikaliepolitik.
Hvad angår støtte til sundhedsområdet, bifalder jeg ændringerne og takker hr. Caudron for hans bekymring, fordi forskning i det menneskelige genom ikke må være den eneste forskning på sundhedsområdet, som EU støtter. Det så ellers ud til at være tilfældet, så jeg bifalder støtten til sundhed og komplementær medicin.
Endelig ved jeg, at Euratom-programmerne ikke indgår i EF-programmet og ikke er underlagt den fælles beslutningsprocedure, men jeg ser gerne, at kommissæren garanterer, at Kommissionen lader Europa-Parlamentets bekymringer afspejle i sine tiltag og særligt ændringsforslagene til Euratom-programmet.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, hr. kommissær Busquin, kære kolleger, på vegne af de italienske radikale vil jeg gerne hylde ordføreren, hr. Caudron, for at have ført denne andenbehandling om dette meget vanskelige emne sikkert i havn. Som formanden, hr. Westendorp, med rette sagde, kan man være stolt af, at vi får forelagt det, som blev vedtaget af det kompetente udvalg.
Efter at et midlertidigt undersøgelsesudvalg, som forgæves har prøvet at bane vejen, har trukket det i langdrag, har Europa-Parlamentet med Caudron-betænkningen nu en holdning, som naturligvis er et kompromis, men som jeg mener er meget vigtig for vores lande, for forskningen, for fremtiden for millioner af mennesker, der i dag inden for forskning i stamceller ser en mulighed for reelt liv og ikke kun kunstigt liv, som der har været talt meget om i det sidste par år og sidste par måneder selv i Europa-Parlamentet. Dette kompromis, der navnlig fastsætter, at rammeprogrammet kan finansiere forskningen i overskydende embryoner om 14 dage for at finde stamceller, der kan kurere sygdomme, der i dag ikke kan kureres, er et grundlæggende skridt, som vi ikke kan vende tilbage til. Jeg opfordrer Kommissionen til, at den gør alt, for at dette kompromis, som naturligvis udelukker enhver form for manipulation, der sigter mod kloning af mennesker til reproduktive formål, mens der sker et stor fremskridt inden for forskning, bliver et glimt af håb for millioner af europæiske borgere. Vi bør ikke skuffe dem. Vi bør vedtage Caudron-betænkningen, som den er.

Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, som forfatter til sidste års betænkning om fremtiden inden for den bioteknologiske industri kan jeg kun på det varmeste bifalde den høje prioritet, som biovidenskaberne har fået i det sjette rammeprogram for forskning med kraftig støtte fra hr. Caudrons fremragende betænkning.
Hvad angår sundhed, er der store muligheder for epokegørende helbredelsesmetoder for nogle af de mest frygtede lidelser som kræft, hjertesygdomme, diabetes og cystisk fibrose samt neurologiske sygdomme som Alzheimers, Parkinsons, demens, motoriske nervecellesygdomme og hjerne- og rygmarvsskader. Genetiske indgreb vil kunne fjerne arvelige lidelser som hæmofili og Huntingtons Chorea, som visse familier så tragisk rammes af.
Hvad angår afgrøder, er mulighederne ikke mindre spændende, selv om dette område har været under hård kritik fra visse skamløse interessegrupper. Hundredtusinder af mennesker er døde og dør fortsat af rygning og i trafikuheld, men der er endnu ingen, der er døde af genetisk modificerede afgrøder eller fødevarer.
Der er så mange potentielle fordele ved begrænset brug af herbicider og pesticider, begrænset energiforbrug og CO2-udslip samt ved højere kvalitet og større udbytte. Dertil kommer mulighederne for den tredje verden for at brødføde de sultne, dyrke afgrøder i tørkeramte og saltholdige jordområder, afhjælpe vitaminmangel og dermed afværge millioner af syge mennesker.
Jeg opfordrer Kommissionen og medlemsstaternes regeringer til at samle kræfterne og håndfast at forsvare det, de ved, er til gavn for menneskeheden. Forskningsmiljøet og forskerne - ikke mindst i min skotske valgkreds, der er førende inden for disse vigtige områder - fortjener vores fulde støtte. Det gælder ikke kun vedtagelsen af Caudron-betænkningen med et stort flertal, men også opbakningen til forenklede procedurer og juridisk sikre procedurer for godkendelse af biofarmaceutiske produkter til godkendelse af genetisk modificerede afgrøder og fødevarer til forsøg og markedsføring af produkter samt til beskyttelse af intellektuel ejendomsret via et økonomisk og effektivt EU-patent.
Godkendelsen af det sjette rammeprogram for forskning er kun begyndelsen. Det bør følges op af praktiske tiltag, der til fulde udnytter mulighederne inden for bioteknologi.

Linkohr (PSE).
Hr. formand, det er et stort værk, og jeg vil gerne rette en hjertelig tak til hr. Caudron, men også hr. Busquin, der har profileret sig selv med nye idéer i forbindelse med dette program. Jeg ønsker ham held og lykke med programmets gennemførelse. Det bliver ikke let, ikke blot med 15 medlemsstater, men med yderligere stater, der deltager i programmet, at forvalte og gennemføre et så stort program. Men i hvert fald held og lykke på vejen!
Jeg er meget tilfreds med, at to emner, som jeg altid har propaganderet for, er blevet medtaget, nemlig for det første forskningsarbejder til forbedring af rydningen af personelminer. Min bøn til Kommissionen er, at man så vidt muligt sammenfatter disse arbejder under ét. For det andet er der emnet nedrustning, et bidrag til nedrustningen af ABC-våben, et teknisk bidrag til tilintetgørelsen af disse våben. Når man slår op i dagens aviser, kan man læse, at de to tidligere supermagter likviderer den kolde krigs arv, det vil sige virkelig vil nedruste massivt. Det ville være en ædel opgave for EU at medvirke hertil.
Hvad det etiske angår, har vi fundet et kompromis. Kommissionen har afgivet en erklæring, der hovedsageligt er i overensstemmelse med det, Europa-Parlamentet vedtog ved førstebehandlingen. Min bøn er, at vi viderefører diskussionen om videnskabens finalitet, men også om etik i Europa. Det egentlige problem er ikke Rådet, Parlamentet eller Kommissionen, men derimod de forskellige offentlige meninger. At medvirke til at videreføre en så bred offentlig debat som muligt om videnskabens og teknologiens formål, indhold og finalitet i Europa er vigtigt og skal blive til et centralt punkt i løbet af det sjette rammeprogram. I den forbindelse vil jeg gerne forsikre Dem for, at Europa-Parlamentet er interesseret heri. Jeg har selv været med til at danne STOA, jeg ved, hvor vigtigt det er at foretage evalueringer på det teknologiske område, og håber på et godt samarbejde med Kommissionen.

Fiori (PPE-DE).
Hr. formand, jeg kan kun lykønske ordføreren, hr. Caudron, og beklage, hvis dette bliver den sidste af de vigtige betænkninger, han har udarbejdet i Europa-Parlamentet. Det arbejde, han har udført i betænkningen, er nemlig betydeligt, og det giver store forhåbninger på forskningsområdet.
Jeg har stadig en bestemt holdning til de spørgsmål, der vedrører bioetikken, og her må jeg sige - til Dem, hr. kommissær, og til mine kolleger - at jeg er i tvivl om det hele. Jeg har arbejdet med disse spørgsmål i de sidste to år, og jeg er i tvivl om det hele undtagen én ting, nemlig den menneskelige værdigheds ukrænkelighed.
Jeg tror nok på de institutioner, der udstikker retningslinjerne for fremtiden, og Europa-Parlamentet er så afgjort et holdepunkt, ikke bare for EU. Vi skal være klar over, at der er ved at ske noget uventet, som ændrer spillereglerne radikalt. Derfor skal vi vurdere resultaterne af innovationen, der foregår i et stadig hurtigere tempo, og vi skal overveje, hvordan bioteknologien udvikler sig, og hvordan den kan gribe ind i selve menneskets natur.
Biokemien er kun på begyndelsesstadiet, og i en stadig nærmere fremtid vil vi skulle tage stilling til muligheden for, at en forælder ændrer sine embryoners DNA og giver sine efterkommere nogle bedre og bedre gener. Vi kommer til at stå over for udvælgelsen af dusinvis af embryoner, der er produceret til dette formål, med henblik på genetisk forbedring. Kloningsteknikkerne vil snart give mennesker mulighed for at lave kopier af sig selv ved at skabe genetisk identiske tvillinger, som er i stand til at lave kopier af sig selv, hvilket medfører en form for genetisk udødelighed.
Kampen mod død, smerte og lidelse ligger i os alle sammen, og videnskaben fortolker dette instinkt perfekt. Perspektiverne er umiddelbart fristende, men har vi virkelig forstået, hvilke radikale ændringer vores væremåde kommer til at gennemgå? Og hvor langt er der så til et scenario, hvor de genetiske forbedringsteknikker risikerer at blive brugt af de herskende klasser til at eviggøre deres genetiske overlegenhed over for de lavere sociale klasser?
Jeg har fulgt nøje med i den lange og vanskelige beslutningsproces i forbindelse med det sjette rammeprogram, og jeg var vidne til, at medlemsstaterne på en måde affandt sig med, at de ikke er i stand til at nå til enighed om etikken. Jeg fastholdt mit ændringsforslag i bevidstheden om mine kollegers hindringer og vanskeligheder, da jeg ønsker at sende et klart og konsekvent budskab. Når jeg ser, at det på internettet florerer med selskaber, som er villige til at sælge os en klon af os selv for dyre penge, bliver jeg klar over, at der ikke er nogen grænser for det værst tænkelige, men det får mig også i høj grad til at fortsætte den kamp, som mange, der forståeligt nok er skuffede, allerede har opgivet.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg tilslutter mig alle de taksigelser, der er givet til ordføreren og til kommissæren, Philippe Busquin. Deres effektivitet har gjort, at vi i dag er nået frem til dette afgørende tidspunkt, som bekræfter, at en demokratisk forbindelse mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen er mulig, og som - håber jeg - vil sende et klart signal til det videnskabelige samfund om det ansvar, som Europa-Parlamentet er i stand til at påtage sig.
I Europa-Parlamentet fremsætter vi ofte sager, der er grundlæggende for opbygningen af Europa. Dette sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling vil blive en af hjørnestenene i denne opbygning. For hvad ville et samfund være, hvor videnskaben ikke havde sin rette plads, og hvad ville et land være, hvor viden og forskning ikke var i vækst? Disse bagstræberiske og mørke perspektiver er, hvad vi afviser, når vi bekræfter den europæiske vilje til at oprette et rum for forskning og innovation.
Men ud over de filosofiske overvejelser er det sjette rammeprogram også et udtryk for Europas klare og beslutsomme holdning om at være med fremme med hensyn til teknologi, være innovativ, konkurrencedygtig, dynamisk, at skabe vores fremtid. Jeg vil bevise dette med de mange specifikke bidrag, som det indeholder: den menneskelige og samfundsmæssige forskning, principperne om integration af miljøet, om bæredygtig udvikling, den nye mobilitet, lige muligheder, universiteternes plads, undervisningen og åbenheden til verden.
Det er også bemærkelsesværdigt med koordinationen under de to formandskaber, det belgiske og det spanske, mellem de forskellige dele af EU.
Der skal ligeledes gøres opmærksom på den konstante kommunikation med det videnskabelige samfund og udsigterne til, at der kan skabes et netværk, og den anskuelse, som Europa-Parlamentet og Kommissionen har lagt for dagen for at kende befolkningens reelle behov og efterspørgsler.
Et Europa med forskning til støtte for dets befolkning og dets forskere, det er sådan, vi ønsker, at Europa konstrueres i dagligdagen og i praksis.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, jeg takker hr. Caudron for hans arbejde med betænkningen. Han har lavet et særdeles godt stykke arbejde under meget vanskelige forhold, idet programmet er blevet sendt frem og tilbage mellem institutionerne.
Etikken i undersøgelsen er et vigtigt og omstridt anliggende, og alle skal høres. Nu skal vi endelig tage en beslutning om det sjette rammeprogram, en omfattende finansieringsramme og om rammer, som over- og multinationale, europæiske forskningsprojekter finansieres med. Vi skal satse på europæisk forskning, men medlemsstaterne kan også herefter beslutte, hvilken form for forskningsetik de finansierer med deres budgetter.
Forberedelserne af det sjette rammeprogram er et mønstereksempel på ineffektivitet og bureaukrati, som rammeprogrammet i årevis er blevet kritiseret for. Ansøgning, forberedelse af og forskellige rapporteringer om projekter kan tage flere mandår. Denne form for bureaukrati er elimineret fra den egentlige forskning. Programmets struktur skal være så let som muligt, så vi kan få de bedste kræfter til forskningen, og så resultaterne derfra hurtigt kan tjene erhvervslivet og ad den vej løfte den europæiske konkurrenceevne som konkluderet i Lissabon. Kløften i forhold til USA vokser hele tiden.
De omstridte spørgsmål som f.eks. udnyttelsen af cannabis til medicinske formål hører ikke til dette program. Det sjette rammeprogram skal rettes mod og vægtes med udvikling af forskningen på de områder, hvor det er muligt at opnå en reel europæisk merværdi. På trods af alle beslutninger og påvirkninger er det vigtigt, at vi nu tager beslutninger om det sjette rammeprogram, og at programmet kan påbegyndes i tide.

Busquin
Hr. formand, mine damer og herrer, i vedtagelsesproceduren for rammeprogrammet i henhold til proceduren om fælles beslutning spiller Europa-Parlamentets andenbehandling en afgørende rolle. Jeg vil gerne understrege, at i løbet af denne procedure har samarbejdet mellem de tre institutioner været særlig frugtbart. Jeg takker Europa-Parlamentet og Rådet for deres engagement. Jeg vil i særlig grad rette en dybfølt tak, ikke kun til ordføreren, hr. Caudron, men også til skyggeordførerne, hr. van Velzen, fru Plooij-van Gorsel, hr. Piétrasanta og hr. Alyssandrakis, samt formanden for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, hr. Westendorp, og alle medlemmerne af dette udvalg samt de medarbejdere, der har bidraget til det. Jeg vil også gerne hylde det spanske formandskab og minister Marimón for den meget effektive måde, hvorpå de har styret denne vigtige og vanskelige fase i vedtagelsesprocessen. Jeg vil ligeledes gøre opmærksom på betydningen af en hurtig vedtagelse af rammeprogrammet og dets ikrafttræden i januar 2003 for forskerne og det videnskabelige samfund i Europa. På Kommissionens vegne kan jeg sige, at vi er enige i samtlige kompromisændringsforslag, som Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har vedtaget. Ordføreren, hr. Caudron, har nævnt de væsentligste emner, som kompromisændringsforslagene, der blev foreslået af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, drejede sig om, og den måde, hvorpå Rådet har angivet at kunne tage hensyn til dem i forbindelse med en række uformelle trepartsdrøftelser.
Jeg vil nøjes med at knytte nogle bemærkninger til disse emner, og hvor det er nødvendigt at give Dem oplysninger, som De endnu ikke har fået.
Det første aspekt er først og fremmest de tekniske ændringsforslag, der blev vedtaget som helhed af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi den 23. april, og som skulle gentages i de specifikke programmer. Kommissionen forpligter sig til at indføre dem i de specifikke programmer i henhold til indførelsen af en erklæring i Rådets protokol, hvoraf det fremgår, at Kommissionen har den holdning, at de ændringsforslag, der blev vedtaget samlet af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi den 23. april 2002 i forbindelse med andenbehandlingen af det sjette rammeprogram, i vid udstrækning kan accepteres, og at de med de fornødne formuleringsmæssige ændringer kan blive indført i beslutningerne om de specifikke programmer, der sætter det sjette rammeprogram i værk, og hvis det viser sig nødvendigt i reglerne for deltagelse for virksomheder, forskningscentre og universiteter i rammeprogrammet. Rådet har til hensigt at afgive en lignende erklæring.
For det andet er der spørgsmålet om virkemidlerne og deltagelsen for de små og mellemstore virksomheder. Den formulering, som de tre institutioner er blevet enige om, understreger behovet for at sikre en harmonisk overgang mellem det nuværende rammeprogram og det nye i overensstemmelse med Europa-Parlamentets bekymringer. Det fremgår desuden også klart, at der bliver truffet særlige foranstaltninger for at fremme og lette deltagelsen for de små og mellemstore virksomheder samt for forskningsenhederne i ansøgerlandene for de aktiviteter, der skal foregå på de prioriterede områder.
Dernæst er der aspektet om sundhed. I overensstemmelse med Europa-Parlamentets ønsker er aspekterne om forskning i sundhed både blevet forbedret og nærmere præciseret, navnlig vedrørende forskningens europæiske dimension og formidlingen af forskningsresultaterne til patienterne. Det er særligt tilfældet for forskningen i kræft, som - som det er blevet nævnt - på nuværende tidspunkt er genstand for en særlig indsats og har fået bevilget betydelige midler.
Et andet punkt er de elektroniske netværk til forskning. Europa-Parlamentet gav udtryk for sin bekymring over at se de aktiviteter, der blev udført i forbindelse med dette emne inden for rammerne om støtte til infrastrukturerne, blive gennemført i sammenhæng med de aktiviteter, der fandt sted på det pågældende prioriterede emneområde. For at fjerne enhver tvivl om dette punkt er der under trepartsdrøftelserne opnået enighed om, at Kommissionen får indført en erklæring i Rådets protokol, som indebærer, at Kommissionen erklærer, at de ressourcer, der er bevilget til aktiviteter i forbindelse med elektroniske højhastighedsnet, navnlig Géant og GRID, som udgør mere end 300 millioner euro, heraf 100 millioner euro til prioritetsområde 2 - Informationssamfundets teknologier - og 200 millioner euro til Forskningsinfrastrukturer, vil blive forvaltet på en integreret måde.
Nu til budgettet. Den ansvarlighed, hvormed de tre institutioner har behandlet denne sag, kommer ligeledes til udtryk ved den hurtigt opnåede aftale om det overordnede beløb. Væsentlige ændringer vedrørende budgetfordelingen blev foretaget i den retning, som Europa-Parlamentet ønskede. Ydermere er forøgelsen af midlerne til forskning inden for sundhed, forskning om de specifikke aspekter ved internationalt samarbejde samt emnet om videnskab og samfund et udtryk - tror jeg - for den betydning, som disse aspekter har for vores institutioner.
Vedrørende det internationale samarbejde er der, som Europa-Parlamentet ønskede på dette område, lagt yderligere vægt på de specifikke støtteforanstaltninger til det internationale samarbejde med udviklingslandene, Middelhavslandene, Rusland og de nye uafhængige stater. Desuden er der sket en klarlægning af de forskellige støttemuligheder for det internationale samarbejde i rammeprogrammet.
Endelig er der etikken - åh, dette så vanskelige spørgsmål om etik. Som De ved, har det været meget vanskeligt at finde en permanent løsning på dette punkt, der på en gang kunne forene ønskerne og kravene fra de tre institutioner. Jeg minder om, at mit mål naturligvis på ingen måde er at fastlægge en harmonisering på europæisk plan af bestemmelserne om etik. Kommissionen ønsker blot at fremme den europæiske forskning med respekt for de enkelte medlemslande og deres parlamenters fortrinsret. Der er intet overraskende ved det på et område, der på dette punkt er karakteriseret ved en kulturel og filosofisk mangfoldighed, og hvor retningslinjen altid har været, og altid vil være, respekt for holdninger, værdier og indstillinger inden for grænserne af de principper, der er gældende på overordnet plan.
Det er dog ikke mindre nødvendigt at præcisere de betingelser, som kunne gælde for forskningen inden for videnskab og teknologier i levende væsener i forbindelse med den særlige ramme for fællesskabsprogrammerne. Til dette formål, og jeg tror, at det er et vigtigt skridt, vil Kommissionen indføre en erklæring i Rådets protokol om, at i henhold til Europa-Parlamentets holdning vedrørende forslaget om det sjette rammeprogram og i henhold til udtalelsen fra Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik inden for Naturvidenskab og Ny Teknologi mener Kommissionen, at forskningen på følgende områder ikke bør finansieres af rammeprogrammet: forskningsaktiviteter, der sigter mod at ændre menneskers genetiske arvemasse, som kan medføre arvelige ændringer, forskningsaktiviteter, der sigter mod at skabe menneskelige embryoner udelukkende til forskningsformål eller til forsyning af stamceller, særligt ved udtagelse af kernerne fra somatiske celler. Dertil knytter spørgsmålet om forsøg med dyr sig naturligvis, som bør erstattes med en anden metode, når det er muligt, for ikke at tale om, at dyrenes lidelser bør undgås eller reduceres maksimalt.
Hr. formand, mine damer og herrer, på kort tid har vi, takket være et fremragende samarbejde - og jeg takker endnu en gang hjerteligt alle dem, der har bidraget til det - taget et betydeligt skridt. Når afstemningen i mødesalen bekræfter det, hvilket jeg håber, og når der er opnået enighed, er vi dog ikke nået til vejs ende. Beslutningen om rammeprogrammet er kun den første del af en bestemmelse, der også indeholder regler for deltagelse, som også vedtages i henhold til proceduren med fælles beslutningstagning, samt de specifikke programmer. For i henhold til de fastsatte mål om at nå til en vedtagelse af rammeprogrammet og midlerne til gennemførelsen af det i Europa-Parlamentet og Kommissionen til juni bør de tre institutioner fortsætte det tætte samarbejde, som de med succes har haft siden starten af proceduren. Et meget intenst og frugtbart samarbejde har kunnet finde sted med ordføreren for reglerne for deltagelse, fru Quisthoudt-Rowhohl, og med ordførerne for de specifikke programmer, hr. van Velzen, hr. Alyssandrakis, hr. Piétrasanta, hr. Schwaiger og fru Zorba. De bestræbelser, der er lagt i opgaven, skal opretholdes. Kommissionen vil gerne fortsætte med at gøre alt, hvad der står i dens magt for at fremme den interinstitutionelle dialog.
For første gang i Fællesskabets forskningshistorie står vi i en situation, hvor rammeprogrammet vedtages i sidste øjeblik og i så god tid, at det kan blive præsenteret og gennemført under de bedste betingelser. Lad os gribe denne chance og bevilge midlerne til at udnytte denne mulighed fuldt ud. De europæiske forskere og borgerne vil takke os for det.
Marimón Suñol
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, i denne uge nåede vi et højdepunkt i diskussionsprocessen om vedtagelsen af det sjette rammeprogram, en proces, der startede under det svenske formandskab, som fortsatte under det belgiske formandskab, og som vi har genoptaget under det spanske formandskab. I forbindelse med denne proces har Europa-Parlamentet spillet en meget aktiv rolle via hr. Caudrons betænkning, allerede ved førstebehandlingen af rammeprogrammet. Mange ting fra førstebehandlingen er kommet med i vores fælles holdning. Og de er kommet med, fordi spørgsmålene, de bekymringer, som kom til udtryk i Parlamentet, netop også var de spørgsmål og bekymringer, der kom til udtryk i Rådet, og som også er dukket op i andre diskussionsfora.
Jeg vil naturligvis også takke formanden for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, hr. Caudron og de stedfortrædende ordførere, hr. van Velzen, hr. Piétrasanta og fru Plooij-van Gorsel for en virkelig enestående samarbejdsindsats, som har formået at gå i dybden med programmet.
Jeg er overbevist om, at det program, der bliver resultatet af denne proces - og jeg er helt sikker på, at vi i morgen fastsætter det endelige program - er et betydeligt bedre program end det første program, vi fik forelagt, og det er derfor en satsning på modenhed og samarbejde mellem de forskellige institutioner i forbindelse med den fælles holdning vedrørende førstebehandlingen, men endnu mere i forbindelse med den stimulerende proces, vi har haft under vores formandskab.
Jeg synes, at vi i Parlamentet og Rådet har tilnærmet vores holdninger meget, og vi har gjort det med en vilje til at imødekomme anmodningen fra forskerne og virksomhederne om, at vi nu får iværksat dette store instrument og lever op til det mandat, vi fik på Rådet i Barcelona om, at vi skulle gøre alt, hvad vi kunne, for at få vedtaget det sjette rammeprogram under vores formandskab, og også fordi bekymringerne som nævnt har været meget fælles.
De mere konkrete aspekter omkring indholdet er blevet forbedret, f.eks. spørgsmålet om forskning i sundhedsvidenskaber, spørgsmålet om en større bevilling til Géant-nettet, spørgsmålene om videnskab og samfund, om forskning, om støtte til miljøspørgsmål osv. Derfor siger jeg, at vi, hvad angår indholdet, nu tilbyder et rammeprogram, der er meget bedre defineret, og som vil blive en central brik i et andet stort initiativ, som går længere end rammeprogrammet, nemlig udviklingen af Det Europæiske Forskningsrum og til Innovation.
På Det Europæiske Råd i Barcelona, der genoptog Lissabon-forpligtelsen, blev der konkretiseret en meget ambitiøs forpligtelse om, at Europa i 2010 når op på en investeringsudgift til forskning og udvikling på 3% af bruttonationalproduktet, med en væsentlig deltagelse, totredjedele, fra virksomhederne i den private sektor og den private sektor som helhed. Men det drejer sig ikke så meget om et tal som om at erkende, at Europa skal ændre retning og tage et kvalitativt og kvantitativt spring for at nå målet om at blive et særdeles konkurrencedygtigt samfund i vidensamfundet. Derfor er det sjette rammeprogram et væsentlig element. Men med en god udvikling af det sjette rammeprogram vil vi også udvikle andre initiativer, f.eks. en større koordinering af de nationale programmer, hvilket er en opgave, vi har tilskyndet til under vores formandskab.
Vi synes derfor, at det i forbindelse med især denne proces er vigtigt at komme med et effektivt svar på de videnskabelige samfunds og virksomhedernes forhåbninger og, som det er sket, at sikre de små og mellemstore virksomheder en aktiv deltagelse. Derfor takker jeg Dem endnu en gang for Deres indsats, og jeg er sikker på, at de øvrige aspekter - f.eks. bestemmelserne om deltagelse i særprogrammerne - vil blive konkretiseret, når rammeprogrammet er blevet defineret.
Fra Rådets side har vi fuldt ud støttet formandskabets initiativer - hvilket vi er meget tilfredse med - i den diskussionsproces, vi har haft. Rådet har især noteret sig Kommissionens vision og støtter formandskabet i at medtage alle de ændringsforslag, der er blevet stillet under ét, i videst muligt omfang og finde en passende formulering inden for særprogrammerne.
Rådet støtter som helhed hele den frugtbare diskussionsproces, vi har haft.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forelæggelse ved Kommissionen af det foreløbige budgetforslag for regnskabsåret 2003.

Schreyer
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen vedtog den 30. april det foreløbige budgetforslag for 2003. Det glæder mig, at jeg i dag kan præsentere Dem for hovedtrækkene i det foreløbige budgetforslag for 2003.
Tillad mig først at redegøre for de generelle nøgletal for budgettet for 2003. Vi havde også lejlighed til at drøfte det kort i går aftes i Budgetudvalget.
Kommissionens foreløbige budgetforslag har et volumen på 98,2 milliarder euro. Det er en stigning på 2,7% i forhold til det aktuelle budget. Denne stigningsrate er sammenlignet med de prognosticerede stigningsrater for medlemsstaternes offentlige budgetter lavere end den gennemsnitlige stigningsrate for medlemsstaterne. Frem for alt vil jeg også gerne understrege, at det foreløbige budgetforslag dermed ligger 4,7 milliarder euro under det beløb, der blev vedtaget som maksimum i finansieringsplanlægningen Agenda 2000. Det er efter min mening også en god nyhed, når man trods de mange nye krav kan udarbejde et foreløbigt budgetforslag, der har en stor margen for det tilfælde, at der sker uforudsete ting, og at dette så også kan absorberes via finansieringsplanlægningen.
I procent af bruttonationalproduktet udgør budgettet 1,03%, det vil sige, at den europæiske statskvote for næste år ligger på 1,03%. Det er en meget lav statskvote. Den er lavere end de foregående år. Jeg understreger det, fordi det viser, at budgetdisciplin også tages meget alvorligt på europæisk plan. Jeg understreger det også, fordi det ofte siges i den offentlige diskussion "ja, så får vi den og den udvikling, og det vil sprænge budgettet". Nej, det er ikke tilfældet, vi har derimod igen et foreløbigt budgetforslag under den grænse, der blev fastlagt som øvre grænse i finansieringsplanlægningen.
Vi bør frem for alt også tydeliggøre, hvad der finansieres med denne statskvote på godt 1% af EU's bruttonationalprodukt inden for det europæiske budget, hvilke politiske områder skatteborgernes penge strømmer til.
Jeg vil starte med landbruget. Det er stadig det største område. Lægger man alle udgifterne til landbrugspolitikken sammen, er der tale om i alt 48,7 milliarder euro til dette område.
Tallet inkluderer eksempelvis også støtten til ansøgerlandene, det vil sige til landmændene i ansøgerlandene. Det inkluderer også personalet i det pågældende generaldirektorat. Med andre ord: Hvis vi omregner det til procent af EU's bruttonationalprodukt, er der tale om, at knap 0,5% af EU's bruttonationalprodukt skal anvendes til landbrugsudgifter via det europæiske budget.
Den redegørelse, jeg lige er kommet med for landbrugsområdet, svarer til det nye princip om opdeling af budgettet efter politiske områder. Tidligere forholdt det sig meget ofte således, at borgerne havde svært ved at læse budgetforslaget - hvis de da overhovedet kunne få adgang til det - fordi det kun var budgetposterne, der stod opført og ikke retsgrundlaget, så at sige det politiske indhold, hvad der skulle opnås med pengene. Det er nu slut takket være den nye opdeling af budgettet, og man kan straks se, hvor meget der skal anvendes til hvilke politiske områder.
Jeg vil lige nævne endnu et par tal, inden jeg går over til et andet emne. Til regionalpolitikken er der afsat 21,8 milliarder euro, til fiskeripolitikken 940 millioner euro, til foranstaltninger udadtil 3,2 milliarder euro, til udviklingspolitikken 1,1 milliard euro, til beskæftigelse og sociale anliggender 9,8 milliarder euro og til støtte alene til informationssamfundet 1 milliard euro. En sådan opdeling er faktisk langt mere informativ end en ren og skær opdeling i udgiftsområder i henhold til finansieringsplanlægningen. Alligevel vil jeg gerne komme ind på disse udgiftsområder nu.
Jeg har allerede nævnt landbrugsområdet. Her er der ifølge Kommissionens forslag en margen på 2,3 milliarder euro, det vil sige, at Kommissionens foreløbige forslag ligger 2,3 milliarder euro under det maksimum, der var afsat til landbrugsområdet i finansieringsplanlægningen. Det positive resultat er et samspil af flere faktorer: for det første prognosen om en relativt gunstig markedsudvikling på landbrugsområdet, for det andet situationen med relativt små lagerbeholdninger og en tilgrundliggende euro-dollar-paritet på 1 euro = 0,88 dollar. Her må jeg endnu en gang gøre opmærksom på, at der ikke er tale om en prognose fra Kommissionens side om den fremtidige udvikling i euro-dollar-pariteten, men at der er en regel om, at vi ved udarbejdelsen af det foreløbige budgetforslag skal anvende gennemsnittet for de foregående måneder. Men jeg gør opmærksom på, at hvis euro-dollar-pariteten ændres, hvis altså euroen med andre ord stiger, vil også udgifterne på landbrugsområdet stige. Det udgør imidlertid ikke nogen risiko for budgettet, fordi dets margen kan absorbere det.
Kommissionen vil i juni fremlægge det såkaldte mid-term review på landbrugsområdet. Min kollega hr. Fischler vil på det tidspunkt fremlægge en oversigt over, hvilken udvikling i landbrugsudgifterne der forventes fremover, og forslag til reformer. Det vil imidlertid ikke berøre regnskabsåret 2003 direkte.
Jeg vil gerne påpege, at vi har forskellige stigningssatser inden for landbrugspolitikken. For området udvikling af landdistrikter skal hele det beløb, der er afsat i finansieringsplanlægningen, anvendes i lighed med de seneste år i henhold til Kommissionens forslag, og dette instrument vil jo også fremover spille en meget stor rolle og helt sikkert få særlig opmærksomhed i forbindelse med vores midtvejdsvurdering af landbrugsreformen, fordi det også er nødvendigt at fremme alternative erhvervsmuligheder i landdistrikterne. Frem for alt indeholder udgiftsområdet jo også landbrugspolitiske miljøforanstaltninger og har derfor stor betydning for en bæredygtig landbrugsudvikling.
Inden for markedsforanstaltningerne og den direkte støtte til landbrugspolitikken vil jeg gerne gøre opmærksom på, at 2003 bliver det første år, hvor den nye landbrugsmarkedsordning gælder for geder og får. Dermed får vi en lille stigning på dette område, fordi beslutningen jo er den, at der for får f.eks. betales en præmie på 21 euro pr. år pr. dyr. Det er en stigning i forhold til tidligere.
Forpligtelsesbevillingerne til strukturforanstaltningerne - nu går jeg over til strukturpolitikken - er i overensstemmelse med den gældende finansieringsplanlægning. Her overskrides grænsen i budgetforslaget dog en anelse, da Kommissionen - hvilket er i overensstemmelse med den beslutning, Parlamentet og Det Europæiske Råd har taget - her påtænker at fremlægge en anden tranche på 27 millioner euro til særlige foranstaltninger til omstilling af fiskerflåden i Spanien og Portugal. Det skal ifølge Kommissionens forslag finansieres via fleksibilitetsreserven, og jeg mener, at det er i overensstemmelse med det samtykke, der var indeholdt i beslutningen sidste år.
Hvad angår betalingsbevillingerne til strukturforanstaltningerne som helhed, har det været meget vanskeligt at vurdere behovene i de to foregående år, da programmerne befandt sig i startfasen. Der var i 2000 og 2001 tale om et gennemførelsesunderskud. Det har til dels været muligt at omprogrammere midlerne. Som følge af forsinkelsen i gennemførelsen har vi nu selvfølgelig en stor stigning i de forventede betalingsforpligtelser, og på den baggrund indeholder Kommissionens foreløbige budgetforslag en stigning i betalingsforpligtelserne for strukturpolitikken på 4,4%. En stor del heraf er også beregnet på slutbetalingerne til de gamle programmer, som blev gennemført af medlemsstaterne i 1994-99. Her har der været forsinkelser i alle medlemslande og derved også forsinkelser i slutbetalingerne. Vi håber dog, at alle slutbetalinger kan foretages i 2003.
Nu vil jeg gå over til udgiftsområde 3, det vil sige de interne politikker, og det er jo en bred vifte. Det foreslåede beløb udgør 6,7 milliarder euro og har en reserve på 81 millioner euro, der formentlig også vil blive taget i anvendelse i forbindelse med budgetforhandlingerne. Jeg vil også gerne påpege, at der er medtaget virkelig mange nye foranstaltninger. Europa-Parlamentet har netop haft en forhandling om det nye sjette rammeprogram for forskning, og det glæder mig meget, at der nu kan træffes en beslutning - som jeg hørte - og at afstemningen om det sjette rammeprogram for forskning finder sted i morgen. Samlet set er der jo bevilget et meget stort beløb, nemlig 17,5 milliarder euro indtil 2006. Det bør understreges igen og igen, for det europæiske budget bliver ofte anklaget for, at det med sin særlige fokusering på landbrugspolitik ikke fremmer nye udviklinger. Efter min mening viser rammeprogrammet for forskning det modsatte, nemlig at der investeres et virkelig stort beløb i den fælles forskningsstøtte, og at forberedelserne til gennemførelsen kan finde sted, så snart beslutningen er truffet. Næste år er der afsat over 4 milliarder euro til dette nye forskningsprogram i det foreløbige budgetforslag.
Jeg vil også gerne nævne et andet eksempel på nye foranstaltninger, f.eks. transportsektoren. Der er bevilget 53 millioner euro til fortsættelse af trafiksikkerhedsforanstaltningerne. Regnskabsåret 2003 er også kendetegnet ved dannelsen af Det Europæiske Agentur for Flysikkerhed og Det Europæiske Agentur for Sikkerhed til Søs. Det er jo også noget, befolkningen forventer af EU, nemlig at der træffes foranstaltninger til på den ene side at forhindre ulykker som dem, vi har oplevet, og til på den anden side at sikre, at foranstaltningerne kan virke hurtigt. Det bliver så også en af opgaverne for Agenturet for Sikkerhed til Søs.
Desuden er midlerne til det nye såkaldte Marco Polo-program medtaget. Der er tale om finansiel støtte fra Fællesskabet til at gøre godstransportsystemerne mere miljøvenlige. Tillad mig at nævne som endnu et eksempel fra udgiftsområde 3, at foranstaltningerne til en intelligent energipolitik, nemlig støtten til innovative energiformer, står for den største stigningsrate med sine næsten 50%. Det er efter min mening endnu et eksempel på, at prioriteringen om at fremme bæredygtig udvikling følges op på finansielt plan.
Jeg vil nu gå over til foranstaltningerne udadtil, det vil sige udgiftsområde 4. Her er der afsat forpligtelsesbevillinger til et beløb af 4,9 milliarder euro. Det svarer til en stigning på 2,3% i forhold til det aktuelle regnskabsår. Kommissionen holder i sit foreløbige forslag fast ved de prioriteter og de bevillinger, vi har forpligtet os til udenrigspolitisk. Jeg vil gerne nævne Balkan. Til det formål er der for næste år afsat 685 millioner euro. Desuden svarer hjælpen til Afghanistan til de forpligtelser, Kommissionen indgik på EU's vegne i december 2001 i Tokyo. Også her er midlerne bevilget i overensstemmelse hermed. Her er det med alle disse midler naturligvis også nødvendigt at udøve en god finanskontrol.
Jeg vil desuden gerne understrege, at finansieringen af Middelhavsprogrammet skal stige med 4,2%. Beløbet omfatter på den ene side førtiltrædelsesstøtten til Tyrkiet, Malta og Cypern og på den anden side nye midler til de forpligtelser, der blev indgået som led i Barcelona-processen, om at stille yderligere midler til rådighed fra Den Europæiske Investeringsbanks side, det vil sige medtage en særlig facilitet. Kommissionen foreslår, at der reserveres 25 millioner til formålet, der så f.eks. skal anvendes til finansiel støtte til et program for risikovillig kapital.
Et vigtigt punkt for Kommissionen i forbindelse med foranstaltningerne udadtil er bekæmpelse af meget smitsomme sygdomme i store dele af verden. Således forhøjes bevillingerne til sundhedsforanstaltninger i Kommissionens forslag med ca. 55 millioner i 2003, hvoraf 35 millioner indgår som et yderligere bidrag til Verdenssundhedsorganisationen.
Med hensyn til foranstaltningerne udadtil vil jeg især også gerne nævne, at Kommissionen foreslår, at der afsættes 40 millioner euro til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Heraf skal de 20 millioner reserveres til den fælles europæiske politimission i Bosnien-Hercegovina. Det understreger, at netop også denne nye form for aktiviteter i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik finansieres ud fra den operative del af Fællesskabets budget.
Tillad mig endelig at komme ind på administrationsudgifterne. Her befinder vi os i en helt særlig situation. Vi har på den ene side en meget stor stigning i pensionsudgifterne. På den anden side har vi i finansieringsplanlægningen ikke taget højde for, at Det Europæiske Fællesskabs institutioner - det vil sige både Parlamentet og Kommissionen, EF-Domstolen og Rådet - naturligvis også skal træffe foranstaltninger med henblik på forberedelse af udvidelsen. Derfor overskrider Kommissionens foreløbige budgetforslag den øvre grænse, og det kun for det særlige tilfælde med forberedelsesforanstaltningerne. Kommissionen foreslår, at de nødvendige beløb her bevilges via fleksibilitetsinstrumentet.
Jeg er sikker på, at det bliver et af hovedpunkterne i diskussionen med Rådet. Rådet selv har stillet en stigning på 11% for personaleudgifter i udsigt. Det er ikke den stigning, Kommissionen foreslår. Men jeg mener, at vi netop på dette område må drøfte helt konkret i fællesskab, hvordan vi kan give os i kast med de nødvendige forberedelsesforanstaltninger, således at udvidelsen også kan blive en succes i institutionel forstand.
Jeg går ud fra, at det nu bliver et centralt punkt i debatterne, naturligvis i lighed med spørgsmålet om finansiering af eventuelle nye krav på det udenrigspolitiske område. Jeg nævner blot Palæstina og Cypern som stikord. Jeg håber, at vi kan finde frem til en fælles orientering ved samrådet i juli. Kommissionen har vedtaget det foreløbige budgetforslag enstemmigt. Det var en meget saglig diskussion. Enstemmigheden blev også opnået ved, at det foreløbige budgetforslag endnu en gang var så fremragende forberedt af generaldirektoratet og især af generaldirektøren, hr. Mingasson. Da det som følge af hans funktion som generaldirektør for Generaldirektoratet for Budget var det sidste forslag, han fremlagde, vil jeg gerne rette en stor tak til ham for det arbejde, han har ydet.

Jeg glæder mig meget over bifaldet til hr. Mingasson. Mange tak!
Vi har haft en diskussion om prioriteterne, og det har vist sig, at Parlamentets og Kommissionens prioriteter jo i vid udstrækning stemmer overens. Det afspejler sig også i det foreløbige budgetforslag. Jeg mener, vi har et vellykket forslag, der indeholder finansiering af nye krav og samtidig har budgetdisciplinen som ledetråd. Jeg glæder mig naturligvis til drøftelserne og tror på, at vi også i år kan opnå nogle gode resultater.
(Bifald)

Färm (PSE)
Hr. formand, først vil jeg gerne fremsætte en undskyldning fra formanden for Budgetudvalget, Terence Wynn, der er blevet forhindret i at deltage i dagens møde. Han har bedt mig om også at tale på hans vegne.
Vi ønsker begge at takke kommissær Schreyer og generaldirektør Gazon for et udmærket samarbejde. Jeg tror, at vi får stor glæde af vores samarbejdsklima resten af året. Der er nemlig en del problemer, der skal løses.
Dette er kun en indledende diskussion om det foreløbige budgetforslag. Vi vender tilbage til emnet flere gange, bl.a. i mødeperioden i juli og ved flere lejligheder i løbet af efteråret.
Det er imidlertid vigtigt at fremsætte nogle indledende kommentarer. Der er først og fremmest en række positive elementer, som jeg mener bør tages op.
Det første, om årets budgetforslag, er forbedringen af selve processen. Nu er vi endelig på vej mod et system med aktivitetsbaseret budgetplanlægning og dermed et mere overskueligt og gennemskueligt system, der gør det lettere at præsentere EU's budget for borgerne, hvilket jeg finder meget vigtigt for at styrke tilliden til EU.
Nu tager vi det første skridt ved samtidig anvendelse af den gamle teknik og den nye edb-teknik, hvilket er et stort fremskridt.
Det andet positive indslag er, at det er lykkedes at skabe en bedre politisk dialog. Med Kommissionens årlige politiske strategi og ved det, at Rådet og Parlamentet nogenlunde samtidig fastsætter de politiske retningslinjer for næste års budget, har vi fået et politisk udbytte - en politisk dialog - på et tidligere stadium. Det er faktisk et fremskridt. Der var rigtignok en del kritik i Parlamentet af den manglende substans i Kommissionens årlige politiske strategi, men jeg mener alligevel, at metoden som sådan er et klart fremskridt.
Jeg håber også, at vi kan forny Parlamentets egen budgetdebat ved at afholde en større debat i juli, hvor vi ikke bare fokuserer på næste års budget, men også på gennemførelsen af dette års budget, samtidig med at vi kæder processerne sammen, hvilket jeg finder meget vigtigt for fremtiden.
Jeg håber endvidere, at vi kan få en ordentlig og spændende budgetdebat til efteråret, forhåbentlig i mødeperioden i september, hvor vi også bedre kan kæde budgettet sammen med de politiske lovgivningsinitiativer.
Det her handler altså om selve proceduren, og den repræsenterer en positiv udvikling. Et andet positivt aspekt er, at der er bred enighed om de grundlæggende politiske prioriteter. Hvis man sammenligner Kommissionens grundlæggende prioriteter med de retningslinjer, som Parlamentet har vedtaget, opdager man, at vi er enige på en række punkter.
Vi er enige om, at vi nu i første omgang skal koncentrere os om udvidelsen. Den kommer med stor sandsynlighed til at omfatte 10 lande fra starten af 2004, og det bliver den største udvidelse, vi nogensinde har gennemført. Det er vores vigtigste prioritet, og vi skal begynde at forberede udvidelsen allerede i budgettet for 2003.
Vi er også enige om, at vi skal beskæftige os med sikkerhedsspørgsmål i bred forstand, dels hele diskussionen om, hvordan vi skal håndtere Europas sikkerhed efter terrorangrebene i september 2001, dels et videre perspektiv for sikkerhedsspørgsmål - fødevaresikkerhed, transportsikkerhed osv. som kræver en række tiltag allerede i næste års budget.
Vi er også enige om et tredje område, nemlig behovet for øget fokus på en bæredygtig økonomisk, social og miljømæssig udvikling, hvilket vil kræve en række indsatser fra EU's side. Her har vi hidtil været relativt svage, ikke mindst hvad angår gennemslagskraften i Parlamentets initiativer i spørgsmål om SMV, eLearning og en række andre områder, hvor jeg mener, at vi skal øge tempoet betydeligt.
Med tanke på alle dem, der mener, at EU's budget er en stadigt voksende kolos, kan man også bemærke - ikke mindst med pædagogisk sigte - at vi nu har et budget, hvis andel af medlemsstaternes økonomi mindskes.
Selv om man således kan se en række grundlæggende positive tegn, er der grund til at notere nogle punkter, hvor vi føler en vis uro. Det første er det altoverskyggende problem med budgettets gennemførelse.
Vi har restancer og andre efterslæb, såkaldte reste à liquider eller samlede uindfriede forpligtelser, som bare vokser. Jeg vil minde om sidste mødeperiodes debat om tillægsbudget nummer to for 2002 og det faktum, at medlemsstaterne kræver 10 milliarder euro tilbagebetalt, fordi EU ikke har kunnet udføre sine opgaver. Kommissionen foreslår i den forbindelse en større stigning i betalingerne end af nye forpligtelser, hvilket naturligvis er et skridt i den rigtige retning.
Vi frygter imidlertid, at denne foranstaltning er helt utilstrækkelig for at få bugt med vores nuværende efterslæb. Ikke mindst i spørgsmålet om strukturfondene, hvor vi før eller senere skal udbetale pengene, risikerer vi at opbygge et bjerg af ubetalte budgetposter, der vil give store problemer i de kommende år, specielt hvis disse betalinger skal effektueres, samtidig med at vi afholde udgifter til udvidelsen. Det er et alvorligt problem, som vi er nødt til at tage op.
Det andet store problem, der også skal diskuteres, er håndteringen af udvidelsen. Mest presserende er den indsats, som de europæiske institutioner skal gøre for at forberede selve udvidelsen. Udgifterne til udvidelsen som sådan belaster jo ikke budgettet for 2003, men vi skal allerede nu til at forberede os, specielt hvis der kommer 10 nye lande i starten af 2004.
Kommissionen foreslår i den forbindelse, at vi bruger fleksibilitetsinstrumentet til finansiering af de øgede administrationsomkostninger. Det er muligt, at vi bliver tvunget hertil, men jeg synes, at vi skal øge presset på generalsekretærerne for at få stillet nye radikale forslag - f.eks. om et udvidet samarbejde mellem institutionerne - for at mindske udgifterne og dermed undgå at bruge fleksibilitetsinstrumentet.
Jeg tror, at der findes mange nye veje, når vi f.eks. taler om sprogreglerne og nyrekrutteringen af personale til EU. Vi bør for alvor øge presset, inden vi bestemmer os for at bruge fleksibilitetsinstrumentet.
Med hensyn til sikkerhedsspørgsmålene - jeg har tidligere nævnt fødevaresikkerhed og transportsikkerhed - er vi også bekymrede over de mange nye myndigheder, de såkaldte organer. Jeg kan f.eks. nævne Eurojust, Europol samt myndigheder for fødevaresikkerhed, jernbanesikkerhed, flysikkerhed osv.
Selve organerne er ikke er ikke noget problem, men de skaber problemer i forbindelse med spørgsmålet om budgetplanlægning og muligheden for at skabe et overblik over EU's udgifter. De udgør en fare for en fordobling af udgifterne, idet det samme arbejde udføres af både de nye myndigheder og Kommissionen. De giver anledning til problemer vedrørende metoder til sikring af ansvar og gennemsigtighed.
Vi skal gennemgå disse aspekter, inden vi fortsætter med at udvide antallet af nye myndigheder, også selv om der er tale om meget vigtige opgaver.
Et andet punkt, der skal diskuteres, og som kommissæren også nævnte, er naturligvis udenrigspolitikken. Her foreslår Kommissionen en budgetmargen på 60 millioner euro.
Det kan lyde voldsomt, men egentlig er det utilstrækkeligt. Vi står over for store usikre omstændigheder, f.eks. den fortsatte udvikling i Mellemøsten. Vi ved ikke, hvilke krav der bliver stillet til EU i spørgsmålet om indsatser i Palæstina. Vi ved ikke helt præcist, hvilke krav der bliver stillet vedrørende Afghanistan eller den globale indsats imod fattigdomsrelaterede sygdomme osv. Vi ved heller ikke, om Kommissionens aktuelle forslag om en hurtig nedtrapning af indsatserne på Balkan under Cards-programmet bliver accepteret. Også på dette område tror jeg, at der er behov for en mere omfattende diskussion og en vurdering af EU's indsatser, inden vi træffer en beslutning.
Til alle disse usikre faktorer kan vi lægge fiskeriaftalen under udgiftsområde 4, som i endnu et år er et spørgsmål, vi skal diskutere.
Afslutningsvis vil jeg sige noget om fremtiden på længere sigt. To af de absolut vigtigste budgetproblemer, som vi skal diskutere, berører ikke budgettet for 2003, men det skal alligevel diskuteres. Det handler om reformen af landbrugs- og fiskeripolitikken på den ene side og udvidelsens virkelige omkostninger på den anden side. Budgetudvalget vil senere udsende en særlig rapport herom.
Lad os starte denne diskussion i rette tid. Lad os også forsøge at bevare det utroligt interessante samarbejde og den fælles tilgang til den spændende udvikling hen imod en udvidelse. Jeg tror faktisk, at der er en god chance for at finde fælles løsninger.

Formanden.
Forelæggelsen af det foreløbige budgetforslag for regnskabsåret 2003 er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0117/2002) af Stenmarck for Budgetudvalget om overslag over Europa-Parlamentets indtægter og udgifter for regnskabsåret 2003.

Stenmarck (PPE-DE)
Hr. formand, da vi for nogle måneder siden opstillede retningslinjerne for 2003-budgettet, var der bred enighed i Parlamentet om de tre prioriteringer for udgiftsområde 5.
Det handlede for det første om forberedelserne forud for den kommende udvidelse, for det andet om de nødvendige institutionelle reformer og for det tredje om, at alt skulle passes ind i de budgetmæssige rammer.
Det er disse prioriteter, der nu skal omsættes i tal og beregninger i euro og eurocent for Parlamentet. Hvis Det Europæiske Råd på topmødet i København i december beslutter at gennemføre et big bang, det vil sige, at 10 nye lande optages i EU inden næste valg til Europa-Parlamentet i 2004, stiller det utroligt store krav.
Ingen udfordring er større for Europa-Parlamentet end netop denne. Hvis en sådan udvidelse skal være mulig, skal op til 147 observatører kunne være på plads fra starten af 2003. Til dette formål foreslås det nu at hensætte 6 millioner euro til en reserve. De samlede udvidelsesrelaterede udgifter for 2003 ventes at løbe op i godt 32 millioner euro.
Parlamentet har med en fremsynet politik længe og målbevidst arbejdet for at muliggøre den kommende udvidelse. Det er et arbejde, der nu fortsætter ind i budgettet for 2003. Dette budget rummer også mulighed for at opføre visse udgifter for 2004 på 2003-budgettet. Der er tale om et beløb på op til 51 millioner euro. Det drejer sig med andre ord om en økonomisk satsning på i alt 89 millioner euro for et enkelt budgetår.
Men hvis det skal være muligt at klare alt dette, skal udvidelsen have højeste prioritet for Europa-Parlamentet, og det skal også have en synlig effekt i budgetarbejdet.
Parlamentets egen reformproces er meget vigtig, hvilket er prioritet nummer to. Jeg tror, at adskillige parlamentsmedlemmer ligesom jeg i årenes løb har hørt kommentarer i stil med, at det her ikke er noget rigtigt parlament. Det kan på mange måder have været sandt tidligere i den forstand, at Europa-Parlamentet ikke havde nogen stor reel lovgivende magt. I dag deltager Parlamentet i stigende omfang i en fælles beslutningsprocedure. Det er nok ikke helt ved siden af at påstå, at omfanget af proceduren med fælles beslutningstagning vil vokse yderligere.
Hvis det skal være muligt, skal Parlamentets nøglefunktioner styrkes. Det handler om parlamentsmedlemmernes mulighed for at udøve den magt, der tilkommer parlamenter i ethvert demokrati: budget, lovgivning, kontrolfunktion.
Uden en fortsat seriøs satsning på disse funktioner vil mange mennesker fortsat påstå, at vi ikke er noget rigtigt parlament.
Netop derfor skal vi styrke disse dele, skabe bedre opfølgning på budgettet og øge støtten til parlamentsmedlemmerne i lovgivningsarbejdet.
Der er brug for en stram budgetprocedure, hvis alt - udvidelsens omkostninger og Parlamentets nødvendige reformer - skal rummes inden for rammerne af den tredje prioritet, det vil sige håndtering af stadigt større udgifter inden for de fastlagte budgetrammer. Trods alle de forpligtelser, som den største udvidelse i EU's historie indebærer, skal budgettet for 2003 alligevel holdes inden for den 20%'s ramme, som længe har været Parlamentets del af det samlede budget.
For næste år bliver der en stigning på 1,6%, hvilket skal sammenholdes med en påtænkt stigning på gennemsnitlig 3,5% for alle EU's institutioner.
Da vi for nogle måneder siden indledte arbejdet med 2003-budgettet, var der et stort anslået underskud i udgiftsområde 5. Nogle måneder senere har de fleste institutioner svaret positivt på opfordringerne fra Parlamentet og Rådet om at fokusere på nøgleaktiviteterne og dermed nedjustere deres overslag. Når vi nu ser på budgettallene fra de øvrige institutioner, ser det faktisk ud til at være muligt at udføre arbejdet inden for de gældende rammer uden at gøre brug af fleksibilitetsinstrumenter.
Til slut vil jeg komme med en kort teknisk rettelse. I punkt 22 i beslutningen anføres summen 15,5 millioner euro til ejendomsreserven. For at afspejle dagens beslutning bør beløbet justeres noget, så Parlamentet holder sig under loftet på 1.051 millioner euro.

Elles (PPE-DE).
Hr. formand, det glæder mig at være den første til at lykønske ordføreren med budgetpakken til Parlamentets budget for 2003. Vores gruppe støtter mange af betænkningens punkter fuldt ud. Vi støtter især bestemmelserne om udvidelsen og særligt inddragelsen af observatører og andre bestemmelser.
Der er dog tre punkter, som vi stadig er betænkelige ved. Det første punkt drejer sig om førtidspensioneringsordningen, som vi også gerne ser indført i Parlamentet på lige fod med andre institutioner. Vi ønsker, at Rådet når frem til de rette konklusioner, så ordningen kan tages med i budgetproceduren for 2003. Dette vil, sammen med andre reformer, hjælpe med til at forberede Parlamentet på udvidelsen.
Der er to andre tungtvejende punkter, som drejer sig om administrationens reaktion på kravene fra og høringen af parlamentsmedlemmerne. Det første punkt omhandler det interinstitutionelle ansættelseskontor, hvilket Parlamentet og især Budgetudvalget har efterlyst i flere måneder. Vi står nu med en tekst, som vi hverken har midlerne til at ændre eller drøfte. Vi kan forstå, at formanden for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, hr. Gargani, her til morgen har sendt et brev til formanden, hvori han skriver, at udvalget stadig er bekymret over juridiske og administrative spørgsmål. Min gruppe deler de samme bekymringer, og derfor støtter vi forslaget i Stenmarck-betænkningen, nemlig at det relevante udvalg undersøger forslaget om et ansættelseskontor nærmere, inden der træffes en endelig afgørelse.
Derudover kan vi forstå, at Rådet ønsker at ændre dette dokument, og vi har derfor svært ved at se, hvorfor vi som parlamentsmedlemmer ikke har de samme rettigheder.
Sidste punkt omhandler bygninger. Min gruppe har diskuteret behovene i forbindelse med udvidelsen, hvad angår kontorer osv., og vi har indgivet en anmodning. Gruppen har endnu ikke truffet afgørelse om, hvilke bygninger vi har behov for. Vi har dog forstået, at forhandlingerne om opførelse af nye bygninger i Bruxelles er i fuld gang, men der er hverken fra Budgetudvalgets side eller fra politisk hold givet tilladelse hertil, da vi ikke har modtaget dokumenter om dette. Derfor har jeg på vegne af min gruppe stillet ændringsforslag om en afklaring af dette. Podestà-betænkningen omhandler oversættelse og tolkning, og der bør være en betænkning om bygninger for at angive, hvilke forpligtelser der er påkrævet, i modsætning til tidligere, hvor Parlamentet er blevet stillet over for et fait accompli og blot skulle skrive under på regningen.
Endelig ser vi gerne, at administrationen og Præsidiet på dette område udviser større forståelse for parlamentsmedlemmerne, fordi Parlamentet i sidste ende har selvbestemmelsesret.

Gill (PSE).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke hr. Stenmarck for betænkningen. Jeg er enig med ham i, at de nuværende overslag er vigtige, fordi de omhandler Parlamentets forberedelser til udvidelsen. Vi er alle klar over, at dette er den største udvidelse i EU's historie, og derfor er det vigtigt, at vi har forberedelserne på plads inden 2004. Det er især afgørende i lyset af den nuværende stemning, hvor EU bliver mødt med unødig kritik fra alle sider. Vores troværdighed afhænger mere end nogensinde af at få dette i orden. I denne sammenhæng er behovet for at forbedre informationsniveauet bydende nødvendigt, og jeg støtter derfor betænkningens forslag om en forhøjelse på 15% af bevillingerne til information af offentligheden. At bringe Parlamentet tættere på borgerne skal være en af vores vigtigste mærkesager.
Det bliver stadig mere tydeligt, at vores indsats på informationsområdet ikke har borgernes interesse. I forlængelse af den irske folkeafstemning om Nice-traktaten hørte jeg for nylig, at de borgere, der søgte oplysninger via Parlamentets eller Kommissionens informationskontorer, ikke blev tilstrækkeligt overbevist eller motiveret til at stemme. Hvis det er tilfældet, har vi brug for en grundig gennemgang af det materiale, vi offentliggør, og hvordan vi kommunikerer med befolkningen.
Hvad fik så folk til stemmeurnerne? Den mest effektive informationskilde, der fik folk til at stemme ja, var samtaler med venner og familie. Det klare budskab til os er, at vi ikke får budskabet gennem ved at producere bjerge af skinnende brochurer. Jeg møder gentagne gange mennesker, der er komplet forvirrede over de forskellige institutioners rolle. Vi er nødt til at indse, at vi skal styrke det interinstitutionelle samarbejde om informationspolitikken, noget, som har været længe undervejs.
Jeg er klar over, at visse af spørgsmålene vil blive behandlet af konventet, og jeg er ligeledes klar over, at Rådet taler om at indføre større åbenhed i beslutningsprocessen for at opnå større gennemsigtighed. Vi skal dog være mere fokuseret og målrettet i vores indsats, og jeg er ikke overbevist om, at betænkningens forslag om at transmittere Parlamentets plenarmøder på internettet vil løse problemet. Hvor mange mennesker vil være tilbøjelige til at sidde foran computeren og se transmissionen? Før vi bevæger os videre i denne retning, bør vi gennemføre en pilotundersøgelse og se på rentabiliteten ved et sådant tiltag.
Jeg er også meget betænkelig ved, hvordan institutionerne vil behandle forslagene til finansiering af de administrative udgifter. Kommissær Schreyer har i dag oplyst, at det foreløbige budgetforslag for 2003 for administrationsudgifter har en negativ margen på 66 millioner euro. Det foreslås at dække dette via fleksibilitetsinstrumentet.
Jeg har store betænkeligheder ved dette, fordi det er min opfattelse, at fleksibilitetsinstrumentet er beregnet til uforudsete begivenheder. Hvordan kan vi retfærdiggøre over for skatteyderne at bruge pengene til administrative formål, som vi har kendt til længe? Hvad sker der, hvis vi oplever en krise i det kommende år? Hvor finder vi midlerne til at løse den?
Kommissær Schreyer nævnte også pensioner. Jeg anerkender, at der er sket en dramatisk stigning på området, hvad angår vores behov for midler i forhold til de ansattes demografiske profil i institutionerne. Vi har uden tvivl behov for langsigtede forslag, der ser på, hvordan vi kan finansiere pensioner gennem oprettelse af en fund eller alternative midler.
Gang på gang henvises der til spørgsmålet om stram budgetpolitik. Vi ønsker en strammere budgetpolitik, men der er to store spørgsmål, som Rådet skal tage fat på, hvis vi skal nå målet, og det er en skam, at Rådet ikke er her til at høre dette. Første spørgsmål omhandler sprogforholdene. Det område, der påvirkes mest af udvidelsen i institutionerne, er udgifterne til personale og bygninger med tilknytning til sprog. Selv om jeg går ind for parlamentsmedlemmernes ret til at tale deres eget sprog, må vi erkende, at vi er nødt til at rationalisere på dette område, og vi skal anerkende faren for at miste dynamikken i vores møder. Rådet skal derfor granske traktatbestemmelserne for at se, hvordan vi kan rationalisere på dette område.
Desuden er der det presserende spørgsmål om Europa-Parlamentets hjemsted. Alene denne omstændighed har stor indflydelse på udgifterne. Det er på tide, at Parlamentet får et hjemsted.

Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, hr. Stenmarck har udarbejdet et særdeles fornuftigt og afbalanceret overslag over Parlamentets indtægter og udgifter for det næste regnskabsår og mange tak for det. Betænkningen udgør ligeledes et godt udgangspunkt for en senere behandling af budgettet i efteråret.
Overslaget over regnskabsåret 2003 er sandsynligvis det sidste før udvidelsen af EU. Det er derfor, at ordføreren har hensat betydelige beløb til modtagelse af de nye medlemsstater. Ordføreren foreslår 32 millioner euro til udvidelsesformål nu og yderligere 51 millioner euro til en budgetpost for særlige hensættelser. Når man også tager de 6 millioner euro, som er sat i reserve til observatører, i betragtning og udvidelsesreservene for bygninger på 15 millioner euro, er der efter min mening hensat tilstrækkelige midler til forberedelsen af udvidelsen.
Et af de mest besværlige anliggender, der skal løses, er sprogspørgsmålet. Næsten alle nye medlemsstater medbringer deres eget sprog i EU. For at demokratiet skal fungere, er det livsvigtigt, at enhver EU-borger kan opstille som kandidat til Europa-Parlamentet, uden at der kræves en god beherskelse af et fremmedsprog. Dette stiller særlige krav til Europa-Parlamentet, hvad angår tolkning af sprogene. Enhver skal kunne deltage i forhandlingen på sit eget modersmål. På den anden side er det næsten umuligt at arrangere tolkning af de små sprog, således at tolkning udelukkende sker gennem én tolk. F.eks. tolkes finsk først til engelsk og først derefter til græsk. Jeg synes, at de store sprog som engelsk, fransk og tysk skal have en særlig opgave med tolkning af flest mulige sprog, også de små sprog. Da kan medlemmerne lytte til tolkning af det originale indlæg gennem kun én tolk.
Det andet centrale problem er støtten til Parlamentets kerneaktiviteter. Det er ufatteligt, at udvalgene har mangel på personale til forberedelse, samtidig med at lovgivningsarbejdet er taget til. Det er vigtigt at styrke dette grundlæggende arbejde. Parlamentet skal være i stand til en velkvalificeret forhandling af sagerne, for ellers er Kommissionen og Rådet overlegne, og først og fremmest vil kvaliteten af alt lovgivningsarbejde lide derunder.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, Kommissionen vil ifølge det foreløbige budgetforslag afsætte 500 foreløbige stillinger til EU's udvidelsesbehov, og disse skal finansieres ved fleksible mekanismer. Finansieringsmetoden er forkert. Der er ikke tale om ikke-budgetterede udgifter. Parlamentet vil også forberede sig til udvidelsen ved at ansatte nyt personale. Finansieringen tænkes gennemført bl.a. med såkaldte negative prioriteter, det vil sige eksisterende aktiviteter ønskes elimineret og kørt ned. I så fald vil besparelserne gå værst ud over Parlamentets pluralistiske alsidighed og aktiviteter, der opretholder mangfoldighed, og det er derfor, at denne finansieringsmetode er forkert.
Det er begrundet både for Kommissionen og Parlamentet at bogføre udvidelsens administrative udgifter synligt på overslagets hovedbudgetpost V. Det er begrundet at overskride de administrative udgifter, som er noteret i den interinstitutionelle aftale bl.a. af den grund, at der ved indgåelsen af aftalen ikke var taget højde for, at der kommer 10 nye medlemsstater og ni nye sprog til. Omkostningerne, der skyldes udvidelsen, skal betales, og omkostningerne skal være klart synlige på budgettet.

Ilgenfritz (NI).
Hr. formand, det er klart, at det på nuværende tidspunkt er meget vanskeligt at bedømme de omkostninger, der er forbundet med udvidelsen. Det skal dog også stå klart for os, at udvidelsesomkostningerne ikke må tage overhånd i fremtiden.
De økonomiske tal i Unionen, hvad angår økonomisk vækst og beskæftigelse, er ikke særlig gode. Dertil kommer, at skattebyrden i Europa, der bæres af de europæiske borgere, har nået et historisk højdepunkt med 46%. Det betyder kort og godt, at medlemsstaterne i årene 2003-2008 må give afkald på skatteindtægter, da de gældende skattesatser er for høje og ubetinget må nedsættes. Det går vi også ind for her i Europa-Parlamentet.
Samtidig kan medlemsstaternes budgetter ikke klare yderligere belastninger, f.eks. i form af højere bidragsbetalinger. EU's borgere vil ikke acceptere større byrder. Vedtager vi det alligevel, vil det politiske landskab i Unionen fremover ændre sig eftertrykkeligt og formentlig ikke til Europas fordel. Borgerne vil, hvad det angår, med stor sikkerhed også give os deres svar herpå ved næste valg.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, overslaget over Europa-Parlamentets indtægter og udgifter for 2003 må betragtes som et pletskud fra ordføreren, hr. Stenmarcks, side, for han har identificeret en række grundlæggende punkter, som det er godt, Europa-Parlamentet udtaler sig om. Et af dem er udvidelsen, og det andet er assistancen til medlemmerne.
Hvad angår udvidelsen, skal vi naturligvis finde en balance mellem den politiske tidsplan og effektiviteten, uden at der bliver en voldsom stigning i de administrative udgifter og i udgifterne til bygninger, og det er spørgsmål, som medlemmerne og Parlamentet er særdeles interesseret i, for ofte lider Parlamentets offentlig omdømme skade, hvis der er umådeholdne udgifter til bygninger. Det er i dette lys, at det ændringsforslag, som vores gruppe stiller, skal ses, nemlig at forsøge at få mere information fra Europa-Parlamentets relevante tjenestegrene, så vi kan se, hvad det reelle behov for disse bygninger er.
På den anden side kræver assistancen til medlemmerne også, at der er balance mellem de professionelle krav og umiddelbarheden i medlemmernes aktivitet, som er meget specifik, og som har brug for punktlig og umiddelbar assistance. Parlamentet har øget sit politiske ansvar, vi har fået nye beføjelser og en række tekniske behov, der skal tilfredsstilles, men den administrative del af assistancen til os er ikke blevet forøget tilstrækkeligt.
Det er derfor nødvendigt at følge anbefalingerne fra ROME-PE-undersøgelsen. Vi mener, at ordføreren har behandlet dem særdeles godt i sin betænkning, og derfor, med forbehold af senere forhandlinger med Præsidiet, er det ordførerens mening, der bør være fremherskende i denne betænkning.

Cappato (NI).
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren med hans arbejde, og herefter vil jeg gerne understrege vigtigheden af punkt 20, hvor man anmoder om en direkte transmission af Parlamentets møder på internettet og om en arkivering af disse optagelser.
I modsætning til fru Gill er jeg af den opfattelse, at det netop er offentlighedsprincippet, der er vigtigt. Nogle møder vil blive fulgt af mange, mens der ikke vil være nær så stor interesse for andre møder, men jeg mener under alle omstændigheder, at internettet gør det muligt at holde omkostningerne på et meget lavt niveau, så vi kan overholde det grundlæggende demokratiske princip om mødernes offentlighed, for vi ved godt, at møderne kun er offentlige i teorien og på papiret. De europæiske borgere kan nemlig som bekendt ikke få adgang til disse møder - uanset om de har interesse for 10 eller 1.000 mennesker - hvis ikke de har en invitation.
Omkostningerne kan være meget lavere end de omkostninger, der i øjeblikket afholdes til forskelligt propagandamateriale eller indirekte information. Her ville der til gengæld være tale om direkte og ikke indirekte information, så vores arbejde igen kommer til at foregå i overensstemmelse med offentlighedsprincippet.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning (A5-0161/2002) af Trentin for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker for 2002 (KOM(2002) 191 - C5-0191/2002 - 2002/2075(COS));
betænkning (A5-0145/2002) af Marinos for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om den årlige vurdering af gennemførelsen af stabilitets- og konvergensprogrammerne (EF-traktatens artikel 99, stk. 4) (2002/2016(INI)).

Trentin (PSE)
Hr. formand, kære kommissærer, kære kolleger, vi står over for en økonomisk situation, som stadig er meget usikker, og som kræver, at EU-institutionerne går bort fra den holdning, der går ud på blot at vente på virkningen af det amerikanske opsving. Ligesom det er tilfældet i Europa, lader det amerikanske opsving i øvrigt også til at være langsomt og ulige fordelt på de forskellige sektorer, og det finder sted samtidig med omstruktureringsprocesser, som har betydelige konsekvenser for beskæftigelsen, og som kræver nogle omfattende kapitalinvesteringer.
Det er ikke tilfældigt, at USA's regering fører en kraftig interventionspolitik, som burde give EU-institutionerne - der stadig står over for en længerevarende stagnation i investeringerne - stof til eftertanke, i det mindste hvis de ikke ønsker, at USA's konkurrenceforspring i forhold til Europa skal blive endnu større i denne tid.
Under disse omstændigheder må den nødvendige overholdelse af stabilitetspagtens bestemmelser, navnlig hvad angår underskuddene på statsbudgetterne og målsætningen om en reduktion af gælden, ikke - selv om nogle er af denne opfattelse - træde i stedet for en kraftig samordning af de økonomiske politikker og socialpolitikkerne og et policy mix, der har indvirkning på EU-landenes og ikke mindst Eurogruppens økonomiske politikker.
Bestemmelsen om et maksimalt underskud på 3% på nationalstaternes budgetter skal overholdes. Man forstår dog udmærket, at knapheden af de midler, som de enkelte stater har til rådighed til nogle økonomiske politikker, socialpolitikker og miljøpolitikker, der kan sætte skub i økonomien og beskæftigelsen, således gør det absolut nødvendigt at skabe et nyt samarbejde ved hjælp af en tættere samordning af de økonomiske politikker, socialpolitikkerne og miljøpolitikkerne, ikke mindst i eurozonen. Denne samordning bør desuden også komme til udtryk i politikken for olie- og råstofforsyning, så prissvingningerne mindskes, og så inflationstruslen begrænses.
Derfor opfordrer vi i vores betænkning Kommissionen til at foreslå Rådet og nogle af landene forsøg med en åben samordning inden for netop de investeringssektorer, hvor Det Europæiske Råd i Lissabon konstaterede, at EU var længst bagud, når det gælder om at skabe en økonomi og et vidensamfund, der går i retning af fuld beskæftigelse og social samhørighed inden 2010. Her tænker jeg navnlig på investeringerne i forskning og udvikling og på investeringerne i livslang læring, som er dyre, hvis de virkelig skal nytte noget. Sidstnævnte er en politik, der uundgåeligt kræver en indførelse af fleksibilitet på arbejdsmarkedet. Jeg tænker ligeledes på de investeringer, som kan forbedre mulighederne for en aktiv alderdom baseret på frivilligt arbejde og på en omskoling af de ældre arbejdstagere, så vi bevarer det universelle sikringssystems standard, og endelig tænker jeg på investeringerne i integreret infrastruktur inden for netværk og tjenester, som med medlemsstaternes, privatpersoners og Den Europæiske Investeringsbanks støtte kan føre til en umiddelbar vækst i beskæftigelsen.
Efter min mening er det lige så tvingende nødvendigt at være opmærksom på retningslinjerne i grønbogen om virksomhedernes sociale ansvar i tilfælde af fusion og omstrukturering, så man også ved hjælp af benchmarking fremmer information og høring af arbejdstagerne, og så man finder nogle alternative løsninger til strukturarbejdsløsheden, nemlig fornyet beskæftigelse og efteruddannelse.
Hr. formand, Jacques Delors har tidligere foreslået denne løsning, og han foreslår den igen i dag i interviewet i Le Monde her til morgen. Det er en løsning, som kan have stærk indflydelse på økonomien og markederne på grund af de positive tegn på et økonomisk opsving, også i de lande, hvor udviklingen i dag er gået i stå.
Endelig vil jeg gerne have, hr. formand, at Kommissionen og Rådet tager imod opfordringen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål til i højere grad at inddrage Parlamentet og ikke nøjes med at høre det, når det gælder fastlæggelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, og når det gælder om at fremme et større samarbejde mellem EU-institutionerne, så også denne proces sker på en gennemsigtig måde, og så parlamenterne informeres og deltager.

Marinos (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, betænkningen om den årlige vurdering af anvendelsen af stabilitets- og konvergensprogrammerne, som jeg har den ære at forelægge for Dem, og som er blevet godkendt enstemmigt i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, viser generelt, at de årlige stabilitets- og konvergensprogrammer, som medlemsstaternes regeringer har meldt tilbage om, og anvendelsen af dem i 2001 for størstedelens vedkommende er i overensstemmelse med kravene i stabilitets- og vækstpagten. Og det til trods for de ugunstige økonomiske forhold, der har hersket på grund af det alvorlige tilbageskridt i udviklingstempoet, de heldigvis tidsbestemte problemer i den amerikanske økonomi og de helt særlige begivenheder såsom terrorangrebet den 11. september.
Til trods for visse alvorlige afvigelser i Tyskland og Portugal beviser dette generelt positive billede, at stabilitetspagten og dens meget strenge anvendelse, som Den Europæiske Centralbanks politik har medført, bidrager effektivt til valutastabiliteten. Den tillod en vellykket indførsel af euroen og er ifølge det fremherskende synspunkt en grundlæggende forudsætning for en økonomisk udvikling baseret på sunde og sikre grundlag i EU, noget, vi desværre ikke har opnået endnu.
Desværre er udviklingstempoet på nær nogle enkelte undtagelser fortsat lavt. Arbejdsløsheden er stadig høj og skaber alvorlige problemer for de fattigste samfundsklasser og især for de unge, mens inflationstrykket til stadighed truer os. Europa-Kommissionen og Økofin mener, at der kommer et opsving, og at det vil give sig tydeligere til kende i sidste kvartal i år. Et tilsvarende billede tegner også de nye stabilitetsprogrammer for de næste tre år. De skal blot verificeres. Til trods for opsvingstendenserne i den amerikanske økonomi og en vis opblomstring på børserne for nylig er der desværre stadig meget usikkerhed, og brede folkelige samfundslag giver udtryk for deres mishag, undertiden på en ekstrem måde, som vi har set det ved de sidste valg. Det er tydeligt, at en simpel forvaltning af landenes ledelse ikke er tilstrækkelig. Vi har brug for mere effektive økonomiske politikker, der kan styrke den europæiske økonomis konkurrenceevne, fremme konvergensen, tilskynde til produktionsinvesteringer især i højteknologi og skabe flere arbejdspladser, for at dæmpe den uro, som den desværre ukontrollerede indvandrerstrøm og den kriminalitet, der tillægges indvandrerne, skaber samt den vedvarende høje arbejdsløshed, der især rammer de unge.
Selv om visse kredse gør det til en sag, at stabilitetspagten skal revideres og ikke anvendes så strengt, mener Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, at det er absolut nødvendigt, at den holdes ufravigeligt, og derfor fordømmer udvalget den frygtsomme tackling af de afvigelser, man har kunnet iagttage under dens implementering i Tyskland og Portugal. Til trods for Kommissionens henstillinger til Økofin om at rette henvendelse til disse lande i god tid, ligesom det tidligere er sket i Irlands tilfælde, er det ikke sket, sikkert af politiske grunde. Det er en fejltagelse, der kan ryste tilliden til pagtens nødvendighed og Kommissionens autoritet. Fejltagelsen viser sig endnu mere alvorlig, eftersom den nye regering efter valget kunne afsløre, at den tidligere regering havde skjult landets ganske forfærdelige situation, idet underskuddet på budgettet tenderer at overskride grænsen på 3% i forhold til bruttonationalproduktet. Statistiske afsløringer har også vist underskud i Tyskland, i hvert fald hvad angår arbejdsløsheden, mens det for Frankrigs og Grækenlands vedkommende ser ud til, at underskuddene er betydeligt højere end de opgivne.
Disse forhold, der tydeligvis er et resultat af den såkaldte kreative bogføring, må ophøre, og Kommissionen presser allerede nu på for at få større åbenhed og oprigtighed i de oplysninger, som regeringerne giver, mens den samtidig understreger, at de nødvendige strukturændringer skal gennemføres i hurtigere tempo, især på pensionsområdet og i forbindelse med liberaliseringen af markederne, især arbejds- og energimarkedet, og i forbindelse med en højnelse af uddannelserne, så man kan opnå målene fra Lissabon.
EU opfordres til at turde mere og tage ved lære af succeserne ved den amerikanske model, der dog i går skabte problemer for os efter meddelelsen om en stigning i landbrugstilskuddene på 80%, uden dog at forlade den sociale markedsøkonomi og lade det private initiativs kreative kræfter virke uhindret, men selvfølgelig ikke hæmningsløst, så vi kan undgå den nuværende usikkerhed, der fostrer ikke så få trusler. Det skal foregå, mens terrorismens destabiliserende aktivitet stadig er nærværende, og mens der opstår yderligtgående højre- og venstrestrømninger med alle de ulykker, det varsler, ganske som det skete i perioden mellem første og anden verdenskrig.

Schmid, Herman (GUE/NGL)
Hr. formand, jeg vil også takke hr. Trentin for et glimrende stykke arbejde under meget vanskelige omstændigheder. Den sidste version af betænkningen ankom her til morgen, og det har ikke været let for nogen af os at samarbejde mellem udvalgene under disse betingelser. Vi er imidlertid enige på mange områder, og hr. Trentin har taget godt imod en del af synspunkterne fra vores udvalg.
Jeg er enig med ham i, at man skal tage udgangspunkt i, at de europæiske økonomier netop nu er stagnerende og skal styrkes, samt at der skal investeres i de nødvendige ting, som der er stor politisk enighed om. Både hr. Trentin og hr. Marinos har talt om uddannelse. Jeg vil understrege vigtigheden af grunduddannelsen og den grundlæggende erhvervsfaglige uddannelse. Det er også vigtigt at satse penge på en forbedring af de økologiske infrastrukturer, hvilket er godt for fremtiden, samt på uddannelse, der har stor beskæftigelsesmæssig effekt.
Det er vigtigt ikke blot at koncentrere sig om de umiddelbart nødvendige handlinger, men også om de mere langsigtede gøremål med gavnlige sociale konsekvenser. Det er således vigtigt i højere grad end hidtil at være opmærksom på betydningen af at styrke de lokale arbejdsmarkeder, der er mindre konjunkturfølsomme.
Vi får mulighed for at vende tilbage til dette i Parlamentet lidt senere, når vi skal behandle en rapport fra Kommissionen om udvikling af lokale beskæftigelsesstrategier.
Til slut vil jeg sige og beklage, at vi ikke har kunnet tage tilstrækkeligt stort hensyn til de østeuropæiske lande og deres økonomi, hvilket havde været ønskværdigt i denne proces. Der findes rigtignok andre opgaver, der skal prioriteres på kort sigt, men så snart vi har et noget længere perspektiv, er det nødvendigt at diskutere økonomi ud fra et fælleseuropæisk perspektiv.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, tillad mig at komme med tre bemærkninger. For det første glæder det mig meget, at vi behandler Trentin- og Marinos-betænkningerne under ét, fordi det dermed endnu en gang understreges, at der ikke alene ikke er noget modsætningsforhold mellem stabilitets- og konvergensprogrammet og de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, men at de sågar supplerer hinanden. For det andet vil jeg gerne sige, at de, der sammenligner Lissabon-målene med virkeligheden, ved, hvor meget der endnu skal gøres, og kan se, at der har været betydelige forsinkelser i gennemførelsen af Lissabon-målene.
Målene fra Lissabon om at gøre EU til den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi, der muliggør varig økonomisk vækst med flere og bedre arbejdspladser og et større sammenhold, er det overordnede mål, som vi alle - Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen - har forpligtet os til.
Min tredje bemærkning er, hr. kommissær, at jeg på min gruppes vegne fuldt ud støtter indholdet i de overordnede retningslinjer, De har præsenteret, og jeg mener, at de på trods af et par ændringsforslag, som vi også har tilsluttet os, grundlæggende fortjener vores fulde støtte og er rigtige. Vores mål opnår vi bedst og sikrest med økosocial markedsøkonomi. Det må jeg understrege endnu en gang, fordi den økosociale markedsøkonomi på den ene side er kendetegnet ved velfungerende frie, liberaliserede markeder og på den anden side ser ansvaret over for virksomheder, arbejdstagere og forbrugere såvel som bæredygtigheden som en del af ansvaret for fremtiden.
Jeg vil gerne appellere til en del af talerne fra venstrefløjen: Lad nu være med at spille socialpolitikken ud mod den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken ud mod prisstabiliteten. Prisstabilitet er en forudsætning for vækst og beskæftigelse, og vækst og beskæftigelse er en forudsætning for det sociale sammenhold i vores samfund. De, der sætter spørgsmålstegn ved stabilitets- og vækstpagten, belaster fremtiden og handler ansvarsløst. De, der overholder den, har tilstrækkeligt spillerum til politiske initiativer og investeringer.
Jeg kræver større konsekvens i gennemførelsen og overholdelsen af det aftalte. Gennemførelsen af Lissabon-målene, konvergenskriterierne, stabilitets- og vækstpagten, handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser og liberaliseringsplanerne giver også tilstrækkelig mulighed for koordinering. Vi vil aldrig gå med til koordinering på bekostning af medbestemmelse. Vi vil gå med til koordinering med henblik på gennemførelse af vores fælles mål. Det indre marked styrker konkurrenceevnen i Europa, i verden. Der er dog ikke tale om noget konkurrenceforbud i Europa. Vi har brug for konkurrence på produkter og konkurrence på systemer!
Goebbels (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, socialisterne siger ja til den nødvendige stabilitetspolitik. Stabiliteten bør ikke være et mål i sig selv, men den skal støtte væksten. Europa har brug for en mere frivillig vækstpolitik. Derfor er det nødvendigt at investere mere i de europæiske infrastrukturer. Infrastrukturernes kollektive rentabilitet er altid meget større end deres direkte økonomiske rentabilitet. Mange regioner i Europa har oplevet en større udvikling takket være et net af højhastighedstog, takket være en ny motorvej, en mere moderne havn eller en lufthavn.
Kommunikationsnettene og energiforsyningsnettene er ligeledes en del af udviklingen og væksten. 10 år efter lanceringen af de transeuropæiske transportnet kan man konstatere, at kun få af projekterne er afsluttet. Men hvad værre er, den stigende mobilitet har ført til en mætning af alle eksisterende infrastrukturelle net. De, der fremturer med liberalisering af energimarkederne, har tilsyneladende ikke opdaget, at de eksisterende indbyrdes sammenhængende forbindelser til energiforsyning er meget utilstrækkelige. Ligeledes ignorerer de, der ønsker en liberalisering af jernbanetransporten tilsyneladende, at den eksisterende kapacitet på jernbanenettet allerede udnyttes fuldt ud. Dette gælder både for passagertransport og for godstransport.
Vi har helt klart brug for en udvidelse af det transeuropæiske transportnet på alle områder. Det er en typisk fællesskabspolitik, eftersom det transeuropæiske transportnet, det ligger i ordet, hr. formand, ikke ophører ved de nationale grænser, men angår hele den europæiske økonomi. Kommissionen er derfor inspireret til at ændre de transeuropæiske transportnet og at planlægge en udvidelse af alle disse net.
Disse transeuropæiske net bør nyde godt af en europæisk finansiering. EU's budget og Den Europæiske Investeringsbank bør bidrage til det. Offentlig og privat finansiering er nødvendig. Den europæiske politik om infrastrukturer er til umiddelbar fordel for væksten og for beskæftigelsen, men også for væksten og dermed for beskæftigelsen på mellemlang og lang sigt.
Hr. formand, jeg vil gerne afslutte med at takke de to ordførere, og navnlig min kollega Bruno Trentin, for deres betænkning for 2002.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne give udtryk for Den Liberale Gruppes støtte til de to betænkninger fra vores kolleger, hr. Trentin og hr. Marinos, der omhandler to centrale emner i denne mekanisme - som er meget kompliceret for os - om EU's økonomiske og monetære politik, nemlig stabilitetspagten og de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, der er centrale elementer.
Jeg vil gerne fremhæve følgende aspekter: For det første at vi fuldt ud støtter en stram budgetpolitik og opfyldelsen af de forpligtelser, der er fastsat i stabilitetspagten. Derfor beklager vi dybt, at medlemsstaterne på Økofin-Rådet i februar - hvis jeg husker rigtigt - ikke støttede Kommissionens forslag om den bekymring, der kom til udtryk i forbindelse med udviklingen i økonomien og i budgetforvaltningen i henholdsvis Portugal og Tyskland. Jeg tilføjer ligeledes vores bekymring over det, den nuværende franske regering netop har udtalt. Derfor støtter jeg en stram politik, der skal give den tillid og soliditet, der var sikret for den samlede europæiske økonomi, da den fik sin fælles mønt, euroen.
Endelig vil jeg gerne i forbindelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik påpege, at vi naturligvis er enig i forslagene i hr. Trentins betænkning og i særdeleshed i de aspekter, der fører til videreudvikling af Lissabon-forpligtelserne efter revisionen heraf på Rådet i Barcelona. Vi er især enige i det vanskelige kompromis mellem at få en større konkurrenceevne og samtidig at fastholde den økonomiske og sociale samhørighed. Dette vil naturligvis kun lykkes, hvis der - som det sker i hr. Trentins betænkning, og som Udvalget om Sociale Anliggender har foreslået - lægges eftertryk på informationssamfundet og på udviklingen af forsknings- og teknologiudviklingsaktiviteterne. Det vil selvsagt føre til det informations- og vidensamfund, der vil gøre det muligt for os at øge kvaliteten og blive mere konkurrencedygtige, som er sat som mål for udgangen af dette årti.

Jonckheer (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil også gerne på vegne af min gruppe takke vores gode kollega, Bruno Trentin, og lykønske ham ikke blot med hans personlige kvaliteter, men også fordi betænkningen, som blev vedtaget i går aftes i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, efter min mening indeholder en stærk politisk meddelelse.
Meddelelsen er, at Europa-Parlamentet, hvis denne betænkning vedtages, afviser den afventningsstrategi, som regeringerne i medlemslandene har ført, og taler til fordel for en større kvalitativ vækst. Denne meddelelse kommer til udtryk i fremhævelsen af den kendsgerning, at det i den trekant, som økonomerne kender så godt, nemlig den trekant, der består af offentlig gæld, offentlige indtægter og offentlige udgifter - for øvrigt uanset om det drejer sig om løbende udgifter eller i særdeleshed udgifter til investeringer, som nævnes i denne betænkning - ligeledes drejer sig om at tage hensyn til niveauet for de offentlige udgifter, der er nødvendige til realisering af målene fra Lissabon og Göteborg. Og man skal ikke være særlig klog for at opdage, at denne meddelelse er i modstrid med det, der generelt gives udtryk for. For at blive overbevist er det nok at se de største partiers valgprogrammer, der alle lægger vægt på begrænsningen i de offentlige indtægter uden egentlig at angive, hvilke offentlige udgifter der som konsekvens også skal begrænses tilsvarende.
I forhold til den skattemæssige konkurrence, der i stigende grad finder sted mellem medlemslandene, mener jeg, at ændringsforslag 7 er helt afgørende, for det advarer mod det pres, der er på de offentlige udgifter. Foruden det skattemæssige aspekt, der efter vores mening behandles alt for lidt i betænkningen, er det også grunden til, at vi anser ændringsforslag 8 for at være et absolut minimum vedrørende selskabsskatten og gennemførelsen af konklusionerne fra Primarolo-betænkningen. Men det er også nødvendigt - kommissæren er klar over det - at vi kommer videre med miljøbeskatningen og afgiftsfastsættelse for kapitalafkast, som er de punkter, forhandlingen strander på.
Til sidst, hr. kommissær, vedrørende stabilitetspagten stemmer min gruppe ikke for Marinos-betænkningen, for jeg mener, at der er en modsætning, i modstrid med det, som de andre ordfører har nævnt, mellem Trentin-betænkningen og Marinos-betænkningen. I Marinos-betænkningen tales der til fordel for en streng overholdelse af stabilitetsprogrammerne. Jeg mener personligt ikke, at det er klogt og i borgernes interesse at afvise en debat om stabilitetspagten. Det er ikke klogt for enhver pris og i respekt for de stramme tidsplaner at hænge sig i budgetmæssige balancer: Niveauet for medlemsstaternes offentlige gæld kræver helt enkelt først og fremmest en streng overholdelse af de budgetmæssige saldi. Jeg mener, at der kan skabes en sammenhæng mellem den stigende højreekstremisme i Europa og den kendsgerning, at staterne ikke længere kan opfylde borgers elementære behov, eller at opfyldelsen af disse behov bliver mindre. Men det er nødvendigt med omfattende offentlige midler for at opfylde disse behov.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, vi har i EU et indre marked, vi har i 12 medlemsstater en fælles mønt, men vi har ingen fælles europæisk økonomisk politik og skattepolitik og heller ingen beskæftigelsespolitik. Det er også det grundlæggende dilemma!
De overordnede retningslinjer kan man så absolut have forskellige meninger om. Man kan diskutere, når vi satser på vækst, om forudsætningerne for vækst ikke er høj beskæftigelse, fordi en sådan styrker købekraften og dermed efterspørgslen. Man kan diskutere, om man vil nedtone den udbudsorienterede økonomiske politik lidt i forhold til en efterspørgselsorienteret økonomisk politik. Men hvis vi ikke får stablet nogen fælles politikker på benene, løser vi ikke problemet!
Vi har en beliggenhedskonkurrence medlemsstaterne imellem. Det betyder, at der som minimum i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik også skal fastlægges et par fælles rammebetingelser. Hvor store kan eller bør investeringsudgifterne i budgetterne være? Er det virkelig nødvendigt - sådan som det står i teksten - fortrinsvis at satse på en udgiftsreduktion, eller kan man ikke også ændre indtægtssiden via skattelighed? Hvorfor er der ingen ligebehandling af personselskaber og kapitalselskaber i skattelovgivningen? Hvorfor betaler ikke alle virksomheder eller alle privatpersoner med udbytte skat heraf? Der er jo tale om rammebetingelser, som man kan fastsætte, så der skabes konkurrencelighed i landene.
Det spørgsmål, vi må stille os selv - hr. Karas formulerede det efter min mening ikke korrekt - går ikke på, at de venstreorienterede vil føre socialpolitik versus økonomisk politik eller beskæftigelsespolitik versus stabilitetspolitik. En god beskæftigelsespolitik, en lav arbejdsløshed er selve forudsætningen for vækst! Der er kun vækst, hvis de produkter, der produceres, kan afsættes. Det vil sige, at de to ting er forbundet med hinanden. Derfor må vi gøre os nogle tanker om, hvordan økonomisk politik og socialpolitik på afgørende vis kan indrettes bedre efter hinanden, i stedet for at de stilles op som modsætninger.
Bigliardo (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil gerne tilslutte mig den tak, man rettede til hr. Trentin for den glimrende betænkning og for det arbejde, han har udført. Det fremgår ret tydeligt af dette arbejde, at vækstraten for Fællesskabets økonomiske politik er svækket, og det er en kendsgerning, der blev understreget kraftigt, ligesom det også blev understreget kraftigt - og her benytter jeg mig af kommissærernes tilstedeværelse i salen - at det ringe økonomiske samarbejde mellem EU og Europa-Parlamentet er et problem.
Ønsket om, at samarbejdet mellem Parlamentet og EU bliver en realitet i fremtiden, er således ikke kun et problem, men også en reel nødvendighed, hvis man fortsat tror på, at politikerne skal have forrang frem for en vis type lobbyistisk økonomi, som - hvilket tallene for den økonomiske tilbagegang viser - bestemt ikke har givet det forventede resultat hidtil.
Hvad kan man således forvente af en sådan situation? Når vi står over for de afgørende spørgsmål her i verden i dag - og dem var der nogle, som nævnte og var inde på - bør vi efter min mening begynde at tænke os om og forsøge at forene EU's iværksætterevne med de problemer med den sociale samhørighed, som også fremgik af hr. Marinos' betænkning. Det er ligeledes nødvendigt med en moderne fortolkning af det nye forhold mellem den nye økonomi og socialstaten, nemlig den socialstat, som vi i dag skal fortolke på en ny måde. Det forsøger vi at gøre i Italien i øjeblikket, og det gør vi ikke mindst ved at kæmpe hårdt for at modernisere forholdet mellem kapitalen og arbejdsmarkedet, så de to ting kommer til at harmonere kraftigt med hinanden, også - og det er en opfordring, som jeg retter til hr. Trentin og de andre kolleger i mit udvalg - i betragtning af det, der sker om et par år med udvidelsen, som nu står for døren.
Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som fru Randzio-Plath er formand for, var for nylig i Bulgarien, hvor vi havde lejlighed til at kaste et blik på disse landes budgetter, og her var vi reelt en smule bekymrede for konsekvenserne for vores økonomi. Derfor skal vi i vores overvejelser tage højde for, at udvidelsen står for døren, og glæde os over den indsats, vi gør i øjeblikket. Efter min mening var det rigtigt af hr. Trentin, at han i sin henstilling mindede om de gamle og ædle værdier, som europæerne traditionelt holder i hævd, og derfor var det fornuftigt af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål at arbejde i denne retning, nemlig i retning af en reel indførelse af en europæisk stat med en stærk økonomi og nogle solidariske rammer.

Blokland (EDD).
Man har lov at sige, hvad man mener, men man skal også gøre, hvad man siger. Med sidstnævnte står det dårligt til, når det gælder gennemførelsen af indgåede aftaler på det socioøkonomiske område. Siden topmødet i Stockholm har integration af social- og beskæftigelsespolitikken i den økonomiske politik været en målsætning for at nå frem til en bæredygtig udvikling. Topmødet i Barcelona for to måneder siden var anledning til gennem ændringer at indføje utallige målsætninger på social- og beskæftigelsesområdet i hr. Trentins forberedende betænkning. I hr. Trentins betænkning ser jeg ganske vist nu målsætningerne på social- og beskæftigelsesområdet, men efter min opfattelse lægges der utilstrækkelig vægt på miljøaspekterne. Integration af økonomisk og social politik er åbenbart mere indlysende end integration af miljøpolitik i den økonomiske politik. Er grunden måske, at miljøpolitik koster penge og ikke med det samme giver målelige økonomiske resultater? Jeg opfordrer derfor til, at der i retningslinjerne for den økonomiske politik foruden henvisninger til miljøets betydning også indføjes tydelige og konkrete miljømålsætninger. Jeg tænker i denne forbindelse på indføjelsen af målsætninger vedrørende energiforbrug og reduktion af CO2-emissioner. Økonomisk vækst skal ledsages af en forsvarlig brug af de naturlige ressourcer. Endelig har jeg forstået, at den åbne koordinationsmetode ikke fungerer fuldstændigt efter ønske. I praksis viser det sig, at det ofte er for uforpligtende at arbejde med denne metode. Metoden er heller ikke beskrevet tydeligt. Samarbejde gennem den åbne koordinationsmetode er derved for uforpligtende for medlemsstaterne. Det er derfor ønskeligt, at det tydeliggøres, hvordan samarbejdet mellem medlemsstaterne inden for beskæftigelses- og socialpolitik finder sted. Og det skal være i overensstemmelse med medlemsstaternes ansvar.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil også gerne takke ordførerne for deres arbejde. Der er to næsten magiske formler, som hele tiden går igen her i Parlamentet, og som er kendetegnende for en bestemt form for europæisme, og det er den europæiske socialmodel og den sociale markedsøkonomi. Det usagte - som i virkeligheden siges ofte - er, at dette markerer forskellen på den europæiske model og den amerikanske model, for den europæiske model er næstekærlig og solidarisk, mens den amerikanske model er egoistisk og kynisk. Vi bør efter min mening spørge os selv, om disse klichéer reelt svarer til virkeligheden, og om den europæiske model reelt beskytter de svageste grupper og de udstødte. Giver vores økonomiske lovgivning virkelig bedre resultater end den amerikanske? I de tekster fra Rådet, som vi drøfter i dag, lyder der et optimistisk og fortrøstningsfuldt mantra, nemlig Lissabon-målsætningen om, at EU på 10 år skal gøres til verdens mest dynamiske og konkurrencedygtige videnbaserede økonomi. Det er naturligvis en glimrende hensigt. Man glemmer bare at sige, at der allerede er gået to år, at den europæiske økonomi stadig ikke er kommet i gang, at de nødvendige reformer bliver udsat eller bliver mere og mere indholdsløse for hvert topmøde, og at EU's arbejdsløses forhåbninger om at finde arbejde takket være væksten stadig er afhængige af, at den amerikanske økonomi og det amerikanske lokomotiv sætter i gang igen. Man fastlægger hele tiden nogle højtravende og ambitiøse målsætninger, og hvis man så ikke når dem, fordi der ikke var nogen realistisk mulighed for at nå dem, er det bare ærgerligt!
Det er nødvendigt at fremskynde reformerne. De henstillinger, der rettes til Italien i forbindelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik i år, er de samme som i de sidste fem år, men man gør ikke noget for at tilpasse sig til kravene, når det gælder arbejdsmarkedet, den sociale sikring, de selvstændige erhverv og markedernes liberalisering.
Til sidst vil jeg gerne komme med en påmindelse, hr. formand. For blot 10 år siden blev Japan stadig betragtet som en uovervindelig økonomi med en særligt beskyttende socialmodel. I dag lader det til, at en længerevarende recession og den manglende evne til at foretage liberale reformer af den japanske økonomi har dømt Japan til en langsom og uventet kamp for at overleve. Der er selvfølgelig tale om forskellige situationer, som ikke kan sammenlignes, men Japans eksempel er en advarsel, som vi bør holde os for øje her i Europa.

Formanden.
Vi har hermed afsluttet listen over de ordførere, der ønskede at få ordet på deres gruppes vegne. Da vi om et øjeblik skal afholde afstemning, udsætter jeg forhandlingen under ét om disse to betænkninger. Forhandlingen fortsættes i aften kl. 21.00.
(Mødet udsat kl. 11.55 og genoptaget kl. 12.00)

Solbes
Hr. formand, Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 16, 19, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 28, 29, 32, 33 og 34. Den kan i princippet også acceptere ændringsforslag 8, 14, 15 og 18, men først efter omformulering, og den forkaster de øvrige.

Byrne
Hr. formand, jeg anbefaler, at den fælles holdning vedtages uden ændringer. Under gårsdagens forhandlinger i Parlamentet blev der rejst spørgsmål om, hvorvidt der var maksimal harmonisering eller ej. Jeg kan forsikre Parlamentet, at der er maksimal harmonisering med hensyn til information til forbrugerne forud for aftalens indgåelse, hvad angår f.eks. leverandøren, finansielle tjenesteydelser, fjernsalgsaftalen og regresordningen.
Der blev udtrykt stor bekymring over artikel 3, stk. 4, om oplysninger om de aftalemæssige forpligtelser, der skal meddeles forbrugeren i fasen forud for indgåelsen af aftalen. Der blev især udtrykt bekymring om, hvorvidt dette var i overensstemmelse med direktivet om elektronisk handel, og jeg kan forsikre, at det efter min mening er i fuld overensstemmelse hermed. Jeg henleder Parlamentets opmærksomhed på betragtning 56 i direktivet om elektronisk handel. Jeg forsikrer Parlamentet om, at f.eks. websteder stadig er underlagt princippet om oprindelsesland.
Hvad angår artikel 42, mener jeg, at denne er nødvendig i betragtning af, at yderligere harmoniseringsregler stadig er under udarbejdelse.
Jeg opfordrer Parlamentet til at forkaste ændringsforslag 49, da artiklens ordlyd er korrekt, da der står "en indbyrdes tilnærmelse". Det er den ordlyd, man normalt anvender i direktiver, og den anden ordlyd finder man typisk i forordninger.
Endelig bør ændringsforslag 50 ligeledes forkastes, fordi det kræver, at der fastsættes en bestemt dato i 2003, hvilket ikke er hensigtsmæssigt. Den rette og normale procedure er at angive en tidsfrist på to år efter vedtagelsen. Under de givne omstændigheder anbefaler Kommissionen, at betænkningen vedtages uden ændringer.

Berger (PSE)
Hr. formand, med hensyn til kommissærens redegørelse vil jeg som ordfører gerne sige, at den indholdsmæssigt fuldt ud er i overensstemmelse med min henstilling til Parlamentet. For at mine kolleger bedre kan forstå det, siger jeg, at der i hvert fald i den tyske tolkning blev sagt artikel, hver gang kommissæren talte om ændringsforslag. De numre, kommissæren nævnte, henviser imidlertid til ændringsforslagene, ikke til artiklerne i originalteksten.
Vi har som gruppe anmodet om opdelt afstemning. Jeg kan trække forslaget tilbage. Der er sket en fejl her. Det betyder, at vi nu alligevel kan stemme samlet om ændringsforslag 13-23, som skulle sættes under opdelt afstemning.

Chichester (PPE-DE).
Hr. formand, burde De ikke bede os om at stemme om teksten? De ændrer afstemningen og får det modsatte resultat. En jastemme er da en stemme for at bevare teksten og en nejstemme er imod teksten? Sidste gang, De gjorde det samme, var det meget forvirrende.

Formanden. -
Hensigten er at ændre den fælles tekst, og det kræver kvalificeret flertal. De stemmer for eller imod udeladelse, fordi den fælles tekst allerede er fremlagt. Jeg fremstiller det politisk korrekt og i henhold til proceduren.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)

Indstilling ved andenbehandling (A5-0143/2002) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 80/987/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (14854/1/2001 - C5-0070/2002 - 2001/0006(COD)) (Ordfører: Bouwman). 
Før afstemningen
Solbes
Jeg kan meddele Dem, at Kommissionen er parat til at acceptere alle ændringsforslagene til den fælles holdning fra den 18. februar 2002, da vi mener, at alle de stillede ændringsforslag ikke blot forbedrer den fælles holdning, men bidrager til at tydeliggøre den på mange områder.

Torres Marques, (PSE)
Hr. formand, vi bør slette "Det Rådgivende Udvalg for Turisme" i afsnit 7, så den i stedet lyder: ..."kræver, at dette forum afholder et offentligt møde". Det er den eneste rigtige løsning. Jeg opfordrer kollegerne til at godkende dette.

Formanden. -
Afstemningen er afsluttet.
Stemmeforklaringer
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Det er en god ting at harmonisere EU-statistikkerne, og derfor har vi stemt for betænkningen. Men det er almindelig kendt, at statistikker selv på et så simpelt område som antallet af arbejdsløse bliver forfalsket af regeringerne på alle mulige måder.
Og hvad mere er, hvordan skal man kunne få troværdige statistikker om indkomster, når der findes en grundlæggende forskel mellem lønmodtagernes indkomst og arbejdsgivernes indkomst? Arbejdsgiverne kender næsten helt præcist lønindkomsten for lønmodtagerne i deres virksomheder, men kender de deres arbejdsgivers indkomst?
Både størrelsen af indkomstkapitalerne og deres funktion skjules bag den famøse forretningshemmelighed, som er skabt til alle former for ødselhed, spekulationer og korruption.
Så længe der ikke er åbenhed, vil EU's statistikker om de rige klassers indkomst fortsat være baseret på data, der er taget ud af det blå, uanset om de er harmoniserede eller ej.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi er naturligvis for et videnskabeligt og teknologisk samarbejde mellem EU og Indien, udveksling og gensidig deltagelse af forskere i forbindelse med parallelle programmer. Vi har derfor ikke stemt mod denne betænkning, men vi afviser dog at stå inde for den.
For bag facaden om "samarbejde" er der en virkelighed og først og fremmest den, som er skabt af foragt for de undertrykte, som afsløres af de eksempler, som ordføreren nævner. De fattige lande, siger han, bliver nødt til at undvære de energikilder, som de rige lande anvender, da de er alt for dyre for dem. Betænkningen nævner ikke en eneste gang årsagerne til denne fattigdom, som skyldes århundredes udnyttelse fra kolonimagternes og derefter det imperialistiske Indiens side. Den nævner heller ikke dem, der nyder godt af de høje energipriser - og dermed de europæiske selskaber, der er blandt de største i verden inden for olie, gas og elektricitet.
Ordføreren har den idé, at EU i landbrugsområderne i Indien installerer teknologier til erstatningsenergi, som de allerede nævnte store energiselskaber oftest har patent på.
Betænkningen anbefaler stærkt, at EU giver landmændene teknologier til ændring af deres landbrugsproduktion, så de kan ...
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Parish (PPE-DE)
De britiske konservative stemte imod betænkningen på grund af voksende bekymring over effekterne og gennemførelsen af sådanne aftaler. For det første er vi ikke overbevist om fordelene ved aftalerne, der medfører store omkostninger for de europæiske skatteydere, men som ikke desto mindre tilsyneladende kun indebærer begrænsede fordele for fiskerne i EU. For det andet er vi fortsat skeptiske over for ordningernes finansielle redelighed og anvendelsen af midlerne. Betydningen for de lokale, oprindelige fiskere fremhæves fortsat, men samtidig er det bekymrende, at EU bare kan fjerne fiskernes levebrød og eksistensgrundlag. Endelig har vi også set den negative effekt, som den fælles fiskeripolitik har haft på fiskebestandene omkring vores kystlinjer. Den fælles fiskeripolitik har været en miljømæssig katastrofe. Vi mener, at det er forkert at foreslå, at den eneste løsning på den alvorlige situation for fiskebestandene bare er at lette anker og gentage historien i andre farvande.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, fru Maij-Weggens betænkning drejer sig om en liste over dokumenter, der er tilgængelige for offentligheden. Kan De fortælle mig, hr. formand, hvilket dokument fra Europa-Parlamentet der er mest retvisende og virkelighedstro blandt alle de parlamentsdokumenter, som skal indgå i dette register? De svarer ikke, men De har sikkert gættet, at Europa-Parlamentets mest retvisende dokument kun kan være et videobånd med en optagelse af plenarmøderne. Hr. formand, er De klar over, hvor retvisende det ville være at vise, at alle de andre parlamentsmedlemmer snakker lystigt, mens hr. Fatuzzo taler for at afgive sin stemmeforklaring? Det glæder mig dog meget, og jeg beder Dem faktisk om ikke at kalde dem til orden.

Formanden.
Hr. Fatuzzo, jeg vil gerne venligt gøre Dem opmærksom på, at Deres stemmeforklaringer skal have noget at gøre med Deres stemmeafgivning.

Berthu (NI)
Europa-Parlamentet har netop vedtaget en tilsyneladende prisværdig betænkning om en liste over de af Europa-Parlamentets dokumenter, der er direkte tilgængelige for offentligheden. Men hvis retningslinjerne vedrørende åbenhed overholdes, så sker der en skjult censur på forskellige niveauer af det parlamentariske arbejde.
De skriftlige stemmeforklaringer er i teorien begrænset til 200 ord i henhold til Europa-Parlamentets forretningsorden, men denne grænse har der altid været set på med tolerance, så de folkevalgte på en passende måde kunne give udtryk for deres meninger. Denne tolerance synes at genere nogen, for mens de europæiske institutioner ofte smider penge ud af vinduet, har Europa-Parlamentet lige besluttet at spare på blæk og papir ved at fjerne 100 ord her og 50 ord der i parlamentsmedlemmernes stemmeforklaringer.
Jeg har nævnt de tilfælde, der vedkom mig, i protokollen fra mødet den 15. april 2002.
Lad os blot huske på, at der i EU bruges betydelige summer på at støtte foreninger, der kun har til formål at lave ren propaganda. Tilsyneladende foretrækker Unionen uhæmmet at støtte slaveforeninger snarere end at kende holdningen hos de folkevalgte. Det er et helt program om "ny styring", som opstår med dette.

Meijer (GUE/NGL)
Engang var det offentlige kongens og adelens private ejendom, alle beslutninger var hemmelige, og befolkningen havde ingen borgerlige rettigheder, der var ens for alle. Siden da er vi kommet et godt stykke vej. Der er næsten ingen, der kunne tænke sig at vende tilbage til denne gamle tilstand, men resterne af den er stadig ikke udryddet. Det er meget belejligt for regenter og store virksomheder, hvis borgerne ikke eller kun med forsinkelse kan disponere over information og ikke er i stand til i tide at modsætte sig foranstaltninger, som privilegerede grupper finder vigtige. Man er endda bange for følgerne af demokrati og offentlighed, som kan være i strid med ledende gruppers traditionelle opfattelser af stabilitet og statssikkerhed. Inden for EU er graden af offentlighed i forvaltningen stærkt forskellig i nordlige og sydlige og i store og små medlemsstater. Det gør det muligt, at der stadig er temmelig megen hemmelighedsfuldhed på EU-plan som f.eks. Ministerrådet, der holder møder for lukkede døre, og som har tildelt sig selv rollen som senat. Forslaget om nu at erklære alle Europa-Parlamentets dokumenter såsom tilstedeværelseslister, skriftlige forespørgsler, protokoller, afstemningsresultater og lister over medarbejdere for offentlige er berettiget, men det er ikke noget fremskridt. Jeg gik ud fra, at disse dokumenter altid har været offentlige, men der er naturligvis ikke noget til hinder for udtrykkeligt at bekræfte det endnu en gang. Kampen fortsætter.

Ribeiro e Castro (UEN)
Begrebet åbenhed og gennemskuelighed blev indsat i EU-traktaten ved Amsterdam-traktaten, således at alle unionsborgere og alle fysiske og juridiske personer, der har bopæl eller hjemsted i en medlemsstat, har ret til aktindsigt i dokumenter fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. I Parlamentets forretningsorden hedder det således: "Det fastlægges i en liste, der vedtages af Parlamentet og vedføjes som bilag til forretningsordenen, hvilke kategorier af dokumenter der er direkte tilgængelige". Det er netop denne procedure og denne liste, der er genstand for denne betænkning, som vi støtter fuldt ud, fordi det er endnu et positivt bidrag til, at princippet om gennemskuelighed og borgernes aktindsigt i dokumenter kan gælde inden for EU, i dette tilfælde for Europa-Parlamentets eget vedkommende.

Schleicher (PPE-DE)
Indledningsvis vil jeg gerne kraftigt understrege, at jeg ubetinget går ind for, at Europa-Parlamentet skal arbejde gennemsigtigt, og også ind for at gøre alle Europa-Parlamentets officielle dokumenter tilgængelige for offentligheden. Ikke desto mindre stemte jeg imod betænkningen af vores kollega Hanja Maij-Weggen.
Europa-Parlamentet har en politisk opgave, der i forligsproceduren mellem Rådet og Parlamentet vedrører politiske anliggender - undertiden følsomme politiske anliggender - og i delegationsarbejdet kan berøre sågar prekære politiske anliggender. Det er efter min mening uforsvarligt at gøre "arbejdsdokumenter" offentligt tilgængelige. Officielle dokumenter og arbejdsdokumenter er to forskellige par sko! Navnlig i forligsproceduren handler det om at gennemføre forskellige politiske holdninger fra Parlamentets og Rådets side. Hvis alle holdninger, der er nedfældet i arbejdsdokumenter, skal offentliggøres på forhånd, kan vi godt indstille vores politiske aktiviteter. Det vil glæde Rådet, hvis det kendte alle Parlamentets hensigter på forhånd.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, der er altid en sammenhæng mellem mine stemmeforklaringer og grunden til, at jeg stemte for eller imod, men man skal lytte opmærksomt efter.
Når det f.eks. gælder fru Fosters betænkning om luftfartssikkerhed, lader det ved første øjekast til, at den ikke har noget at gøre med, at jeg, da jeg ankom her til Strasbourg med fly, hr. formand, netop tænkte på luftfartssikkerhed og på denne betænkning, hvor fru Foster med rette anmoder om gennemførelsen af visse bestemmelser for at gøre flyvningerne sikre. Jeg tænkte på, at den sikkerhed, som fru Foster ønsker at give os, er så sikker, at vi forhåbentlig ikke må undvære den bølgende og vuggende bevægelse i flyene, som også gør det muligt for os at hvile os, når vi befinder os mellem skyerne.

Speroni (NI).
Hr. formand, jeg stemte også for betænkningen, fordi jeg som pilot glæder mig over, at sikkerheden forbedres. Apropos sikkerhed er jeg dog ret bekymret over, at vi i vores land af udenrigspolitiske årsager er blevet tvunget til - eller overbevist om - at være værtsland for 13 farlige palæstinensere, der har forladt Fødselskirken, som de havde besat ved at gøre brug af våben. Jeg håber nemlig ikke, at vi med denne europæiske skizofreni på den ene side forbedrer sikkerheden inden for en sektor og på den anden side udsætter os selv for en betydelig risiko - det kan jeg vist sige med sikkerhed - eftersom disse 13 personer, som ikke er blevet løsladt, bestemt ikke er pæne mennesker og under alle omstændigheder udgør en risiko og fare for vores medborgere.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt for alle de ændringsforslag, der både skærper sikkerheden for personalet i flyselskaberne, lufthavnene og i de selskaber, der arbejder dér, og for passagererne. Men vi har ikke stemt for de ændringsforslag, der under dække af ikke at forvride konkurrencen, giver efter for lobbyernes pres - og vi kan starte med dem fra luftfartsselskaberne - og kun kan føre til en forhaling af gennemførelsen af de fornødne foranstaltninger eller medføre, at de foranstaltninger, der træffes, ikke er på højde med de legitime forventninger fra passagerne eller det berørte personale. Man bemærker, at ordføreren i forbindelse med forherligelsen af myndighedernes finansiering af disse foranstaltninger erkender den kendsgerning, at markedet, reglerne for konkurrence og overskud, kort sagt den kapitalistiske styring af økonomien, som de europæiske institutioner skamroser, ikke passer i sammenhæng med sikkerheden for brugerne og arbejderne. Og desværre er luftfarten på ingen måde en undtagelse på dette område.

Meijer (GUE/NGL)
I modsætning til tog og busser er fly for deres sikkerhed fuldstændig afhængige af, at deres motorer fungerer uforstyrret. Hvis de går i stå som følge af tekniske problemer eller ondsindet sabotage, styrter de ned. Så er ikke blot flypassagererne ofre, men også de, som befinder sig på jorden dér, hvor vragdelene falder ned. Vi har bl.a. kunnet se sådanne følger ved den forsætlige nedstyrtning i det skotske Lockerbie og ved flyulykken over bydelen Bijlmermeer i Amsterdam, som blev forårsaget af manglende omhu og hemmelighedskræmmeri. Sikkerheden underordnes den måde, hvorpå den civile luftfart nu er organiseret. Denne beror på konkurrence mellem private selskaber, som med så lave udgifter og priser som muligt vil have den størst mulige del af passagermarkedet. Takket være den manglende afgift på flybrændstoffer har de en fordel i forhold til transport på landjorden. Udgifter til sikkerhed skyder de helst over på det offentlige i stedet for at indregne dem i prisen på deres flybilletter. Fru Foster optræder for det meste her som luftfartsselskabernes stemme og vil først og fremmest have, at luftfartsmarkedet kan vokse uhindret. Jeg har store indvendinger imod de stadige serier af forslag, som går ud fra den fortsatte eksistens af en organisationsmodel, som i sidste ende vil føre til ukontrollerbare ulykker.

Titley (PSE)
Det er på tide, at EU handler i de europæiske luftfartsselskabers interesse, eftersom de er en af de hårdest ramte brancher efter den 11. september. Jeg støtter derfor fuldt ud betænkningen, der har til formål at lette den finansielle byrde, som udgifterne til den øgede sikkerhed er blevet for mange lufthavne og luftfartsselskaber i den seneste tid. Hvis de europæiske luftfartsselskaber skal forblive konkurrencedygtige i forhold til deres amerikanske konkurrenter, har de ikke råd til at påtage sig den ekstra byrde, som den 11. september har efterladt dem. Under de nuværende forhold, hvor amerikanske luftfartsselskaber modtager massiv økonomisk støtte, skattelempelser og statsstøtte, er det særdeles uretfærdigt at forvente, at de europæiske luftfartsselskaber kan overleve, ja, endda konkurrere, når de i øjeblikket er tvunget til at betale regningen for nye sikkerhedsforanstaltninger. Jeg bifalder også forslaget om at udsætte ikrafttrædelsen af lovgivningen til den 31. december 2003. Luftfartsselskaberne har brug for tid til at gennemføre den nødvendige træning og det nødvendige indkøb af ekstra udstyr.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning om finansielle tjenesteydelser, både på egne og Pensionistpartiets vegne. Hvorfor gjorde jeg det? Det gjorde jeg, hr. formand, fordi jeg, da jeg tog af sted med fly fra Milano Malpensa, ikke mødte den sædvanlige gruppe pensionister, som altid kommer for at sige farvel, men derimod notaren, hr. Barbati, som er min notar. "Hvad har du med sagen at gøre?", spurgte jeg ham, "du er jo ikke pensionist!" "Det er rigtigt, Fatuzzo", svarede han mig, "men på side 16/22 i ændringsforslag 21 til artikel 6, stk. 3, litra b) i, i dokumentet sættes der spørgsmålstegn ved notarens rolle i de kontrakter, som direktivet gælder for."
Eftersom dette ændringsforslag blev vedtaget, stemte jeg for betænkningen, og det gjorde jeg også for at værne om notarernes arbejde.

Lulling (PPE-DE)
Rådet har med den nye artikel 3, § 4, givet os en meget bemærkelsesværdig, men farlig tekst. Med denne artikel siges der i praksis, at det i den forudgående fase - der f.eks. omfatter oplysninger, reklamer, tilbud osv., der kan findes på internettet - ikke er tilstrækkeligt, at udbyderen af tjenesteydelser holder sig til lovgivningen i den medlemsstat, han har slået sig ned i, men at han også skal kende de 14 andre lovgivninger med alle deres særkender. En udbyder af tjenesteydelser ville desuden ikke kun skulle oprette en enkelt internetside, men derimod 15, der alle skulle være skræddersyet til egenarterne i de forskellige medlemslandes lovgivninger. Med sådanne hindringer kan man vel næppe tale om et fælles indre marked!
Artiklen er også til skade for forbrugerne, for på grund af den således opståede retsusikkerhed bliver de fleste virksomheder snarere skræmt fra at tilbyde deres tjenesteydelser via det for forbrugerne bekvemme internet.
I stil med artikel 3, § 4, indeholder artikel 16 i den fælles holdning en, godt nok tidsbegrænset, undtagelse fra princippet om oprindelsesland og fra direktivet om e-handel, idet medlemsstaterne med artiklen får tilladelse til at påtvinge en udbyder af tjenesteydelser, der er etableret i en medlemsstat, de nationale regler, hvis dennes medlemsstat endnu ikke har gennemført direktivet. Denne totalt absurde fremgangsmåde kunne danne en farlig præcedens og bør altså fjernes fra teksten.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hvordan kunne jeg gøre andet end at stemme for betænkningen af formanden for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, hr. Bouwman, som med rette har sørget for at beskytte arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens?
Men hvornår beskæftiger vi os med medlemsstaternes insolvens med hensyn til pensionsudbetalingen, hr. formand? Mange pensionister får deres pension udbetalt for sent - her er det staten, der er insolvent. Mange borgere, som har arbejdet i en lang årrække, får en latterligt lille sultepension - her er det staten, der er insolvent. Mange enker får mindre end halvdelen af den pension, som deres afdøde mand modtog - er det ikke en lige så alvorlig insolvens som arbejdsgiverens? Jeg håber, at hr. Bouwman en dag vil sørge for at løse dette problem på en eller anden måde.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Den eneste grund til, at vi har stemt for disse ændringsforslag, er, at forpligtelsen til at oprette en institution, der kan garantere de berørte arbejdstagere betaling af tilgodehavender i hele EU, anses for at være en forsikring om, at arbejdstagere, der er smidt på porten på grund af deres arbejdsgiveres konkurs, i det mindste kan få en del af den lovmæssige skadeserstatning.
Men denne beskyttelse er skandaløs begrænset. Selv i teksterne fra de europæiske institutioner er det bestemt, at visse grupper skal udelukkes fra denne beskyttelse såsom tjenestefolk og partsfiskere. Men derudover er der blandt ændringsforslagene et, der præciserer, at "medlemsstaterne kan fastsætte begrænsninger for garantiinstitutionernes ansvar". Dette betyder med andre ord, at hvis der er bestemt en overordnet forpligtelse, kan medlemsstaterne gøre, hvad de vil, og særligt sætte et loft for de erstatninger, der skal gives til arbejdstagerne.
Vedrørende finansieringen af disse garantifonde præciserer ændringsforslag 6 hyklerisk, at "arbejdsgiverne skal bidrage til finansieringen, medmindre denne sikres fuldstændig af offentlige myndigheder". At det uden tvivl er bedre i forbindelse med beskyttelsen af arbejdstagerne, at det er de offentlige myndigheder, der sikrer betalingen af erstatninger i tilfælde af arbejdsgiverens konkurs, af alle ...
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Figueiredo (GUE/NGL)
Under førstebehandlingen accepterede Rådet beklageligvis ikke visse af de forslag, som vi stillede, og som Parlamentet havde vedtaget, med henblik på en bedre beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens gennem en ændring af direktivet fra 1980, så det bedre tager højde for de hyppige tilfælde af insolvens i EU.
Selv om der siden er sket et fremskridt i Rådets holdning, måtte de ændringsforslag fastholdes, der tager sigte på, at direktivet også dækker nye arbejdsformer og ansættelsesforhold samt medtager fratrædelsesgodtgørelse ved ansættelsesforholds ophør i overensstemmelse med ILO-konvention nr. 173, artikel 6. Betænkningen lader dog dette betinge af, at der er hjemmel for det i national ret.
Vi har godt nok stemt for de ændringer, som betænkningen foreslår, men vi beklager, at den ikke er gået længere, og ikke mindst, at der henvises til en kompromisløsning med Kommissionen, der skal iværksætte en undersøgelse af situationen for arbejdstagere i nye arbejdsforhold og afholde en offentlig høring i fællesskab med Parlamentet om dette spørgsmål i indeværende år.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg stemte for fru Packs betænkning om Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension 2004. Og jo, jeg drømte om Doris Pack, hr. formand. I drømmen var fru Pack dog mærkeligt nok gift med tre af sportens mestre, som er medlemmer af Europa-Parlamentet, nemlig hr. Mennea, hr. Messner og hr. Vatanen. Men i drømmen tog fru Pack en stok og slog mig, hr. formand, idet hun bebrejdende sagde følgende til mig: "Hvad i alverden har du tænkt dig at fortælle Europa-Parlamentet i morgen, når du forklarer, hvorfor du stemte for betænkningen?" Det er mærkeligt, hr. formand, men da jeg vågnede i morges, havde jeg ondt over det hele. Selv om jeg kun var blevet slået med en stok i drømmen, er jeg stadig øm i kroppen.

Andrews (UEN)
Dette er et fremragende initiativ, og jeg støtter fuldt ud målet om at fremhæve idrættens pædagogiske rolle. Der kan opnås store fordele ved at etablere partnerskaber mellem undervisningssektorens og idrættens organisationer.
Som irsk medlem er jeg specielt glad for, at forslaget går ud på at dedikere 2004 til Idrættens Pædagogiske Dimension. Det falder sammen med det irske formandskab i første halvdel af 2004, og jeg kan forsikre mine kolleger om, at Irland vil spille en fremtrædende rolle i mange af de planlagte initiativer. Irland har en lang tradition for sport, særligt på amatør- og frivillig basis.
Vi er alle klar over, at en række store sportsbegivenheder løber af stabelen i 2004. Der afholdes EM i fodbold og olympiske og paraolympiske lege i Athen. I forslaget anses 2003 for at være et forberedende år med visse aktiviteter, der indtræder med det akademiske år 2003-2004.
Irland er vært for Special Olympics i 2003, og EU's bidrag til organiseringen af disse lege er værd at rose. For atleterne fra de 160 internationale delegationer verden over er dette en enestående sportslig og kulturel begivenhed.

Ribeiro e Castro (UEN)
Det er meget vigtigt at fastholde med alle midler, at sportens pædagogiske værdier i højere grad skal anvendes til at forbedre undervisningsprogrammerne (navnlig den såkaldte parallelle undervisning), og at der i denne sammenhæng bør etableres et bedre partnerskab mellem undervisningssektorens og idrættens organisationer, så sportens opdragende funktion og enorme undervisningspotentiale kan komme til fuldt udtryk. Vi støtter derfor initiativet om at afholde "Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension" i 2004, sådan som Kommissionen har foreslået for netop 2004, hvor der også skal afvikles EM i fodbold og olympiske og paraolympiske lege i Athen. Vi har derfor ligeledes stemt for Doris Packs glimrende betænkning. Det Europæiske Års målsætninger, hvor vi fremhæver uddannelsesinstitutioners og idrætsorganisationers motivering til at arbejde sammen, det frivillige arbejdes betydning og tilskyndelsen til idrætsaktiviteter i skoleforløbet - ligesom de nødvendige bevillinger hertil, en finansieringspakke på 11.500.000 euro - afspejler godt den betydning, som denne nye bevidstgørelsesindsats tillægges. Vi vil dog gerne prioritere de egentlige praktiske virkninger, og vi støtter derfor de ændringsforslag, der ønsker at styrke de midler, som er afsat til lokale, nationale og tværnationale aktioner og til idræts- og uddannelsesorganisationers initiativer. En god del af Det Europæiske Års målsætninger vil jo næppe blive indfriet, hvis vi i sidste ende må konstatere, at en ikke ubetydelig del af disse midler er gået til endnu nogle "rundspørger og undersøgelser".
Titley (PSE)
Jeg støtter denne betænkning, som anerkender, at idrætten kan bidrage positivt til udvikling af sociale færdigheder og integration samt samarbejde med og inddragelse af frivillige organisationer. I EU understreger vi konsekvent behovet for at forbedre integrationen, og her er idrætten en fremragende model. Sportsbegivenheder har i alt for mange år stået i skyggen af såkaldt formel undervisning. At underkende sportsaktiviteter er at fornægte de mange samfundsmæssige fordele, som idrætten har at tilbyde. Det er noget, som alle mennesker kan få succes med, uanset klasse og race. Ved at fremme idrætten supplerer og støtter vi også andre EU-projekter, der spænder over bekæmpelse af racisme og social udstødelse til inddragelse af handicappede mennesker.
Da så mange af EU's mål kan opnås delvis ved at fremme idrætten, skal EU fremme idrætten som både en funktionel og en fritidsbaseret aktivitet. Når først medlemsstaterne begynder at udvide samarbejdet på området og indarbejde idræt i uddannelsessystemet, vil vi endelig indse idrættens store samfundsmæssige værdi.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning om udvidelsen af Tempus III-programmet. Jeg kom til at tænke på "tempus fugit". Men hvad har "tempus fugit" med det at gøre? Det står på mange ure. De må undskylde mig, hr. formand, men jeg kom til at tænke på, at de unge og arbejdstagerne med tiden bliver pensionister, hvis de er heldige. Derfor vil jeg gerne opfordre til - og det gælder både mig selv, men også hr. Ojeda Sanz og hans Tempus III-program - at vi husker, at det er nødvendigt at gøre sig nogle flere overvejelser, arbejde mere på og gøre en større indsats for, at de unge - som en dag bliver pensionister, hvis de er heldige - også får det godt i den periode af deres liv.

Raschhofer (NI).
Hr. formand, kære kolleger, jeg har stemt for betænkningen, og det har jeg gjort, fordi jeg mener, at turismens fremtid ligger i udviklingen af en bæredygtig turisme, der tager hensyn til og fremmer økologiske aspekter. Netop i turistlandet Østrig har princippet om en bæredygtig udvikling inden for turismen højeste prioritet. Beskyttelsen og bevarelsen af naturlandskaber og udsatte områder har vist sig at være progressiv og er betegnende for den såkaldte bløde turisme, som vi praktiserer i vores land. Jeg bifalder derfor udtrykkeligt Kommissionens initiativ om at udarbejde og gennemføre en Agenda 21 til fremme af en bæredygtig udvikling af aktiviteterne på turistområdet i Europa.

Ribeiro e Castro (UEN)
Vi mener, at det er et meget vigtigt forslag, der her stilles, om, at Tempus III nu blandt sine nye mål skal "fremme forståelsen og knytte tættere bånd mellem de forskellige kulturer samt udvikle frie og fremgangsrige civilsamfund", i fuld overensstemmelse med Barcelona-erklæringen fra 1995, der lagde grunden til Euro-Middelhavspartnerskabet. Og dét ikke mindst i en situation, hvor der er ønske om fra næste år at lade Tempus III blive udvidet til lande og territorier, der også er omfattet af Meda-forordningen (Marokko, Algeriet, Tunesien, Egypten, Israel, Jordan, Den Palæstinensiske Myndighed, Syrien og Libanon) og ikke blot landene i Central- og Østeuropa - der i øjeblikket omfattes af Cards- og Tacis-programmerne. Erfaringerne med Tempus I og II synes, med henblik på tværeuropæisk samarbejde inden for de videregående uddannelser, at have været klart positive, hvorfor vi ser med velvilje (dog under forbehold af den afsluttende grundige og objektive evaluering) på de fornyelser, der nu foreslås for Tempus III. Vi henholder os her til de forskellige evalueringer af Tempus-programmet, der viser, at det har været et værdifuldt redskab til fremme af den gensidige forståelse, og vi mener, at det lige præcis er i den ånd, at de forskellige aktiviteter bør foregå.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru Torres Marques' betænkning drejer sig om europæisk turisme. Jeg kunne kun stemme for betænkningen, hr. formand, eftersom der i punkt O i betænkningen står, at pensionister skal betragtes som turister, der skal have bedre vilkår. Jeg vil dog foreslå et ad hoc-program for ældreturisme, hr. formand, som bør hedde "Odysseus Senior-programmet". Hvorfor skal det hedde sådan? Ligesom alle vi andre har De uden tvivl læst Den Guddommelige Komedie, hr. formand. Den store Dante Alighieri skriver i Den Guddommelige Komedie, at da Odysseus havde passeret Herkules-søjlerne, sejlede han ud på nye eventyr på havet. Odysseus var uden tvivl pensionist, da han passerede Herkules-søjlerne. Efter at have brugt hele livet på krigen mod Troja vendte han hjem, og da han var blevet gammel, genoptog han sin rejse. Derfor burde vi efter min mening have et program for ældreturisme, som hedder "Odysseus Senior-programmet".
Formanden.
Det dejlige ved livet er, at det ikke kun er Dante, der byder på komedier, men nogle gange også Europa-Parlamentet.

Alavanos (GUE/NGL)
Betænkningen og afstemningsforslaget om en europæisk strategi for turisme - et yderst vigtigt område for EU's økonomi og beskæftigelse, men også særdeles overset - indeholder mange positive punkter, og derfor stemmer jeg for den. Men jeg vil dog gerne tilføje følgende:
1. EU bør skride til udarbejdelsen af et særprogram for turisme, ligesom forslaget til Philoxenia, der dog stødte på modstand i visse medlemslande.
2. Et særligt punkt for socialpolitikken bør være støtte til de små og mellemstore virksomheder i turistområder, der er i fare for at blive kvalt af de snærende politikker, som EU's ledende tour operators anvender mod dem.
3. Der bør udformes en bredere politik om forbindelsen mellem udviklingen af turismen og respekten for den historiske arv, det æstetiske udseende og de særlige traditioner i turistområderne, der allerede er ramt af turismens industrielle og homogeniserende udvikling.

Berthu (NI)
Parlamentsmedlemmerne fra partiet Mouvement pour la France (Bevægelsen for Frankrig) har stemt imod Torres Marques-betænkningen, hvori der anmodes om en europæisk politik på turistområdet. Vi mener, at det er en national kompetence, ja, endog regional eller lokal, og at samarbejdet skal være frit.
Kommissionen og Europa-Parlamentet har dog i flere år uden ophør med "meddelelser", "hvidbøger", "uformelle møder" og "initiativbetænkninger" arbejdet på at få gjort denne kompetence til deres. Kommissionen oprettede en "enhed for turisme", og Europa-Parlamentet har tildelt turistområdet til et af de parlamentariske udvalg i Europa-Parlamentet. Det er lykkedes for dem at få indført en bemærkning om "turisme for alle" i konklusionerne fra det seneste rådsmøde i Brugge. Det spanske formandskab har netop udarbejdet et "arbejdsdokument" om emnet og taler endda om turismens "etiske aspekt". Alle vil have beføjelser, penge og personale fra EU til turistområdet.
Torres Marques-betænkningen, som vi har behandlet i dag, afsluttes med en anmodning til Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid om at foreslå "et solidt retsgrundlag, som kan styrke fællesskabsindsatsen på turistområdet". Er det ikke det samme som at indrømme, at alt det, der er blevet gjort hidtil på dette område, ikke har haft et retsgrundlag?

Crowley (UEN)
Jeg bifalder Kommissionens initiativ med henblik på at hjælpe vores turistsektor, der i høj grad kan bidrage til de lokale, regionale og nationale økonomier.
Jeg er så heldig at bo i et af EU's smukkeste områder, nemlig West Cork i Irland. Jeg nævner det kun for at sige, at jeg er meget bevidst om fordelene for regionerne ved en nøje planlagt turisme. Vi skal ramme den rette balance mellem at beskytte naturskønheden, naturarven og miljøet, som gør et område attraktivt, og få størst mulig udbytte af de naturlige ressourcer til gavn for lokaløkonomien.
Jeg har bemærket, at det spanske formandskab tog initiativ til at arrangere et særligt uformelt ministerråd (turisme). Jeg bifalder især beslutningen om at afholde et seminar om yderområderne for alle aktører i turistsektoren.
Turistsektoren i Europa har været hårdt ramt det sidste år i kølvandet på den 11. september. Visse medlemsstater, herunder Irland, blev ramt yderligere i forbindelse med mund- og klovsyge. Enhver form for støtte, som EU kan tilbyde for at sætte gang i sektoren, er meget velkommen. Jeg afventer fremlæggelsen af specifikke programmer og tiltag, som alle aktører i turistsektoren kan tage del i.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
Turismen er en vigtig motor for udviklingen af de økonomiske aktiviteter i mange dele af Europa. Naturligvis ønsker vi at fremme samarbejdet i turistsektoren, så den kan udvikles både økonomisk og socialt i hele Europa.
Vi værner imidlertid om subsidiaritetsprincippet, og derfor afstår vi fra at stemme for denne betænkning, da indførelsen af et retsgrundlag og en fælles ramme for turisme vil gå for hårdt ud over subsidiaritetsprincippet.

Meijer (GUE/NGL)
I Europa findes der ikke nogen fælles offentlighed. Nogle emner finder man særdeles vigtige i en EU-medlemsstat, mens indbyggerne i en anden medlemsstat er fuldstændig ligeglade med dem. For så vidt som der findes meninger om dem, er disse fuldstændig i modstrid med hinanden, eller også går de tværs igennem grupperne. Vigtige eksempler herpå er tobaksdyrkningen, de regionale fonde, finansieringen af den fælles landbrugspolitik, valget mellem Bruxelles og Strasbourg som Europa-Parlamentets mødested, skattefaciliteter for perifere øer, højsøfiskeri og ligeledes turisme. Når der i Europa-Parlamentet tales om turisme, drejer det sig først og fremmest om indkomstoverførsel fra indbyggere i de nordlige medlemsstater til Middelhavsstrandene. Det drejer sig i meget mindre grad om følgerne for miljø, trafik, sikkerhed og forbrugerbeskyttelse, selv om der netop på disse områder er mange problemer. Netop disse problemer betragter man udelukkende som lokale og regionale myndigheders ansvar, mens turisterne som malkekøer betragtes som et EU-ansvar. I praksis vedtager vi hele tiden dokumenter, som fremhæver de områders økonomiske interesse, som for deres indkomst er stærkt afhængige af turisme. Disse områder vil for det meste have endnu flere turister og helst ligeligt fordelt over alle årstider. Det er kun af solidaritet med indbyggerne i de økonomisk svage områder, at jeg ikke stemmer imod disse forslag, men jeg tror ikke, at vi løser nogen problemer med sådanne erklæringer på papir.

Raschhofer (NI)
Den europæiske turismes fremtid ligger i udviklingen af en bæredygtig turisme, der tager hensyn til og fremmer økologiske og miljøpolitiske aspekter. Netop i turistlandet Østrig har princippet om en bæredygtig udvikling inden for turismen højeste prioritet. Beskyttelsen og bevarelsen af naturlandskaber og udsatte områder har vist sig at være progressiv og er betegnende for den såkaldte bløde turisme, som vi praktiserer i vores land. Jeg bifalder derfor Kommissionens initiativ om at udarbejde og gennemføre en Agenda 21 til fremme af en bæredygtig udvikling af aktiviteterne på turistområdet i Europa. Denne pakke af foranstaltninger vil forhåbentlig udgøre endnu et skridt hen imod gennemførelsen af en miljø- og ressourcevenlig europæisk turisme.

Ribeiro e Castro (UEN)
Det er velkendt, at turismen spiller en vigtig rolle i den europæiske økonomi, og at den rummer store potentialer for vækst og beskæftigelse. Det er ligeledes velkendt, at turismen flere gange har været genstand for opmærksomhed på de forskellige ministertopmøder og i Det Europæiske Råds konklusioner, hvor man har fremhævet dens betydning som økonomisk vækstmotor i EU, ikke mindst i de mindre udviklede regioner. Vi, der repræsenterer Folkepartiet i Portugal, tager derfor positivt imod Kommissionens forslag, selv om vi i vid udstrækning deler den kritik, som ordføreren - fru Torres Marques - har fremført om lidet effektiv indsats og fravær af større ambitioner. Vi er ligeledes enige i den opfattelse, at indførelsen af den fælles mønt er den ideelle trampolin til at puste nyt liv i den europæiske turisme, og vi ser også positivt på forslaget om at afholde et årligt europæisk forum med repræsentanter fra turisterhvervet. Dette forum vil kunne gøre sektoren mere synlig og integrere den i Fællesskabets forskellige politikområder. Vi er derimod mere forbeholdne over for forslaget om en isoleret revision af traktaterne, så turismen gøres til et fællesskabsanliggende. De dårlige erfaringer, som vi har haft på så mange andre områder, hvor overgang til fællesskabsanliggende har tjent som påskud for overdrevent ensartet lovgivning, konstant indblanding i den nationale (og sågar regionale) beslutningsproces og vedvarende tilsidesættelse af nærhedsprincippet, tilråder forsigtighed på dette punkt. I det mindste indtil spørgsmålet om kompetencefordelingen inden for EU generelt er løst på en rimelig måde i forbindelse med den omfattende debat, der nu er i gang.

Sacrédeus (PPE-DE)
Turismen er allerede i dag en vigtig økonomisk sektor i Europa, og den har endvidere et meget stort udviklingspotentiale i de kommende år. Kommissionens meddelelse indeholder flere udmærkede forslag til yderligere fremme af beskæftigelsen og dynamikken i sektoren. En åben koordinationsmetode og en styrkelse af Det Rådgivende Turistudvalg er vigtige elementer. Vi glæder os også over, at turismen gøres holdbar gennem en europæisk Agenda 21 for turisme.
Vi mener derimod ikke, at subsidiaritetsprincippet i tilstrækkelig grad respekteres i den aktuelle betænkning. Indførelsen af et europæisk rammeprogram for turisme betyder en yderligere belastning af EU's budget, der allerede er anstrengt.
Det er heller ikke nødvendigt at give turistpolitikken et retsgrundlag i traktaten. Selv om der er behov for en koordinering, kan turismen håndteres på nationalt og regionalt niveau, f.eks. hvad angår markedsføring. Betænkningen er også med til at svække tilliden til sektorens egen udviklingskapacitet.

Titley (PSE)
Turistsektoren er vigtig for alle EU-medlemsstaternes fremtidige økonomi, og det er afgørende, at EU koncentrerer sine kræfter om turismens fremtid. Beskæftigelsen i sektoren forventes at stige med hele 15% over de næste 10 år. Turistsektoren har haft fordel af den fælles mønt, og dens fortsatte vækst er direkte forbundet med, at EU's borgere nu har en større disponibel indkomst. Vi må dog ikke hvile på laurbærene. Vi skal sikre, at turismen til stadighed er dynamisk, og at væksten ikke stagnerer. Derfor støtter jeg betænkningen. Turismen burde høre under traktaten, ikke for at pålægge operatører overdreven regulering - væksten i industrien afhænger netop af sektorens evne til at handle selvstændigt - men for at sektoren kan betragtes som et vigtigt område for EU. Det ville også indebære en form for langsigtet og bindende EU-strategi for turismen. Det vil sikre, at turismen i EU fortsat er målrettet og gearet til at imødekomme EU's turisters fremtidige behov.

Vlasto (PPE-DE)
Jeg har stemt for fru Torres Marques' betænkning, og jeg lykønsker ordføreren med det fremragende arbejde.
Turismen er et meget vigtigt aktivitetsområde for EU, som er den største turistdestination i verden. Turismens bidrag til vores økonomi og vores samfund er mangfoldige: Den skaber arbejdspladser, er en vektor for den europæiske egnsplanlægning og er medvirkende til en kulturel udveksling mellem borgerne i Unionen.
Kommissionen erkender turismens betydning ved at foreslå en operationel ramme og konkrete foranstaltninger for denne sektor, og den behandler mange af de problemer, som den europæiske turisme vil stå over for, særligt i forbindelse med den stigende internationale konkurrence.
Jeg mener, at der kun findes en eneste løsning over for denne konkurrence, nemlig kvalitet.
Jeg er overbevist om, at det er dette kvalitetskrav, som bør være retningslinjen for Kommissionens handlinger på turistområdet. Derfor har jeg f.eks. stillet forslag til fordel for oprettelsen af arbejdspladser i turistsektoren, så kvalifikationerne inden for dette vigtige beskæftigelsesområde kan blive værdsat højere.
Jeg beklager dog, at Kommissionens forslag ikke er mere ambitiøst. Jeg forventer faktisk bestræbelser til fordel for en reduceret momssats for restaurationsbranchen og eventuelle andre turisttjenester ...
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Fatuzzo (PPE-DE).
Jeg tror, at Dante ville vende sig i sin grav, hvis han hørte, at han blev sammenlignet med hr. Fatuzzo, men De skal alligevel have tak, hr. formand.
Jeg må sige, at jeg stemte for fru Gröners betænkning om et nyt afsæt for europæisk ungdom. Der står på side 8, at efter fru Gröners opfattelse bør også de politiske partier bidrage til inddragelsen af de unge, og det bør de navnlig gøre ved at opmuntre dem til at gå ind i politik på lokalt, nationalt og europæisk plan. Det er rigtigt, men jeg har et problem, hr. formand, for hvordan skal jeg få de unge til at stille op for Pensionistpartiet? Det er det første spørgsmål, som jeg spontant stiller mig selv. Men det er der et svar på, hr. formand, for Pensionistpartiet har en afdeling, der hedder "unge for pensionister", og Pensionistpartiet tæller utroligt mange unge på sine lister og i de forsamlinger, hvor det er blevet valgt. Tillad mig derfor at komme med denne bemærkning, for det kunne jeg ikke lade være med ved denne lejlighed.

Alavanos (GUE/NGL)
Afstemningsforslaget fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport udmærker sig ved sine gode hensigter. Men det er tvivlsomt, om det kan stille noget op over for eller ændre den negative indstilling til ungdommen, der har udviklet sig på europæisk plan, og som kommer til udtryk gennem de unges ligegyldighed med den europæiske integrationsproces eller gennem dens protester over de mest udviklede dele af denne på de europæiske topmøder. En sådan ændring opnås ikke med del- og særforanstaltninger, men gennem en nyorientering af fællesskabspolitikkerne fra finansiel lydighed til beskæftigelsesfremme, fra privatiseringer til en styrkelse af de offentlige uddannelser, fra en forfølgelsespolitik til en støtteramme for de unge, der er på vej ind i et narkotika- og alkoholmisbrug, fra skabelsen af en Europa-fæstning til en integrering af indvandrerbørn.

Figueiredo (GUE/NGL)
Ordføreren behandler hvidbogen på en ganske udmærket måde, men stiller visse kritisable og overflødige forslag. Der er dog en del vigtige forhold i forbindelse med høringsprocessen, som trækkes frem i betænkningen, især idet det påpeges, at hvidbogen ikke hverken kvantitativt eller kvalitativt afspejler høringerne, eftersom både de forslag, som de i høringsprocessen deltagende organisationer beklagede, var udeladt, og dem, der faktisk var taget i betragtning, og som fremgår af bilag 1, ikke blev medtaget i bogen (f.eks. angående uddannelse og beskæftigelse).
Desuden gengiver hvidbogen opfattelser med den modsatte mening af den, som de unge har lagt i dem, hvilket eksempelvis er tilfældet ved omtalen af ungdommens evne til at tilpasse sig komplekse økonomiske og sociale forhold, hvilket beskrives som en fordel, mens de unge faktisk har udtrykt utilfredshed med de vanskeligheder, som de møder. Forventningerne til denne høringsproces er også blevet gjort til skamme, fordi hvidbogen er så lidt ambitiøs i de forslag, der stilles her, herunder om deltagelse, information og finansiering, og de foranstaltninger, som foreslås i hvidbogen, må under ingen omstændigheder tages fra ungdomsprogrammet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Hvad angår Kommissionens hvidbog om "et nyt afsæt for europæisk ungdom", deler vi helt den kritik, som er blevet fremført af vores kolleger i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport af, at Kommissionen er gået ind i høringsprocessen med forudfattede meninger og har indrettet den således, at disse idéer også ville blive resultatet af processen. Vi mener derudover også, at det er meget vigtigt at sørge for, at der fremover bliver større opmærksomhed omkring de unges behov og interesser på tværs af EU's forskellige politikområder. Vi beklager således også, at der i det givne kapitel i hvidbogen mangler eksplicit omtale af Fællesskabets talrige programmer - lige fra strukturfondene til programmer som Urban, Equal eller Meda - der længe har været helt grundlæggende instrumenter i Fællesskabets politik, og hvor det bliver stadig vigtigere at sikre, at de tilgodeser et tilstrækkeligt antal projekter til fordel for de unge. Vi har derfor varmt støttet Lissy Gröners betænkning.

Titley (PSE)
Jeg støtter betænkningen, som opfordrer til at puste nyt liv i den europæiske ungdomspolitik. Selv om unge mennesker ikke er helt tilsidesat i projektet om europæisk integration, har der ikke været tilstrækkelig fokus på denne gruppes betydning for Europas fremtid. Selve den europæiske integrations fremtid afhænger af interessen for og støtten til den næste generation, og eftersom krig ikke har en fremtrædende plads blandt unge - og ikke længere fungerer som katalysator for integration - er det afgørende, at vi inddrager dem nu.
En mere markant europæisk ungdomspolitik kan hjælpe med til at øge og styrke de tiltag, der er gennemført på nationalt plan for at løse fælles problemer som stoffer og alkohol. Endelig kan jeg kun hilse enhver opfordring til større ungdomspolitisk engagement velkommen, da alle medlemsstater beklageligvis i stigende grad oplever svigtende vælgertilslutning - især blandt unge. Det er mere fordelagtigt for medlemsstaterne at søge en paneuropæisk løsning på problemet end at forsøge at løse problemerne individuelt.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, efter min mening gør det ikke noget, at man får folk til at trække på smilebåndet, når man afgiver stemmeforklaring. Jeg stemte for betænkningen om udnævnelse af Lucas Papademos til næstformand i Den Europæiske Centralbank. Hvorfor stemte jeg for betænkningen, hr. formand? Jo, jeg havde også en anden drøm i nat. Jeg drømte, at jeg var inviteret til frokost hjemme hos Lucas Papademos - selvfølgelig i Athen - og at jeg sammen med ham badede i en swimmingpool, der ikke var fuld af vand, men af euromønter. Ligesom Joachim von And badede han i euromønter, og han sagde følgende til mig: "Det er min drøm, at alle ansøgerlandene indfører euroen. Faktisk burde hele verden indføre euroen." Så er der nogen bedre kandidat end Lucas Papademos, hr. formand? Det siger jeg også, fordi jeg havde lommerne fulde af euro, da jeg vågnede. Jeg havde nemlig badet med alt tøjet på, eftersom jeg var for genert til at tage tøjet af midt i alle euromønterne.

Formanden.
Hr. Fatuzzo, jeg drømte også i nat. Jeg drømte, at vi langt om længe besluttede at ændre forretningsordenen her i Parlamentet.

Berthu (NI)
Jeg har undladt at stemme om udnævnelsen af hr. Papademos til næstformand for Den Europæiske Centralbank, ikke blot for at ville bevare mit forbehold over for euroen, men også på grund af visse erklæringer fra kandidaten under høringen.
Han har gentagne gange talt om ansvarsprincippet, som om det drejede sig om noget almindelig kendt, som ECB overholder. Jeg vil gerne understrege, at dette princip ikke eksisterer, for ansvar skal almindeligvis være knyttet sammen med sanktioner. Reelt drejer det sig om en simpel forpligtelse til at afgive beretning til Europa-Parlamentet. Disse beretninger er desuden ikke engang gennemsigtige, for det vides ikke, hvordan medlemmerne af Styrelsesrådet i ECB har stemt.
Ved en anden lejlighed har hr. Papademos bekræftet, at ECB er i færd med at udarbejde en reform med de ændringer, der blev vedtaget i Styrelsesrådet, hvilket udkastet til Nice-traktaten desuden lader skinne igennem. Det ser navnlig ud, som om der stræbes efter en afskaffelse af stemmelighed mellem medlemmerne, som er en bestemmelse, der oprindelig blev rost, men som i praksis har vist sig at medføre mange skadelige følgevirkninger, særligt i forbindelse med rentesatserne. Det er endnu en illusion fra Maastricht, der går fløjten!

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, som De kan se, begynder man at efterligne hr. Fatuzzos stemmeforklaringer, og jeg er glad for, at man begynder at følge mine angivelser. Man beder nemlig om, at Europa-Parlamentet udelukkende får ét samlingssted, så vi ikke både har til huse i Bruxelles, Strasbourg og Luxembourg, men kun ét sted. Jeg tilslutter mig dette ønske, hr. formand, og jeg vil gerne stille Dem følgende spørgsmål: Hvad koster mest - et par minutter af hr. Fatuzzos stemmeforklaring eller tre samlingssteder til Europa-Parlamentet

med tre bygninger og med tre kontorer til hvert parlamentsmedlem og hver assistent? Hvis vi bliver enige om, at Europa-Parlamentet kun skal have ét samlingssted, er jeg villig til at give afkald på mine stemmeforklaringer for at fejre den store besparelse, vi opnår. Det er her, vi skal spare penge, og ikke på de minutter, hr. Fatuzzo taler!

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, jeg mener ikke, vi er her for at have det sjovt, men for at drøfte alvorlige emner. Vi har i dag stemt om et overslag for Europa-Parlamentet på et tidspunkt, hvor Europa-Parlamentet ligeledes i en betænkning, der blev vedtaget i sidste måned i forbindelse med Det Europæiske Konvent, har anmodet om redegørelser over udgifterne til de tre arbejdssteder.
Vi mener, at denne afstemning er vigtig, og ved at stemme for Stenmarck-betænkningen understreges den urimelige situation for EU, som præsident Chirac nævnte, nemlig tre arbejdssteder og et enormt spild af offentlige midler. Derfor har en gruppe af parlamentsmedlemmer lagt vægt på at markere denne afstemning med stemmeforklaringer, idet de håber, at deres besked når videre til konventet, hvis højtærede medlemmer for øvrigt også sidder i denne kreds. Meddelelsen er: Giv os et enkelt arbejdssted, et enkelt sted i Bruxelles.

Van Hulten (PSE).
Hr. formand, jeg har også stemt for Stenmarck-betænkningen til trods for, at en stor del af udgifterne også til næste år går til bygninger i Luxembourg, Bruxelles og Strasbourg. Hvis de afskyelige udviklinger i Nederlandene i de forløbne uger har lært os en ting, så er det, at der er en enorm kløft mellem borgerne og de folkevalgte. Det gælder ikke blot i Nederlandene, det gælder også f.eks. i Frankrig. Europa-Parlamentets omrejsende cirkus er et af symbolerne på spild og magtpolitik, som borgerne modsætter sig. Lad os virkelig benytte konventet til at bringe denne tåbelige situation til ophør. Europa-Parlamentet kan tilrettelægge sit arbejde billigere og bedre, hvis det holder møder på ét sted. Dermed afgiver vi et vigtigt signal til de europæiske borgere om, at vi tager deres bekymringer alvorligt. Denne bygning kan så blive et europæisk universitet. Jeg foreslår, at vi kalder det Fatuzzo-universitetet.

Duhamel (PSE).
Hr. formand, De nævnte en reform af forretningsordenen i Deres svar til hr. Fatuzzo. Jeg minder Dem om, at hofnarren havde en nødvendig funktion! Europa-Parlamentets hofnar udfylder sandsynligvis den samme funktion, og måske er det mere nødvendigt at lade ham forstyrre os end at svække os med spørgsmål om arbejdssted, som drejer sig om mere populisme, end De tror.

Van der Laan (ELDR).
Hr. formand, også jeg har stemt for Stenmarck-betænkningen. Heraf fremgår det jo temmelig tydeligt, at mere end en tredjedel af vores budget går tabt til det vanvittige flyttecirkus mellem Europa-Parlamentets tre hjemsteder. Men omkostningerne er ikke blot finansielle. Det er naturligvis også organisatorisk overordentlig upraktisk. Den franske regering har fundet på, at Air France ikke skal flyve direkte mellem Amsterdam og Strasbourg. Det er altså rædselsfuldt bare at rejse hertil. Det er åbenbart muligt at anlægge et højhastighedsjernbanenet til Disneyland, men ikke til Strasbourg. Men det største problem med flyttecirkusset er det politiske. Vi skal som Parlament udøve kontrol over Kommissionen og Rådet, og Kommissionen og Rådet har hjemsted i Bruxelles. Det er simpelthen en underminering af vores politiske troværdighed, og vi må absolut med prioritet finde en ordning på det. Naturligvis skal vi forsøge at gøre det inden udvidelsen, for så kan vi give franskmændene noget andet som kompensation. Jeg er rede til at indgå en god handel derom. Konventet må nu prioritere dette, således at det vanvittige flyttecirkus afskaffes.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, jeg har også stemt for hr. Stenmarcks vældigt gode betænkning, der tydeliggør, hvad flyttecirkusset koster. Vi skal diskutere dette spørgsmål både i konventet og her i salen.
Jeg besøger skoler hver uge, og hver eneste gang får jeg det samme spørgsmål: Hvorfor flytter I frem og tilbage mellem Bruxelles og Strasbourg? De ved intet om EU - måske ikke engang hvem kommissionsformand Prodi er - men de ved, at vi flytter frem og tilbage mellem Bruxelles og Strasbourg, og de finder det vanvittigt. Det samme gør jeg.
Vi gør os selv til grin. Vi er som en omrejsende teatertrup. Fordi vi er aktive flere forskellige steder, kan Rådet og andre sige, at vi er et rejsende parlament, der ikke har den store indflydelse. Udgifterne er enorme, ressourcespildet for os parlamentsmedlemmer er også stort, og det volder altid problemer at rejse hertil - aflyste og forsinkede fly osv.
Vi skal gøre denne smukke bygning til noget permanent, og et Fatuzzo-institut er en glimrende idé. Men det skal have en meget vigtigere funktion end nu, så vi fremover kan koncentrere kræfterne om de vigtige politiske spørgsmål og ikke på at rejse mellem de to parlamentsbyer.

Dupuis (NI).
Hr. formand, jeg mener, som mine kolleger fru van der Laan og fru Malmström sagde så godt, at spørgsmålet naturligvis i høj grad er politisk. Jeg har i mange år sammen med mine radikale kolleger været tilhænger af Strasbourg, men jeg mener, at forringelsen af kommunikationsmidlerne og en lang række tjenester ikke længere kan berettige til støtte for Strasbourg. Det er et spørgsmål om politisk værdighed. Det er tilsyneladende nødvendigt med reformer. Mødesalen i Bruxelles, som helt sikkert får en til at tænke mere på Sovjet i storhedstiden end et parlament, skal rives ned. Men der skal også træffes foranstaltninger med henblik på den kommende mødeplan for Europa-Parlamentet. Mødeperioderne i Bruxelles skal have en reel værdighed. Der bør træffes foranstaltninger, så de får det samme indhold som møderne her i Strasbourg. Vi bør derfor som minimum fordoble varigheden af mødeperioderne. Og vi vil arbejde for det i den kommende mødeperiode.

Costa, Raffaele (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, uanset hvad vi hver især har stemt til denne betænkning, er det efter min mening nødvendigt at skabe klarhed, for der er utroligt mange af os - jeg ved ikke, om det er os alle sammen, men vi er uden tvivl mange - som er trætte af at have tre samlingssteder, ikke mindst når det gælder de aktiviteter, der skiftevis finder sted i Bruxelles og Strasbourg. Det medfører nogle meget store administrative udgifter, nogle personaleudgifter, som ikke må undervurderes, mangler i tilrettelæggelsen - og således en dårlig tilrettelæggelse - og en langsommelig administration af procedurerne. Desuden er de borgere, som er klar over denne situation, bekymrede, og denne bekymring bliver undertiden også til vrede og skuffelse. Dette er således grunden til, at vi er enige om dette spørgsmål, selv om vi ikke stemte på samme måde.

Ilgenfritz (NI).
Hr. formand, jeg har også stemt for Stenmarck-betænkningen og vil gerne tilføje, at vi alle ved, at omkostningerne i forbindelse med udvidelsen ikke kan vurderes for øjeblikket, men at vi skal være opmærksomme på, at omkostningerne ikke løber fra os, eftersom den europæiske befolkning ikke vil have forståelse for det. Det betyder, at vi må spare. Vi diskuterer meget ofte, også meget lidenskabeligt, de meget store oversættelsesudgifter, de oversættelsesudgifter, som vil stige fremover. I stedet bør vi gå ind for, at vi kan spare udgifterne til et af Parlamentets mødesteder. Befolkningen kan ikke forstå, at vi på den ene side formaster os til at løse Europas problemer, men på den anden side ikke kan blive enige om ét mødested.

Turco (NI).
Hr. formand, til de parlamentsmedlemmer og borgere - som for at kunne arbejde ordentligt og give udtryk for deres personlige holdning rejser et spørgsmål, der vedrører Europa-Parlamentet og den kendsgerning, at en tredjedel af budgettet bliver brugt på at holde et cirkus i gang, som ingen har gavn af - siger man, at det er populisme. Og lige præcis dem, som ikke vil svare på denne kritik, og som ikke ønsker at sætte spørgsmålstegn ved de realpolitikskatter, man har betalt i årenes løb, har i deres eget land ført folk bag lyset og ikke ladet dem komme til orde, som kæmper denne kamp imod den tavshed, de bliver mødt med hver gang. Vi er derimod af den opfattelse, at dette kan være - og er - et konkret politisk initiativ, som har alle borgeres interesse.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, jeg stemte også for hr. Stenmarcks betænkning, der - sådan som flere af vores kolleger allerede har sagt - tydeligt viser, hvor meget denne absurde situation koster. I dag - og ikke for 20, 40 eller 50 år siden - er det efter min mening umuligt at forklare nogen som helst europæisk borger grunden til, at der stadig er to samlingssteder. Det er en upraktisk og uhensigtsmæssig situation, ikke bare ud fra et økonomisk synspunkt, men også når det gælder den praktiske tilrettelæggelse af Parlamentets arbejde. Efter min opfattelse bør Parlamentet sende et stærkt signal om dette ved at anmode om - og som hr. Dupuis sagde, kan dette også ske ved at begynde at styrke arbejdet under minimødeperioderne i Bruxelles - at vi går bort fra en situation, der ikke længere har nogen eksistensberettigelse, og at vi får et Europa-Parlament, der også kan forsvares uden for Parlamentets mødesal, nemlig et Parlament med kun ét samlingssted.

Raschhofer (NI).
Hr. formand, kære kolleger, sædet og mødestedet for Europa-Parlamentet her i Strasbourg på historisk jord har helt sikkert sin betydning. Jeg mener dog, at denne historiske betydning, på grund af hvilken dette konfliktfyldte stykke jord oprindeligt blev udvalgt, også giver os noget andet for fremtiden: at gøre Europas betydning forståelig for dette Europas borgere. Når man bliver spurgt af folk på gaden i dag i forbindelse med forskellige arrangementer, hvorfor vi ikke kan blive enige om ét mødested, er dette historiske argument et argument, som kunne bruges tidligere, men fremover kan det ikke længere, tror jeg, være gyldigt. Jeg tror, det vil få langt større betydning at gøre vores vilje og de beslutninger, vi træffer her for fremtiden, forståelige for folk. Det vil helt sikkert ikke gå, at vi på den ene side vedtager sparepakker og på den anden side bruger en tredjedel af Europa-Parlamentets udgifter på rejseaktiviteter.
Cappato (NI).
Hr. formand, hr. Duhamel blander desværre noget, der er populistisk, sammen med noget, der er populært. Hvis blot de europæiske borgere kunne få kendskab til emnet og afgøre dette spørgsmål om Europa-Parlamentets budget, tror jeg, at der selv ikke i Frankrig ville være den mindste tilslutning til opretholdelsen af sådanne udgifter, som har de konsekvenser, vores kolleger allerede har nævnt, for Parlamentets arbejde. Der er ikke blot tale om et pengespørgsmål, for det gælder også Parlamentets værdighed, dets arbejdes og tilrettelæggelses værdighed og de enkelte parlamentsmedlemmers værdighed. Derfor vil jeg gerne takke de parlamentsmedlemmer, som var villige til at blive her lidt længere for at drøfte dette spørgsmål. Jeg mener i virkeligheden, at Parlamentet skal påtage sig ansvaret for disse beslutninger - om nødvendigt også ved hjælp af en åben konflikt med Rådet - og at Parlamentet skal være rede til at indbringe sagen for Domstolen og give fysisk udtryk for, at det ikke længere er villigt til at bevæge sig mellem tre forskellige samlingssteder.

Ford (PSE)
Jeg kan umuligt støtte det stillede budget for den meningsløse faren frem og tilbage mellem Bruxelles og Strasbourg. Der er ingen mening i dette absurde rejseri hverken af politiske, økonomiske, organisatoriske eller geografiske grunde. Det er ineffektivt og spild af tid.
Der er desværre alt for mange borgere, der tror, at dette nonsens er noget Parlamentet selv har bestemt, og ikke er klar over, at det er resultatet af den famøse Edinburgh-aftale fra 1992 indgået af de værst tænkelige grunde under John Majors ledelse. Storbritannien fik en erklæring om subsidiaritet, et forbehold for det sociale kapitel, som heldigvis blev omgjort efter Labours sejr i 1997. Tyskland fik anerkendt Kroatien og det tidligere Jugoslavien, og resultatet blev en række tæt forbundne borgerkrige, der præger europæisk historie den dag i dag, og således opfattelsen af en absurditet i Strasbourg, som vi alle håbede ville få en ende.
Vi er nu strandet i Strasbourg, indtil Parlamentet kan mønstre politisk vilje til at handle i egen interesse og flytte til Bruxelles og kun bruge det underlige symbolske opholdssted i Strasbourg til formelle lejligheder.

Formanden. -
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om fremskridt og perspektiver i indvandrings- og asylpolitikken. Det er mig en fornøjelse at byde velkommen til hr. Rajoy Brey, som vil indlede debatten på Rådets vegne. Det glæder mig, at han har taget sig tid til at være her i dag i forbindelse med dette delikate og ømtålelige spørgsmål.

Rajoy Brey
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, lad mig først takke Dem for denne lejlighed, som Europa-Parlamentet giver mig til her at komme med en status over de fremskridt, som vi i løbet af de nu næsten fire og en halv måned under spansk EU-rådsformandskab har nået inden for en af de hjørnestene, som efter min mening er principielle for EU's justits- og indenrigspolitik, det vil sige indvandrings- og asylbehandlingen.
Inden for det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, vi europæere har sat os for at opbygge i overensstemmelse med Amsterdam-traktatens præmisser, har den gradvise skabelse af en fælles indvandrings- og asylpolitik en særlig plads.
En indvandrings- og asylpolitik, der skal have et overordnet og afbalanceret sigte. Denne overordnede ramme skal i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tampere bygge på fire væsentlige forudsætninger, nemlig en passende forvaltning af migrationsstrømmene, bestræbelser for at opnå en retfærdig behandling af tredjelandsstatsborgere, samarbejde med oprindelseslandene og etablering af en europæisk asylordning.
Fremskridtet inden for disse fire retningslinjer inspirerede til udarbejdelsen af det spanske program for mål og prioriteter i forbindelse med EU's rådsformandskab. Alt dette er sket med den fornødne hensyntagen til den fornyede dynamik, som Det Europæiske Råd i Laeken, der blev afholdt den 14.-16. december 2001, betød, og som understregede den nødvendige balance mellem beskyttelse af flygtningene i henhold til principperne i Genève-konventionen fra 1951, et legitimt ønske om et bedre liv og EU og dets medlemsstaters modtagelseskapacitet. Vi har også forsøgt at prioritere de instrumenter, som Laeken-konklusionerne selv anså for mest bydende nødvendige for dens vedtagelse, f.eks. den samlede handlingsplan mod ulovlig indvandring.
I overensstemmelse med disse idéer vil jeg forsøge at systematisere min redegørelse om fremskridtene på asyl- og indvandringsområdet i de forløbne måneder, idet jeg vil behandle det, jeg mener, skal være de to vigtigste inspirationskilder for denne politik: vejen mod en europæisk asylordning og en passende planlægning af migrationsstrømmene i henhold til disse forudsætninger: respekt for lovligheden, en retfærdig behandling af tredjelandsstatsborgere, samarbejde med oprindelseslandene og bekæmpelsen af den ulovlige indvandring og menneskehandel.
Hvad angår etableringen af en fælles europæisk asylordning, har vi på de to sidste formelle råd for justits- og indenrigsministrene taget nogle meget vigtige skridt. Jeg vil gerne fremhæve direktivet, der fastsætter minimumsregler for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne. Dette forslag går ud på at sikre, at de asylansøgere, der kommer til vores stater, har et minimum af væsentlige rettigheder for at få et værdigt liv, herunder ophold og fri bevægelighed, familiesammenføring, skolegang og uddannelse for mindreårige, adgang til arbejde og erhvervsuddannelse.
Rådet er efter dets møde den 25. april nået frem til en generel politisk retningslinje om direktivets tekst, og nu skal vi se nærmere på de forslag, der er indeholdt i udtalelsen fra Europa-Parlamentet, og fastsætte de 15 medlemsstaters holdning til indholdet i udtalelsen.
Ligeledes med hensyn til asylområdet vil jeg gerne opholde mig ved et andet normativt instrument, vi vedtog den 28. februar, og som jeg synes er særlig vigtigt, nemlig Rådets forordning nr. 2725/2000 om visse gennemførelsesbestemmelser om oprettelsen af Eurodac-systemet.
Da Eurodac-systemet var blevet oprettet i december 2000, var der behov for en gennemførelsesbestemmelse, som fastsætter de procedurer, der gør det muligt at identificere asylansøgerne ved hjælp af elektronisk sammenligning af deres fingeraftryk. Det vil fremme gennemførelsen af Dublin-konventionen, der som bekendt fastsætter, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af asylansøgningerne.
I den anden del af min redegørelse om fremskridtene i den forløbne del af vores formandskabshalvår vil jeg opholde mig ved milepælene i vores indvandringspolitik, som er ledet af grundtanken om en passende forvaltning af migrationsstrømmene, som omfatter såvel tanken om en lovmæssig planlægning af disse under devisen om en retfærdig behandling af tredjelandsstatsborgere som bekæmpelse af ulovlig indvandring, i særdeleshed af menneskehandel, og ledetråden for alt dette er tanken om samarbejde med oprindelseslandene.
I tråd hermed har vi forsøgt at komme videre med den gradvise harmonisering af vores visumsystemer. Derfor blev der på Rådet (almindelige anliggender) den 18. februar vedtaget to forordninger om ensartet udformning af visa og om ensartet udformning af ark til påføring af visum udstedt af medlemsstater til personer, hvis rejsedokumenter ikke anerkendes af den medlemsstat, der udarbejder det pågældende ark. På det sidste Råd (retlige og indre anliggender) den 24. april fuldstændiggjorde vi disse bestemmelser med Rådets beslutning om ensartet udformning af visumansøgninger.
Ud over denne harmonisering har vi også fået en overordnet retningslinje om forordningen om ensartet udformning af opholdstilladelse til tredjelandsstatsborgere. Denne bestemmelse frembyder flere fordele, bl.a. politimyndighedernes anerkendelse af dokumenter og grænsekontrol, hvilket vil være til gavn for dokumentindehaverne og gøre det nemmere at opdage forfalskninger.
Desuden, for finansielt at støtte visse aktioner, der er foreslået af medlemsstaterne til fremme af samarbejdet og koordineringen mellem de nationale forvaltninger og en gennemsigtig anvendelse af EU-lovgivningen på området indvandring, asyl og grænser, nåede alle medlemsstaterne på det sidste råd i april frem til en generel aftale om vedtagelse af Argo-programmet, der skal løbe i fem år og får en bevilling på 25 millioner euro.
For det tredje er der ingen tvivl om, at en passende forvaltning af strømmene gør det nødvendigt at træffe effektive foranstaltninger til bekæmpelse af den ulovlige indvandring, i særdeleshed af menneskehandlen. Således blev der i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Laeken opfordret til at vedtage en samlet handlingsplan herom, som vi havde lejlighed til at drøfte på det uformelle ministermøde, der blev afholdt i Santiago de Compostela, og som vi vedtog formelt på vores ministermøde den 28. februar.
Planen lægger sig meget tæt op ad Kommissionens meddelelse fra november 2001, og den er udtænkt som en programvejledning, der vil medvirke til at planlægge de aktioner, der gradvis kan gennemføres for effektivt at bekæmpe den ulovlige indvandring. Lad mig komme med en kort redegørelse over de vigtigste aktioner og foranstaltninger, der er indeholdt i planen.
For det første er der visumpolitikken. For det andet er der styrkelsen af udvekslingen og analysen af oplysninger om problemet med den ulovlige indvandring. For det tredje behandler planen en række foranstaltninger forud for grænsepassagen. For det fjerde fokuserer planen på en forbedring af kvaliteten og effektiviteten af grænsekontrollerne. For det femte omhandler planen også tilbagetagelses- og hjemsendelsespolitikker. For det sjette styrkes Europols operative rolle i bekæmpelsen af menneskesmugling og menneskehandel. Endelig omhandler planen repressive foranstaltninger mod disse forbrydelser.
Det drejer sig nu om at komme videre med den nødvendige beskyttelse af og bistand til ofrene, kampen mod de arbejdsgivere, som ansætter ulovligt, beslaglæggelse af gevinsterne fra denne handel og konfiskation af de anvendte transportmidler og i at virkeliggøre den forpligtelse, som transportvirksomhederne har til at påtage sig omkostningerne ved hjemsendelse af udlændinge, der ikke opfylder betingelserne for lovlig indrejse.
Mine damer og herrer, denne plan har allerede båret frugt. På mødet i Rådet (retlige og indre anliggender) efter planens vedtagelse har vi allerede truffet enkelte foranstaltninger til opfyldelse heraf. F.eks. Rådets konklusioner om ulovlig indvandring og menneskehandel ad søvejen. Disse konklusioner søger et samlet svar fra EU's side på den massive ankomst af indvandrere ad søvejen, og de tager udgangspunkt i, at migrationsspørgsmålene bør have en relevant plads i EU's eksterne forbindelser. Efter min mening er dette et meget vigtigt spørgsmål, som vi bør være os bevidst, og vi skal først og fremmest handle så konsekvent og hurtigt som muligt. Jeg gentager, at migrationsspørgsmålene bør have en relevant plads i EU's eksterne forbindelser.
Hvad angår det, der mere direkte berører spørgsmålene om retlige og indre anliggender, vil vi tilskynde til foranstaltninger som f.eks. gennemførelse af en undersøgelse for at forbedre kontrollen af søgrænserne, forebyggelse og vedtagelse af operative foranstaltninger, især informationsudveksling, som allerede giver meget gode resultater, og en kraftig anmodning til oprindelses- og transitlandene om, at de bl.a. bekæmper menneskehandlen og tager de ulovlige indvandrere, der tager af sted fra deres kyster, tilbage.
For det andet har vi, sådan som det blev pålagt os af vores stats- og regeringschefer på mødet i Laeken, fået fastsat listen over tredjelande, der skal forhandles nye aftaler om tilbagetagelse med, idet de generelle kriterier for denne fastsættelse er blevet præciseret.
Vi har også i april gennemført en risikovurdering af de vigtigste lufthavne i EU, den såkaldte RIO-operation, hvis resultater, som jeg havde lejlighed til at forelægge på mødet i Rådet den 25. april, vil gøre det muligt for os at uddybe samarbejdet mellem medlemsstaternes grænsekontrolmyndigheder og Europol samt at få kendskab til de metoder, ruter og øvrige fremgangsmåder, der anvendes til ulovligt at få indvandrere ind i EU.
I den samme samarbejdsånd har Det Strategiske Udvalg for Indvandring, Grænser og Asyl (SCIFA) mødtes for første gang i dette halvår med deltagelse af cheferne for grænsekontrollen med de ydre grænser. Dette møde, der skal afholdes hver sjette måned, har tjent til at fastsætte en strategi til forbedring af medlemsstaternes operative samarbejde i forbindelse med kontrollen af de ydre grænser inden for områder som risikovurderingssystemer, situationen for vores søgrænser og særlig uddannelse for vores grænsekontrolbetjente.
På den anden side er vi gået i dybden med mekanismerne for at finde en løsning på situationen for de udlændinge, som ikke opfylder eller ikke længere opfylder betingelserne for indrejse eller ophold, ved hjælp af nogle konklusioner om opnåelse af rejsedokumenter for gennemførelse af hjemsendelser.
Fra et andet synspunkt er det med henblik på en passende forvaltning af migrationsstrømmene, som jeg allerede nævnte ved indledningen af dette indlæg, absolut nødvendigt at styrke samarbejdet mellem oprindelses-, transit- og bestemmelseslandene om disse personbevægelser. I de seneste måneder har vi intensiveret EU's eksterne forbindelser på området. Om et øjeblik vil jeg gerne nævne de kontakter, vi har gennemført.
Som afslutning på mødet i Rådet (retlige og indre anliggender) den 28. februar holdt vi et møde med de ansøgerlande, der er med i udvidelsen, hvor vi bl.a. drøftede kontrol af de ydre grænser. På dette møde gav vi dem et katalog med anbefalinger og bedste praksis, hvad angår kontrol af de ydre grænser og Schengen-procedurerne om indrejse og udsendelse, som vi havde vedtaget samme dag.
På samme måde og for første gang inden for rammerne af EU holdt vi et møde mellem de 15 medlemslande og Ruslands justits- og indenrigsministre, hvor vi bl.a. fik lejlighed til at drøfte spørgsmål om vandringer, grænsekontrol og tilbagetagelsespolitik, og vi afleverede også det føromtalte katalog med anbefalinger til de russiske repræsentanter.
For det tredje og i forbindelse med Euro-Middelhavsministerkonferencen, der blev afholdt i Valencia den 22. og 23. april, drøftedes samarbejdet på området social integration af indvandrerne, vandringer og bevægeligheden for personer, og der blev inden for rammerne af Valencia-handlingsplanen vedtaget et regionalt program herom. I nævnte plan nævnes ligeledes parternes vilje til at afholde en Euro-Middelhavskonference, der skal fokusere på spørgsmålet om vandringer og social integration af indvandrerne i andet halvår af 2003.
Endelig vil jeg gerne særlig opholde mig ved den konference om migrationer, der blev afholdt inden for rammerne af ASEM-processen på Lanzarote den 4. og 5. april. Dette initiativ, der udsprang af statschefernes ASEM-topmøde, der blev afholdt i Beijing i oktober 2000, har medvirket til at lægge grunden til dialog og samarbejde mellem de to verdensdele om den generelle indvandringssituation, forvaltningen af migrationsstrømmene og bekæmpelsen af den ulovlige indvandring. Som et resultat af dette møde blev der vedtaget en erklæring, der understreger behovet for samarbejde mellem Europa og Asien om planlægning af migrationsstrømmene på overordnet plan, og hvori der bl.a. konkretiseres etablering af et net af nationale kontaktpunkter til fortsat dialog og udvikling af fremtidige aktioner.
Udmærket, min redegørelse har indtil videre koncentreret sig om de konkrete resultater, der er opnået i disse måneder. Jeg vil også gerne understrege det vigtige skub, som disse normative instrumenter har fået i de forskellige arbejdsgrupper, såvel på asylområdet som på indvandringsområde.
Jeg kan bekræfte, at man har gjort bemærkelsesværdige fremskridt med forslaget til Rådets forordning om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en medlemsstat, kendt som Dublin II, eller direktivet om minimumsstandarder for opnåelse af flygtningestatus. På tilsvarende vis og i overensstemmelse med de ændrede forslag om minimumsstandarder for procedurerne for tildeling og ophævelse af flygtningestatus og om familiesammenføring, som Kommissionen forelagde den 30. april, vil vi tilskynde til fortsættelsen af dette arbejde med henblik på yderligere skridt på disse områder.
Som De nok er klar over, har Kommissionen for nylig forelagt en grønbog om en fællesskabspolitik for hjemsendelse af personer, der opholder sig ulovligt, og en meddelelse om retningslinjer for en fælles forvaltning af de ydre grænser, hvorfor vi vil sørge for at tilskynde Rådets kompetente instanser til at undersøge dette.
Hvis vi fokuserer på spørgsmålet om lovlig indvandring, er der gjort betydelige fremskridt i drøftelsen af forslaget til direktiv om betingelserne for tredjelandestatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed. Under vores formandskab er der indledt et forberedende arbejde om udstedelse af tidsbegrænset opholdstilladelse til ofre for organiseret ulovlig indvandring eller menneskehandel, der samarbejder med de kompetente myndigheder.
Endelig vil jeg gerne inden for dette afsnit om de fremskridt, der er gjort, henvise til drivkraften i EU's handlingsplaner med tredjelande. Der er i særdeleshed i denne tid, hvad angår dialogen med Marokko, gjort fremskridt i arbejdet i gruppen om sociale anliggender og migrationer, der afholdt sit andet mødet den 12. marts i år i Rabat. Jeg vil også gerne fremhæve, at gruppen på højt niveau om asyl og indvandring har besluttet at sende en ekspertmission til Marokko for at vurdere et grænsekontrolprogram.
Som afslutning på mit indlæg vil jeg gerne meget kort redegøre for perspektiverne for vores arbejde indtil den 30. juni 2002. I forbindelse med det sidste møde i Ministerrådet, der afholdes den 13. og 14. juni, vil det spanske formandskab behandle spørgsmålet om oprettelse af en visumdatabase, i forbindelse med hvilken vi allerede har undersøgt retningslinjerne i det fælles system om udveksling af visumoplysninger. I juni måned har vi til hensigt at stille et forslag til Rådets konklusioner med henblik på vedtagelse, hvor Kommissionen gøres opmærksom på, hvilke aspekter der skal behandles og undersøges i gennemførlighedsundersøgelsen. Dette system betyder et yderligere skridt mod gennemførelsen af den samlede handlingsplan mod ulovlig indvandring og menneskehandel og vil medvirke til at hindre, at der udstedes visum på et konsulat i et EU-land, hvis det er blevet afvist af et andet konsulat i en anden medlemsstat.
I slutningen af denne måned er det planlagt at præsentere resultaterne af gennemførlighedsundersøgelsen om et europæisk grænsepoliti, som en arbejdsgruppe under italiensk ledelse er i gang med, og hvor der i øvrigt deltager repræsentanter fra Tyskland, Belgien, Frankrig og Spanien.
Vi har også til hensigt at forelægge Rådet det forslag til beslutning om undertegnelse af aftalen om tilbagetagelse, der er forhandlet med Hong Kong, og forslaget om forhandlingsmandat til Kommissionen om en aftale af denne karakter med Ukraine.
Hvis forslaget til forordning, der er kendt som Dublin II, bliver tilstrækkeligt modnet i løbet af disse måneder, vil vi ligeledes forelægge det til drøftelse på det sidste rådsmøde under vores formandskab.
Jeg vil afslutte mit indlæg med endnu en gang at takke for den fundamentale rolle, Kommissionen og kommissær Vitorino har spillet i disse bestræbelser, uden hvis bistand de ikke ville have været mulige. Jeg vil også gerne takke Parlamentet for dets engagement og samarbejde, der har gjort det muligt at komme med et meget relevant skub til EU's indvandrings- og asylpolitik i de sidste knap fem måneder under spansk EU-rådsformandskab.
Jeg synes, at status over resultater og perspektiver er positiv, og jeg kan forsikre Dem, at vi er i fuld gang med at opfylde de mål, der var en del af vores arbejdsprogram, og som jeg havde lejlighed til at forelægge for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Indre Anliggender den 4. februar i år.
Mine damer og herrer, mange tak, og en særlig tak til Dem, hr. formand.
Patten
Hr. formand, jeg har en del ting at undskylde, bl.a. at jeg ikke er kommissær Vitorino. For så vidt det er muligt, er jeg stedfortræder for ham i dag, da han er til et vigtigt møde i Canada.
Jeg er glad for at få mulighed for at deltage i denne debat, for det første fordi vi som politikere ved, hvor vigtige og følsomme disse spørgsmål er, og fordi det er nødvendigt med en ærlig, gennemsigtig og konstruktiv debat. For det andet fordi politikken vedrørende eksterne forbindelser, som næstformanden lige har påpeget, er tæt forbundet med indvandring - både legal indvandring og illegal menneskesmugling - og indvandrerrelaterede spørgsmål. Disse spørgsmål blev under ledelse af det spanske formandskab drøftet ved det seneste møde mellem Middelhavspartnerne i Valencia, men det vender jeg tilbage til. Jeg havde i øvrigt selv mulighed for at drøfte disse spørgsmål under mit seneste besøg i Kina.
Kommissionen glæder sig meget over konklusionerne fra Rådets møde i Laeken, især bekræftelsen af Rådets forpligtelser over for de politiske retningslinjer og de mål, der blev fastlagt i 1999 i Tampere. Kommissionen støtter nye impulser, der kan bidrage til at indhente forsinkelserne inden for indvandrings- og asyllovgivningen i henhold til den såkaldte resultattavle, som blev udarbejdet for at overvåge fremskridtet med at skabe et område præget af frihed, sikkerhed og retfærdighed. Det glæder Kommissionen at se den dynamik, som det spanske formandskab har tilført denne proces.
Det bør bemærkes, at de vigtigste forslag, som er nødvendige for at gennemføre artikel 63 i traktaten og konklusionerne fra Tampere, allerede er forelagt Rådet. Derfor er det nu hovedsagelig op til Rådet at arbejde hurtigt. Den politiske enighed ved det seneste møde i Rådet (retlige og indre anliggender) i forbindelse med forslaget om fastsættelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne var et længe ventet første skridt i den rigtige retning. Kommissionen takker endnu en gang det spanske formandskab for dets arbejde.
Der er forhandlinger i gang vedrørende to andre lovgivningsforslag om asyl, nemlig Rådets forordning om fastsættelse og procedurer til afgørelse af placeringen af ansvaret for behandlingen af en asylansøgning, som skal erstatte Dublin-konventionen, samt Rådets direktiv om status som flygtning eller modtager af subsidiær beskyttelse. Kommissionen vil desuden afslutte gennemførelsen af Eurodac så hurtigt som muligt i håbet om, at medlemsstaterne snart vil træffe de nødvendige foranstaltninger for at kunne deltage.
Med hensyn til de andre emner til drøftelse vil Kommissionen fortsat bidrage til opfølgningen på og udfaldet af disse drøftelser. I den forbindelse glæder vi os over den hurtige vedtagelse af handlingsplanen om bekæmpelse af illegal indvandring og menneskesmugling, som var baseret på vores meddelelse. Som lovet vil Kommissionen hurtigt træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre dens gennemførelse. De første initiativer er allerede iværksat, idet Kommission har vedtaget en grønbog om en fællesskabspolitik for tilbagesendelse af personer med ulovligt ophold. Grundet emnets meget komplicerede karakter og store omfang har grønbogen hovedsagelig til formål at åbne en debat og sondere stemningen hos de interesserede parter. Kommissionen har for nylig desuden offentliggjort en meddelelse om integreret planlægning af EU's ydre grænser. Dette spørgsmål vil blive vurderet på et fællesskabsgrundlag og ikke som en række individuelle, nationale systemer, hvilket, håber jeg, vil munde ud i en kortlægning af de mere langsigtede målsætninger vedrørende etableringen af et europæisk korps af grænsevagter eller -politi.
Efter invitationen til Laeken stillede Kommissionen desuden endnu et ændret forslag om familiesammenføring den 2. maj med henblik på at gøre det enklere at nå til enighed om dette yderst følsomme spørgsmål. Som anmodet ved topmødet i Laeken vil Kommissionen om kort tid desuden stille et ændret forslag til Rådets direktiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus.
Endvidere støtter Kommissionen det ønske, der blev udtrykt i Laeken, om at forbedre integreringen af indvandringspolitikken i Unionens eksterne politik. Kommissionen hilser ethvert initiativ velkommen, der kan skabe nye tiltag i Gruppen på Højt Plan om asyl og migration, som blev etableret af Rådet i 1999. Gruppens mandat bør ajourføres, så det passer bedre til den nuværende situation. Kommissionen agter at stille forslag om et programsamarbejde med tredjelande inden årets udgang. Det skal baseres på erfaringerne fra gennemførelsen af det nye budgetinstrument, som blev udarbejdet af Europa-Parlamentet.
Jeg vil gerne understrege, hvor stor betydning både António Vitorino og jeg tillægger forholdet mellem de emner, vi drøfter i eftermiddag, og den eksterne politik. Der er ganske givet en tæt forbindelse mellem f.eks. fremme af bæredygtig udvikling og befolkningspresset. Vi har helt sikkert en vigtig rolle at spille med hensyn til at hjælpe andre lande med at håndtere menneskesmugling, der udgør en lige så stor trussel, og i visse tilfælde en større trussel, for dem end for de rige lande, som er menneskesmuglernes mål.
I påsken var jeg i Kina, hvor jeg fortsatte de drøftelser, som vi allerede havde indledt takket være Zhu Rongjis initiativ om, hvordan vi kan hjælpe med at udvikle programmer i Kina. Dette vil sandsynligvis få folk til at tænke sig om en ekstra gang, før de lader sig fragte rundt omkring i verden af menneskesmuglere, indimellem med katastrofale konsekvenser, som vi så det i Dover for et par år siden.
Vi har været meget imponeret over Zhu Rongjis og de kinesiske myndigheders positive reaktion, og jeg håber, at der snart vil være visse gennemførlige programmer på plads inden for områder som information og træning, hvilket vil bidrage til en bedre håndtering af dette spørgsmål, som er et alvorligt problem for både Kina og for os. Dette er naturligvis en model, som vi ønsker at anvende andre steder også.
Med hensyn til tilbagetagelse er Kommissionen ved at færdiggøre en aftale med Sri Lanka. Det er den anden aftale af denne type på fællesskabsplan. Den første aftale, kan jeg med stor fornøjelse sige, er allerede indgået med Hong Kong. Kommissionen vil fortsætte bestræbelserne på at indgå de aftaler, som den har mandat til at forhandle om, og vil i den henseende stille de nødvendige forslag til en hensigtsmæssig videreudvikling af denne fremgangsmåde.
Endelig vil Kommissionen i overensstemmelse med meddelelsen vedrørende indførelse af åbne metoder til koordinering af både indvandring og asyl om kort tid foreslå gennemførelsen af et europæisk system for udveksling af oplysninger om indvandring, asyl og oprindelsesland som anmodet af Rådet. Der vil desuden blive arbejdet videre med den nye handlingsplan om statistik, som Rådet efterlyste i maj sidste år, udviklingen af aktiviteter i et virtuelt europæisk kontrolorgan for indvandring samt Kommissionens overtagelse af aktiviteterne i Rådets udvalg om udveksling af oplysninger.
Hvad angår det yderst vigtige spørgsmål om integrationen af indvandrere, vil Kommissionen gerne rose de instrumenter til bekæmpelse af diskrimination og racisme, som er blevet udviklet i forbindelse med visse initiativer på dette område. Det er et usædvanlig vigtigt område for os, og den seneste manifestation i forbindelse med et valg burde ikke have været nødvendig for at overbevise os om dette områdes betydning.
Jeg vil gerne endnu en gang takke Parlamentet for at lade mig være stedfortræder for min kollega. Som kommissærkollega vil jeg understrege, at alle i Kommissionen er fuldt ud klar over dette områdes enorme politiske betydning, og jeg er desuden helt bevidst om emnets store betydning i forbindelse med udførelsen af mine vigtigste forpligtelser inden for eksterne forbindelser.
Galeote Quecedo (PPE-DE).
Hr. formand, indvandringen er utvivlsomt en uundskyldelig solidaritetsforpligtelse for de mest udviklede lande. Den er også et væsentligt instrument til bekæmpelse af fattigdommen og de sociale uligevægte i verden, og den er desuden - og det er nødvendigt at sige det og forklare det uden omsvøb - et behov for at opretholde væksten og fremgangen i vores lande.
Men det er korrekt, at migrationsstrømmene mod EU er vokset dramatisk i den seneste tid, og modtagelseskapaciteten er ikke ubegrænset. Så det er ingen overdrivelse at sige, som Rådet har sagt det her, at en vellykket indvandringsforvaltning i dag er den største udfordring for Rådet.
Vi skal sikre, at de indvandrere, vi kan tage imod, er beskyttet af og underkastet loven, at de påtager sig de rettigheder og forpligtelser, der følger heraf, og at de integrerer sig fuldstændigt i det samfund, der modtager dem, og deler de værdier med de øvrige borgere, som det bygger på. Det er blevet påvist, at den ulovlige situation er roden til udstødelse. Vi skal derfor prioritere bekæmpelsen af den ulovlige menneskesmugling, det vil sige af mafiaerne og den organiserede kriminalitet i tæt samarbejde med migrationsstrømmenes oprindelses- og transitlande, hvoraf nogle skal afkræves større forpligtelser. Jeg anmoder Kommissionen om at udarbejde og forelægge en beretning om emnet for Parlamentet, for forståelsen for at undertegne tilbagetagelsesaftaler er fundamentalt nødvendig på dette område.
Jeg er enig med kommissær Vitorino, når han hævder, at der er en sammenhæng mellem udenrigspolitikken og indvandringen. Såvel det spanske formandskab som Kommissionen tilskynder til et større samarbejde på det politimæssige og diplomatiske område, herunder naturligvis også visumpolitikken, som jeg tror - og kommissær Patten er formentlig enig med mig - meget vel kan indpasses i arbejdet med at skabe et fælles europæisk diplomati.
Der skal også overvejes økonomisk bistand i særlige tilfælde, f.eks. De Kanariske Øer, hvor der er for få modtagelsescentre til at kunne tage sig værdigt af den lavine af flygtninge og indvandrere, der befinder sig på kanten af loven.
Jeg synes kort sagt, hr. formand, at det er på tide at lægge de demagogiske og uansvarlige erklæringer på hylden. Efter min gruppes mening er der i dag brug for - og det foreslår jeg - en storslået europæisk aftale om indvandring, der undtager dette område for partipolitisk konfrontation.
Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand, i forlængelse af hr. Galeotes ord vil jeg gerne sige, at jeg her til morgen spiste morgenmad til nogle erklæringer fra formanden for Det Europæiske Råd, der hævder, at de europæiske socialdemokrater med deres politikker er skyldige i, at der er opstået ekstremistiske og yderliggående bevægelser i Europa, og at formanden for den spanske regering og Rådet i kontrast hertil har til hensigt og går videre med deres hensigt om at stramme indvandringspolitikken.
Her til formiddag tænkte jeg et kort øjeblik, at hr. Rajoy ville komme her og give os den gode nyhed om en ny indvandringspolitik, der - ifølge hr. Aznar - skulle være en modvægt til den europæiske socialdemokratiske bevægelses fejltagelser, som har fremprovokeret det ekstreme højres opsving. Jeg glæder mig over at se, at det ikke er tilfældet, og at De i forklaringen har holdt Dem til det, der var konklusionerne fra Rådet i Tampere, hovedstrømningen i forslagene fra Det Europæiske Råd i de seneste måneder. Det glæder mig, og derfor vil jeg begrænse mit indlæg til dette område.
Jeg tror også, hr. minister, at vi her har forskellige synspunkter. Som nævnt af hr. Patten ligger der et arbejdsprogram om lovgivning på bordet - men ikke kun det - der er forelagt af Kommissionen i forlængelse af Tampere-konklusionerne. To og et halvt år efter dette Råd er der kun gjort små fremskridt. De har talt om nogle af dem, og bagefter vil jeg vende tilbage hertil.
Dette har indvirkning på såvel indholdet som på de interinstitutionelle forbindelser. Jeg tænker på samarbejdet med Parlamentet. Jeg er nødt til at sige til Dem, hr. minister, at vi er forvirrede over situationer som den, der er opstået med vedtagelsen i Rådet af forslaget om betingelserne for indrejse for asylansøgere. Vi er forvirrede, for De siger til os, at De vil se på, hvad der er Parlamentets forslag. Jeg må sige til Dem, at det drejer sig om de første udkast til forslag, som ikke har noget at gøre med det, der er blevet vedtaget, og at vi kun vanskeligt kan blive ved med arbejde på denne måde.
Vi mener det samme om de fælles regler for adgangen til boligen, samlingen af rettigheder for borgere fra tredjelande. For os har alt dette konkrete navne i form af direktivforslag, som vi ikke har set noget resultat af i disse år efter Tampere. De siger, at der er resultater. Jeg vil gerne spørge Dem, hvad det er for nogen.
Bekæmpelsen af den ulovlige indvandring er en del af denne indvandringspolitik, der stadig ikke findes som en fælles europæisk politik, men efter min mening vil den alene blive meget mindre effektiv, end hvis den er afslutningen på en virkelig fælles struktur for indvandringspolitikkerne. Jeg støtter den, men jeg støtter også en indvandringspolitik, der er bedre tilpasset behovene på arbejdsmarkedet, for i modsat fald, hr. minister, vil denne manglende tilpasning give sig udtryk i ulovlige kontrakter, eller rettere sagt, i manglende kontrakter, og jeg tror, at det er den værste af de såkaldte "tiltrækningsvirkninger".
Endelig vil jeg gerne, idet jeg fortsætter med den arbejdsplan, som Kommissionen har foreslået os, og som Rådet bør vedtage, stille Dem fire konkrete spørgsmål: Hvad mener Rådet om hr. Prodis forslag om grænsepoliti? Hvad mener Rådet om grønbogen om hjemsendelse? Kan De give os en tidsplan for udviklingen af Tampere-forslagene? Hvad mener Rådet om indholdet heri, sådan som Kommissionen har forelagt dem?

Watson (ELDR).
Hr. formand, der kan ikke herske tvivl om, at denne debat falder på det helt rigtige tidspunkt. Den seneste tendens til øget modvilje mod indvandrere i Frankrig og Holland viser, hvad der sker, når regeringerne ikke kan håndtere indvandringen. Ud over den værdi, som indvandrerne tilfører vores samfund i form af øget kulturel mangfoldighed, er der sund økonomisk fornuft bag en hensigtsmæssig politik for håndtering af indvandrerne. De kan f.eks. bidrage til at løse manglen på arbejdskraft og puste liv i vores skrantende pensionssystemer. Således afhænger vores velstand af indvandrerne. Spørgsmålet er så, hvilken politik vi skal føre for at gøre indvandring politisk acceptabelt.
Det værste, vi kan gøre, er at begrave hovedet i sandet og nægte at tage udfordringen op, som alt for mange socialdemokratiske regeringer har gjort. Det er især EU-regeringernes svigtende held med politikontrol ved grænserne, håndtering af diskrimination og fremmedhad samt harmonisk integration af indvandrere i samfundet, der har bragt os ind i dette dødvande. Det er ikke underligt, at bekymringen i offentligheden fortsat er stigende.
De Liberale ønsker at åbne fordøren en lille smule ved at skabe flere legale indvandringsmuligheder for bedre at kunne lukke bagdøren og sætte en stopper for illegal indvandring. Den canadiske regering har som den første anvendt denne fremgangsmåde med succes, hvilket afspejles i Europa-Kommissionens forslag til en fælles indvandringspolitik. Det er klart en fremgangsmåde, som vi bør overveje.
En politik for håndtering af legal indvandring, som koordineres mellem medlemsstaterne, betyder ikke, at der er frit slag. Det ville være godt med en politik, som tilskyndede en mere ligelig fordeling af indvandrerne i de forskellige værtslande. Det ville også være nyttigt med en politik, hvor der er balance mellem rettigheder og forpligtelser, så de nyankomne forstår, at de kan arbejde i deres værtsland og har ret til fri bevægelighed i Unionen og de andre fordele ved at være EU-borger. Men de må også anerkende, hvor vigtigt det er at blive integreret og efterleve de regler, der gælder i det samfund, de er blevet en del af. Det er således meningsløs politisk korrekthed at afvise kravet om, at indvandrere skal lære sproget i deres værtsland. Desuden skal der være passende støtte i forbindelse med integration, og vi skal bekæmpe diskrimination og racisme, uanset hvor det forekommer. I den henseende vil jeg desuden gerne rose arbejdet i Det Europæiske Overvågningscenter for Racisme og Fremmedhad og de politiske partiers charter om et ikke-racistisk samfund.
Der er også behov for at investere mere i vores retssystemer og håndhævelsen af retlige afgørelser - vi kan kun forvente, at indvandrerne respekterer vores grundlæggende værdier, hvis vi også sikrer, at disse værdier respekteres fuldt ud af resten af samfundet.
En politik for håndtering af indvandring kræver strenge tiltag vedrørende kontrol af Unionens eksterne grænser, og jeg lykønsker derfor Kommissionen med initiativet vedrørende et fælles korps af grænsevagter. Vi skal desuden, som kommissæren nævnte, øge bestræbelserne på at hjælpe fattige og hjemløse i deres oprindelsesland, så de ikke er tvunget til i desperation at henvende sig til kriminelle bander af menneskesmuglere. De fleste mennesker ønsker ikke at rykke teltpælene op og flytte, så det at reducere omfanget af illegal indvandring vil være endnu et argument, hvis der skulle være behov for et sådant, for at fremme fri handel på globalt plan og i sidste ende komme et skridt nærmere opfyldelsen af FN's mål om, at 0,7% af bruttonationalproduktet skal gå til udviklingsbistand.
Med hensyn til asylpolitik bakker De Liberale igen stort set op om Kommissionens forslag, men vi er ofte skeptiske over for tiltag fra Rådet.
Sammenfattende mener vi, at der er både moralsk og økonomisk belæg for indførelse af en politik for håndtering af indvandring og en humanistisk tilgang til asylområdet. I Den Liberale Gruppe støtter vi Kommissionen i dens bestræbelser på at indføre fælles politikker i Unionen som forudset i Amsterdam-traktaten. Afslutningsvis vil jeg citere den store liberalist J.K. Galbraith: "Migration is the oldest action against poverty. What is the perversity in the human soul that causes people to resist so obvious a good?" (Indvandring er det ældste tiltag i kampen mod fattigdom. Hvilken pervers side af den menneskelige natur er det, der får folk til at modsætte sig dette?).
Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg er stort set enig i det, hr. Watson lige har sagt, selv om jeg ikke deler hans tro på den frie handels styrke til at løse disse problemer. Jeg hilser visse udtalelser her i eftermiddag velkommen, og især glæder jeg mig over kommissær Pattens tilstedeværelse. Alt for længe har vi betragtet dette som et rent juridisk spørgsmål og ikke som et område præget af internationale og økonomiske forbindelser. Udvandring er et spørgsmål om udvikling, som illustreret ved den svenske regerings måde at opdele sine ministerier på.
Min gruppe har det fint med idéen om en fælles asylpolitik og en fælles indvandringspolitik, hvis der er tale om en forbedring af den nuværende standard. Det er jeg endnu ikke blevet overbevist om.
Vi har i eftermiddag hørt en del om behovet for kontrol ved grænserne, men ikke helt så meget om, hvorfor folk brænder sådan for at krydse dem. For nogle er det deres eget valg - helt som det skal være og i overensstemmelse med idéen om fri bevægelighed i EU. Andre kommer selvfølgelig, fordi de er tvunget af omstændighederne og ikke ser nogen fremtid og økonomiske muligheder i oprindelseslandet. Vi må huske, at de penge, som disse mennesker sender hjem til deres familie ofte vejer tungere end den bistand, som vores regeringer yder.
Jeg mener også, at EU har pligt til at granske effekten af sine egne politikker for at finde ud af, om de faktisk får folk til at føle sig presset til at udvandre. Det ville være passende at undersøge dette i perioden frem til topmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg. Vi må kigge på spørgsmålet om bæredygtig udvikling og fordelingen af økonomiske muligheder.
For nylig blev jeg forbløffet over at møde en fra den rumænske ambassade, som sagde, at en løsning på miljøproblemerne i hendes land er meget vigtig, men må vente, til grænserne er blevet sikret, fordi sådan var prioriteringen i øjeblikket. Andre vigtige spørgsmål er udviklingen af en indvandringspolitik - der giver mennesker på alle kvalifikationsniveauer lov til at komme ind, hvilket erhvervslivet mener, der er behov for - og flere legale asylmuligheder.

Frahm (GUE/NGL).
Hr. formand, i mange af vore lande oplever vi nu en højredrejning og et voksende fremmedhad. Jeg forstod før, at det efter hr. Watsons opfattelse skyldes, at man ikke har været villig til at gribe om ondets rod. Jeg mener dog, at man skal være opmærksom på en anden side af den sag, nemlig at de fremmedfjendske partier - f.eks. i mit land - står stærkest dér, hvor der er færrest udlændinge, medens de i de områder, hvor der er flest, står svagest. Jeg tror, at vi også skal se det som symptom på noget andet, nemlig at frygten i sig selv ofte overskygger det, man frygtede, og at baggrunden for meget af alt dette er magtesløshed. Magtesløshed, der kommer af den sociale udstødelse, som den øgede konkurrence også resulterer i.
Jeg har lige, inden vi startede debatten her, besøgt UNHCR's hjemmeside for at se, hvordan situationen er, og den er jo desværre ikke forandret til det bedre. Der er stadigvæk flere end 21 millioner mennesker, der er på flugt og dermed under UNHCR's ansvar. Der er et tilsvarende antal internt fordrevne mennesker, altså mennesker, som er på flugt inden for deres eget land, og det siger jo noget om, at der et enormt behov for handling, og der er brug for, at vi laver en fælles politik og gør en fælles indsats. Men det ville være godt, hvis vi - inden vi går i gang - bliver enige om en overskrift. Skal overskriften være: at nedbringe det antal, som UNHCR med meget få midler har ansvaret for? Eller skal overskriften være: at nedbringe det antal, der når frem til døren eller gennem døren til EU?
Jeg vil gerne sige tak for redegørelsen fra det spanske formandskab, fordi der sker jo ting undervejs. Det går langsomt og også efter min opfattelse for langsomt med nogle af tingene. Men det er altså ikke helt klart, hvilken overskrift man arbejder under. Desværre må jeg sige, at overskriften, når det danske formandskab om kort tid tager over, er krystalklar. Den danske europaminister siger helt klart, at en fælles politik i EU har til formål at standse strømmen. Det er jo logik. Så hænger det sammen, når man ønsker skærpet kontrol og øget grænsebevogtning og mere Dublin og mere Eurodac. Men det hænger ikke sammen, hvis det står alene i forhold til det andet projekt, der går ud på at nedbringe det samlede antal flygtninge globalt.
Der er ingen, der i forbindelse med "trafficking" kan være tilhænger af, at mafiaen tjener penge på den virksomhed, og der er ingen, der kan være tilhænger af en virksomhed, der resulterer i uskyldige kineseres død i Dover eller andre steder, for det var jo ikke en enestående begivenhed. Der driver dagligt lig i land på Europas kyster som resultat af fuldstændigt skrupelløse mafiametoder. Men når vi selv er med til at kriminalisere alle, der hjælper folk på flugt, når vi også kriminaliserer folk, der hjælper af et godt, kristent eller religiøst hjerte eller hjælper af humanistiske årsager, så er vi altså med til direkte at støtte mafiaen i dette projekt. Når vi gør det, tvinger vi fattige menneskers penge direkte ned i lommen på mafiaen. Når vores svar på de 21 millioner mennesker på flugt er højere mure omkring os selv, så tvinger vi de fattige menneskers penge ned i lommen på dem, der ellers burde have penge nok.
Det er vigtigt med en fælles indsats, men vi kan ikke lukke verden ude, uanset hvor høje mure vi bygger, og derfor drejer det sig om fordeling af ansvaret, mere støtte til kriseforbyggelse, bedre ulandshjælp - og der må jeg så spørge, om de danske liberale støtter Den Liberale Gruppe i dette spørgsmål, det er jeg meget interesseret i at vide - mere støtte til UNHCR's arbejde og mere mod fra europæiske politikeres side til at stå op mod populisme og fremmedhad.

Muscardini (UEN).
Hr. formand, det er tvingende nødvendigt med en europæisk handlingsplan, hvor man skelner mellem asylret til dem, der flygter på grund af situationer med fysisk undertrykkelse, og den indvandring, som skyldes ønsket om bedre økonomiske forhold. Det skal være en europæisk handlingsplan, der forhindrer improviserede løsninger fra land til land.
Sagen om de 13 palæstinensere, der blev frigivet fra Fødselskirken, og den italienske regerings forslag om at gøre løsningen på deres overførsel til Europa til EU's ansvar viser endelig viljen til at lade EU spille en rolle i spørgsmål, som hidtil har været overladt til medlemsstaterne.
Der er ingen, der kan undgå at lægge mærke til, at der finder en udvandring af bibelske dimensioner sted til EU-landene. De billeder, som indtil for et par år siden kunne have været scener fra dramatiske film, er i dag hverdagskost i medierne, nemlig faldefærdige pramme, udtjente færger, sejlskibe fra Sandokans tid og overfyldte gummibåde, som hver dag transporterer hundredvis af desperate mennesker, der har betalt et hav af penge for at nå frem til vores kyster, og som er udsat for nød og afsavn i dagevis. Mange af disse kvinder, mænd og børn dør undervejs og bliver kastet i havet af deres færgemænd, sådan som det var tilfældet ved Siciliens og Apuliens kyster. Og vi spørger stadig os selv, om ikke det er nødvendigt med en lovgivning, der forhindrer illegal indvandring. Uden regler er der ingen frihed, og uden frihed er der intet fremskridt og ingen menneskelig værdighed.
EU er bagud med gennemførelsen af den tredje søjle og har hidtil ikke været i stand til at fastlægge en fælles politisk og lovgivningsmæssig holdning. EU kan heller ikke gemme sig bag konventet og håbe på, at konventet kan opfinde en løsning her og nu.
Problemerne eksisterer. Vi er udmærket klar over, at det spanske formandskab har gjort en indsats, og det bifalder vi. Det er nødvendigt, at der hurtigst muligt iværksættes en europæisk grænsepolitik, hvor man samarbejder til lands og til søs. Det er rimeligt, at der føres en database over indrejsevisa, men det er lige så rimeligt, at hvert land har pligt til - også ved hjælp af fingeraftryk - at identificere alle dem, der krydser grænserne på ulovlig vis, eller som ikke er i besiddelse af gyldige identitetspapirer.
Vi skal skelne mellem indvandrere med papirerne i orden, som har boet i vores lande i årevis, og de illegale indvandrere, som ofte ikke er lovligt undskyldt, men som - måske endda ubevidst - gavner en vis form for kriminalitet. Vi skal desuden gøre en kraftig politisk indsats over for de lande, som er medansvarlige for, at indvandringen fortsætter, og over for de lande, som har et politisk system, der er en trussel for medborgernes liv og fysiske integritet.
EU skal tage sine handelsaftaler med de lande, der ikke respekterer den menneskelige værdighed, op til revision. En nådesløs kamp mod den organiserede kriminalitet - som menneskehandlen styrker økonomisk - er et af de spørgsmål, der skal give os alle en daglig grund til politisk kamp.
(Bifald fra tilhørerpladserne)

Formanden.
Jeg minder vores gæster på tilhørerpladserne om, at det i Parlamentet ikke er kutyme at reagere på talerne på den måde.

Krarup (EDD).
Hr. formand, hvad er fremskridt, og hvilke perspektiver fra Rådets redegørelse er det, vi taler om? Hvis man mødte det spørgsmål uden anden forberedelse end et oprigtigt humanitært sindelag, så kunne man naivt forestille sig, at den politiske indsats burde gå ud på at hindre og forebygge den forfølgelse og den politiske undertrykkelse, der er asylproblemets forudsætning, samt fordele både rigdom og politisk indflydelse, kort sagt demokratisere denne verdens velstand, som i dag er samlet i få, dominerende centre, herunder EU, som oaser i en verden af social, økonomisk og politisk elendighed. Men det er ikke det, der er Rådets perspektiv. Tværtimod, eftersom udbygning af EU's politiske og økonomiske magt - som nødvendigvis sker på omverdenens bekostning - altid er, altid har været og altid vil være den overordnede politiske ledestjerne i EU's politik. Perspektivet og fremskridtet, som Rådet taler om, består heller ikke i at præstere en optimal indsats for asylsøgere og immigranter. Det er ikke de fremmede immigranters, herunder nødlidende medmenneskers, interesser, vi primært har for øje. Næ, fremskridt og perspektivering har ganske anderledes reduceret betydning. Det drejer sig om, at immigrationspolitikken bliver til størst mulig gavn for os. Det drejer sig om at begrænse asylretten mest muligt, som det siges i følgende citat: "dæmme op for flygtningestrømmene". Det drejer sig om at bruge vores repressive systemer til at fare frem mod noget, man kalder illegal indvanding. Det sker med en særdeles veludviklet juridisk fantasi og med foranstaltninger, overvågning, fingeraftryk, Eurodac-forordningen, fri udveksling af personoplysninger, som grænser op til politistatsmetoder. Kort sagt, det drejer sig om at udbygge og befæste Fort Europa.
Det er en selvstændig pointe, at alle disse foranstaltninger betegnes som fremskridt. Tilmed byder vi med grum humor disse fremmede velkommen i et område, vi betegner som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Som dansk statsborger er jeg beskæmmet over at måtte erkende, at mit land er foregangsland i den samlede kortsigtede, afstumpede, fremmedfjendske immigrationspolitik. Ikke alene har den danske politik, der reelt hindrer asylsøgere i at kunne udøve deres asylret, smittet af på de andre medlemsstater. Ydermere behandler det danske Folketing netop nu et lovforslag, som rummer imponerende stramninger, herunder en asylprocedure, der bedst kan karakteriseres som "administrativ chikane". Det gennemføres vel at mærke i samarbejde med det fremmedfjendske højreparti, Dansk Folkeparti. Jeg må tilstå, at udsigterne til yderligere såkaldte fremskridt under dansk formandskab er skræmmende.

Borghezio (NI).
Fru formand, vi slår i dag fast, at illegal indvandring skal være et vigtigt spørgsmål i EU's eksterne forbindelser, og her i salen har vi hørt mange indlæg, hvor man gør kraftigt opmærksom på farerne ved dette fænomen. Så man kan måske sige, at Pim Fortuyn ikke gav sit liv forgæves. Jeg vil gerne tilslutte mig hans ord om, at "Holland er fuldt", og det gælder også for Italien, Posletten og Europa.
Hvad angår de forslag, der er blevet stillet, vil jeg sige, at det spanske formandskab taler om at oprette et europæisk grænsepoliti, og det kan man kun være enig i, men det er på betingelse af, at man giver dette politi nogle passende midler, vedtager de nødvendige bestemmelser for det og giver det nogle instrumenter, så det kan gribe effektivt ind. Dataene fra undersøgelsen af fingeraftryk er kun et minimum, for vi har naturligvis brug for de nødvendige forbindelser og det nødvendige samarbejde.
Apropos samarbejde vil jeg gerne endnu en gang understrege det ansvar, et land som Tyrkiet har. Det kan ikke være rigtigt, at man fra dette lands havne bliver ved med at sende de berømte faldefærdige skibe af sted, som vi allerede har omtalt, og som bringer hundredvis om ikke tusindvis af illegale indvandrere med våben og narkotika til f.eks. Syditaliens kyster, hvorefter de søger mod Posletten. Vi bør efter min mening forlange af Tyrkiet - som ønsker at komme med i EU - at det gør en meget nøje indsats for seriøst at bekæmpe og standse aktiviteterne i de mafiabander, der organiserer international handel med illegale indvandrere.
Pirker (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, migrationspresset i EU øges. Menneskesmuglerorganisationer laver milliardforretninger med illegal indvandring, og befolkningen viser sin utilfredshed ved valgene, en utilfredshed med en ikke optimal migrationspolitik i Unionen. Vi har brug for europæiske strategier for asyl og indvandring. Jeg glæder mig derfor over den spanske offensiv og støtter den eftertrykkeligt.
Det, vi må forvente, er, at vi kan gennemføre hurtige og sikre asylprocedurer, sådan som vi har vedtaget, at vi vedtager strategier for hjemsendelse af afviste asylansøgere, af illegale indvandrere, at vi finder frem til nogle regler for legal indvandring af arbejdskraft af økonomiske årsager, og det i henhold til medlemsstaternes behov, i henhold til medlemsstaternes muligheder og nødvendigheder. Jeg bifalder, at der træffes afgørende foranstaltninger til bekæmpelse af den illegale indvandring, det være sig indførelse af Eurodac-systemet eller en fælles overvågning af de ydre grænser med et Eurocorps, hvormed der også kan udføres et godt stykke arbejde på satellit- og radarbasis. Men det, vi også har brug for, er naturligvis hjælp på stedet, det vil sige stabilitetsforanstaltninger, hjælpeforanstaltninger i de oprindelige lande.
Det, vi imidlertid resolut må forkaste, er det, der runger fra Europas venstrefløj. På nationalt plan bliver bardiskene betjent med argumenter, som vi ikke ønsker, og som vi ikke har brug for. På europæisk plan i Parlamentet bliver det venstreorienterede klientel stillet tilfreds med krav, som ingen i befolkningen forstår eller støtter, som det var tilfældet for nylig, da man krævede adgang til arbejdsmarkedet for alle asylansøgere helt fra første dag og asylansøgernes frihed til at bevæge sig tværs gennem EU, selv om kun 10% af dem kan få flygtningestatus.
Gud ske lov støtter Rådet og Kommissionen os, det vil sige Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, i vores fornuftslinje, hvad angår asyl- og indvandringspolitik. Deres politik fra venstre halvdel accepteres ikke. Den bliver imidlertid ikke alene ikke accepteret. Den provokerer, hvis den fortsættes således, andre Le Pen'er. Det ønsker vi ikke! Det har vi ikke brug for! Jeg glæder mig derfor over det spanske formandskabs engagement og støtter kommissær Vitorinos initiativer.
(Bifald fra højre)

Ghilardotti (PSE).
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, ca. tre år efter Rådet i Tampere, hvor man fastlagde en strategi for indførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i EU, og hvor man lagde grunden til et arbejdsprogram og en fælles politik på asyl- og indvandringsområdet, kan vi i dag gøre status over de fremskridt, der er sket eller ej, og over tingenes aktuelle tilstand. Jeg må desværre sige, at denne status hverken er positiv eller opmuntrende.
I henhold til Tampere-konklusionerne har Kommissionen via et lovgivningsprogram gjort opmærksom på nødvendigheden af at udarbejde en proaktiv politik, der tager højde for, at indvandringsstrømmen fortsætter, og at en velorganiseret indvandring kan give EU, indvandrerne selv og deres hjemlande nogle fordele.
Den indfaldsvinkel, som Kommisisonen foreslår, indebærer en omfattende politik, hvor alle spørgsmål tages op - både det økonomiske, det sociale, det politiske og det humanitære spørgsmål - og tager sigte på en kraftig samordning af regeringernes, arbejdsmarkedets parters, foreningernes og de lokale og regionale myndigheders indsats. Som De mindede om, hr. formand, betyder alt dette som bekendt, at der skal arbejdes med fem politikker samtidig, nemlig fastlæggelsen af lovlige indvandringskanaler, bekæmpelsen af illegal indvandring, ligebehandling ifølge principperne om ikke at forskelsbehandle tredjelandsborgere og ifølge de integrationspolitiske principper, partnerskab med hjemlandene og en EU-mission af humanitære årsager. På trods af Kommissionens positive indfaldsvinkel, som er blevet suppleret med Parlamentets bidrag, må jeg sige, at status hverken er positiv eller opmuntrende. Jeg tror, at en stor del af ansvaret for alt dette ligger hos Rådet, som på den ene side angiver nogle retningslinjer - hvilket det netop gjorde i Tampere - og som på den anden side konstant har undladt at overholde sine forpligtelser og ikke har påtaget sig det heraf følgende ansvar.
Rådet og mange af regeringerne glemmer, at en af årsagerne til indvandringen netop er vores arbejdsmarkeds behov. Man må konstatere, at der er tale om en fiasko, når det gælder om at identificere arbejdsmarkedets behov, bekæmpelsen af sort arbejde og forbindelsen mellem alt dette og en ordentlig indvandringspolitik. Der lægges kun vægt på de sikkerhedsproblemer, som selvfølgelig eksisterer, men som skal løses på en harmonisk måde, idet vi baserer vores politik på overholdelsen af lovgivningen og af de personlige rettigheder.
Når det gælder sikkerhed og indvandring, kendetegnes nogle regeringer i Europa, f.eks. i Italien, til gengæld af, at de både slår alarm og lover mirakler. Man betragter udelukkende indvandringen som en fare, man skal forsvare sig imod, og man giver næring til folks frygt og lover, at problemet på mirakuløs vis vil forsvinde. Man bruger demagogiske slogans og giver udtryk for, at staten og politiet har lov til alt for at sikre den offentlige orden.
En seriøs sikkerhedspolitik er derimod baseret på to søjler, som er forbundet med hinanden. Den ene søjle er, at dørene for de lovlige indvandringsstrømme skal holdes åbne ifølge nogle klart fastlagte regler og grænser. Jeg vil gerne gentage, at de skal holdes åbne, men de skal ikke stå på vid gab. Den anden søjle består i en effektiv bekæmpelse af illegal indvandring. Hvis den første søjle mangler, går det ud over den anden søjle, for de mest desperate, der har besluttet - eller er tvunget til - at emigrere, kaster sig i armene på de kriminelle bagmænd, som tilbyder at bringe dem til Europa i deres dødsfærger.
Det er rigtigt, at vi hverken kan eller må ignorere borgernes bekymringer, men vi skal huske, at vi ikke kan gøre noget ved disse bekymringer - og slet ikke kan fjerne dem - ved at opskræmme befolkningen og føre blinde, repressive politikker.

Varaut (NI).
Fru formand, hovedsageligt var indvandringen til vores lande arbejdsbetinget. Der var et ligeværdigt forhold mellem indvandreren og værtslandet, hvor hver især fik noget ud af det. Derefter fik indvandringen karakter af hjælpeforanstaltning og var præget af usikkerhed og kompromis. Og endelig har den de sidste par år udviklet sig til reel slavehandel med illegale arbejdere, prostituerede og slavearbejdere, som man ser dem i hundredvis på gaderne i samtlige hovedstæder. Denne situation med indvandrere og værtslande, som er ofre for tilhængerne af ukontrolleret indvandring, er tydeligvis uholdbar. Det er resultatet af 30 års åndelig stræben hos den europæiske venstrefløj, hvis gode intentioner kun fører til katastrofale resultater.
Det er selvfølgelig fint at tale om det her, men afslutningsvis vil jeg gerne sige Dem, at vi må behandle alt dette med den største opmærksomhed. Vi kan ikke i folkets sted afgøre, hvem der får deres efternavne, og hvem der bliver deres naboer i opgangen. Det er afgørende spørgsmål, og ved at gå for vidt og løbe en risiko for at aflive nationerne løber De også - det er De måske mere opmærksom på - en risiko for at aflive Europa.

Hernández Mollar (PPE-DE).
Fru formand, som afslutning på denne runde af indlæg vil jeg gerne komme med to korte overvejelser. Den første er, at det skaber forvirring, at De Europæiske Socialdemokraters Gruppe for nylig på et møde i Sevilla anklagede det spanske formandskab og Folkepartiet for at tale letfærdigt om indvandringen.
Hør nu her, at tale letfærdigt er, når Den Socialdemokratiske Gruppe siger én ting her i Parlamentet og gør noget andet i Rådet via dens regeringer. At tale letfærdigt er f.eks. at vedtage betænkninger i Europa-Parlamentet, som giver statsborgerret til den ulovlige indvandring og f.eks. tilbyder asylansøgerne rettigheder, som ikke engang EU's borgere har, f.eks. anerkendelsen af retten og forpligtelsen til, at deres mindreårige børn sikres en børnehaveplads.
Det foruroligende er Den Socialdemokratiske Gruppes mangel på sammenhæng og dens totale mangel på idéer og fornuftige forslag. Det er det, der giver anledning til højrestrømningerne i Europa - selv om De ikke bryder Dem om at høre det - som f.eks. Le Pens.
For det andet er der en grund til at have associeringsaftaler med tredjelande, men nogle af disse lande ser dem kun som en finansieringskilde og anvender ikke de afsnit, der vedrører samarbejde og dialog på så relevante områder som f.eks. at påtage sig et ansvar i forbindelse med planlægningen af migrationsstrømmene fra deres oprindelsessted. Og Marokko er et tydeligt eksempel herpå, sådan som det, der sker ved dets grænser til Spanien, viser.
Lad os ikke føre os selv bag lyset. Hvis de lande, der forårsager indvandringen, ikke bringer orden i eget hus, så har vi problemet. Og jeg tror, at det er nødvendigt at overveje en alvorlig opsang med udgangspunkt i rammerne for de forpligtelser, der er indgået inden for aftalernes anvendelsesområde.
Vores ydre grænser er ikke lukkede for dem, der med udgangspunkt i ordnede forhold og lovmæssighed ønsker at samarbejde om vores udvikling. og som ønsker at leve sammen med os med udgangspunkt i gensidig respekt for sædvaner, kulturer og sikkerhed og frihed for os, der bor i EU's nye geografiske og politiske samarbejdsområde.
(Bifald fra højre)

Rajoy Brey
Fru formand, mine damer og herrer, tidligere talere, hr. kommissær, jeg vil gerne komme med et kort indlæg og lægge ud med en indledende kommentar, og bagefter komme med nogle kommentarer i forbindelse med nogle af de indlæg, der har været.
Selv om man ikke skal komme med kommentarer af personlig karakter, er den første kommentar, jeg vil komme med, alligevel personlig, men jeg kommer med den, fordi jeg har indtryk af, at jeg heri er i overensstemmelse med en god del af mine kolleger i Rådet.
Det er hævet over enhver tvivl, at indvandringen er det vigtigste fænomen, der har fundet sted, der finder sted, og som vil blive ved med at finde sted i EU i de kommende år. Det er et fænomen, der sandsynligvis vil give anledning til nogle meget større ændringer end selve oprettelsen af EU og de fremskridt, der finder sted under dets opbygning. Det er derfor et område, hvor man skal optræde med den nødvendige finfølelse, med tilstrækkelig balance og med besindighed i, hvad man siger, og især - og det er meget vigtigere - i det, man gør.
Jeg synes, at man skal arbejde for en tilnærmelse af alle EU-landenes holdninger på området, for vi er bl.a. allerede som minimum et område med fri bevægelighed for personer, varer osv.
De tanker, vi efter min mening har arbejdet med i den seneste tid, er følgende: Først og fremmest at Europa kan være - det er det faktisk, det har det været, og det vil det også være i fremtiden - et modtagelsesland, for der er personer, der utvivlsomt kan tjene til livets ophold på værdig vis her, og fordi der - lad os være ærlige - er en stor aktivitet hos mange personer, som bidrager til den økonomiske vækst i vores lande. Men - og det er den anden tanke, jeg gerne vil give udtryk for her - at indvandringen skal være lovlig, og det skal siges tydeligt, at den ikke kan være ubegrænset, bl.a. fordi en ubegrænset indvandring også skaber en ubegrænset marginalisering. I denne forbindelse skal vi gøre en indsats for at handle så ansvarligt som muligt. Som det tredje punkt skal vi gøre en indsats for integration mellem de personer, der lever uden for EU, og dem, der lever inden for EU. De offentlige forvaltninger i EU-landene og også samfundene selv er uden tvivl allerede i gang med og skal være i gang med denne integrationsindsats, men det er også på sin plads at kræve af de personer, der kommer udefra, at de accepterer de grundlæggende normer for sameksistens, vi har i EU-landene, det vil sige vores forfatninger, vores principper og vores værdier, for de berører os alle. Indvandrerne har uden tvivl rettigheder, men de skal også have forpligtelser, ligesom vi har det som statsborgere i EU-landene. Den fjerde tanke er, at den ulovlige indvandring skal bekæmpes hårdnakket. I praksis ved hjælp af en forbedring af vores politimæssige systemer, visaene og grænsekontrollen.
Jeg synes, at handlingsplanen mod ulovlig indvandring er en god vej, og at der skal udspringe mange bestemmelser heraf, som i fremtiden gør det muligt for os at være mere effektive, men jeg vil som nævnt ved indledningen af mit indlæg også gerne - og det er et forhold, jeg lægger særlig meget vægt på - påpege, at vi skal gøre indvandringspolitikken til en hjørnesten i EU's udenrigspolitik, hvilket - tror jeg - er sund fornuft, hvis vi indrømmer, og det tror jeg, at vi næsten alle gør, at indvandringen er det vigtigste fænomen i den tid, vi lever i.
Dette var mine indledende bemærkninger. Bagefter vil jeg også gerne afklare nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst her af forskellige talere. Det er blevet sagt, at der kun er gjort små fremskridt, det er endda blevet sagt, at der slet ikke har været nogen fremskridt under det spanske formandskab. Jeg synes, at jeg i mit første indlæg er kommet med et sammendrag af det, det spanske formandskab har gjort på indvandringsområdet i løbet af de sidste seks måneder. Det er klart, at enhver kan fortolke det, som han finder det belejligt og passende, og selv i det subjektive kan man være radikalt antiobjektiv, men under alle omstændigheder vil jeg for det tilfælde, at de, der fastholder denne tese, kan bruge det til noget, foreslå Dem, at De foretager en sammenligning med det, der er sket tidligere. Det er ikke nogen dårlig idé at huske på, at området med sikkerhed, retfærdighed og frihed praktisk taget opstår i Amsterdam, at det træder i kraft i 1999, og at der er en meget vigtig del af Unionen, den økonomiske del, der har eksisteret i mange år, men der skulle gå næsten 50 år, før vi fik euroen, og selv i dag er der mange medlemsstater, der ikke har den, hvilket de er i deres fulde ret til. Lad os derfor ikke være pessimistiske, når vi taler om fremskridt, og lad os heller ikke mele vores egen kage, for det tjener intet formål, og det giver ingen mening, og desuden tror jeg heller ikke, at det drejer sig om at gøre det her.
Desuden vil jeg gerne komme med en kommentar i forbindelse med et indlæg, hvor der blev insisteret på, at vi har lagt vægt på bekæmpelsen af den ulovlige indvandring og ikke på andre spørgsmål. Det er ganske rigtigt, at vi har lagt vægt på bekæmpelsen af den ulovlige indvandring, fordi det er et vigtigt spørgsmål, fordi der var et overbevisende mandat fra Laeken og en meddelelse fra Kommissionen, og især fordi alle ønskede det, men vi har også lagt vægt på aktive politikker som f.eks. politikker til integration og til fremme af lovligheden.
Vi har i Rådet talt om en overordnet retningslinje for forslaget til direktiv om modtagelse af asylansøgere. Handlingsplanen om bekæmpelse af ulovlig indvandring indeholder meget vigtige forebyggende foranstaltninger. Vi har iværksat en række dialoger med oprindelses- og transitlandene, herunder med de asiatiske lande. Vi har gjort fremskridt, hvad angår direktiver om ulovlig indvandring, der indeholder integrationsforanstaltninger, og vi har gjort fremskridt i forbindelse med EU's handlingsplaner. Jeg synes derfor ikke, at sådanne påstande er retfærdige.
I forbindelse med nogle konkrete spørgsmål - hvilket kunne være fjerde del af mit indlæg - der er blevet rejst over for mig, kan jeg sige følgende: I forbindelse med direktivet om betingelserne for personer i eksil, er det sandt, at der blev opnået en overordnet retningslinje i Rådet den samme dag, som Parlamentet afgav udtalelsen, men vi er nu 15 lande, der skal arbejde sammen, og vi skal tage hensyn til de forskellige forslag, som Parlamentet stiller os, hvilket vi altid har gjort.
Med hensyn til det europæiske politi - et andet af de spørgsmål, De har rejst over for mig - vil vi fremlægge en gennemførlighedsundersøgelse den 30. maj i Rom. Det er en undersøgelse under ledelse af den italienske regering, hvor tre eller fire EU-lande deltager i samarbejdet, heriblandt Spanien.
Hvad angår grønbogen, synes jeg, at den er passende, og at det er nødvendigt at komme videre med de europæiske politikker for hjemsendelse. Jeg mener, at vi ville begå en enorm fejl, hvis vi ved bekæmpelsen af den ulovlige indvandring ikke gjorde en indsats for at samarbejde med de lande, hvor indvandrerne kommer fra. Det er korrekt, at det er en indsats, der skal ledsages af samarbejdspolitikker. Derfor sagde jeg, at det var essentielt, at indvandringspolitikken blev betragtet som en central politik i vores udenrigspolitik. Men selvfølgelig støtter vi den grønbog, Kommissionen har foranlediget!
Endelig vil jeg gerne i forbindelse med nogle kommentarer, der har været om racisme og fremmedhad, sige, at vi på det sidste møde i Rådet (retlige og indre anliggender), der blev afholdt i april, efter en meddelelse fra forskellige lande i EU, og også fra det nuværende formandskab, har vedtaget en erklæring mod racisme og fremmedhad. Det, der sker, er, at der kan vedtages erklæringer mod racisme og fremmedhed - og de skal vedtages, for heldigvis er vi en del af et af de mest civiliserede områder i verden, hvad angår respekten for menneskerettigheder og friheder - men nævnte vedtagelse er helt igennem forenelig med overholdelsen af loven og bekæmpelsen af de ulovlige handlinger, som vi på indvandringsområdet ser ske dag efter dag.
Jeg mener, at dette er Rådets holdning til spørgsmålet. Det er grundlaget for vores arbejde, og det vil det blive ved med at være helt til slut. Jeg takker for Kommissionens ord og indsats, der uden tvivl er ledende for alle Rådets aktioner, og jeg takker ligeledes for de forslag, kommentarer, synspunkter og den kritik, som medlemmerne har givet udtryk for her, og jeg takker formanden for hendes tålmodighed ved at lade mig få ordet i længere tid, end jeg havde ret til.
Formanden.
Tak, hr. minister.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende:
redegørelser fra Rådet og Kommissionen om topmødet EU/Rusland den 28. maj 2002;
A5-0156/2002 af Hoff for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet om EU og Kaliningrad (KOM(2001) 26 - C5-0099/2001 - 2001/2046(COS)).

De Miguel
Fru formand, mine damer og herrer, EU, der er bevidst om den rolle, Rusland spiller på den internationale arena, har givet landet en fremtrædende plads i EU's eksterne forbindelser. Blandt de talrige eksempler på denne betydning kan nævnes afholdelsen af et halvårligt topmøde med Rusland under EU's forskellige formandskaber.
I juni 1999 vedtog EU en fælles strategi over for Rusland, hvis højeste mål var en styrkelse af det strategiske partnerskab mellem de to parter. Formålet hermed er basalt set at fremme konsolideringen af demokratiet, retsstaten og markedsøkonomien i Rusland og styrke stabiliteten i Europa ved at fremme den globale sikkerhed og tage de fælles udfordringer på det europæiske kontinent op ved hjælp af et forstærket samarbejde.
Den 29. maj afholdes det niende topmøde EU/Rusland i Moskva. Under topmødet vil vi komme med en status over vores forbindelser på de forskellige områder med udgangspunkt i de resultater, der er opnået siden det sidste topmøde, der fandt sted i Bruxelles i oktober sidste år. De fremskridt, der er sket siden da, vil blive slået fast, og der vil blive sat nye mål for vores forbindelser.
Der har været talrige møder mellem EU og Rusland siden det sidste topmøde i Bruxelles. Partnerskabs- og samarbejdsaftalen, som er det kontraktlige grundlag for vores forbindelser, har vist sig at være et utroligt effektivt instrument til at få en ubesværet dialog i dens forskellige facetter. På den anden side har de hovedlinjer, der blev besluttet af Det Europæiske Råd i Laeken, fastsat konkrete retningslinjer for EU's politik over for Rusland.
Et vigtigt bidrag til forberedelsen af topmødet, hvis dagsorden der er ved at blive lagt sidste hånd på i disse dage, er det femte Samarbejdsråd EU/Rusland, der blev afholdt den 16. april i Luxembourg. Den formelle forberedelse af topmødet er blevet indledt med adskillige arbejdsmøder, som formandskabet, Kommissionen og Rådets generalsekretariat har afholdt med Rusland i Bruxelles den 29. april og 13. maj. Der har også den 23. april været kontakter mellem kommissionsformand Prodi, der naturligvis var ledsaget af den ansvarlige kommissær for eksterne forbindelser, hr. Patten, og den russiske premierminister, hr. Kasjanov, for at forberede topmødet.
Den 27. maj, ligeledes i Moskva, vil den spanske regerings anden viceregeringschef, hr. Rato, sammen med EU's ansvarlige kommissær for økonomi, hr. Solbes, lige forud for dette møde komme med en præsentation af euroen for den russiske finanssektor. Samme dag vil der i Moskva blive afholdt en konference om EU's og Ruslands integration i det 21. århundrede med deltagelse af forskellige repræsentanter for den russiske regering samt af Kommissionen og mig selv som repræsentant for formandskabet.
Det er vigtigt at påpege, at topmødet EU/Rusland afholdes få dage efter topmødet Rusland/USA, hvor præsident Bush kommer til Moskva. Dette møde mellem Rusland og USA finder sted i perioden 24.-26. maj. Og blot en dag efter topmødet NATO/Rusland afholdes vores topmøde med Rusland den 29. maj. Der er derfor en sekvens, hvor Rusland fra den 24.-26. maj afholder topmøde med USA, derefter, den 28. maj, undertegnes aftalen med NATO i Rom, og dernæst følger topmødet EU/Rusland i Moskva.
Med hensyn til forløbet af topmødet har EU og Rusland indtil videre aftalt et forslag til dagsorden, som omhandler følgende punkter: de seneste begivenheder i Den Russiske Føderation og i EU, sikkerhedsspørgsmål og fælles bekæmpelse af terrorismen, forbindelserne mellem EU og Rusland og internationale anliggender i forbindelse med forskellige områder af verden. Jeg vil tillade mig at komme nærmere ind på disse punkter.
For det første vil topmødet, hvad angår de seneste begivenheder, behandle hele den igangværende reformproces.
For det andet vil vi fra EU's side i forbindelse med punktet om udviklingen i de seneste begivenheder i EU informere om status for udvidelsesforhandlingerne, udviklingen i drøftelserne inden for rammerne af Det Europæiske Konvent og den sikkerheds- og forsvarspolitiske udvikling.
I forbindelse med sikkerhedsspørgsmål og fælles bekæmpelse af terrorismen vil Rusland informere om resultaterne af topmødet Rusland/USA og topmødet Rusland/NATO - netop i dag efter meddelelsen om en reduktion af antallet af atomsprænghoveder har denne konsultation en særlig betydning. Der vil også blive gjort status over samarbejdet om bekæmpelse af terrorismen. Dette spørgsmål er, som De så udmærket kan forstå, en prioritet for såvel EU som for Den Russiske Føderation.
Forbindelserne mellem EU og Rusland skal naturligvis afspejles i flere dagsordenspunkter. En fælles erklæring, som bliver udsendt ved afslutningen af topmødet, vil omhandle parternes konklusioner på de talrige punkter, som kapitlerne om forbindelserne mellem Rusland og EU dækker. Erklæringen vil følge den samme struktur som den for det forrige topmøde i Bruxelles og henvise til udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken, til samarbejdet på det retlige og indre område, til Kaliningrad, til det fælles europæiske økonomiske samarbejdsområde, til samhandel og investeringer, til den energipolitiske dialog, til miljøområdet og til den nukleare sikkerhed og til samarbejdet om videnskab, teknologi og rumfart. Alle disse punkter vil jeg kort komme ind på senere.
Hvad angår internationale spørgsmål af fælles interesse, har begge parter identificeret Mellemøsten, Afghanistan og Balkan som hovedemner, hvor udvekslingen af information er særdeles nyttig, da såvel EU som Den Russiske Føderation deler de samme bekymringer og det samme ansvar i disse områder. EU har desuden en særlig interesse i at samarbejde med Den Russiske Føderation om konfliktforebyggelse i områder af fælles interesse, f.eks. Moldova, især med hensyn til Transnistrien-konflikten.
Hvad angår spørgsmålene om udenrigspolitik, sikkerhed og forsvar, håber vi på det kommende topmøde EU/Rusland at blive enige om en ad hoc-erklæring om forstærket dialog og samarbejde på det sikkerhedspolitiske område. Erklæringen skal afspejle de fremskridt, der er registreret ved iværksættelsen af de nye samarbejdsmekanismer, der blev aftalt på topmødet i Bruxelles. Erklæringen skal også henvise til det dokument, der forventes at blive vedtaget på Det Europæiske Råd i Sevilla om formerne for konsultation og samarbejde mellem EU og Rusland på krisestyringsområdet. Dette vigtige dokument vil betyde en videreudvikling og konkretisering af de generelle principper, der blev aftalt om samarbejdet på dette område mellem EU og Rusland på de tidligere topmøder i Paris, Moskva og Bruxelles samt på Det Europæiske Råd i Nice.
Hvad angår samarbejdet på området retlige og indre anliggender, har der allerede været et resultat, som topmødet vil anerkende, nemlig afholdelsen, på initiativ af EU's formandskab, af et ministermøde mellem justits- og indenrigsministrene fra Den Russiske Føderation og ministrene fra EU, som fandt sted den 25. april. Det har været den første lejlighed, hvor EU's og Den Russiske Føderations ministre har mødtes for at tale om fælles emner, først og fremmest alt det, der vedrører den organiserede kriminalitet, indvandringsproblemerne og problemerne med terrorbekæmpelsen. Hvad angår resultaterne fra dette møde, skal fremhæves vedtagelsen af en fælles resolution om udpegelse af centrale kontaktpunkter til udveksling af oplysninger om den organiserede kriminalitet inden for rammerne af aktionsplanen om organiseret kriminalitet i Rusland.
Ministrene drøftede også situationen i Kaliningrad, som er af særlig interesse for Rusland. Og det vil jeg komme ind på senere, for situationen for enklaven Kaliningrad er et særligt vigtigt punkt for forbindelserne mellem Rusland og EU. I meget nær fremtid vil denne russiske enklave, der for øjeblikket er omringet af Litauen og Polen, når disse to lande træder ind i EU, være en enklave beliggende inden for EU's område. Det er derfor en af Ruslands prioriteter i dets forbindelser med EU at finde en tilfredsstillende løsning på især problemerne med den frie bevægelighed for personer.
Dette væsentlige problem med bevægelighed og transit for personer ligger i transitten mellem enklaven og resten af Den Russiske Føderations område i den tid, der går fra ansøgerlandenes indtræden i EU, indtil de anvender Schengen-bestemmelserne fuldt ud.
I anledning af det allerede omtalte møde for justits- og indenrigsministrene fra EU og Rusland blev dette emne behandlet, og Den Russiske Føderation afleverede et memorandum om dette spørgsmål. Spørgsmålet blev også behandlet under premierminister Kasjanovs nylige besøg i Europa-Kommissionen. Naturligvis er Ruslands holdninger ikke fuldstændig sammenfaldende med det, medlemslandene har aftalt. Vi har som formandskab udfoldet store anstrengelser, som har gjort det muligt at udforme en fælles retningslinje, hvor der under udarbejdelsen naturligvis er blevet taget hensyn til Polens og Litauens interesser, da de er kommende medlemmer af EU, og de er blevet holdt informeret om fremskridtet i de udvekslinger, der har fundet sted med Rusland om dette spørgsmål. Denne fælles retningslinje er blevet beskrevet af COREPER, og Rusland er informeret herom.
Med hensyn til problemer af samfundsøkonomisk karakter vil forskellige aktiviteter i planlægnings- og gennemførelsesfasen betyde afsættelse af et beløb på ca. 40 millioner euro fra EU's Tacis-program, der er beregnet til en pakke af foranstaltninger, der skal anvendes til udvikling af forskellige aktiviteter inden for enklaven. Til dette beløb skal lægges medlemsstaternes bilaterale bidrag. EU er naturligvis parat til sammen med Rusland at se på andre former for finansiering, som gør det muligt at få levestanden for indbyggerne i Kaliningrad op på samme generelle økonomiske niveau som i det omgivende område, først og fremmest de to medlemsstater, Polen og Litauen, som vi håber om meget kort tid vil være medlemmer af vores Union.
Med hensyn til det fælles europæiske økonomiske samarbejdsområde, som er et andet af de store spørgsmål i denne bilaterale forbindelse, blev der den 6. marts 2002 formelt nedsat en gruppe på højt niveau, der skal videreudvikle konceptet om det fælles europæiske økonomiske samarbejdsområde, og gruppen mødtes den 26. marts. I december 2001 fandt der et indledende uformelt møde sted. Topmødet skal drøfte en foreløbig beretning om spørgsmålet, der vil udgøre grundlaget for den ad hoc-erklæring, som Rusland har foreslået. EU vil gerne opnå en erklæring fra russisk side om dets hensigt om at antage de europæiske niveauer og tilnærme lovgivningen til EU-bestemmelserne. På Kommissionens møde med premierminister Kasjanov, som jeg tidligere har henvist til, gav den russiske premierminister udtryk for, at han er bevidst om, at den vigtigste del af i opgaven med tilnærmelse af lovgivningen tilkommer Rusland, og gruppen på højt niveaus resultater bliver forelagt på topmødet i oktober 2003.
Jeg vil nu komme ind på Ruslands optagelse i WTO. Hvad angår nævnte optagelse, fortsætter forhandlingerne efter det betydelige skub, der blev givet til dem sidste efterår. De vigtigste forskelle ligger i dag inden for landbrugs-, service- og telekommunikationssektorerne. På mødet med premierminister Kasjanov gav den ansvarlige kommissær for samhandel, hr. Lamy, udtryk for, at den russiske erklæring om energipriserne også ville være en betingelse for fremskridt i forhandlingerne i forbindelse med WTO. Det er derfor ikke sandsynligt, at der fra nu af og indtil topmødet vil blive noteret væsentlige fremskridt. På mødet vil dynamikken i processen blive tilkendegivet i form af en høj mødefrekvens.
Opfattelsen af Rusland som markedsøkonomi har en vis forbindelse med dette spørgsmål. Det er en af Ruslands vigtigste prioriteter i dets forbindelse med EU, og på det møde, som såvel kommissær Patten, som er til stede her, og kommissær Lamy havde for nylig, blev der over for hr. Kasjanov givet udtryk for Kommissionens velvilje til at undersøge muligheden for at give Rusland status som markedsøkonomi. Selv om det skal understreges, at formandskabet i forbindelse med sine udvekslinger med medlemslandene fortsat opdager visse vanskeligheder og betingende forhold, såvel med hensyn til interne interesser inden for EU's industrisektorer som i forhandlingerne med Rusland, der, som jeg siger, fortsat pågår. Formandskabet håber, at det før topmødet i det mindste kan opnå en principiel løsning, der er acceptabel for begge parter.
I forbindelse med disse to aspekter, WTO og opfattelsen som markedsøkonomi, er et af de vigtigste punkter i forbindelsen mellem EU og Rusland den energipolitiske dialog. Blandt de vigtigste russiske bekymringer på området kan fremhæves de mulige negative følger, som udvidelsen vil betyde for dets energieksport til de nye medlemsstater, samt opmærksomheden på den kapital fra EU, der er nødvendig for at modernisere dets infrastrukturer. For sin del insisterer EU på behovet for at skabe mere gunstige betingelser for udenlandske investeringer.
Et andet af EU's fortsatte krav drejer sig om Ruslands ratificering af den traktat, som vi allerede har forhandlet i mange år, det såkaldte energicharter og transitprotokollen. Der er håb om, at der på topmødet bliver vedtaget en erklæring om den energipolitiske dialog som foreslået af Rusland.
Til energispørgsmålet knytter sig også spørgsmålet om nuklear sikkerhed, der på sin side er betinget af respekten for miljøet. I dette spørgsmål om miljø og nuklear sikkerhed har EU fremført over for Rusland, at nogle af de resultater, vi gerne vil opnå på topmødet, er en forpligtelse fra Ruslands side til hurtigst muligt at ratificere teksten i Kyoto-protokollen. Forud for Det Europæiske Råd i Barcelona sendte formændene for Rådet og Kommissionen, hr. Aznar og hr. Prodi, med dette for øje et brev til præsident Putin. I forbindelse med den nukleare sikkerhed er vores interesse fokuseret på, at Rusland undertegner den aftale, der benævnes "Multilateral Nuclear and Environment Program in the Russian Federation". Til trods for at den russiske udenrigsminister, hr. Ivanov, på det femte Samarbejdsråd EU/Rusland den 16. april i Luxembourg meddelte, at de udestående spørgsmål for undertegnelsen af denne aftale var blevet løst, er der i sidste øjeblik opstået hindringer fra russisk side, som kan forsinke undertegnelsen.
På den anden side skal den betydning, som de miljømæssige aspekter har for gennemførelsen af handlingsplanen for den nordlige dimension, fremhæves.
Der er ligeledes spørgsmålet om samarbejde om videnskab og teknologi. Siden aftalen med Rusland om videnskab og teknologi trådte i kraft i maj sidste år, er der gjort fremskridt for samarbejdsforbindelserne på området. Dette instrument udgør sammen med den internationale ITER-aftale det nuværende grundlag for vores fælles indsats. Det er muligt, at Rusland præsenterer sin idé om at etablere et fælles forsknings- og teknologicenter på Arktis. Principielt kan idéen godt passe ind i rammen for vores videnskabelige og teknologiske samarbejde, men det er nødvendigt at få nøjere kendskab til, hvad de russiske forslag går ud på.
Eftersom Arktis er en vigtig energiforsyningskilde for EU, skal muligheden for at inkludere dette center i den energipolitiske dialog i påkommende tilfælde analyseres.
Det niende topmøde vil kort sagt tjene til at gøre status over de forskellige aspekter af vores forbindelser med Rusland og sætte nye fremadrettede mål for samarbejdet. Den allerede betydelige politiske dialog mellem EU og Rusland og meningsudvekslingen om vigtige aktuelle internationale spørgsmål vil forhåbentligt også blive styrket. På denne måde vil EU's strategiske partnerskab med Rusland, der er baseret på en samling fælles værdier, hvoraf demokratiet, retsstaten og respekten for menneskerettighederne er vigtige elementer, blive forstærket.

Patten
Det glæder mig meget, at fru Hoff har mulighed for at være til stede ved dagens forhandlinger. Jeg vender senere tilbage til hendes fremragende betænkning, men jeg er sikker på, at alle deler min glæde over hendes tilstedeværelse.
Jeg vil godt indlede med et lidt bredere spørgsmål, nemlig topmødet mellem EU og Rusland i Moskva sidst på måneden. Som formandskabet nævnte, er dette kulminationen på en tæt række af møder på højt niveau mellem EU og Den Russiske Føderation. Et historisk højdepunkt i forholdet mellem Rusland og Vesten nås i slutningen af måneden, når der afholdes topmøde mellem Rusland og NATO i Rom.
Jeg skal undlade at opremse alle de vigtige møder, formandskabet henviste til, men vi var især glade for premierminister Kasjanovs besøg hos Kommissionen den 24. april. Også mødet mellem EU's justits- og indenrigsministre og deres russiske modparter var særdeles vigtigt.
Et særligt Samarbejdsudvalg mødes i denne uge i Kaliningrad for nærmere at diskutere spørgsmålene i forbindelse med Kaliningrad, og vi mødes fortsat hver måned med Ruslands EU-ambassadør for at drøfte krisestyring og konfliktløsning.
Men hvad med indholdet? Fører alle disse møder til noget? Mit svar er ja, men det går langsomt. Der er lang vej for både os og Rusland, hvis vi skal være pålidelige strategiske partnere. Vi kan dog glæde os over de mange radikale ændringer, der finder sted i Ruslands retssystem, økonomi, militær og administration.
Jeg vil godt ganske kort - uden at gentage alt det, formandskabet har sagt - kommentere hovedpunkterne, som skal diskuteres ved topmødet.
Vi er tilfredse med udviklingen inden for EFFU, hvor Rusland naturligt nok er en central partner. Vores budskab til Rusland er imidlertid, at sikkerheds- og forsvarspolitikken skal ses som et led i en bredere politisk dialog, som også omfatter nogle af de aktuelle "fastlåste konflikter" i Europa, først og fremmest Transnistrien, der er kilde til voldsom ustabilitet i Moldova, en af EU's fremtidige naboer.
Hvad angår Verdenshandelsorganisationen, bekræfter vi vores politiske støtte til Ruslands indtræden, men som altid ved handelsforhandlinger er vi ikke bange for at beskytte vores egne interesser. Som Rulands vigtigste handelspartner kommer EU til at spille en central rolle i forbindelse med definitionen af adgangskravene ved forhandlingerne i Genève. Udgangspunktet må efter vores mening være partnerskabs- og samarbejdsaftalen, og Rusland må give flere indrømmelser, end landet allerede har givet i denne aftale.
Så er der et beslægtet spørgsmål, nemlig Ruslands krav om at blive behandlet som en markedsøkonomi i forbindelse med antidumpingprocedurer. Kommissionen har allerede over for Rådet stillet et forslag, som kan forbedre de russiske virksomheders stilling, og vi undersøger, om vi på andre måder kan imødekomme dem. Som formandskabet sagde, var dette et af de emner, vi havde lejlighed til at drøfte med hr. Kasjanov. Vi håber så, at Rusland til gengæld vil være villig til at se på vores forslag, ikke mindst hvad angår dobbelte energipriser og vedtagelsen af et forligssystem under partnerskabs- og samarbejdsaftalen, så handelstvister kan håndteres på en objektiv, effektiv og ikke-politiseret måde.
Ved topmødet vil der også blive kigget på en statusrapport fra gruppen på højt plan, der arbejder med et fælles europæisk økonomisk område. Dette langsigtede initiativ skal fremme de løbende økonomiske reformer i Rusland og hjælpe russiske virksomheder med at udnytte den velstand, der ligger i en udvidelse af EU. Med henblik på det kommende WTO-medlemskab bør vores samarbejde med Rusland være med til at skabe sammenhæng mellem vores respektive lovgivningsmæssige standarder ud fra hensynet til Ruslands industri.
Ved topmødet vil der også blive fremlagt en statusrapport for energidialogen, som er blevet mere konkret efter topmødet i Bruxelles i oktober.
Formandskabet var inde på vigtigheden af miljøet i vores dialog. Vi vil bl.a. stadig presse på, for at Rusland skal ratificere Kyoto-protokollen, helst før FN's topmøde om bæredygtig udvikling i Johannesburg i september.
Så var der spørgsmålet om Kaliningrad, der ganske rigtigt står højt på Parlamentets dagsorden. Dette understreges af fru Hoffs fremragende betænkning samt af det faktum, at Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Rusland i april sidste år besøgte stedet. Desuden må vi bestemt ikke glemme udtalelsen fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder ved hr. Oostlander.
Vi deler Parlamentets holdning om, at Kaliningrad som en del af Rusland grundlæggende er Ruslands ansvar. Vi mener også, at en udvidelse af EU er en mulighed for Kaliningrad, ikke en trussel.
Kommissionen har gjort en stor indsats for at samarbejde med Rusland om Kaliningrad og har prøvet at anskue betydningen af en udvidelse og den fremtidige udviklingspolitik i en overordnet sammenhæng. Vi har tydeligt tilkendegivet vores vilje til at øge den finansielle og tekniske bistand til at tackle de udfordringer, Kaliningrad står over for, til at fremme samarbejdet med told- og immigrationsmyndighederne i Rusland, Litauen og Polen og til at tage fat på spørgsmålet om personers bevægelighed og transit ved at se på, hvor stor fleksibilitet Schengen-reglerne tillader.
Under det spanske formandskabs glimrende ledelse har medlemsstaterne for nylig bekræftet, at vi hverken kan afvige fra Schengen-reglerne eller underminere selve udvidelsesforhandlingerne. Visumfrie transitkorridorer er ikke acceptable for ansøgerlandene. Jeg håber, Rusland vil acceptere dette og arbejde sammen med os om at gøre det hurtigere og lettere at krydse grænsen - for her ligger den virkelige hindring for fremskridt. Det kræver en indsats fra begge parter, da vi skal nå til enighed om visse nøglespørgsmål, før vi kan tilbyde yderligere assistance. I den forbindelse tænker jeg på en aftale om tilbagetagelse og bedre samarbejde om grænseadministration. Vi håber også, at Rusland vil gøre det lettere at oprette konsulater i Kaliningrad og selve Rusland og sikre, at de, som bor i Kaliningrad, forsynes med pas, der overholder internationale standarder. Vi håber, at Samarbejdsudvalgets særmøde i Kaliningrad i morgen kan være med til at fremme disse spørgsmål inden topmødet i Moskva.
Jeg vil også godt sige et par ord om menneskerettigheder og demokratiske principper, hvor vi stadig har visse betænkeligheder med hensyn til retsstatsprincipperne og pressefriheden. Topmødet giver os lejlighed til at understrege fordelene for Rusland ved at forbedre sit image på disse områder samt vores parathed til at støtte udviklingen af demokratiske institutioner gennem Tacis.
Situationen i Tjetjenien giver fortsat anledning til stor bekymring, og der rapporteres desværre stadig om overtrædelse af menneskerettigheder i forbindelse med såkaldte oprydningsaktioner. Der skal ikke herske nogen tvivl om vores holdning. Vi fordømmer terrorisme overalt i verden, også i Tjetjenien. Vores opfordring til at finde en politisk løsning, som uden at tilsidesætte Den Russiske Føderations territoriale integritet tilfredsstiller flertallet af tjetjenerne, betyder ikke, at vi ikke støtter kampen mod terrorisme alle andre steder. I vores samtaler med russerne vil vi fortsat komme ind på arbejdsbetingelserne for dem, der leverer humanitær bistand. Trods de vanskelige sikkerhedsforhold på jorden forlanger vi konkrete forbedringer, der kan lette en humanitær indsats baseret på visse grundlæggende sikkerheds- og effektivitetsstandarder. Samtidig vil vi fastholde, at fordrevne tjetjeneres hjemvenden skal være frivillig og betingelsesløs.
Endelig skal vi også gøre fremskridt inden for krisestyring og forebyggelse af konflikter. På grundlag af vores bestræbelser for at etablere tættere politiske og økonomiske relationer har EU gjort det klart, at vi forventer, at Rusland handler i fuld overensstemmelse med de værdier, landet har forpligtet sig til at respektere ved indlemmelsen i Europarådet og OSCE. Disse grundlæggende principper udgør en integreret del af det strategiske partnerskab, vi sammen prøver at opbygge.
Det er nu, Rusland skal finde sin faste plads blandt verdens demokratiske nationer. Med landets kommende indtræden i Verdenshandelsorganisationen og aftalen om en ny ramme for samarbejdet mellem Rusland og NATO er vi sikre på, at topmødet i Moskva mellem EU og Rusland vil betyde et skridt fremad for vores bilaterale partnerskab i form af mere konkret og effektivt samarbejde. Kommissionen er fortsat parat til at spille en aktiv rolle i denne proces, og jeg er sikker på, at også Europa-Parlamentet vil komme med værdifulde bidrag fremover.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige dette: Vi har så meget til fælles med Rusland. Et omfattende geografisk fællesskab og - i nogle tilfælde - lidt for omfattende historiske relationer. Det eneste fornuftige for begge parter er at arbejde for et så gnidningsløst samarbejde som muligt, både økonomisk, socialt og politisk. Der er tale om et væsentligt strategisk partnerskab - et partnerskab, der får endnu større betydning i forbindelse med udvidelsen. Måske mangler vi stadig at mane nogle af fortidens spøgelser i jorden og begrave nogle af vores gamle fordomme en gang for alle. Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at vi skal gøre vores yderste for at få et velfungerende partnerskab. Det er det eneste fornuftige. Men et partnerskab skal være gensidigt: Begge parter skal kunne bøje af og se tingene fra den andens synsvinkel. Det har vi indset, og jeg er sikker på, at vores russiske kolleger også vil indse det.
Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Jeg vil også gerne byde velkommen til vores kollega, fru Hoff, som er ordfører for betænkningen om Kommissionens meddelelse til Rådet om EU og Kaliningrad.

Fru Hoff har gjort os den store tjeneste at være til stede, og jeg takker hende på alles vegne.
Jeg vil nu overlade ordet til Erika Mann, som udtaler sig i sin egenskab af stedfortræder for ordføreren.

Mann, Erika (PSE)
Fru formand, mange tak for de venlige ord. Jeg ved, at min kollega Magdalene Hoff som afslutning på sin tale, som jeg vil læse højt for Dem, selv vil sige et par ord til Dem, men til at starte med vil jeg sige mange tak. Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, med Polens og Litauens tiltrædelse af EU bliver den russiske enklave Kaliningrad også en enklave i EU. Den vanskelige, enkeltstående og nærmest paradoksale situation består i, at Kaliningrad som russisk territorium godt nok falder ind under gyldighedsområdet for partnerskabs- og samarbejdsaftalen med Moskva, men rent faktisk i højere grad berøres af EU's udvidelse.
Allerede i 1994 gjorde Europa-Parlamentet med en betænkning opmærksom på den prekære situation, Kaliningrad befinder sig i. I betænkningen sagde vi, at Kaliningrad-regionens fremtid er en sag, der har direkte og presserende betydning for Rusland, nabolandene i regionen og ligeledes for EU. Som en praktisk konsekvens blev der allerede dengang vedtaget foranstaltninger, hvis betydning for områdets opsving nu er blevet endnu større. Et par eksempler herpå er stimuleringen af et samarbejde på tværs af grænserne og en øget integration af Kaliningrad-området i de europæiske transport- og telekommunikationsstrukturer. Det er beklageligt, at tiden herefter ikke er blevet udnyttet tilstrækkeligt. Nu aftegner der sig nye muligheder for Kaliningrad som led i det tilstræbte strategiske partnerskab, som De talte om, og med passende deltagelse af nabolandene Polen og Litauen for at finde løsninger for Kaliningrad, der kan sikre områdets levedygtighed og måske sågar gøre det til et aktivt bindeled mellem parterne. Samtidig vil jeg dog, som jeg gjorde allerede i 1994, understrege med al tydelighed, at alle overvejelser i forbindelse med udviklingen i Kaliningrad skal tage udgangspunkt i den forudsætning, at området også fremover folkeretligt hører til Rusland, og at dets statsretlige status udelukkende er en sag mellem de ansvarlige i Moskva og Kaliningrad.
Der er to mulige scenarier: et negativt og et positivt. I det negative scenario vil EU's forhold til Rusland blive stærkt belastet. Ingen af parterne vil have bestået den vigtige test af evnen til samarbejde og kriseforebyggelse som led i partnerskabsaftalen. I det positive scenario derimod vil erhvervsområdet Kaliningrad som helhed få en stærkere profil som knudepunkt for trafikale forbindelser, handelsaktiviteter og moderne tjenesteydelser i det dynamiske Østersøområde. Som pilotregion for gennemførelsen af økonomiske strukturreformer kunne området påvirke hele det nordvestlige Rusland og knytte denne storregion tættere til Europa. Kort sagt kunne en aftale om Kaliningrad som helhed blive en model for et praktiseret og ikke kun nominelt partnerskab mellem EU og Rusland.
I betragtning af det akutte behov for handling aftegner der sig nu på begge sider en ny bevægelighed. Jeg bifalder i høj grad, at kommissionsformand Prodi for nylig påpegede nødvendigheden af at finde frem til nogle bestemmelser for Kaliningrad allerede før Polens og Litauens tiltrædelse af EU, efter at Kommissionen havde givet udtryk for lignende forestillinger i sin meddelelse om Kaliningrad i 2001.
Det er ligeledes positivt at opleve præsident Putins tydelige engagement i en konstruktiv forhandlingsløsning. Jeg vil i det følgende ikke komme ind på de forskellige områder af det fælles reguleringsbehov i detaljer, men i stedet blot fremsætte et par grundlæggende bemærkninger. Hvad angår visum- og grænsesystemet, som folk forståeligt nok har et meget følsomt forhold til, handler det om på den ene side at finde en balance mellem den nøje sikring af EU's ydre grænser og på den anden side om behovet for en lempeligere transit.
Rusland bliver også nødt til grundlæggende at affinde sig med at acceptere - og vi går ud fra, at landet også vil acceptere det - reglerne i den tilsvarende fællesskabsret. Unionen kan ikke acceptere undtagelser på dette område, da det ville skabe præcedens for andre grænseregioner. EU bør på sin side samtidig overveje, om der ikke i Schengen-regi og ud over de tilfælde, der er nævnt i meddelelsen, findes en række muligheder for et lempeligere visumsystem. Min betænkning indeholder nogle videregående forslag herom. Det inklusive tilbud om delvis integration af Kaliningrad i Østersøområdet må ikke genoplives af et for menneskene eksklusivt grænsesystem.
Fleksible bestemmelser inden for bevægelighed for personer og varer udgør godt nok vigtige forudsætninger for et opsving i Kaliningrad, og de har også en vigtig symbolværdi i spændingsfeltet mellem integration og udelukkelse, men i modsætning til, hvad man i vid udstrækning formoder i Moskva i dag, er de ikke tilstrækkelige til at give et opsving. Det så vi med de åbne grænser til Polen og Litauen. De fleste økonomiske indikatorer for Kaliningrad er negative og udviser stadig ingen positiv tendens. Levestandarden i grænseområdet ligger betydeligt under det samlede russiske niveau.
En central årsag til den betydelige nedgang er med sikkerhed den vanskelige geografiske placering, told- og skatteprivilegierne, men naturligvis også at situationen går i retning af at tillade kriminelle handlinger som helhed. En åbning af Kaliningrad ud mod omverden skal derfor forbindes med omfattende reformer i områdets økonomi og forvaltning. Bliver dette ikke tilfældet, er der fare for, at de konkurrencemæssigt svage lokale industrier for en stor dels vedkommende sættes ud af spillet af udenlandske konkurrenter, og at udenlandske investorer reducerer deres lille engagement i Kaliningrad yderligere.
Til ledelsen i Moskva og Kaliningrad og som de ansvarlige for området skal der derfor rettes en appel om at skabe forudsætninger for good governance på stedet i form af velfungerende, gennemsigtige og beregnelige strukturer inden for forvaltning, domstole og politik. Samtidig er der naturligvis mange muligheder for at støtte disse bestræbelser. Det ville især være hensigtsmæssigt at danne et investeringsagentur, der også kunne stille det tilsvarende finansielle grundlag til rådighed. Dertil hører naturligvis også et udvidet intensivt samarbejde i Tacis-regi og naturligvis også ønsket om, at der stilles passende finansielle midler til rådighed via de internationale finansinstitutioner - her vil jeg gerne især nævne Den Europæiske Investeringsbank.
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne afslutte med at give ordet til min kollega Magdalena Hoff.
Hoff (PSE)
Fru formand, kære kolleger, jeg beder Dem bære over med, at jeg bliver siddende. Jeg er endnu ikke helt rask nok til at stå op og tale. Jeg beder Dem om ikke at betragte det som en uhøflighed. Jeg vil heller ikke kræve mere tid, end hvad rimeligt er, men blot takke alle, der har bidraget til at formulere betænkningen således og bringe den så vidt, at kommissær Patten siger, at Kommissionen ikke vil lade den ude af betragtning ved forhandlingerne under topmødet i Moskva. Mange tak, hr. kommissær.

At forhandlingen om betænkningen også her indgår i de rigtige rammer, nemlig en forhandling under ét om Den Russiske Føderation, understreger endnu en gang, at vi stadig mener, det er den russiske regerings opgave at sørge for, at der skabes nogle fornuftige forhold i Kaliningrad. Vi var jo også en delegation her fra Europa-Parlamentet, der var i Kaliningrad for nylig, og når man går med åbne øjne gennem regionen eller gennem byen, kan man kun blive forfærdet. Vi havde lejlighed til at tale med Kaliningrads borgmester, der klagede bittert over, at der ved det sidste besøg af repræsentanter fra EU blev givet håb om et nyt hospital. Det handler i den forbindelse især om hjælp til tuberkulosepatienter.
Alt det, de foregående talere har været inde på - menneskerettigheder, folkesundhed og miljøpolitik - er de rigtige problemstillinger, her må man sætte ind og yde hjælp. For der er én ting, der står klart, og det må vi ikke miste af syne, det understreger også det, kommissær Vitorino sagde: Der bliver ingen fredelige forhold i Europa, hvis det ikke lykkes os at fylde handels- og samarbejdsaftalen med liv. Jeg håber, det lykkes os, men det er jeg ikke så bekymret for, hvis det, der er kommet til udtryk her fra de forskellige repræsentanter for formandskabet, Kommissionen og Parlamentet, også bliver bragt på banen på topmødet i Moskva.
Mange tak, fordi De har givet mig et par minutters taletid. Jeg tror, vi fortsat vil bestræbe os på, også i fællesskab, fru Lalumière, at gennemføre det, Parlamentet hidtil har vedtaget på området, og gøre det til praktisk politik. Mange tak! Især tak til Erika Mann, der, da jeg spurgte hende, om hun ville fremføre min tale her, uden tøven straks påtog sig opgaven. Mange tak, Erika!
(Bifald)

Formanden.
Tak, fru ordfører.

Vi kender alle Deres formidable engagement over for alle landene i Central- og Østeuropa og især Kaliningrad. De kan være forsikret om, at Deres budskab har rørt os dybt, og at vi hver især fra den plads, vi befinder os på, vil bestræbe os på at opfylde de ønsker, som De har fremsat i dag.

Poettering (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede med at udtrykke min respekt, min anerkendelse på vegne af min gruppe, men også helt personligt over for Magdalene Hoff for hendes storartede arbejde generelt og for hendes fremragende arbejde med hensyn til Kaliningrad. På grund af det værdige øjeblik tilføjer jeg, kære Magdalene - jeg har aldrig tidligere tiltalt nogen ved fornavn i en officiel tale, dette er første gang - at jeg også gerne vil rette en meget hjertelig tak til dig for mange års godt samarbejde både her i Parlamentet naturligvis og på et andet plan, nemlig i Europaunion Deutschland. Alle mine bedste ønsker for din snarlige bedring. Hjertelig tak for dit storartede arbejde!

Jeg vil gerne udtrykke min sorg med hensyn til ofrene fra Kaspiisk i Dagestan, der blev myrdet den 9. maj. Blandt de mere end 30 døde var der også mange børn. Som kommissær Patten har sagt, kan terrorisme aldrig retfærdiggøres. Vi håber, at den slags aldrig vil gentage sig! Vi beder den russiske regering om - det har kommissær Patten og rådsformand de Miguel også sagt, og her anmoder jeg Dem også om, at det kommer til udtryk på topmødet - hvis angrebene, voldshandlingerne skulle være begået af tjetjenere - i tilfældet med Dagestan er der tale om en formodning, som der endnu ikke er noget bevis for - ikke at sidestille disse terrorister, disse voldsmænd med det tjetjenske folk, men derimod om at beskytte civilbefolkningen i Tjetjenien ...
(Bifald)
... og at vi gennem forhandlinger sikrer, at Tjetjenien går en god fremtid i møde.
Som helhed mener vi, at vores forbindelser med Rusland er strategiske forbindelser. Vores forbindelser med USA har strategisk betydning, vores forbindelser med Middelhavsområdet har strategisk betydning, og naturligvis er EU's udvidelse også af strategisk betydning, men det er vores forbindelser med Rusland også. Vores forbindelser skal være baseret på demokratiske principper, på retsstatsprincippet, på social og markedsøkonomisk orden og frem for alt på menneskerettigheder og menneskeværdighed. På dette grundlag ønsker vi et politisk, økonomisk og sikkerhedspolitisk samarbejde med Rusland.
Vi understreger også det, der allerede er blevet sagt her: det fælles europæiske økonomiske område, så meget samarbejde med Rusland som muligt. Men jeg tilføjer også, fordi dette af og til bliver sagt, at jeg - og også størstedelen af min gruppe, jeg tror, de er enige - ikke kan forestille mig, at Rusland med sin størrelse kunne blive medlem af EU. Det må man også sige, fordi det kræver ærlighed.
Men vi ønsker at styrke de økonomiske forbindelser, at nedbryde handelsbarrierer, at muliggøre øgede investeringer i Rusland. Her må vi fjerne restriktionerne. Vi ønsker et samarbejde inden for området indre sikkerhed. Jeg var for nylig med min gruppeledelse i Finland, et land, der grænser op til Rusland, hvor der er forbilledlige sikkerhedskontroller ved grænserne. Noget lignende skal vi havde ved alle vores grænser til Rusland. Jeg opfordrer den russiske regering til at gøre sit til, at vi også opnår sikkerhed, når det handler om Kaliningrad!
Da min taletid allerede er udløbet, vil jeg blot gerne tilføje, at vi til fulde har til hensigt at intensivere forbindelserne med Den Russiske Føderation, fordi sikkerheden på vores kontinent i det 21. århundrede i vid udstrækning afhænger af, at EU er handledygtigt, og at også Rusland er handledygtigt og forhåbentlig demokratisk, således at vi sammen kan gå en god fremtid i møde på vores europæiske kontinent!
(Bifald)

Paasilinna (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære Magdalene, på min gruppes vegne takker jeg dig for dit prisværdige arbejde, vi er meget begejstrede for denne betænkning og godkender den samstemmigt. Samtidig ønsker vi selvfølgelig alle, kære Magdalene, at du kan komme tilbage til dit arbejde, og at vi bl.a. kan trække på dit store kendskab til Central- og Østeuropa.
Kaliningrad, kære kolleger, bliver enten et positivt eller et negativt eksempel på forholdet mellem EU og Rusland i form af enten samarbejde eller problemer. I et godt scenario bliver det et pilotprojekt for Rusland og hele vores næste udvidelse: WTO's regler bliver overholdt dér, hvilket fører Rusland til WTO-medlemskab. Lovlighed, stabilitet og det civile samfund vokser og begynder at blive en realitet. Vi bidrager til dette med hele arsenalet: Tacis, Phare, Interreg osv. Vores handel øges, og menneskene kan bevæge sig frit. Et dårligt scenario vil vise sig ved, at kløfterne i levestandarden uddybes, hvilket skaber uro inden for Unionen, når urolighederne nu ligger uden for Unionen. Det er et underudviklet civilt samfund - kriminaliteten er allerede 2% højere end i resten af Rusland - og befolkningens bevægelighed kan gøre sagen til en ny Berlin-krise. Dette er altså et scenario, som vi ikke ønsker, men vi bør huske på, at vi nu har en tid med muligheder, hvis Ruslands nye regering kan se det. I hvert tilfælde bliver Kaliningrad et barometer for vores relationer.
Det er sandt - som kommissær Patten sagde - at topmødet mellem EU og Rusland i de nærmeste uger er et kulminationspunkt. Der er mange problemer i Rusland, og et af problemerne er, at forholdet mellem Rusland og USA kun har gavnet den russiske befolkning meget lidt, og befolkningen kan ikke rigtigt forstå dette. Derfor skal vi for at få tættere relationer mellem os foreslå et program med fem punkter: det økonomiske område, WTO-medlemskab, energisamarbejde, den nordlige dimension og en konkret Kaliningrad-aftale. Der er de fem punkter, kære kolleger!

Thors (ELDR).
Hr. formand, jeg har forsøgt at lytte til Rådet og Kommissionen og må sige, at Kommissionen som sædvanlig er mere ærlig i sin beskrivelse af partnerskabet, som det ser ud i dag, samt i sin kommentar om, at det gælder om både at give og tage. Jeg synes nemlig, at resultaterne glimrer ved deres fravær. Der er mere skyggeboksning og flotte tal end konkrete resultater.
Jeg tror også, at der er en skræmmende risiko for, at forholdet mellem USA, Rusland og EU til en vis grad bliver som det, vi oplever i Mellemøsten. Er vi i EU de eneste, der bekymrer os om menneskerettigheder, ytringsfrihed, mediepluralisme, miljø og måske endda borgerorganisationernes stilling? Hvad foregår der egentlig i Kaliningrad? Hvad sker der reelt med energidialogen? Vi venter på resultater.
Hvordan er det med miljøpartnerskabet i den nordlige dimension? EU har i forbindelse med flere topmøder sagt, at der skal ske noget. EU har truffet beslutninger for at kunne finansiere vigtige miljøprojekter i det nordvestlige Rusland, men Den Russiske Føderation står ikke ved sin del. Skal vi love WTO- og NATO-medlemskab, eller bør vi måske først kræve resultater fra russisk side?
Formandskabet og Kommissionen berørte spørgsmålet om ansvaret for atomaffald, MNEPR-aftalen. Hvor mange gange skal vi høre formandskabet - eksempelvis det svenske - efterlyse resultater? Spørgsmålet udskydes først et halvt år og derefter et år ad gangen, samtidig med at vi ved, at tiden rinder ud for ubehandlet atomaffald og for ubådene i Murmansk, der kan begynde at lække. Vi ved også, at mit land, Finland, har store problemer med landevejstransporterne til Rusland, hvor tidsaftaler ikke overholdes, og hvor der pålægges ekstra afgifter.
Jeg vil anmode om, at De også tager de vanskelige spørgsmål op i forhandlingerne med Rusland. Jeg har et sidste punkt, kære formandskab: Topmødedeltagere og statschefer har ikke undladt at behandle kidnappede børns situation. Dette spørgsmål skal også behandles i en alvorlig dialog. Jeg kender selv til flere børn, f.eks. Maria Sboeva og Tommi Ylönen, som er blevet bortført til Rusland.

Staes (Verts/ALE).
Hr. formand, Elisabeth Schroedter, vores kollega fra Gruppen De Grønne, vil om lidt tale om Kaliningrad. Jeg vil på gruppens vegne meget udtrykkeligt også her takke vores kollega, Magdalene Hoff, for hendes store indsats og hendes stærke engagement i Østeuropa. Jeg synes, hun fortjener, at det bliver sagt her.
Kære kolleger, vi har alle sammen lyttet opmærksomt til hr. de Miguels tale. I mere end 15 minutter har han talt om Rusland, og ordet Tjetjenien er ikke faldet. Hvordan er det muligt, hr. de Miguel? Jeg forstår det ikke. Der har trods alt været temmelig mange drøftelser med de russiske myndigheder i den seneste tid. Der er talt længe, og hvad er resultatet? Det sædvanlige. Vi har talt om økonomi. Jeg hørte min egen premierminister tale om det, da han mødte hr. Kasjanov. Alligevel, kære kolleger, har vi nu lært af konflikterne i Kosovo og i Bosnien-Hercegovina, at det er meget vigtigt at forebygge konflikter. At det er alfa og omega i enhver fredspolitik. Vi giver en enorm stor støtte til Rusland: 65 millioner euro gennem ECHO til humanitære tjenesteydelser, 2,5 milliarder i de seneste 10 år gennem Tacis. Kan vi nu omsider få lov at bruge disse penge til konfliktforebyggelse? Hr. de Miguel, tal i Rusland ikke kun om økonomi og om frihandel, men også om Tjetjenien, også om overholdelsen af menneskerettighederne og også om retsforfølgelse af miljøaktivister. Vær venlig at gøre det, for så vil De gøre EU mere troværdig.

Modrow (GUE/NGL).
Hr. formand, verden har ændret sig i de seneste år, desværre ikke altid i retning af mere fred og sikkerhed, mere partnerskab og fredelig sameksistens. Befolkningerne har efter Anden Verdenskrig overdraget mange rettigheder og et stort ansvar for sikkerheden og bevarelsen af freden til FN's Sikkerhedsråd. Selv om Sovjetunionen ikke længere eksisterer side om side med USA som sejrsmagt og engang den anden supermagt, er Rusland som Sovjetunionens efterfølger ikke noget betydningsløst land. Rusland har atomvåben, landet råder over umådeligt store ressourcer, det har i afgørende grad været med til at præge historien i Europa og i verden i det 19. og 20. århundrede. Det udvidede EU kan udvikle flere muligheder for et partnerskab med Rusland, hvis de sidste elementer og den sidste frygt fra den kolde krigs fortid overvindes, og f.eks. det økonomiske samarbejde med ansøgerlandene i Central- og Østeuropa udnyttes og ikke målrettet sættes ud af spillet.
De i Europa, der vil væk fra en modsætningernes politik, bør ikke skabe nye konfrontationer med en ny geostrategi, men bør derimod række Rusland hånden til et virkeligt partnerskab i praksis. I den forbindelse bør vi ikke tælle den lange række af møder og ophøje dem til målestok. Det, der skal tælles, er de resultater, de virkelig fører til. Området af fælles interesser er så stort, at den eneste fornuftige vej på lang sigt er et for begge parter nyttigt samarbejde, der fremmer sikkerheden og nedbryder den sociale spænding, og et økonomisk partnerskab med Rusland.

Dupuis (NI).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, for nogle dage siden døde general Lebed, en mand, der har spillet en afgørende rolle i fredsforhandlingerne med tjetjenerne, hvilket blev forbigået i total tavshed af Dem og mange af Deres kolleger. Han blev sandsynligvis myrdet, officielt døde han ved en ulykke, i et mystisk helikopterstyrt, som man så ofte har set det i den del af verden.
General Lebed havde en opfattelse af territorial integritet, som ikke helt svarede til Deres, nemlig at man ikke blot skulle bevare konturerne, grænserne, men også den territoriale integritet, det vil sige integriteten hos befolkningen, menneskene, og i det liv, der leves på et territorium.
Når man hører Dem og Rådet og Kommissionen i dag, har man ikke meget indtryk af, at det tjetjenske spørgsmål reelt ligger Dem meget på sinde og er blandt Deres prioriteter på de møder, som foregår uge efter uge mellem Dem og de russiske myndigheder, som det blev sagt af vores kollega og formand, hr. Staes.

Oostlander (PPE-DE).
Fru Hoff har, som vi er vant til fra hendes side, udarbejdet en meget afbalanceret og sagkyndig betænkning om Kaliningrad. Jeg må sige, at jeg i høj grad påskønner den måde, hvorpå hun har gjort det, og den takt, hvormed hun også til stadighed understreger de russiske interesser, således at vi ved beskyttelsen af Kaliningrad ikke kommer i kollision med eventuel mistillid fra Moskva. Fru Hoff er overordentlig kompetent på dette område, faktisk er Kaliningrad en af hendes specialiteter, og jeg har derfor altid med stor respekt læst hendes betænkninger og lyttet til hendes bedømmelse, og vi har ved tidligere lejligheder også gerne krydset klinger.
Kaliningrad er ikke længere Königsberg. Den, som har boet dér, genkender meget lidt og føler sig ikke længere hjemme dér. Vi ville næppe have beskæftiget os med området, hvis det ikke ville udgøre en enklave i EU. Nærhed medfører ansvar, og jeg tror, at det også har været en vigtig drivkraft for ordføreren. Fremtiden for de mennesker, der bor der, må interessere os. Netop derfor har ordføreren ikke blot set på makroaspekterne, men også på Kaliningrad-borgernes praktiske hverdagsbehov. Det drejer sig i den forbindelse navnlig om nødvendigheden af ikke at isolere dem.
Forbindelserne til de andre dele af Den Russiske Føderation skal være farbare, men også forbindelserne til de fremtidige EU-medlemsstater. Sidstnævnte finder man muligvis endnu vigtigere end førstnævnte dér. At rejse frit til EU har formodentlig prioritet. Derfor opfordres der kraftigt til, at visumproblemet, ganske vist inden for rammerne af Schengen, lad os være saglige, løses på en fleksibel måde. Mange af hindringerne er i øvrigt et spørgsmål om menneskearbejde. Problemerne ved grænserne forårsages alt for ofte af personalets langsommelighed, omstændelige bureaukratiske sædvaner og lign. Det er derfor meget vigtigt, at der skabes en mentalitet, som passer til retsstaten, demokratiet og en social markedsøkonomi. Det kunne i den forbindelse også være meget vigtigt at udvikle kontakter mellem interesseorganisationer i EU og i Kaliningrad og selvfølgelig andre steder i Rusland, fordi disse navnlig har at gøre med den daglige måde at optræde på.
Hr. formand, jeg takker fru Hoff for, at hun har accepteret mine ændringsforslag fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, og navnlig også for den humor, hvormed hun har besvaret de trick, jeg har brugt. Mange tak og held og lykke.

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke fru Hoff for den virkelig gode betænkning. Den er efter min mening langt bedre end den første betænkning, den er væsentlig bedre end Kommissionens dokument, og jeg håber meget, at betænkningen virkelig kommer til at indgå i Europa-Parlamentets historie, for den rækker langt videre, og samarbejdet var også fremragende. Jeg vil gerne takke ordføreren for, at hun i vid udstrækning har medtaget mine ændringsforslag.
Der er nemlig fare for, at der altid kun bliver holdt smukke taler om, hvor vigtigt samarbejdet er, hvilken særlig situation Kaliningrad befinder sig i, men for menneskene dér er der først og fremmest angsten, som næres af den virkelige situation, angsten for, at det bliver vanskeligere med transitten, med bevægelsesfriheden, med samarbejdet med ngo'erne, og at der opstår fattigdom og endnu større arbejdsløshed.
Derfor har vi brug for nye veje i forbindelse med de eksisterende instrumenter, nye veje inden for grænsetrafikken, nye veje inden for økonomisk samarbejde, nye veje inden for transnationalt samarbejde og især - hr. kommissær, her vil jeg gerne appellere til Dem igen - nye veje i forbindelse med anvendelsen af de finansielle instrumenter. En fælles handlingsplan har også brug for en fælles fond.

Kronberger (NI).
Hr. formand, topmødet mellem EU og Rusland er uden tvivl en stor mulighed for et historisk partnerskab. Dette partnerskab, der skal indgås på både det økonomiske og det politiske område, er en af de vigtigste forudsætninger for en freds- og stabilitetspolitik i det 21. århundrede. Europa og Rusland er væsentligt mere afhængige af hinanden, end det måske forekommer ved første øjekast. Hver gang der opstår en kløft mellem Europa og de enkelte europæiske stater på den ene side og Rusland på den anden side, har det udløst et verdenspolitisk jordskælv. Det er øjeblikkets krav at skabe et grundlag, der kan forhindre en sådan varig konflikt. Det kræver gensidig respekt og opbygning af et tillidsgrundlag.
Selvfølgelig er konflikten i Tjetjenien et stort problem. Lad mig dog advare mod en ensidig fordømmelse af Rusland, hvor man ikke tager højde for baggrunden såsom finansmændene, våbenleverandørerne og især også råstofinteresserne i konflikten.

De Miguel
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig alle de røster, der her har takket fru Hoff og beundret hendes indsats og hendes fysiske tilstedeværelse her efter at have lidt af en så alvorlig sygdom.
Jeg mener virkelig, at fru Hoffs betænkning indskriver sig i Europa-Parlamentets væsentlige bidrag til institutionernes arbejde. Kommissær Patten har med rette hævdet, at substansen i denne betænkning vil vise os vejen og inspirere os i vores forbindelser med Rusland. Det samme siger formandskabet. Derfor vil jeg gerne vise min taknemmelighed for denne vigtige indsats, ofte stille og anonym, for det er godt, at den en gang imellem, som nu, kommer for dagen og får offentlig anerkendelse.
Jeg vil gerne sige, at jeg er enig i næsten alle de synspunkter, der er deri, om aspekterne ved vores forbindelser til Rusland, såvel de positive som de negative. Forbindelserne er, som de er, og ikke, som vi gerne ville have, at de er. Rusland er med alle dets fordele og ulemper et stort land, som vi deler et fælles område med, nærmere bestemt det store europæiske lavlandsområde. Det er desuden et land, som EU skal leve sammen med nu på grund af de særlige historiske omstændigheder, f.eks. afslutningen på den kolde krig, Berlinmurens fald, udvidelsen mod de østeuropæiske lande, der var russiske satellitter på grund af Anden Verdenskrig og på grund af os, for vi efterlod mange af disse lande - hvilket vi har en historisk bevidsthed om - i hænderne på den russiske indflydelse.
Nu skal vi genvinde dette område. Vi er i gang med at genvinde det i kraft af udvidelsen, som går ud på at integrere alle de lande, der så brutalt så sig adskilt fra resten, i den store europæiske familie. Men samtidig ligger Rusland dér, og Rusland er ikke længere denne fjerntliggende rival mod Øst i en polariseret verden. Nu er Rusland vores nabo. Efter udvidelsen skal vi ikke kun dele grænser, men i tilfældet Kaliningrad har vi endog et fælles ansvar, for uanset deres nationalitet er indbyggerne i Kaliningrad mennesker, vi skal bekymre os om, for vi har forpligtet os til, at dette ikke bliver en fattigdomslomme beliggende i EU, men en velstandslomme. Det er ikke med på vores værdiskala for EU at skabe en velstandslomme og f.eks. efterlade en fattigdomslomme i Kaliningrad.
Vi ønsker desuden, at Rusland udvikler sig i alle retninger, såvel på det økonomiske og handelsmæssige niveau som på det juridiske og institutionelle, og også i forbindelse med respekten for de store humanistiske principper, menneskerettighederne og retsstaten, som er vores kendetegn. Og derfor skal vi arbejde på alle felter og på den bedst mulige måde øge vores samarbejde med Rusland på det økonomiske og handelsmæssige område. Også på området under den tredje søjle har vi som nævnt allerede taget vigtige skridt ved at afholde møder mellem justits- og indenrigsministrene fra Rusland og EU, og også hvad angår respekten for menneskerettighederne.
Jeg har ikke henvist til Tjetjenien, for i sidste måned var der et særskilt møde om dette spørgsmål, og jeg vil gerne minde hr. Staes om, at hvis han ønsker at høre, hvad der er formandskabets holdning til Tjetjenien, så må han komme her eller læse protokollerne fra Parlamentet, for det kan ikke være rigtigt, at vi her skal have en timelang forhandling om Tjetjenien, at formandskabet og Kommissionen tilkendegiver deres holdning, og at han så en måned senere siger til os, at vi ikke siger noget. Han havde lejlighed til at være her og deltage i forhandlingen, hvis han havde ønsket det. Hvis han ikke har været til stede, er det hverken mit eller formandskabets ansvar, men hans eget.
Det samme siger jeg til fru Thors, som bebrejder formandskabet. Jeg vil gerne minde hende om, at hendes hjemland, Finland, havde formandskabet for EU for forholdsvis kort tid siden, og jeg vil også gerne minde hende om, at netop Spanien er det første land, der på formandskabsniveau har været til stede i Kaliningrad. Og jeg minder hende om, at vi er meget langt væk fra Kaliningrad, ikke som Finland, der har det lige overfor. Så hvis der skal være bebrejdelser på disse områder, så skal de være retfærdige. Vi har gjort alt, hvad vi kan, i et fremragende samarbejde med Kommissionen, som gør en strålende indsats, og som vi har haft fuld forståelse med. Jeg synes, at vi gør en stor indsats for at tage skridt fremad sammen med Rusland, små eller store skridt, men at vi lidt efter lidt får bygget noget op, og jeg synes ærlig talt ikke, at man kan bebrejde nogen noget på nuværende tidspunkt.

Staes (Verts/ALE).
Hr. de Miguel, nu tager De da lidt for let på det. Jeg kan virkelig ikke acceptere Deres handlemåde. Der var faktisk en forhandling om Tjetjenien den 10. april. Rådet afgav faktisk en erklæring der. Jeg deltog i forhandlingen, lad det være tydeligt. Men siden den 10. april har der været adskillige møder på ministerplan. Der var et møde i Samarbejdsrådet i Luxembourg den 16. april, hvis jeg husker rigtigt. Der var et møde i Rådet (retlige og indre anliggender). Hr. Kasjanov, premierministeren, har været i Bruxelles. Han har mødt adskillige dignitarer og formanden for Parlamentet. Han har mødt hr. Verhofstadt, han har mødt hr. Maystadt, og han har mødt hr. Prodi. Og alle mine informationskilder siger, at Rådet egentlig ikke tager hensyn til Parlamentets holdning. At I intet foretager jer for virkelig at sætte Tjetjenien-problemet på den politiske dagsorden. Hvis De nu virkelig tror, at De ikke behøver læse det kompromisforslag, som foreligger i dag, og at De ikke behøver lytte til Parlamentets ultimative anmodning - som forhåbentlig vil blive imødekommet i morgen - nemlig om at opføre punktet om Tjetjenien særskilt på dagsordenen, tror jeg, hr. formand for Rådet, at De i øjeblikket handler meget, meget, meget forkert.

De Miguel
Jeg vil besvare dagsordenpunktet, for jeg vil gerne sige til Dem, at punktet Tjetjenien er og har altid været til stede i alle vores kontakter med alle medlemmerne af Den Russiske Føderation på alle niveauer, og helt konkret i mødet i Samarbejdsrådet, der fandt sted i Luxembourg, og ved den middag, der fandt sted med udenrigsminister Ivanov, blev der talt længe om Tjetjenien-spørgsmålet, og såvel Europa-Kommissionen som rådsformandskabet videregav præcist Den Russiske Føderation vores mening, som for øvrigt er helt i overensstemmelse med Parlamentets holdning. Men Europa-Kommissionen har også haft lejlighed til at sige det til den russiske premierminister, hr. Kasjanov, som har været på et to uger langt officielt besøg i Bruxelles.
Det har vi altid sagt, på alle møder, på alle niveauer - inklusive det politiske - og vi er aldrig gået med til, at Tjetjenien-spørgsmålet blev udelukket fra vores bilaterale konversationer, men vi siger det naturligvis med den respekt, som et suverænt land fortjener. Vi kunne naturligvis ikke drømme om at blande Tjetjenien-spørgsmålet sammen med anklager om mord, som dem vi har lyttet til her i dag, f.eks. den om at general Lebed er blevet dræbt af den russiske regering, fordi han støttede visse holdninger om Tjetjenien. Det er naturligvis ikke vores måde at sige tingene på, hr. formand.

Thors (ELDR).
Hr. formand, jeg forstår ikke, hvorfor den spanske minister føler sig anklaget. Jeg påskønner den indsats, der gøres for Kaliningrad, men jeg synes, at vi i lighed med Kommissionen har grund til at spørge os selv, om vi opnår det ønskede resultat.
Undertiden virker det, som om vores forhold til Rusland udelukkende er et "give"forhold fra vores side og et "take"forhold fra Ruslands side. Der findes desværre mange eksempler på dette. Et sådant eksempel er den nordlige dimension, hvor vi - hvilket kommissæren også har påpeget i anden sammenhæng - kun har en plan of action, men ikke en action plan.
Problemet er, at vi gang på gang har gentaget, at vi vil skabe resultater. Måske minder disse topmøder om EU's egne topmøder, hvor man som regel beslutter, at man vil skabe noget på et senere tidspunkt. De virkelige resultater, der er livsnødvendige for det miljø, jeg lever i, er imidlertid ikke til at få øje på. Her appellerer jeg til formanden og Kommissionen - hele EU har brug for en aktiv og stærk indsats.

Schulz (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige Dem tak for, at De på trods af dagsordenen giver mig lejlighed til at komme med en bemærkning til min kollega Magdalene Hoff. Vi socialdemokrater i Europa-Parlamentet og navnlig vi tyske socialdemokrater skal takke fru Hoff for, at hun er kommet her i dag. På trods af at hun er alvorligt syg og lænket til kørestolen, har hun - hun har været medlem af Europa-Parlamentet siden 1979 - ikke villet undlade at fremføre og forsvare sin betænkning her i Europa-Parlamentet ved hjælp af min kollega Erika Mann. For os socialdemokrater, for os tyske delegerede, der i mange år har haft den fornøjelse at samarbejde med hende, er der kun ét at sige: Vi er stolte af vores kollega! Hvis jeg må have lov at overrække hende en buket blomster med Deres tilladelse, hr. formand, for der står heller ikke noget om i forretningsordenen, at noget sådant er tilladt, så gør jeg det i håbet om, at jeg ikke kun gør det på vegne af socialdemokraterne, men også på vegne af alle parlamentsmedlemmer, der også kan være stolte af at have en sådan kollega blandt sig.
Formanden.
Mange tak, hr. Schulz.
Jeg vil gerne sige til Magdalene Hoff, at den taknemmelighed, som hr. Schulz giver udtryk for, på grund af Deres indsats for Europa-Parlamentet, deles af os alle. De skal have vores hjerteligste tak.


Jeg har modtaget syv beslutningsforslag

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om de offentlige finanser i ØMU.

Solbes
Hr. formand, det glæder mig at forelægge Parlamentet denne tredje beretning om de offentlige finanser i Den Økonomiske og Monetære Union for 2002, der består af en analytisk rapport, der er udarbejdet af Generaldirektoratet for Økonomiske og Finansielle Anliggender og en meddelelse fra Kommissionen, som omhandler de vigtigste konklusioner om den økonomiske politik.
Et af beretningens mål er at bidrage til at sikre, at Kommissionen bliver ved med at spille en ledende rolle i forhandlingen om EU's budgetpolitik.
Betænkningen kommer med en detaljeret beskrivelse af udviklingen og budgetprognoserne i medlemsstaterne og i euroområdet som helhed. Den kommer desuden med relevante afklaringer om omfanget af og metoderne i budgetovervågningsprocessen i EU, hvilket gør det muligt at forbedre gennemsigtigheden i vores vurdering af budgetsituationen for hvert enkelt medlemsstat. Endelig har den et fremadrettet sigte, idet den fremlægger en analyse af nogle af de vigtigste budgetmæssige udfordringer, EU vil stå over for i fremtiden.
Lad mig komme med nogle korte bemærkninger om den seneste budgetudvikling og budgetprognoserne, hvor jeg vil henvise til de vigtigste konklusioner i beretningen. Jeg vil begynde med at fremhæve nogle af de vigtigste træk ved den seneste udvikling. 2001 var den vanskeligste periode for skattepolitikken i den økonomiske og monetære politiks historie. Budgetunderskuddet i euroområdet nåede op på 1,3% af bruttonationalproduktet, og det er den første stigning siden 1993. Til trods for denne stigning kan budgetudviklingen dog betragtes som acceptabel på grund af aktivitetsnedgangen i løbet af perioden.
For det første kunne medlemsstaterne - især dem, der allerede havde fået balance eller overskud på budgettet - tillade sig at gøre brug af de automatiske stabilisatorer for at afbøde de negative virkninger.
For det andet, og i modsætning til tidligere perioder med aktivitetsnedgang, var der ikke noget land med underskud, som kastede sig ud i en ubegrundet ekspansionspolitik.
For det tredje har medlemsstaterne kunnet fortsætte deres planlagte skattereformer for at afhjælpe den manglende smidighed i udbuddet til trods for visse klager, der påpegede, at stabilitetspagten berøvede myndighederne friheden som følge af diskretionære eller usmidige bestemmelser.
Jeg kan kort sagt sige, at skattepolitikken i stort omfang har været neutral og befordret en afbalanceret økonomisk politik, der har fremmet væksten og prisstabiliteten. Denne overvejende positive vurdering skal dog nuanceres for fire landes vedkommende, nemlig Tyskland, Frankrig, Italien og Portugal, der har underskud og ikke opfylder kravene i stabilitets- og vækstpagten.
Særlig underskuddene i Portugal og Tyskland er næsten nået op på referenceværdien på 3%, hvilket foranledigede Kommissionen til at aktivere mekanismen om tidlig varsling. Det er dog vigtigt at erkende, at nedgangen i den økonomiske aktivitet hverken har været særlig udtalt eller langvarig, men medmindre at alle medlemsstaterne når de mellemfristede mål, der er fastsat i deres stabilitetsprogrammer, kan fremtidige aktivitetsnedgange blive en mere alvorlig prøve for EU's budgetovervågningsramme.
Fokuseringen på dette hovedemne i de seneste måneder - det vil sige den tidlige varsling - har set bort fra en række vigtige foranstaltninger, der efter min mening forstærker kvaliteten og omfanget af budgetovervågningen. Jeg vil gerne fremhæve tre. For det første blev der i 2001 vedtaget en revideret adfærdskodeks vedrørende stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form, som allerede er blevet anvendt for de nuværende programmer, hvilket har gjort det muligt at forbedre Rådets udvikling af programmerne samt gjort det muligt for os at få kendskab til den akkumulerede effekt af budgetmålene for EU-området som helhed.
For det andet har Kommissionen og Rådet udviklet en fælles metode til beregning af konjunkturtilpassede budgetregnskaber. Den nylige nedgang i den økonomiske aktivitet, og den erfaring, der er høstet med mekanismen til tidlig varsling, har understreget betydningen af at tage hensyn til de underliggende budgetstillinger, når de forskellige medlemsstaters budgetsituation skal vurderes.
For det tredje har vi gennemført en analyse af de offentlige finansers bæredygtighed, hvor vi har taget hensyn til den aldrende befolkning, og vi har medtaget denne vurdering i stabilitets- og konvergensprogrammerne. I overensstemmelse med Det Europæiske Råd i Barcelona vil langsigtet bæredygtighed være et fast mål i budgetovervågningsproceduren.
Nu vil jeg komme med nogle kommentarer om de nylige erfaringer med den tidlige varsling, der er blevet anvendt i overensstemmelse med pagtens bestemmelser. Jeg har allerede ved flere tidligere lejligheder forklaret årsagerne til, at nævnte pagt blev iværksat, hvorfor jeg ikke vil komme ind på det nu, men blot komme med nogle bemærkninger om den seneste udvikling. Rådet besluttede som bekendt at afslutte proceduren for tidlig varsling, da de berørte lande gentog deres vilje til at gennemføre deres stabilitetsprogrammer fuldt ud for at undgå, at de ikke kunne opfylde referenceværdien på 3% af bruttonationalproduktet, og genoptage budgetsaneringsprocessen for at nå deres mellemfristede mål i 2004.
Det skal bemærkes, at myndighederne tager disse forpligtelser alvorligt, og jeg glæder mig over det fremskridt, der er gjort i Tyskland, om en aftale mellem forbundsstaterne og centralregeringen om kontrol af de offentlige finanser, og som gør det muligt for os at fremhæve den kendsgerning, at spørgsmålet om sunde offentlige finanser ikke kun er noget, der påhviler centralregeringen, men involverer alle regeringsniveauerne.
Med hensyn til erfaringen med systemet til tidlig varsling mener jeg, at det er nødvendigt at skelne mellem proceduren, der som bekendt var vanskelig, og de resultater, vi har opnået indtil videre, og som kan anses for positive. Kommissionen, Rådet og Parlamentet vil tage denne første erfaring ad notam og drage en efter min mening vigtig lære heraf.
For det første synes vi, at det i lyset af det forestående opsving er meget vigtigt igen at blive enige om behovet for at fortsætte budgetsaneringsprocessen for at kunne opfylde kravet om, at budgettet er tæt på balance eller i overskud, så vi kan klare eventuelle situationer, der ligner dem, vi har haft tidligere.
For det andet skal vi huske, at de budgetproblemer, der især har ramt de store lande i euroområdet i 2001 og 2002 er en konsekvens af, at man ikke har udnyttet de muligheder, som højvækstperioden fra 1998 til 2000 gav.
For det tredje, som det påpeges i den beretning, jeg henviser til, skal de automatiske stabilisatorer være den normale metode til at stabilisere økonomien, mens de diskretionære foranstaltninger fortsat skal være undtagelsen. En klar aftale mellem EU's ansvarlige for den økonomiske politik om kriterierne til evaluering af de diskretionære skattepolitikker vil dog øge deres gennemsigtighed og forudsigeligheden i budgetudviklingen.
Endelig bør medlemsstaterne forbedre overensstemmelsen mellem deres interne budgetregulativer og de budgetmæssige forpligtelser inden for rammerne af EU.
Jeg vil nu komme med en bemærkning om kvaliteten og bæredygtigheden af de offentlige finanser som opfølgning på Lissabon-strategien. Der er sket flere vigtige forbedringer, hvad angår de offentlige finansers bæredygtighed. Kommissionen og Rådet har vurderet de offentlige finansers bæredygtighed på grundlag af de mellemlange budgetmål, der er fastsat i stabilitets- og konvergensprogrammerne. Analysen viser tydeligt, at der med de nuværende politikker er risiko for, at der opstår uligevægt på budgettet i nogle medlemslande, og disse risici bliver mangedoblet, hvis landene ikke når de mellemfristede mål, der er fastsat i deres stabilitets- og konvergensprogrammer.
I beretningen fra i år er der også en analyse af kvaliteten af de offentlige udgifter, og der har været vanskeligheder med at afholde en debat om dette spørgsmål på EU-plan, da der ikke findes en tydelig definition på kvaliteten af de offentlige udgifter. Det begrænser også debatten, at der i nogle tilfælde ikke findes sammenlignelige oplysninger om formålet med at afholde offentlige udgifter.
Beretningen ønsker derfor blot at indlede en debat om kvaliteten af de offentlige udgifter ved at koncentrere sig om, hvordan de er sammensat, og om, hvorvidt de er kohærente med opnåelsen af målene i Lissabon-strategien, det vil sige en forøget vækst og beskæftigelse. Denne analyse viser, at størstedelen af landene formåede at forbedre sammensætningen af deres offentlige udgifter i 90'erne og samtidig fastholde størrelsen på den offentlige sektor. Før vi drager endelige konklusioner om kvaliteten i de offentlige udgifter, er det dog nødvendigt at gennemføre yderligere analyser, der tager hensyn til de specifikke mål i udgiftsprogrammerne, og at se på, hvordan de er udformet, og hvordan de hænger sammen med andre instrumenter til økonomisk politik, og vi har til hensigt at gennemføre denne opgave i de kommende år.
Endelig indeholder dokumentet også en henvisning til de budgetmæssige udfordringer for udvidelseslandene. Når de er kommet ind i EU, vil EU-bestemmelserne om budgetpolitik finde fuld anvendelse for disse lande, og de skal fremlægge deres konvergensprogrammer.
For at kunne fortolke deres budgetstillinger er det vigtigt at tage passende hensyn til deres særlige behov og omstændigheder. Budgetovervågningsproceduren skal også tage hensyn til, at ansøgerlandene undergår enorme strukturelle og institutionelle ændringer. Der skal derfor tages hensyn til de begrænsninger, der skyldes, at disse lande i almindelighed er karakteriseret ved en større ustabilitet i deres produktionsniveauer end EU-landene, og at det drejer sig om små, åbne økonomier, der i væsentligt omfang er afhængige af udenlandsk kapital for at finansiere deres genoprettelsesprocesser.
I forbindelse med forberedelsen af førtiltrædelsesprocessen bliver ansøgerlandene ikke bedt om at opfylde nominelle konvergenskriterier, men om at opfylde Københavnskriterierne. Den største bekymring i førtiltrædelsesperioden er den makroøkonomiske stabilitet på mellemlang sigt, snarere end opnåelsen af særlige mål på budgetområdet. Budgetpolitikken på mellemlang sigt skal også tilstræbe en indtægts- og udgiftsstruktur, der fremmer økonomisk vækst. Endelig må fokuseringen på strukturelle og institutionelle reformer ikke skjule betydningen af nogle ordentlige skattepolitikker. Ansøgerlandenes sårbarhed over for økonomisk uro og de udenrigspolitiske begrænsninger, disse lande står over for, understreger behovet for, at de gennemfører nogle besindige politikker.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Pedro Solbes Mira.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden, hvorfor jeg vil bede de medlemmer, der agter at deltage, om at meddele Præsidiet dette, så vi bedre kan fordele indlæggene, idet jeg erindrer om, at spørgsmålene højst må vare ét minut. Præsidiet vil bestræbe sig på, at denne bestemmelse nøje efterleves.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, kære hr. kommissær, for det første vil jeg gerne rose Kommissionens budgetpolitik som en stor præstation og fremhæve den kompetence, med hvilken den gennemføres. Men for mig udgør Basel II et af de største problemer for fremtiden, i grunden den største fare for de små og mellemstore virksomheder siden Anden Verdenskrig, hvis vi ikke laver vores lektier. Hvilken indvirkning vil Basel II efter Deres mening få på de 40% af virksomhederne i Europa, der ikke har nogen egenkapital, hvordan vil det påvirke skatteindtægterne, og hvordan vil det påvirke ansøgerlandene?
For det andet vil jeg gerne sige, at vi for øjeblikket i forbindelse med budgetpolitikken har at gøre med lande med gæld og desuden høj arbejdsløshed. Hvilke programmer kunne efter Deres mening anvendes til at få hold på problemerne?

Solbes
Det spørgsmål, De rejser over for mig, falder lidt uden for vores forhandling i dag, som er meget mere generel, men det er korrekt, at gældsætningen - privat som offentlig - er et problem, der skal løses.
Vi er klar over, at den private gældsætning skaber særlige problemer i et land i EU. Og hvad angår den offentlige gældsætning, er vores grundlæggende indstilling den samme som altid, nemlig en hurtig nedbringelse af den offentlige gæld, særligt i nogle lande, som nærmer sig niveauer, der svarer til bruttonationalproduktet. Derfor fastsætter vi særlige primærprogrammer om overskud, som gør det muligt hurtigt at nedbringe den offentlige gæld.

Torres Marques (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne stille Dem tre hurtige spørgsmål. Mener De, som De sagde, at stabilitets- og vækstpagten skal ses som neutral, hvad enten den økonomiske konjunktur er præget af hurtig vækst eller af meget beskeden vækst?
Det andet spørgsmål: Mener De, at det er ligegyldigt, om de offentlige udgifter består i løbende udgifter eller i investeringsudgifter, og at investeringsudgifterne ikke bør ses som et redskab til at imødegå en økonomisk lavkonjunktur?
Tredje spørgsmål: Hvor ligger væksten i stabilitetspagten?

Solbes
Som fremført i min redegørelse synes jeg, at de automatiske stabilisatorer er tilstrækkelige i praktisk taget alle tilfælde, men det er absolut nødvendigt, at der først opnås en situation med overskud på balancen, for at de kan blive helt effektive.
Den betænkning, jeg henviser til, har et særligt kapitel om de tilfælde, hvor man kunne anvende en diskretionær budgetpolitik, og De kan heri læse, at den ifølge vores opfattelse kun bør anvendes i meget specifikke tilfælde, der kun berører ét land og under begrænsede betingelser.
Investeringer bidrager naturligvis til vækst, og i denne henseende har vi altid vurderet investeringsudgifter som mere positive end andre typer løbende udgifter. Det betyder dog ikke, at de retfærdiggør enhver overskridelse af de mål, der er fastsat i stabilitetspagten.
Derfor et ja til investeringer, men inden for stabilitetspagten.

Della Vedova (NI).
Hr. kommissær, De nævnte spørgsmålet om befolkningens aldring og således sikringsspørgsmålet. Manglen på reformer af sikringssystemet i de største europæiske lande er ensbetydende med færre midler til den økonomiske udvikling, og det truer de offentlige budgetter og er en faktor, der skaber ulighed mellem generationerne.
Når nu disse opfordringer til reformer af sikringssystemet bliver gentaget år efter år og måned efter måned, uden at der sker noget i de forskellige lande, mener De så ikke, at Kommissionen er nødt til at komme med nogle klarere udtalelser og nogle klarere tal og til at kræve nogle klarere forpligtelser, også for at informere offentligheden om det, der sker, om den risiko, man løber ud fra et sikringsmæssigt synspunkt, og om den risiko, som vi bliver ved med lægge over på de nye generationer? Kommissionen bør gøre dette for at undgå, at vi om et, to eller fem år stadig står her og siger de samme ting, uden at der er sket noget.

Solbes
Jeg er ikke enig i det synspunkt, at der ikke sker noget. Jeg mener, at der er gjort store fremskridt på området. Hvad angår statistikkerne, ved De for det første godt, at der er offentliggjort to beretninger, en fra Beskæftigelsesudvalget og en fra Udvalget for Økonomisk Politik, hvor der foretages en analyse af overslaget over væksten i de langsigtede udgifter i EU som følge af den aldrende befolkning, og som ikke kun tager pensionsudgifterne, men også sundhedsudgifterne i betragtning.
Økofin og Det Europæiske Råd har netop i forbindelse med dette spørgsmål og med hensyntagen til disse elementer, inden for vores forpligtelser i stabilitetspagten om langsigtet bæredygtighed i de offentlige finanser, aftalt, at der ved ajourføringen af stabilitetsprogrammerne skal være nogle særlige referencer til de fremtidige forpligtelser, hvad angår problemerne med den aldrende befolkning i vores lande. Og alt dette skal ske uafhængigt af de forhandlinger, der er i gang mellem de ansvarlige om pensionssystemerne i de forskellige lande inden for rammerne af den Open Method of Coordination, der blev iværksat i Lissabon.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. kommissær, De har i dag i Deres beretning gjort opmærksom på den problematiske indtægtssituation i medlemsstaterne, der jo til dels også er en konsekvens af de strukturreformer, som Kommissionen har foreslået. Er det egentlig ikke på tide, at man, når man ser på underskuddene i stabilitets- og vækstpagten og i stabilitets- og konvergensprogrammerne, måske i højere grad tager udgangspunkt i de strukturelle underskud, eller skal man alene holde fast i udgiftskvalificeringen, sådan som det er tilfældet i USA, når man taler om de offentlige finanser?

Solbes
Hvis jeg har forstået det rigtigt, så henviser Deres spørgsmål til den betydning, vi tillægger problemet med de strukturelle underskud og en bedre kontrol med de offentlige udgifter.
Hvad angår det strukturelle underskud, er det rigtigt, at stabilitetspagten fastsætter nominelle mål. Den kræver dog, at Kommissionen vurderer, om målene heri er blevet opfyldt eller ej. Vi har indført begrebet strukturelt underskud for at gennemføre denne vurdering og få kendskab til, i hvilket omfang afvigelserne skyldes konjunkturudsving. Den grundlæggende vanskelighed bestod i at finde et system, der var acceptabelt for alle, hvad angår udviklingen af begrebet strukturelt underskud, hvilket vi nu er ved at opnå i samarbejde med Rådet.
Med hensyn til problemerne med at begrænse udgifterne, er det rigtigt, at stabilitetspagten ene og alene fastsætter nogle underskudsforpligtelser. Udviklingen i indtægter og udgifter er helt og aldeles en national beslutning, som den enkelte medlemsstat skal træffe beslutning om. Det eneste, vi gør i denne nye beretning, er at vurdere, hvilken type udgifter der har størst betydning i forhold til Lissabon-forpligtelserne. Naturligvis skal der i fremtiden foretages den samme operation for indtægterne.

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. kommissær, jeg vil gerne stille Dem et ganske kort spørgsmål. I sidste del af Deres indlæg, hvor De talte om den kritiske budgetudvikling i nogle medlemsstater og muligheden for, at der skulle rettes en henstilling med tidlig varsling til disse, beskrev De detaljeret situationen i Tyskland og bemærkede, at der siden denne diskussion har vist sig tegn på en positiv udvikling. Da det andet land, som dengang var på dagsordenen, var Portugal og budgetsituationen dér, vil jeg gerne vide, hvordan De ser på udviklingen i Portugal og den portugisiske regerings bestræbelser for at rette op på situationen.
Solbes
De beslutninger, der er blevet truffet med tillægsbudgettet er korrekte og går i den rigtige retning. På nuværende tidspunkt går vores bekymring på - og det har jeg sagt offentligt - at tallet for 2002 tilsyneladende stadig vil give os et underskud på 2,8%, hvilket er for tæt på 3%, med de risici, som en situation af denne art kan indebære, ikke mindst når vi ved, at den portugisiske regering har nedsat et udvalg, som skal foretage en beregning af de offentlige finansers reelle situation, og vi kender endnu ikke resultaterne heraf.

Goebbels (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, på det seneste topmøde i Barcelona forpligtede stats- og regeringslederne sig til at kæmpe imod de offentlige underskud og for en udrensning i de offentlige budgetter i henhold til stabilitetspagten. Og alligevel ser det ud til, at Frankrigs nye regering har fået mandat fra præsident Chirac, som trods alt er en af underskriverne af Barcelona-aftalen, til ikke længere at overholde målsætningen om balance på budgettet i 2004. Kan Kommissionen kommentere hr. Raffarins såkaldte missionsregerings intentioner?

Solbes
Kommissionen ønsker ikke at tilføje noget til det, jeg allerede har bemærket ved flere lejligheder.
2004 er en forpligtelse, der er vedtaget af Økofin-Rådet og ratificeret af Rådet i Barcelona. Kommissionen støtter ikke en ændring af denne dato, for selv om stabilitetsprogrammet stræber efter at opnå en situation med ligevægt på mellemlang sigt, blev denne mellemlange frist oprindeligt fastsat til 2002, og nu er den blevet forlænget til 2004. Vi mener ikke, at en konstant forsinkelse vil medvirke til at kunne klare fremtidige situationer med uligevægt, som skyldes den økonomiske udvikling.
Med udgangspunkt i vores analyse er det andet vigtige element, at alle medlemsstaterne skal behandles ens.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Pedro Solbes Mira.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden. -
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0017/2002). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Første del
Formanden. -
Spørgsmål nr. 27 af Struan Stevenson (H-0337/02):

Om: Forsinkelse af forslagene til reform af den fælles fiskeripolitik
Kan Kommissionen oplyse, hvorfor forelæggelsen for Parlamentet af dens forslag til reform af den fælles fiskeripolitik er blevet alvorligt forsinket?
Kan den også forsikre Parlamentet om, at denne forsinkelse ikke vil lægge hindringer i vejen for godkendelsen af de centrale forslag i løbet af 2002?

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, vi, Kommissionen, har efter offentliggørelsen af vores grønbog ført en omfattende debat med alle interessegrupper om den fælles fiskeripolitiks fremtid. Vi medtog også mange idéer, der kom til udtryk under drøftelserne, i vores forslag. Som led i drøftelsen af forslagene mellem kabinetterne blev der også rejst et par nye spørgsmål, som der skal findes nogle velfunderede svar på, hvilket til dels vil kræve yderligere analyser.
For mig er det vigtigt, at vi er i stand til at gennemføre en ægte reform. Hertil hører også, at vi kommer ind på alle spørgsmål i detaljer. Det handler jo i sidste ende ikke kun om, at mine forslag skal vedtages i Kommissionen, men også om, at der ligger en velfunderet begrundelse til grund netop og især for at forpurre potentielle reformmodstanderes hensigter. Vi vil sikre en omfattende og solid reformpakke.
Vi er i mellemtiden kommet et godt stykke videre med vores arbejde. Jeg er sikker på, at jeg nok skal fremlægge forslaget for Kommissionen i slutningen af måneden. Normalt ville forslaget kun være blevet udskudt en uge, men af forskellige årsager er tidsrummet, til dels også fordi jeg ikke har været til rådighed på bestemte tidspunkter, blevet forlænget noget.
Jeg havde og har stadig til hensigt at fremlægge forslaget for Kommissionen uden ændring af forslagenes substans. Det er så naturligvis Kommissionens opgave at drøfte det og blive enig om en holdning, der er acceptabel for flertallet af Kommissionens medlemmer.
Jeg har en sidste bemærkning. Hvad angår rotationsproceduren for generaldirektører, kan jeg forsikre Dem om, at der på ingen måde er en sammenhæng med forslagene om en reform af den fælles fiskeripolitik. Forberedelserne til en bredt anlagt rotation har jo allerede været i gang længe, og det, at rotationen og reformpakken er tidsmæssigt sammenfaldende, er et rent tilfælde. Enhver anden påstand er forkert.

Formanden.
Jeg oplyser Dem om, at der er flere medlemmer, der har anmodet om tillægsspørgsmål, og vi vil naturligvis, ud over spørgeren, give ordet til de to første, hvis navn står på den liste, som mødets tjenestegrene har givet mig. Der bliver kun to tillægsspørgsmål. De skal ikke komme med nogen indlæg til forretningsordenen, for sådan er den: Der kan stilles to spørgsmål. Ikke flere.

Stevenson (PPE-DE).
Jeg har et opfølgende spørgsmål. Jeg takker kommissæren for hans svar, og jeg lagde mærke til hans udtalelse om, at han vil give sig tid til at udarbejde yderligere analyser og tage luften ud af mulige modstandere. Jeg bifalder initiativer i den retning. Desværre har vi lige været vidne til, at man har slået luften ud af hele reformen, der nu er gået i stå.
Vi står nu i en situation, hvor vi håber, at tidsplanen ikke udskydes så meget, at vi når ind i det nye år og pludselig står i 2003, hvor visse vigtige undtagelser udløber, og vi muligvis havner i en situation, hvor alle frit kan fiske i hele EU. Det ville ikke gavne nogen af os og heller ikke fiskebestandene, der er tæt på et kollaps.
Vi har ventet mange år på reformpakken. Fiskerne har det meget svært. Kan Kommissionen garantere, - og det er jeg sikker på, den kan - at den vil bibeholde sin fulde uafhængighed på dette område og ikke lade sig tryne af enkelte medlemsstater eller af andre kilder?

Fischler
Hr. formand, hr. parlamentsmedlem, Deres spørgsmål består set fra min synsvinkel af to dele, for det første: Hvordan ser det nu rent faktisk ud med tidsplanerne? For at sige det helt klart og tydeligt endnu en gang: Jeg vil i slutningen af måneden, helt konkret den sidste onsdag i denne måned, fremlægge forslaget for Kommissionen, og det vil blive behandlet i Kommissionen. Det står klart. Derudover har det ingen indflydelse på forsinkelsen i beslutningstagningen, for selv om vi havde vedtaget forslaget i Kommissionen for tre uger siden, ville tidspunktet for en førstebehandling i Rådet (landbrug) og også i Parlamentet have været det samme.
Hvad Deres andet spørgsmål angår, vil jeg gerne endnu en gang sige og forsikre Dem om, at jeg virkelig ikke er parat til at lade mig påvirke på nogen måde af nogen eller nogen side overhovedet, hvad angår de forslag, Kommissionen stiller, om rammerne for grønbogsdiskussionen! Jeg vil, sådan som jeg har påtænkt det, foreslå en substantiel reform, og ingen er i stand til eller vil være i stand til at påvirke min position udefra, og da slet ikke på en utilladelig måde!

Formanden.
Jeg vil tillade indlæggene til forretningsordenen, men efter at de to tillægsspørgsmål er blevet stillet. Og derefter indlægget til forretningsordenen, for indtil videre er der ikke nogen uorden.

Miguélez Ramos (PSE).
Jeg vil blot takke kommissæren for hans svar, hans ord, og sige til ham, at jeg ikke et øjeblik har troet, at hr. Smidts afgang havde noget at gøre med forsinkelsen i reformforslagene. Jeg tænkte helt uskyldigt, at forsinkelsen var for at forbedre forslaget, og i denne henseende følte jeg mig endda tilfreds med den opståede forsinkelse. Men af Deres ord - og først og fremmest af Deres erklæringer til pressen i de forløbne dage - kan man dog tilsyneladende udlede, at De ikke har til hensigt at ændre så meget som et punktum eller et komma i Deres forslag.
Jeg synes stadig, at en reform af en grundlæggende politik som fiskeriet skal opfylde mindst tre fundamentale ting. Den skal ske gradvist, den skal være tilstrækkeligt finansieret, og den skal nyde størst mulig konsensus.
Derfor spørger jeg Dem, om De tror, at det forslag, som vil blive forelagt for os i næste uge, eller i de kommende dage, vil imødekomme de tre ting, jeg netop har nævnt.
Fischler
Fru Miguélez Ramos, jeg vil gerne minde om, at jeg allerede indledningsvis klart gjorde opmærksom på, at vi jo fremlagde en grønbog for et år siden, og det var grundlaget for en bredt anlagt debat. De forslag, jeg påtænker at stille, vil så vidt muligt, og så vidt det er foreneligt med reformmålene, selvfølgelig tage højde for de forskellige bemærkninger, bidrag og diskussioner, der har fundet sted i de seneste måneder. Men det, der ikke bliver tale om, er, at der kan komme en eller anden form for instruktioner over for Kommissionen. Kommissionen arbejder her fuldstændig uafhængigt og helt på eget ansvar og vil også stille forslagene under hensyntagen til dette ansvar.

Hudghton (Verts/ALE).
Jeg er i tvivl om, hvorvidt vi har den rette kommissær til at svare på spørgsmål om dette emne i betragtning af pakkens forsinkelse. Jeg accepterer, at hr. Fischler fortsat er forpligtet til at lave en hensigtsmæssig reform af den fælles fiskeripolitik, men jeg spekulerer på, om han har yderligere kommentarer til bemærkningerne om uretmæssigt pres på andre medlemmer af Kommissionen. Måske bliver formanden for Kommissionen bedt om at komme med en redegørelse om sagen. Kan De endvidere bekræfte, om generaldirektøren for fiskeri blev fjernet som en del af en rutinemæssig pakke. Er det sandt, at alle de andre personer, der blev fjernet i ly af pakken, kun fik et par timers varsel?
Er det sandt, at de særlige vanskeligheder med at få pakken vedtaget skyldes en meget specifik del af pakken, og i så fald hvorfor er det så nødvendigt at udsætte hele reformpakken?

Fischler
Hr. formand, man må betragte spørgsmålet om en fiskerireform helt isoleret i forhold til spørgsmålet om anvendelse af rotationsprincippet i Kommissionen. Jeg har bl.a. fordi jeg jo også er medlem af den såkaldte reformgruppe i Kommissionen - altid været tilhænger af, at rotationsprincippet skal omfatte A1- og A2-tjenestemændene, og at disse topfunktionærer i Kommissionen skal rotere regelmæssigt.
Der har allerede tidligere været debat om hr. Smidts mulige fratræden i løbet af 2003, og i den forbindelse gjorde jeg opmærksom på, at enhver udskiftning i det af mig udvalgte Generaldirektorat for Fiskeri, som jeg i øvrigt har et virkelig godt samarbejde med, kan finde sted enten i begyndelsen eller efter afslutningen af reformen inklusive den første fase af gennemførelsen. Det er efter min mening uforsvarligt, at vi nu, hvor kontakterne med medlemsstaterne i Rådet, med Parlamentet og især også kontakterne med stake holders indledes, midt i det hele har et skifte i den øverste funktion. Kollegiet har med mit samtykke besluttet, at ændringen skal finde sted i begyndelsen, og at hr. Smidt inddrages i denne pakke, der blev vedtaget.
Det er dybt beklageligt, at der opstod kommunikationsproblemer, og at hr. Smidt først blev informeret kort tid før, beslutningen blev truffet. Men jeg fastholder, at det ikke har nogen som helst forbindelse til fiskerireformen.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg beder Dem om at gøre en undtagelse fra Deres standpunkt af følgende årsager: Jeg vidste ikke, og jeg ved stadig ikke, hvordan jeg kan stille et tillægsspørgsmål uden at kende kommissærens svar og spørgerens gensvar. Jeg kender oprigtigt talt ikke denne metode med at stille spørgsmålet, før man ved, hvad det er, der skal drøftes her.
For det andet synes jeg ikke, at dette spørgsmål, som i øvrigt blev stillet af formanden for Fiskeriudvalget, er et hvilken som helst spørgsmål, og det åbner en betydningsfuld diskussion.
Jeg beder Dem derfor om, at De gør en undtagelse og tillader mig at stille mit spørgsmål.

Formanden.
Jeg vil gerne sige til medlemmerne, at dette ikke er en almindelig forhandling, at de har taget fejl af mødet. Dette er spørgetiden, og ifølge de anbefalinger, som vi selv har vedtaget i Parlamentet, kan der højst være to tillægsspørgsmål fra to medlemmer, som helst skal være fra forskellige politiske grupper og fra forskellige medlemsstater.
Jeg har givet ordet i kronologisk rækkefølge til et medlem fra den spanske Socialdemokratiske Gruppe og til et britisk medlem fra Gruppen De Grønne, og der er fire eller fem mere, der ønsker at tale, men de falder ikke ind under forretningsordenen. Det beklager jeg ganske vist, men sådan forholder det sig. Og jo flere indlæg til forretningsordenen, vi rejser, jo mere forhindrer vi andre kolleger i at kunne stille deres spørgsmål. Det skal De være klar over og være solidariske. Der kommer et andet tidspunkt, hvor vi kan diskutere fiskeripolitik. Kommissæren besøger Fiskeriudvalget den 21. og 22. eller hvornår han ellers måtte ønske det, det blander jeg mig ikke i - og så kan De diskutere alt det, De ønsker.

Fischler
Hr. formand, jeg vil kun bidrage til forhandlingen med en enkelt sætning, og det kan måske bidrage til freden i Europa-Parlamentet. Fiskeriudvalget vil beskæftige sig udførligt med emnet næste uge, og jeg har forpligtet mig til at være til stede. Jeg står til rådighed for alle spørgsmål, der bliver stillet ved den lejlighed.

Formanden.
Jeg er overhovedet ikke i tvivl om, at hr. Fischler virkelig vil stå til Deres rådighed i udvalget og i plenarforsamlingen, hvor De skal behandle dette spørgsmål, der som nævnt af hr. Nogueira virkelig er yderst vigtigt og dybtgående for at blive i fiskerisproget.

Formanden.
Spørgsmål nr. 28 af Myrsini Zorba (H-0342/02):

Om: Mindreårige sportsfolk
I løbet af de senere år har yngre og yngre sportsfolk deltaget i de store sportsbegivenheder. Disse mindreårige sportsudøvere begynder allerede i førskolealderen med at træne og forberede sig på deltagelse i mesterskaber. Disse børn er dog ikke selv i stand til at træffe afgørelse om deres fremtid og gøres ofte til halvprofessionelle, bliver i nogle tilfælde ligefrem udnyttet og får særlige "ernæringstilskud". Der henvises i denne forbindelse til, at Europa skal være vært for de kommende Olympiske Lege.
Kan Kommissionen oplyse, om den agter at træffe foranstaltninger til imødegåelse af dette fænomen, eventuelt inden for rammerne af den antidopingkampagne, som den allerede har indledt, og under påberåbelse af FN's konvention om barnets rettigheder?

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, fru Myrsini taler om beskyttelse af mindreårige inden for sport. Hun påpeger især de risici, der opstår for mindreårige, ofte professionelle eller halvprofessionelle, ved deltagelse i store sportskonkurrencer. Man kom derfor for første gang ind på emnet beskyttelse af unge sportsudøvere i Det Europæiske Råds erklæring fra Nice om sportens særlige kendetegn og dens samfundsmæssige funktion, der skal tages hensyn til i forbindelse med fælles politikker. Kommissionen har været inde på emnet i forbindelse med Helsinki-rapporten om sport og i forbindelse med det europæiske sportsforum den 26. og 27. oktober 2000 i Lille - navnlig i workshoppen om beskyttelse af unge - og den særlige situation for unge under 18 år blev også gennemgået nøje i anledning af den diskussion, der fandt sted mellem Kommissionen og FIFA i forbindelse med reglerne for international transfer af fodboldspillere og blev afsluttet i marts 2001.
Men der er én ting, vi ikke må glemme, og det er, at den egentlige beskyttelse af unge sportsudøvere for en stor del henhører under medlemsstaternes kompetenceområde. Kommissionen har imidlertid støttet den mellemstatslige dialog om problemet massivt med sine initiativer. Derudover blev der også truffet foranstaltninger på fællesskabsplan under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet. Således vedtog Rådet f.eks. den 22. juni 1994 direktiv 94/33 om beskyttelse af unge på arbejdspladsen. Direktivet forbyder børnearbejde, der fastlægges regler for unges arbejde, og der skal også generelt sørges for, at alle arbejdsgivere garanterer de unge mennesker arbejdsbetingelser svarende til deres alder. Direktivets væsentligste mål består altså i at fremme bedre arbejdsbetingelser for unge uden at udstede et absolut forbud. Endelig har Kommissionen lanceret talrige foranstaltninger med henblik på dopingbekæmpelse - især i forbindelse med unge. I 1999 vedtoges en rapport om en plan for Fællesskabets bidrag til dopingbekæmpelse. Desuden blev der året før finansieret flere undersøgelser, herunder en undersøgelse om beskyttelse af unge sportsudøvere. Endelig overvejer Kommissionen for øjeblikket mulighederne for at gennemføre en ny fællesskabsplan for dopingbekæmpelse, der i højere grad skal tage højde for problematikken med dopingbekæmpelse i forbindelse med unge.

Zorba (PSE).
Selvfølgelig ved jeg, hvad der er sket i fortiden, men eftersom vi skal til at afholde De Olympiske Lege, er det efter min mening meget vigtigt at se, om alle disse delforanstaltninger og undersøgelser fører til en reel fællesskabshandlingsplan eller til nationale handlingsplaner om dette spørgsmål, hvis Kommissionen tilskynder medlemsstaterne til en sådan beslutning. Ernæringstilskuddene og professionalismen hos meget små børn i førskolealderen er nemlig nået op på et voldsomt højt niveau. Det er efter min mening en reel trussel mod børnenes sundhed, og det er i modstrid med en sportsånd for alle og uprofessionel sportsudøvelse.

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlem, mine damer og herrer, jeg kan kun endnu en gang forsikre Dem og har også fået en forsikring hos de ansvarlige tjenestegrene: Der kommer en sådan handlingsplan. Jeg anerkender absolut Deres bekymringer netop i forbindelse med de kommende Olympiske Lege. Derfor har vi så hårdt brug for en handlingsplan, og et af dens centrale punkter bliver antidopingkontrol og antidopingforanstaltninger.

Formanden.
Da spørgsmål nr. 29 og nr. 85 vedrører samme emne, behandler vi dem under ét. Spørgsmål nr. 29 af Margrietus J. van den Berg (H-0348/02):

Om: Kommissionens ønskeseddel i forbindelse med liberaliseringen af tjenesteydelser i udviklingslandene
I forbindelse med GATS-forhandlingerne er Kommissionens komité 133 for øjeblikket ved at forberede EU's "ønskeseddel" til liberaliseringen af tjenesteydelser i udviklingslandene. Kommissionen betragter ikke disse lister som offentlige. Siden den 16. april har de foreløbige lister vedrørende 29 lande været offentligt tilgængelige via en ngo's website. Det fremgår heraf, at der også stilles krav om, at bestemte dele af de offentlige tjenesteydelser i udviklingslandene liberaliseres. Der er tale om sektorer, der også inden for Den Europæiske Union betragtes som følsomme. Har Kommissionen givet erhvervslivet i EU særbehandling? Hvilken rolle har European Services Network spillet? Er det rigtigt, at Kommissionen gør sig til talsmand for liberalisering i udviklingslandene, samtidig med at medlemsstaterne ikke selv ønsker denne liberalisering gennemført hos sig selv? Er dette ikke selvmodsigende? Hvordan er situationen med hensyn til GATS-forhandlingerne og IMF's GSP-krav over for udviklingslandene i forbindelse med liberalisering?  Spørgsmål nr. 85 af Anne E.M. Van Lancker (H-0350/02):

Om: Forberedelse til GATS-forhandlingerne
Kommissionen forbereder i øjeblikket i samarbejde med Komité 133 sit mandat til GATS-forhandlingerne. I øjeblikket arbejder man efter forlydender med en liste over sektorer, som Kommissionen ønsker omfattet af liberaliseringsforhandlingerne. Kan Kommissionen oplyse, hvordan disse vigtige forhandlinger forberedes og hvilke sektorer er optaget på medlemsstaternes "request list"? Er Kommissionen rede til at give Parlamentet oplysning om denne liste? Gentagne gange er det meddelt, at offentlige goder så som undervisning, sundhedssektoren og vandforsyning under ingen omstændigheder skulle liberaliseres. Kan Kommissionen bekræfte, at dette standpunkt fastholdes? Vil den såkaldte "request list" blive forelagt Rådet (almindelige anliggender) til godkendelse, eller henhører den helt under Kommissionens forhandlingmandat?

Lamy
De to spørgsmål refererer til visse ikke-statslige organisationers og visse avisers offentliggørelse af EU's forslag til en ønskeliste for GATS-forhandlingerne i WTO. Disse lækager, for det er, hvad det er, er beklagelige, for de forstyrrer vores egen interne forberedelse af forhandlingerne, Fællesskabets høringsprocesser er endnu ikke afsluttet, vi er kun ved de indledende drøftelser af forslag, og vi har på ingen måde fastlagt en endelig holdning i Unionen. Faktisk er vi i færd med, som foreskrevet i procedurerne, at høre medlemsstaterne, således at de har mulighed for at studere de indledende krav, afholde deres egne, interne høringer og fremlægge deres betragtninger for os, hvorefter hele denne proces på et givet tidspunkt, som endnu ikke er inde, vil resultere i, at forslagene til ønsker fremlægges i Genève.
Lækagerne er også beklagelige, fordi de ikke er gavnlige for vores egen forhandlingsposition. Ved at offentliggøre forhandlingsforslag af denne type, sætter man klart de tredjelande under pres, som forslagene henvender sig til, og som derefter selv har måttet tage stilling til en række spørgsmål om noget, som fra vores side endnu kun var forslag. Alt sammen elementer, som selvfølgelig ikke letter forhandlingerne.
Endelig er de beklagelige, fordi Europa-Parlamentet for en gangs skyld ikke er blevet informeret før de andre, eller i hvert fald lige efter Rådet, hvilket ikke er i overensstemmelse med de regler, som vi i fællesskab har fastlagt. Jeg gør opmærksom på, at vi inden for rammerne af traktaten, som giver Rådet en klar prioritet, imellem os har vedtaget nogle uformelle informations- og høringsprocedurer, som har fungeret fint indtil videre, og som jeg i øvrigt ikke har grund til at mene ikke vil fortsætte med at fungere fint i fremtiden.
Den sidste årsag til, at jeg mener, det er beklageligt med disse lækager, er, at de sender et lidt besynderligt signal, som drejede det sig om et scoop, hvor man havde gjort nogle interessante opdagelser ligesom i kriminalromanerne. Det er ikke just tilfældet, eftersom de store linjer i forslagene er offentligt tilgængelige og har været at finde på vores hjemmeside siden udgangen af 2000 og ikke indeholder noget som helst nyt i forhold til det, vi har skiltet med i vores politiske principper.
I enhver forhandling er der en indledende fase med overvejelser, en efterfølgende fase med gennemsigtighed og en sidste fase med forhandlinger langt borte fra mediernes søgelys. For øjeblikket befinder vi os i overvejelsesfasen. Vi har omhyggeligt konsulteret både den ene og den anden, før vi overbragte vores første forslag til medlemsstaterne. Jeg kan forsikre Dem om, at hvad angår Parlamentets holdninger til GATS-forhandlingerne, i hvilke det har insisteret meget på nødvendigheden af at sikre respekten for de offentlige tjenester, et spørgsmål, der i øvrigt også optager Kommissionen, og som vi har indskrevet i vores forslag, adskiller disse holdninger sig på ingen måde fra, hvad vi har givet udtryk for. Vi har ganske rigtigt hørt og taget hensyn til holdningerne i en række erhvervsmiljøer og hos en række ikke-statslige organisationer, men ingen af disse organisationer har fået nogen særbehandling fra vores side.
Kort sagt er disse lækager virkelig helt igennem beklagelige, men de indeholder ikke desto mindre, ligegyldigt hvor beklagelige de er, et positivt element, nemlig at alle de, der interesserer sig levende for sagen og nu har lejlighed til at studere den nærmere, eftersom de hemmeligholdte dokumenter er blevet offentliggjort, vil opdage, at disse såkaldt hemmelige forslag passer fuldstændigt ind i den række målsætninger, som vi har proklameret offentligt, og at der ikke er nogen skjult dagsorden i modsætning til, hvad der er blevet skrevet rundt omkring. De vil især konstatere, at vi på ingen måde har intentioner om at fremme eller kræve privatisering af de offentlige tjenester eller lukning af dem i nogen som helst sektor eller noget som helst land.
Faktisk har der indtil videre kun været ét offer for denne offentliggørelse, og dette offer er myten om den skjulte dagsorden. Offeret har det så dårligt, at jeg indimellem har mistænkt mig selv for personligt at have skabt denne lækage for at bevise, i hvilken grad det, vi foretog os i det skjulte, var i overensstemmelse med det, vi fortalte offentligheden. Jeg benægter selvfølgelig enhver spekulation i den retning.
For at tale om indholdet vil jeg kort gøre opmærksom på, at WTO's GATS-aftale er den smidigste aftale, der findes, at den fastlægger, at de enkelte lande skal opstille en liste over de aktiviteter, for hvilke de er rede til at åbne deres markeder og tilbyde behandling under hensyntagen til udenlandske tjenesteyderes nationalitet, at alle lande kan udelukke de aktiviteter, som de finder politisk følsomme, fra deres liste, og at problemerne med forskellige økonomiske og sociale forhold i deltagerlandene således respekteres.
I øvrigt fastholder WTO-medlemmerne deres suveræne ret til at regulere de handels- og ikke-handelsmæssige aktiviteter, som udfolder sig på deres territorium, i henhold til specifikke offentlige målsætninger. Det er det generelle princip. Med hensyn til de omtalte forslag til krav, og i overensstemmelse med de forhandlingsforslag, som vi har stillet forud og i tråd med de målsætninger, som vi allerede har fremlagt, så omfatter de en række sektorer, som jeg hurtigt vil nævne, nemlig de liberale erhverv, erhvervsservicen, mail- og post- og teletjenesterne, byggesektoren og ingeniørtjenesterne, forsyningssektoren, miljøtjenesterne, de finansielle tjenester, turismen, rejsesektoren, transport- og energisektoren. Der er - som De har konstateret ved at høre listen - ikke tale om hverken sundhed eller uddannelse, og vi har på ingen måde rettet forespørgsler til tredjelande hverken inden for sundheds- eller uddannelsessektoren, og vi har ikke planer om - i hvert fald ikke på nuværende tidspunkt - at give tilbud på området herfra, må jeg sige.
Tilbage står et spørgsmål, som hr. van den Berg har henledt vores opmærksomhed på, nemlig spørgsmålet om vand i udviklingslandene, som faktisk er en kompliceret sag. Vi er i Kommissionen overbeviste om, at vi i dette vandspørgsmål har gode grunde til at rette forespørgsler til tredjelandene om vandforsyning. Jeg understreger nøje ordet "vandforsyning" for at markere en klar forskel til problemet om adgang til vandressourcer, som ligger uden for anvendelsesområdet for WTO-aftalen om tjenesteydelser. Vi vurderer på baggrund af en række internationale undersøgelser, at hvis den milliard eller halvanden milliard mennesker på jorden, som ikke har adgang til vand i dag, skal have adgang til vand inden for de næste 10 år, så har vi brug for private investeringer. Den omhandlede mængde kapital til investering i infrastrukturer af denne type beløber sig til ca. 200 milliarder dollars. I dag ligger investeringsniveauet på omkring 70-80 milliarder dollars. Forskellen kan ikke udlignes udelukkende med offentlige midler. Vi vurderer således, at GATS-forhandlingerne, hvis de ledes i den rigtige retning, kan være et nyttigt bidrag til en international indsats, som er blevet iværksat for at opfylde FN's målsætninger fra 2000 på vandområdet.
Min sidste bemærkning gælder det punkt, som blev nævnt af hr. van den Berg, nemlig spørgsmålet om forholdet mellem de krav eller betingelser, som er opstillet af IMF om de mindst udviklede lande, og WTO-forhandlingerne. Hvad det angår, er svaret, at GATS-forhandlingerne og IMF's strukturtilpasningsprogrammer ikke hænger sammen. Derfor har de udviklingslande, som skulle have eller har forpligtet sig i henhold til strukturtilpasningsprogrammer, interesse i at overføre disse forpligtelser, om jeg så må sige, til deres egen goodwillkonto i de internationale forhandlinger.
Så længe disse krav ikke er konsolideret i WTO, betragtes de ikke som obligatoriske set fra WTO's synspunkt, og følgelig kan de lande, som af den ene eller anden årsag er blevet tvunget til eller har accepteret krav af denne type fra IMF, benytte sig af denne goodwill i WTO-forhandlingerne. Vi er for vores eget vedkommende i hvert fald rede til at se positivt på sagen.

Van den Berg (PSE).
Vi har meget høje tanker om kommissæren, men vi troede da virkelig ikke, at han havde udviklet en så hemmelig strategi, at den skjulte liste var hans egen fremgangsmåde. Men nu hvor denne liste foreligger, konstaterer jeg, at kommissæren har sagt, at hvis vi fremsætter en anmodning, er der ingen lande, der tvinges til at gå med til noget, som de ikke vil. De bestemmer selv, hvad den offentlige sektor omfatter.
Nu har jeg forstået, at kommissæren arbejder ud fra en forpligtelse, og jeg vil gerne spørge ham, om han endnu en gang kan bekræfte, at denne forpligtelse for hans vedkommende - og dette spiller også en rolle mellem Kommissionen og Parlamentet - i princippet indebærer, at det, som vi ikke vil udsætte os selv for eller ikke vil kræve af os selv, for at sige det sådan - f.eks. med hensyn til vandforsyning eller inden for undervisning, sundhedsvæsen eller andre sektorer - heller ikke vil blive pålagt andre. Og at vi, især hvis vi skulle afvige herfra, først diskuterer det grundigt med hinanden.
Jeg tror, at det er meget vigtigt for os at kende denne politiske forpligtelse, denne klare linje, godt. Endvidere tror jeg, at Johannesburg sandsynligvis også er et godt sted til med hensyn til vandforsyningen at sørge for, at adgangen forvaltes offentligt, men at finansieringen måske kan tage yderligere form gennem private kanaler.

Formanden.
Jeg anmoder Dem, hr. kommissær og mine damer og herrer, om, at De fatter Dem i korthed, for i forbindelse med dette spørgsmål har vi overskredet alle tænkelige tidsgrænser.

Lamy
Meget kort vil jeg sige, at vi bør skelne klart mellem fællesskabsordninger om offentlige tjenester og WTO-ordninger. Vi har fællesskabsordninger, som vi vedtager på vores egne præmisser, og i WTO vedtager vi af og til nogle afvigende holdninger. Vi kan naturligvis ikke gå ud over det, vi har besluttet os til internt, men vi kan lade være med at gå så langt, som vi har gjort internt, og det vil helt præcist være vores politik.
Med hensyn til Deres andet specifikke spørgsmål vil jeg spørge, om vi kræver liberalisering af andre inden for sektorer, hvor vi ikke selv er rede til at forpligte os. Det er ikke vores politik, og mine instruktioner og det, jeg har sagt offentligt, er, at vi, hvis vi gør det, kun gør det undtagelsesvist og derfor til den tid efter de nødvendige høringer og positive tilkendegivelser.

Van Lancker (PSE).
Jeg vil takke kommissæren for hans klare svar. Jeg må ærligt sige, at jeg selv var glad for beretningerne fra ngo'erne. Jeg ville blot for tydelighedens skyld have spurgt kommissæren, om han, når disse drøftelser er afsluttet, vender tilbage til Rådet (almindelige anliggender) for at få et officielt mandat, eller har Kommissionen egentlig allerede nu fået mandatet?
Lige netop omkring vandforsyning var der faktisk opstået meget stor uenighed, også i Europa.

Lamy
Mit mandat i min egenskab af kommissær er det, som Rådet og i øvrigt også Parlamentet har vedtaget i 1999 til Seattle-forhandlingerne. Så mandatets omfang og mine forbehold er at finde i dette dokument, som er offentligt tilgængeligt.
Hvad angår de offentlige tjenester, gør jeg opmærksom på, at GATS-forhandlingerne sker i etaper. Først er der en ønskerunde - alle ønsker noget af alle - og dernæst en tilbudsrunde - alle afgiver tilbud til alle. Fristen for ønsker er fastsat til juni i år og for tilbud til marts næste år, og det er først herefter, når ønsker og tilbud er sammenholdt, at man hver især indtager et standpunkt. Det er således på det tidspunkt, det vil sige sandsynligvis omkring begyndelsen af eller midt i 2004, at vi ved præcist, hvad vi er klar til at tilbyde, og det vil jeg gøre, som jeg har gjort hidtil, i samarbejde med Rådet, Parlamentet og en række andre miljøer - erhvervs- eller græsrodsmiljøer - i civilsamfundet, som interesserer sig for disse spørgsmål.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Jeg takker kommissæren for svaret og har et tillægsspørgsmål. I flere avisartikler er det blevet hævdet, at Kommissionen ønsker at koble kravet om en liberalisering på tjenestesiden i andre lande sammen med en reduktion eller afskaffelse af landbrugseksportstøtten fra EU's side.
Jeg synes, at enhver sådan sammenkobling mellem vores krav om deregulering i andre lande og EU's indlysende reduktion af landbrugseksportstøtten er forkastelig og uforsvarlig.
Jeg vil gerne høre, om kommissæren kan forsikre mig om, at det ikke er rigtigt, og at der ikke vil ske nogen sammenkobling mellem spørgsmålet om eksportstøtte til landbrugsprodukter fra EU og en liberalisering af de offentlige tjenester i andre lande.

Lamy
Helt ærligt tror jeg ikke, at der findes sådanne forbindelser. Landbrugsforhandlingerne, som føres i fællesskab af min kollega, hr. Fischler, som hovedordfører og jeg selv som medordfører, er forhandlinger, hvis form er fastlagt i Doha, og alle omkring bordet har forpligtet sig til at fremme vores markedsadgang, reducere de interne støtteordninger og samtidig mindske eksportstøtten. Det er den overordnede linje, som alle blev enige om i Doha. Herefter kommer spørgsmålet om kvantitet, hvor meget skal vi satse på? Det er præcist dette spørgsmål, som er til forhandling, og der er ikke, så vidt jeg ved, nogle forbindelser af den type, som De nævner, mellem deregulering på den ene side og reducering af støtten på den anden.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær Lamy, vi ved, at GATS-forhandlingerne også tager sigte på at skabe øget velstand i udviklingslandene. Her har liberaliseringen det formål at skabe fordele til gavn for forbrugerne, og den henvender sig som regel til de berørte virksomheder. Derfor vil jeg gerne vide, hvilke tjenesteydelsessektorer Kommissionen egentlig prioriterer under forhandlingerne.

Lamy
Jeg har nævnt prioritetsområderne, hr. Rübig. I det store og hele svarer de til de områder, hvor EU har en klar komparativ fordel. Finansielle tjenesteydelser, telekommunikation, forsyninger og byggetjenester er dem, der oftest er tale om under forhandlingerne eller de bilaterale møder. Rundt regnet udgør disse sektorer hen ved 70% af EU's bruttonationalprodukt og udgør stadig kun omkring 25% af vores eksport, hvilket beviser, at der her er et meget stort potentiale, som skal udnyttes.

Formanden.
Mange tak, hr. Lamy, for Deres samarbejde.
Anden del
Spørgsmål til fru Schreyer
Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 30. Spørgsmål nr. 31 af Göran Färm (H-0343/02):

Om: Budgettets gennemførelse
EU-budgettet har i flere år kørt med store overskud. Dette er negativ udvikling, eftersom det indebærer, at de lovede penge ikke når frem til det sted, hvor de skal. På længere sigt fører dette til, at EU's troværdighed står på spil.
Hvad vil Kommissionen gøre for at rette op på dette alvorlige problem?
Har Kommissionen nogle kontakter med Rådet for Den Europæiske Union og medlemsstaterne for at forbedre gennemførelsen af EU-budgettet?

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Färms spørgsmål besvarer jeg som følger: I regnskabsåret 2001 blev der af forpligtelsesbevillingerne gjort brug af i alt 97%. Det var en tydelig forbedring i forhold til året før, hvor vi havde en udnyttelsesgrad på 82% ved forpligtelsesbevillingerne. Ved betalingsbevillingerne så billedet imidlertid anderledes ud. Her lå udnyttelsen i 2001 på 82% af de disponible midler og dermed under den i forvejen lave værdi fra året før, altså 2000, hvor den udgjorde 88%.
Overskuddet i regnskabsåret 2001 skyldtes hovedsageligt utilstrækkelig udnyttelse af midlerne fra strukturfondene - 9,4 milliarder - Samhørighedsfonden samt førtiltrædelsesinstrumenterne Ispa, Sapard og Phare. Besparelser i landbrugssektoren på 1,9 milliarder euro bidrog imidlertid også i betydelig grad til budgetoverskuddet i 2001. Ved strukturfondene skyldtes underudnyttelsen især den forsinkede start på programmerne i den nye programmeringsperiode 2000-2006. Ved Sapard og Ispa var det et samspil af to faktorer, dels startvanskeligheder i forbindelse med nye aktiviteter, dels oprettelsen af de nødvendige administrative strukturer i ansøgerlandene.
Kommissionen er meget bekymret over denne udvikling og har allerede truffet en række sikkerhedsforanstaltninger for at styrke de forholdsregler, der blev truffet i 2001. Bl.a. er medlemsstaterne, som jo er ansvarlige for afviklingen af programmerne, blevet opfordret til at overholde gennemførelsestidsplanen for perioden 2000-2006 inklusive n+2-reglen i henhold til artikel 31 i forordning 1260/1999 ubetinget og nøje. Denne regel gælder for de enkelte programmer allerede fra den 31. december 2002, for de øvrige fra den 31. december 2003.
Med skrivelse af 21. november sidste år gjorde min kollega, hr. Barnier, udtrykkeligt medlemsstaterne opmærksomme på denne regel. Kommissionens tjenestegrene informerer regelmæssigt medlemsstaterne om status for afviklingen af alle de middelbindinger, hvor der er fare for, at den nævnte regel kan blive anvendt. Den sidste orientering herom kom i april 2002. Medlemsstaterne fik en frist indtil den 31. marts 2003 til at indgive deres begæringer om slutbetaling for programmerne fra den sidste programmeringsperiode, altså programmeringsperioden 1994-1999.
Ved Samhørighedsfonden fastsættes i hver finansieringsbeslutning en bindende frist for præsentation af disse betalingsbegæringer. Kommissionen har informeret medlemsstaterne om, at den principielt ikke er villig til at forlænge disse frister. Gennemførelsen af strukturfondsforanstaltningerne skal fremover overvåges stærkere end hidtil i hele perioden, især ved hjælp af de nye betalingsprognoser, som medlemsstaterne skal opstille.
Disse prognoser får budgetmyndigheden nu også kendskab til under budgetproceduren. Desuden vil Kommissionen gøre de berørte medlemsstater opmærksomme på risikoen for en automatisk ophævelse af middelbindinger, der har varet for længe. Medlemsstaternes vurdering af deres behov for de betalinger, der blev præsteret i regnskabsåret 2001 inden for rammerne af strukturfondene - undtagen forudbetalinger - lå for regnskabsåret 2001 15 milliarder højere end det, medlemsstaterne rent faktisk stillede som betalingskrav.
Ved de øvrige budgetposter bestræber Kommissionen sig på at forfine sine behovsprognoser og fortsat at udbygge gennemførelsesplanen for budgettet for 2002 for på den måde og i rette tid at kunne afdække eventuelle diskrepanser mellem gennemførelsesbehovet og de disponible midler takket være en mekanisme til tidlig varsling. Ved hjælp af denne plan skal gennemførelsen af budgettet i hele perioden overvåges, og i september og i november 2002 informeres budgetmyndigheden - som vi har givet tilsagn om over for Dem - så herom.

Färm (PSE).
Jeg takker kommissær Schreyer for det konstruktive svar på mit spørgsmål. Som budgetordfører kunne jeg naturligvis have diskuteret dette med fru Schreyer i forbindelse med debatten om 2003-budgettet, men jeg ville hellere præsentere det som et spørgsmål. Det drejer sig nemlig om et langt større og langt mere principielt problem.
Budgetmyndigheden træffer beslutninger om regionalpolitik og bistandspolitik, fordi vi ønsker at fremme beskæftigelsen i fattige regioner og yde støtte til verdens fattige lande.
Hvis vi opdager, at en stor del af vores beslutninger aldrig føres ud i livet, er det et stort demokratisk problem, der kan svække borgernes tillid til EU. Derfor synes jeg, at vi skal få medlemsstaterne, Rådet, Kommissionen og Parlamentet til i fællesskab at gennemføre en handlingsplan for at ændre disse forhold radikalt.
Jeg har også et sidste spørgsmål til fru Schreyer. Mener Kommissionen, at der er et tilstrækkeligt beredskab i medlemsstaterne til at gøre noget ved problemerne? Indimellem har jeg en følelse af, at medlemslandenes finansministre er mest begejstret, når de får penge retur.
Findes der en reel vilje i Kommissionen og Parlamentet til i fællesskab at gøre noget ved problemerne?

Schreyer
Hr. parlamentsmedlem, jeg vil først gøre opmærksom på, at implementeringen på det område af bistandshjælpen, som De nævnte, har forbedret sig væsentligt i de sidste to år. Sidste år, i 2001, blev næsten alle disponible betalingsmidler udbetalt. Det er virkelig en mærkbar ændring i forhold til de tidligere år. Her mærkes reformen og især også de foranstaltninger, som mine kolleger, Chris Patten og Poul Nielson, har truffet, virkelig positivt.
Til anden del af Deres spørgsmål kan jeg sige, at medlemsstaterne nu også er interesseret i at uddele midlerne fra strukturfondene. Altså, De har ret, på den ene side er det naturligvis finansministrene, der glæder sig, hvis der strømmer midler tilbage fra et budgetår, men på den anden side er det også finansministrene, som opstiller prognoser over, hvad der skal hæves fra strukturfondene i løbet af et år. Vi har på den ene side prognosen og den kæmpestore diskrepans til det, der så realiseres, og på den anden side naturligvis den kendsgerning, at tilbagestrømningen hilses velkommen.
Vi overvejer, hvordan vi kan anvende instrumenter til at gøre disse prognoser, som vi efterfølgende også baserer vores forslag på, mere konkrete og måske også mere forpligtende.
Jeg vil gerne påpege, at reglen ved foranstaltningerne til fremme af udviklingen af landdistrikter foreskriver, at det, hvis medlemsstaternes prognose om, hvor meget de har brug for, afviger med en bestemt procentsats fra det, der rent faktisk realiseres, på en måde sanktioneres negativt året efter i form af en fratrækning. Det er en meget vidtgående ordning, men den har dog vist sig at fungere.
Også min kollega, hr. Barnier, arbejder på, at vi når frem til en forbedring i forbindelse med den diskrepans, vi har for øjeblikket i strukturfondene.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil ikke tale til Dem om de store tal, De håndterer.
Vi ved alle, at af de 1,27% er der forpligtelser for 1,14%, og der bruges ca. 1%. Men vi tilskriver det altid medlemsstaterne, og vi siger, at de forpligter sig til mere, end de efterfølgende er i stand til at bruge.
Jeg vil stille Dem et meget konkret spørgsmål om et program, der ene og alene afhænger af Kommissionen, Life-programmet.
Life-programmet, der sidste år rådede over ca. 100 millioner euro, indgik forpligtelser for 20 millioner mindre end det havde, til trods for at det havde mere end nok projekter, der var ordentligt vurderet og ordentligt klassificeret, til at kunne have indgået forpligtelser for 100 millioner. I år, hvor dette program er lige ved at blive tildelt - hvis det ikke allerede er blevet tildelt, for det skulle ske en af dagene - vil Kommissionen så gøre det samme? Hvad vil De gøre for at kontrollere, at Kommissionen faktisk tildeler 100% af de bevillinger, den har, og at den ydermere har nogle projekter i reserve, da gennemførelsen af disse programmer nåede op på det normale niveau, som De har nævnt, på 70% eller 80%, som bagefter bruges i Kommissionen?
Fru kommissær, dette afhænger alene af Kommissionen og ikke af medlemsstaterne.

Schreyer
Fru parlamentsmedlem, De har ret i, at det forholder sig sådan ved strukturfondene, at vi stort set tilbagebetaler det, som medlemsstaterne har givet ud. For så vidt kan der, hvis der ikke foreligger nogen regninger, heller ikke udbetales noget, mens det handler om en direkte implementering ved Life-programmet. Sidste år var der tale om en forsinkelse ved bestemte udskrivninger. Jeg kan desværre ikke fortælle Dem, hvordan den aktuelle indfrielsesgrad er. Det ville jeg gerne kunne forelægge konkret og meget nøjagtigt og i detaljer for Dem skriftligt.

Formanden.
Mange tak, fru Schreyer.
Spørgsmål til hr. Busquin
Formanden.
Spørgsmål nr. 32 af Bart Staes (H-0266/02):

Om: EU-budgettet og støtte til våbenindustrien
Ifølge Institute for Security Studies afsatte EU i 1999 mellem 1,5 milliarder og 2 milliarder euro til udgifter, der på den ene eller den anden måde har tilknytning til våben. Størstedelen af pengene gik over strukturfondene og budgettet til forskning og teknologi inden for rammeprogrammet til forskning og teknologisk udvikling.
Kan Kommissionen bekræfte dette og oplyse, i hvilken udstrækning EU-fonde benyttes til direkte eller indirekte støtte af våbenindustrien, og kan Kommissionen desuden oplyse, hvor store EU-bevillinger der er afsat til omstrukturering af våbenindustrien?

Busquin
Hr. formand, mine damer og herrer, hvad angår de to sektioner i EU's budget, som hr. Staes nævner som finansieringskilde til støtte til våbenindustrien, vil Kommissionen gerne komme med følgende udredninger:
Når det drejer sig om rammeprogrammet for forskning og teknologisk udvikling, gør Kommissionen opmærksom på, at beslutningen om det femte rammeprogram, som nu er iværksat efter at være blevet vedtaget ved en procedure med fælles beslutningstagning af Parlamentet og Rådet, fastsætter, at finansieringerne af programmet skal gå til projekter, som forfølger civile mål. Det betyder konkret, at en specifik støtte til våbenindustrien ikke er mulig via rammeprogrammet til forskning.
Hvad angår strukturfondene, har Kommissionen i 1993 i forbindelse med en krise i våbenindustrien lanceret et program med navnet Konver, som er et hjælpeprogram til omstrukturering af de beskæftigelsesområder, som er hårdest ramt af nedskæringer i våbenindustrien eller lukninger af militærområder.
Målsætningen for fællesskabsinitiativerne var at støtte diversificeringen af områder, som er stærkt afhængige af forsvaret, via omstrukturering af aktiviteter, som er forbundet med denne sektor, og udvikling af aktiviteter inden for andre industriområder end forsvarsområdet. Det flerårige initiativ Konver, som løb fra 1994-1999, finansierede foranstaltninger som civil videreuddannelse af de ansatte, diversificering af virksomhedens økonomiske struktur, udviklingsstøtte til små og mellemstore virksomheder, omlægning af militærområderne til nye civile aktivitetssektorer og genopretning af miljøet.
På budgettet er der afsat midler til strukturfondene, som beløber sig til 739 millioner euro, 1996-niveau, det vil sige gennemsnitligt 125 millioner euro om året. I programmeringsperioden 2000-2006 er Konver blevet slettet som selvstændigt initiativ, men Konver-finansierede aktioner er stadig mulige inden for rammerne af mål 1- og 2-programmerne.

Staes (Verts/ALE).
Tak, hr. formand, tak for svaret, kommissær Busquin. Jeg vil gerne have en præcisering. De siger meget tydeligt, at rammeprogrammet kun kan bruges til civile eller borgerlige mål og ikke til militære mål. Sådan har jeg i det mindste forstået det. Vi har naturligvis også en række produkter med dobbelt anvendelse, dual use-produkterne, som bruges både i den civile og i den militære sektor. Kan kommissæren bekræfte eller forsikre os om, at pengene fra rammeprogrammet ikke også bruges til produkterne med dobbelt anvendelse? For det andet siger kommissæren, at Konver-programmet egentlig ikke længere eksisterer for perioden 2000-2006, men at aktionerne stadig er mulige, og at der kan indsendes ansøgninger. Kunne han meddele os, om der i øjeblikket løber projekter i lighed med det tidligere Konver-program? Jeg takker ham for svaret.

Busquin
Jeg vil gerne svare hr. Staes på to spørgsmål. Hvad angår forskningsprogrammet, er traktaten og teksterne vedrørende det femte rammeprogram utvetydige. Kommissionen har ingen juridisk kompetence med hensyn til specifik militær forskning, eftersom dette område henhører under det mellemstatslige samarbejde og WEU. Jeg henviser til traktatens § 17. Beslutningen om det femte rammeprogram fastslår, at Fællesskabets økonomiske tilskud til forskningsprojekter inden for rammeprogrammet udelukkende skal anvendes til civile formål. Den tillader således ikke eksplicit støtte til forskning med både civile og militære mål. Forslaget vedrørende det sjette rammeprogram går i samme retning. Det står samtidig helt klart, at det selvfølgelig ikke altid er let at vurdere, hvor stor en del af den civile forskning der eventuelt bliver genstand for militær anvendelse. Der er f.eks. informationsteknologiske forskningsprogrammer, som på et eller andet tidspunkt kan blive anvendt til militære formål, selv om de er civile forskningsprogrammer. Det var, hvad jeg havde at sige om forskningsprogrammet.
Hvad angår Konver, har jeg sagt til Dem, at de Konver-finansierede programmer fortsat er mulige inden for rammerne af mål 1- og 2-programmerne, som henhører under min kollega hr. Barniers kompetence. Jeg har ikke andre muligheder for at præcisere for Dem, hvilken andel af programmerne der for indeværende er finansieret af Konver inden for rammerne af mål 1 og 2. Jeg gør dog opmærksom på, at Konver-programmerne har til formål at omstrukturere de beskæftigelsesområder, som er hårdest ramt af nedskæringer i våbenindustrien eller lukninger af militærområder. Så formålet med disse programmer er socioøkonomisk og går i den ønskede retning, tror jeg.

Formanden.
Spørgsmål nr. 33 af Bernd Posselt (H-0326/02):

Om: Medlemsstaternes forfatninger og det 6. rammeprogram
På baggrund af Kommissionens utilfredsstillende svar på min forespørgsel (H-0167/02)

Busquin
Kommissionen er klar over, at forskning i menneskelige embryoner er genstand for divergerende etiske valg og bestemmelser i de forskellige lande. Hvad angår de etiske bestemmelser for det sjette rammeprogram, ligger Kommissionens forslag til regler på linje med Parlamentets ændringsforslag ved førstebehandlingen af det sjette rammeprogram samt med den holdning, som Den Europæiske Gruppe om Etik indtager. De er ligeledes baseret på de etiske regler i det femte rammeprogram for forskning.
Kommissionen har understreget sin holdning i en erklæring i forbindelse med Rådets vedtagelse af den fælles holdning om det sjette rammeprogram for forskning. Den kræver, at deltagerne i EU-forskningsprogrammerne skal respektere de nationale lovgivninger og etiske regler til fulde. De lokale etiske udvalg eller de ansvarlige nationale myndigheder skal konsulteres og afgive en positiv udtalelse eller give tilladelse, inden forskningsaktiviteten påbegyndes.
Som det allerede er fastslået i vores tidligere svar, burde nationale bestemmelser ikke standse et rent fællesskabsprogram, som er blevet vedtaget i henhold til proceduren med fælles beslutningstagning af Rådet og Parlamentet, på de områder, hvor Fællesskabet formelt har kompetence, og det gælder bl.a. forskning. I den sammenhæng er Kommissionen af den formening, at anvendelsen af fonde, som er tiltænkt forskningsaktiviteter under det sjette rammeprogram, skal foregå i den største respekt for de beslutninger, som træffes i fællesskab af Rådet og Parlamentet. Og Kommissionen er fuldt ud klar over, at respekten for kulturmangfoldigheden og den pluralistiske etikopfattelse i Europa ikke af den grund retfærdiggør en laissez faire-holdning. Den vil, som tidligere, overgive ethvert forslag med etiske dimensioner til etisk vurdering af eksterne eksperter.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, det handler jo ikke bare om et eller andet etisk spørgsmål. Det handler om drab på menneskeliv i forskningsøjemed. Derfor vil jeg gerne spørge kommissæren helt konkret: Kan De udelukke, at en europæisk skatteyder betaler skattemidler til en forskning, som ville være strafbar, hvis vedkommende gennemførte den i sin egen medlemsstat?

Busquin
Det står helt klart, at man i de enkelte medlemslande selvfølgelig må respektere den nationale lovgivning. Det er absolut nødvendigt. Vi har sagt, at et rammeprogram for forskning er et fællesskabsforslag, som er vedtaget med proceduren med fælles beslutningstagning mellem Rådet og Parlamentet. Det er derfor indlysende, at vi sørger for, at de etiske komitéer, som analyserer de enkelte forslag, tager hensyn til alle følsomme områder og det videnskabelige samfund og de lokale bestemmelser.

Purvis (PPE-DE).
Jeg har et spørgsmål til kommissæren. I lyset af formiddagens forhandling vedtager Parlamentet sandsynligvis den fælles holdning med forbehold af de ændringsforslag, som godkendes en bloc. Jeg er dog i tvivl om, hvad det helt præcist betyder for dette specifikke område. Måske kan kommissæren forklare det. Hvis f.eks. en ansøgning om forskning i embryonale stamceller kom fra Det Forenede Kongerige, Italien eller Tyskland, kan der så i givet fald ydes EU-støtte i alle tre tilfælde?

Busquin
Jeg vil gerne læse den erklæring op for Dem, som jeg afgav i morges under drøftelserne. Kommissionen har i Rådets protokol indført en erklæring, som siger, at Kommissionen i henhold til Europa-Parlamentets holdning vedrørende forslaget om det sjette rammeprogram og i henhold til udtalelsen fra Den Europæiske Gruppe om Etik inden for Naturvidenskab og Ny Teknologi mener, at forskningen på de følgende områder ikke bør finansieres af rammeprogrammet: forskningsaktiviteter, der sigter mod at ændre menneskers genetiske arvemasse, som kan medføre arvelige ændringer, forskningsaktiviteter, der sigter mod at skabe menneskelige embryoner udelukkende til forskningsformål eller til forsyning af stamceller, særligt ved udtagelse af kernerne fra somatiske celler, og har selvfølgelig også indført en artikel om dyreforsøg, som skal skiftes ud. Det er den rettesnor, som vi har givet os selv.
Men som jeg sagde, kan og ligefrem skal hvert program og hvert projekt inden for disse områder undersøges af et etisk ad hoc-udvalg. Man kan altså ikke i dag foregribe den slags forslag, som kunne blive stillet på europæisk niveau. Det er klart, at forskningen i de enkelte medlemslande kan ske i henhold til de enkelte medlemslandes lovgivninger. Men på europæisk niveau er det den rettesnor, som synes at være den mest accepterede af alle, eller i hvert fald af et flertal i Parlamentet og et sikkert flertal i Rådet.

Purvis (PPE-DE).
Det er meget vigtigt. Ifølge tolken lød det, som om kommissæren sagde, at man overhovedet ikke vil støtte forskning i embryonale stamceller. Det er ikke min opfattelse af situationen.

Busquin
Jeg kan læse den nøjagtige tekst om embryonspørgsmålene op for Dem: "Il faut signaler les activités de recherche destinées à créer des embryons humains uniquement à des fins de recherche ou pour l'approvisionnement en cellules souches, notamment par transfert des noyaux des cellules somatiques" (forskningsaktiviteter, der sigter mod at skabe menneskelige embryoner udelukkende til forskningsformål eller til forsyning af stamceller, særligt ved udtagelse af kernerne fra somatiske celler). Så dette aspekt bliver ikke finansieret, det står klart.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jeg har følgende tillægsspørgsmål til kommissær Busquin: Hvordan vurderer kommissæren, at borgernes tillid til EU og EU's fælles forskningsprogram påvirkes i de forskellige medlemsstater, specielt i de fire lande, som ved lov har forbudt embryonale stamceller?
Skader det ikke EU's og den fælles forskningspolitiks troværdighed, hvis EU selv gennemfører forskningsprogrammer inden for områder, som man ad politisk vej har arbejdet for at forbyde i disse lande? Skal EU's forskning ikke stræbe efter det fælles i stedet for det kontroversielle?

Busquin
Det er indlysende, at fællesskabsforskningen inden for mulighedernes grænser får nogle fælles målsætninger. Men vi har allerede forhandlet nok om dette emne. Der er betydelige holdningsforskelle mellem de forskellige medlemsstater afhængigt af de nationale parlamenter. Så det vi vil gøre, er selvfølgelig at respektere de enkelte nationale parlamenters og medlemsstaters rolle, men vi kan heller ikke overføre en national holdning på hele Europa, eftersom disse holdninger er differentierede.

Formanden.
Som bekendt er disse forhandlinger meget interessante, men der er kun to tillægsspørgsmål. Forretningsordenen forpligter os.

Formanden.
Spørgsmål nr. 34 af Phillip Whitehead (H-0330/02):

Om: Arbejdet i Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik inden for Naturvidenskab og Ny Teknologi
Vil Kommissionen i forbindelse med den nye handlingsplan vedrørende biovidenskaber garantere, at der fortsat vil blive taget hensyn til bioteknologis og genforsknings etiske implikationer, uden at dette kommer til at forsinke potentielt gavnlige teknologier såsom gentestning og farmakogenomforskning, og hvorledes agter den i bekræftende fald at gøre dette?

Busquin
Hr. formand, hr. parlamentsmedlem, Kommissionen har i sin handlingsplan for biovidenskab og bioteknologi, som blev offentliggjort den 23. januar 2002, klart anerkendt, at dette område kræver, at man tager hensyn til både etiske og økonomiske og sågar industrielle overvejelser. Kommissionen er overbevist om, at det er muligt og nødvendigt at forene de to dimensioner også inden for gentestning og farmakogenomforskning.
I praksis kræver dette for det første, at identificering og analyse af juridiske og samfundsmæssige etiske implikationer finder sted hurtigst muligt i udviklingsfaserne, og før teknologierne har fundet bred anvendelse. Det er vigtigt at opmuntre de etiske eksperter, jurister og sociologer til at arbejde tæt sammen med forskere og industrien for at fremme en gensidig udvikling og en dialog, der omfatter hovedintervenienterne, heriblandt patienter, politiske beslutningstagere og offentligheden i bred betydning. Disse tiltag er at finde blandt målsætningerne for det sjette rammeprogram for forskning, og særligt for den første emneprioritet, nemlig "Genforskning og bioteknologi med relation til sundhed".
For det andet vil vi fortsætte med at stimulere den etiske forskning for at fremskynde vores viden på området og fremme forståelsen af de forskellige tilgange til emnet på europæisk niveau.
For det tredje ønsker vi, at der udvikles en lovramme og en administrativ ramme for bioteknologien, som især omfatter gentestning, baseret på en bred samfundsmæssig konsensus, der kun kan opnås ved åben kommunikation, og som går begge veje.

Whitehead (PSE).
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han vil involvere sig personligt i udarbejdelsen og gennemførelsen af arbejdsplanen, som Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik er ved at udarbejde? Vil han i givet fald tage med i betragtning, at disse forhandlinger omhandler presserende sager af principiel karakter?

Formanden.
Jeg anmoder Dem, hr. medlem, om, at De gentager den sidste del af Deres spørgsmål, som ikke er blevet ordentligt forstået.

Whitehead (PSE).
Er kommissæren enig i, at visse områder af forskningen involverer presserende spørgsmål samt en principiel diskussion om grundlæggende principper, og at vi skal undgå unødvendig tovtrækkeri på dette område?

Busquin
Det er indlysende, at vi ønsker en bred debat om disse spørgsmål. Det drejer sig om samfundsproblemer. Denne debat kan dog efter min mening ikke forsinke vedtagelsen af et rammeprogram for forskning, som er langt mere omfattende. Vi må ikke centrere problemerne om dette ene aspekt.

Bowe (PSE).
På baggrund af forhandlingerne om de forrige to spørgsmål og det faktum, at vi forhåbentligt godkender forskningsprogrammet i morgen, vil jeg gerne stille kommissæren et direkte spørgsmål. Eftersom det er tydeligt, at Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik vil få stadig større betydning, er De så ikke den mindste smule foruroliget over, at der ikke er udarbejdet en klar arbejdsplan for gruppen? Er De slet ikke bekymret over, at gruppen i øjeblikket står uden formand? Kan De personligt garantere, at De vil sikre, at de spørgsmål, som jeg og andre kolleger havde i dag om gruppens arbejde samt udpegelsen af en ny formand, vil blive besvaret hurtigt og korrekt på en åben og gennemsigtig måde?
Jeg håber, at De kan give os hurtige og klare løfter herom snarest.

Busquin
Hr. parlamentsmedlem, hvad angår de videnskabelige og samfundsmæssige aspekter af det nye rammeprogram, som Parlamentet tillægger stor betydning igennem f.eks. et mere vedholdende budget for videnskabelige og samfundsmæssige spørgsmål, har vi udarbejdet en handlingsplan, som sigter mod at skabe kontakt og fremme debatten med borgerne om disse spørgsmål. De etiske spørgsmål optager en stor plads i den videnskabelige og samfundsmæssige handlingsplan. Det står klart, at det næste rammeprogram vil få flere økonomiske midler på europæisk plan til at indlede en så frugtbar dialog som mulig om disse spørgsmål.

McNally (PSE).
Eftersom kommissæren åbenbart planlægger at benytte Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik som et instrument til at varetage rammeprogrammet for forskning, vil jeg gerne vide, om han påtænker at informere Parlamentet om de anbefalinger, han får fra gruppen, gruppens sammensætning og ikke mindst de diskussioner, han har med gruppen og formanden - når denne er udpeget?

Busquin
Fru parlamentsmedlem, som De ved, blev Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik allerede nedsat for nogle år siden. Den blev ledet af fru Lenoir og har, tror jeg, opnået en vis anerkendelse, som skyldes dens udtalelser, der er afmålte, bredt anvendte, og som selvfølgelig afgives i Europa-Parlamentet.
De har i øvrigt, tror jeg, inviteret fru Lenoir til at tale i Parlamentet. Jeg forstår nu, at fru Lenoir har frasagt sig sit formandskab af personlige årsager, således at Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik, som netop var blevet konstitueret, skal have en ny formand, og det sker sandsynligvis inden for de næste par uger. Under alle omstændigheder tillægger kommissionsformanden, hr. Prodi, sagen stor betydning.
Indtil nu synes jeg, at den etiske gruppe har afgivet udtalelser - som selvfølgelig ikke er andet end udtalelser - afgivet udtalelser, som sagt, som er udarbejdet på pluralistisk vis. Der indgår nemlig såvel forskere som jurister eller sociologer i fremstillingen, og det er vigtigt, at det er således for at bidrage til en åben debat om spørgsmålene, som selvsagt er grundlæggende, men også ømtålelige. Den Europæiske Gruppe vedrørende Etiks arbejde er hidtil blevet påskønnet, og jeg håber, at det vil kunne fortsætte således i fremtiden.

Formanden.
Mange tak, hr. Busquin.
Spørgsmål til hr. Verheugen
Formanden.
Spørgsmål nr. 35 af Mihail Papayannakis (H-0264/02):

Om: Beskyttelse af roma mod racediskrimination i Europa
Ifølge en rapport fra Europarådet med titlen "Extemist threats to democracy" konstateres der i mange øst- og centraleuropæiske ansøgerlande en opblussen af fænomenet med racistiske angreb på romaer. I den samme rapport gives der udtryk for frygt for, at romaerne også i EU-medlemsstaterne er genstand for diskrimination ud fra rent udlændingefjendtlige og racistiske motiver, hvilket bl.a. politiske kræfter, der deltager i de pågældende landes regeringer, bærer ansvaret for.
Europarådets rapport når altså frem til helt andre konklusioner end de optimistiske rapporter, som EU's observatører har forelagt vedrørende ansøgerlandenes tiltrædelsesproces. Kommissionen bedes på denne baggrund oplyse følgende: Hvilke foranstaltninger træffes der i ansøgerlandene med henblik på at sikre et højt niveau, hvad angår beskyttelse af romaerne imod racistisk og nationalistisk diskrimination? Kan Kommissionen desuden give oplysninger om den situation, der hersker i medlemsstaterne?

Verheugen
Hr. formand, hr. parlamentsmedlem, der er ingen tvivl om, at diskriminationen af romanibefolkningen i en række ansøgerlande stadig er udbredt, og at denne befolknings leveforhold fortsat er yderst vanskelige. Kommissionen har igen og igen nævnt dette og andre mangler i sine regelmæssige rapporter. Yderligere bestræbelser og også en passende økonomisk støtte er nødvendig for at sikre, at de forskellige programmer gennemføres vedvarende i ansøgerlandene. Jeg deler derfor ikke parlamentsmedlemmets opfattelse af, at Kommissionens konklusioner i denne forbindelse skulle være for optimistiske. Jeg er parat til endnu en gang at stille Dem relevante uddrag af Kommissionens holdninger og rapporter til rådighed.
Kommissionen har konstant diskuteret dette spørgsmål i forbindelse med førtiltrædelsesstrategien. Kommissionen overvåger også regelmæssigt udviklingen. Diskriminationen af romanibefolkningen er imidlertid et meget gammelt problem, det er meget komplekst, og vi bør gøre os klart, at der kun kan opnås omfattende forbedringer på mellemlang og lang sigt.
Kommissionen har forlangt, at der i alle ansøgerlande med en betydelig romanibefolkning skal gennemføres nationale aktionsplaner for at reducere diskriminationen. Det er også sket. Forskellige EU-programmer har ydet et betydeligt bidrag hertil. Men jeg må sige meget tydeligt, at vores politiske budskab til ansøgerlandene lyder, at det er dem, der har ansvaret for forbedringen af romanibefolkningens situation. Vi må ikke fritrage disse lande fra ansvaret for dette problem.
I juli 2000 vedtog EU bindende retsforskrifter om forbud mod racistisk og etnisk diskrimination på arbejdspladsen, i uddannelserne, på det sociale område osv. Et andet direktiv forbyder diskrimination på arbejdspladsen på grund af religion og tro, handicap, alder og seksuel orientering. Medlemsstaterne skal omsætte disse direktiver til national ret inden 2003, det vil sige, at også de fremtidige nye medlemslande skal gennemføre disse direktiver, før de tiltræder EU.
Den juridiske ramme flankeres af et aktionsprogram, som beløber sig til 100 millioner euro, og som skal forbedre vores muligheder for at bekæmpe racisme og alle andre former for diskrimination. Kommissionen stillede desuden et forslag i november 2001 til en rammebeslutning fra Rådet om at skabe et retligt instrument inden for det strafferetlige område. Med dette retlige instrument skal det sikres, at racistisk og udlændingefjendtlig adfærd straffes med samme straf i alle medlemsstater, når det handler om samme gerningsindhold. Endvidere skal det opnås, at det retslige samarbejde på dette område forbedres og fremmes.

Papayannakis (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg har en kommentar og et spørgsmål. Jeg ville ikke anklage Kommissionen for at være for optimistisk, jeg sammenlignede blot det, som Kommissionen siger, med Europarådets rapport med titlen "Extremist threat to democracy", og det baserede jeg min bedømmelse på.
Mit spørgsmål er følgende, hr. kommissær: Vi kræver en hel række ting af andre, men hvad gør vi selv? Jeg tænker ikke på programmer og penge. Jeg tænker på andre ting. Eftersom romaerne er statsløse, har de ikke nogen stat til at varetage deres interesser, og da de er 7-8 millioner mennesker, må de naturligvis give deres meninger til kende på en anden måde. De har afholdt en konference, hvor de kræver visse ting. De kræver et paneuropæisk forum, de kræver et særligt forhold til EU's organer, en vis form for anerkendelse, da de ikke selv har nogen stat til at anerkende dem og gøre en stor historie ud af den totaludryddelse, den overordentlige betydningsfulde totaludryddelse, som de var udsat for for et halvt århundrede siden. Nogen må være deres talerør, og vi kan ikke være det. Har De i sinde at stille et forslag for at anerkende en særlig repræsentation af romaer over for EU's organer?

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, nej, Kommissionen har ikke sådanne forslag, og jeg må også sige tydeligt, at jeg ville have meget store betænkeligheder ved at tilslutte mig den opfattelse, at romanispørgsmålet skal europæiseres på en sådan måde, at romanibefolkningen som et overnationalt europæisk mindretal udstyres med dens helt egen europæiske mindretalsstatut. Jeg mener snarere, at vi ikke kan handle anderledes her, end at vi med alle til rådighed stående muligheder holder medlemsstaterne og de fremtidige medlemsstater fast på, at diskriminationsproblemet skal bekæmpes energisk, og vi kan med fællesskabsprogrammer bidrage til at støtte denne kamp, og det gør vi.

Formanden.
Spørgsmål nr. 36 af Sarah Ludford (H-0280/02):

Om: Cypern
Hvilke forslag har Kommissionen om at ophæve eller lempe den handelsmæssige og økonomiske blokade mod Nordcypern inden for rammerne af europæisk ret og folkeretten for at medvirke til at mindske den tyrkisk-cypriotiske befolknings nuværende isolation og være med til at støtte fremskridt hen imod en politisk løsning på øen med henblik på EU-tiltrædelsen?

Verheugen
Fru parlamentsmedlem, i henhold til EF-Domstolens dom af 5. juli 1994 i sagen om Anastasiou nyder cypriotiske varer en privilegeret adgang til EU-markedet, når der er vedlagt en oprindelsesattest, som de ansvarlige myndigheder i Republikken Cypern har udstedt. For nærværende er tyrkisk-cypriotiske eksportører, der er bosiddende på Nordcypern, blevet pålagt at benytte stempler fra Den Tyrkiske Republik Nordcypern. Den Tyrkiske Republik Nordcypern er ikke anerkendt folkeretligt af nogen stat i verden - undtagen af Tyrkiet. Derfor kan disse stempler ikke behørigt dokumentere varernes cypriotiske oprindelse.
Den 5. august 1994 meddelte den cypriotiske præsident Kleridis skriftligt FN's generalsekrektær følgende - jeg citerer: "Hvis de i henhold til national, europæisk og international ret fastlagte procedurer bliver overholdt, kan den tyrkisk-cypriotiske befolkning eksportere sine varer på samme betingelser som den øvrige befolkning på Cypern." Denne skrivelse indeholder altså et klart politisk tilsagn fra Republikken Cypern om at udstede oprindelsesattester på begæring af tyrkisk-cypriotiske eksportører. Det er derfor cyprioternes opgave at blive enige om, hvordan den tyrkisk-cypriotiske befolkning i praksis kan modtage oprindelsesattester udstedt af Republikken Cypern.
Fru parlamentsmedlem, vi to er sikkert enige med alle medlemmer af Parlamentet om, at dette meget vanskelige spørgsmål sandsynligvis først kan løses og vil blive løst i forbindelse med løsningen af Cypern-problemet generelt. Derfor hører det til vores mål at fjerne denne tilstand, som jo også er meget trist for den tyrkisk-cypriotiske befolkning, således at Cypern-spørgsmålet reguleres i år som planlagt, før vi træffer afgørelse om tiltrædelse.

Duff (ELDR).
Hr. kommissær, er De ikke enig i, at handel er en vidunderlig måde at løse politiske stridigheder på? Det er da ikke nødvendigt at anerkende Den Tyrkiske Republik Nordcypern for at kunne sælge et kilo tomater fra den nordlige del af øen på den anden side af den grønne linje. Jeg kan ganske enkelt ikke se, hvordan vores afslag på at handle med cyprioter fra den nordlige del passer sammen med vores udtrykkelige ønske om at se hele øen - nord og syd - fuldt integreret i EU.

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, vi nægter ikke at handle med den tyrkisk-cypriotiske befolkning. Jeg er fuldstændig enig med Dem i, at en øget inddragelse af den nordlige del af Cypern i handlen efter Kommissionens mening endda er højst ønskelig, for det er jo en beklagelig tilstand, at den græske del af øen udvikler sig positivt og hurtigt, mens den tyrkiske del synker længere og længere ned i fattigdom. Vi nægter ikke at handle. Problemet består i, at den tyrkisk-cypriotiske befolkning af dets egne myndigheder - jeg siger myndigheder i anførelsestegn - hindres i at opfylde de nødvendige forudsætninger i den forbindelse, og det er oprindelsesattesterne, som det netop ikke er Den Tyrkiske Republik Nordcypern, men kun den folkeretligt anerkendte Republik Cypern, der kan udstede. Kommissionen kan ikke ændre noget ved denne fuldstændigt klare retsstilling. Vi ville begå en entydig lovovertrædelse, hvis vi forholdt os anderledes her.

Formanden.
Spørgsmål nr. 37 af Konstantinos Hatzidakis (H-0324/02):

Om: Udsigt til en løsning af Cypern-problemet og tiltrædelsesforhandlingerne
Hvordan er ifølge Kommissionen udsigterne til, at der kan findes en løsning for Cypern inden udgangen af juni 2002 og hvorvidt kan den tyrkisk-cypriotiske befolkning omsider inddrages i tiltrædelsesprocessen? Vil Kommissionen gøre Rauf Denktash opmærksom på, at modarbejdelse af en dialog og forsøg på at vække det indtryk, at problemet vedrørende Cypern kan løses i sidste øjeblik, inden tiltrædelsesforhandlingerne afsluttes, eller sågar senere, ikke vil forhindre Republikken Cyperns tiltrædelse, men derimod vil skade væsentlige interesser for de tyrkisk cypriotiske befolkning?

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, jeg har det på samme måde som Dem: Det er for øjeblikket ikke til at finde ud af, om de direkte forhandlinger på Cypern om en løsning på konflikten vil føre til det ønskede resultat. Kommissionen støtter fuldt ud de direkte forhandlinger mellem lederne af de to samfund og deres erklærede hensigt om at finde en løsning inden udgangen af juni i år.
Den tyrkisk-cypriotiske befolkning er inviteret til at deltage i tiltrædelsesforhandlingerne i forbindelse med den cypriotiske delegation. Denne invitation har været gældende siden 1998. Den tyrkisk-cypriotiske befolkning har desværre ikke hidtil accepteret denne invitation. Den nuværende situation på Cypern ændrer ikke noget ved den fastsatte køreplan for udvidelsen. Helsinki-strategien gælder uforandret. Løsningen på konflikten er den ønskede option, men ikke nogen betingelse for Cyperns tiltrædelse. Den endelige afgørelse træffer Rådet under hensyntagen til alle relevante faktorer.
Kommissionen har ikke til hensigt at sende lederen af det tyrkisk-cypriotiske samfund, Rauf Denktash, en note. Kommissionen er dog parat til at fortsætte forhandlingerne med hr. Denktash. Jeg har selv haft tre udførlige samtaler med hr. Denktash i min embedsperiode. Som led i disse forhandlinger er alle vigtige politiske spørgsmål i forbindelse med Cyperns tiltrædelse af EU og løsningen på konflikten blevet drøftet.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. kommissær, jeg betvivler slet ikke, at De kender Cypern-problemet ud og ind. Men mit spørgsmål var dog mere konkret end det svar, De gav mig. De gentog de ting for mig, der kom til udtryk på Helsinki-mødet, og det værdsætter jeg naturligvis, men jeg henviste til de forhandlinger, der foregår mellem de to parter. Forhandlingerne slutter måske til juni, måske ikke. Har Kommissionen i sinde at gøre det klart for den tyrkisk-cypriotiske befolkning, at Cypern under alle omstændigheder bliver optaget i EU, selv om den af en eller anden grund modarbejder forhandlingerne eller giver udtryk for, at man sikkert når frem til en løsning til næste år? De ved udmærket, at det er et scenario, der bliver diskuteret. Man kunne eventuelt undlade at optage Cypern på grund af forhalinger fra den tyrkisk-cypriotiske befolknings side, idet det skaber det indtryk, at man bliver enig senere. Skal vi derfor forsinke Cyperns optagelse i EU? Mit spørgsmål var helt konkret.

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, jeg har besvaret Deres spørgsmål og gentager, hvad jeg har sagt. Her er hvert ord vigtigt nu. Den nuværende situation på Cypern ændrer ikke noget ved den fastsatte køreplan for udvidelsen. Det vil sige, at afgørelserne om tiltrædelse som planlagt vil falde ved udgangen af dette år i København. Da jeg helt og holdent kan gå ud fra, at forhandlingerne med Cypern er afsluttet inden da, og, som De ved, forløber forhandlingerne med Cypern overordenligt godt, vil der naturligvis også falde en afgørelse om Cypern ved udgangen af dette år.
Et af de vigtigste politiske budskaber ved mit seneste besøg på Cypern og også ved mine seneste besøg i Tyrkiet og i Grækenland var at gøre opmærksom på, at køreplanen for udvidelsen overholdes uagtet situationen på Cypern.

Formanden.
Spørgsmål nr. 38 af Michl Ebner (H-0295/02), overtaget af Posselt:

Om: Benes-dekretet af 19. maj 1945
Kan Kommissionen oplyse, om den tjekkoslovakiske præsidents dekret af 19. maj 1945 om ugyldigheden af nogle formueretlige retshandler fra krigstiden samt den offentlige forvaltning af aktiver tilhørende tyskere, madjarer, forrædere og kollaboratører samt visse organisationer og institutioner (Benes-dekretet) stadigvæk er gældende, og om der efter den 8. maj 1946 blev udført endnu "en eller anden form for" folketælling i Den Tjekkiske Republik?

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, så vidt Kommissionen ved, blev dekret nr. 5 af 19. maj 1945 ikke ophævet formelt. Dette dekret hører til de dekreter, som længe ikke har fået fornyet virkning. Det er efter Kommissionens mening forældet. Efter den 8. maj 1946 har der fundet folketællinger sted i Tjekkoslovakiet på følgende tidspunkter: den 1. marts 1950, den 1. marts 1961, den 1. december 1970, den 1. november 1980 og den 3. marts 1991. I Den Tjekkiske Republik, der blev oprettet i 1993, blev der gennemført en folketælling den 1. marts 2001.

Posselt (PPE-DE).
Hr. kommissær, dette dekret er efter min mening særligt vigtigt, da det også berører et immaterielt, men væsentligt spørgsmål, nemlig den såkaldte nationale pålidelighed, som kollektivt bliver frakendt hele folkeslag, som gjorde noget legalt efter 1929, nemlig at bekende sig til en bestemt sproggruppe. Først for få måneder siden i det tysk-tjekkiske koordineringsråd i Berlin nægtede en repræsentant for det tjekkiske parti ODS de tilstedeværende repræsentanter for det tyske mindretal at være loyale over for den tjekkiske stat. For så vidt er det aktuelt, og jeg vil gerne spørge Dem helt konkret: Har Den Tjekkiske Republik officielt meddelt Dem, at dette dekret ikke længere er i kraft?

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, der er - det ved De lige så godt som jeg - med henblik på de dekreter, som omhandler ekspropriation og statsborgerskab, en hel række erklæringer og afgørelser både fra den tjekkiske forfatningsdomstol og fra det tjekkiske parlament, der overensstemmende udtaler, at disse dekreter ikke længere får fornyet virkning. Det tjekkiske parlament har valgt et udtryk, der på engelsk oversættes med extinct - vi ville på tysk sige erloschen - Kommissionen foretrækker at bruge udtrykket "forældet" her.

Formanden.
Da den tid, der er afsat til spørgetid til Kommissionen, er udløbet, vil spørgsmål nr. 39-88 blive besvaret skriftligt.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandling under ét om de to betænkninger af Trentin og Marinos for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE). -
Hr. formand, for at forstå den diskussion, vi har om de to fremragende betænkninger, som hr. Trentin og hr. Marinos har fremlagt, er det på sin plads at huske, at Maastricht ikke blot var endnu et Europæisk Råd. Det var praktisk taget et koncil, hvor der blev knæsat to dogmer: dogmet om prisstabilitet og dogmet om balance på budgettet.
Lissabon og Barcelona har tilføjet et nyt dogme, en tydeliggørelse af doktrinen, og anviser reformen som den eneste vej til frelse, idet de ved frelse forstår lukning af den kløft, der skiller os fra USA. Den Europæiske Centralbank er blevet pålagt at forsvare dogmet - troens vogter på det pengepolitiske område - selv om det på det budgetpolitiske og makroøkonomiske område, hvor risikoen for splittelse er større, er vanskeligere at se, hvem der skal spille denne rolle.
I denne tid oplever vi, at der igen opstår afvigende adfærd, pervers adfærd og - hvilket er værre - en opblomstring af doktriner, der ønsker at retfærdiggøre denne slags perversiteter. Enkelte på det pengepolitiske område, flere på det budgetpolitiske og makroøkonomiske område. Dokumenterne gentager løbende sig selv og bekræfter dogmerne, men der mangler koordinering, og der mangler fasthed.
I denne tid, hvor vi behandler en reform af traktaterne, hvor konventet er i gang, vil jeg derfor gerne i forlængelse af disse økonomiske retningslinjer sige det samme som for beskæftigelsesretningslinjerne. De bør tjene til at stille diagnosen, til at fastlægge nogle klare linjer for adfærd og klare sanktions- eller repressionsmekanismer i tilfælde af afvigende adfærd.
Jeg kunne også godt tænke mig - det vil fru Randzio-Plath sandsynligvis forklare - at Kommissionen bliver ved med at være drivkraften, at den fastholder eneretten på initiativområdet, og at princippet om kvalificeret flertal udbredes parallelt med det om fælles beslutningstagning på de fleste makroøkonomiske områder. Hr. Solbes er ikke blot en messedreng. Han er en kirkefyrste, og han spiller en vigtig rolle, med yderste strenghed som Skt. Vincent Ferrer, i denne reformproces.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, interdependensen mellem makropolitik og fuld beskæftigelse er åbenlys. Vi har brug for en vækst, der ligger over produktivitetsvæksten, for at opnå fuld beskæftigelse og for at hæve kvoten af erhvervsaktive op på samme niveau som andre verdensregioners. Vi har i øvrigt brug for fuld beskæftigelse for at stimulere den interne efterspørgsel og også for at få indtægter fra medlemsstaterne i EU. Dette er en forudsætning for en bæredygtig vækst på højt niveau og over længere tid, og denne forudsætning bør understreges tydeligere og som en målsætning for medlemsstaterne i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik.
I det aktuelle forslag lægges der stadig for meget vægt på strukturreformer. Men de kan kun bruges som vækst- og beskæftigelsesmotor i et begrænset omfang. Der er ingen tvivl om, at gennemførelsen af finansaktionsplanen vil lukke en del af produktivitetshullet mellem EU og USA, men netop kun en del. Derfor skal der satses på et højere investeringsniveau. I 1990'erne med en stærk vækst- og beskæftigelseseffekt var det i USA muligt med investeringsstigninger på 4%. Hvorfor er det ikke muligt i EU? De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik indeholder utilstrækkelige målsætninger for investeringer. Det er et fremskridt, det vil jeg ikke underkende, at alle EU-medlemsstater skal og vil investere 3% af bruttonationalproduktet i forskning og udvikling, og at der også investeres mere i human resources. I sidste ende er human resources Europas råstof.
Men der skal stadig investeres mere i uddannelse og efteruddannelse, hvis det videnbaserede samfund skal være en europæisk realitet. Investeringerne skulle i givet fald stige fra 21 til 25%. Det gælder først og fremmest de private investeringer, som ville skabe produktionskapacitet og job, der ville gøre denne bæredygtige vækst mulig på længere sigt, men som også kunne organisere teknologiske fremskridt og dermed igen bidrage til en øget efterspørgsel. Men også de offentlige investeringer skal kunne tiltrække. Vi har især brug for investeringer på infrastrukturområdet, der har været særligt hårdt ramt på grund af konsolideringsprocesserne i 2001 med 2,3% af bruttonationalproduktet. Her bør der indføres et mål på 3% for stabilitetsprogrammerne. Jeg mener, at det er værd at overveje.
En afsluttende bemærkning: Kommissionen nævner med rette nødvendigheden af at koordinere skattepolitikkerne. Vi ved, at virksomhederne imidlertid også kritiserer det forhold, at der i EU ikke er nogen mulighed for planlægning med hensyn til beskatning og især med hensyn til grænseoverskridende økonomiske aktiviteter, som vi ønsker. Derfor bør der gøres alt i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for at gennemtvinge en koordinering dér, hvor der optræder forstyrrelser i det indre marked.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Den gode doktor Duisenberg har i flere måneder annonceret et økonomisk opsving. Det samme gælder den gode doktor Coués disciple. De ser tegn herpå nærmest overalt, som spåkvinden, der ser lykken i kaffegrumsen. Faktisk må man spørge sig selv, om vi ikke er inde i en nedgangsperiode.
Stillet over for denne virkelighed afslører de liberale holdninger, som styrer EU's økonomiske politik, en vis giftighed. Den såkaldte stabilitets- og vækstpagt og Centralbankens uafhængighed fratager de offentlige myndigheder mulighederne for at modstå krisen. Stillet over for denne virkelighed er den berømte Lissabon-erklæring snarere en besværgelsesformular end politik, og Kommissionens henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker for 2002 henhører under samme besværgende formular.
Når markedets usynlige hånd fungerer, virker dette tilnærmelsesvist. Tilnærmelsesvist, for vi må trods alt konstatere, at kløften udvider sig ubønhørligt mellem de rige og de fattige. Det sker på tragisk vis både ude i verden og herhjemme, og vi ser med Republikken Frankrig som eksempel, at demagogerne ligger på lur for at udnytte situationen.
Det være sagt i forbifarten, jeg vil lykønske den håndfuld kolleger, som netop i samarbejde med den ikke-statslige franske organisation Quart-monde (Den Fjerde Verden) har arrangeret et topmøde om fattigdommens Europa. Dette Europa udgør i dag 17% af befolkningen, det vil sige 60 millioner mennesker, som har en indkomst, der er under 60% af gennemsnitsindkomsten.
Men lad os vende tilbage, om De tillader, til den usynlige hånd. Når denne hånd sover, klør eller plages af gigt, hvilket synes at være tilfældet i dag, så er der ikke længere noget, der virker. Medlemsstaterne får mere og mere svært ved at overholde de liberale forbud som f.eks. den berømte grænse på 3%. Og hvad skal man sige til balance på budgettet i 2004! Der er flere medlemsstater, der er i vanskeligheder, f.eks. er Tyskland i dag i denne situation. Og her taler vi om - som De ved - den stærkeste økonomi ud af De 15. Når Berlin nyser, bliver Europa forkølet. Vi har et eksempel fra den anden side af Atlanten, for med sædvanlig pragmatisme har De Forenede Stater i Nordamerika, disse liberalismens lovsangere, netop endnu en gang bevist, at man af og til må søge tilflugt i antiliberale foranstaltninger. Man kunne lade sig inspirere heraf på denne side af Atlanten.
Forsigtigt, alt for forsigtigt - jeg er ved at slutte af, hr. formand - stiller ordføreren homøopatiske ændringsforslag til Kommissionens liberale credo. På trods af min store agtelse for Bruno Trentin ...
(Formanden afbrød taleren)

Bordes (GUE/NGL).
Over for Rådet og Kommissionen, som repræsenterer regeringerne, anses Europa-Parlamentet for at være hele befolkningens demokratiske talerør. Men Trentin-betænkningen viser, at selv om Parlamentet er valgt af alle, så repræsenterer det alene arbejdsgivermiljøernes interesser over for arbejderklassen i Unionen.
De ændringer, som Parlamentets ordfører kræver, peger alle i samme retning, nemlig imod en forværrelse af lønmodtagernes forhold. Betænkningen ønsker fleksibilitet i arbejdet. Den prædiker det, som den er fræk nok til at kalde "aktiv aldring", det vil sige længere tid på arbejdsmarkedet og senere pensionsalder. Hvis den taler om socialpolitik, er det for med kynisk brutalitet at understrege, at den skal være en produktionsfaktor. Hvis den f.eks. fastlægger en efteruddannelsespolitik, er det for at give arbejdsgiverne en mobil og kvalificeret arbejdskraft, der passer til deres behov.
Hvad angår det, den kalder omstruktureringsprocessen - som i virkeligheden er kollektive afskedigelser - nøjes den med at fremme den forudgående høring af arbejderne. Det eneste sociale tiltag i betænkningen er derfor, at arbejderne skal varskos om, at de vil blive afskediget.
Vi stemmer imod denne betænkning, som er lavet til arbejdsgiverne.

Andria (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil navnlig komme ind på hr. Marinos' betænkning, der så afgjort er udmærket, eftersom det er lykkedes ham at behandle alle de spørgsmål af stor økonomisk betydning, som er aktuelle i moderne og veludviklede samfund. Kapitalbevægelserne, indvandringsstrømmene, arbejdsmarkedet og pensionssystemerne er blevet analyseret, og der gives nogle kortfattede løsningsforslag.
Det centrale punkt i Europas økonomiske billede er dog stadig stabilitets- og vækstpagten, som har været en succes i de seneste måneders dramatiske økonomiske situation. Efter den 11. september var der virkelig ikke mange af os, som troede, at kriterierne i pagten kunne overholdes. Men i dag indrømmer skeptikerne - eller i det mindste mange af dem - at de tog fejl, og de har skiftet mening. De medlemsstater, der havde nogle problemer med at blive tilgivet, navnlig Tyskland og Portugal, har en gjort en stor indsats for at fjerne usikkerheden og få orden på nogle af de kriterier, der var på vej mod faregrænsen.
Ordføreren bevæger sig med stor dygtighed mellem alle de økonomiske spørgsmål og de vigtige begivenheder, som strækker sig fra Lissabon til Barcelona. Han kommer ind på de væsentlige problemstillinger med det stadig stigende antal ældre og med de økonomiske flygtninge og deres familier, som er en usikkerhedsvariabel for værtslandet, såfremt de havner på det sorte arbejdsmarked.
I punkt 20 i betænkningen er der ganske vist en henvisning til arbejdsmarkedet, men problematikken skal uddybes på en mere omfattende og stringent måde. Systemet med udbyttedeling, medarbejderaktier og udbytterelateret løn - nemlig skattelempelser på lønnen, hvilket man i Det Forenede Kongerige benytter sig af for 20% af arbejdsstyrkens vedkommende - er modeller, som skal uddybes og anvendes på en gavnlig måde.
Ud over at gøre en indsats for at finde de bedste og mest produktive løsninger, hvad beskæftigelsen angår, skal vi også bestræbe os på at forbedre dens kvalitet. Beskæftigelsen skal udvikle sig på en kreativ måde, opfylde de samfundsmæssige behov og være udviklende for det enkelte menneske. At hæve det faglige niveau er på den ene side en betingelse for produktionssystemets omorganisering og på den anden side et resultat af denne. Kulturen forbedres, og man udnytter arbejdstagerens kreative bidrag. At give alle et arbejde er en forfatningsmæssig og moralsk pligt.

Berès (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne koncentrere mig om Bruno Trentins betænkning, først og fremmest for at takke ham oprigtigt for kvaliteten i Europa-Parlamentets bidrag til udarbejdelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, som han har sikret. Jeg vil gerne sige to ting i den forbindelse.
Den første er, at Europa-Parlamentet efter Kommissionen og Rådet tillægger udarbejdelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker en kolossal betydning. Det er blot sådan, at hvis det fortsat skal være en akademisk øvelse, så spilder vi vores tid. De overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker har kun betydning, hvis de fremover giver mulighed for at delagtiggøre de nationale parlamenter, som når de udarbejder medlemsstaternes budgetter, vil have disse overordnede retningslinjer for øje. De har kun betydning, hvis regeringerne fremover - og især dem i euroområdet - accepterer en mere omfattende koordinering af deres økonomiske politikker både på det budgetmæssige, skattemæssige og strukturpolitiske område. Ellers nytter vores arbejde her ikke noget. Og vi vågner op, når det næsten er for sent, i det øjeblik Kommissionen er tvunget til at sætte nogle varslingsmekanismer i værk. Vi har et godt værktøj, lad os udnytte det til at forbedre koordineringen.
Den næste ting, jeg vil sige, i samme ånd, omhandler det bidrag, som Europa-Parlamentet kan give til udarbejdelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker. Vi ønsker, at Parlamentets ændringsforslag måske via konventet, men også takket være en vis erfaring, bliver taget mere alvorligt ved den endelige udarbejdelse af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker. Og i den anledning vi jeg gerne insistere på tre af de ændringsforslag, som Deres udvalg har stillet Parlamentet.
Det første er ændringsforslag 6, som omhandler arbejdsmarkedets parters rolle og den makroøkonomiske dialog til fremme af beskæftigelsespolitikken. Det tror jeg, er helt essentielt. Det andet er ændringsforslag 7, og jeg opfordrer nogle af medlemsstaterne til at være yderst opmærksomme, når der er tale om at sænke skatterne, en sænkning, som kun kan planlægges ud fra en harmonisk balance med reducering af gælden og en genopretning af balancen i de offentlige investeringer.
Det tredje ændringsforslag vil ikke komme bag på Dem, det drejer sig nemlig i virkeligheden om to ændringsforslag, ændringsforslag 16 og 18, som med meget god grund insisterer på den betydning, vi skal tillægge nonprofitsektoren for dens bidrag til Unionens sociale og territoriale samhørighed og evne til at skabe beskæftigelse.

Solbes
Hr. formand, jeg vil forsøge at svare og komme med nogle bemærkninger om de to betænkninger og de indlæg, vi i løbet af dagen har kunnet høre her i forsamlingen.
For det første vil jeg begynde med en bemærkning om hr. Trentins betænkning. Jeg vil gerne frem for alt understrege betænkningens nyskabende karakter. For første gang fremlægges der ikke en generel betænkning, men anvendes der en teknik med at stille ændringsforslag til Kommissionens anbefaling. Efter min mening går den i samme retning, som fru Berès har foreslået. Det er rigtigt, at vi stadigvæk er i gang med en indsats, som ikke stemmer overens med den gældende lovgivning, men som utvivlsomt kan blive særdeles nyttig for fremtidige udviklinger af vores forhandlingssystem.
Jeg vil gerne understrege en række specifikke elementer i hans betænkning, som jeg synes er særlig vigtige. Som en indledende kommentar vil jeg gerne sige, at jeg er enig i hans forslag om en overordnet ramme, hvori der bl.a. er indeholdt økonomiske, sociale og miljømæssige aspekter, og i denne henseende vil jeg også henvise til hr. Bloklands indlæg, der understregede behovet for at give miljøspørgsmålene mere opmærksomhed, selv om de i virkeligheden er omtalt ret tydeligt i de konklusioner, der i sin tid blev truffet om disse punkter.
I hr. Trentins betænkning er der to punkter, jeg gerne vil fremhæve, nemlig hans henvisninger til investeringer og til økonomisk og social samhørighed. Med hensyn til investeringer har der været adskillige henvisninger i løbet af dagen, som jeg gerne vil omtale.
Fra vores synspunkt er det vigtigste grundlæggende element for, at en investering fungerer - og det er indeholdt i de overordnede retningslinjer - en sund makroøkonomisk politik. Dette indebærer prisstabilitet, nedsættelse af risikopræmierne, nedsættelse af rentesatserne, automatiske stabilisatorer, der kan anvendes fuldt ud, og kort sagt nogle mere investeringsvenlige forhold. De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik indeholder dog nogle mere specifikke elementer, der kan være relevante set fra dette synspunkt, nemlig at forbedre kvaliteten af de offentlige udgifter med fysisk og menneskelig kapitalakkumulation (sådan omtales det i dokumentet). Vi taler også om at udvikle de integrerede net mere og anvende dem effektivt, og jeg vil senere komme med en kommentar og omtale de henvisninger, som hr. Goebbels er kommet med i forbindelse med energi, transport og kommunikation.
Vi støtter investeringer i viden i overensstemmelse med beslutningerne fra Lissabon og Barcelona, og vi synes, at vi ikke blot skal investere i mennesker, uddannelse, erhvervsuddannelse og læring, men også komme med et specifikt mål for forskning og udvikling på op til 3% af bruttonationalproduktet, hvilket vi skal have nået i 2010. Jeg sagde også, at når vi analyserer de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, kan vi se nogle specifikke referencer, f.eks. med hensyn til investering i store net og til, at de eventuelt kan komme til at fungere mere effektivt. Jeg skal i denne forbindelse minde om, at for energi- og infrastrukturnettenes vedkommende foreslog Kommissionen i december at forbedre systemerne til samfinansiering fra Den Europæiske Investeringsbanks side, og den foreslog også at åbne mulighed for at fjerne nogle af flaskehalsene i overførslen af tjenesteydelser fra et land til et andet, såvel for elektricitet som for gas, hvilket gør det muligt for os at forbedre samkøringslinjerne og kort sagt nå vores mål om at forsøge at forbedre vores konkurrenceevne inden for energisektoren i 2005. Vi er i gang med noget lignende for jernbanernes interoperabilitet, alt sammen med det tidligere nævnte formål at forbedre effektiviteten i vores system. Det er naturligvis fundamentalt - og hr. Goebbels henviste til dette punkt - at investeringerne er sunde, og at de ikke skaber problemer med dårlig udnyttelse af de offentlige midler.
Fru Randzio-Plath er også kommet med en henvisning til investeringsproblemet og har rejst et efter min mening ambitiøst forslag om at forsøge at nå op på en offentlig investering på 3% i EU i lighed med - siger hun - USA. Dette er dog et punkt, som vi, som Kommission, ikke har sat os kvantitativt, men dog kvalitativt, og vi understreger dette meget i vores overordnede retningslinjer, hvor vi fokuserer på disse spørgsmåls betydning.
I sin betænkning kommer hr. Marinos mere direkte ind på stabilitets- og vækstpagten, og under forhandlingen i formiddags og her i eftermiddag er der blevet diskuteret nogle forhold, jeg synes er særdeles vigtige.
Hr. Marinos understreger - og det kan jeg kun takke ham for - betydningen af at fastholde stabilitets- og vækstpagten på dens nuværende betingelser. Han nævnte, at man ikke skulle give politiske indrømmelser til især de store lande. Det har aldrig været denne Kommissions vision. Kommissionens vision er, at alle medlemsstaterne bliver behandlet lige, og vi har optrådt i overensstemmelse hermed. Og vi har endda anvendt nogle instrumenter, der har givet anledning til en vis offentlig debat, og jeg tænker naturligvis på den tidlige varsling eller early warning, der er anvendt for situationerne i Tyskland og Portugal, og jeg tror, at vi til syvende og sidst, selv om - som medlem af Kommissionen har jeg gentaget det mere end én gang - vi ikke er tilfredse med proceduren, dog er tilfredse med det fastsatte mål.
Et andet spørgsmål, som hr. Marinos rejste, og som også er blevet fremhævet af visse andre, er, om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og stabilitets- og vækstpagten er komplementære instrumenter eller i et vist omfang selvmodsigende. Ifølge Kommissionens synspunkt er de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik den generelle ramme, og stabilitets- og vækstpagten er det instrument, vi råder over for at gennemføre en koordinering på det specifikke område budgetunderskud. Dette er et fundamentalt punkt for at nå de to mål, vi tilstræber gennem koordineringen af den økonomiske politik, det vil sige, at skattepolitikken ikke vanskeliggør den monetære politik, og at der ikke forekommer eksternaliteter eller spin over-effekter til andre lande, som får negative virkninger.
Efter vores mening er det fundamentalt at fastholde stabilitets- og vækstpagten på dens nuværende betingelser, og vi mener, at underskud er vækstens værste fjende, som erfaringen fra de seneste år har vist os. Det er derfor afgørende at have nogle sunde makroøkonomiske stillinger for at kunne forøge væksten og dermed øge beskæftigelsen. Det vil sige, at stabilitetspagten ikke er så ufleksibel, at det er umuligt at tilpasse den til virkeligheden.
Vi synes også, at erfaringen fra de seneste år, og det er tydeligt beskrevet i vores forslag, netop viser os, at stabilitetspagten også kan fungere i situationer med nedgang i den økonomiske aktivitet. Hr. Jonckheer rejste denne bekymring i formiddags. Jeg synes, at pagten har fungeret godt, at de automatiske stabilisatorer har gjort det muligt for os at anvende en ekspansiv skattepolitik. Det er rigtigt, at det ikke har været en diskretionær politik, men vi synes, at pagten har været lige så vigtig - i relative tal og på grund af de automatiske stabilisatorers betydning - i Europa, som visse diskretionære foranstaltninger måske har været det i USA. Vi synes, at fordelen ved det system, vi foreslår, ikke kun er dets automatik, men at der undgås problemer i fremtiden, især når vi står over for nye opsving, hvor vi tager udgangspunkt i nogle relativt bekvemme situationer, hvad angår balance på budgettet.
Andre spørgsmål, der er blevet rejst i formiddags og her til aften. Hr. García-Margallo y Marfil er her til aften kommet med en hentydning, i et ordvalg, der nok ikke ligger ham og mig fjernt, om dogmesituationen og de kirkelige definitioner på dogmets vogter. Der er naturligvis ingen, der gør krav på at være noget dogmes vogter, men det er klart, at vi som Kommission skal spille rollen som traktaternes vogter, hvilket betyder, at vi skal gennemføre de indgåede forpligtelser. Og i denne forstand synes vi, at det er afgørende, at stabilitetspagten fortsat bliver anvendt i alle landene på de samme betingelser som hidtil.
Jeg vil komme med to kommentarer om det, der er blevet behandlet i formiddags. Problemet med udvidelsen, som nogle af Dem har rejst, er ikke målet med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Der er særlige dokumenter, der behandler dette spørgsmål, og vi arbejder i et system, som gør det muligt for os gradvist at tilnærme os de overordnede retningslinjer, så vi til sin tid, når udvidelsen finder sted, kan anvende dem. Den anden kommentar er rettet til fru Berès. Jeg har med interesse noteret mig henvisningerne til det specifikke ændringsforslag, og vi vil med fornøjelse videregive det til Rådet, som det allerede i dag tilkommer at træffe beslutninger om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, da dette ikke længere ligger i Kommissionens hænder.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen om Trentin-betænkningen finder sted torsdag, og afstemningen om Marinos-betænkningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende tre betænkninger:
A5-0129/2002 af Schnellhardt for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fødevarehygiejne (KOM(2000) 438 - C5-0376/2000 - 2000/0178(COD));
A5-0131/2002 af Schnellhardt for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om særlige hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer (KOM(2000) 438 - C5-0377/2000 - 2000/0179(COD));
A5-0452/2001 af Kindermann for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om dyresundhedsbestemmelser for produktion, afsætning og import af animalske produkter til konsum (KOM(2000) 438 - C5-0382/2000 - 2000/181(CNS)).

Schnellhardt (PPE-DE)
Hr. formand, ærede hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indledningsvis gerne takke medarbejderne i Kommissionen og mine kære kolleger her i Parlamentet hjerteligt for det meget konstruktive og fagligt velfunderede samarbejde. De aktuelle betænkninger er udtryk for dette samarbejde. Ved hjælp af dem skabes en del af den ramme, som er nødvendig for produktionen af sikre, sundhedsmæssigt forsvarlige fødevarer.
Det er unægteligt sådan, at mens vi sidder her i dag på denne tid og diskuterer foranstaltninger til større fødevaresikkerhed, sidder borgerne i EU på restauranter eller derhjemme og nyder fødevarer, og der er næppe en, der stiller spørgsmålet: "Er de sikre?" Faktisk er vores fødevarer sikre, sikrere end mange andre steder i verden. Kriserne i den senere tid - og vi har jo gennemlevet ganske mange i de senere år - har kommissæren brugt som anledning til at udvikle en ny strategi. Jeg mener også, at det er rigtigt, men disse kriser alene må ikke få os til at udarbejde en ny fødevarelovgivning, for de er ovre, og nu er der næppe nogen, der skriver mere om det. Det er meget vigtigere, at ændringerne i fødevareproduktionen og også den ændrede forbrugeradfærd tvinger os til at overveje, hvordan vi opnår større sikkerhed i fødevareproduktionen, for borgerne stiller andre krav, og der stilles også i stadig højere grad krav om større sikkerhed.
Trods mange hidtidige bestemmelser må vi indrømme, at den nuværende fællesskabslovgivning på det fødevareretlige område har betydelige svagheder. De enkelte bestemmelser begrænser sig til en bestemt sektor, men følger ikke noget ensartet koncept. Den fælles fødevarelovgivning er især kendetegnet ved betydelige mangler, hvad angår sammenhæng og retssikkerhed. Disse mangler er på ingen måde kun et redaktionelt problem, men går også på substansen, de truer effektiviteten og gennemførelsen af de fødevareretlige bestemmelser.
Så meget desto mere skal det radikalt nye koncept hilses velkomment, som Kommissionen foreslår i hvidbogen, og som ved nærmere betragtning ikke viser sig så meget som et nyt sikkerhedskoncept, men snarere som et nyt lovgivningsmæssigt koncept. For første gang foreslås uden hvis og men på fællesskabsplan en generel fødevarelovgivning med ensartede definitioner og principper. Denne fødevarelovgivning er baseret på et omfattende og ensartet koncept - fra producent til forbruger - og skaber en sammenhængende og gennemskuelig forbindelse mellem fødevareretlige bestemmelser. Konsolideringsprocessen blev samtidig benyttet til grundlæggende at forbedre den hidtil mangelfulde retskvalitet af talrige bestemmelser. Denne konsolidering af de hidtil usammenhængende regelsamlinger til en i sig selv logisk fødevarelovgivning er efter min mening nødvendig i praksis.
Vi har inden for rammerne af fødevarehygiejnen brug for et retligt grundlag, som for det første let kan anvendes af lederne af fødevarevirksomheder, for det andet gør det muligt at udveksle informationer mellem de enkelte produktionstrin, for det tredje opfylder betingelserne i det indre marked, altså gælder i alle medlemsstater, for det fjerde øger fødevarevirksomhedernes ansvar og for det femte gør det lettere for den officielle kontrolmyndighed at udføre kontrolaktiviteterne og garanterer gennemførelse af administrative foranstaltninger. Til det formål er forordningen om en juridisk reform nødvendig. Parlamentet vil ikke tillade nogen ændring her. Sammenfatningen af de hidtil 17 direktiver til fire forordninger fører til en skarpere grænsedragning mellem områderne fødevarehygiejne, lovgivning om dyresundhed, officiel fødevarekontrol og dermed til et brugervenligt lovgrundlag.
Dette svarer også til den opfattelse, som det overvejende flertal i de berørte brancher har. De fleste producenter opererer i dag internationalt. En forordning giver en ensartet handlingsramme med samme angivelser i alle europæiske medlemsstater og fastlægger derfor i højere grad end et direktiv retfærdige betingelser i hele det indre marked. Den nye fødevarelovgivning kan kun undtagelsesvis tage hensyn til nationale og regionale enkeltheder - det vil jeg gerne understrege særligt.
Forordningen om fødevarehygiejne blev ændret væsentligt af udvalget med næsten 200 ændringsforslag, og jeg tror, at forordningen udgør et bedre grundlag nu. Mange ændringer er baseret på teksten i den allerede vedtagede forordning om generel fødevarehygiejne. Det er altså hovedsageligt redaktionelt nødvendige ændringer. Med alle forordningsforslagene trækkes som en rød tråd understregningen af fødevarevirksomhedsledernes primære ansvar for sikkerheden ved de fødevarer, som de har markedsført. Ikke mindst BSE-krisen har åbenbaret, at vi har forsømt at overføre det samme ansvar til den landbrugsmæssige primærproduktion, som fødevarevirksomhedslederne langs producentkæden for længst har påtaget sig.
Hertil hører efter min mening også HACCP-princippet. Naturligvis er jeg klar over, at HACCP-princippet kun kan anvendes på få områder af primærproduktionen. I anlæg med større dyrebestande kan der dog udarbejdes såkaldte critical points, som kræver konstant overvågning. Hvis vi på den ene side følger princippet from farm to table, bør vi på den anden side også bruge alle muligheder for intern kontrol i primærproduktionen. Ifølge Kommissionens forslag skulle HACCP-systemet jo ikke anvendes i primærproduktionen, men samtidig anføres der i de aktuelle forordninger generelle hygiejnebestemmelser for primærproduktionen.
I den forbindelse handler det om et fuldstændigt nyt kapitel som led i lovgivningen om fødevarehygiejne. Hvis f.eks. en landmand skal registrere foranstaltninger, som træffes for at dæmme op for risici, så er det på bestemte områder første skridt hen imod anvendelsen af HACCP-princippet. Trods en høj sikkerhedsstandard og en komplet kontrol kan produktionsfejl ikke undgås 100%. Til registrering af årsager skal der garanteres en sporbarhed for produkterne.
Udvalget er af den mening, at det ikke er nødvendigt med yderligere mærkning, som det er fastsat i Kommissionens forslag. I EU-landene er der forskellige mærkninger for sporbarhed, men de garanterer alle en komplet præsentation af produktionskæden. Da jeg hørte kommissær Byrnes udtalelse i mandags om, at mærkningen af produkter skal forenkles, bør dette forslag fra udvalget egentlig møde tilslutning.
Til fremme af produktionsprocesser fastsætter forordningen retningslinjer for bedste praksis. Som regel handler det om sektorvise og nationale retningslinjer, som udarbejdes af mange interesserede kredse. Anvendelsen er naturligvis - og her står Parlamentet også bag - frivillig. Men skulle der blive udarbejdet europæiske retningslinjer for en bestemt sektor eller en bestemt produktionsretning, udspringer disse retningslinjer af en generel konsens og indeholder viden om bedste praksis i Europa. Derfor bør europæiske retningslinjer afløse sektorvise, nationale eller regionale retningslinjer, også fordi vi så tvinger producenterne af fødevarer til at anvende præcis denne bedste praksis og indføre disse metoder.
Fødevareproduktionen i Europa er meget alsidig. Det er nødvendigt, at forordningerne giver en vis grad af fleksibilitet. Derfor bør der være mulighed for undtagelser fra bestemmelserne i disse forordninger. Parlamentet vil gerne begrænse disse undtagelser til regioner med en geografisk vanskelig placering og til regioner med forsyningsvanskeligheder samt til traditionelle fremstillingsmetoder og levering til lokale markeder.
Metoderne til godkendelse af undtagelserne bør udformes enkelt. Parlamentet kan dog ikke godkende en generalfuldmagt til Kommissionen om i komitologiproceduren at kunne ændre bilagene til denne forordning om fødevarehygiejne, som afstikker de principielle rammer for hygiejniske bestemmelser. Teoretisk ville det være muligt at ændre alle bilag igen dagen efter vedtagelsen af forordningerne. En sådan regulering er heller ikke i overensstemmelse med ånden i det gode samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen.
Fremgangsmåden ved forordningen om særlige hygiejnebestemmelser bør imidlertid være anderledes. I disse bilag diskuteres detailspørgsmål vedrørende hygiejnisk adfærd, og her skal der hurtigt gennemføres tekniske udviklinger ved en ændring af komitologiproceduren. Vi har derfor også fjernet bestemte områder - definition, godkendelse af bedrifter, mærkning osv. fra bilagene og optaget dem under artiklerne, der så, hvis de skal ændres, kun kan ændres i lovgivningsproceduren. Men for de andre bestemmelser - det tilslutter jeg mig - bør komitologiproceduren gælde.
Til en af de vigtige punkter ved behandlingen af forordningen om særlige hygiejnebestemmelser hører kapitlet jagt. Diskussionen herom i Parlamentet var meget hektisk. Vi har nu stillet et forslag, som også får støtte fra Kommissionen. Vi skal naturligvis acceptere, at der er nationale særegenskaber, at der har udviklet sig traditioner inden for jagt, og disse er nu optaget i forslagene, således at vi egentlig kan gå ud fra, at vi trods alt kan garantere sundhedsmæssigt forsvarligt kød fra vildt. Hermed bør især også de eksisterende traditioner bevares.
Jeg mener, at vi med disse forslag og med forslagene om dyresundhedsmæssige bestemmelser for produktion og markedsføring af animalske fødevarer har skabt et vigtigt grundlag for forbedring af de fødevareretlige bestemmelser. Jeg vil især gerne takke hr. Kindermann for hans fremragende betænkning. Bestemmelserne om import af fødevarer er så godt fremstillet dér, at jeg vil spare Dem for yderligere forklaringer. De aktuelle forordninger er efter min mening et godt grundlag for udvidelsen af forordningen om officiel fødevarekontrol. Den venter jeg meget længselsfuldt på, for vi vil behandle den meget hurtigt.

Kindermann (PSE)
Hr. formand, den aktuelle pakke af forordningsforslag omfatter en revision og en forenkling af hele EU-fødevarelovgivningen. I det forordningsforslag, som jeg er ordfører for, handler det om særlige dyresundhedsmæssige bestemmelser for animalske produkter og import heraf fra tredjelande med det formål at forhindre udbredelsen af dyresygdomme ved markedsføringen af disse produkter. For øjeblikket reguleres dette område af syv forskellige direktiver. I henhold til det foreliggende forordningsforslag skal de dyresundhedsmæssige bestemmelser nu udformes mere gennemskueligt, og de eksisterende direktiver skal sammenfattes i én forordningstekst. Jeg bifalder i den forbindelse udtrykkeligt, at Kommissionen har valgt forordningen som retligt instrument for fremover at sikre en ensartet anvendelse af bestemmelserne i hele EU samt i tredjelandene.
Alt i alt støtter jeg forslaget, selv om jeg vil anføre en principiel kritik af det. Kommissionen har mange steder benyttet sig af proceduren i henhold til artikel 11, det vil sige reguleringsproceduren som led i komitologien. Det er ikke usædvanligt, og det er heller ikke noget særligt. Netop inden for sygdomsbekæmpelse er det rigtigt og vigtigt, at Kommissionen kan reagere hurtigere og bedre på ny videnskabelig viden og uforudsete situationer uden hver gang at skulle indlede en langvarig lovgivningsprocedure. I det aktuelle tilfælde går anvendelsen af komitologiproceduren, som Europa-Parlamentet deltager utilstrækkeligt i, efter min mening lidt for vidt. Jeg har derfor anført tilføjelser nogle steder i forordningsteksten, måske også præciseringer, som angiver visse kriterier.
For det første må undtagelser kun godkendes, hvis sygdomssituationen tillader det, og hvis niveauet for dyresundhedsbeskyttelse på ingen måde påvirkes heraf. For det andet skal det handle om kontroller, der ikke er annonceret på forhånd, og som finder sted med uregelmæssige intervaller. For det tredje skal alle yderligere elementer ved opstilling af tredjelandelister, også den personalemæssige situation hos kontrolmyndighederne og pålideligheden ved de informationer, som myndighederne i tredjelandene har formidlet, tages med i betragtning.
Derudover har jeg medtaget to nye forslag i min betænkning. For det første skal både medlemsstaterne og myndighederne i tredjelandene på opfordring forelægge en rapport om de gennemførte kontroller for Kommissionen, hvoraf især kontrolfrekvensen, typen af de fundne mangler og overtrædelser samt de sanktioner, som de ansvarlige myndigheder har indledt, fremgår. De retlige rammers effektivitet - det ved vi alle - afhænger jo i høj grad af de gennemførte kontroller, og for at sikre en effektiv anvendelse af kontrollerne i medlemsstaterne er det nødvendigt med sådanne udførlige kontrolrapporter. De er også en hjælp for Kommissionen til straks at kunne reagere på bestemte svage punkter. For det andet bør Kommissionen udarbejde en liste med kategorier for eventuelle overtrædelser af denne forordning, deres gennemførelsesforskrifter eller beskyttelsesforanstaltninger og til enhver tid bedømme, om disse skal straffes strafferetligt eller forvaltningsretligt af de ansvarlige nationale myndigheder. Hvis bestemmelserne i forordningen overtrædes, skal sanktionerne fastlægges så ensartet som muligt for alle medlemsstater. Det går ikke, at der for den samme forseelse straffes anderledes i medlemsstat nr. 1 end i medlemsstat nr. 2. Dette problem, som sikkert er endnu mere påtrængende på andre områder end i det aktuelle tilfælde, skal der arbejdes grundigt med.
Med mit forslag ønsker jeg at tage et første skridt, selv om Kommissionen har signaleret over for udvalget, at en sådan fremgangsmåde rent juridisk ikke kan bruges i praksis for øjeblikket. Jeg er alligevel overbevist om nødvendigheden heraf, og mine kolleger i udvalget har også bekræftet mig heri. Til slut vil jeg gerne takke Kommissionen for det konstruktive samarbejde, og jeg håber, at det bliver ved på den måde.

Lucas (Verts/ALE)
Hr. formand, på vegne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi vil jeg lykønske både hr. Schnellhardt og hr. Kindermann med deres arbejde. Udtalelsen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Schnellhardt-betænkningen, som jeg var ordfører for, handler primært om behovet for ensartede foranstaltninger til fødevaresikkerhed og praksis vedrørende internationalt salg af sådanne fødevarer. Udvalget har derfor forsøgt at præcisere, at anvendelsesområdet for alle bestemmelser skal gælde for eksport såvel som forbrug og salg på hjemmemarkedet.
Vi ønsker også at udvide medlemskredsen til den foreslåede Stående Levnedsmiddelkomité, så den kommer til at omfatte eksperter, der repræsenterer offentlige myndigheder og forbrugergrupper. Det er helt forkert, at Kommissionens beslutning af 18. maj 2000, der definerer sammensætningen af stående udvalg, specifikt udelader forbrugergruppers repræsentation i disse udvalg. Det har helt klart stor betydning, at disse udvalg får forbrugernes tillid og i sandhed er aktørernes udvalg. Det er derfor helt afgørende, at forbrugergrupperne opnår en form for repræsentation.
Med hensyn til hygiejnebestemmelserne for animalske fødevarer ønsker Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi en større indbygget fleksibilitet, specielt med hensyn til slagterier. Vi har derfor foreslået, at der indføres gennemførelsesbestemmelser for at give plads til fleksibilitet i anvendelsen af HACCP-proceduren for regionale slagterier etableret i perifere og afsidesliggende regioner. Tidligere har strikte bestemmelser skabt unødvendige vanskeligheder for slagterier i EU's perifere og afsidesliggende regioner, ofte fordi de geografiske begrænsninger medfører unfair konkurrencevilkår, hvilket er til fordel for større virksomheder.
Men efterhånden som vi begynder at lære af f.eks. den britiske mund- og klovsygeepidemi, er det helt klart, at en af årsagerne til denne sygdoms store og hastige udbredelse netop var lukningen af lokale slagterier. Vi må ikke skabe flere lukninger på dette vigtige område, uanset hvor utilsigtet det måtte være.
Endelig synes jeg helt personligt, at hele denne bestemmelse er for ufleksibel for specielt de mindre virksomheder. Vi skal være opmærksomme på den ekstra byrde, vi pålægger de mindre virksomheder, og passe på ikke at vedtage en bestemmelse, der risikerer at underminere deres eksistens.

MacCormick (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg har den normalt ret kedelige opgave at meddele, at Retsudvalget har vurderet sagen og fundet den for let. Vi står her med et forslag, der er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 37, og som er fuldt ud begrundet i den fælles landbrugspolitik, hvorfor det har det fornødne retsgrundlag. Selvfølgelig er det vigtigt, at vi diskuterer, om vi har det fornødne retsgrundlag. Nu diskuterer vi i konventionen og andre steder spørgsmålet om, at fællesskabsorganerne skal holde sig til deres kompetenceområder, og det glæder mig meget, at denne forordning står for kritikken.
Som hr. Kindermann sagde, er det også godt at samle denne komplekse regelsamling i en enkelt forordning, der giver en ensartet strategi for hele Fællesskabet. Jeg ville nok ikke have følt det helt retfærdig at tage Parlamentets tid, hvis det var det eneste punkt, men jeg har noget mere at tilføje. Som fru Lucas netop sagde, hænger importen af animalske produkter, der er beregnet til konsum, nøje sammen med det ulykkelige udbrud af mund- og klovsyge, der ramte Det Forenede Kongerige. Som De ved, blev min egen valgkreds, Dumfries og Galloway, særligt hårdt ramt.
Vi kunne undgå nogle af disse farer, hvis vi, som fru Lucas foreslog for et øjeblik siden, satsede mere på lokal produktion til lokalt forbrug. Det er helt afgørende, at vi med indførelsen af disse meget nødvendige love ikke skaber større behov for overdreven transport af dyr. Jeg håber, at det også vil komme i betragtning.
Hvis jeg har overskredet grænserne for Retsudvalget, har jeg i det mindste ikke overskredet tiden.

Piétrasanta (Verts/ALE)
Med hensyn til Kindermann-betænkningen finder vi, at den er af vital betydning, og det er ærgerligt, at denne forordning ikke som Kommissionens fire andre forslag indgår i proceduren med fælles beslutningstagning.
Faktisk baserer forslaget til forordning sig på artikel 37, som er en artikel om fælles landbrugspolitik. Det drejer sig om at fastlægge mere rationelle regler for at undgå smitte af avlsdyr via produkter af animalsk oprindelse, som indeholder patogene stoffer. Vi husker alle den mund- og klovsygeepidemi, som hærgede i Europa for kort tid siden, og den krise, det skabte i landbruget, hovedsageligt i Det Forenede Kongerige. De første undersøgelser bekræfter, at smitten skyldes import af fødevarer af animalsk oprindelse fra tredjelande, som blev brugt til svinefoder.
Hvad angår veterinærpolitiets krav til produktion og handel med fællesskabsprodukter, er der grund til at foretage en nøje og regelmæssig opfølgning på de producerende regioners sundhedstilstand. Den statslige kontrol og EU-inspektionerne skal have karakter af stikprøver. For at råde over passende midler må vi overveje - som hr. Kindermann har sagt - hvilket antal dyrlæger, vi har brug for i medlemsstaterne samt på Det Europæiske Levnedsmiddelkontor i Dublin. Desuden skal vi med vores juridiske foranstaltning tage hensyn til ansøgerlandene. Det er nødvendigt at ensrette sanktionerne.
Hvad angår import fra tredjelande, skal der gælde samme bestemmelser som for EU-medlemslandene. Imidlertid må alt for strenge hygiejneregler ikke fremstå som handelsbarrierer. Hvis det er tilfældet, burde det være muligt at foretage justeringer, samtidig med at man fortsat holder sig forordningens oprindelige målsætning for øje.
Vi støtter Kindermann-betænkningen, som bidrager med de nødvendige detaljer til Kommissionens forslag.

Ayuso González (PPE-DE).
Hr. formand, jeg synes, at det ville være uretfærdigt ikke at rose den indsats, Kommissionen har ydet for at opfylde hvidbogens mål om at forenkle og tydeliggøre lovgivningen og fjerne alle ulemperne ved en lovgivning, der er spredt på 17 direktiver. Desuden er de forslag, den har stillet os, forholdsvis gode og meget gennemarbejdede, og jeg tror, at alle de involverede sektorer har indrømmet dette.
Jeg vil også gerne fremhæve de to ordføreres indsats, for fødevarekæden er lang, og det var derfor et stort område, og de har været nødt til at studere og skabe konsensus om talrige ændringsforslag, der - det er jeg sikker på - vil forbedre projektet.
Disse lovbestemmelser er baseret på kontrol af fødevaresikkerheden fra jord til bord med det formål at sikre forbrugeren de bedst mulige garantier. Jeg støtter alt det, de to ordførere har sagt. Et af de centrale punkter i den fremtidige lovgivning er den obligatoriske gennemførelse af HACCP i alle fødevarevirksomheder, inklusive primærsektoren.
Risikoanalyse og kontrol med kritiske punkter blev udtænkt med henblik på anvendelse i fødevareindustrien, og det har uden tvivl betydet et stort fremskridt, hvad angår fødevarehygiejnen. Men sandheden er, at mange små virksomheder endnu ikke har været i stand til at sætte det i værk. Netop fordi det endnu ikke anvendes i hele forarbejdningsindustrien, og fordi systemet udelukkende er tiltænkt industrien, bør det ikke udbredes til primærsektoren på nuværende tidspunkt.
Primærsektoren er allerede forpligtet til at overholde de såkaldte retningslinjer for bedste praksis, som er en ordning, der har samme mål som det, der søges opnået via HACCP, og som er mere tilpasset denne økonomiske sektors karakteristika. Og hvis der har været problemer, er det ikke, fordi der mangler regler, men fordi de ikke bliver overholdt. Jeg siger ikke, at primærsektoren i fremtiden skal overholde HACCP-bestemmelserne, men de skal tilpasses den ustabilitet, der kendetegner landbruget og kvægbruget. Gennemførelsen af disse regler bør betragtes som en væsentlig fødevaresikkerhedsforanstaltning, men den kan aldrig erstatte kontrollerne. Jeg synes, at man skal stå fast på dem, og at der skal anvendes den samme metode i alle landene.
De økonomiske aktører skal påtage sig ansvaret for, at fødevarerne er uskadelige, de skal sikre muligheden for sporing af disse og deres ingredienser, og de skal fastsætte procedurer til tilbagekaldelse i nødstilfælde.
Endelig vil jeg gerne påpege, at eksporten og især importen skal overholde hygiejnebestemmelserne, for i modsat fald vil usikkerheden komme til os udefra, mens vores virksomheder vil miste konkurrenceevne i forhold til dem, der ikke overholder kravene.

Corbey (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, i aften spiller fødevarer igen en fremtrædende rolle på vores dagsorden. Vi har gjort store fremskridt i de sidste to år. Fødevarer skal være sikre, og tillid er i den forbindelse væsentlig. Forbrugere må kunne stole på, at fødevarer, der er produceret i andre medlemsstater, er sikre og opfylder kravene til hygiejne. Derfor støtter jeg kraftigt Kommissionens forslag. Det er godt at skabe omfattende rammer for fødevarehygiejne og for hygiejne på veterinærområdet. Det er godt at samle al lovgivning i én pakke. Jeg giver også hr. Schnellhardt en velment kompliment. Denne betænkning har krævet mange timers arbejde og mange timers drøftelser. 
Jeg fremsætter ikke desto mindre syv kommentarer.
For det første er der lagt en hel del vægt på procedurerne omkring hygiejne. De krav, der i sidste ende skal være opfyldt, er dermed kommet noget ud af syne, og det er ærgerligt. Jeg synes, at de resultater, vi sigter mod med lovgivningen, skal være tydelige.
Hvad angår procedurerne og arbejdsmåderne, er nogen fleksibilitet efter min mening tilladt. Der er flere veje, der fører til Rom.
For det andet må vi være klar over, hvad det er, vi foretager os. Vi ved, at følelserne let bringes i kog, når det gælder fødevarer. Mod globalisering, mod storproduktion, for lokal produktion og for tradition. Det er ofte berettigede følelser. Politikerne kan og må ikke ignorere disse følelser. Vi må være klar over, at strengere og skarpere regler ofte kun kan efterleves af større virksomheder. Skarpere regler stimulerer industriel produktion, men forbrugere nærer netop mistillid til industriel produktion. Detaljerede regler virker således på denne baggrund mod hensigten. Vi må desuden skabe plads til nationale kulturer. Fleksibilitet er derfor ønskeligt ved anvendelsen af kodekser for bedste praksis. For os er der ingen grund til på forhånd at finde europæiske kodekser bedre end de nationale kodekser. Der skal være mulighed for at vælge. Vi skal først og fremmest tænke på, at disse kodekser i sidste ende ikke er andet end hjælpemidler. I den forbindelse er spørgsmålet, om HACCP skal anvendes inden for landbruget. HACCP er ikke udformet til landbrugsbedrifter. Streng anvendelse af HACCP-principperne ville gøre det af med enkeltmandsvirksomheder og familievirksomheder. Også her gælder, at HACCP er et hjælpemiddel. En måde, hvorpå man kan lave mad på en forsvarlig måde. Det er ikke noget mål i sig selv.
For det tredje er der jagten. Uden tvivl er det et punkt, som der er lagt ekstremt stor politisk vægt på. Til jagt i mindre målestok kan de nationale bestemmelser efter vores opfattelse anvendes. Men her gælder der dog visse grænser. Vi er ikke tilhængere af, at hele afsnit II undtages, når det drejer sig om privat og lokalt forbrug. Hvis der efter en kontrol ikke er nogen foruroligende kendetegn, kan små leverancer til lokale markeder efter vores opfattelse få samme behandling som privat forbrug.
For det fjerde vil jeg sige noget om tredjelande. Vi må garantere, at importerede fødevarer er lige så hygiejniske som fødevarer, der er produceret her. Og det kræver ærlig og god kontrol. Men fødevaresikkerhed må ikke være noget skalkeskjul for protektionisme. Fødevaresikkerhed er en global opgave. Udviklingslandene må vi støtte, så de netop prioriterer sikkerhed.
For det femte skal ansvaret være tydeligt. For borgere og for politikere, men bestemt også for virksomheder og deres arbejdstagere. Uddannelse af arbejdstagere er efter min mening vigtig. Årlig efteruddannelse kan være nyttig. I løbet af beslutningsprocessen kan der laves lidt om på dette ændringsforslag. Arbejdstagere, som stærkt kritiserer manglende hygiejne, må ikke selv blive offer for det. Og det er ændringsforslaget om indberettere.
For det sjette vil jeg komme ind på, hvor detaljeret bestemmelserne skal være. Vi må tænke på levnedsmiddelhygiejnens mål. De mennesker, som tilrettelægger og kontrollerer fødevareproduktionen, er kvalificerede. De europæiske politikere behøver ikke udtale sig om antallet af fliser på væggen hos slagteren henne på hjørnet. Vi har i mellemtiden også en mening om emballagen for toskallede bløddyr. Vi ved, hvordan toskallede bløddyr beholder deres vitalitet. Men ærlig talt er det ikke derfor, jeg er blevet politiker.
Jeg kommer nu til min sidste politiske betragtning. Vi må spørge os selv, om dette nu er vejen frem. Skal vi beskæftige os med sådanne detaljer i Parlamentet? Vi støtter hr. Schnellhardts ændringsforslag om komitologi, men jeg vil allerede nu sige, at vi ikke må beskæftige os med alle de tekniske detaljer i Parlamentet. Det må vi overlade til Kommissionen, som kan bistås af sagkyndige fra Fødevaresikkerhedsautoriteten. Jeg foreslår, at vi tænker over dette punkt endnu en gang inden andenbehandlingen.
Endnu en gang tak til hr. Schnellhardt og tak for Deres opmærksomhed.

Paulsen (ELDR).
Hr. formand, jeg bøjer mig for ordførerne, der har gjort et godt stykke arbejde - kvalificeret, dygtigt og velgennemtænkt. Jeg er meget glad for, at primærproduktionen er inkluderet, og at vi nu endelig dækker hele fødekæden. Jeg er også meget glad for, at det primære producentansvar atter er præciseret i fødevarelovgivningen. Vi kommer ingen vegne med ren "politimagt", hvis ikke mennesker selv tager ansvaret for deres virksomhed, arbejde og egne handlemåder.
Jeg er personligt meget glad for hr. Schnellhardts kompromisvilje, der har betydet, at vi nu har artikel 4, stk. 4 (ændringsforslag 31), som gør det muligt at bevare Europas uendelige mangfoldighed af traditionel mad på markedet, uden at enkelte medlemsstater dermed får mulighed for at omgå bestemmelserne og stemple samtlige egne produkter som traditionelle.
Med denne formulering har vi også sørget for, at det ikke kun handler om produktion i mindre målestok. En del af Europas vigtigste fødevareeksport består faktisk af traditionelle oste og skinker m.v., der kræver særlige produktionsmetoder uden dermed at være farlige.
Jeg er meget glad for, at vi har fået vedtaget dette afsnit, for det ville være forfærdeligt, hvis vi fik en fødevarelovgivning i Europa, som kun var til gavn for Nestlé og McDonalds.
Til slut vil jeg understrege, at jeg også er meget glad for, at vi er nået frem til fornuftige og holdbare kompromiser for jagten. Jeg bor midt i skoven i Sverige, og jeg ville næsten ikke turde vende hjem, hvis det var kommet elgjægerne for øre, at jeg havde forbudt elgjagten. Det er et meget følsomt spørgsmål, og jeg synes, at vi har fundet et godt kompromis, som både fasanjægere og elgjægere kan leve med.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Hr. formand, Jeg vil også takke hr. Schnellhardt for hans arbejde med et meget omfattende og kompliceret område. Det store antal ændringsforslag viser jo også, at slutproduktet kommer til at se noget anderledes ud end det, som Kommissionen først foreslog.
På et område havde Kommissionens forslag skabt store problemer, hvis det var blevet vedtaget, nemlig med hensyn til håndtering af kød fra vildtlevende vildt. Kommissionens forslag kunne have påvirket jagten samt butikssalget af kød fra vildt i stærk negativ retning. Jeg tror, at vi med de ændringsforslag, som udvalget nu har vedtaget, har undgået disse risici.
Det er også vigtigt at sørge for, at man kan bruge de nationale kontrolmodeller til at nå det fælles mål - en god fødevarehygiejne. Derfor er jeg særlig taknemmelig over, at man har taget hensyn til, at kødet fra vildtlevende vildt kan kontrolleres på forskellige måder, at vi har forskellige klimaforhold, og at vi derfor skal have forskellige nedkølingstider, samt endelig at uddannelsen også kan organiseres på forskellige måder.

Esclopé (EDD).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, for at reformere fællesskabslovgivningen på levnedsmiddelhygiejneområdet - 17 direktiver er her omfattet - anvender Kommissionen princippet om ansvar hos levnedsmiddelsektorens arbejdsgivere.
At dette princip finder anvendelse på landbrugsfødevareindustrien, som bespiser millioner af forbrugere, accepterer jeg fuldt ud. Men direktivet angriber hele primærproduktionen - afgrøder, opdræt, jagt og fiskeri - som man vil pålægge et obligatorisk sporbarhedssystem. Hvordan kan man stille sig personligt ansvarlig for en svamp, som er plukket i skoven, eller en fisk, som er fanget i floden? Det synes at være temmelig urealistisk.
Forordningens artikel 1 om anvendelsesområde fastslår, at disse bestemmelser ikke finder anvendelse på hverken primærproduktion af fødevarer til privat brug eller på hjemmelavede fødevarer til privat forbrug. Vi må udvide denne foranstaltning til at omfatte forsyninger til lokale markeder og salg af naturprodukter fra primærproduktionen.
Disse lokale produkter - bær og svampe - bidrager til regionernes image, styrker deres identitet og gastronomiske omdømme og fremmer den grønne turisme, som er uundværlig for landbrugsøkonomien. Det er arbejdspladser og traditionelle arbejdsmetoder, som står på spil.
Med hensyn til vildt og vildtkød, som leveres direkte fra jægeren til forbrugeren eller detailhandleren, skal det betragtes som en traditionel fødevareproduktion, som skal underlægges særlige handelsmetoder. Hvad angår spiralis, forekommer ændringsforslag 92 os at være overdrevet, eftersom nedfrysning eller stegning ved mere end 65°C dræber parasitten.
De ansvarlige myndigheder i de enkelte medlemslande er de bedst placerede til at vurdere situationen og udstede de forskrifter, som sikrer en passende beskyttelse af forbrugeren. Lad os genfinde fornuften ved at fremme et mere smidigt system i betragtning af de mange forskellige geografiske og klimatiske forhold snarere end at lukke os inde i en stiv lovgivning, som kun kan føre til blindgyder og stærk utilfredshed.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, fødevareskandaler har de seneste år alt for tydeligt belyst problemerne med en uklar ansvarsfordeling. Derfor er det vigtigt at opstille klare og præcise regler på området, samtidig med at man forenkler lovgivningen, men at forenkle lovgivningen betyder ikke at sænke kravene. Tværtimod.
Vi må således definere det ansvar, som påhviler producenterne, nemlig overholdelse af reglerne, sporbarhed for produktet og en forudgående risikoanalyse. Producenterne er garanter for levering af kvalitetsfødevarer og et tillidsvækkende produkt. Ja, det er nogle store krav, men disse krav er kun med til at forbedre produkternes image.
Forbrugeren har også et ansvar, han skal kunne benytte sit frie valg, hvilket giver informationen og forbrugerorganisationerne en stor rolle på området.
Ud over de tekster, som vi har fået fremlagt, vil jeg virkelig ønske, at EU træffer beslutning om at lancere en informations- og oplysningskampagne om de nødvendige hygiejneforanstaltninger i hjemmet. Det er små ting i dagligdagen, som kan fjerne risiciene, nemlig f.eks. at rengøre sit køleskab, opbevare produkterne ordentligt, følge temperaturangivelserne for opbevaring osv.
Og myndighederne har et ansvar, de skal iværksætte en streng kontrol af produktion, bearbejdning og markedsføring og indføre effektive sanktioner i tilfælde af overtrædelser, ikke kun over for de involverede parter, men også over for de medlemsstater, som ikke overholder fællesskabslovgivningen. Sagt på en anden måde skal vi være yderst strikse.
Endelig foregår der utallige drøftelser om vildtkød. Det er selvfølgelig vigtigt at sikre kvaliteten af produktet, og vi ved, at procedurerne varierer fra et medlemsland til et andet. Vi må have tillid til de professionelle, det vil sige jægerne, som er fuldt ud i stand til at bedømme det slagtede vildts tilstand.
Jeg slutter af med, hr. formand, at sige, at vi må understrege, at den europæiske fødekæde er en af verdens sikreste, og at vi ganske enkelt skal kunne opfylde vores medborgeres forventninger.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, jeg vil kort kommentere en række ændringsforslag, der har givet anledning til en del bekymring.
Ændringsforslag 31 omhandler virksomheder, der benytter traditionelle produktionsmetoder, eller som ligger i afsides områder. Vi kan alle finde sådanne eksempler. Det har jeg set i Det Forenede Kongerige, hvor folk forsøger at forvalte vores oksekødsordning. Vi bør forsvare dette ændringsforslag, da det tydeligt præciserer, at sådanne produkter ikke må have nogen skadelig indvirkning på fødevarehygiejnen. Henvisningerne til HACCP-systemet i ændringsforslag 9 er tolerante og ikke obligatoriske, og det er noget, som de små virksomheder kan leve med.
Som hr. Goodwill nok forventer, vil jeg nu kommentere ændringsforslag 18 af Goodwill/Bernier om at undtage jægere fra disse bestemmelser. Det er acceptabelt for den enkelte jæger, der spiser eller videregiver det vildt, som han har skudt eller fanget. Men der er forskel på den ædle nordiske jæger, der bestiger de fjerneste tinder i jagten på en ensom elg - det billede, som hr. Sjöstedt forsøger at male - og sammenslutningerne af blegfede forretningsmænd, der jager på engelske godser og forsyner markedet med en stor mængde ukyndigt nedlagte fugle og andre typer af vildt.
Jeg mener, at der er en forskel, når vildt nedlagt under sådanne omstændigheder sælges til en butik eller en restaurant. Den store begavelse, Oscar Wilde, beskrev det engelske jagtbroderskab som "det usigelige på jagt efter det uspiselige". Det har jeg ikke noget imod, men når det "usigelige" begynder at falbyde det "spiselige", skal hygiejnereglerne overholdes, sådan som det fremgår af denne forordning.
Jeg kan overhovedet ikke se nogen grund til, at der her skal gøres en undtagelse, så noget, der starter som en lille uskyldig distributionskanal, ender som endnu en forsyningskilde. Vi skal beskytte jægerens ret til at jage, men vi skal ikke sikre ham en ubeskyttet adgangsvej til detailsalgsstederne.

Pesälä (ELDR).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også gerne kort komme ind på jagtspørgsmålet. Mit synspunkt er nemlig, at i nogle medlemsstater betyder jagt et anseeligt tilskud til middagsbordet. F.eks. jages der i mit land 2.000.000 stk. småvildt og 100.000 stk. storvildt, og der er 300.000 jægere, hvilket betyder meget. Vildt sælges selvfølgelig også i butikkerne eller gives væk eller sælges til naboer og slægtninge.
Nu er spørgsmålet, om det er fornuftigt, at EU begynder at regulere den form for aktivitet, der ofte bygger på tillid og bekendtskab. Den sociale kontrol er ligesom en garanti for kvaliteten, når en nærbutik køber kød fra en jæger i salgsøjemed. I anliggender som dette bør rimeligheden bevares. Ændringsforslag 82 får således min varme støtte i hr. Schnellhardts betænkning.

Fiebiger (GUE/NGL).
Hr. formand, det aktuelle forslag til Rådets forordning, hvori de dyresundhedsmæssige bestemmelser udformes mere gennemskueligt, og de eksisterende direktiver sammenfattes i én tekst, er efter min opfattelse et yderligere skridt hen imod en forenkling af landbrugspolitikken på dette område og især også en retlig begrundelse for kontrollen med de forskellige aktiviteter. Jeg håber i hvert fald, at det bliver realiseret sådan. Jeg vil dog udtrykkeligt give min tilslutning til, at den videnskabelige forskning i undersøgelse af animalske produkter for f.eks. BSE og mund- og klovsyge hos levende dyr kan videreføres og også betales. Høje nye tekniske og organisatoriske standarder skal kunne bruges, det vil sige, at de også skal kunne betales. Dermed sigter jeg også udtrykkeligt på importen af fødevarer fra tredjelande. Samtidig - og hermed når jeg frem til slutningen - skal de talrige forbrugerbeskyttelsesorganisationer støttes med den nødvendige seriøsitet.

Farage (EDD).
Hr. formand, selv om jeg er en blegfed nålestribet forretningsmand, der gerne skyder vildt på klapjagter, vil jeg koncentrere mig om det faktum, at der her er tale om en deregulering, hvor 17 hygiejnedirektiver erstattes af ét. Denne forordning er langt mere vidtgående end de direktiver, den erstatter. Den udvider specielt omfanget af artikel 3 i direktiv 93/43/EØF om de såkaldte HACCP-principper. Risikoanalysen og de kritiske kontrolpunkter blev udviklet af NASA i 1960'erne for at skaffe astronauterne ekstra rene fødevarer. Ukontrollable kropsfunktioner kan være en meget ubehagelig oplevelse i en rumdragt! Men HACCP er et sikkerhedsstyringssystem, der er udviklet til meget avanceret fødevarebehandling.
Dette rumaldersystem er nu ved at blive gjort obligatorisk i hele EU. Alene i Det Forenede Kongerige vil det påvirke 300.000 virksomheder og antageligt koste 2 milliarder engelske pund blot for SMV.
Noget, der er udviklet til en sofistikeret teknologibaseret organisation, er ikke hensigtsmæssigt for Joe's Cafe i Lewisham High Street eller Jean Dupont's bistro i rue de la Révolution i Marseille.
Tidligere på året besøgte jeg på Parlamentets vegne de lokale fødevaremarkeder sammen med en ekspert i fødevaresikkerhed. Jeg fandt snesevis af grundlæggende mangler vedrørende levnedsmiddelhygiejne. Dér og alle andre steder mangler man fortsat at overholde de grundlæggende bestemmelser i direktiv 93/43/EØF. Hvorfor laver Kommissionen så endnu flere love? Disse teknokrater er helt uden kontakt med virkeligheden. De er gået i kredsløb og landet på en anden planet, ligesom de astronauter, som HACCP-systemet oprindeligt var tiltænkt. Alene af den grund bør Kommissionen ikke lave flere love herom. Der er ingen grund til at komplicere tingene yderligere. Hvis parlamentsmedlemmerne vedtager denne forordning, er det et bevis for, at de også bor på en anden planet.

Lisi (PPE-DE).
Hr. formand, man må så afgjort bifalde Kommissionens bestræbelser på at forenkle retsgrundlaget ved at gå fra 17 direktiver til en forordning. Men netop fordi det drejer sig om en forordning, hr. kommissær, ved De bedre end mig, at det er et spørgsmål, der skal behandles med forsigtighed, eftersom en forordning gælder med det samme, og eftersom det er selve forordningens natur at harmonisere - og jeg vil næsten sige ensrette - alle procedurerne inden for et så omfattende område som EU og inden for gastronomi- og fødevaresektoren, der - og det må vi aldrig glemme - også udgør en stor del af vores kontinents kultur. Jeg er således enig i, at det er nødvendigt at harmonisere, men vi skal huske at behandle spørgsmålet med forsigtighed.
Der er tre spørgsmål, som jeg især gerne vil gøre opmærksom på. Det første spørgsmål, som ordføreren allerede har behandlet grundigt i betænkningen, drejer sig om de lokale specialiteter. Det er produkter, som har en historie, ikke bare når det gælder produkterne selv, men også når det gælder fremstillingsprocesserne. Det er ikke tilstrækkeligt at begrænse dem til geografiske områder eller lokale markeder, for det er egentlige produkter, som man skal være særligt opmærksom på.
Det andet spørgsmål drejer sig om den primære sektor, som bestemt ikke er fuldstændig dækket af denne forordning, men som på en vis måde er reguleret. Når det gælder den primære sektor, er situationen anderledes, ikke mindst for sektorens små og mellemstore virksomheder. Jeg har stillet et ændringsforslag, som jeg beder Dem om at støtte, og som i det mindste tager sigte på en reduktion af de administrative og bureaukratiske konsekvenser med hensyn til dokumenternes opbevaring. Når der er tale om grøntsager, er det uforståeligt, at dokumenterne skal opbevares i fem år.
Det tredje spørgsmål - der er desuden også vildtspørgsmålet, som jeg hurtigt vil nævne, og som jeg dog mener, at man har fundet en fornuftig løsning på - er uddannelsen. Det er rigtigt at sørge for, at de erhvervsdrivende inden for fødevaresektoren hele tiden uddannes. Også i den forbindelse skal vi dog undgå at udvide spørgsmålet, så det med urette også kommer til at omfatte kvaliteten, der er noget helt andet. Uddannelsen skal handle om hygiejne og ikke andet.

Patakis (GUE/NGL).
Hr. formand, det ville i hvert fald være naivt at hævde, at årsagen til den ynkelige tilstand på fødevareområdet er manglen på moderniserede direktiver. De allerede eksisterende overtrædes i øvrigt allerede åbenlyst.
Inden vi skrider til noget som helst lovgivningsindgreb eller andre emner af teknisk karakter, er det nødvendigt, at vi bliver klar over årsagerne til forringelserne, fordrejningerne og de negative ændringer af ikke blot fødevareprodukterne, men af hele fødekæden.
Administrationen af fødekæden efter superprofitternes og den ublu fortjenestes love er hovedårsagen til den forringede fødevarekvalitet. Så længe produktionen intensiveres, så længe fødekæden er underkastet ledelse og kontrol af sektorens store multinationale selskaber, der bestemmer produktionsmåden og fødevarernes kvalitet, vil der i hvert fald ikke kunne gives nogen garanti for forbrugernes sundhed.
Problemet er politisk. Kun en fjernelse af kapitalismens profit som højeste mål for produktionsprocessen kan eliminere anvendelsen af ulovlige og farlige produktionsformer, bearbejdning og handel med dårlige fødevarer. I modsat fald fisker vi myggen op af kruset og sluger kamelen på bekostning af den offentlige sundhed.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Schnellhardt har fremlagt to fagligt velfunderede betænkninger, som forbedrer Kommissionens forslag om fødevarehygiejne betydeligt. Fremover skal producenterne og de personer, der videreforarbejder fødevarer, dokumentere alle produktions- og forarbejdningstrin. Denne forpligtelse inkluderer også anvendt foder og dyrenes sundhedstilstand. Forbrugerne i EU får dermed mulighed for i fremtiden at spore fødevarer og deres bestanddele fra forretningen tilbage til producenten. Der sikres altså en gennemsigtig produktionskæde både i store bedrifter og i små og mellemstore virksomheder.
Jeg vil i den forbindelse især gerne komme ind på de små og mellemstore virksomheder i kødforarbejdningsindustrien. I EU er der ca. 150.000 slagterivirksomheder med i alt mere end 1 million beskæftigede og en årlig omsætning på ca. 60 milliarder euro. Det er netop disse små virksomheder, der sikrer den lokale nærforsyning og opretholder mangfoldigheden i produktiviteten i landdistrikterne. Med håndværksmæssig snilde fremstiller de lokale specialiteter og bidrager dermed væsentligt til delikatesseforretning Europa. Den tætte kontakt til forbrugerne skaber tillid til kvaliteten og produkternes sikkerhed. Derfor skal vi især være opmærksomme på de små virksomheders strukturer og udarbejde egnede, praktisk anvendelige lovbestemmelser for disse virksomheder, som skaber uddannelses- og arbejdspladser til mange mennesker i Europa.
Sammen med ordføreren har jeg stillet et ændringsforslag, som vedrører den såkaldte en-plads-slagtning på slagterierne, for ud over bestemmelserne for slagtelinjer på store slagterier skal der også tages hensyn til virkeligheden i små håndværksvirksomheder. En-plads-slagtning kan ved passende omhu og faglig viden gennemføres på en hygiejnisk upåklagelig måde. Derfor beder jeg om Deres støtte til ændringsforslag 133.

Arvidsson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er elgjæger i det nordlige Sverige. Hvis ikke vi hvert år jager elge, vil elgbestanden hurtigt vokse med flere trafikdræbte mennesker og langt større skader på skovene til følge.
Når vi i september måned starter jagten om morgenen, er der ofte kuldegrader, og klimaet på denne årstid svarer nogenlunde til temperaturen i et køleskab og nogle gange endda til temperaturen i en fryser. På min hjemegn findes der fra et miljømæssigt synspunkt ikke noget bedre køleskab for jægeren end naturens eget kølerum.
Jo større EU bliver, jo vanskeligere bliver det at opstille detaljerede regler gennem EU-bestemmelser. EU's direktiver skal være gode i alle dele af EU. Det skal være muligt at tilpasse bestemmelserne efter forskellige forhold. Medlemslande, der gennemfører velfungerende inspektionsrutiner for vildtkød, inden det slippes ud på markedet, skal kunne beholde deres regler.
I mit hjemland har politikere, der ønsker at skabe en opinion imod et europæisk samarbejde, udnyttet dette direktivforslag til at mistænkeliggøre EU som en trussel imod traditionel jagt. Det er vigtigt at understrege, at de tager fejl. EU har nemlig ingen retlige beføjelser til at regulere jagten til egen husholdning eller håndteringen af vildt til privat forbrug.
Det understreger yderligere behovet for, at jagtbestemmelser i almindelighed skal vedtages i henhold til subsidiaritetsprincippet. Med hr. Schnellhardts indsats er afsnittet om vildt i dette direktiv blevet rigtig godt.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, Parlamentet vil her til morgen udtale sig om den lovgivningspakke, som skal sikre fødevarehygiejnen i almindelighed og fastsættelsen af særlige regler for produkter af animalsk oprindelse i særdeleshed. Denne nye lovgivning bygger på det uomgængelige behov for at sikre fødevaresikkerheden fra bord til jord i forlængelse af de initiativer, der er blevet vedtaget i de sidste måneder for at give forbrugeren de bedst mulige garantier.
Her vil jeg gerne lykønske ordføreren, som har gjort en stor indsats for at skabe konsensus med alle grupperne, og som efter min mening har lavet en fremragende betænkning, samt Kommissionen, fordi den har stillet et rimeligt afbalanceret forslag.
Men et af de centrale punkter i den fremtidige lovgivning er den obligatoriske gennemførelse af HACCP-risikoanalyser og kritiske punkter i alle fødevarevirksomheder. Gennemførelsen af HACCP-bestemmelserne bør dog betragtes som en supplerende sikkerhedsforanstaltning, der ikke kan erstatte de officielle kontroller. HACCP-systemet bør ikke for øjeblikket udbredes til primærsektoren, da dette system udelukkende er udtænkt for industrien. Primærsektoren er allerede forpligtet til at overholde de såkaldte retningslinjer for bedste praksis, hvis formål er det samme som det, der søges opnået via HACCP-systemet, og som er mere tilpasset denne økonomiske sektors karakteristika, og som vi ikke bør dublere.
De forskellige fødevarekriser, der har været, gør det nødvendigt med en styrkelse af hygiejnebestemmelserne for at genvinde forbrugernes tillid, hvilket Europa-Kommissionen behørigt har medtaget i sit forslag, og det vil utvivlsomt blive forbedret af Europa-Parlamentet med vedtagelsen af dets ændringsforslag om grundlaget for traditionelle produkter, vildt osv., som allerede er blevet nævnt af de medlemmer, der har talt før mig.
De økonomiske aktører skal fortsat påtage sig ansvaret for at sikre, at fødevarerne er uskadelige, og at fødevarerne og fødevareingredienserne kan spores, samt fastsætte procedurer for tilbagekaldelse i nødstilfælde. Alle sektorerne bør udarbejde kodekser for bedste praksis for at få retningslinjer for fødevaresikkerheden. På den anden side skal såvel importen som eksporten overholde de samme bestemmelser.
(Formanden fratog taleren ordet)

Byrne
Hr. formand, jeg er glad for at deltage i aftenens debat og fremsætte mine konklusioner om de tre betænkninger vedrørende fødevarehygiejnepakken.
Det har krævet mange bidrag fra parlamentsmedlemmerne at nå dertil, hvor vi er i dag. Først vil jeg oprigtigt takke alle de medlemmer, der har arbejdet utrætteligt med denne opgave - i særdeleshed hr. Schnellhardt og hr. Kindermann samt medlemmerne af Miljøudvalget og flere andre udvalg, der har leveret værdifulde bidrag.
Det er næsten to år siden, forslagene blev vedtaget. Nogen vil måske kalde det en langsommelig proces. Men gør man det, ignorerer man ikke blot sagens betydning, men også det arbejde, som Parlamentet samtidig har haft med beslægtede initiativer - i særdeleshed forslaget om en generel fødevarelovgivning samt oprettelsen af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet, der nu gennemføres ved forordning nr. 178/2002.
Miljøudvalget og flere andre udvalg har behandlet en lang række ændringsforslag. Men jeg er ikke kun taknemmelig over kvantiteten af Parlamentets arbejde, men i særdeleshed også over kvaliteten af resultaterne, som jeg finder fremragende.
Størstedelen af ændringsforslagene handler om redaktionelle og tekniske forbedringer. Mange ændringsforslag bringer også vores forslag på linje med den nyligt vedtagne forordning nr. 178/2002. Jeg glæder mig over disse ændringsforslag, der er vigtige og fornuftige forbedringer af vores tekster.
Jeg vil gerne have lov til at starte med den første af hr. Schnellhardts betænkninger - om de horisontale foranstaltninger, der dækker hele fødevaresektoren.
Først vil jeg kommentere det tilbagevendende spørgsmål om komitologi. Det glæder mig, at Parlamentet kan acceptere, at Kommissionen kan vedtage gennemførelsesbestemmelser under komitologiproceduren. Jeg er imidlertid skuffet over, at ændringsforslag 30 forsøger at fjerne Kommissionens mandat til at indrømme undtagelser fra forordningens bilag. Kommissionen har allerede dette mandat, og jeg ser ikke nogen grund til, at det ikke skulle fortsætte, og derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 30. Parlamentsmedlemmerne ved måske allerede, at jeg betragter komitologi som en vigtig form for sekundær ret, med hvilken man på kort tid kan få foranstaltninger omsat til lov, mens Parlamentet altid kan benytte sig af sin "droit de regard". Hvis Parlamentet har brugt denne ret i forbindelse med en lov, som jeg har været ansvarlig for, vil jeg respektere det. Jeg bliver til en vis grad ofte skuffet over Parlamentets syn på komitologiproceduren, selv om den godt kunne ændres, reformeres og moderniseres.
Bilagene til forordningen er tekniske og skulle derfor kunne vedtages gennem komitologiproceduren. Jeg kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 28, 29, 58 og 59.
HACCP-systemet har allerede fremkaldt stærke følelser. En række ændringsforslag lægger an til at få gennemført dette system på bedriftsniveau. Det er overdrevent ambitiøst, og jeg må derfor forkaste ændringsforslag 8, første del af ændringsforslag 9 samt ændringsforslag 35, 37, 38 og 67.
Anden del af ændringsforslag 36 og 104 ville kræve af fødevarevirksomhederne, at de opbevarer dokumentation om HACCP-systemet i lang tid. Det er ikke acceptabelt, da vi skal foreslå realistiske foranstaltninger vedrørende dokumentationen for små virksomheder.
Det er udelukkende virksomhedslederne inden for fødevarebranchen, der har ansvaret for HACCP-systemet, og derfor kan vi ikke acceptere ændringsforslag 108.
Fleksibilitet i forbindelse med fødevarehygiejne er et emne, der ligger mig meget på sinde. I hele EU er der gamle kulturelle traditioner vedrørende fødevarer og fødevaretilberedning, og dem ønsker jeg at beskytte og fremme, hvorfor jeg har tilstræbt at få det med i lovgivningen.
Kommissionens forslag indeholder derfor en procedure, der skal sikre den fornødne fleksibilitet, så alle sådanne traditioner kan bevares. Jeg glæder mig over den generelle accept heraf. Jeg vil forsøge så vidt muligt at tage hensyn til forslagene i ændringsforslag 31 og 32 og foretage de nødvendige redaktionelle ændringer.
Vores forslag omhandler oprettelse af retningslinjer for bedste praksis, som fødevarevirksomhederne kan bruge til at få den bedst mulige fødevarehygiejne. Jeg glæder mig over de ændringsforslag, der kan medvirke til at afklare procedurerne for, hvordan sådanne retningslinjer skal oprettes, samt de ændringsforslag, der pointerer, at sådanne retningslinjer skal være frivillige instrumenter. Men jeg må forkaste ændringsforslag 47 og 48, der ville pålægge fødevarevirksomhederne eller Kommissionen unødvendige forpligtelser.
Hvad angår registrering af fødevarevirksomheder, er jeg glad for at kunne tage hensyn til forslagene om fleksibilitet i registreringsproceduren. Men hvad angår spørgsmålet om sporbarhed, så mener jeg, at det fuldt ud er dækket i forordning nr. 178/2002. Jeg må derfor forkaste ændringsforslag 53.
Ændringsforslag 13 om støtte til udviklingslandene finder jeg meget interessant. Det er et vigtigt emne, der kræver stor omtanke. Jeg er nødt til at forkaste dette ændringsforslag, men bemærk venligst, at det er en sag, som jeg vil vende tilbage til.
Jeg må også afvise ændringsforslag 69, 71, 76, 77, 83, 89, 92, 93, 95, 101 og 105, fordi de kan have en negativ indvirkning på mindre virksomheder. Ligeledes må jeg afvise ændringsforslag 5 og 14, anden del af ændringsforslag 16, 53, 55 og 107, da de allerede er omfattet af andre dele af fællesskabsretten, samt ændringsforslag 39, da det allerede er behandlet i ændringsforslag 6.
Jeg ønsker klart at skelne mellem de pligter, som tilhører virksomhedslederne inden for fødevarebranchen, og de pligter, som tilhører de kompetente myndigheder. Ændringsforslag 55 er ikke i overensstemmelse med dette mål, og det må derfor forkastes.
De øvrige ændringsforslag er enten helt eller delvist acceptable efter redaktionelle ændringer.
Nu vil jeg gerne kommentere hr. Schnellhardts betænkning om hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer.
Spørgsmålet om kød fra nedlagt vildt skiller sig ud fra alle andre. Vores forslag har åbenbart fået en del til at bruse med fjerene! Jeg kan forsikre parlamentsmedlemmerne om, at vi med dette forslag ønskede at skabe pragmatiske regler og bevare traditionerne i de enkelte medlemsstater, således at jægeren fortsat kan levere små mængder kød fra nedlagt vildt til forbrugeren eller den lokale detailhandel.
Vi havde bestemt ikke til hensigt at blande os i det private forbrug. Jeg er taknemmelig over de bestræbelser, der er gjort for at finde den rette balance, og jeg mener, at det i det store hele er lykkedes.
Kort fortalt kan jeg acceptere følgende ændringsforslag vedrørende vildt: ændringsforslag 90, 92, 94 til 97, 129, 13 samt første del af 130.
Ændringsforslag 91 overlapper imidlertid forordning 178/2002, og derfor må det forkastes. Jeg er også nødt til delvist at forkaste ændringsforslag 85 samt ændringsforslag 132, da de ikke er forenelige med andre ændringsforslag, som jeg kan acceptere.
Jeg må også afvise følgende ændringsforslag - enten på grund af en mulig negativ indvirkning på små virksomheder eller på grund af overlapning af andre dele af fællesskabsretten: Det drejer sig om ændringsforslag 17, 33, første del af 35, 38, 44, første del af 45, 55, 58, 65, 69, 91, 101 og 116.
Jeg må også afvise ændringsforslag 8, da det blander de forpligtelser, som virksomhedsledere inden for fødevarebranchen skal overholde, med de forpligtelser, som de kompetente myndigheder skal overholde. Det gælder også delvist for ændringsforslag 10, fordi det udvider forslagets anvendelsesområde for meget med hensyn til særlige garantier for salmonella i kød, samt for sidste del af ændringsforslag 13, der vil kompromittere Kommissionens initiativret.
De resterende ændringsforslag er enten helt eller delvist acceptable efter redaktionelle ændringer.
Til slut vil jeg kommentere hr. Kindermanns betænkning om dyresundhed som en konsekvens af konsolideringen af hygiejnebestemmelserne.
Det glæder mig, at der er stor opbakning til forslaget med et beskedent antal ændringsforslag. Der er imidlertid seks ændringsforslag, som jeg ikke kan acceptere. Det gælder bl.a. ændringsforslag 4 om BSE, da der allerede findes en omfattende lovgivning, der tager højde for dette BSE-krav, og det er hverken nødvendigt eller god retlig praksis at gentage det.
Ændringsforslag 5 om sporbarhed er allerede dækket af artikel 3, stk. 2, litra a), og det er allerede inkluderet i lovgivningen om dyresundhed. Jeg vil kunne acceptere ændringsforslaget, hvis udtrykket "menneskers sundhed" erstattes med "dyresundhed", da mund- og klovsyge ikke udgør en risiko for mennesker.
Ændringsforslag 8 og 9 omhandler overtrædelser og offentliggørelse af resultater. Det handler om nærhedsprincippet, og derfor bør det være op til den enkelte medlemsstat. Der er ingen hensyn til folkesundheden, og det er ikke muligt at lave en udtømmende liste over overtrædelser af bestemmelser vedrørende dyresundheden. Hvis man forsøger på det, vil man uvægerligt komme til at glemme nogen. Om nødvendigt skulle der være tale om en bredspektret tilgang. Jeg vil imidlertid opfordre medlemsstaterne til i de nationale gennemførelsesbestemmelser at stræbe efter det gennemsigtighedsniveau, der sigtes efter i ændringsforslagene.
Jeg har store problemer med ændringsforslag 12 om undtagelser for udviklingslandene. Hvis reglerne gøres strengere end dem, der er fastsat af OIE, så skal det være for at sikre, at dyresundhedssituationen i EU ikke bringes i fare. Man vil træde sig selv over tæerne ved at tillade mildere regler for udviklingslandene. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 12.
Med hensyn til ændringsforslag 16 blev systemet for hurtig varsling oprettet af hensyn til folkesundheden og ikke med det formål, der nævnes i dette ændringsforslag. I sådanne tilfælde vil Kommissionen normalt forelægge medlemsstaterne et udkast til afgørelse om at indstille importen af de pågældende animalske produkter. Endvidere vil medlemsstaternes veterinærtjenester straks blive advaret af Kommissionen og modtage detaljerede oplysninger om risikopartier, hvorfor det ikke er nødvendigt med deltagelse i systemet for hurtig varsling.
Bortset fra disse seks ændringsforslag er der to ændringsforslag, som jeg kun delvist kan acceptere. For det første, med hensyn til ændringsforslag 7 om uanmeldt inspektion og bøder, så er jeg enig i, at der skal være bestemmelser om uanmeldte officielle kontroller, men ændringsforslaget begrænser sådanne kontroller til uanmeldte inspektioner. Det vil være tilstrækkeligt at ændre ordlyden, så nogle kontroller kan være uanmeldte.
For det andet, hvad angår ændringsforslag 11 om bistand og indberetning af resultater, så gentager første sætning artiklens punkt 1, hvorfor den bør slettes. De andre ændringsforslag kan helt eller delvist accepteres efter redaktionelle ændringer.
Jeg vil nu detaljeret kommentere ændringsforslagene til de tre betænkninger. Hvad angår Schnellhardt-betænkningen om levnedsmiddelhygiejne, kan Kommissionen helt eller delvist acceptere følgende ændringsforslag efter redaktionelle ændringer: 1 til 4, 6, 7, 9 til 12, 15 til 27, 31 til 34, 36, 40 til 46, 49 til 52, 54, 56, 57, 60 til 66, 68, 70, 72 til 75, 78 til 82, 84 til 88, 90, 91, 94, 96 til 100, 102, 103 og 106. Kommissionen kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 5, 8, 13, 14, 28 til 30, 35, 37 til 39, 47, 48, 53, 55, 58, 59, 67, 69, 71, 76, 77, 83, 89, 92, 93, 95, 101, 104, 105, 107 og 108.
Hvad angår Schnellhardt-betænkningen om særlige hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer, kan Kommissionen acceptere følgende ændringsforslag efter redaktionelle ændringer: 1 til 7, 9 til 16, 18 til 32, 34 til 37, 39 til 43, 45 til 54, 56, 57, 59 til 64, 66 til 68, 70 til 90, 92 til 100, 102 til 115, 117 til 131, 133 og 134. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere følgende ændringsforslag: 8, 17, 33, 38, 44, 55, 58, 65, 69, 91, 101, 116 og 132.
Hvad angår Kindermann-betænkningen, kan Kommissionen helt eller delvist acceptere følgende ændringsforslag efter redaktionelle ændringer: 1 til 3, 6, 7, 10, 11, 13 til 15 og 17. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere følgende ændringsforslag: 4, 5, 8, 9, 12 og 16.
Jeg håber også, at medlemsstaterne vil forstå ræsonnementet bag beslutningerne om at forkaste eller ændre nogle af udvalgenes ændringsforslag.
Til slut vil jeg gentage min oprigtige tak til alle, der har deltaget i denne kæmpeopgave. Fødevarehygiejnepakken er endnu et vigtigt skridt i vores gennemgang af fødevarelovgivningen i bestræbelserne på at give de europæiske forbrugere så sikre fødevareressourcer som muligt.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0119/2002 af Paulsen for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om overvågning af zoonoser og zoonotiske agenser, om ændring af Rådets beslutning 90/424/EØF og om ophævelse af Rådets direktiv 92/117/EØF (KOM(2001) 452 - C5-0372/2001 - 2001/0176(COD));
A5-0120/2002 af Paulsen for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om bekæmpelse af salmonella og andre fødevarebårne zoonotiske agenser og om ændring af Rådets direktiv 64/432/EØF, 72/462/EØF og 90/539/EØF (KOM(2001) 452 - C5-0373/2001 - 2001/0177(COD)).

Paulsen (ELDR)
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke skyggeordførerne og andre fra Miljøudvalgets uformelle fødevaresikkerhedsgruppe for et godt samarbejde. Naturligvis var også Kommissionens initiativ med i begge betænkninger.
Jeg vil først kommentere overvågningsdirektivet. Det er nødvendigt at skabe et klart og tydeligt billede af zoonosesituationen i Europa. Vi taler her om de fødevareskandaler, som vi er truet af, og senest gjaldt det en akrylamidalarm i Sverige. Vi må imidlertid huske på, at selv om alle disse alarmrapporter er alvorlige nok, så er de faktisk mere alvorlige i psykologisk forstand end for den fysiske folkesundhed.
Den store trussel fremover er det sædvanlige, det som mennesker har levet med i millioner af år, og som den tredje verden fortsat lever med. Den mest almindelige årsag til dødelighed blandt spædbørn er fortsat infektionssygdomme og diarréer.
For os i den rige verden er det antibiotikaresistensen, der bliver det store problem. Stadig flere af vores enkle infektioner har en tendens til atter at blive alvorlige. Der er en risiko for, at vi, hvis vi ikke - og vi burde have bremset op for 20 år siden, det er altså allerede sent, måske tilmed for sent - radikalt og hurtigt kan reducere antallet af infektioner og antibiotikakure, så er vi snart tilbage på oldemors tid, hvor næsten alle kvinder måtte føde fire børn, for at to af dem kunne overleve til voksenalderen. Problemet er størst for børn og unge. Derfor er jeg meget taknemmelig over, at vi nu skal kortlægge antibiotikaresistensen hos de zoonoser, som vi sporer i Europa.
I dag kan man læse af statistikken, at salmonellasmitte og andre former for smitte via levnedsmidler af animalsk oprindelse har en svagt faldende tendens, mens smitte via vegetabilske produkter faktisk er stigende. Derfor er jeg meget påpasselig med, at man også tager de vegetabilske fødevarer med, når man f.eks. undersøger et udbrud.
Det allervigtigste i overvågningsdirektivet er, at vi får fælles normer, så de indsamlede oplysninger er sammenlignelige på tværs af landegrænserne. Vi skal have en standardiseret kontrol, rapportering og håndtering. Jeg vil også minde om, at den nye teknik faktisk burde gøre god rapportering hurtigere og mere enkel, så vi ikke behøver at vente i to et halvt år for at få afklaret situationen. Der er ofte behov for en hurtigere indsats, så myndigheder, producenter og borgere kan informeres på et relativt tidligt stadium. Det er nok det vigtigste element i overvågningsdirektivet.
Kontrolforordningen er måske mere kontroversiel. Kommissionens forslag var meget blødt og forsigtigt og synes at tage hensyn til, at visse medlemsstater har den opfattelse, at salmonella omtrent er i samme klasse som en mild forkølelse. Denne holdning findes. Andre medlemsstater rammes af salmonellapanik af den type, som man finder i mit eget land.
Denne panik er ikke så mærkelig. For omtrent 50 år siden blev vi ramt af verdens største - eller i hvert fald den største statistikførte - salmonellakatastrofe nogensinde. Efter det begyndte Sverige at prøve på at gøre noget ved problemet, hvilket er en naturlig følge af katastrofer.
Det tog vores land 25-30 år at få indført et velfungerende system. Det er gået hurtigere for Norge og Finland, der har kunnet kopiere den svenske model. Den svenske model giver os erfaring, men den er formentlig ikke tilstrækkelig i sig selv og kan ikke anvendes overalt. Sverige er et lille, tyndtbefolket og åbent land, hvilket måske gjorde det lettere for os at gøre noget ved problemet.
Jeg synes, at forslaget er meget forsigtigt, og at man "lister" rundt om problemet. Jeg havde forventet en mere kontant udmelding fra Kommissionens Generaldirektorat for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse i dette spørgsmål. For det første omfattes ikke alle salmonellaformer af betydning for folkesundheden. Det er underligt, at man i visse situationer kun medtager to typer, selv om de tegner sig for 80% af sygdomstilfældene hos mennesker i dag. Eller rettere sagt, det gjorde de i går. Hvad sker der med de resterende 20%? Hvorfor ikke medtage alle typer, der påvirker eller truer folkesundheden, når man alligevel skal kontrollere salmonella? Hvordan kan Kommissionen vide, hvilken type salmonella der "eksploderer" i morgen? Bliver det Skt. Paul, Hadar eller noget helt tredje?
Vi har et utal af invasive salmonellatyper, der påvirker folkesundheden. Derfor er det meget vigtigt for mig, at formuleringen "af betydning for folkesundheden" er med, og at alle typer medtages.
Der mangler også dyrearter i Kommissionens forslag. Jeg ved, at jeg for en sikkerheds skyld har medtaget alle former for kreaturer, men jeg vil fortsat kæmpe for at få medtaget grise og kalve, der opdrættes intensivt, da vi alle ved, at der bruges antibiotika i farligt store mængder. Vi ved også, at denne form for opdræt giver både zoonostiske bakterier og andre bakterier, der er fuldstændigt resistente over for antibiotika.
Der findes desuden enkle og praktiske omstændigheder, hvor det, selv om vi kunne holde avlsdyrene og staldene helt rene, ikke hjælper en døjt, hvis ikke også foderet er rent. Vi ved f.eks., at en meget stor smittekilde for salmonella aruba er brasiliansk soja. Vi ved, at salmonella normalt dør ved 67 graders varme. Aruba har derimod på 10 år hævet sin overlevelsestemperatur til 68 grader. Vi skal nok ikke tro, at vi en dag bliver helt risikofri, eller at denne kamp er vundet én gang for alle. Det handler faktisk om liv. Om livsformer som på enkelte områder er lige så intelligente som os, selv om intelligensen måske ikke sidder samme sted og kommer til udtryk på samme måde.
Jeg vil derfor opfordre plenarforsamlingen til at støtte mine to betænkninger, sådan som de med et bredt flertal blev vedtaget i Miljøudvalget.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske Kommissionen med det meget afbalancerede forslag, den har stillet, såvel i direktivet som i forordningen, om kontrol og overvågning af zoonoser, der skal stemmes om i morgen her i Parlamentet. Det er spørgsmål af stor betydning for alle EU's lande. Og for nogle af landene i EU er de ikke kun af stor betydning, men af særdeles stor betydning.
Jeg vil gerne give udtryk for min bekymring over resultatet af afstemningen om den betænkning, der blev forelagt i Miljøudvalget, eftersom den efter min mening fører til en overdreven bekymring for at sikre forbrugernes sundhed. Vi bekymrer os alle om de sundhedsmæssige følger af salmonella - og det har vores ordfører netop sagt - og især lande som Spanien, Grækenland, Italien, Portugal og Frankrig, som er udsat for denne fare på grund af antallet af kvæg, der kan smittes som følge af nogle gennemsnitstemperaturer, der er gunstige for udviklingen heraf og på grund af en række andre omstændigheder, som er sagen uvedkommende.
Jeg forstår dog ikke, at nogle lande i EU under påskud af at forsvare forbrugernes interesser støtter udbredelsen af kontrol- og overvågningsforanstaltninger for agenser, der ikke kan overføres til mennesker, det vil sige ikke zoonostiske agenser, som ikke falder inde under disse lovgivningers anvendelsesområde. De eneste typer af salmonella, der berører mennesker, er salmonella enteritiris og salmonella tifimurium, hvorfor det at udvide fællesskabslovgivningen til andre typer - der er mere en et dusin - efter min mening kun kan betyde handelsmæssige konsekvenser, der vil straffe nævnte lande i EU og de små producenter. Produktionen mod nord, hvor incidensen af salmonella er næsten nul på grund af de klimatiske forhold, vil ikke blive berørt.
Jeg beder Dem derfor alle, mine damer og herrer, om at støtte det forslag, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti har stillet, og som medtager opfattelsen hos mange af de lande, der har udtalt sig i denne henseende i alle de forhandlinger, der finder sted, såvel i Ministerrådets arbejdsgrupper som i Kommissionens arbejdsgrupper. Dette ændringsforslag sikrer forbrugernes sikkerhed, da det medtager alle de fremskridt, der er foreslået af Europa-Kommissionen, og det straffer ingen. Jeg beklager, at den betænkning, der blev vedtaget af Miljøudvalget, overhovedet ikke har taget hensyn til de lande, der især bliver berørt, og jeg håber, at denne situation bliver bragt i orden, om ikke i plenarforsamlingen i morgen, så med forhandlingerne på det næste Progress-råd i de forhandlinger, der skal finde sted i forbindelse med den fælles beslutningsprocedure, eftersom foranstaltningerne kun vanskeligt kan opnås.
Jeg beklager ligeledes, at der er en række områder, der ikke er blevet analyseret tilstrækkeligt af Parlamentet, f.eks. det, der står i forordningens artikel 9, som forudser et stop for handlen i de lande, hvis nationale kontrolprogrammer ikke bliver vedtaget. Dette initiativ kan give anledning til en situation med tydelig forskelsbehandling på handelsområdet. Den betænkning, der er vedtaget af Miljøudvalget, er efter min mening ikke blevet justeret tilstrækkeligt af alle landene, og den gentager ydermere den samme fejl.
(Formanden fratog taleren ordet)

Patrie (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne først og fremmest rette en tak til vores ordfører og lykønske hende med betydningen og kvaliteten af hendes arbejde.
De to forslag gentager nogle af forpligtelserne i hvidbogen om fødevaresikkerhed. De har til formål at sikre en bedre beskyttelse af de europæiske forbrugere imod mikrobiologiske risici i fødevarer. Man kan faktisk ikke undgå at være klar over, hvor meget de gentagne fødevarekriser, bl.a. i forbindelse med salmonella, har undermineret forbrugernes tillid til fødevaresikkerheden. Man kan derfor kun støtte vedtagelsen af de to tekster, som vi har fået forelagt i dag. Vi må i virkeligheden styrke overvågningen og kontrollen af de zoonotiske agenser af animalsk oprindelse for at reducere deres prævalens, samtidig med at vi understreger, at effektiviteten af den gældende lovgivning er blevet begrænset af det faktum, at nogle medlemsstater kun delvist gennemfører dem.
Kommissionens forslag er i det store og hele afbalancerede. Måske skal vi imidlertid gå et skridt videre på nogle områder. Således tror jeg ligesom ordføreren, at det ville være nyttigt at fastlægge kontrolprogrammer for alle serotyper af salmonella, som udgør en risiko for folkesundheden. Jeg ønsker ligeledes at understrege behovet for at sikre en snæver koordinering mellem Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets virksomhed og de nationale myndigheders arbejde for især at opnå et effektivt resultat af varslingstjenesten.
Hvad angår resistensen mod antibiotika, tror jeg som vores ordfører, at det er rigtigt at tillægge dette bekymrende fænomen den rette betydning. Der skal reklameres for en forsvarlig brug af antibiotika, og vi skal gennemføre de nødvendige undersøgelser om antibiotikaresistens.
Min gruppe støtter ligeledes det ændringsforslag, som sigter mod at tillade medlemsstater, som har opnået et højt beskyttelsesniveau, for en begrænset periode at forbyde markedsføring af importprodukter fra medlemslande, som endnu ikke har iværksat noget godkendt kontrolprogram inden for de fastsatte frister. Denne foranstaltning bliver reelt et ikke ubetydeligt incitament til harmonisering af det indre markeds sikkerhedsniveauer.
Jeg glæder mig over, at de gældende kontrolforanstaltninger er baseret på målsætninger, som skal realiseres hvert tredje år. Det gør det muligt at fastsætte ambitiøse, men realistiske krav. Lad os i den forbindelse sørge for ikke at gå til yderligheder ved at pålægge medlemsstaterne nogle tidsplaner, som de er ude af stand til at gennemføre. Kommissionen har på dette punkt forsøgt at finde en balance. Ligesom ordføreren forekommer det mig vigtigt, at der iværksættes en effektiv overvågning af zoonoserne og deres agenser i hele fødekæden inklusive dyrefoder. Min gruppe støtter ligeledes princippet om at inkludere planter i direktivets anvendelsesområde.
Endelig skal vi bestræbe os på en hurtig vedtagelse og iværksættelse af disse bestemmelser, som jeg er sikker på, vil bidrage til at genvinde de europæiske forbrugeres tillid til fødevarer.

Goodwill (PPE-DE).
Hr. formand, det er en modig britisk politiker, der udtaler sig på dette område, efter at den tidligere britiske sundhedsminister Edwina Currie i 1988 udtalte, at de fleste britiske æg var smittet med salmonella.
Efter den bombe faldt forbruget af æg i Det Forenede Kongerige med 60%, og regeringen kastede sig ud i det, jeg mener må betegnes som en panikhandling, da de slagtede 2 millioner høns. Selv om der er sket fremskridt i bekæmpelsen af salmonella i Det Forenede Kongerige, er der stadig langt igen. Der er fortsat på årsbasis 15.000 eller 16.000 tilfælde af madforgiftning med salmonella i Det Forenede Kongerige, det vil sige en halvering i forhold til tidligere.
Dette er naturligvis ikke kun et problem i EU. I 1994 var der i USA et tilfælde med inficeret is, hvor næsten en kvart million mennesker blev syge. Som fru Paulsen siger, så har Sverige ført an i kampen, men landet har f.eks. fokuseret på varmebehandling af foder i stedet for at beskæftige sig med et så enkelt værktøj som slagtning af flokke. Vi hører naturligvis historier om svenskere, der tager på ferie til Spanien og falder på stribe af salmonellaforgiftning, fordi de ikke er vant til den konstante smittefare.
Det er sandt, at medlemsstaterne skal gøre fremskridt ved at etablere mere effektive nationale kontrolprogrammer, og vi skal samtidig sikre, at importerede produkter lever op til vores høje standarder. Vi skal også koncentrere kræfterne dér, hvor problemerne er, nemlig hos fjerkræ og især æg, der spises rå.
Svinekød er et mindre problem, og min bedstemor ville under alle omstændigheder sige, at enhver, der spiser råt svinekød, selv er ude om det. Infektioner hos kvæg og får er forsvindende lille, så vi kan roligt spise røde bøffer.
Modstanden i forbindelse med spørgsmålet om antibiotikaresistens er voksende. Det skal dog ikke få os til at haste et forbud mod brug af profylaktisk antibiotika igennem, fordi det kan få sygdommen til at eksplodere, hvilket kan medføre en stor stigning i den deraf følgende terapeutiske brug af antibiotika, og det kan forværre situationen.
Endelig hvad angår spørgsmålet om plantebaseret infektion, har dette måske forbindelse til stigningen i forbruget af økologiske fødevarer, da jeg kan forstå, at chancerne for at få en E. coli-infektion er 30 gange større.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Paulsen, min kollega under mange drøftelser om fødevaresikkerhed, med hendes arbejde med disse komplekse forordninger.
Når vi har defineret de generelle principper for en EU-lovgivning om fødevarer og etableringen af en fødevaresikkerhedsautoritet, der skal føre den overordnede kontrol med forslagene, er det absolut afgørende, at vi behandler detaljerne effektivt og omhyggeligt. Forordningerne vedrørende zoonoser, som fru Paulsen har brugt så meget tid på, udgør en slags byggesten til en effektiv og præventiv fødevarelovgivning i fremtiden. Det kan virke en smule overdrevet at omtale dem som byggesten, men de er den rette vej frem.
Der er vel stadig visse af os, der er betænkelige ved at udvide disse bestemmelser til at omfatte vegetabilske produkter, som kunne behandles mere hensigtsmæssigt via forordningerne inden for fødevarehygiejne frem for gennem disse ekstra overvågningsbestemmelser. Det er det eneste punkt, hvor jeg er en smule uenig med fru Patrie. Ellers tilslutter jeg mig også hendes bemærkninger.
Jeg føler, at ordføreren i forbindelse med generel opsporing og bekæmpelse af salmonella går den rette vej, da dette kan gennemføres på kryds og tværs af EU. Det er en nødvendighed for fødevareproducenterne og for borgerne. Hvis ikke sidstnævntes tillid genoprettes, er der ingen fremtid for førstnævnte. Vi ønsker, at den stigende antibiotikaresistens, som vi i øjeblikket ser hos zoonotiske organismer, kortlægges nøjagtigt. Jeg er ikke enig med hr. Goodwill i, at det skader mere, end det gavner. Det er ikke et spørgsmål om forebyggende medicin - det drejer sig om de andre, efter min mening, fejlagtige anvendelsesområder for antibiotika.

Byrne
Hr. formand, jeg er meget glad for at få lejlighed til at deltage i forhandlingen om de to betænkninger om zoonoser. Det er et eksempel på gennemførelsen af "fra jord til bord"princippet, som er skitseret i hvidbogen om fødevaresikkerhed. Vores forslag er langt mere ambitiøse end det nuværende direktiv. For at sikre en effektiv gennemførelse af forslagene er det nødvendigt at give medlemsstaterne tilstrækkelig tid til at nå målene.
Betænkningerne er udarbejdet hurtigt. Først vil jeg gerne takke alle de medlemmer, der har været involveret i arbejdet med betænkningerne - især fru Paulsen og medlemmerne af Miljøudvalget, der har bidraget væsentligt til betænkningerne.
Vi ved, at borgerne går meget højt op i fødevaresikkerhed. Bekymringen over beskyttelsen mod zoonoser, overførsel af sygdomme fra dyr til mennesker, er stigende ikke blot i EU, men også i hele verden.
Det første forslag om overvågning af zoonotiske agenser danner grundlag for at øge kendskabet til tendenserne i og kilderne til disse patogener, understøtte mikrobiologiske risikovurderinger og vedtage foranstaltninger til risikostyring. Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet vil uden tvivl få en fremtrædende rolle i processen.
Det andet forslag om bekæmpelse af salmonella har til formål at mindske de risici, denne agens indebærer for folkesundheden. Hvert år rapporteres over 150.000 tilfælde af salmonella hos mennesker i EU. Forordningen gælder for primærproduktionen, som er en væsentlig smittekilde.
Selv om visse medlemsstater har oplevet et fald i tilfælde hos mennesker efter indførelsen af strammere kontrolforanstaltninger, varierer situationen imidlertid meget. Kommissionen foretrak derfor en progressiv strategi for mindskelse af forekomsten af salmonella. Strategien er dog helt klart at sikre en høj standard af fødevaresikkerhed for forbrugerne i EU. Forekomsten af disse patogener skal reduceres.
Hovedindsatsen lægges på det vigtige patogen salmonella, hvor vi kender til effektive kontrolforanstaltninger allerede fra primærproduktionen. Hvis vores tiltag i dyrepopulationer viser sig effektive til at mindske tilfældene hos mennesker, kan andre patogener komme på tale i fremtiden.
Miljøudvalget drøftede mange ændringsforslag, og jeg er meget tilfreds med kvaliteten af de endelige forslag. Ændringsforslagene er primært af teknisk karakter og er en forbedring af forslagene. Jeg bifalder ændringsforslagene, der er væsentlige og rationelle.
Hr. formand, i stedet for at dvæle ved alle de ændringsforslag, som jeg med glæde accepterer, vil jeg i stedet koncentrere mig om de forslag, som Kommissionen finder problematiske.
Jeg vil starte med fru Paulsens første betænkning, der handler om direktivet om overvågning af zoonotiske agenser. Jeg kan acceptere de fleste ændringsforslag i betænkningen. Lad mig starte med komitologien. Jeg hilser godkendelsen af vores forslag om vedtagelse af gennemførelsesforanstaltninger velkommen. Jeg kan acceptere, at Kommissionen ud over Komitéen for Fødevaresikkerhed og Dyresundhed også skal bistås af komitéen for netværket vedrørende overførbare sygdomme. Det kan dog føre til visse forsinkelser i vedtagelsen af gennemførelsesforanstaltningerne.
Jeg kan også acceptere, at visse grundlæggende kriterier overføres fra bilagene til artiklerne. Jeg kan dog ikke acceptere, at der kræves systematisk høring af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet for alle overgangsbestemmelser eller før ændring af bilagene. Visse initiativer er administrative og kræver ikke videnskabelig ekspertise. Jeg kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 22.
Det er alt for ambitiøst at forkorte medlemsstaternes tidsfrist til rapportering af deres overvågningsaktiviteter fra fem til tre måneder i betragtning af den tid, det tager at indsamle og bearbejde data. Erfaringer fra det nuværende rapporteringssystem viser, at fristen på fem måneder er optimistisk sat. Derfor afviser jeg den relevante del af ændringsforslag 20.
Systematiske mikrobiologiske undersøgelser i forbindelse med fødevarebårne udbrud er ikke altid mulig, hvis den mistænkte fødevare ikke længere er tilgængelig. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 18.
Jeg kan ikke støtte ændringsforslag 28-33, der udvider anvendelsesområdet for overvågningen af antimikrobiel resistens og afløser ændringsforslag 15 og 21. De andre ændringsforslag kan enten helt eller delvist accepteres med forbehold for redaktionelle ændringer.
Nu kommer jeg til forordningen om bekæmpelse af salmonella og andre fødevarebårne zoonotiske agenser. Jeg afviser ændringsforslag 10 om forkortelse af medlemsstaternes tidsfrist for rapportering af gennemførelsen af landenes kontrolprogrammer af de samme grunde, som jeg afviste direktivforslaget. Ligeledes afviser jeg ændringsforslag 27 om krav om systematisk høring af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet før vedtagelse af overgangs- eller gennemførelsesbestemmelser eller ændring af bilagene.
Den overordnede målsætning om på længere sigt helt at undgå zoonotiske agenser i foderstof- og fødevarekæden er urealistisk. Vi skal koncentrere os om at mindske risiciene ved zoonotiske agenser til et minimum. Jeg kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 7.
Ændringsforslag 1 og 16 vil medtage vegetabilske produkter i kontrolforordningen, men det bør behandles under fødevarehygiejnepakken, som hr. Whitehead nævnte. Derfor afviser jeg ændringsforslag 1 og 16.
Det skal dog bemærkes, at eftersom jeg kan acceptere ændringsforslag 1, 6 og 12 i direktivforslaget om overvågning af zoonoser, er vegetabilske produkter dækket. Ændringsforslag 2 og 22 giver yderligere garantier ikke blot for salmonella, men muligvis også for andre zoonotiske agenser. Selv om yderligere garantier kan virke som et incitament for medlemsstaterne, vil en udvidelse til også at omfatte andre zoonotiske agenser end salmonella skabe flere handelshindringer. Desuden bør yderligere fødevaregarantier behandles under fødevarehygiejnepakken. Jeg afviser derfor ændringsforslag 2 og 22.
Det bringer mig til ændringsforslag 24 og sanktionsmulighederne over for medlemsstaterne. Sanktioner er et horisontalt spørgsmål og ikke kun for zoonoser. Kommissionen er ved at lægge sidste hånd på forslag til forordning om officielle foderstof- og fødevarekontroller, hvor spørgsmålet om sanktioner behandles. Jeg kan af den grund ikke acceptere ændringsforslag 24.
Ændringsforslaget til artikel 8 om forbud mod at anvende antibiotika i forebyggelsesøjemed eller som vækstfremmer blev forkastet af Miljøudvalget, som dog forkastede betragtningen med samme indhold. Ændringsforslag 37 begrænser kun brugen af antibiotika til terapeutiske formål. Kommissionen har allerede meddelt den fulde udfasning af brugen af antimikrobielle agenser som vækstfremmere. Kommissionen vil indhente en videnskabelig vurdering af de risici og fordele, der er ved brug af antibiotika i medicin til bekæmpelse af salmonella. På denne baggrund og af hensyn til konsekvensen afviser jeg ændringsforslag 3 og 37.
Ændringsforslag 36 og 38 og de relevante dele af ændringsforslag 29 og 32 om mål og foranstaltninger vedrørende æglæggere og slagtesvin kan accepteres, hvis prøveudtagningen for svin gennemgås, og eventuelt med en ny tidsplan for avlssvin og slagtesvin. Vi skal indhente en videnskabelig vurdering, før vi fastlægger yderligere mål for kalve, andet kvæg og får. Desuden skal yderligere mål vurderes på baggrund af erfaringerne med gennemførelsen af den nye forordning. Derfor afviser jeg de relevante dele af ændringsforslag 29 og 32.
Hvad angår ændringsforslag 35 om mål, er det tydeligt, at målene er nødvendige for zoonotiske serotyper af betydning for folkesundheden. Men ændringsforslaget går endnu længere, og det er ikke praktisk gennemførligt. Derfor afviser jeg den relevante del af ændringsforslag 35.
Ændringsforslag 33 kræver udryddelse af alle serotyper af salmonella af betydning for folkesundheden i fjerkræavlsflokke, i stedet for kun to serotyper. I betragtning af vores komplicerede erfaringer med det nuværende direktiv om zoonoser er dette mål alt for ambitiøst. Det er heller ikke i overensstemmelse med princippet om fleksibilitet for medlemsstaterne til at indføre de nødvendige kontrolforanstaltninger. Jeg kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 33.
En forkortelse af tidsfristen for laboratorier til at indføre internationale standarder for kvalitetssikringssystemer er urealistisk i lyset af den tid, det tager at forberede og opnå akkreditering. Derfor afviser jeg ændringsforslag 26.
Ændringsforslag 25 indeholder krav om, at Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret skal inddrages aktivt i kontrollen med gennemførelsen af tilsvarende bekæmpelsesprogrammer i tredjelande. Kontrolprogrammer er i bund og grund et forvaltningsspørgsmål og hører ikke under Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets område. Derfor afviser jeg ændringsforslag 25. De andre ændringsforslag er enten helt eller delvis acceptable med forbehold af visse redaktionelle ændringer.
Jeg håber, Parlamentet forstår, hvad der ligger til grund for beslutningerne om at forkaste eller delvis acceptere nogle af ændringsforslagene. Parlamentet vil modtage en komplet liste over Kommissionens holdning til hvert enkelt ændringsforslag. Jeg er sikker på, at listen vil være at finde i mødeprotokollen.
Til slut vil jeg gerne gentage min tak til alle, der har deltaget i dette store arbejde. Forslagene om zoonoser udgør sammen med fødevarehygiejnepakken endnu et vigtigt skridt i vores gennemgang af fødevarelovgivningen og i vores bestræbelser på at sikre, at forbrugerne i EU har adgang til de sikreste fødevarer i verden.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0121/2002) af de Roo for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om vurdering og styring af ekstern støj (PE-CONS 3611/2002 - C5-0098/2002 - 2000/0194(COD)).

De Roo (Verts/ALE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, nå ja, der er ikke længere nogen kolleger. Det er ærgerligt, for det er jo et vigtigt emne. Jeg vil i hvert fald takke mine kolleger fra de andre grupper, som har fulgt denne sag i de forløbne to år, nemlig fru Oomen-Ruijten fra de kristelige demokrater, hr. Maaten fra De Liberale og fru Scheele fra Socialdemokraterne. Jeg vil også takke hr. Provan, som var formand for delegationen i Forligsudvalget. Jeg vil ligeledes takke Kommissionen for det gode samarbejde. Det gode samarbejde under førstebehandlingen, andenbehandlingen og størstedelen af forligsfasen. Til sidst vil jeg også takke det spanske formandskab. Det har været meget konstruktivt og gjort det færdigt, som det belgiske formandskab efterlod.
I forligsfasen drejede det sig egentlig om tre vigtige emner. Dem vil jeg gennemgå.
Parlamentet anmodede om, at også de noget lavere støjniveauer blev målt. Det er vigtigt, fordi erfaringen i mit land har lært os, at hvis man kun måler de høje og de allerhøjeste niveauer, får man en spredning af støjen over meget større områder med noget mindre støj. Parlamentet har opnået omkring halvdelen af, hvad vi ville opnå. Det er simpelthen en succes.
Det andet punkt er målsætningen. Målsætningen er skærpet betydeligt. Ministerrådet taler kun om bekæmpelse af de negative virkninger. På almindeligt dansk hedder det opstilling af lydskærme langs med motorveje. Men erfaringen har lært, at man skal gå meget mere strukturelt til værks. Man skal gribe selve støjen an gennem f.eks. støjvenlige dæk eller støjvenlig asfalt. Dermed kan der virkelig opnås meget større fremskridt. Jeg er glad for, at Rådet omsider er gået med til, at målsætningen skal være at reducere støjen og ikke blot at bekæmpe og formindske de negative virkninger.
Til sidst det vigtigste og det mest omstridte punkt, nemlig forpligtelsen til, at der skal komme direktiver om de vigtigste støjkilder. Det drejer sig navnlig om vejtrafik, som under alle omstændigheder er den vigtigste støjkilde, flystøj, togstøj, men også støj fra udendørs maskiner og fra maskiner på fabrikker, hvorfra støjen trænger ud fra fabrikshallen. Parlamentet, og det var virkelig hele Parlamentet, anmodede om direktiver for også at gribe disse kilder an og ikke blot måle dem. Dette var slet ikke noget absurd krav. Allerede i 1992 stod der i det femte miljøhandlingsprogram, skrevet af Laurens Jan Brinkhorst som daværende højeste miljøtjenestemand, at Kommissionen i 1994 ville komme med et forslag om måling - forslaget er altså i sidste instans først kommet i 2000 - og at Kommissionen i 1995 ville fremlægge direktiver. Kommissionen har af en eller anden grund, måske kan den gøre rede for det, aldrig taget disse op af skrivebordsskuffen. Det eneste, Parlamentet nu har sagt, og heldigvis har Rådet tilsluttet sig det, er, at Kommissionen senest i 2006, altså 11 år senere, end den selv havde bebudet, skal forelægge dette datterdirektiv. I betragtning af betydningen af emnet støj, som beskæftiger en tredjedel af europæerne, de europæiske borgere, og det er endda i meget negativ forstand, vil jeg ikke være besværlig, og jeg håber, at Kommissionen allerede om halvandet år, således som vi har aftalt, vil fremlægge en slags grønbog om, hvordan vi nu skal videre i retning af disse datterdirektiver. Jeg håber i hvert fald, at vi på en række områder, som f.eks. for dækkene, ikke behøver vente fire år, før Kommissionen stiller nye forslag. Jeg vil lade det blive ved dette i betragtning af det sene tidspunkt.

Wallström
Hr. formand, det glæder mig meget, at miljøstøjsdirektivet, som Kommissionen foreslog i juli 2000, nu er nået til sidste trin i vedtagelsesprocessen. Støj er et alvorligt miljøproblem, der vedrører millioner af EU-borgere. Kommissionen er derfor godt tilfreds med, at der nu snart træder en ny lovgivning i kraft om bedre beskyttelse af de europæiske borgere, som er udsat for miljøstøj. Der findes allerede EU-lovgivning vedrørende støjkilder som motorkøretøjer, fly, udendørs maskiner og lignende.
Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. de Roo, samt alle medlemmerne af Parlamentets delegation og Forligsudvalget. Jeg værdsætter hr. de Roos engagement i dette spørgsmål. Kommissionen har bemærket, at Deres institution har udvist stor interesse for lovgivning vedrørende støjkilder.
Selv om Kommissionen glæder sig over det fælles udkast, som Forligsudvalget nåede til enighed om den 8. april 2002, har vi alvorlige forbehold, hvad angår bestemmelserne i direktivets ændrede artikel 1. Derfor har Kommissionen vedtaget at fremsætte følgende erklæring:
Kommissionen noterer sig den ordlyd i artikel 1, som medlemmerne af Forligsudvalget for Europa-Parlamentet og Rådet er nået til enighed om. Kommissionen mener, at lovforslag til nedbringelse af støjemissioner fra alle hovedkilder bør stilles på grundlag af solide beviser, der understøtter forslagene. Dette er i tråd med den videnbaserede tilgang til politiske beslutninger, som er foreslået i det sjette miljøhandlingsprogram og godkendt af Europa-Parlamentet og Rådet. Et væsentligt element i den sammenhæng er de rapporter, som i henhold til direktivet kræves for medlemsstaterne på baggrund af harmoniserede støjindikatorer. Adgangen til sådanne data på tværs af Fællesskabet giver mulighed for en grunding vurdering af effekten af og fordelene ved de forskellige tiltag, inden der fremsættes forslag til fællesskabslovgivning.
Derfor vil Kommissionen i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab vurdere behovet for at stille nye lovforslag og forbeholde sig ret til at bestemme, hvorvidt og hvornår det er passende at stille eventuelle forslag. Dette er i overensstemmelse med Kommissionens initiativret ifølge traktaten, mens kravene i artikel 1, stk. 2, om fremsættelse af nye forslag inden for en given tidsramme ikke synes at tilgodese denne ret.
Det var den erklæring, Kommissionen ønskede at fremsætte.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(Mødet hævet kl. 23.20)

