

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om europæisk kommunikationsstrategi - Hvidbog. 
Margot Wallström,
   Hr. formand, jeg vil takke Dem og medlemmerne for at være mødt op så tidligt i dag. Jeg takker Dem for at give mig lejlighed til at forelægge hvidbogen om en europæisk kommunikationspolitik, som Kommissionen vedtog på sit møde i går.
Det er ikke første gang, jeg taler om hvidbogen i Parlamentet. Jeg bebudede den for første gang under forhandlingen om Herrero-betænkningen, som har været en vigtig inspirationskilde til mit videre arbejde. Under forberedelsen af hvidbogen informerede jeg regelmæssigt Parlamentet om mine idéer, jeg mødtes med forskellige politiske grupper, udvalg osv., og jeg er sikker på, at hvidbogens vigtigste begreber og budskaber vil være temmelig velkendte for mange af Dem.
Den feedback og opmuntring, jeg har modtaget, får mig til at tro, at jeg fortsat i Parlamentet vil finde den mest engagerede og værdifulde allierede, hvad angår kommunikation. Kommunikation er først og fremmest et spørgsmål om demokrati. Folk har ret til at vide, hvad EU laver, og hvad det står for, og som borgere har de ret til fuldt ud at deltage i det europæiske projekt. Det er hvidbogens hovedbudskab.
Der er en foruroligende afstand mellem EU og borgerne. Syv ud af 10 af dem, der blev interviewet i Eurobarometer-undersøgelser, siger, at de ved meget lidt eller ingenting om EU. Over halvdelen føler, at deres stemme ikke tæller i europæiske spørgsmål. Tilliden til de europæiske institutioner daler, og det samme gælder antallet af borgere, der mener, at Europa skaber fordele for dem eller deres lande. Opfattelsen af, at der er en kommunikationskløft mellem EU og dets borgere, er ikke noget nyt fænomen. Den har været debatteret i EU-kredse i hvert fald siden folkeafstemningerne forud for Maastricht-traktatens ikrafttrædelse i 1992. I den forbindelse fik folkeafstemningerne om forfatningstraktaten for nylig alarmklokkerne til at ringe.
At bygge bro mellem EU og borgerne er blevet mere påtrængende end nogensinde før. Hvis der skal ske fremskridt med det europæiske projekt, må det være forankret i folks ønsker og forventninger. Det skal tilhøre borgerne og ikke bare en lille elite i Bruxelles eller i nogle få store europæiske hovedstæder. Hvidbogen er Kommissionens forslag til at klare denne udfordring og lægge grunden til en kommunikationspolitik for EU.
Hvad skal hovedformålet med en europæisk kommunikationspolitik være? I hvidbogen argumenteres der for, at der udvikles et velfungerende europæisk offentligt rum, hvor den europæiske debat kan udfolde sig, og borgerne kan deltage. Dette er et begreb, som Europa-Parlamentet tilsluttede sig for nogen tid siden, og nu er det centralt i Kommissionens vision om en kommunikationspolitik.
I hvidbogen understreges betydningen af at udvikle en ægte europæisk politisk kultur med fælleseuropæiske partigrupperinger, fælleseuropæiske medier og fora eller mødesteder, hvor borgerne kan mødes og diskutere spørgsmål af fælles interesse. Jeg vil dog med det samme sige, at alt dette ikke skal erstatte eller mindske betydningen af de nationale, regionale eller lokale politiske strukturniveauer og medieaktiviteter, det skal tværtimod supplere dem.
Det vigtigste, der skal til for at skabe en europæisk politisk kultur, er nok at sikre, at europæiske spørgsmål er afspejlet i nationale, regionale og lokale debatter. Udviklingen af et europæisk offentligt rum er naturligvis et meget vidtrækkende projekt, som vil tage tid. Det går langt ud over Kommissionens mandat. Europa-Parlamentets rolle vil være afgørende på dette punkt, men vi ved, at det kun kan lykkes for os, hvis alle de involverede - og først og fremmest medlemsstaterne - er rede til at engagere sig og tage et ansvar.
Derfor er hvidbogen en opfordring til, at alle EU's institutioner, EU's regeringer og politiske partier, det civile samfund og medierne i alle EU's lande gør en indsats. Det foreslås, at vi indleder arbejdet på fem hovedområder. Først ved at definere fælles principper. En kommunikationspolitik for EU skal være baseret på en grundlæggende anerkendelse af, at alle EU-borgere har visse rettigheder, f.eks. ret til reel og fuld information om EU, ret til at høre alle meninger om EU og ret til, at de politiske beslutningstagere lytter til dem.
I hvidbogen foreslås det, at disse principper knæsættes i et rammedokument - f.eks. et charter eller en adfærdskodeks - således at alle de vigtigste aktører frivilligt forpligter sig til at overholde kommunikationsprincipperne. De fælles principper skal være styrende for vores fælles indsats og give vores kommunikationsaktiviteter troværdighed og legitimitet. De skal gøre det klart, at EU's kommunikation ikke drejer sig om at sælge Europa eller fremstille propaganda, men om at forbedre vores demokrati. Den er et redskab, som borgerne kan bruge til at vurdere, om deres rettigheder respekteres.
Det andet arbejdsområde, der foreslås i hvidbogen, er rustning af borgerne. Hvordan kan EU's kommunikationspolitik bidrage til det? I hvidbogen kortlægges der tre muligheder: at samarbejde mere om borgeruddannelse, at skabe forbindelser mellem borgerne og at skabe forbindelser mellem borgerne og institutionerne. Borgeruddannelse er et nationalt eller regionalt anliggende, men der er en europæisk merværdi. EU kan hjælpe med udveksling af bedste praksis og lette udviklingen af fælles uddannelsesredskaber, så den europæiske dimension afspejles bedre. Når jeg rejser til medlemsstaterne, hører jeg ofte lærere og mennesker, der er involverede i disse aktiviteter, sige: "Er det virkelig nødvendigt at opfinde hjulet igen? Kunne vi ikke få en bedre udveksling af praksis, materialer og erfaringer?"
Det er nødvendigt med nye offentlige diskussionsfora om europæiske spørgsmål, hvis der skal skabes gensidig tillid, respekt og vilje til at arbejde sammen mod fælles mål. God tovejskommunikation mellem borgerne og de offentlige institutioner er også nødvendig i et sundt demokrati. Den nuværende indsats for at gøre EU's institutioner mere lydhøre, åbne og tilgængelige skal fortsat styrkes.
Det tredje arbejdsområde, der foreslås i hvidbogen, drejer sig om medier og ny teknologi. Medierne er afgørende medspillere i kommunikationspolitik, og det er vigtigt, at offentlige institutioner på alle forvaltningsplaner finder nye måder at arbejde med de nationale, regionale og lokale medier på. Vi må også diskutere, hvordan vi sikrer, at alle synspunkter kommer retfærdigt til udtryk i disse debatter, og hvordan vi kan give borgerne fuld, reel og saglig information ad en lang række kanaler, ikke bare gennem presse, radio og tv, men også via internettet. Et af forslagene er også, som De har set i medierne allerede, at vi må forbedre det eksisterende Europe by Satellite - en interinstitutionel tjeneste - og f.eks. regional-tv, som tilhører brugerne af EbS.
Det fjerde arbejdsområde er forståelse for den offentlige mening. Det er en udfordring for de politiske beslutningstagere. De skal være i harmoni med den offentlige mening i Europa, da borgernes holdning til ethvert spørgsmål kan variere voldsomt fra et land eller en region til en anden. Kommissionen har været foregangsmand i udviklingen af moderne redskaber til analyse af den offentlige mening, f.eks. Eurobarometer-undersøgelser. I hvidbogen tilskyndes der til en debat om, hvordan vi kan forbedre anvendelsen af disse redskaber til at foretage en mere dybtgående analyse og bruge den mere effektivt i den politiske beslutningsproces.
Det femte område til fælles debat er, hvordan vi får partnerskabet til at fungere, med andre ord, hvordan vi samarbejder. Hvordan kan EU' regeringer samarbejde tættere med hinanden og med Bruxelles om at oplyse og høre borgerne? Hvordan kan EU's institutioner samarbejde mere effektivt og gøre mere for at decentralisere deres indsats? De lokale og regionale myndigheder har et godt udgangspunkt for at indgå i en reel dialog med borgerne. Hvordan kan de bedst kanalisere lokalsamfundenes holdninger videre til de politiske beslutningstagere i Bruxelles? Hvad mere kan politiske partier og ngo'er gøre for at øge befolkningens bevidsthed om europæiske spørgsmål og stimulere offentlig debat?
Kommissionen har ikke færdige svar på alle disse spørgsmål, og vi ønsker ikke at belære de øvrige involverede om, hvad de skal gøre. Hvidbogen giver derfor anledning til en bred høringsproces, og alle involverede opfordres til at overveje disse spørgsmål nøje og fremsætte deres egne idéer. Vi har aldrig haft en offentlig høring om kommunikation i Europa. Det er på høje tid, hvis vi virkelig mener, at vi vil sætte borgerne i centrum for vores aktiviteter. Jeg håber, at Europa-Parlamentet bliver vores nærmeste allierede og støtte i denne proces. Strukturerne for dette samarbejde findes allerede, og vi kan bygge på dem for at strukturere og koordinere vores arbejde bedre.
Til sidst vil jeg citere filosoffen John Dewey, som skrev: "Der er mere end en sproglig forbindelse mellem ordene fælles, fællesskab og kommunikation. Prøv at kommunikere en erfaring grundigt og nøjagtigt til en anden, navnlig hvis den er lidt kompliceret, og De vil opdage, at Deres egen opfattelse af erfaringen ændrer sig".
Kommunikation fremmer forståelsen, opbygger fælles værdier og skaber fællesskaber. Det er disse ting, EU mere end noget andet har brug for. Tak for Deres opmærksomhed. Jeg glæder mig til at høre Deres synspunkter.
Struan Stevenson,
   Fru kommissær, jeg takker Dem for Deres meget interessante og velkommunikerede hvidbog i dag. På vegne af PPE-DE-Gruppen bifalder jeg Deres hvidbog om en europæisk kommunikationspolitik stærkt. Den kommer på et tidspunkt, hvor kløften mellem Europa og dets borgere bliver større. En følelse af fremmedgørelse i forhold til Bruxelles præger vores vælgere. En fremmedgørelse i forhold til EU's institutioner og til politik i almindelighed. Den ringe valgdeltagelse i 2004 var desværre en klar påmindelse om nødvendigheden af, at EU lærer at kommunikere mere med borgerne.
Men det er ikke bare et spørgsmål om at få kommunikation i Europa, vi må også have kommunikation. Og for at kunne kommunikere bedre må Europa også lytte mere. De europæiske ledere har mistet kontakten med offentligheden, og jeg er enig med Dem, fru kommissær, når De siger i Deres hvidbog, at borgerne forventer, at Europa kan tilbyde velstand, solidaritet og sikkerhed midt i globaliseringen. Vores borgere er ikke bekymrede over små detaljer omkring den institutionelle reform, de er bekymrede over deres job, de er bekymrede over Europas 20 millioner arbejdsløse, så jeg støtter i allerhøjeste grad Deres nye metode, som bevæger sig fra envejskommunikation til en stærkere dialog, fra en metode, der er forankret i Bruxelles, til en mere decentraliseret metode, fra - som De siger i hvidbogen - et fokus på institutionerne til et fokus på borgerne.
Jeg har sandelig forsøgt at efterleve dette i Skotland i min egen valgkreds. Jeg arrangerede en essaykonkurrence mellem skoler i et forsøg på at gøre skoleelever interesserede i europæiske spørgsmål. I morgen tager jeg til Aberdeen for at tale til rådenes ledere om de finansielle overslag, og det er europæisk kommunikation i praksis. Men De må sørge for, at denne hvidbog ikke bare bliver en høringsproces, som er betydningsløs og langt væk fra de mennesker, som den er et forsøg på at nå ud til. I Europa har vi en tendens til at være meget gode til at debattere, men mindre gode til at skabe resultater.
Vores idéer skal følges op med handling. Da De nævnte betydningen af programmerne Erasmus og Borgere for Europa for at bygge bro mellem EU og borgerne, tænkte jeg på, om dette ikke var lidt modstridende, eftersom der faktisk er blevet skåret drastisk ned på disse programmer i budgettet for 2006. Vi må have en bedre forklaring på, nøjagtigt hvordan De har tænkt Dem at finansiere denne massive kommunikationsstrategi.
Kommunikation, gennemsigtighed, aktindsigt i dokumenter og engagement i politisk beslutningstagning er ikke engang fuldt udviklet blandt Parlamentets medlemmer og EU's repræsentanter. Parlamentet repræsenterer netop de mennesker, vi forsøger at kommunikere med, men desværre bliver Parlamentet ikke hørt tilstrækkeligt, eller høres ofte først, når det er for sent. Ofte bliver der ikke lyttet til det, og det bliver tit modarbejdet af Rådets uforklarlige og uudgrundelige aktiviteter. Det er årsagen til, fru kommissær, at jeg, selv om jeg glæder mig meget over Deres mål og Deres bestræbelser, på det kraftigste opfordrer Dem til at tilføje et nyt bogstav til Deres plan D for dialog, debat og demokrati. Nemlig bogstavet B for beslutning, en beslutning om at handle.
Jan Marinus Wiersma,
   Hr. formand, vi gør ret i at være bekymrede over EU's kommunikationsproblemer, og vi gør ret i, som der står i hvidbogen, at debattere Europa og inddrage borgerne. Diagnosen er klar, og hvidbogen indeholder en detaljeret vejledning i behandling af problemet.
Jeg vil takke kommissæren varmt for hendes indsats for at bringe os så langt med at løse dette afgørende problem. Vi vil diskutere mange af gruppeforslagene nærmere på et senere tidspunkt. Jeg vil benytte denne lejlighed til at fremkomme med nogle generelle bemærkninger om kommunikation i almindelighed.
I kommunikationssammenhæng gælder princippet om jo mindre, desto bedre. Kernen i god kommunikation er at sende et stærkt budskab i et enkelt sprog. Vi skal forklare borgerne, hvad vi gør, og hvorfor det er vigtigt for dem. Når først de ved, at deres interesser bliver påvirket af vores beslutninger, vil de selv skabe det offentlige rum.
Ifølge hvidbogen skal der investeres i mekanismer, procedurer og ny teknologi for at forbedre kommunikationskanalerne. Det er udmærket, men det siger ikke noget om kvaliteten af det, der bliver sendt ud igennem de kommunikationskanaler. Der tales om forbindelse mellem borgerne og om debat i det offentlige rum. Det kan vi godt acceptere. Men før folk gør den slags, må deres interesse vækkes. Først da kan de rustes. Vi må vise dem, hvorfor de bør interessere sig for, hvad EU laver. Ansvaret for at løse de problemer hviler på os alle sammen - alle institutionerne - og ikke kun på presserummet nedenunder. Derfor er partnerskab også et vigtigt begreb, som nævnes i hvidbogen.
Som sagt ville det være fornuftigt at investere i nye websteder og vores egne tv-kanaler, men vi har allerede verdens største gruppe af akkrediterede korrespondenter ved hånden i form af 1.300 journalister, som hungrer efter at udsende gode reportager til lyttere og seere over hele verden. Hvis vi lavede betimelige og interessante historier til journalisterne, ville det skabe overskrifter, websteder, nye tv-kanaler og debatter i det offentlige rum.
Virkeligheden er imidlertid, at de fleste af vores kommunikationsbestræbelser mislykkes, fordi EU begår grundlæggende fejl. EU tilbyder standardnyhedsmeddelelser i stedet for at gøre sig større bestræbelser på at finde på nye meddelelser, der fanger specifikke mediegruppers interesse i de forskellige lande og regioner.
I hvidbogen lægges der med rette nogen vægt på opinionsmålinger og nødvendigheden af at forstå den europæiske offentlige mening. Men hvis Kommissionen bruger denne ressource korrekt, hvorfor bliver den så ved med at stille yderst upopulære forslag som direktivet om havnetjenester, som vi behandlede for en måned siden? I hvidbogen tales der med rette om nødvendigheden af at lytte til borgerne. Her var der et eksempel på, at Kommissionen ikke engang lyttede til sit eget Parlament for slet ikke at tale om borgerne. På det punkt er det ikke nok at sige, at Europa skal lytte til borgerne: Det skal også rette sig efter det, de siger. Hvorfor skulle borgerne tale til os i Bruxelles, hvis de ikke kan være sikre på, at det, de siger, vil betyde noget eller ændre på, hvad vi har tænkt os at gøre?
Jeg bifalder denne hvidbog, fordi den sætter skub i en stærkt tiltrængt debat. Parlamentet bør bifalde kommissærens vigtige bidrag. Vi må som medlemmer af Europa-Parlamentet gøre vores for at sikre, at EU udvikler sig med borgernes støtte, og at det tjener deres interesser bedst muligt.
Gérard Onesta,
   Fru Wallström, Deres meddelelse om hvidbogen begyndte godt, for på første side læste jeg, at meddelelsen går hånd i hånd med indholdet.
Jeg forventede derfor at finde en politisk analyse af, hvad der giver anledning til det sammenbrud, som vi alle kan konstatere, mellem EU-borgerne og EU-institutionerne. Jeg indrømmer, at jeg er meget skuffet i denne forbindelse, fordi selvkritikken ikke strækker sig længere end til den sætning, jeg lige har sagt. Efter Deres mening er det tilstrækkeligt at tale mere positivt om EU, for at borgerne helt naturligt kan genfinde den tabte tillid til EU-institutioner og fællesskabsprojektet. Kan man imidlertid for alvor hævde, at de liberale mål, som hr. Barrosos hold fuldt og helt går ind for, ikke har en vis indflydelse på det, der med rette bekymrer befolkningerne i EU?
Det er rigtigt, at De i Deres meddelelse peger på visse retningslinjer. Den indeholder tillokkende formler såsom decentralisering, deltagelse og kultur. Men er der ud over ordene substans i den? Jeg har indtryk af, at De forveksler kommunikation og dialog. Demokrati drejer sig ikke kun kommunikation, men også om praktisk inddragelse af befolkningerne gennem deres institutioner. Når hr. Barroso sidst på sommeren siger: "Jeg har forstået budskabet, jeg trækker de tekster tilbage, der ikke er enighed om", og han trækker snesevis af forslag tilbage, men bibeholder tjenesteydelsesdirektivet, synes jeg ikke, at jeg har ført samme valgkampagne som ham ved folkeafstemningen. Det er utroligt! Efter min mening gav direktivet om beskyttelse af arbejdstagere ikke anledning til problemer i modsætning til tjenesteydelsesdirektivet, som medfører en række problemer i praksis. Det er ikke tilstrækkeligt at pynte politikker, de skal måske ændres.
Jeg mener, at Deres strategi er teknokratisk og elitistisk. Erasmus er et fremragende program, men som den foregående taler sagde, er det ikke særlig relevant for befolkningerne, for det er der ikke midler til. Når man siger, at vi bruger de nye teknologier som universalmiddel, kunne man godt tro, at det er tilstrækkeligt at øge antallet af websteder for at løse problemerne med den offentlig mening om EU. Disse problemer er vi for øvrigt bevidst om. Er det virkelig nødvendigt at genanvende en lang række Eurobarometer-undersøgelser for at finde ud af, at det, der bekymrer borgerne, er virksomhedsflytninger, social utryghed, usikkerhed, sundhedskrisen og miljøødelæggelser? Jeg er næsten sikker på, at Eurobarometer-undersøgelserne vil afsløre det, som jeg lige har sagt med en enkelt sætning.
Hvilke midler vil De tage i anvendelse i forbindelse med disse bekymringer? Da jeg var ordfører for udtalelsen fra Prince-programmet inden for rammerne af budgettet for 2005, husker jeg, at Kommissionen havde foreslået at halvere bevillingen til dette program og oven i købet efter chokket i forbindelse med de to gange nej til forfatningstraktaten. Det var Parlamentet, der her i salen efterfølgende seksdoblede midlerne.
Fru kommissær, Deres hensigter er prisværdige, men jeg vil endnu en gang sige, at så længe De ikke definerer, hvad De vil have støtte til politisk, tjener det intet formål at arbejde på indpakningen og den lille sløjfe, De vil sætte om den. Det er godt at gennemgå sin meddelelse igen, men det er bedre at gennemgå sin politik igen. 
Jens-Peter Bonde,
   . - Hr. formand, kære Margot, kernen i dine smukke ord er, at EU's propagandaafdeling gerne vil have flere penge til mere propaganda. Der skal ansættes flere journalister til at fortælle om egne fortræffeligheder, og der skal oprettes et nyt nyhedsbureau, så I kan bestemme, hvad medierne skal skrive om EU og forsyne enhver nyhed med et letforståeligt budskab, som kan prise Unionen. Kommissionen har ikke brug for en kommunikationspolitik, men for åbenhed og demokrati.
Start hellere med at åbne regnskaberne for parlamentarisk kontrol. Giv EU's revisorer adgang til at kontrollere alle udgifter. Offentliggør navnene på dem, som betales for at give gode råd i Kommissionens hemmelige arbejdsgrupper. Åbn skuffen med åbningsskrivelser, så vælgere og folkevalgte kan se, hvilke dele af vore love Kommissionen ikke kan lide. Fortæl, hvem i Kommissionen der stemmer for hvad - er der f.eks. medlemmer af Kommissionen, som er gået imod Margot Wallströms kommunikationsplan eller Siim Kallas' åbenhedsinitiativ. Hellere åbenhed, nærhed og demokrati end flere penge til PR! 
David Hammerstein Mintz (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru Wallström, jeg vil stille et meget specifikt forslag, eftersom Europa må træffe modige og opfindsomme foranstaltninger for at bringe europæiske anliggender tættere på alle og gøre fremskridt med udviklingen af en offentlig mening i Europa.
Jeg mener, at vi må have et pilotprojekt for at åbne de omfattende europæiske debatter, for at åbne de rådsmøder, hvor ministrene drøfter anliggender, der berører borgerne, med en klar adfærdskodeks, der gør debatten forståelig. Jeg mener, at dette pilotprojekt efter alle de forfatningsmæssige problemer kunne betragtes som et tegn på vilje til gennemsigtighed og åben debat. Jeg foreslår, at projektet består i en offentlig debat om Bolkestein-direktivet med tv-dækning.
Der bliver talt meget om Rådets gennemsigtighed, men der bliver aldrig gjort noget ved det. Dette ville få folk til at tale om denne debat, som skal være en debat, hvor Europa bliver præsenteret for offentligheden, og hvor holdningerne kommer klart til udtryk, så borgerne ved, hvad der besluttes i alle de spørgsmål, som berører os alle i vores dagligdag.
Jeg vil også tilføje, at i henhold til artikel 8 i Rådets forretningsorden kan ethvert medlem af Kommissionen eller Rådet foreslå en offentlig debat af denne art. De kunne selv foreslå denne debat.
Margot Wallström,
   Hr. formand, ærede medlemmer, tak for Deres værdifulde syn på hvidbogen.
For det første skal der sættes handling bag ordene. Hvis vi taler om at nå ud til borgerne, kan vi ikke skære ned på de programmer, hvor vi gør netop det. På dette punkt har vi nøjagtigt den samme holdning som Europa-Parlamentet, hvis jeg har forstået det rigtigt. Vi ønsker et budget, der forhåbentlig bliver større og bestemt ikke mindre. Dette er også vores holdning i de igangværende budgetforhandlinger. Det vil vi sige helt klart. Vi har den samme holdning til det spørgsmål.
Hr. Wiersma, jeg synes, at De sagde noget meget vigtigt, for det drejer sig også om borgernes deltagelse. Jeg har ved flere lejligheder sagt, at demokrati ikke bare er en tilskuersport. Det kræver borgernes engagement, men de må også kunne skaffe sig en grundlæggende viden om, hvad der sker, og hvordan de kan øve indflydelse. Derfor er vi også forpligtede til at sikre, at der er adgang til f.eks. borgeruddannelse, hvor man kan lære, hvordan det hele fungerer, og hvordan man kan få indflydelse på denne proces.
Jeg mener, at direktivet om tjenesteydelser er et godt eksempel på, hvordan det ikke hjælper at fortælle historien, hvis grundlaget ikke er der, hvis der ikke er blevet gennemført nogen høring. Det ender med, at ingen går ind for forslaget. Jeg mener, at dette er et eksempel på et område, hvor vi virkelig skal rette op på tingene. Det drejer sig om at engagere borgerne. I går sagde en af mine kolleger på et møde i Kommissionen, at da Kommissionen hørte børn om et forslag om børns rettigheder, var der vendt fuldstændig op og ned på forslaget, da det kom tilbage. Børn prioriterer anderledes. Vi lærte en masse af den høringsproces.
Det er det, det drejer sig om. Det drejer sig om etiske principper for kommunikation. Det kan ikke løsrives fra politik, fordi kommunikation kun kan blive så god som indholdet af den. Det må nødvendigvis dreje sig om det politiske indhold, dvs. hvad vi ønsker at gøre for at ændre forholdene. Men vi må også finde ud af, hvilke regler og holdninger til demokrati og den demokratiske proces vi vælger. Vi må også afklare, hvordan kommunikation og de etiske principper for kommunikation kan være et vigtigt redskab, som kan hjælpe os. Det er de ting, vi fastlægger her. Vi fastlægger de redskaber, rammer og procedurer, der giver os mulighed for at kommunikere, for at have en tovejskommunikation med borgerne. Det er det, vi forsøger at opbygge her.
De gør ret i at spørge om budgettet. Vi anmoder bare om lidt mere personale, som kan hjælpe til i høringsperioden. Det er for tidligt at sige, hvad vi får brug for til de konkrete forslag, for vi er i gang med høringer om det. Vi må vende tilbage til de specifikke forslag og handlingsplaner med rigtige konsekvensanalyser, budgetter og konkrete tal. For øjeblikket planlægger og fastsætter vi kun høringsperioden.
Da jeg hørte hr. Bondes beskrivelse, spekulerede jeg på, om vi havde læst det samme dokument. Jeg må reagere på hele spørgsmålet om et nyhedsbureau, og dette er til dels et sprogligt problem. Vi har aldrig haft andre planer end at forbedre den tjeneste, der eksisterer i dag i Generaldirektoratet for Kommunikation. Den har betegnelsen Europe by Satellite. Det er en meget lille gruppe mennesker, der sørger for billeder og lyd til radio og tv over hele Europa. Vi sender på 20 sprog. Hvis vi ønsker højere kvalitet og flere oplysninger og tal, og hvis vi ønsker at dække det, der sker i Rådet, Parlamentet og Kommissionen, bedre, må vi have mere personale og udstyr. Som jeg sagde tidligere, er det på den måde, vi hjælper regionale tv- og radiostationer, der ikke har råd til at sende journalister til Bruxelles. Hvis vi virkelig vil udsende disse interinstitutionelle oplysninger, må vi have folk til at gøre det. Vi må først og fremmest have en højt kvalificeret person, som kan beslutte, hvad der er mest interessant set ud fra et journalistisk synspunkt: Skal der sendes et hold til Parlamentet i dag, eller skal det sendes et andet sted hen for at dække en anden begivenhed? Vi gør det allerede, men med meget få ressourcer.
Det er ikke i strid med det web-tv, som Parlamentet allerede har besluttet at investere i, og som skal dække det, der sker her, men supplerer bestræbelserne på at kommunikere bedre med borgerne. Det har været idéen fra begyndelsen.
Journalisterne i Bruxelles er ikke tilfredse. De ser en risiko for konkurrence. Jeg ser meget lidt konkurrence i at dække pressekonferencer på 20 sprog. Jeg mener ikke, at det er noget problem. Men alle forsøger at beskytte deres territorium. Vi må være realistiske. Hvis vi vil have informationerne ud på lokalt og regionalt plan og i radio og tv - som er de kilder, de fleste af vores borgere benytter i dag for at få oplysninger om, hvad der sker i EU - er vi nødt til at investere i radio og tv. Vi er de eneste, der kan levere disse billeder og lyde fra institutionerne. Ingen vil konkurrere med os om det. Det er det, vi ønsker at gøre med vores forslag i hvidbogen.
Der var ingen afstemning om dette. Vi har drøftelser og meget sjældent afstemninger i Kommissionen. I løbet af Prodi-Kommissionens fem år havde vi kun 5-10 afstemninger. Der var altså ingen afstemning, men stærk støtte til min hvidbog. Det er jeg glad for at kunne sige til Dem. Dette drejer sig ikke bare om afstemning. De har ret, når De siger, at vi må fortælle borgerne, at dette er en anden politisk arena, og at politisk debat er afgørende. Vi er nødt til at debattere. Vi vil have forskellige ideologiske synspunkter om spørgsmålene, og debatten vil fortsætte på den europæiske arena. Vi må hjælpe borgerne med at følge med i og forstå, hvad der sker, og med at få indflydelse. I vores hvidbog vil De få nogle idéer til, hvordan det kan gøres.
Til sidst vil jeg sige, at jeg er enig med hr. Hammerstein Mintz. Jeg håber, at der kommer et pilotprojekt, hvor Rådets møder bliver åbne. Det er også en måde at få institutionerne til at holde op med at skyde skylden på hinanden på. Til syvende og sidst er det borgerne, der bliver taberne, fordi de ikke kan følge med i eller vurdere, hvad der sker, og hvad deres ministre siger i Rådet. Jeg er enig i, at Rådets møder bør være åbne, og at borgerne skal kunne følge dem. Vi vil bidrage mest muligt til, at det sker. Det er også Kommissionens holdning, at åbenhed og gennemsigtighed er helt afgørende for, at kommunikationen kan blive bedre.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Når jeg lytter til denne forhandling, slår det mig igen, at det er et forkert spørgsmål, vi stiller, og at vi derfor giver det forkerte svar. Kommissionens kommunikationsstrategi er formålstjenlig nok, men jeg tvivler på, at vi opnår ret meget med den, for hele EU's virkelighed, og ikke bare Kommissionens arbejde, er langtfra ideel. Derfor er folk skeptiske, men det er ikke, fordi de misforstår EU, de forstår det kun alt for godt.
Vi har et gammelt mundheld i Skotland, der siger, at man ikke kan pudse en majroe, og ingen præsentation kan skjule, at EU har et strukturelt problem, som vi ikke løser. EU's institutionelle mekanismer og de emner, som de forskellige dele af EU behandler, skal tilpasses til udvidelsen, ellers risikerer vi stagnation. Kun ægte reform vil bringe EU tættere på borgerne, og det er den reform, vi skal koncentrere os om.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om to betænkninger af Helmuth Markov for Transport- og Turismeudvalget
- om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumsbetingelser for gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 og nr. 3821/85 med hensyn til sociale bestemmelser inden for vejtransportvirksomhed og om ophævelse af direktiv 88/599/EF (PE-CONS 3672/2/2005 - C6 0417/2005 - 2003/0255(COD)) (A6-0005/2006) og 
- om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 og (EF) nr. 2135/98 samt ophævelse af forordning (EØF) nr. 3820/85 (PE-CONS 3671/3/2005 - C6 0416/2005 - 2001/0241(COD)) (A6-0006/2006).
Helmuth Markov (GUE/NGL ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i september 2001 vedtog Kommissionen den nye hvidbog med titlen "Den europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg", hvori udviklingsperspektiverne frem til dette tidspunkt blev skitseret, og hvori Kommissionen foreslog omkring 60 forskellige foranstaltninger og et handlingsprogram med henblik på at øge trafiksikkerheden. Fremlæggelsen af den sag, som vi diskuterer i dag - chaufførers køre- og hviletider samt det tilhørende direktiv til kontrol af, om betingelserne fastlagt i det første direktiv bliver overholdt - har naturligvis være en god mulighed for at udmønte gode hensigter i konkret politik.
Når man skal vurdere det, som Rådet og Parlamentet har opnået i Forligsudvalget, må man altså primært spørge, om de mål, som vi havde sat os selv, er blevet nået, nemlig for det første en forbedring og en harmonisering af arbejdsvilkårene for professionelle førere af køretøjer, for det andet en forbedring af vejsikkerheden og for det tredje skabelse af fair konkurrencevilkår for alle aktører.
Jeg vil nu nævne de vigtigste resultater af dette kompromis.
For det første må den daglige køretid ikke overskride ni timer. For det andet må den ugentlige køretid ikke overskride 56 timer og må ikke føre til, at den maksimale arbejdstid, der er fastlagt i arbejdstidsdirektivet, bliver overskredet. For det tredje må den samlede køretid inden for to uger ikke overskride 90 timer. For det fjerde udgør den daglige hviletid 11 timer i træk eller opdelt i to omgange a tre og ni timer. Derved imødekommes chaufførernes ønske om større fleksibilitet, og de vil kunne udnytte hviletiderne på mange forskellige måder under de forskellige klimatiske forhold om vinteren og om sommeren. For det femte er den regelmæssige ugentlige hviletid fastlagt til mindst 45 timer. For det sjette er den digitale fartskriver blevet indført, hvilket muliggør en udvidet og forbedret kontrol med, om forskrifterne bliver overholdt. For det syvende er der klare regler for vognmændenes ansvar. For det ottende er den foreskrevne kontrolintensitet blevet øget til 2 % fra 2008 og til 3 % fra 2010. For det niende skal kontrollerne ikke kun udføres på landevejen, men også hos virksomhederne.
Hvis man sammenligner de dokumenter, der er til debat, med dem, der har været gældende tidligere, så kan man nemt konstatere, at betingelserne under ingen omstændigheder er blevet forringet. Men hvis man sammenligner de opnåede resultater med de forestillinger, som vi havde i starten, så når man frem til en anden konklusion om nogle af dem.
Lad mig give et par eksempler. For det første gælder reglerne ikke for køretøjer under 3,5 t, selv om stadig flere transporter bliver gennemført med disse køretøjer, og de er indblandet i stadig flere ulykker. For det andet er der kun to henvisninger til arbejdstidsdirektivet, men i forbindelse med køre- og hviletidskontrollerne er der ingen kontrol af, om arbejdstidsdirektivets regler bliver overholdt. Det garanterer efter min mening langtfra, at chaufførerne vil være mindre tilbøjelige til at blive overtrætte, eller at det vil være mindre sandsynligt, at de maksimale tider bliver overskredet, eller at den slags slet ikke forekommer. Selv om bilaget til kontroldirektivet indeholder en definition af, hvad der skal betragtes som en overtrædelse af forordningen, så findes der for det tredje ingen retligt bindende harmonisering heraf. For det fjerde er der ikke fastlagt nogen form for regler om harmoniserede sanktioner, hvorfor medlemsstaterne fortsat kan fastsætte forskellige straffe for samme overtrædelse.
Alt taget i betragtning kan man bestemt sige, at vi i fællesskab er nået frem til en række fleksible løsninger, og vi håber naturligvis, at denne lovgivning vil finde vej til den nye AETR-overenskomst inden for den planlagte periode på to år og dermed også vil gælde for de lande, som ikke er medlem af EU, men hvis køretøjer benytter EU's veje, så der kan blive skabt lige konkurrencevilkår samlet set.
Som de fleste ved, stemte jeg imod det opnåede kompromis i Forligsudvalget. Det gjorde jeg ud fra den overbevisning, at Parlamentet kunne have opnået langt mere, og at flertallet i udvalget indstillede forhandlingerne med Rådet for tidligt. Derfor kan jeg sagtens forstå, at nogen af dem, som deltager i dagens afstemning, ikke hører til fortalerne for dette kompromis. Selv om de fleste af dem, der er berørt af forordningen og direktivet, ganske vist ikke hopper af begejstring, så har et absolut flertal af dem udtrykt støtte til vedtagelsen af disse to sager, og det vil min afstemning afspejle.
Afslutningsvis vil jeg gerne bede Kommissionen om at gøre tre ting. Få for det første lavet en undersøgelse af trafikmønstret for køretøjer til godstransport under 3,5 t, da jeg håber på en anden form for lobbyisme, og at vi også kan medtage disse kategorier i direktivet på et senere tidspunkt. For det andet vil jeg bede den om at være behjælpelig med koordineringen af de forskellige organer, som kontrollerer køre- og hviletiderne og arbejdstiden, og om for det tredje sammen med medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter at organisere seminarer om denne nye lovgivning, så den bliver gennemført så hurtigt som muligt.
Til sidst vil jeg gerne takke alle, som har beskæftiget sig med denne sag sammen med mig gennem mange år - i udvalget først og fremmest hr. Hauck og hr. Darmis - og skyggeordførerne. Vi har haft et godt samarbejde, hvilket var lidt usædvanligt, men det har vist sig at være umagen værd. Jeg vil også gerne takke næstformanden, hr. Vidal-Quadras Roca, som ledede forligsforhandlingerne suverænt, og den tjenestemand, som var ansvarlig for vores sag, hr. Tziorkas.
Jeg håber, at den digitale fartskriver bliver indført snart, og at medlemsstaterne stiller til rådighed for chaufførerne, så vi da vil gøre fremskridt med henblik på at skabe lidt mere social retfærdighed, sikkerhed og fair konkurrence på EU's veje. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, mine damer og herrer, den betydelige udvikling i vejtransport de sidste 20 år har fået Kommissionen til at fremlægge to tekster. Den ene er et forslag til en forordning, der blev udarbejdet i 2001, for at forenkle, tydeliggøre og ajourføre en forordning, som chauffører kender godt, nemlig forordning nr. 3820/85, der fastsætter køretider, pauser og hviletider for chauffører. Den anden tekst er et forslag til direktiv fra 2003, der skal erstatte et direktiv fra 1988. Forslaget skal sikre en minimumskontrol af køre- og hviletider inden for vejtransport.
Vi har alle arbejdet på at færdiggøre denne pakke til den 6. december 2005, efter en lang og vanskelig forhandlingsproces, som har varet over to år. Forligsudvalget nåede langt om længe frem til en aftale. Parlamentet har gjort meget for at fremskynde denne sag, og jeg vil lykønske formanden for Deres delegation, hr. Vidal-Quadras Roca, som hr. Markov gerne vil sige tak til. Jeg glæder mig ligeledes særlig over hr. Markovs, hr. Groschs og hr. Piecyks arbejde samt det arbejde, som medlemmerne af Transport- og Turismeudvalget har udført. De har fulgt spørgsmålene meget opmærksomt og opnået egentlige fremskridt med hensyn til teksten i Rådets fælles holdning.
Der blev indgået et kompromis for to tredjedele af Parlamentets ændringsforslag til forordningen og over halvdelen af Parlamentets ændringsforslag til direktivet. Jeg kan nævne eksemplet med indførelse af en fællesskabsordning, der skal indføre en fælles og præcis klassificering af overtrædelser i forhold til, hvor alvorlige de er. En sådan harmonisering gør det muligt at tydeliggøre de forpligtelser, som bestemmelserne pålægger, både for industrien og de tilsynsførende over hele Europa. Jeg siger hele Europa og ikke kun EU. Takket være Parlamentets vedholdenhed har Rådet og Kommissionen arbejdet for, at AETR-overenskomsten senest om to år kan ratificeres af andre europæiske lande, herunder Rusland.
Det er rigtigt, at det ikke er lykkedes os at medtage kontrollen af arbejdstiden i det nye direktivs anvendelsesområde. Jeg kan imidlertid forsikre Dem om, at Kommissionen vil gøre alt, hvad der står i dens magt, for at direktivet om arbejdstiden gennemføres fuldt ud. Kommissionen sendte for øvrigt den 19. december 10 begrundede udtalelser til de medlemsstater, der endnu ikke havde notificeret den fuldstændige gennemførelse af dette direktiv.
Endvidere har forligsproceduren muliggjort andre fremskridt. Denne lovpakke vil give en række fordele og fremskridt i forhold til den nuværende situation. Det er jeg sikker på. Jeg vil nævne tre eksempler. Det første er klare og enkle grænser for ugentlige køretider, som gør teksten lettere at forstå, og selvfølgelig gør det lettere at kontrollere, om den bliver overholdt. Det andet er et klart og tydeligt tilsagn til at harmonisere informationssystemer, udstyrs tekniske egenskaber, klassificering af risici og fortolkning af regler, og det sidste eksempel er øget kontrol, eksterritorialitet for sanktioner og ansvaret i hele transportkæden.
Hr. formand, jeg vil endnu en gang understrege, at størstedelen af disse fremskridt er opnået takket være Parlamentets interventioner. Kontrollerne på stedet bliver bedre koordineret og mere effektive. Det er ikke kun et spørgsmål om at øge dem, men også om at gøre dem mere effektive.
Til sidst vil jeg sige et par ord om digitale fartskrivere. Jeg vil sige til Parlamentet denne morgen, at det er vigtigt at få vedtaget de forelagte tekster, fordi vi med dem kan gennemføre anvendelsen af digitale fartskrivere. Parlamentet er blevet enig med Rådet om en frist for indførelsen af dem, og de har udarbejdet en fælles erklæring herom. Imens jeg afventer, at De vedtager lovpakken, har jeg den 12. januar 2006 meddelt transportministrene fra alle medlemsstaterne, at jeg for mit vedkommende accepterer at forlænge den afdragsfri periode indtil deadline. Det har jeg gjort for at undgå misforståelser. Det står imidlertid klart, at efter den frist, som lovgiveren, dvs. Parlamentet, har fastsat, kan de nationale myndigheder pålægge enhver ny lastbil, der ikke er forsynet med en digital fartskriver, omgående sanktioner, f.eks. beslaglæggelse af køretøjet.
Hr. Markov, De har bedt om svar vedrørende tre punkter. Jeg vil understrege over for Dem, at Kommissionen omgående er gået i gang med arbejdet for at kunne give Dem de svar, De venter på.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg håber, at De kan godkende resultatet af forligsproceduren, og at vi endelig kan lukke denne sag mere end to år efter forslaget fra Kommissionen. Det ville virkelig være en skam at sinke de fremskridt, som disse tekster indeholder, og som, hvis De vedtager dem, kan finde anvendelse i EU. 
Mathieu Grosch,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi har været igennem en forligsprocedure, der, som ordet antyder, går ud på at opnå kompromiser. For Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater - og for alle andre for den sags skyld - ville det være at gå for vidt at hævde, at resultatet er det, som vi alle havde håbet på. Det væsentlige spørgsmål, der rejser sig vedrørende det arbejde, der er blevet gjort på alle planer, er, om denne sag går i den rigtige retning, om bestemte mål, som vi havde sat os, er blevet nået. Det svar, jeg kan give på vegne af PPE-DE-Gruppen, er helt bestemt bekræftende.
Vi betragter køre- og hviletider som et spørgsmål om sikkerhed, og alt, der understreger eller forbedrer sikkerheden, som et skridt i den rigtige retning, og derfor vil jeg gerne takke ordføreren, medlemmerne af Transport- og Turismeudvalget samt Kommissionen, for jeg tror, at alle - hvor forskellige deres forventninger end har været - har arbejdet sammen med ét mål for øje. I den henseende har vi gjort et godt stykke arbejde.
Dette er et vigtigt fremskridt, for vi har analyseret, hvilke vigtige foranstaltninger der skal træffes på europæisk plan i forhold til de lande, hvis køretøjer også benytter de europæiske veje. Vi havde naturligvis forventet noget mere, men vi må tænke på, hvad der er muligt. Og hvis vi er nået så vidt, at vi ved, at 42 lande - 25 medlemsstater plus de andre europæiske lande - i morgen vil acceptere noget sådant via AETR-overenskomsten, så har vi sendt et klart signal udadtil, hvad sikkerheden angår, for det er det, som køre- og hviletider handler om, nemlig ikke kun chaufførernes sikkerhed, men sikkerheden for alle, der benytter vejene.
Vi har også forenklet og præciseret visse begreber. Det var ret mærkværdigt at opdage, at vi taler om køre- og hviletider inden for vejtransport, men at ingen nogensinde har defineret, hvad der menes med køretid. Men vi har også præsteret vigtigere ting end det, idet vi har gjort det helt klart, at al den tid, der bruges på enten at køre eller at hvile sig, skal kunne kontrolleres. Man kunne naturligvis have forventet mere, men når man siger, at hviletiden om natten er ni timer plus tre, eller ni timer som sådan, så er det langt at foretrække frem for de 8+1+1+1, som gjaldt før. Jeg synes, at Rådets forslag i den henseende var helt rigtige. En chauffør ved, hvor lang en pause han skal holde efter fire en halv times kørsel, det være sig 15 eller 30 minutter, uden alle de regler, der eksisterede før. Som en, der kommer fra et grænseområde, må jeg sige, at man blot behøver at forestille sig de tusindvis af mennesker, som benytter vejene, som taler forskellige sprog, med forskellige måder at udtrykke sig på, og at der skal være folk til at føre kontrol med dem alle.
Hvad fartskriverne angår, findes den gamle model med mundtlig kontakt fortsat, hvor man bliver nødt til at spørge: Hvad betyder det, som fartskriveren angiver? At det bliver muligt at kontrollere disse ting - så både chaufføren og den, der udfører kontrollen, ved, hvad der venter dem - er i mine øjne et meget vigtigt fremskridt. Her har vi efter min mening gjort et par ting helt klart.
Der ligger en langt længere historie bag selve fartskriveren. På vegne af Kommissionen havde vi allerede stillet et par spørgsmål, men vi ville have foretrukket at afslutte hele sagen med den digitale fartskriver allerede i august 2004. Men jeg må sige, hr. kommissær, at Deres klare udtalelser i de seneste uger har sendt et klart budskab udadtil.
Det handler ikke så meget om, hvorvidt det bliver gjort et år før eller senere. Det handler om, at Kommissionen bør gøre det klart, at de, der ikke er færdige på et bestemt tidspunkt, de, der ikke har monteret disse nye fartskrivere i nye køretøjer, vil få problemer i deres hjemland og problemer med forretningsdriften. Jeg går ud fra, at også De vil gøre det arbejde, som De har bebudet og meddele, at der ikke længere vil blive vist overbærenhed.
Det ville ikke kun være ærgerligt, men også sende det forkerte signal, hvis de lande, der har gjort det, der skal til, ender med at straffe deres virksomheder indirekte, fordi de lande, som halter bagefter, slipper ustraffet - og vi kender de lande, som ikke er forberedt.
Jeg vil gerne takke kommissæren for, som jeg ser det, at sende et klart signal om, at det for os primært handler om sikkerhed, hvad køre- og hviletider angår, efterfulgt af illoyal konkurrence. På grund af disse to aspekter står en samlet transportsektor bag den slags initiativer, for det er uacceptabelt, at de, som ikke overholder loven, tjener de fleste penge i branchen i morgen. Når et flertal bakker op, vil alle lande til sidst vælge samme tilgang.
Det bringer mig frem til det andet punkt. Vi kan skrive - og også vedtage - de bedste direktiver, men det er meningsløst, hvis der i medlemsstaterne ikke er nogen vilje til eller noget ønske om at kontrollere dem systematisk. Jeg vil gå så vidt som at sige, at der er mange områder, hvor vi ikke har behov for megen ny lovgivning. Vi har brug for forenklinger og i nogle tilfælde en vis stramning af fortolkningsspillerummene, så folk i de forskellige lande ved, hvad der venter dem. Selv de bedste direktiver ville være nytteløse uden kontrolmuligheder og tilsvarende sanktioner. Derfor vil jeg gerne takke Kommissionen, som vil tage initiativ til at håndtere alvorlige forseelser. Det vil vi gøre på basis af konsensus. Jeg vil under alle omstændigheder anmode dem, som ikke er medlem af PPE-DE-Gruppen, om at anerkende resultatet for det, som det efter min mening er - et skridt fremad. 
Willi Piecyk,
   Hr. formand, når vi vedtager forordningen om køre- og hviletider i dag, vil det uden tvivl være et fremskridt, da den daglige minimumshviletid bliver øget, den maksimalt tilladte køretid bliver nedsat, den digitale fartskriver bliver indført og skal forhindre forfalskninger, og det bliver muligt at kontrollere de forudgående 28 dage, og ikke mindst vil turen - både med hensyn til strækningen og tiden - frem til arbejdsstedet nu blive regnet som arbejdstid. Det er alt sammen fremskridt, og det er ikke mindst ordførerens, hr. Markovs, fortjeneste, som helt frem til processens afslutning på glimrende vis har bestræbt sig på at redegøre for Parlamentets holdning. Derfor vil en stor del af min gruppe også stemme for.
Det skal dog siges, at der er en vægtig grund til, at jeg ikke vil stemme for forligsresultatet, nemlig Rådets afvisning af en sammenkobling med arbejdstidsdirektivet. Trods mange kompromisforslag fra Parlamentet har Rådet ikke fundet det muligt at gøre indrømmelser på den front.
Men chaufførens arbejdstid omfatter også alt hans andet arbejde såsom af- og pålæsning, reparationer, udfyldning af formularer, som alt sammen er trættende og derfor har en direkte indvirkning på færdselssikkerheden. Derfor skal det kontrolleres, om arbejdstidsdirektivet bliver overholdt, lige såvel som køre- og hviletiderne bliver kontrolleret. Derfor skal det være muligt at rejse påtale for overtrædelser af arbejdstidsdirektivet og pålægge sanktioner. Det så Rådet sig ikke i stand til, og det skylder det os også en forklaring på.
Grunden til Rådets vægring blev klar en uge senere, da det viste sig, at 10 medlemsstater slet ikke har gennemført arbejdstidsdirektivet endnu, selv om fristen udløb i marts 2005. De 10 medlemsstater er Grækenland, Irland, Italien, Luxembourg, Nederlandene, Portugal, Spanien, Den Tjekkiske Republik, Tyskland og Østrig. Der er ikke noget at sige til, at Rådet ikke var interesseret i at koble det sammen med en anden retsakt. Jeg kunne godt have ønsket mig, at Kommissionen havde givet os denne oplysning tidligere i forløbet, for så tror jeg, at den kendsgerning, at direktivet ikke engang er gennemført i 10 medlemsstater, muligvis ville have fået vores debat om emnet til at tage en lidt anden drejning.
Køre- og hviletider, arbejdstidsdirektivet og kontrol hører sammen. Det har Rådet valgt at stille sig i vejen for, og derfor stemmer jeg nej til resultatet i dag. 
Anne E. Jensen,
   . - Hr. formand, hr. kommissær, ALDE-Gruppen har gennem hele arbejdet med disse to direktiver været tilhænger af en stærkere kontrol med køre-hviletidsreglerne, og vi hilser den digitale fartskriver velkommen. Der er nemlig behov for en mere ensartet og konsekvent håndhævelse af reglerne om køre- og hviletid. Det skal vi have med hensyn til sikkerheden på vejene, og det skal vi have for at sikre rimelige konkurrenceforhold for de vognmænd og chauffører, der lever op til reglerne. Overtrædelse af lovgivningen skal opspores og straffes. Derimod har vi været mere skeptiske over for markante ændringer af selve reglerne om køre- og hviletid. Der er jo tale om komplicerede regler. Men reglerne er indarbejdede og kendte af chaufførerne. Hvis vi ændrer dem, skal der virkelig være tale om en ændring til det bedre.
Med det forlig, der nu er indgået mellem Parlamentet og Rådet, mener jeg imidlertid, at vi har fundet en rimelig balance, og vi kan støtte det fra ALDE-Gruppens side. Reglerne forenkles. Det betyder i visse tilfælde også, at de bliver mindre fleksible. Den daglige hviletid vil i fremtiden ikke kunne deles op i flere mindre hvil - reglen kommer til at hedde ni plus tre timer fordelt dagligt hvil, men til gengæld lempes der andre steder f.eks. med en mere fleksibel færgeregel. Vigtigt er det også, at reglerne nu kommer til at omfatte lastvogne fra tredjelande, som ikke er under AETR-overenskomsten. Det er vigtigt, at lastvognschaufførerne er udhvilede, uanset om de kommer fra Danmark eller fra Ukraine.
Spørgsmålet om kontrol af chaufførernes arbejdstid har været et vigtigt emne i forbindelse med forhandlingerne. ALDE-Gruppen var imod, at kontrol af arbejdstidsreglerne for chauffører skulle overlades til politiet. Kontrol af chaufførernes arbejdstid er organiseret meget forskelligt fra land til land, og det må vi acceptere. Det betyder ikke, at vi ikke vil have, at arbejdstidsdirektivet for chauffører skal håndhæves, og jeg vil da opfordre Kommissionen til at følge op på gennemførelsen af arbejdstidsdirektivet og til at sikre, at alle lande foretager en ensartet kontrol og håndhævelse, så der heller ikke her kommer en forvridning af konkurrencen. Busvognmændene vil ikke være tilfredse med resultatet af forliget, det bliver sværere at tilrettelægge busrejser på samme måde som i dag, hvor chaufføren kan være til rådighed i mere end seks dage i træk. Jeg beklager, at vi ikke kunne få en mere fleksibel løsning her, men ellers er jeg tilfreds med det samlede resultat, og jeg takker hr. Markov og skyggeordføreren for indsatsen.
Lovgivningen omkring den digitale fartskriver er jo blevet kaldt en farce, fordi det så længe har været usikkert, hvornår den skulle indføres, og vognmændene har befundet sig i et lovmæssigt tomrum med skiftende meldinger om reglerne. Nu synes jeg, at farcen må holde op, og derfor vil jeg til sidst stille kommissær Barrot følgende spørgsmål: Vil De garantere, at der, når den nye lovgivning om køre- og hviletid sættes i kraft om et år, bliver taget hensyn til de problemer, der vil være med at omstille de digitale fartskrivere fra de nuværende regler til de nye regler? Kan De garantere det, hr. kommissær? 

Eva Lichtenberger,
   Hr. formand, mine damer og herrer, kollegerne på vores hold - både ordførere og skyggeordførere - fortjener en stor tak for det glimrende samarbejde om en fælles sag svarende til den oprindelige hensigt med direktivet, nemlig at få sat en stopper for ulykker i den tunge trafik i Europa og forringelse af sikkerheden på vejene forårsaget af chauffører, som bukker under for den såkaldte sekundsøvn, samt for skandaløs social dumping inden for transporterhvervet, som fører til unfair konkurrence, ikke kun mellem de europæiske lande, men også i forhold til tredjelande, på bekostning af alle dem, som har optrådt fair og fornuftigt - ikke mindst over for deres ansatte.
Men det skal siges, at vi har stået over for en betonvæg under forligsproceduren om dette emne - en betonvæg i Rådet, som har gjort det umuligt for os at gå så langt, som det havde været nødvendigt og gavnligt at gå. For behovet for, at man med kontroller af køretiderne også bør tage hensyn til alle de andre perioder, hvor chaufføren arbejder, er jo egentlig indlysende. Men for at forbedre situationen generelt er én ting særlig vigtig, og den findes i anden del af regelværket - nemlig en effektiv kontrol. Det er nu en forpligtelse, der påhviler medlemsstaterne, som nu skal gennemføre hyppigere kontroller, så de skandaler inden for branchen, som vi har set tidligere, og de alvorlige ulykker forårsaget af chaufførens sekundsøvn, endelig hører fortiden til.
Det, som i sidste ende har fået mig til at støtte direktivet, er behovet for at stramme op om kontrollen, for det er absolut nødvendigt. Jeg tror, at vi har brug for disse regler for at opnå visse forbedringer, selv om vi ikke har den nødvendige kohærens med arbejdstidsdirektivet endnu. Andre kritikpunkter er f.eks., at nogle af reglerne er så komplicerede, at uindviede ikke kan forstå dem, eller at perioderne for tilpasning af kontrollen er for lange.
For mig var det en bitter erfaring at opdage, at Rådet lige til det sidste ikke var villig til at lade sig overbevise om, at foranstaltninger rettet mod færdselssikkerhed og social dumping er uundgåelige. Alligevel lykkedes det os at gøre fremskridt, men vi må nu sørge for, at medlemsstaterne rent faktisk gennemfører forskrifterne og gør noget på området. 
Erik Meijer,
   Hr. formand, tidligere kunne de enkelte medlemsstater træffe forskellige bestemmelser om trafiksikkerhed og beskyttelse af arbejdstagere inden for vejtransport. Interesseorganisationers kamp for en stadig større forbedring af denne beskyttelse var rettet mod de nationale lovgivere. Nu om dage er der meget mere international fragttransport over afstande på i hundredvis og sommetider i tusindvis af kilometer. Det gør forskellene mellem nationale ordninger til en skadelig faktor i konkurrencekampen.
Virksomheder, som lader deres arbejdstagere arbejde i lang tid i træk, har tilsyneladende en stor fordel. De tager ofte ikke hensyn til, at denne fordel forsvinder på grund af ulykker, hvor menneskeliv, køretøjer og last beskadiges eller helt går tabt. Centralisering af beslutningstagningen er ofte ikke til fordel for organisationer, som ønsker at beskytte arbejde, miljø og sikkerhed. Det forstærker især positionen for dem, som trods den offentlige mening vil fremhæve erhvervslivets interesser, erhvervsfolks frihed og uhæmmet økonomisk vækst. Det ser vi også, når det gælder køre- og hviletider.
Arbejdstagere kan tvinges til flere arbejdstimer end blot køretiderne. Mindre lastbiler til eksprestjenester undtages, og i stedet for 12 timer andrager den obligatoriske afbrydelse af arbejdstiden kun 11 timer. Kontrollen med overholdelsen er stadig begrænset. En bedre ordning ville allerede nu have været mulig. Denne skal i nærmeste fremtid på ny sættes på dagsordenen. Så skal der også tages alvorligt hensyn til et nyt problem, nemlig at personalet i virksomheder i nogle medlemsstater ikke får godtgjort de obligatoriske hviletider og de nødvendige opholdsudgifter. På kort sigt betyder dette kompromis en forbedring, især fordi det også kommer til at gælde for lastbiler fra lande uden for EU, men også takket være den bedre kontrollerbare digitale fartskriver. Derfor bør det bedømmes positivt til trods for alvorlige indvendinger. 
Michael Henry Nattrass,
   Hr. formand, EU pålægger køretøjer afgifter en gang til for veje, der allerede er betalt gennem nationale afgifter. EU vedligeholder ikke noget, så dette er en fidus. Lastvogne og busser kommer til at betale: fidus 1, en daglig afgift på 8 euro, fidus 2, en årlig afgift på op til 1.400 euro, fidus 3, vejafgifter baseret på den tilbagelagte strækning, fidus 4, en øget afgift på 25 % for bykørsel i henhold til eurovignet-direktivet, fidus 5, ca. 1.500 euro for at gå over til digitale fartskrivere, fidus 6, førerspecifikke fototilladelser - med andre ord ID-kort - og fidus 7, 3,5 milliarder euro betalt af EU's borgere, fordi alle køretøjer skal spores af Galileo, der er blevet betegnet som den største og hvideste elefant, der nogensinde bliver gjort vægtløs. Men vil dette begrænse overbelastning og emissioner? Skal busser og rutebiler være den første gruppe, der pålægges afgifter? Svaret er nej.
I 2005 rejste 500 millioner europæere med bus, heraf mange ældre mennesker. Denne lovgivning begunstiger mindre køretøjer og skaber dermed større overbelastning, flere emissioner og flere udgifter. Men der findes allerede emissionsfølsomme afgifter. De kaldes brændstofafgifter. Er det for enkelt for EU?
Men udgifterne til alt dette drejer sig i virkeligheden om EU's beskatning til et centraliseret Europa og til finansiering af en satellit, gør det ikke? Det har intet med veje at gøre.
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil takke hr. Markov, for jeg mener, at han har gjort et glimrende stykke arbejde, også hvad angår mægling. Jeg er ikke enig med den foregående taler, for jeg mener, at harmonisering af sociale sikkerhedsforanstaltninger og vejsikkerhed er en vigtig opgave for Parlamentet og vores institutioner. Det er en opgave, hvor jeg ikke altid er enig, men jeg mener, at vi er nødt til at opnå et kompromis, når det drejer sig om at forbedre sikkerheden i europæernes interesse.
Jeg vil blot påpege, at samtidig med at balancen i direktivet er forholdsvis fornuftig, hvorfor jeg støtter den, mangler visse aspekter af direktivet fleksibilitet, og de kan måske tones ned. Jeg tænker især på aspekterne vedrørende arbejdstid og pauser. Selv om jeg er enig i dem, kunne de have været tonet mere ned, hvad angår anvendelsen af direktivet.
Desuden er jeg i tvivl om den digitale fartskriver, og her henvender jeg mig til hr. Barrot. Jeg ved f.eks., at i Italien har vi vanskeligt ved at finde værksteder, der kan sætte disse instrumenter i gang. Jeg spekulerer på, om andre EU-lande har de samme vanskeligheder. Det italienske ministerium for produktionsaktiviteter har givet vognmænd en dispensation, hvad angår bekræftelse af tider og hastigheder, netop fordi instrumentet endnu ikke fungerer. Hvis problemet også findes i andre lande, spekulerer jeg på, hvad der kan gøres ved det. Hvis der ikke bliver gjort noget, risikerer vi at indlede en proces, der ender med ikke at kunne gennemføres.
Georg Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, det vil ikke komme som nogen overraskelse for hr. Piecyk, at jeg anser det argument, hvormed han foreslår at forkaste kompromiset, for forkert. Vi havde også gerne set en sammenknytning med kontrollen af arbejdstiderne, men hvis De havde fået Deres forslag igennem sent om aftenen den 6. december 2005, så ville vi være endt med slet ingenting. Så ville vi ikke have haft noget at fremvise efter to års forhandlinger, og det betragter vi som uacceptabelt. Ligesom flertallet, således som det kom til udtryk i morges, går jeg helt ind for at ajourføre, modernisere og forenkle de sociale bestemmelser til gavn for alle berørte, og derfor er vi nødt til at få det igennem. Derfor appellerer jeg til alle parlamentsmedlemmer om at støtte kompromiset, når vi stemmer om det i dag ved middagstid.
Det kan alt sammen opsummeres under tre overskrifter: forbedret trafiksikkerhed, bedre arbejdsvilkår for chauffører og frem for alt hjælp til lovlydige vognmandsvirksomheder med at blive mere konkurrencedygtige frem for at se på, at de ikke helt så lovlydige slipper af sted med det og tvinger deres chauffører til at køre længere end tilladt, blot fordi de ikke bliver kontrolleret. Så lad os derfor alle stemme for det resultat, vi har opnået, hvilket vil hjælpe alle - mest af alt dem, der benytter vejene.
Jeg vil gerne tage to punkter op, hr. kommissær. Heldigvis har vi nu fået den endelige dato for indførelsen af den digitale fartskriver. I tilslutning til det, som hr. Romagnoli sagde, beder jeg Dem indtrængende om at føre mere alvorlige samtaler med medlemsstaterne og få dem til at garantere, at de statslige infrastrukturer vil være på plads, og at der tilvejebringes , for det kan ikke være rigtigt, at den digitale fartskriver oprindeligt skulle have været indført i august 2004, men vi udskød det til maj i år ud fra den fornuftige betragtning, at det ville være mest praktisk for erhvervslivet. Og nu viser det sig, at nogle medlemsstater stadigvæk ikke har fået det på plads, så måske De burde overveje at trække dem i retten. 
Gary Titley (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil allerførst bede Parlamentet undskylde det pinlige indlæg fra min landsmand, hr. Nattrass, som helt tydeligt ikke har intellektuel kapacitet til at diskutere den rigtige betænkning. Han mente tydeligvis, at vi tale om eurovignetten. Det er meget pinligt. Vi ved, at Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti er 20 år bagefter, og det ses her i Parlamentet.
For det første dræber træthed. Hvis vi ser på kravene til chauffører nu om dage med den voldsomme trafiktæthed og -kulturen, forstår vi, hvilket pres der ligger på chauffører. Det er derfor, at denne foranstaltning er et meget vigtigt fremskridt hen imod vejsikkerhed. Nøglen til den er digitale fartskrivere, og nøglen til deres succes var en langt mere realistisk tidsfrist end den oprindelige. Det giver os mulighed for ordentlig kontrol, og dette er en langt enklere forordning end de foregående. Det skal være nøglen til succes.
Det glæder mig, at Parlamentet har formået at øge antallet af kontroller, men det afhænger alt sammen af overvågning, gennemførelse og håndhævelse. Vi må sikre os, at alle medlemsstaterne gennemfører de kontroller, og vi må have koordination mellem medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder. Jeg håber, at Kommissionen vil overvåge fremskridtene nøje på det område.
Medlemsstaterne kunne gøre mere end blot at anvende lovgivningen. Der er ikke nok rastepladser for chauffører, der er ikke nok incitamenter til uddannelse. Jeg glæder mig over det arbejde, som Scania gennem dets -konkurrence har gjort for at tilskynde til uddannelse. Arbejdstiden er naturligvis uløseligt knyttet sammen med denne proces og skal kontrolleres. Det forfærder mig at høre, at 10 medlemsstater endnu ikke har gennemført den. Vi håber, at Kommissionen vil gøre en større indsats. Vi må vedblive med at understrege betydningen af konsekvent gennemførelse. Det er Kommissionens opgave at sikre, at medlemsstaterne gør deres arbejde.
Jeanine Hennis-Plasschaert (ALDE ).
   - Hr. formand, det har været en lang vej. Anne Jensen har allerede sagt en del. Målet var at aktualisere, tydeliggøre og især forenkle de nuværende regler om køre- og hviletider for at skabe fair konkurrence mellem vejtransportvirksomhederne, for at øge trafiksikkerheden og for at sikre de sociale interesser for de mennesker, der arbejder inden for vejtransport. Tidligere tekster så imidlertid ud til at skyde fuldstændigt over målet.
Det blev ikke tilstrækkeligt erkendt, at det springende punkt ikke så meget gjaldt reglerne om køre- og hviletider, men især håndhævelsen af disse regler og de forskellige fortolkninger af dem. Jeg respekterer ordføreren, hr. Markov. Han har gjort en stor indsats og udvist stort engagement, og det vil jeg takke ham for. At også De Liberale anser den aftale, som vi i dag stemmer om, for at være nogenlunde acceptabel, skyldes dog især Rådets standhaftighed under forhandlingerne, og det hører De mig ikke ofte sige. Jeg er altså klart uenig med hr. Piecyk.
Nytten og nødvendigheden af en række bestemmelser i den nuværende aftale kan for øvrigt stadig drages i tvivl. Muligheden for at opdele den daglige hviletid - tre plus ni timer - finder jeg f.eks. yderst begrænset, og også weekendhvileordningen på 45 timer hver anden uge bidrager bestemt ikke til den yderst nødvendige fleksibilitet inden for vejtransport. At sådanne strenge bestemmelser på nogen måde skulle bidrage til trafiksikkerheden eller bedre arbejdsvilkår, fatter jeg overhovedet ikke. Denne aftale er altså ikke perfekt, men som sagt acceptabel. Sektoren ved nu i hvert fald, hvad den har at rette sig efter. Den daglige hviletid er gudskelov stadig begrænset til 11 timer. Den direkte forbindelse med arbejdstidskontrollen er fjernet. Den kortere ugentlige hviletid kan simpelthen tilbringes i køretøjet, og så er der omsider, hvad der er meget vigtigt, skabt tydelighed om indførelsesdatoen for den digitale fartskriver. Kort sagt, ikke perfekt, men acceptabelt. Jeg vil derfor stemme for. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke min fremragende kollega, Helmuth Markov, for den indsats, han har gjort med udarbejdelsen af denne betænkning.
Derefter vil jeg gerne trække to vigtige punkter frem. For det første forbedringen af chaufførernes arbejdsvilkår og rettigheder og for det andet medlemsstaternes overtagelse af ansvaret over for arbejdsgiverne i sikkerhedsanliggender, hvilket giver mulighed for yderligere forbedringer af forsikringsforholdene i den nærmeste fremtid.
Vi må dog sige, at det på trods af de positive skridt, der er taget, desværre ikke er lykkedes, med de forhold, der hersker inden for europæisk transport, at fjerne enhver tvivl om værdien af menneskeliv og sikre, at der hele tiden foretages kontrol af anvendelsen af menneskelige arbejdstider for chaufførerne og af anvendelsen af sikkerhedsreglerne ved kilden, ved roden af det spørgsmål, vi drøfter, nemlig i virksomhedernes hovedkvarter.
Derfor har Rådet også forkastet det forslag, som gav medlemsstaternes kontrolmyndigheder mulighed for at gennemføre kontrol af, om man overholder de arbejdstider, der er fastlagt i arbejdstidsdirektivet, og tager hensyn til træthed hos chaufføren som følge af lastning eller losning af køretøjet og andre faktorer. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - Hr. formand, den nuværende lovgivning om de sociale vilkår inden for vejtransport trænger til en reform efter godt 20 år. På disse 20 år har lovgivningen opnået en helt egen status som grundlag for virksomhedernes transportmønstre. Derfor skal negative konsekvenser ved ændringer begrænses, hvor det er muligt. Under forhandlingerne har det længe været usikkert, om resultatet ville blive godt. Jeg mener, at den nuværende aftale kan forsvares.
De vigtigste fordele er efter min mening på den ene side, at en række elementer ikke er ændret. Her sigter jeg især til de 11 timers daglige hviletid og den kendsgerning, at direktiv 2002/15/EF lades ude af betragtning. På den anden side er også den definitive indførelsesdato for den digitale fartskriver en fordel. Dermed fjernes meget usikkerhed om anvendelsen af dette instrument, og forhåbentlig kan der kontrolleres mere effektivt. Skærpelsen af kontrolreglerne vil bidrage til, at denne forordning fungerer bedre. Det er væsentligt, at reglerne fortolkes og anvendes ens i hvert land, hvis det indre marked skal fungere ordentligt.
Tilstrækkelige beføjelser til kontrollørerne og tydelige aftaler om inspektionskriterierne og rapporteringen giver udsigt til en forbedring af den nuværende situation. Alt i alt indføres der en strengere ordning. Det betyder pr. definition, at udførelsen bliver mindre fleksibel. Jeg er imidlertid overbevist om, at de nuværende aftaler på en positiv måde vil bidrage til en sund og stabil sektor. Det har alle involverede jo gavn af. Til sidst vil jeg takke alle involverede, især ordføreren, for deres indsats og udholdenhed. 
Ashley Mote (NI ).
   - Hr. formand, da jeg hørte, at EU ville fortælle mig, hvor mange timer jeg måtte arbejde om ugen, gik det endelig op for mig, at det havde mistet sin kollektive bevidsthed. Og nu er den der igen!
Disse foreslåede begrænsninger på den gode styring af transportvirksomheder er bygget på flere voldsomme og helt urimelige antagelser. Det antages, at erhvervsledere ikke ved, hvordan de organiserer deres virksomheder bedst og tilpasser kundernes behov til bemandingen. Det antages, at de mener, at det er værd løbe risici - oven i købet kriminelle risici - ved at overanstrenge trætte chauffører og risikere deres omdømme, hvis de bliver kendt skyldige. Det antages, at selvstændige chauffører ikke ved, hvad der er til deres eget bedste.
I løbet af de sidste 50 år har vi set klare beviser på, at social manipulation af denne art ikke fungerer. Hvornår går det op for Dem, at det europæiske økonomiske rod netop skyldes denne form for indblanding? Dette forslag er at skyde spurve med kanoner, og det burde ligesom direktivet om havnetjenester kasseres.
Dieter-Lebrecht Koch (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg spekulerer på, hvor godt thüringerne kender de europæiske køre- og hviletidsregler. De er uden tvivl det vigtigste retsgrundlag for Europas vognmænd og busfirmaer, og de har været undervejs i 20 år. Men de er bare forældet og bureaukratiske. Kontroludstyret er let at forfalske, og kontrollerne kan være genstand for diskrimination. Lissabon kræver bedre rammebetingelser med hensyn til trafiksikkerhed, beskyttelse af arbejdstagere, konkurrencemuligheder og mindre bureaukrati, og derfor hilser jeg udtrykkeligt det kompromis velkommen, der nu endelig er blevet stykket sammen.
Det er muligt, at det ikke er alle, som jubler over det, men det indeholder ikke noget som helst, der forværrer tingene i forhold til den gældende lovgivning. Vi er sågar blevet enige om, hvor ofte kontrollerne skal gennemføres, og om en liste over sanktioner. Hvis vi vedtager det i dag, så besegler vi, at Europa rent faktisk er gået ind i den digitale tidsalder. Ikke mindst indførelsen af den digitale fartskriver skaber klarhed. Fra maj 2006 vil den blive obligatorisk i nye lastbiler og busser, og køretøjer uden en digital fartskriver kan tages ud af drift.
Medlemsstaterne skal garantere en gnidningsløs overgang fra det analoge til det digitale system. Vil de nå dette ambitiøse mål? Hvis ikke, vil der opstå store problemer, f.eks. når et køretøj, som helt efter forskrifterne er udstyret med en digital fartskriver, bliver kontrolleret i et EU-land, hvor kontrollørerne endnu ikke råder over det nødvendige læseudstyr. Der vil også opstå problemer, hvor der ikke er indgået aftaler med EU's nabolande endnu.
Hvad skal vi stille op med den ukrainske lastvognschauffør, som bliver kontrolleret i Bruxelles, men aldrig har hørt om en digital fartskriver? Og hvordan kan vi forvente, at europæere bliver kontrolleret i Tyrkiet? Jeg opfordrer Dem til sammen med mig at kræve, at AETR-forskrifterne bliver tilpasset den digitale tidsalder. 
Gilles Savary (PSE ).
   - Hr. formand, processen skrider meget hurtigere frem med hensyn til tekster om konkurrence end med hensyn til tekster om sociale standarder. Det er vi vant til. Den tekst, der er forelagt i dag, har været her siden 2001. Det er således resultatet af en lang lovgivningsprocedure, der sluttede med en vanskelig og usandsynlig forligsprocedure på grund af den store modstand fra medlemsstaterne.
Jeg vil stemme for denne tekst, der fastsætter minimumsstandarder. Det skal påpeges, at de er et betydeligt fremskridt, da vejtransportarbejdstagere i visse medlemsstater kørte op til 70-74 timer, og at køretiden fremover bliver begrænset til 56 timer, da det er en tekst, der bidrager til social konvergens, og som ikke forhindrer, at den enkelte medlemsstat fastsætter bedre bestemmelser, og da det er en tekst, som forhåbentlig kan forbedres.
Jeg beklager dog meget det, hr. Jarzembowski sagde om hr. Piecyk. Han ville give sagen en meget usympatisk ideologisk drejning. Det beklager jeg, fordi hr. Piecyk satte fingeren på et problem, nemlig den manglende sideløbende kontrol af køretiden og arbejdstiden. Man kan således få en lastbil til at køre uafbrudt med tre underbetalte chauffører, hvis den ene kører, den anden bruger sin pausetid på pladsen ved siden af chaufføren i førerhuset, og den tredje tlbringer sin ugentlige hviletid på sovepladsen bagved chaufføren. Dette er sagens realitet, og jeg tror, at vi har ramt ved siden af med en vigtig social tekst. Det beklager jeg lidt, men jeg vil alligevel stemme for den. 
Nathalie Griesbeck (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil med det samme tilslutte mig taksigelserne til hr. Markov for at have gennemføre denne lange og vanskelige lovgivningssaga. Ligesom flertallet af mine kolleger glæder jeg mig over, at EU har taget fat på harmoniseringen af social lovgivning inden for vejtransport, selv om der stadig er meget at gøre.
Selv om EU forsigtigt, for forsigtigt, har indført politikker, der sigter på at overføre godstransport ad landevej til andre transportformer, hvilket EU-borgerne ønsker, kan det som bekendt konstateres, at vejgodstransporten stiger i hele EU. I modsætning til hvad hr. Mote sagde, er alle europæiske transitlande, navnlig Frankrig, særlig bevidst om nødvendigheden af at forbedre arbejdsforholdene og trafiksikkerheden for vognmænd, men også at afskaffe konkurrenceforvridning og bekæmpe social dumping. Et eksempel herpå er de store problemer i Alsace med at begrænse de katastrofale virkninger af transittrafik.
For at vende tilbage til det emne, vi beskæftiger os med i dag, haster det, og her er jeg enig med hr. Savary, med at harmonisere vognmænds arbejdsforhold og reglerne for hviletider og køretider, idet målet er at begrænse trafikulykker på grund af træthed hos chaufførerne, selv om der stadig er meget at gøre, og at forbedre sikkerheden for alle i Europa. Selv om den indgåede aftale på dette punkt stadig ikke er god nok, hvilket uden tvivl skyldes, at det her drejer sig om et kompromis, er Markov-betænkningerne, som er et resultat af behandlingerne i Parlamentet og forligsproceduren, et betydeligt fremskridt med hensyn til bekæmpelse af social dumping og forenkling og tydeliggørelse af vejtransportsektoren. Derfor vedtager vi i sidste ende denne tekst.
Som konklusion opfordrer jeg Kommissionen til løbende at gennemføre konsekvensanalyser for at sikre, at de foranstaltninger, vi træffer i dag, ikke blot bliver tilstrækkelige, men også og navnlig gennemføres og kontrolleres, bl.a. ved hjælp af effektiv anvendelse af digitale fartskrivere. 
Jacky Henin (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, endelig gør vi fremskridt, som absolut sker med sneglefart, men vi gør trods alt fremskridt.
Hvis der er et område, hvor social og skattemæssig dumping anretter ødelæggelse, og hvor det er af afgørende betydning, at lovgiveren griber ind, er det på vejtransportområdet. Med det djævelske tempo, der skyldes de stigende transportbehov, kan man med rette tale om frygtens løn, som alt for ofte er en sultetimeløn, der tvinger chaufførerne til at beregne køretiderne ud fra den tilbagelagte afstand, på bekostning af sikkerheden samt deres egen og andres sundhed. Jeg tænker også på de små iværksættere i denne sektor, der lever i daglig angst for at gå konkurs, og som er ofre for det kriminelle dogme om fri konkurrence uden konkurrenceforvridning, og som i dag er langt fra de idealer, der fik dem til at blive selvstændigt erhvervsdrivende.
Der findes kun en eneste lov, som består i at transportere en vare fra et punkt til et andet så hurtigt og så billigt som muligt. Risiciene betyder ikke så meget, for der findes jo forsikringer. Denne lov har et navn, nemlig jungleloven. Det er på høje tid, at vi gør noget, således at de europæiske veje ikke mere er som det vilde vesten. Jeg beklager, at de endelige tekster trods hr. Markovs modige og vedholdende indsats er så vage, men de er dog et første skridt i den rigtige retning.
Visse af vores kolleger råber op om -overvågning, når vi taler om at anvende elektroniske teknikker til at kontrollere, om bestemmelserne bliver overholdt. De kalder det krænkelse af den personlige frihed. Her drejer det sig imidlertid om at beskytte liv. Kan de ikke se, at det er de store chefer for europæiske virksomheder, der er de primære terrorister, at det er dem, der overtræder de sociale love og tilskynder til skattemæssig og social dumping landene imellem, at det er disse arbejdsgivere, der er direkte ansvarlige for snesevis af daglige dødelige ulykker på vejene? Lad os derfor anvende alle de midler, vi har til rådighed, for at garantere sikkerheden og gøre det muligt for EU at leve fredeligt. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, der bliver benyttet digital teknologi på stadig flere områder, og vi kan derfor håbe, at den digitale fartskriver også holder det, den lover. Det nye system skal efter min mening hilses velkommen - immervæk er det meningen, at det sammen med informations- og kommunikationssystemer skal være et enkelt redskab til forvaltning af vognparken og et uundværligt redskab i håndhævelsen af køre- og hviletiderne for professionelle førere af køretøjer. Det skal dermed tjene trafiksikkerheden og forhindre social dumping.
I den forbindelse bør det stå klart for os, at den digitale omstilling kun vil opfylde målet, hvis den bebudede skærpelse af kontrolintensiteten, herunder af køretøjernes vejsikkerhed, rent faktisk sker. Det er ofte tilfældet, at køretøjer - fra Østeuropa f.eks. - ikke virkelig opfylder kravene til vejsikkerhed.
Når man tænker på de mange og forskellige måder, som analogt kontroludstyr kan forfalskes på, lader den digitale teknologi jo virkelig til at bringe forbedringer, men på den anden side tror jeg, at der også snart vil blive fundet nye måder at lave forfalskning på her. Efter maj 2006 kan nyindregistrerede lastbiler uden fungerende fartskriver ganske vist tages ud af drift, men da der ikke er nogen pligt til at eftermontere fartskriveren på ældre køretøjer, vil smarte vognmænd sandsynligvis finde en måde at udnytte det på til egen fordel. Der rejser sig også det spørgsmål, i hvilket omfang der vil blive benyttet køretøjer indregistreret i andre lande eller givet præferencebehandling til firmaer her. Man kan håbe, at det ikke bliver endnu et eksempel på en god idé, der bliver misbrugt, hvorved virksomhederne i EU bliver stillet ringere i konkurrencen. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ).
   - Hr. formand, aftalen om køre- og hviletider, som Rådet og Parlamentet indgik i december sidste år, er acceptabel for os, selv om den ikke er en attraktiv løsning. Resultatet af forligsfasen var i begyndelsen uacceptabelt for ordføreren, men ud fra mit perspektiv netop en forbedring i forhold til resultatet af afstemningen på Europa-Parlamentets plenarmøde. Aftalen indeholder en gennemførlig pauseordning - 11 timers hvile i stedet for 12 timer - og den overlader det til chaufføren selv at bestemme, hvor han vil sove, i stedet for at Europa-Parlamentet foreskriver dette.
Over hele linjen synes jeg, at forslaget er acceptabelt, selv om der er punkter, som jeg ikke er tilfreds med. Nogle steder er det virkelig alt for detaljeret, og især mulighederne for bustransport over flere dage er for begrænsede. Jeg vil gerne spørge kommissær Barrot, hvad han mener om dette punkt, fordi det virkelig skaber praktiske problemer.
Endelig er der sikkerhed om datoen for indførelse af den digitale fartskriver, og jeg er glad for den meget handlekraftige holdning, som kommissær Barrot også her udviser. Ingen nåde efter maj 2006, som De sagde. Kommissær, vi holder Dem fast ved Deres løfte, for det kan ikke være sådan, at de, som pænt har indført den nye digitale fartskriver, kontrolleres strengere end lastvognstog, som ikke har den digitale fartskriver. Jeg håber således, at De virkelig vil optræde. 
Ewa Hedkvist Petersen (PSE ).
   - Hr. formand, tak, Helmuth Markov, for et velgennemført arbejde. Det, vi har brug for, er tryggere og sikrere veje i Europa. I dag dør 43.000 mennesker på vores veje hvert år, og vi ved, at de gange, hvor store køretøjer er indblandet i ulykkerne, får det katastrofale konsekvenser. Vi bliver nødt til at gøre alt for at få tryggere og sikrere veje. Den beslutning, vi skal tage, handler jo om et oprigtigt europæisk anliggende. Transportvirksomheder og erhvervschauffører arbejder ofte i flere europæiske lande. Deres hverdag er at transportere varer og passagerer over hele vores kontinent. Man konkurrerer på europæisk niveau. Så skal vi også have nogenlunde ens konkurrencevilkår og gode kontrolmuligheder på europæisk niveau.
Vi skal også have bedre vilkår for erhvervschauffører, vilkår, som er tryggere og sikrere for dem. Det har vi mulighed for at beslutte i dag. Vi opnår ikke alt, men vi kommer et stykke af vejen. Vi beskæftiger os også med indførelsen af digitale fartskrivere, og det synes jeg er et meget vigtigt anliggende. I dag har vi fartskrivere, som der kan manipuleres med, og som der bliver manipuleret med. Det er vigtigt, at vi får sikrere fartskrivere, som bidrager til tryggere og sikrere trafik for os alle, men også for erhvervschaufførerne. Jeg foreslår derfor, at vi stemmer ja til dette forligsforslag. 
Philip Bradbourn (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har ved enhver given lejlighed her i Parlamentet protesteret imod denne unødvendige retsakt. Jeg holder fast ved mine tidligere udtalelser om, at disse forslag er uanvendelige, uforsvarlige og umulige at håndhæve. Efter den langvarige forligsproces, som blev trukket ud, har vi et forslag, som stadig er blindt for realiteterne i godstransportsektoren, distributionssektoren og sektoren for offentlig transport.
Vi får at vide, at dette er en vejsikkerhedsforanstaltning. Det er det overhovedet ikke! Buslinjer i landdistrikter - hvor mange mennesker er ældre og afhængige af offentlig transport - vil blive bragt i fare på grund af dette forslags manglende fleksibilitet. Enten det, eller også vil udgifterne for de lokale skatteydere stige betydeligt i takt med, at de offentlige myndigheder forsøger at indføre endnu større støtte, for slet ikke at tale om at det britiske erhvervsliv fortæller mig, at der vil gå mindst fem år, før der er uddannet chauffører nok til at opfylde denne forordnings krav.
I handelssektoren vil -leveringssystemer - som er rygraden i moderne industriel levering - også blive bragt i fare på grund af chaufførmangel. Og det er ikke bare spekulationer, hvilket en uvildig undersøgelse af over 500 transportvirksomheder i min valgkreds viser. Nogle transportvirksomheder regner med at lukke helt på grund af EU's overregulering. Jeg kan forsikre medlemmerne af Parlamentet for, at de negative virkninger også vil afspejles i andre medlemsstater.
Vi hører gang på gang Kommissionen erklære, at den vil ophæve overregulerende lovgivning og tage andre ødelæggende forslag af bordet. Her har Kommissionen endnu en mulighed for at bevise netop det. I dag får vi lejlighed til at lade erhvervslivet styre sig selv, uden at Bruxelles' klamme hånd evig og altid hviler på dets skulder.
Jeg opfordrer Dem til at forkaste dette forslag, så virksomheder inden for både godstransport og offentlig transport kan trives.
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil lykønske hr. Markov med hans glimrende arbejde og os alle sammen med, at vi har opnået den bedst mulige aftale på et område, der både er vigtigt og vanskeligt, for det drejer sig om at forbedre vejsikkerheden og chaufførernes arbejdsvilkår, at garantere retssikkerhed og redelig konkurrence og at tillade digitale fartskrivere.
Jeg mener, at det også er en aftale, der skabte social konvergens i de 25 medlemsstater, og det er et meget godt politisk tegn for den gradvise fjernelse af den foruroligende risiko for social dumping.
Jeg forstår nu godt hr. Markovs frustration, for det har ikke været muligt at anvende denne lovgivning som en løftestang til at gøre fremskridt på arbejdstidsområdet. Alligevel mener jeg, at den vil være nyttig, og det kommer vi til at se i fremtiden.
Som i alle gode aftaler er parternes særinteresser derfor blevet delvist tilsidesat af hensyn til den almene interesse, men sandheden er, at der er sket væsentlige fremskridt, hvad angår pauser, daglige og ugentlige hvileperioder, ugentlig arbejdstid og fastsættelse af mere og strengere kontrol og sanktioner, der er transnationale. Desuden forpligtes medlemsstaterne og Kommissionen til at internationalisere disse fremskridt i AETR-overenskomsten, og der er naturligvis ingen undskyldning for at udsætte indførelsen af fartskrivere.
Derfor har vi formået at skabe balance mellem strenghed og fleksibilitet, harmonisering og subsidiaritet, det er med andre ord et mirakel, selv om det naturligvis er af verdslig art.
Jeg vil slutte af med at støtte hr. Markovs krav om, at Kommissionen undersøger mindre lastvognes indvirkning på vejsikkerheden, fremmer samarbejdet mellem tilsynsmyndighederne og holder seminarer med arbejdsmarkedets parter.
Til sidst vil jeg anmode om, at der iværksættes en undersøgelse af denne lovgivnings indvirkning på chaufførernes vilkår og på garantien for lige konkurrencevilkår for afsides liggende lande som Spanien.
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har allerede hørt en del i dag om de vigtigste mål med de to retsakter, som vi skal stemme om inden så længe, nemlig øget sikkerhed på Europas hovedfærdselsårer, overholdelse af arbejds- og hviletidsbestemmelserne - og dermed en forbedret beskyttelse af chaufførerne og deres sociale rettigheder - samt samlet set en mere fair konkurrence.
Målene i disse to lovtekster vil vi udmønte i fællesskabsret. I de kommende år vil vi derfor skulle have særlig fokus på, om disse nye systemer bliver overholdt, og frem for alt koncentrere os om kontrollen heraf. Selv om det primært vil være et anliggende for medlemsstaterne og deres forvaltningsstrukturer, så vil Kommissionen gøre klogt i at bringe de syndere tilbage på dydens vej i visse medlemsstater - og vi vil bestemt se nogle - som forsømmer at gøre det.
Med direktivet er der også et andet formål med forordningen, som ikke rigtig har været nævnt i dag, men som vi ikke desto mindre bør være opmærksomme på, nemlig at de nye regler skal forenkles. Jeg er ikke helt sikker på, om det høje spil, vi har spillet her, har betalt sig. Jeg kan allerede nu høre den store jamren over, hvor stort et bureaukratisk monster Europa er, og jeg ved, at vi muligvis vil være nødsaget til ikke at sige noget om fordelene ved denne lovgivning eller at sige alt for lidt.
Vi må derfor sikre, at vognmandsfirmaerne og chaufførerne ikke opfatter reglerne og kontrollen af, om de bliver overholdt, som en form for bureaukratisk chikane, og vi må fokusere på den europæiske merværdi, som vi opnår med den øgede sikkerhed på Europas veje, frem for at folk kun taler om det dårlige ved Europa. 
Jan Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, dette direktiv handler dels om sundhed og sikkerhed for chaufførerne, dels om trafiksikkerhed og endvidere om fair konkurrence. Jeg var ansvarlig for udtalelsen fra Beskæftigelsesudvalget, og jeg vil takke Helmuth Markov for hans konstruktive samarbejde. I dag synes jeg, at man kan være tilfreds. Vi nåede måske ikke at løse hvert anliggende fuldt ud, men det foreliggende forslag om køre- og hviletider er et godt forslag. Det er et godt forslag, at den digitale fartskriver indføres for at forbedre kontrollen.
Der er naturligvis problemer med arbejdstidsdirektivet, men det kan vi ikke bebrejde disse forordninger. Det er et problem, at det ikke anvendes i stor nok udstrækning, og til Kommissionen og Rådet vil jeg sige, at Rådet også skal blive enigt om det forslag om et nyt arbejdstidsdirektiv, vi har stillet her i Parlamentet. Deri ligger problemet. Det ville være forkert at stemme nej til det. I stedet for skal vi se det som et pres, vi udøver. Her i Parlamentet er vi blevet enige om en konstruktiv forordning for chaufførerne, og nu er det på tide at få et arbejdstidsdirektiv, som også lever op til europæernes forventninger.
Alejandro Cercas (PSE ).
   - Jeg vil fortsætte med samme argumentation som hr. Andersson, for jeg arbejder ligesom han i Udvalget om Beskæftigelse, og jeg vil stemme ja, for vedtagelsen vil også fremme en anden sag, som vi er meget optagede af, nemlig det generelle direktiv om arbejdstid, som jeg er ordfører for.
Det står klart, at hr. Markovs arbejde medfører bedre ansættelsesvilkår for personer, der udøver vejtransportvirksomhed, og bedre vejsikkerhed, men det har også en meget vigtig forbindelse med vores generelle debat i forhold til dem, der ønsker at tømme den europæiske lovgivning for alt indhold. Vi og De kan i dag være tilfredse med, at dette arbejde fører til lovgivning for hele Europa, en lovgivning, der ikke giver mulighed for udelukkelser, undtagelser og fravalg, og nu, hvor De er her, hr. kommissær, vil jeg sige, at De lige har hørt, hvad euroskeptikerne og det ekstreme højre mener, men vær forsigtig, for i den anden sag om arbejdstid findes der personer i Rådet og i Kommissionen, som bruger de samme argumenter og taler om arbejdstagernes frihed til at holde sig uden for lovgivningen og om staternes frihed til at udelukke sig selv fra fælles regler, som fremmer redelig konkurrence.
Jeg vil stemme ja, fordi dette vil være et positivt bidrag til hele debatten om den europæiske arbejdstidslovgivning, som er afgørende for Europas fremtid.
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, erfaringen viser, at vejtransportsikkerhed som regel hænger direkte sammen med den menneskelige faktor. Hvor mange gange har det ikke efter en tragisk hændelse på de europæiske motorveje vist sig, at uheldet udelukkende skyldtes en menneskelig fejl? Og hvor mange gange har denne fejl i virkeligheden ikke vist sig at være begået af lastvogns- og buschauffører, som ofte tvinges til at arbejde under opslidende forhold?
Derfor er vi også nødt til at give disse mennesker mulighed for at få kortere køretid - dagligt og ugentligt - og mere hviletid. Det vil give færre ulykker på vejene, som, især når der er busser involveret, medfører mange dødsfald. I Grækenland, såvel som andre steder i Europa, har vi desværre haft mange af disse hændelser, især i den seneste tid.
Derfor er det meget positivt, at der sker en harmonisering af disse spørgsmål på europæisk plan, da vejtransporten i sagens natur går ud over den enkelte medlemsstats grænser.
Vi har gjort os store anstrengelser for at overbevise Rådet om, at vi har ret. Desværre har vi ikke kunnet få alle vores synspunkter igennem. Jeg mener dog, at vi bør glæde os over resultatet af vores indsats og fremover gå videre med en grundig behandling af alle spørgsmål som f.eks. erhvervschaufførers samlede arbejdstid og navnlig reglernes overholdelse og sikkerhedskontrol. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, jeg vil begynde med at takke Parlamentet for dets udmærkede arbejde og endnu en gang at takke hr. Markov.
Jeg vil protestere imod, hvad nogle parlamentsmedlemmer har sagt, og påpege, at målet er at handle i chaufførernes og industriens interesse ved at vedtage sociale standarder, som vil gøre vejene mere sikre. Det er sandt, at lastvogne kun er involveret i 6 % af ulykkerne, men 16 % af disse ulykker har dødelig udgang. Endelig vil vi gøre det muligt at harmonisere konkurrencebetingelserne. Derfor er dette et reelt fremskridt.
Jeg forstår godt nogle talere, f.eks. hr. Piecyk, som beklagede, at der ikke er en direkte forbindelse til arbejdstidsdirektivet. Det er imidlertid det, som Kommissionen havde foreslået. Rådet forkastede desværre enstemmigt vores forslag, men vi reagerer på det. Jeg har derfor sendt 10 begrundede udtalelser vedrørende manglende gennemførelse, og vi vil faktisk, hr. formand, mine damer og herrer, overvåge gennemførelsen af disse tekster meget nøje. Vi vil sørge for, at de forskellige instrumenter bliver bedst muligt koordineret. Jeg kan understrege, at blandt de medlemsstater, der har modtaget en begrundet udtalelse, har Irland allerede bragt situationen i orden. Hvis de andre medlemsstater ikke sørger for at gøre det, har Kommissionen stadig mulighed for at indbringe sagen for EF-Domstolen.
Jeg vil nu give nogle mere specifikke svar. Som svar til hr. Markov og fru Ayala kan jeg sige, at undersøgelsen om anvendelse af små lastbiler er på vej, at vi planlægger et møde i år med alle de berørte parter og endnu en gang, at vi vil forbedre koordineringen af disse tekster og direktivet om chaufførers arbejdstid.
Hr. Koch nævnte problemet med anvendelse af lovgivningen uden for EU's grænser. Vi har forpligtet os til at forhandle for at bringe AETR-overenskomsten i overensstemmelse med EU-lovgivningen. Vi agter også at beskytte EU mod social dumping samt at indføre, at AETR-chauffører og chauffører fra Rusland, Tyrkiet og Balkanlandene skal anvende digitale fartskrivere.
Fru Griesbeck nævnte omlægningen af trafikken via Alsace-området. Med det nye Eurovignet-direktiv, som Parlamentet og Rådet har vedtaget, kan medlemsstaterne indføre vejafgifter på disse alternative ruter. 

 - Jeg vil bede parlamentsmedlemmerne om at være stille, når de træder ind i salen, så vi kan lytte til hr. Barrots interessante svar. De bedes derfor venligst indtage Deres plads i stilhed. 
Jacques Barrot,
   Fru Jensen og fru Wortmann-Kool nævnte problemerne med busser. Parlamentet var mere åben over for industriens krav. Det var Rådet ikke. Kommissionen var åben over for begge løsninger, men forligsproceduren faldt ud til Rådets fordel. Vi kan alligevel erkende, at sikkerheden vinder her.
Jeg kommer nu til anvendelse af fartskrivere. Mine damer og herrer, De vil på et eller andet tidspunkt høre digitale fartskrivere omtalt. Kommissionen arbejder sammen med de ansvarlige i medlemsstaterne for at sikre, at indførelsen af digitale fartskrivere bliver kohærent og ensartet både på vejene og i virksomheder. Hr. Romagnoli, jeg ved, at de italienske workshops er forsinkede ligesom i andre medlemsstater. Det er beklageligt, og vi har vist forståelse. Fartskrivere er imidlertid et vigtigt element med hensyn til trafiksikkerhed og overholdelse af lovgivningen, og hvis en medlemsstat ikke er klar på den dato, som Parlamentet sammen med Rådet har fastsat, så kan jeg med det samme sige, at der ikke bliver yderligere forsinkelse. Det er et spørgsmål om sammenhæng, og vi indleder simpelthen en overtrædelsesprocedure.
Mine damer og herrer, jeg undskylder for ikke at have besvaret alle de stillede spørgsmål, og jeg vil understrege de mange fordele ved lovpakken.
De primære gennembrud i forordningen er en klar grænse for køretider, at det er umuligt at komme uden om pauser, en forenklet daglig hviletid, regelmæssige ugentlige hviletider, en standardpolitik for fortolkning og gennemførelse af forordningen, eksterritorialitet for straffe og større ansvarlighed i hele transportkæden. Med hensyn til direktivet betyder det, at vi kan øge antallet af kontroller både på stedet, som i dette tilfælde er ved vejsiden, og også hos virksomhederne, hvor kontrollerne hovedsageligt bliver udført. Alt dette burde gøre det muligt at forbedre kontrollerne, gøre dem mere effektive og at udvide samarbejdet.
Jeg håber, at den uro, der har ledsaget mit indlæg, udelukkende er udtryk for bred tilslutning, selv om Parlamentet sikkert beklager, at Rådet ikke har støttet det fuldt ud. Jeg takker under alle omstændigheder Parlamentet for dets fremragende arbejde med disse to tekster.
Formanden.
   - Tak for Deres mod, hr. Barrot. Jeg kan tilføje, at De fik et varmt bifald fra alle sider af Parlamentet. 
Jeanine Hennis-Plasschaert (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg har ingen anelse om, hvilken artikel jeg skal bruge, men jeg synes, det er uacceptabelt, at jeg ikke er i stand til at høre kommissæren ved afslutningen af en forhandling. Jeg havde meget svært ved at forstå hans konklusioner. Formanden er tidligere anmodet om at gøre noget ved det. Jeg anmoder endnu en gang formanden om at sørge for, at vi får en normal debat med en normal afslutning, inden afstemningerne begynder. 
Formanden.
   - Jeg er helt enig med Dem. Jeg tror, at det har noget at gøre med medlemmernes selvdisciplin. De burde være høflige og, vil jeg tilføje, intelligente nok til at lytte, lige til forhandlingerne slutter, særlig når Kommissionen lægger vægt på at svare detaljeret, som hr. Barrot lige har gjort. Jeg tilslutter mig derfor Deres beklagelser.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00. 
Formanden.
   - Jeg ønsker Norbert Lammert, som er formand for den tyske Forbundsdag, velkommen i den officielle loge. Det er hr. Lammerts første besøg i Parlamentet her til morgen, siden det sidste valg til Forbundsdagen. På Parlamentets vegne ønsker jeg ham hjertelig velkommen.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningstiden.

Jacques Toubon (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil blot påpege, at Kommissionens forslag, som har til formål at bibeholde obligatoriske værdiskalaer for emballage for en række hovednæringsmidler i forbrugernes interesse, er et kohærent forslag. Derimod er det ikke en kohærent holdning at acceptere Kommissionens plan om at bevare visse obligatoriske sektorer og samtidig forkaste Kommissionens forslag.
Jeg anbefaler derfor i forbrugernes interesse og i overenstemmelse med den uafhængige undersøgelse, som Parlamentet for første gang i dets historie har bestilt, at stemme for alle de ændringsforslag, som Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse har stillet, og som det vedtog med 28 stemmer og én stemme hverken for eller imod. 

Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand, vi foreslår blot, at "strategi" erstattes med "politik" i anden sætning.

Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, der foreligger også en skriftlig version af dette ændringsforslag, og med forslagsstillerens samtykke vil jeg til præcisering blot anmode om at få tilføjet de to ord , hvorefter sætningen lyder . 

José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ordføreren for denne betænkning, hr. Brok, som ikke kunne deltage i afstemningen i dag, har bedt mig om at foreslå, at der tilføjes et nyt punkt, et punkt 28. Jeg mener, at det er aftalt med de øvrige politiske grupper. I hvert fald, hr. formand, vil jeg læse den engelske udgave op:
 "erkender, at De Forenede Nationer har anmodet Den Europæiske Union om at bidrage til sikkerheden under det kommende valg i Den Demokratiske Republik Congo i form af en militær mission; anmoder Rådet om grundigt at undersøge de eksisterende muligheder;"

José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, de oplysninger, jeg fik om det foregående ændringsforslag, kom faktisk fra hr. Brok. I dette specifikke tilfælde er det en simpel rettelse af oplysningerne i punkt 38, som ville udelade:
"og forberede det valg, der skal afholdes den 15. december 2005;" og erstatte det med "efter valget den 15. december 2005;". 
 Det er bare en rettelse, fordi betænkningen var forældet på det punkt. 


Zbigniew Zaleski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, en kort forklaring. Ofre for voldshandlinger, særlig når de har form af seksuelle overgreb, får ofte skader, som er mere psykiske end fysiske. For at sikre, at det pågældende personale yder passende bistand, stiller jeg et ændringsforslag, som opfylder dette krav. I teksten, og jeg citerer på engelsk 
"4 b) at sikre en hensigtsmæssig uddannelse, der også omfatter børnenes vilkår, af de ansatte i de kompetente organer, der beskæftiger sig med mænds vold mod kvinder, herunder politi- og domstolspersonale, sundhedspersonale, lærere, socialarbejdere, ungdomsledere samt personale inden for kriminalforsorgen;"
Jeg foreslår følgende ændring: "at sikre en hensigtsmæssig, herunder psykologisk, uddannelse, der også omfatter børnenes vilkår (...)". Ordføreren har accepteret denne ordlyd.


Alessandro Foglietta (UEN ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil blot fremhæve nogle formelle og vigtige fejl i oversættelsen af den italienske tekst. F.eks. står der i fjerde linje af punkt 3 i den italienske tekst "utvetydigt at anerkende staten Israel", mens der i den engelske tekst står "staten Israels ret til at eksistere". Jeg opfordrer derfor til, at dette bliver rettet, for jeg finder det afgørende. Det samme gælder punkt 10, hvor der nævnes "konkrete og positive henstillinger", mens der i den engelske tekst kun nævnes "konkrete", men ikke positive, henstillinger.
Formanden.
   - Den engelske version er den autentiske udgave. Vi vil kontrollere alle andre udgaver og rette eventuelle fejl.
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil foreslå en meget lille ændring - det drejer sig kun om et ord - med meget stor betydning. I tredje linje står der: tilskyndelsen til, at Hamas udviser konsekvens". Dette kunne misforstås og opfattes som en opfordring til at ødelægge Israel konsekvent. Det ville være meget bedre, hvis det blev erstattet med ordet "samarbejdsvilje". Vi bør tilskynde Hamas til at udvise "samarbejdsvilje".

José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Da forhandlingen blev tilrettelagt mellem de forskellige politiske grupper, blev det besluttet, at der ikke skulle stilles nogen ændringsforslag. To politiske grupper har stillet ændringsforslag.
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at det mundtlige ændringsforslag af hr. Landsbergis, som vi har stemt om, og som er meget fornuftigt, efter min opfattelse ikke burde være blevet sat til afstemning før afstemningen om ændringsforslaget fra De Grønne.
Jeg mener, hr. formand, at vi først må stemme om de stillede ændringsforslag og dernæst må vurdere, om et mundtligt ændringsforslag af hr. Landsbergis er relevant.
Formanden.
   - Under den forrige afstemning havde vi accepteret det mundtlige ændringsforslag, men det blev forkastet. 

José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i den fælles beslutning, som der ikke er nogen ændringsforslag til, er der en fejl, som de øvrige politiske grupper er opmærksomme på, for i punkt 3 står der, at Rådets fælles holdning er blevet ændret, men Rådets fælles holdning er ikke blevet ændret. Det er ledsageforanstaltningerne til Rådet fælles holdning, der er blevet ændret.
I punkt 3 bør der derfor i stedet for "det primære mål med Rådets ændringer i januar 2005" stå "ændringerne af ledsageforanstaltningerne til Rådets fælles holdning".
Formanden. -
   Det drejer sig om tekniske rettelser, som vil blive foretaget. 

Terence Wynn (PSE ).
   - Hr. formand, jeg tager ordet i henhold til artikel 108. Vi skal til at stemme om en beslutning, der er en reaktion på en mundtlig forespørgsel henvendt til Rådet i går aftes. Det er meget vigtigt for Parlamentet at forsøge at sikre, at skatteydernes penge forvaltes og overvåges korrekt i medlemsstaterne.
I den mundtlige forespørgsel var der seks specifikke spørgsmål, og der var også et mundtligt tillægsspørgsmål, som lød: "Vil Rådet drøfte dette med Parlamentet?" Formandskabet afgav en 10 minutter lang udtalelse, som ikke besvarede nogen af de syv spørgsmål. Samtidig med at jeg anmoder medlemmerne om at støtte denne tekst i sin helhed, vil jeg bede formanden om at anmode Rådet om at sende os en skriftlig besvarelse.
Formanden. -
   Det siger sig selv, hr. Wynn. Formandskabets rolle er så vidt muligt at sikre, at Rådet håndhæver og respekterer Parlamentets beslutninger. Anmodningen bliver derfor fremsendt til Rådet. 
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 
Gyula Hegyi (PSE ).
   - Jeg var meget tilfreds med at stemme for lovgivningen om arbejdsvilkår for chauffører, der beskæftiger sig med vejtransportvirksomhed. Det glæder mig, at chaufførerne får garanterede hviletider, og jeg mener også, at det er vigtigt, at deres overholdelse kontrolleres. Jeg må imidlertid understrege, at den øgede vejtransport er i strid med det grundlæggende princip om bæredygtig udvikling. Uøkonomisk energiforbrug, stærk luftforurening og forværring af vejene og miljøet er alt sammen direkte følger af øget lastvognstrafik. Derfor bør EU bestræbe sig på at udvikle alternative transportmetoder. Ud over forbedringen af chaufførernes arbejdsvilkår må vi også se på situationen for dem, der bor i byer, som lastvogne buldrer igennem dag og nat.
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder den nye forordning, som hovedsageligt tager sigte på at styrke og forbedre de sociale bestemmelser for chauffører, der er beskæftiget inden for vejtransportvirksomhed.
I forordningen fastsættes fire vigtige elementer. Det fastsættes, at alle nye køretøjer skal forsynes med digitale fartskrivere, og "regelmæssige daglige hvileperioder" defineres som en uafbrudt hvilepause på mindst 11 timer, der evt. kan holdes i to omgange. Desuden er man blevet enige om en nye definition af "køretid" samt bestemmelserne i den europæiske overenskomst om arbejde for besætninger på køretøjer i international vejtransport, som nu bliver tilpasset til forordningens bestemmelser. Endelig fastslås det, at den maksimale ugentlige arbejdstid på 60 timer pr. uge skal overholdes.
Alt i alt er jeg enig i, at forordningen bidrager væsentligt til større vejsikkerhed i Europa.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Markov-betænkningerne, som Europa-Parlamentet i dag har stemt om, rejser mange spørgsmål for de lande, der ligger i Europas geografiske periferi som f.eks. Portugal, Spanien og Grækenland.
Selv om jeg er klar over alle de bestræbelser, der er blevet udfoldet under hele forhandlingsperioden, må jeg alligevel påpege, at dette spørgsmål burde være løst på en sådan måde, at der dels blev skabt større sikkerhed på de europæiske veje, dels blev sikret ensartede økonomiske vilkår for transportsektorens udvikling og vækst i alle medlemsstater.
Efter at have læst disse tekster må jeg drage den konklusion, at vi trods de forskellige forhandleres bestræbelser nok en gang står med forslag udformet med tanke på de centraleuropæiske operatører, der især befærder korte afstande.
Som medlem valgt i Portugal er jeg derfor nødt til at stemme imod, idet jeg erindrer om, at gennemførelsen af det indre marked forudsætter, at man også tager hensyn til de stater, hvor denne aktivitet især foregår over lange afstande, og således afspejler alle medlemsstaters interesser uden undtagelse. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Portugals Kommunistiske Partis medlemmer af Europa-Parlamentet har sammen med vej- og bytransportarbejdernes faglige organisationer længe kæmpet for bedre arbejdsforhold for erhvervschaufførerne, så de lovbefalede arbejds- og hviletidsbestemmelser overholdes og ikke undermineres af den "højhellige" konkurrences altædende udbytning.
Som fagforbundene påpeger, er den netop vedtagne lovgivning, selv om den resulterer i bedre arbejdsforhold i visse lande, ikke på højde med de kollektive overenskomsters bestemmelser i Portugal, hvad angår arbejdstidens tilrettelæggelse og de fastlagte daglige og ugentlige minimumshvileperioder samt kontrollen hermed.
I forordningen fastholdes eksempelvis to forskellige begreber "køretid" og "arbejdstid", hvilket ikke er til arbejdstagernes fordel. Desuden betyder de "nye" begreber om kortere pauser, at det bliver sværere at kontrollere, om minimumshvileperioderne overholdes, og at chaufførernes arbejdsdage og arbejdsuger risikerer at blive overbebyrdet. Vi håber derfor, at denne lovgivning ikke vil tjene som et (falsk) påskud for (ukorrekt) at begrunde flere angreb på arbejdstagernes rettigheder.
Jörg Leichtfried (PSE ),
   Formålet med forordningen om harmonisering af de sociale bestemmelser inden for vejtransport var at indføre fælles regler for arbejdsvilkår og færdselssikkerhed, hvilket der har været behov for længe. Vi må nu vente og se, hvorvidt de berørte chaufførers sociale interesser rent faktisk vil blive forbedret med denne aftale. Langt om længe har vi ganske vist opnået fælles køre- og hviletider inden for vejtransport, men i den endelige version er arbejdstidsdirektivet ikke blevet inddraget omfattende nok på punkter, som jeg finder vigtige.
Jeg finder det dybt beklageligt, at den forordning, vi har vedtaget i dag, ikke vil indeholde et forbud mod at aflønne chauffører i forhold til de strækninger, de tilbagelægger, eller de mængder, de transporterer, hvilket jeg har slået kraftigt til lyd for med henblik på at forbedre lastvognschaufførernes sociale vilkår. En fast aflønning er en ægte beskyttelse af enhver arbejdstagers levebrød, og det har beskæftigede inden for vejtransport krav på.
Beslutningen om at standardisere de sociale standarder inden for europæisk vejtransport er generelt set fornuftig, men når jeg tænker på de forbedringer for chaufførerne, som jeg havde håbet at se til at begynde med, er resultatet skuffende. Jeg kan derfor kun stemme imod disse to sager. 
Karin Scheele (PSE ),
   Selv om det generelt er meget ønskeligt at harmonisere de sociale standarder inden for europæisk vejtransport, så skal chaufførernes sociale vilkår også forbedres. Da det ikke er sket i dette tilfælde, har jeg stemt imod disse sager.
Formålet med forordningen om harmonisering af de sociale bestemmelser inden for vejtransport var at indføre fælles regler for arbejdsvilkår og færdselssikkerhed, hvilket der har været behov for længe. Langt om længe har vi ganske vist opnået fælles køre- og hviletider inden for vejtransport, men i den endelige version er arbejdstidsdirektivet ikke blevet inddraget omfattende nok på vigtige punkter.
Desværre vil den forordning, vi har vedtaget i dag, ikke indeholde et forbud mod at aflønne chauffører i forhold til de strækninger, de tilbagelægger, eller de mængder, de transporterer, selv om en fast aflønning er en ægte beskyttelse af enhver arbejdstagers levebrød, og det har beskæftigede inden for vejtransport naturligvis krav på. 
James Hugh Allister (NI ),
   I dag stemte jeg imod Kommissionens forslag om ensartethed og mål for fødevarer, herunder brød og mælk. Det ville have bevirket, at den britiske målangivelse af mælk på flaske i pints måtte ophøre, og det ville ændre størrelsen på vores standardbrød.
Ud over at pålægge meningsløs ensartethed ville de to forslag have påført britiske brødbagere og mejerier enorme udgifter på grund af den omstilling, de ville kræve. Jeg mødte repræsentanter for brødindustrien i Nordirland og var i tvivl om den uacceptable og kostbare byrde, det indebar.
Derfor glæder det mig, at Europa-Parlamentet forkastede dette aspekt af Bruxelles' seneste forrykte forslag.
Lena Ek og Cecilia Malmström (ALDE ),
   For at vi skal få et fungerende europæisk marked for varer, er det vigtigt, at der også tages hensyn til forbrugernes interesser. Det er derimod ikke tilfældet med de ændringer, Europa-Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse har foretaget i Kommissionens lovforslag om fastsættelse af bestemmelserne for færdigpakkede varers nominelle mængder. Ordføreren har foreslået regler for pakninger af bl.a. smør, mælk, pasta og ris. Jeg ønsker, at forbrugerne i Europa skal kunne vælge blandt mange produkter, og der er ingen egenværdi i at bortregulere de nuværende svenske mælkepakninger på f.eks. 300 ml. I dag kan forbrugere selv afgøre, hvad de ønsker at købe ved at sammenligne priser. Vi skal lovgive for at forbedre konkurrenceforudsætningerne og for at øge forbrugerbeskyttelsen. Derimod skal vi fjerne unødige regler, i overensstemmelse med Kommissionens ambition. Jeg stemte derfor for et smallere, men mere fokuseret EU, hvor der ikke er plads til unødig regulering, som medfører unødige udgifter for levnedsmiddelindustrien. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Det direktivforslag, som plenarforsamlingen i dag har vedtaget ved førstebehandling, indgår som led i Kommissionens bestræbelser på at forenkle det indre markeds lovgivning. Formålet med dette forslag er at samle den eksisterende lovgivning i en enkelt retsakt og ophæve (eller deregulere) alle eksisterende pakningsstørrelser.
Visse sektorer bør dog fortsat være underlagt den eksisterende regulering på grundlag af fuld harmonisering. Ifølge forslaget er obligatoriske værdiskalaer således berettigede i de sektorer, hvor der i fællesskabslovgivningen allerede er fastsat harmoniserede obligatoriske størrelser, dvs. for vin, spiritus, pulverkaffe, aerosoler og hvidt sukker.
Europa-Parlamentet foreslår endvidere, at direktivet ikke finder anvendelse på færdigpakket brød, smørbare fedtstoffer, smør, te og kaffe, for hvilke nationale bestemmelser om nominelle mængder fortsat gælder. Alle sektorer må fremstille - og forbrugerne købe - produkter inden for en principielt uendelig række formater.
I betænkningen foreslås det også, at andre basisprodukter som kaffe, smør, salt, ris, pastavarer og konsummælk ikke bør være omfattet af liberaliseringen, og at der fortsat skal gælde obligatoriske værdiskalaer for disse. 
Hélène Goudin (IND/DEM ),
   I betænkningen behandles et forslag til en deregulering, men samtidig en harmonisering af den tilladte størrelse på levnedsmiddelpakninger. På den ene side kan det, for det indre markeds skyld, være godt at have standarder, som slutteligt kommer forbrugeren til gavn. På den anden side indeholder betænkningen et forslag til vidtgående detaljeret regulering på EU-niveau.
Blandt de ændringsforslag, som blev stemt igennem i Parlamentets udvalg, nævnes, at undersøgelser gennemført af Kommissionen viser, at sammenligningspriser almindeligvis hverken anvendes eller forstås af forbrugerne. Disse udtalelser erklærer til en vis grad borgerne i medlemsstaterne ude af stand til at tage sig af deres egne sager og er dermed et bevis på den ubehagelige indstilling til befolkningen.
Jeg har i dag stemt nej til betænkningen, eftersom den indebærer en regulering af et område, som det egentlig burde være op til hver medlemsstat at tage stilling til, og som ikke skal ske på EU-niveau. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Jeg støtter Kommissionens bestræbelser på at forenkle lovgivningen. En af de største hindringer for at øge EU-landenes økonomiske effektivitet er for meget lovgivning og forvirrende bestemmelser, det, som på engelsk så rammende kaldes .
Jeg støtter således også dette forslag om at forenkle og liberalisere, dog i den modificerede form, som Europa-Parlamentets ændringsforslag har skabt, fordi der ikke sker liberalisering på områder, hvor det ikke tjener noget formål eller direkte går imod forbrugernes interesser. Derfor stemmer jeg for. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Indvirkningen af nogle af Kommissionens forslag på en række industrier i EU, navnlig whiskyindustrien i Skotland, ville have været negativ, så jeg var glad for, at Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse foreslog en række ændringer, som jeg med glæde støtter. Det indre marked har været til stor fordel for EU's producenter, og Parlamentet må sørge for, at disse fordele fastholdes.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, der findes to urocentre for øjeblikket, som kræver vores fulde opmærksomhed og stor fingerspidsfornemmelse, og de smukke ord, som vi hører fra det østrigske formandskab for tiden, vil ikke få dem til at forsvinde.
For det første må vi håndtere Hamas' sejr ved det palæstinensiske valg, som helt klart må accepteres som et udtryk for den demokratiske vilje. Men Hamas er en bevægelse, som endnu ikke har erklæret at ville afstå fra vold, og det palæstinensiske folk har mere end nogensinde brug for hjælp fra Europa - herunder også økonomisk bistand. Når Hamas danner regering, bliver vi naturligvis nødt til at kræve, at den afstår fra vold.
Med hensyn til Iran-spørgsmålet kan man håbe, at det ikke er for sent med en diplomatisk løsning, som vi ville foretrække, og som naturligvis ville skulle afstemmes med Rusland og Kina. Da Iran lader til at være rede til forhandlinger med Rusland om berigelse af uran, bør vi i første omgang slå ind på den vej, men det er også vigtigt at give udtryk for vores modstand mod atomsamarbejdet mellem USA og Indien, hvilket lader til at bekræfte Teherans negative vurdering af USA som en skinhellig selvbestaltet politibetjent for hele verden. 
Glyn Ford (PSE ),
   Jeg vil stemme for Brok-betænkningen om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Vi har set den efterfølgende udvikling i Europa af industriel, social og økonomisk og monetær union. Vi har nu en Union, der er større end USA med 451 millioner borgere og en økonomi, der er stærkere end USA's. Men vi taler endnu ikke med én stemme i verden.
Det, som Europa mangler, er en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som kunne give os den stemme. Hr. Broks betænkning er et skridt i den rigtige retning. Vi får mange kampe om enkelthederne i sådan en politik. Men vi har brug for den, og vi må have den.
Hélène Goudin (IND/DEM ),
   Igen er en betænkning om EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, eller FUSP, kommet på dagsordenen. Det er Junilistens faste overbevisning, at udenrigs- og sikkerhedspolitikken er et anliggende, som skal håndteres på medlemsstatsniveau, ikke i EU.
I betænkningen fremføres det også, at Europa-Parlamentet skal tages med på råd, når retningslinjer for FUSP fastlægges i begyndelsen af hvert år. På den måde forsøger Parlamentet at tilrane sig mere magt, hvilket Junilisten er imod.
Af ovennævnte grunde har jeg ved dagens afstemning stemt imod betænkningen. 
Richard Howitt (PSE ),
   Labour-Partiet i Europa-Parlamentet roser hr. Broks betænkning for dens tilsagn til en stærk FUSP med vægt på konfliktløsning, fattigdomsbekæmpelse og håndhævelse af menneskerettighederne. Vi takker ordføreren for hans medfølelse i forbindelse med terrorangrebene i London. Jeg vil imidlertid også fastslå vores støtte til bestemmelserne om handel og bistand for det nordlige Cypern, i stedet for ordlyden af ændringsforslag 1, og vores vedvarende modstand imod, at militærudgifter indgår i Fællesskabets budget.
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning, hvor det fastslås, at Parlamentet påberåber sig sin ret til at blive hørt mere indgående og til at spille en mere aktiv rolle i EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. I Udenrigsudvalgets betænkning fastsættes de prioriteringer, der er nødvendige for at forebygge konflikter og opbygge et internationalt samarbejde baseret på respekt for menneskerettighederne og folkeretten.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg deler de heri fremsatte overvejelser med hensyn til både, hvad der er - og bør være - de vigtigste grunde til bekymring internationalt set, og hvordan EU bør prioritere i så henseende.
Jeg deler dog ikke alle overvejelser, især ikke om institutionelle forhold, men mener dog, at den verdensopfattelse, der kommer til udtryk, er den rigtige. Jeg mener endvidere, at EU's internationale rolle snarere bestemmes af konkret handling og vores evne til at indse, hvori de fælles bestræbelser består, end af en diskussion om den teoretiske model. Virkeligheden er som regel stærkere end alle teoretiske overvejelser, når det drejer sig om den eksterne politik.
Til slut glæder det mig at notere den åbenbart stigende enighed mellem de transatlantiske partnere, hvilket jeg mener er en afgørende forudsætning for at finde en vej, der leder mod fred, demokrati og velstand i verden. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   Det Konservative og Unionistiske Parti i Europa-Parlamentet kan støtte visse dele af betænkningen, f.eks. anbefalingerne om at fastholde våbenembargoen over for Kina, om at gøre en fornyet indsats for at genoptage forhandlingerne mellem Israel og palæstinenserne og om at få de afrikanske regeringer til at overholde deres forpligtelser med hensyn til demokrati og retsstatsforhold.
Betænkningen indeholder imidlertid også mange forslag, som vi er stærkt imod. Generelt gøres der forsøg på at udvide FUSP's udstrækning til at omfatte alle områder af national udenrigspolitik. I punkt 4 er der en fræk opremsning af "de skridt, der allerede er taget som forberedelse til anvendelsen af nogle af bestemmelserne i den nye forfatningstraktat", til trods for den velkomne forkastelse af forfatningen. I punkt 10 betragtes det nationale forsvar helt fejlagtigt som "en helt afgørende bestanddel af Den Europæiske Unions sikkerhedsstrategi", selv om det er forbeholdt de nationale regeringer. NATO, som har været hjørnestenen i europæisk forsvar i mere end 50 år og den vigtigste organisation for internationale krisestyringsopgaver, der omfatter militære styrker, nævnes knap nok i betænkningen, hvor NATO i punkt 12 blot tildeles en rolle "i forbindelse med den europæiske udenrigs- og sikkerhedspolitik". Vi er også modstandere af en EU-militærmission til Den Demokratiske Republik Congo og af et forsvarsbudget i EU.
Derfor undlod vi at stemme ved den endelige afstemning.
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   Vi stemte for betænkningen. Vi tolker begrebet "minimumsindkomst", som forekommer i punkt 4, litra f), som indebærende en garanteret rimelig levestandard. Vi er positive over for en garanteret rimelig levestandard, men imod indførelsen af statsligt regulerede minimumslønninger. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Den moderate delegation har i dag valgt hverken at stemme for eller imod i en afstemning om den nuværende situation i forbindelse med bekæmpelsen af vold mod kvinder og eventuelle fremtidige handlinger. Vi har ikke kunnet støtte betænkningen, fordi den i alt for stor udstrækning vil gøre nationale kompetenceområder til mål for EU-beslutninger. Vi er af den faste overbevisning, at anliggender, som berører ligestilling, og som handler om kriminalpolitik, skal afgøres af medlemsstaterne, og at disse er de bedst egnede til at gøre det. De Moderate har på nationalt plan slået tonen an i mange af de foranstaltninger, som tages op i betænkningen.
Vi mener, at staten skal opfylde sin største opgave, nemlig at beskytte borgerne fra kriminelle angreb, uanset ofrets og forulemperens køn. Vi vil gerne understrege den enkelte voldsudøvers ansvar i stedet for at gå ud fra et samfundssyn, som reducerer den enkeltes ansvar. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Det er vigtigt, at Parlamentet giver udtryk for sin bekymring over vold mod kvinder. Det er noget, der rammer kvinder i alle aldre uanset uddannelse og socialt tilhørsforhold, selv om der er former for vold, der er nært forbundet med fattigdom og social udstødelse.
Vi støtter henstillingen til medlemsstaterne om at føre en nultolerancepolitik over for alle former for vold mod kvinder, hvilket forudsætter effektive metoder til forebyggelse og straf, herunder foranstaltninger for at øge bevidstheden om dette problem og indsatsen over for det.
Man bør ikke glemme, at mænds vold mod kvinder er et fænomen, der er forbundet med den ulige magtfordeling mellem kønnene, hvilket også er medvirkende til, at denne form for forbrydelse ikke i tilstrækkelig grad er blevet belyst og bekæmpet.
Jeg glæder mig over, at nogle forslag, som vi har stillet, er blevet vedtaget, også selv om det kun er dele af dem. Det gælder således, når det anerkendes, at fattigdom og udstødelse er vigtige årsager til den øgede handel med kvinder og prostitution, og at prostitution ikke skal opfattes som et arbejde.
Jeg beklager dog, at man ikke har vedtaget forslaget om at tilvejebringe de nødvendige midler til at gennemføre effektive programmer for integration af prostituerede kvinder for gennem en gradvis reduktion af prostitutionen endegyldigt at afskaffe den. 
Hélène Goudin (IND/DEM ),
   Jeg er i det store hele enig i ordførerens meninger om dette emne. Det er af største vigtighed, at opinionsdannelse om disse spørgsmål foregår i medlemsstaterne. Jeg har stemt ja til betænkningen, eftersom den ikke udtrykkeligt har anbefalet lovgivning på EU-niveau. Et antal henstillinger fremsættes til både Kommissionen og medlemsstaterne for at bekæmpe vold mod kvinder. Jeg mener, at det til syvende og sidst er et anliggende for de nationale parlamenter at vedtage eventuelle lovgivningsmæssige foranstaltninger, hvis der er brug for det. 
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ),
    Vold mod kvinder er en traumatisk oplevelse, ikke bare for kvinderne selv, men også for deres børn, deres familie og selv for dem, der forsøger at hjælpe ofrene. Jeg har personlige erfaringer med dette. Jeg kørte engang en kvinde, som var blevet gennempryglet af sin mand, på hospitalet og til politistationen. Ved den lejlighed blev jeg grebet af en følelse, som kvinder sandsynligvis ofte har. Det var magtesløst raseri. Man føler det samme raseri, når man hører, at politiet har ført en beruset mand, der er straffet for at have mishandlet sin familie, til hans tidligere kones hjem, og når man hører politiet begrunde deres handling med, at mandens sidste registrerede bopæl var hans tidligere kones hjem.
For nogle få år siden skete der en tragedie i min hjemby. En mand forlod et af de centre, hvor drankere bliver ført hen for at blive ædru. Disse centre er ikke fængsler. Manden formåede at gå et par km, han dræbte sin kone og kastede hende ud ad vinduet. Jeg ønsker ikke, at noget sådant gentager sig.
Vold er ikke et privat anliggende. Den kan aldrig retfærdiggøres eller opfattes relativt. Hele samfundet må tage kampen op mod vold. Vi kan ikke tillade, at dette problem ignoreres, eller undervurdere dets betydning for samfundet. Vi må heller ikke bagatellisere fænomenets omfang.
Jeg støttede fru Carlshamres betænkning, for vi har pligt til at gøre alt for at standse vold mod kvinder. Princippet om nultolerance er ikke altid nødvendigt, men i dette tilfælde er det helt afgørende.
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Mine britiske konservative kolleger og jeg beklager dybt al form for vold mod kvinder. Vi beklager naturligvis vold mod begge køn begået af begge køn og vold i det hele taget. Vi mener også, at kvinder skal beskyttes mod voldshandlinger, og at de ansvarlige for sådanne handlinger skal straffes fuldt ud i henhold til loven.
Vi har imidlertid undladt at stemme for denne betænkning, fordi man har forpasset lejligheden til at behandle et alvorligt problem. Det ubeherskede sprog svækker det vigtige budskab, som søges formidlet i betænkningen.
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning, som bekræfter, at mænds vold mod kvinder er en krænkelse af menneskerettighederne, og at gerningsmændene skal retsforfølges lige så konsekvent som i tilfælde, hvor mænd udsættes for vold. Der er et misforhold mellem, hvordan voldsforbrydelser behandles og straffes alt afhængig af offerets køn. Om volden finder sted i det offentlige rum eller i den private sfære, bør ikke have betydning for, hvordan den bliver behandlet som lovovertrædelse.
Selv om det anerkendes i betænkningen, at den erklæring om afskaffelse af vold mod kvinder, som FN's Generalforsamling vedtog i 1993, var en vigtig milepæl for anerkendelsen af problemet vedrørende vold mod kvinder i hjemmet, understreges det også med rette, at der kan gøres mere i EU-sammenhæng.
Jeg støtter især kravet om en grundlæggende analyse af problemets omfang efter undersøgelser gennemført i tre EU-lande, som viser, at 40-50 % af alle kvinder på et eller andet tidspunkt i deres liv har været udsat for vold begået af mænd. I EU har vi pligt til at anerkende og sikre kvinders ret til liv og fysisk sikkerhed i henhold til retsstatsprincippet.
Andreas Mölzer (NI ),
   Spørgsmål i forbindelse med kvinders rettigheder hører til de problemer, som skyldes massiv tilstrømning fra andre kulturer, og som man har vendt det blinde øje til gennem årtier på grund af misforstået tolerance. Det står klart, at når hver fjerde kvinde i EU bliver udsat for vold fra en mandlig slægtning, halvdelen af alle mord bliver begået inden for familien, og 500.000 kvinder får skamferet kønsorganerne, så er det på høje tid, at vi endelig griber mere restriktivt ind her.
Man kan derfor kun betragte det som en skændsel, at man i EU, som har regler for agurkers og bananers krumning, åbenbart ikke kan fastsætte regler for, hvordan vold mod kvinder skal straffes. Det er ikke mindre ynkeligt, at myndighederne vender det blinde øje til polygami eller sågar støtter det og dermed tilskynder yderligere til at krænke menneskerettighederne.
Selv om det er prisværdigt, at formandskabet vil gøre noget ved disse forhold, idet det har bebudet, at det agter at gøre mere for at beskytte kvinders rettigheder, så vil det ikke være gjort med lidt oplysning over for læger, lærere eller politiet. Hovedproblemet er de rollemodeller, som mænd bliver præsenteret for, og som er konkurrencepræget i de vestlige samfund, hvilket ikke ligefrem er idéelt, men i den muslimske ideologi går de så vidt som til at eksemplificere kvindehad. Det er her, vi må sætte ind. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   Mindst en tredjedel af alle europæiske kvinder bliver på et eller andet tidspunkt i deres liv ofre for et fysisk eller seksuelt overgreb. Det er det foruroligende tal fra den udmærkede betænkning fra min kollega, Maria Carlshamre, fra Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa.
Stillet over for den stigende vold mod kvinder, og at den er ved at blive et dagligdags fænomen, er der kun et fast, passende svar, som er nultolerance, uanset om volden finder sted i eller uden for ægteskabet.
EU har for øvrigt levet op til sit ansvar for at bekæmpe denne form for vold, der berører kvinder i alle samfundsgrupper. Der er afsat 50 millioner euro for 2004-2008 i Daphne II-programmet til at beskytte de mest udsatte kvinder. Det er et symbolsk beløb, fordi vi udmærket ved, at hvis politikkerne for forebyggelse og støtte til ofrene skal være effektive, skal de gennemføres på nationalt plan.
Det er derfor foruroligende at erfare, at 5-10 millioner børn hvert år ser og hører, at umenneskelige handlinger af denne art finder sted.
Det er derfor af afgørende betydning, at man i de 25 nationale straffelovgivninger fremover betragter børn ligesom deres mødre som ofre.
Vores samfund har alt for længe undervurderet alvoren i voldshandlinger mod kvinder. Vi skal gøre en ende på denne fejhed. 
Peter Skinner (PSE ),
   Mine grunde til at støtte denne betænkning er mange og gode. For de fleste mennesker i samfundet er vold mod kvinder afskyelig, men vi ved, at den eksisterer.
Vold mellem mennesker, som kender hinanden, f.eks. partnere, skal behandles overordentligt alvorligt af myndighederne. Jeg støtter de tiltag, der er foreslået for at ændre på forholdene, navnlig hvad angår menneskehandel og vold i hjemmet.
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for den udmærkede betænkning fra min kollega, Edite Estrela, om ligestilling mellem kvinder og mænd i EU, og jeg glæder mig over, at den skulle være blevet vedtaget næsten enstemmigt af Parlamentet.
Lige muligheder er en del af Frankrigs storartede republikanske principper, og jeg synes, at de skal overholdes på EU-plan i overensstemmelse med f.eks. Rom-traktaten til oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og med EU-chartret om grundlæggende rettigheder. Enhver ulighed på grundlag af en persons køn er en kilde til uretfærdighed, social vold og uforståenhed hos vores medborgere. EU har pligt til at sørge for ligebehandling af mennesker, hvilket er en kilde til harmoni, fred og fremskridt. På denne måde kan EU tjene som et klart eksempel for hele verden til gavn for de menneskelige værdier, som vi forsvarer, og alt dette er en af søjlerne i den europæiske integration. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Den moderate delegation har i dag valgt hverken at stemme for eller imod i en afstemning om ligestilling mellem kvinder og mænd i EU. Vi moderate vil bekæmpe den manglende frihed medført af manglende ligestilling og fordomme. Det er imidlertid ikke EU's opgave at definere, hvilke foranstaltninger der skal tages i medlemsstaterne eller af andre aktører i samfundet. Vi kan derfor ikke støtte betænkningen, hvori der er mange forslag, som går ind på medlemsstaternes kompetenceområde, f.eks. hvad angår tilvejebringelse af børneomsorg, hvor medlemsstaternes kulturelle særpræg og traditioner er så vidt forskellige fra hinanden.
Desuden går betænkningen ind på områder, som ikke engang medlemsstaterne skal regulere, f.eks. om, hvorvidt politiske partier undersøger strategier for at få flere kvinder ind i deres partistrukturer. Derimod er der andre vigtige aspekter, som tages op i betænkningen, f.eks. behovet for at indsamle sammenlignelig statistik for løn til mænd og kvinder og bekæmpelse af diskriminering. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt for denne betænkning, fordi vi tilslutter os dens indhold. Vi erkender dog, at det blot er endnu en hensigtserklæring fra Europa-Parlamentet, der er i strid med den politik, der føres, og som i visse tilfælde undergraver de lige rettigheder og skaber øget forskelsbehandling på f.eks. arbejdsmarkedet.
Vi glæder os over, at der er vedtaget et forslag om, at Kommissionen bør informere Parlamentet om fremskridtene på disse områder i de forskellige medlemsstater, navnlig hvad angår gennemførelsen af Beijing-handlingsprogrammet, herunder om reproduktiv og seksuel sundhed, og regelmæssigt offentliggør statistikker, der omfatter alle medlemsstater.
Vi håber også, at oprettelsen af det europæiske institut for ligestilling mellem mænd og kvinder får tilført de nødvendige ressourcer, så det i sit virke vil kunne bidrage positivt til fremme af lige rettigheder og til, at kvindens rolle i samfundet værdsættes, som den fortjener. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder initiativbetænkningen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om Lissabon-strategiens fremtid, hvad angår kønsaspektet. Jeg er enig i, at der skal træffes foranstaltninger for at fremme beskæftigelsen for kvinder og begrænse de fortsatte uligheder mellem kvinder og mænd.
I betænkningen understreges de uligheder, der stadig eksisterer i underliggende faktorer såsom beskæftigelse, lønforskel, livslang læring og uddannelse. Der gives også et bud på, hvordan det kan lade sig gøre at forene arbejds-, familie- og privatliv.
Frédérique Ries (ALDE ),
   Når det drejer sig om ligestilling mellem kvinder og mænd, handler det frem for alt om at være bevidst om, hvor langt vi er nået på mere end et århundrede, og siden kampen for kvindefrigørelse begyndte, men det handler også om ikke at glemme, hvor meget der stadig skal gøres, hvis ligestilling mellem kønnene skal være en del af dagliglivet.
Derfor glæder jeg mig over, at fru Estrelas betænkning er blevet vedtaget her kl. 12. Den påpeger forskellige former for forskelsbehandling, som medlemmer af kvindekønnet udsættes for, og som derfor giver så mange udfordringer, der skal tages op. Jeg kan nævne to af dem, nemlig en lønforskel, der skønnes at være 16 % og en beskæftigelsesfrekvens for kvinder mellem 15 og 24 år, som stagnerer, selv om kvinder i denne aldersgruppe har et højere uddannelsesniveau.
Hvis man skal fjerne hindringerne for kvinder på arbejdsmarkedet, skal der selvfølgelig oprettes et tilstrækkeligt antal offentlige eller private pasningsmuligheder for børn, og mindst indtil de når den obligatoriske skolealder. Det betyder også, at der skal gennemføres lige forældrerettigheder i praksis. For at sikre alle disse forbedringer af menneskers dagligdag skal EU kæmpe for de bedste standarder og kigge mod nord og stræbe efter at opnå de skandinaviske landes vellykkede resultat, hvad angår foranstaltninger vedrørende ligestilling mellem kvinder og mænd. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   KKE stemmer imod betænkningen, fordi sociale problemer hos arbejderfamilien udnyttes til at fremskynde og udvide de kapitalistiske omstruktureringer, der rammer begge køn.
For at bekæmpe arbejdsløshed blandt kvinder foreslås mere udbredt brug af "fleksible arbejdsformer". I mangel af en statslig velfærdsstruktur foreslås det, at byrden lægges over på familien, men ligeligt fordelt! Manden skal altså gå over til deltidsbeskæftigelse for at kompensere for den manglende offentlige pasning af børn, ældre og handicappede, hvilket ender med, at arbejderfamilien ikke er i stand til at opfylde sine grundlæggende behov.
Den såkaldte afskaffelse af forskelsbehandling på grund af køn på arbejdspladsen bruges som alibi til at fjerne de rettigheder, som følger af kvindernes særlige behov på grund af deres reproduktive funktion.
Vi tager afstand fra retorikken om "ændring af magtens kønssammensætning", som vi finder vildledende. Det er ikke kønnet, der bestemmer politikken. Plutokratiets magt vil ikke blive ændret med flere kvinder inden for de institutioner, der tjener det.
Kvindernes problemer har deres udgangspunkt i det kapitalistiske system, som udnytter kvinder og mænd, og hvor køn og alder udnyttes til at sprede kapitalens politik til begge køn.
Grundlaget for ligestilling kan kun skabes med folkets magt, hvor produktionsmidlerne og de producerede goder tilhører folket. 
Luís Queiró (PPE-DE ).
   - Apropos afstemningen om postdirektivet finder jeg det særlig vigtigt at nævne, at befordringspligten skal sikres. Under gennemførelsen af det indre marked for posttjenester må der ikke blot tages højde for denne sektors store økonomiske betydning, men også for dens uerstattelige territoriale og sociale betydning.
De nærtjenester, som den enkelte medlemsstats postvæsen yder, spiller en meget væsentlig rolle, som vi ikke må opgive. Vi bør derfor være særlig opmærksomme på postvæsnets territoriale og sociale betydning, når vi skal træffe beslutninger om reformer af denne sektor, idet vi bør overveje, hvilke alvorlige følger de kan få, når posttjenesterne åbnes for helt fri konkurrence. Jeg finder det derfor afgørende, at den planlagte undersøgelse ser på, om postdirektivets bestemmelser er tilstrækkelig tydelige, hvad angår befordringspligten, og at der opstilles en passende ramme for medlemsstaterne.
Vi kan ikke tillade, at postdirektivets hovedmål om at sikre en befordringspligt på fællesskabsplan, som omfatter et vist minimum af tjenester af en nærmere fastlagt kvalitet til en overkommelig pris, bringes i fare. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Liberalisering af posttjenesterne indgår som led i den såkaldte Lissabon-strategi, idet man ønsker at åbne dem for privat kapital med det formål på sigt at privatisere denne offentlige tjeneste, idet man begynder med dens mest lukrative dele, men samtidig med at de "selvfølgelig" stadig skal bæres af offentlige midler (som f.eks. i den model, der gælder for hospitalsdrift).
Postarbejdernes og befolkningernes kamp - man kan blot se de mange aktioner imod lukning af posthuse og for at sikre udbringning af post - har betydet, at processen er blevet bremset op eller helt standset i nogle af dens værre konsekvenser.
Formålet med denne betænkning fra Europa-Parlamentet er at vurdere følgerne af den liberalisering, der er gennemført i de forskellige EU-lande, forud for nye initiativer, som Kommissionen ønsker at udvide den med.
Betænkningen indeholder ikke nogen kritik af den igangværende liberaliseringsproces, og der er slet ingen omtale af dens negative følger i form af f.eks. lukning af postkontorer, indskrænket daglig ombæring og nedskæring i arbejdsstyrken. I betænkningen rejses der heller ingen indvendinger imod gennemførelsen af det indre marked for posttjenester inden 2009, idet man i stedet støtter, at markedet åbnes, og at konkurrence bliver det bærende princip for denne sektor.
Derfor har vi stemt imod. 
Jörg Leichtfried (PSE ),
   I 1997 startede liberaliseringsprocessen på det europæiske postmarked, som skulle skabe et åbent marked, der var tilgængeligt for alle tjenesteudbydere i de nu 25 medlemsstater.
De nationale postselskaber reagerede på presset som følge af denne liberaliseringsproces ved at begynde at ændre deres strukturer og positionere sig på ny.
Trods de mange fremskridt skal direktivets gennemførelse på nationalt plan overvåges nøje. Det er f.eks. uacceptabelt, at den østrigske postlov hjemler uforholdsmæssigt hårde sanktioner over for dem, som undlader at montere nye postkasser på deres huse. Det er ikke noget, som EU's postdirektiv fra 2002 kan klandres for, i hvilket der ikke er fastsat sådanne sanktioner på nationalt plan. Hvis direktiver bliver gennemført på den måde, vil det øge borgernes skeptiske holdning til EU, og det vil blot bestyrke dem i deres opfattelse af, at det ene og alene er Bruxelles, som er ansvarlig for denne tilstand.
Jeg opfordrer Kommissionen til at overvåge gennemførelsen af EU's postdirektiv, navnlig med henblik på at sikre, at de planlagte nationale strafferetlige bestemmelser ikke er uforholdsmæssige og ikke bringer postmarkedets funktion i fare. Det bør prioriteres i den forestående prospektive undersøgelse.
Da Parlamentets initiativbetænkning kræver det samme, som jeg gør, hilser jeg den velkommen. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Situationen er meget kompliceret, men resultatet af det palæstinensiske valg må ikke bruges til nok en gang at så tvivl om det palæstinensiske folks ret til frihed, til en uafhængig og suveræn stat med Østjerusalem som hovedstad og til at modsætte sig besættelsen. Det må heller ikke bruges til at så tvivl om den finansielle støtte til Den Palæstinensiske Myndighed, så den palæstinensiske befolknings mest grundlæggende behov kan dækkes, eller til at øge USA's militære opbygning i hele den mellemøstlige region. Det er vigtigere end nogensinde at vise solidaritet med det palæstinensiske folks heroiske kamp og med den palæstinensiske nationale bevægelse.
Til slut vil jeg gerne beklage, at Europa-Parlamentets flertal har forkastet de ændringsforslag, som vores gruppe har stillet, og hvor vi opfordrede Israel til at overholde FN's resolutioner og Den Mellemfolkelige Domstols henstillinger og fremhævede, at det centrale spørgsmål er at gøre en ende på obstruktionen af fredsprocessen, den militære besættelse, udbygningen af bosættelserne, muren, snigmordene, tilbageholdelserne, afvisningen af at løslade fængslede og den vold og dramatiske forværring af livsvilkårene, som den palæstinensiske befolkning udsættes for.
David Martin (PSE ),
   Jeg stemte for det fælles forslag til beslutning om situationen i Palæstina. Selv om vi gør ret i at opfordre Hamas til at anerkende Israel og afstå fra terrorisme, må vi ikke sætte spørgsmålstegn ved resultatet af et retfærdigt og frit demokratisk valg. EU må vedblive med at støtte den palæstinensiske befolkning og som medlem af kvartetten engagere sig fuldt ud i at fremme "køreplanen for fred".
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Når demokrati giver et uønsket resultat, er den første fristelse at fordømme, at noget sådant kan forekomme. Det er forståeligt, men lidet hensigtsmæssigt. Det, som demokrati bør betyde, er, at selve gennemførelsen af det forebygger, at nogen tilslutter sig sådanne bevægelser.
Det er dog langtfra sikkert, at der findes demokrati i Palæstina, uanset hvor korrekte valghandlinger der har fundet sted. Det er i den retning, vores bekymringer bør gå. Demokrati og retsstat - hvilket bl.a. indebærer fredelig sameksistens med de øvrige stater, at man ikke ønsker at ødelægge sine naboer, og at man som en selvfølge afstår fra terrorisme - må være grundstenen for vores politik i forhold til denne del af verden.
Uanset de aktuelle kendetegn ved den bevægelse, der sejrede i det palæstinensiske valg, er det afgørende, at vi fordrer af den kommende regering i Den Palæstinensiske Myndighed, at den overholder de internationale aftaler og de nødvendige principper for fredelig sameksistens mellem de to stater, uden hvilket det bliver umuligt at hjælpe palæstinenserne. Denne risiko er, selv om den er en følge af en viljehandling, særdeles alvorlig. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Valget af Hamas var et udtryk for den palæstinensiske befolknings demokratiske vilje, og selv om jeg har alvorlige betænkeligheder ved den organisations politikker, hersker der ingen tvivl om, at de danner en lovformelig regering. Den støtte, som EU yder til fredsprocessen, kan og skal være betinget af fortsatte fremskridt hen imod fred. At standse støtten nu kunne føre til, at vi støder en organisation fra os, som EU må opretholde forbindelserne med. Jeg mener, at fortsat pres fra EU's side vil bidrage til en langsigtet løsning. Vi kan ikke trække os ud nu på grund af modvilje mod enkelte partnere, som vi er forpligtede til at samarbejde med.
James Hugh Allister (NI ),
   Jeg stemte for denne fælles beslutning om Cuba i dag, selv om jeg havde foretrukket, at den indeholdt en udtrykkelig beklagelse over, at sanktionerne blev ophævet i 2005.
Som et samfund bygget på ubetinget marxistisk herredømme er det ingen overraskelse, at Cuba er en bastion af undertrykkelse, hvor afvigende holdninger knuses, og frihed nægtes.
Det er en sigende indsigt i den totalitære og marxistiske virkelighed, som lurer bag Cubas demokratiske facade, at Sinn Féin/IRA har repræsentation i landet. Det kom tydeligst til udtryk i 2001, da repræsentanten Niall Connolly nedrigt arrangerede, at han selv og andre kunne træne FARC-guerillaer i Colombia.
EU's ophævelse af sanktionerne i 2005 har været en kæmpemæssig fejltagelse. Krænkelserne af menneskerettighederne er ikke taget af, men tværtimod taget til. Som det altid er tilfældet med marxistiske ekstremister, hvad enten det er hr. Castro eller Sinn Féin, glemmer de bare indrømmelserne og fortsætter uanfægtet. Jeg mener, at det er på tide, at vi tager ved lære og sætter hårdt mod hårdt over for dette afskyelige regime.
Bastiaan Belder (IND/DEM ),
   I Cuba mangler der meget, hvad angår de grundlæggende frihedsrettigheder. Det viser både den mundtlige forespørgsel og dette, for øvrigt hensigtsmæssige, beslutningsforslag ganske klart.
Der er en ting, som jeg gerne vil sætte fokus på, nemlig hjemmekirkernes stilling. Ny lovgivning i direktiv 43 og resolution 46 forpligter alle fungerende hjemmemenigheder til at blive registreret hos myndighederne. Anmodninger om registrering fører jævnligt til yderst komplicerede forhandlinger med myndighederne. Således skal der afgives detaljeret information om menighedens medlemmer og prædikanter. Denne nye lovgivning har allerede ført til lukning af forskellige hjemmekirker.
I 1992 ændrede de cubanske myndigheder grundloven, således at landet blev ændret fra en ateistisk til en sekulær stat. Det var det første skridt i den rigtige retning. Den nye lovgivning viser tilsyneladende en tendens i retning af nye restriktioner. Selv om den cubanske grundlov anerkender borgernes ret til religionsfrihed, gælder der i virkeligheden i stigende grad restriktioner. Hvorfor følges, kontrolleres og endda infiltreres kristelige kirker, også de registrerede, så nøje? Virkelig religionsfrihed findes altså ikke i Cuba.
Jeg anmoder Rådet og Kommissionen om også at komme ind på denne problematik i samtalerne med de cubanske myndigheder. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Jeg har stemt imod beslutningen, fordi jeg er uenig i dens indhold, der ikke på nogen måde tager højde for de forhold, som Cuba i årevis har måttet leve under på grund af den amerikanske blokade og alle de aggressioner, som landet har været udsat for.
Der er heller ingen omtale af den amerikanske base i Guantánamo, hvor Bush-regeringen opbevarer fængslede uden dom og udøver de største krænkelser af menneskerettighederne og Genève-konventionen.
Der er heller ikke nogen som helst omtale af de fem cubanske statsborgere, der stadig er fængslet i USA, og hvoraf flere ikke har måttet få besøg af deres familier, selv om retten i Atlanta har omstødt den dom, der førte til deres fængsling.
Den holdning, som Europa-Parlamentets flertal har indtaget, er udtryk for dobbeltmoral og følgagtighed over for den amerikanske politik, der konstant presser de folk og regeringer, der nægter at følge dens bud og underkaste sig.
Det må ligeledes beklages, at der ikke siges ét ord om det vigtige bidrag, som Cuba yder til de latinamerikanske og afrikanske landes sociale udvikling, navnlig gennem undervisning og uddannelse af unge herfra på Cuba og ved at udsende læger og andre eksperter dertil.
Glyn Ford (PSE ),
   Jeg stemmer modvilligt for denne beslutning. Menneskerettighedssituationen i Cuba er på ingen måde perfekt, og i visse tilfælde har de cubanske myndigheder været deres egen værste fjende ved f.eks. at nægte repræsentanter for Damas de Blanco at rejse til Strasbourg for at modtage deres del af Sakharov-prisen for nylig. Men efter min opfattelse er der ikke en atmosfære af frygt i Havana i stil med den, jeg har været vidne til i Kashmir eller, indtil for nylig, Aceh.
Det drejer sig også om proportionalitet. Det er rigtigt, at Cuba krænker menneskerettighederne, men ikke i samme grad som Colombia med dets dødseskadroner eller Haiti med dets anarki i form af kriminelle bander og voldelige politikker, som har ført til over 1.000 dræbte. Forhåbentlig sætter valget i næste uge en stopper for det. Hvor er Parlamentets konstante bekymring over disse og andre menneskerettigheder i regionen omkring Cuba? Hvor er vores bekymringer over det "besatte" Cuba i Guantánamobugten, hvor det rapporteres, at situationen er langt værre end i Cubas værste fængsler?
Hélène Goudin (IND/DEM ),
   Jeg mener selvfølgelig, at Cuba burde være et parlamentarisk demokrati. Jeg mener også, at udenrigspolitik er et nationalt anliggende, og at multilaterale kanaler som FN er det eneste acceptable alternativ til at påvirke lande, som ikke ligger i EU's nærområde.
Jeg har af ovennævnte grunde stemt nej til beslutningsforslaget. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   200 ord rækker aldrig til at afværge endnu en manøvre i den diskriminerende isolationspolitik, som EU i sin følgagtighed over for USA fører mod Cuba.
Det er også det EU, der i sin fælles holdning fra 1996 giver udtryk for ønsket om en ændring af det politiske system på Cuba og således helt uacceptabelt blander sig i et spørgsmål, som kun det cubanske folk bør afgøre.
Jeg vil gerne minde om, at det var det selv samme flertal i Europa-Parlamentet, der kynisk kritiserede USA's blokade af Cuba for bedre at kunne kræve EU's sanktioner over for Cuba videreført, men som ikke siger ét ord i solidaritet med de fem cubanske patrioter, der uretfærdigt tilbageholdes i USA, fordi de har forsvaret deres land mod terrorisme.
Hvor meget det end smerter Europa-Parlamentets flertal, betyder Cuba et velbegrundet håb om et værdigt liv for millioner af mænd og kvinder. Det er et land, der trods blokaden i 2005 oplevede den største økonomiske vækst i 45 år. Det er et land, der overtager formandskabet for de alliancefrie lande, og som skal være vært for deres topmøde i 2006. Det er et land, der udsender tusindvis af læger, lærere og sportstrænere, men ikke soldater for at besætte, udbytte og undertrykke.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Cuba er beviset på, at ikke alle skammens mure er faldet i den vestlige del af verden. Mellem absurd romantik hos nogle og skamløs pragmatik hos andre er der også dem, der gerne vil glemme, at der på Cuba hverken er demokrati, retsstat eller frihed eller i det hele taget det, som vi mener er væsentligt og grundlæggende for vores samfund. Hverken uforklarlig romantik eller pragmatik kan begrunde, at den grundlæggende holdning skulle ændres, nemlig fortsat fordømmelse af Cuba og krav om demokratisering, uden hvilken der ikke kan være nære relationer med landets tyranniske regering. 
Esko Seppänen (GUE/NGL ),
   Jeg har stemt for det fælles beslutningsforslag om Cuba, men det mangler flere vigtige ting i den politiske kontekst.
Det vigtigste problem i den cubanske situation er forårsaget af den amerikansk ledede blokade og de aggressive amerikanske trusler mod Cuba.
At hæve blokaden og stoppe USA's aggressive trusler ville være det vigtigste skridt til at skabe en atmosfære, hvor der ville være bedre muligheder for at indføre et ægte demokrati i Cuba.
Men den aggressive amerikanske politik er ikke den eneste grund til de strenge restriktioner på ytringsfrihed og demokrati i Cuba. Den cubanske regering har også et ansvar selv.
Et af flere eksempler er beslutningen om ikke at lade modtagerne af Sakharov-prisen Damas de Blanco forlade landet for at modtage prisen i Strasbourg.
Jeg har stemt for beslutningen, men jeg protesterer imod den cubanske regerings rejseforbud for Damas de Blanco.
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ),
   Jeg har stemt for den foreslåede beslutning om Cuba, selv om den mangler flere vigtige ting i den politiske kontekst.
Det vigtigste problem i den cubanske situation er forårsaget af den amerikansk ledede blokade og de aggressive amerikanske trusler mod Cuba.
At hæve blokaden og stoppe USA's aggressive trusler ville være det vigtigste skridt til at skabe en atmosfære, hvor der ville være bedre muligheder for at indføre et ægte demokrati i Cuba.
Men den aggressive amerikanske politik er ikke den eneste grund til de strenge restriktioner på ytringsfrihed og demokrati i Cuba. Den cubanske regering har også et ansvar selv.
Et af flere eksempler er beslutningen om ikke at lade modtagerne af Sakharov-prisen Damas de Blanco forlade landet for at modtage prisen i Strasbourg.
Jeg stemmer for denne beslutning til trods for dens mangler, fordi jeg ønsker at protestere imod den cubanske regerings rejseforbud for Damas de Blanco.
Sahra Wagenknecht (GUE/NGL ),
   Jeg forkaster beslutningsforslaget om Cuba, som er ensidigt og ikke på nogen måde øver retfærdighed i forhold til den komplekse virkelighed i landet. Hvis vi fordømmer Cuba,
- negerer vi landets bestræbelser på at udvikle sig i en anden retning, hvilket det gør trods modstand fra mange sider;
- ignorerer vi Cubas forbilledlige indsats for befolkningen, som landet fortsat yder trods USA's embargo og alvorlige økonomiske problemer;
- benægter vi, at det cubanske systems fortsatte eksistens er et glimt af håb for dem i den såkaldte tredje verden, som er taberne i en globaliseret verden, hvor markeder og profit er vigtigere end noget andet.
Forslaget til beslutning reducerer menneskerettighedsbegrebet, og den måde, hvorpå menneskerettighederne bliver benyttet i det, afslører en utålelig dobbeltmoral. Målet med beslutningsforslaget er ikke at forsvare menneskerettighederne, men at fordømme det cubanske system og bidrage til dets fald. Det vil jeg ikke være med til. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Gennemførelsen af Fællesskabets budget, altså sikringen af, at politiske beslutninger faktisk føres ud i livet, er et overordentlig vigtigt spørgsmål.
Desværre bliver Fællesskabets budgetprocedurer stadig mere uigennemskuelige og usammenhængende, så det er vanskeligt at vide, hvor midlerne ender.
Den af stabilitetspagten og de største nettobidragydere påtvungne budgettilbageholdenhed har efter vedtagelsen af Fællesskabets årlige budget, hvor mange prioriteringsområder underfinansieres, betydet, at der føres en omfordelings- og nedskæringspolitik mellem budgetposterne og en uendelig række ændringsbudgetter. Man tilskynder således til, at der ikke gennemføres på visse områder for at finansiere andre uden hensyn til det vedtagne budget.
Derudover er der andre politikker og instrumenter som f.eks. stabilitets- og vækstpagten, der betyder manglende gennemførelse. Her kan Kommissionen og Rådet, der konstant beskærer betalingerne i forhold til betalingsbevillingerne, ikke sige sig fri for ansvar.
Den nationale gennemførelse må nøje afspejle de nationale prioriteringer på stedet, ikke mindst hvad angår strukturfondene. Uanset de netop foreslåede instrumenter mener vi ikke, at forhandlingerne om de nye finansielle overslag skal betinges af, om de vedtages.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   I den netop vedtagne beslutning peges der på, at der må træffes nye forvaltningsforanstaltninger for fiskeriressourcerne i Middelhavet. Der bør altid tages hensyn til princippet om fiskeriressourcernes bæredygtighed for at sikre, at fiskeriet er rentabelt, at flåderne fortsat kan operere, og at fiksersamfundene udvikles.
Vi mener derfor, at Rådet bør vedtage den forvaltningsforordning, som Europa-Parlamentet har afgivet udtalelse om.
Vi mener dog også, at de rådende forhold kan indebære forskelsbehandling mellem fiskere, der opererer i andre farvande, hvorfor det må sikres, at der er effektiv decentralisering, og at de vigtigste parter inddrages i forvaltningsbeslutningerne, navnlig fiskerne og deres repræsentative sammenslutninger, idet de konkrete foranstaltninger bør afpasses efter forholdene i det enkelte fiskeri og den enkelte region.
Vi mener ligeledes, at forvaltningsforordningen bør ledsages af Fællesskabsfinansierede kompensationsforanstaltninger til at dække forordningens sociale og økonomiske følger, og at alle foranstaltninger i øvrigt bør baseres på videnskabelige undersøgelser af fiskeriet. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Der er mange tilfælde, hvor et EU med 25 medlemsstater er meningsløst, og en og samme politik for alle fungerer ikke mere - hvis den nogensinde har gjort det. Der er ingen grund til, at jeg som skotsk medlem af Parlamentet har indflydelse på Middelhavsområdet, og derfor har jeg undladt at stemme. EU må finde nye fremgangsmåder for at sikre vores beslutningers legitimitet. At holde fast ved idéen om, at alle er lige interesserede i alt, er uholdbart og bringer EU i miskredit.
Formanden.
   - Stemmeforklaringerne er afsluttet. 
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
