Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

McNally
Hr. formand, jeg vil gerne diskutere en sag, som ikke er dækket af gårsdagens protokol. Ikke desto mindre er det en alvorlig sag. Mange af os, der er her i dag, skal rejse hjem med fly. Mange vil gøre brug af cateringfirmaet LSG Lufthansa Skychefs tjenester. Jeg vil gerne fortælle Parlamentet, at dette firma i sidste uge uden videre afskedigede 400 medarbejdere, som deltog i en lovligt varslet strejke. Jeg håber, at alle medlemmer af Europa-Parlamentet vil klage over dette rystende brud på menneskerettighederne.

Formanden
Fru McNally, det er op til det enkelte medlem.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg vil gerne henvise til side 17 i protokollen. I går aftes i starten af debatten om medlemmernes statut, Rothley-betænkningen, fremsatte jeg i medfør af artikel 128 i forretningsordenen forslag om overgang til dagsordenen. Ifølge denne artikel skal formanden spørge, om der er talere for og talere mod, inden forslaget sættes til afstemning. Formanden, der sandsynligvis er dårligt rådgivet, fastslog selv, og det fremgår af protokollen, at den betænkning, jeg anfægter, er fuldt ud antagelig.
Jeg ønsker, at De tager Dem af denne sag, som jeg mener er meget alvorlig, fordi den sår tvivl om medlemmernes rettigheder og anvendelsen af forretningsordenen, og at De instruerer både dem, der trådte i stedet for Dem som formand, og dem, der omgiver formanden, med henblik på at anvende forretningsordenen og undgå, at flertallets rettigheder sejrer på bekostning af mindretallenes juridiske stilling.
Den fortolkning, der blev foretaget, er tydeligvis forkert, og jeg ønsker, at De klart bekræfter dette over for mig i dag.

Gutiérrez Díaz
Hr. formand, som hr. Fabre-Aubrespy netop har forklaret, anmodede han i går under henvisning til forretningsordenen om, at betænkning af Rothley skulle afvises. Indtil dette punkt er hr. Fabre-Aubrespy, en stor kender af forretningsordenen, i sin fulde ret.
Hr. formand, med det ansvar, der påhviler mig, når jeg sidder dér, hvor De sidder i dag, mente jeg også, at der ikke var årsag til afvisning, og idet jeg tog det fulde ansvar, traf jeg denne beslutning.
Hertil står alt klart. Men med hr. Fabre-Aubrespys ord er der noget, som jeg finder uacceptabelt. Og det er i hvert fald uacceptabelt: at han overdrager mit politiske ansvar, mit fulde politiske ansvar, til forsædets rådgivere. Forsædets rådgivere kan mene det ene eller det andet, men den, der påtager sig det politiske ansvar, er den, der har forsædet. Derfor bør hr. Fabre-Aubrespy, hvis han er imod noget, henvende sig til formanden og ikke til embedsmændene. Og jeg beder Dem derfor venligst om at korrigere Deres ord.

Formanden
Jeg forstår hr. Gutierrez Díaz' holdning. Jeg er enig med ham med hensyn til den beslutning, han har truffet. Jeg mener at forstå, at hr. Fabre-Aubrespy ikke ville angribe de embedsmænd, der rådgiver formanden. Jeg vil under alle omstændigheder videregive hr. Fabre-Aubrespys bemærkning til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, eftersom han har rejst et vigtigt punkt. Udvalget vil enten bekræfte hr. Gutierrez Díaz' fortolkning, som jeg støtter, eller rette den, og denne sag vil således blive opklaret.

Rübig
Hr. formand, det glæder mig, at sikkerhedstjenesten har fundet frem til tyven, og at vores kontorer forhåbentlig igen er sikre!

Formanden
Hr. Rübig, mange tak for Deres erklæring. Jeg tror, at det vil opmuntre sikkerhedstjenesten til at fortsætte sit arbejde til vores alle sammens bedste.
(Protokollen godkendtes)

Afstemning
Donnelly, Brendan
Hr. formand, jeg er ked af at måtte tale lige før afstemningen begynder, men min kommentar knytter sig til det første ændringsforslag, som vi skal stemme om. Jeg vil gerne foreslå, at ændringsforslag 106, som blev fremsat af Gruppen Nationernes Europa, erklæres uantageligt ifølge artikel 125, stk. 1, litra b, fordi det har til formål at erstatte hele teksten. Artikel 125(1)(b) er ligeledes relevant, fordi den omhandler ændring af flere enkelte artikler/stykker i en tekst. Jeg mener, at vi ikke bør stemme om ændringsforslag 106. Det bør erklæres uantageligt.

Formanden
Hr. Donnelly, det afgør vi, når vi kommer til ændringsforslag 106, og nu vil jeg gerne give ordet til hr. Fabre-Aubrespy.
Vedrørende ændringsforslag 106

Fabre-Aubrespy
 Hr. formand, ligesom hr. Donnellys indlæg omhandler mit indlæg ikke blot dette ændringsforslag, men også andre procedurepunkter. Med hensyn til ændringsforslag 106 anmoder jeg Dem om ikke at sætte det til afstemning, da vi tager det tilbage. Det var ikke meningen, at forslaget skulle til afstemning.
Med hensyn til antageligheden af ændringsforslagene anmoder jeg Dem om at erklære ændringsforslag 83, 81 og 80 ugyldige af samme grund, som De netop har erklæret ændringsforslag 106 uantageligt. Disse ændringsforslag er ikke antagelige. De har til formål at fjerne dele af ændringsforslagene, resultatet kan nås ved opdeling af afstemningen i medfør af artikel 125, stk. 3. De er altså uantagelige.
Jeg anmoder Dem ligeledes om at erklære ændringsforslag 109, der er fremsat som et kompromisændringsforslag, uantageligt. Der kan ikke fremsættes kompromisændringsforslag i forbindelse med en tekst som denne, og dette ændringsforslag sigter ovenikøbet mod at erstatte mere end én artikel i teksten og er derfor, i lighed med ændringsforslag 106, ikke antageligt. Under alle omstændigheder skal De, hvis De gør artikel 115 gældende, indhente Parlamentets samtykke, og jeg tror ikke, at De kan få den med hensyn til dette ændringsforslag, der er fremsat efter fristens udløb som et kompromisændringsforslag mellem to politiske grupper, og som skal erstatte samtlige ændringsforslag til denne artikel.
Slutteligt, hr. formand, gør jeg opmærksom på, at den afstemningsrækkefølge, som De har fastsat i afstemninglisten, overhovedet ikke svarer til artikel 115, at vi er inden for rammerne af en initiativbetænkning, hvor artikel 50 er gældende, at denne initiativbetænkning omfatter en beslutning, og at der i forbindelse med en beslutning er tradition for først at stemme om punkterne, derefter artiklerne og til sidst bilagene.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, når vi kommer til afstemningen om ændringsforslagene, vil vi for hvert enkelt tilfælde beslutte, om de er antagelige. Jeg beder Dem gøre mig opmærksom på dette, når tid er.
Jeg gør opmærksom på, at med hensyn til dette kompromisændringsforslag opfordres Parlamentet til at udtale sig om muligheden for at stemme i henhold til artikel 50. Men vi vil afgøre antageligheden efterhånden, som vi når til artiklerne. Jeg beder Dem gøre mig opmærksom derpå.
Med hensyn til afstemningsrækkefølgen er denne blevet grundigt undersøgt af grupperne selv og af kontortjenesten. Præcedens er, at når man har undersøgt lignende tekster, der er baseret på traktaten, der er ved at blive ratificeret, men hvis mål er at indlede en forhandling med henblik på en kommende formalisering af traktaten, har Parlamentet indtil nu anvendt den lovgivningsmæssige procedure. Eftersom dette ikke er det første tilfælde, holder jeg mig til den præcedens, der er tidligere er fastsat i forbindelse med andre sager, og vi vil følge denne afstemningsrækkefølge, som især er medvirkende til, at Parlamentet kan udtale sig klart, og at alle har forstået, hvad der sker. Derfor vil jeg foretage afstemningen meget langsomt og punkt for punkt forklare, hvad der står på spil, således at alle kan træffe afgørelse med fuldt kendskab til sagen.
Vedrørende ændringsforslag 27

Friedrich
Hr. formand, der er en afstemningsformulering, der ikke står helt klart for mig. Jeg tror, der er tale om en oversættelsesfejl. Når vi har vedtaget dette her, bliver de europæiske parlamentsmedlemmer betegnet som medlemmer i Europa-Parlamentet. Den normale betegnelse er medlemmer af Europa-Parlamentet. Der er efter min mening tale om en oversættelsesfejl. Jeg vil gerne have, at vi fremover må kalde os medlemmer af Europa-Parlamentet.

Formanden
Hr. Friedrich, vi har noteret os Deres bemærkning, og sprogtjenesterne vil sammenholde originalteksten med den tyske version for at sikre, at der ikke er nogen fejl.

Formanden
Hr. Rothley, De har netop mulighed for at komme med Deres holdning vedrørende ændringsforslag 41, som vi er i færd med at stemme om. Der er også andre ændringsforslag, som svarer til nr. 41, men det drejer sig især om nr. 41. Hvad er Deres holdning?
Inden afstemningen om tredje del af artikel 4

Rothley
Hr. formand, jeg vil blot gøre Parlamentet opmærksom på noget: Hvis vi foreslår at slette den sætning, som De netop har citeret, sker det udelukkende af redaktionelle årsager. Det er ikke en beslutning om overgangsbestemmelsen i sig selv, men kun noget redaktionelt!

Formanden
Hr. Rothley, hvis denne formulering vedtages, vil der være en overgangsordning. Hvis formuleringen forkastes, vil der ikke være nogen overgangsordning.
Det vil på nuværende tidspunkt sige, at vi ikke kan stemme om bestemmelser, der angår overgangsordningen. Dette er formuleringens betydning, og enhver bør vide nøjagtigt, hvad han stemmer om. Derfor har jeg læst den, og jeg takker Dem for at give mig mulighed for at fastslå, hvad afstemningen drejer sig om.
Efter afstemningen om artikel 4
Thors
Hr. formand, ifølge vores afstemningslister skal vi have opdelt afstemning om principperne for overgangsordninger. Jeg foreslår, at vi følger den afstemningsliste, der er blevet uddelt, og at vi lytter til ordføreren, som meddelte, at den afstemning om overgangsbestemmelserne, som vi gennemførte vedrørende artikel 4, stk. 2, andet afsnit, var rent teknisk. Jeg vil også understrege, at i anmodningen om opdelt afstemning stod der kun, at vi skulle stemme i tre omgange.

Formanden
Fru Thors, vi har stemt. Vi stemmer ikke om principper, men om tekster. Jeg har sat en tekst om overgangsordningen til afstemning. Jeg har forklaret omfanget af denne afstemning, og ordføreren har gjort rede for sin holdning. Afstemningen blev fremsat, den blev proklameret, og det er det, der tæller. Man sætter ikke principper til afstemning, især ikke hvis man har truffet beslutning om en tekst. Dette punkt er hermed uddebatteret.

Rothley
Hr. formand, kære kolleger, vi er nu kommet til et helt afgørende punkt. Jeg beder Dem, hr. formand, om at have et øjebliks tålmodighed. Min gruppe har på opfordring fra andre grupper anmodet om en opdelt afstemning om sætningen »der fastsættes en overgangsordning for den femte valgperiode«. På vores afstemningsliste står der nej. Men kun af én eneste grund, og den er, at denne sætning ikke passer ind på dette sted. Kun af dén grund! Jeg gjorde opmærksom på det før afstemningen. Det har udelukkende redaktionelle årsager. Det skal være muligt at sige ved en afstemning, at den tekst, vi ønsker, ikke hører til på dette sted, men på et andet.
Det skal være muligt! Det er et forslag. Min gruppe går nemlig ind for overgangsordningen, nøjagtig som de andre grupper. Nu kan De ikke bare, fordi vi har sagt, at denne sætning ikke hører til på dette sted, men på et andet, sige, at det er afgjort nu.
(Bifald) Jeg beder Dem indtrængende, fordi De bør respektere Parlamentets vilje, om at følge afstemningslisten nøje nu og at sætte princippet om en overgangsordning under afstemning.

Formanden
Hr. ordfører, jeg kan ikke under nogen omstændigheder gå mod Parlamentets vilje. Af forretningsordenen fremgår det, at man stemmer normalt om teksterne, og meningen med afstemningen var meget klar. Jeg har sagt det før og gentager det nu udtrykkeligt. Når Parlamentet udtaler sig, kan jeg ikke ændre dets beslutning, uanset afstemninglisten. Afstemninglisten er en ledetråd til grupperne, men den ledetråd, den giver i medfør af forretningsordenen, har ikke indflydelse på Parlamentets vilje. Parlamentet udtaler sig om tekster, og jeg har ikke andre retmæssige løsninger end at procedere således. Og det har jeg forklaret grundigt. Jeg sørgede for at forklare dette umiddelbart efter Deres indlæg. Jeg kan ikke ændre afstemningen nu. Parlamentet har besluttet, at overgangsordningen bortfalder, fordi det har forkastet den tekst, der indebar en sådan ordning.
(Støj)

Green
Hr. formand, da vi startede, sagde De, at dette var en meget kompleks, svær og ømtålelig afstemning. De sagde, at grupperne havde arbejdet meget tæt sammen med Deres tjenestegrene for at fastsætte afstemningsrækkefølgen og hvordan vi skulle gribe afstemningen an. Den fortolkning, De lige har fremsat, er i modstrid med den måde, som blev fastlagt af Deres tjenestegrene. Det er upassende og groft at ændre fortolkningen under afstemningen. Afstemningslisten, som er udarbejdet af både Deres og vores tjenestegrene, gav os alle anledning til at tro, at der ville komme en afstemning om principperne for en overgangsordning. At ændre dette umiddelbart inden afstemningen er upassende. Det førte til forvirring under den første afstemning, og havde vi været helt klar over, hvad der skete, ville afstemningen have givet et andet resultat. Det er meget utilfredsstillende. Vi sætter hele sagen på spil. Jeg ved, hvor fast besluttet De er på at få dette udkast til statut vedtaget i dag, så jeg vil venligst anmode Dem om at tage Deres fortolkning op til fornyet overvejelse.

Nassauer
Hr. formand, må jeg forsøge at være til hjælp? De finder i artikel 4, der indeholder tre nummererede stk., i stk. 2 sætningen »der fastsættes en overgangsordning for den femte valgperiode.« Der blev stemt om det, og sætningen blev slettet dér. De finder den dog i bilag 1, under A. »Vederlag for udøvelse af mandatet« lyder overskriften. Derefter kommer sætningen »nedenstående artikel 1-5 indeholder den overgangsordning, der gælder i den femte valgperiode«. Det har endnu ikke været sat under afstemning. Her skal princippet om overgangsordningen med rette forankres. Det har ordføreren, hr. Rothley, også fuldstændig med rette gjort opmærksom på. Vi har altså hidtil kun ændret artikel 4 redaktionelt og kommer først nu til afstemningen om bilag 1, litra a, om det princip, som stadig er indeholdt her.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, det er indlysende, at ud fra et forretningsordensmæssigt synspunkt har forsædet formelt fuldstændig ret. Man kan ikke gennemføre en afstemning igen, når den allerede er blevet gennemført. Jeg synes, at dette alvorlige punkt kunne løses ved at sætte PPE-gruppens ændringsforslag 26 om denne overgangsordning, som på afstemningslisten ikke er opført som udløbet, til afstemning. Så ville vi ikke vende tilbage til den allerede udførte afstemning. Formelt ville Parlamentet handle i overensstemmelse med forretningsordenen, men ved at stemme for ændringsforslag 26 ville vi på ny få mulighed for at indføre en overgangsordning uden at tale om den femte valgperiode, men om valgperioden efter vedtagelsen af statutten. Jeg mener, det er en måde at omgås denne vanskelighed på i overensstemmelse med forretningsordenen.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, for lidt siden, inden afstemningen om artikel 4, stk. 2, tog hr. Rothley ordet, og De fortolkede selv meget entydig den afstemning, der skulle finde sted. De bekræftede denne fortolkning tre gange, og det gjorde De ret i, fordi Parlamentet rent faktisk udtalte sig om formuleringen om overgangsordningen for den femte valgperiode.
Det forslag, der nu foreligger, er i strid med forretningsordenen, fordi det drejer sig om at ændre en tekst, endda gennem et bilag. De sagde selv for lidt siden, da jeg anfægtede afstemningsrækkefølgen, at De godkendte princippet om den lovgivningsmæssige procedure. Hvordan kan man med et bilag ændre en afstemning om selve teksten?
Hvis der findes en modsigelse i forhold til stk.1 i afsnit 2, ligger den simpelthen i ordene »overgangsgodtgørelse«, der ikke vil finde anvendelse. Men De kan ikke nu sætte princippet om en overgangsordning for den femte valgperiode til afstemning ved navneopråb på grundlag af en meget klar afstemning, som De selv præciserede, der har fundet sted, og som størstedelen af Parlamentet har udtalt sig positivt om.

Pasty
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at jeg i høj grad værdsætter den måde, hvorpå De styrer forhandlingen, fordi vi for første gang her i Parlamentet ved, hvad vi stemmer om. De gør Dem den ulejlighed at læse de spørgsmål, vi nu skal udtale os om, op stykke for stykke.
De var yderst entydig lige før, og Deres kolleger må være klar over, at man i et parlament ikke forholder sig til et dokument, der er udarbejdet af grupperne, men til det formanden, der leder afstemningen, siger. Jeg er fuldt ud enig i fru Palacios og hr. Fabre-Aubrespys juridiske argumentation, og De skal ikke lade den afstemning, der netop har fundet sted, gå om.

Formanden
Tak, hr. Pasty.
Jeg vil bede alle høre omhyggeligt efter det, jeg nu vil sige, og at undlade at komme med tilråb, før jeg har talt færdig. Afstemningen har fundet sted, og dette bliver ikke ændret. Når vi kommer til afstemningen om artikel 11a fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe, vil problemet opstå på ny. Hvis et flertal på det tidspunkt ønsker en overgangsordning, skal den stemme for den tekst, jeg nu sætter til afstemning. Hvis princippet vedtages, vil vi se, om vi skal stemme om stk. 1 i afsnittet. Dette afhænger af stemmebetydningen. Jeg sætter altså nu artikel 11a til afstemning, hvoraf det fremgår, at Europa-Parlamentet i den valgperiode, der efterfølger vedtagelsen af statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, fastsætter en særlig overgangsordning med henblik på parlamentariske godtgørelser, pensionsordninger og skatteordninger for medlemmerne. Jeg sætter denne tekst til afstemning, og jeg vil endnu en gang læse den op.
Der står ikke i teksten, at man stemmer om bilaget. Der står, at Parlamentet vil fastsætte en overgangsordning, der således vil være opnået. Dette vil sige, at jeg derefter vil sætte det første afsnit i bilaget, afsnit A til afstemning. Således vil man vide, om man ønsker, at Parlamentet blot i fremtiden fastsætter denne overgangsordning, eller om man vil gøre det nu med bilaget. På denne måde vil man vide, hvordan man skal stemme. Jeg vil altså afholde to afstemninger. Jeg siger dette meget klart og vil ikke komme tilbage til dette spørgsmål. Den formulering, der er stemt om, bliver slettet i den artikel, den forekommer i.
Jeg sætter ændringsforslag 11a, som ikke er bortfaldet, til afstemning. Hvis De ønsker en overgangsordning, altså en tredje afstemning, skal De beslutte, om De udelukkende vil bevare artikel 11a, eller om De går over til hr. Rothleys bilag.
(Artikel 11a vedtoges)
Efter afstemningen om ændringsforslag 26

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, det, De netop har gjort, er meget alvorligt. De har ændret afstemningsrækkefølgen, men De skulle forinden have spurgt, om der er modsigelser fra de 29 medlemmer eller en politisk gruppe. De har gennem en afstemning, der ikke foregik ved navneopråb, sået tvivl om afstemning ved navneopråb. De har sat et ændringsforslag, som vedrørte en anden del af teksten, til afstemning, skønt vi var ved at stemme om hovedteksten. De har således, endda i forbindelse med en tekst, som oven i købet modsagde et klart ønske fra Parlamentet, overtrådt forretningsordenen tre gange.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, jeg har forklaret Dem, hvad afstemningen drejede sig om. Det er et principspørgsmål, nemlig hvorvidt en overgangsordning skal indføres. En formulering i teksten, som indfører et sådan system, er blevet fjernet. Men ændringsforslag 26 er vedtaget af Parlamentet, som nu fastsætter overgangsordningen.
Vi skal nu træffe følgende beslutning: Er denne overgangsordning den samme som den i bilag 1 fastsatte ordning? Det var hr. Nassauers spørgsmål. Jeg sætter dette til afstemning. Tidligere kunne jeg ikke gå imod teksten om statutten, men nu fremgår det af teksten om statutten, at der skal være en overgangsordning. Vi skal derfor fastslå, om denne overgangsordning dernæst skal vedtages af Parlamentet, eller om det bliver den fra afsnit A i bilag 1 til hr. Rothleys tekst.
Jeg håber, at alle nu har forstået, hvad der står på spil i forbindelse med denne afstemning, som jeg vil foretage om afsnit A, hvori der står »nedenstående artikel 1-5 indeholder den overgangsordning, der gælder i den femte valgperiode«. Dette bliver nu til »den valgperiode, der følger efter vedtagelsen af statutten«. Det er den tekst, jeg sætter til afstemning.

Crowley
Hr. formand, efter den seneste afstemning vil jeg nu gerne anmode om, at De straks sender de andre ændringsforslag til afstemning, som blev fremsat af de andre grupper, med henblik på, at vi ikke skal have en overgangsperiode. Det, vi stemte om i udkastet til statut ved den seneste afstemning, er blevet tilsidesat og blandet sammen. De har nu tilladt os at flytte noget fra bilaget over i udkastet til statut. Dette er i klar modstrid med, hvad vi burde gøre. Jeg talte i går om behovet for respekt og værdighed og om, at vi alle skulle være enige om principperne for, hvad dette udkast til statut skal indeholde. Det, vi gør nu, er at skyde os selv i foden. Jeg vil gerne anmode om, at den seneste afstemning bliver annulleret, fordi den var i modstrid med reglerne.

Formanden
Hr. Crowley, kan De venligst fortælle, hvilke ændringsforslag De taler om?

Crowley
Hr. formand, Parlamentet har stemt om overgangsperioden. Det blev vedtaget, at man ikke ville have nogen overgangsbestemmelser. Det indgik i udkastet til statut. De har taget ændringsforslag til bilaget, som skal tilføjes udkastet til statut, og sat disse til afstemning før noget andet. Jeg vil gerne vide, om et forslag i bilaget tilsidesætter det tidligere afstemningsresultat om udkastet til statut, som var, at der ikke skulle være nogen overgangsperiode. Der er klar modstrid mellem de to tekster. De kan ikke begge være korrekte.

Formanden
Jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på en ting. Når vi stemmer imod en del af en artikel, betyder det ikke, at vi vedtager enhver anden sætning, hvor der står, at vi ikke vil have en overgangsperiode. Vi stemmer imod en del af teksten. Det, jeg dernæst sætter til afstemning, er et andet ændringsforslag til statuttens tekst, og ikke bilaget. Vi har stemt for, at der skal være en overgangsperiode. Det, vi nu skal beslutte, er, hvorvidt det er den overgangsperiode, der i bilag 1 A, artikel 1-5, betegnes som en overgangsordning. Det er den eneste metode til at finde ud af, hvad det er Parlamentet ønsker helt præcist. Det er min opgave at lade Parlamentet stemme om det, man ønsker, og ikke via tale at få medlemmer til at sige, hvad de ikke ønsker. Det er min pligt, og det holder jeg mig til. Denne diskussion er afsluttet.
Inden afstemningen om bilaget, afsnit A

Formanden
«Nedenstående artikel 1-5 indeholder den overgangsordning, der gælder i den femte valgperiode«. De, som stemmer mod denne del, ønsker, at ændringsforslag 11a simpelthen bevares. Dette vil sige, at overgangsordningen derefter fastsættes af Parlamentet. De, der stemmer for denne tekst, ønsker, at overgangsordningen bliver den, der fremgår af bilaget, som er godkendt af Retsudvalget. Dernæst vil vi stemme punkt for punkt. Det er dette, De kalder et principspørgsmål.
Jeg beklager meget, Retsudvalget har udarbejdet en yderst kompliceret tekst, og det er mit ansvar at sørge for, at Parlamentet stemmer efter dets overbevisning.
Dokumentet består af en hovedtekst, en beslutning og et bilag. Jeg følger denne rækkefølge.

Provan
De har læst op, hvad De ønsker, vi skal stemme om, men kan De fortælle os, hvilken side det står på, eller hvilken artikel der er tale om, og hvorvidt det er i bilaget eller den originale tekst? Jeg er forvirret med hensyn til, hvad det er, vi skal stemme om.

Formanden
Jeg skal prøve at forklare det igen. Vi har vedtaget ændringsforslag 26, som fastslår, at Parlamentet vil indføre en overgangsordning. Nu har jeg brug for, at Parlamentet beslutter sig for, hvorvidt den overgangsordning er den samme, som er anført i det indledende afsnit i bilag 1, som jeg har læst højt. Der står:
»nedenstående artikel 1-5 indeholder den overgangsordning der gælder«. Den sidste del bør lyde »i den femte valgperiode«, fordi der står i teksten: »i den valgperiode, der efterfølger vedtagelsen af statutten«. Det er det, man foreslår i den tekst, der er udarbejdet af generalsekretariaterne, og som står på afstemninglisten. Jeg har opdelt princippet i to dele: overgangsordningen først og dernæst hvilken overgangsordning det skal være. Jeg kan ikke gøre mere for at være entydig og få den korrekte opfattelse af Parlamentets holdning.

Tsatsos
Hr. formand, blot for at præcisere i forbindelse med Deres spørgsmål, om hvorvidt der skal gælde en anden ordning, eller vi går videre til bilag 1, artikel 1-4. Hvis artikel 1-4 vedtages, betyder det ikke, at der ikke stemmes om de ændringsforslag, der vedrører artikel 1, 2, 3 og 4. Det er derfor forkert at sige, at eftersom vi vælger bilag I, er ordningen heri vedtaget, som den er, og vi skal ikke stemme om de ændringsforslag, der er stillet.

Formanden
Nej, hr. Tsatsos, vi stemmer om teksten, som i afstemninglisten kaldes princippet. Eftersom man ikke kan stemme om principper, det ved De som ekspert i forretningsordenen, må man stemme om en tekst. Hvilken tekst? Som det første har vi besluttet, at der skal være en overgangsordning. Det andet, vi skal beslutte, er, om denne overgangsordning skal være den, der fremgår af bilaget. Derefter stemmer vi om indholdet i bilaget. Nu stemmer vi kun for at fastslå, hvorvidt overgangsordningen skal være den, der fremgår af bilaget, derefter kan vi stemme om ændringer i bilaget. Der er der, vi står nu.
Vedrørende ændringsforslag 25

Provan
Hr. formand, angående ændringsforslag 25, tror jeg, at teksten skal gennemgås, fordi der i originalen står det modsatte af, hvad der står i den engelske tekst. Det lader til, at den engelske tekst er blevet ændret og nu indikerer, at medlemmer skal betale mere end, hvad Parlamentet gør. Jeg mener, at det er omvendt.

Formanden
Hr. Provan, vi stemmer nu om afsnit 1 i den originale tekst. Når vi kommer til Deres punkt, vil det blive noteret, men det er stadig ændringsforslagets originale tekst, der skal stemmes om. Vi skal nok kontrollere det omtalte sprogproblem.
Inden afstemningen om ændringsforslag 35

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg mener, man skal tage dette ændringsforslag tilbage. At stemme om det ville være i strid med en beslutning, der netop er truffet.

Formanden
Jeg er helt enig med Dem.
Efter afstemningen om afsnit E

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, det er en skam, at De ikke gav mig ordet tidligere. Dette punkt var ganske tydeligt i strid med vores beslutning fra før, eftersom det fastsætter en overgangsordning for månedlig godtgørelse for den første valgperiode.

Rothley
Hr. formand, det er ikke nogen indsigelse, fordi ordningen alt i alt er en overgangsordning. Derfor er det passende, at der står overgangsordning her.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, det er ikke modstridende. Vi har simpelthen besluttet, at der skal være en overgangsordning for lovgivningen, der følger vedtagelsen af statutten. Hvis der er modstrid mellem denne tekst og andre punkter med hensyn til ikrafttrædelsestidspunktet, skal det rettes, idet teksten om statutten er gældende. Ikrafttrædelsestidspunktet er fastsat med ændringsforslag 26, der er vedtaget. Hvis der er modstrid med dette punkt, vil det blive rettet i denne retning, men der er en overgangsordning.
Inden afstemningen om det samlede udkast til statut

Fabre-Aubrespy
Jeg kunne have taget ordet for lidt siden, men eftersom De tidligere har sagt, at vi var inden for rammerne af en lovgivningsmæssig beslutning, er det altså artikel 50, der finder anvendelse. I medfør af denne artikel burde vi have modtaget et finansielt dokument, hvilket ikke er sket. Men det fremgår af stk. 1 i denne artikel, at teksten skal vedtages med et flertal blandt Parlamentets medlemmer. Dette stk. 1 finder anvendelse. Det står der i artikel 6. Afstemningen om det samlede udkast til statut skal altså foretages blandt et flertal af Parlamentets medlemmer.

Formanden
Vi skal altså vedtage statutten med absolut flertal i Parlamentet. Dette vil på anmodning af Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa ske gennem navneopråb.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, jeg tror, at vi her må tage i betragtning, at artikel 190, stk. 5, i Amsterdam-traktaten ikke kræver noget specifikt flertal. Derfor kræves kun simpelt flertal til vedtagelse af denne tekst. Godt nok vedrører dette den endelige vedtagelse, men jeg mener, at eftersom Amsterdam-traktaten har fortrin for vores forretningsorden, ville det være fuldstændigt inkonsekvent at kræve absolut flertal for forslaget og derefter vedtage den endelige tekst ved simpelt flertal. Jeg har intet imod, at vi stemmer om den med absolut flertal, for det ville ganske rigtigt være i overensstemmelse med forretningsordenen. Men dette er en meget speciel initiativbetænkning, der har direkte tilknytning til Amsterdam-traktaten. Under alle omstændigheder har jeg altså intet imod det. Jeg er sikker på, at Parlamentet vil stemme for med absolut flertal.

Rothley
Hr. formand, dette spørgsmål blev diskuteret udførligt i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder sammen med Parlamentets Juridiske Tjeneste. Der er ikke den mindste tvivl om, at det ikke er nødvendigt med absolut flertal i dette tilfælde. Det står udtrykkeligt i traktaten, at det kun er nødvendigt med flertal blandt de medlemmer, der rent faktisk hører til Parlamentet, når dette foreskrives udtrykkeligt i traktaten. Det er imidlertid ikke tilfældet for den artikel, vi taler om. Her kræves ikke dette flertal. Derfor er det tilstrækkeligt med simpelt flertal. Det er fuldstændig ubestridt, og vi var ikke det mindste i tvivl.

Formanden
Hr. Rothley, dette ville, som De selv siger, gælde, hvis Amsterdam-traktaten var trådt i kraft. Traktaten er dog endnu ikke trådt i kraft. Da traktaten ikke er trådt i kraft, er der tale om et lovgivningsinitiativ, som Parlamentet har udarbejdet for at indlede en debat med Rådet. Og i forretningsordenens artikel 50, stk. 6, står der:

Formanden
«Bestemmelserne i denne artikel gælder analogt i de tilfælde, hvor traktaterne giver Parlamentet initiativret.« Dette betyder alle lovgivningsmæssige initiativer. Man kan ikke sige, at man vedtager et lovgivningsinitiativ efter forslag fra Deres udvalg og efter den afstemningsrækkefølge, som vi har fulgt, og dernæst sige, at de artikler i forretningsordenen, som vedrører lovgivningsinitiativet, ikke er gældende, fordi traktaten ikke er trådt i kraft. Absolut flertal er altså et krav, ellers kan forslaget ikke vedtages.
Vedrørende artikel 5 i udkast til statut

Rothley
Hr. formand, jeg bliver gjort opmærksom på, at vi har stemt om et ændringsforslag i forbindelse med statuttens artikel 5, nemlig ændringsforslag 8, men at vi ikke har stemt om selve artikel 5. Jeg ville være Dem taknemmelig, hvis De ville undersøge det. Om nødvendigt må vi sætte artikel 5 under afstemning igen.

Formanden
Hr. Rothley, De kan være ganske rolig, vi har vedtaget et ændringsforslag til artikel 8, som gælder for hele teksten. Det var i øvrigt et ændringsforslag fra Deres politiske gruppe, og De stemte for. Når hele teksten én gang er vedtaget, kan man ikke foretage en ny afstemning om en tekst, der blev vedtaget i sin helhed. Spørgsmålet er hermed besvaret.
Inden afstemningen om artikel 3 i bilaget

Schierhuber
Hr. formand, undskyld forstyrrelsen endnu en gang, men jeg har et spørgsmål til forretningsordenen. Er det tilladt, at der også sidder medarbejdere på parlamentsmedlemmernes pladser under afstemningen? Det vil jeg gerne spørge om, fordi medarbejderne sidder på medlemmernes pladser her hos løsgængerne.

Formanden
Ja, frue, De har ret, hverken assistenter eller funktionærer fra grupperne må optage de pladser, der er reserveret til medlemmerne. Jeg anmoder Dem altså endnu en gang om ikke at optage disse pladser.
Inden afstemningen om artikel 4 i bilaget

Formanden
Jeg beder ordføreren om at komme med en udtalelse om artiklen. Jeg har et spørgsmål. Ændringsforslag 26, hvori det fastsættes, at overgangsordningen træder i kraft under den lovgivning, der skal følge vedtagelsen af statutten, er blevet vedtaget, og man har i denne forbindelse ændret den oprindelige formulering i bilaget ved at fjerne »i den femte valgperiode«. Men i artikel 4 henvises der to gange til den femte valgperiode. Jeg har indtryk af, at dette er i modstrid med ændringsforslag 26, som vi har vedtaget. Jeg beder derfor ordføreren om en udtalelse.

Rothley
Hr. formand, jeg foreslår, at vi vedtager teksten sådan, som den står dér, og at den tilpasses de ændringsforslag, der allerede er sat under afstemning.

Formanden
Godt, dette bliver ændret. Det hedder således ikke »den femte valgperiode« men »valgperioden efter vedtagelsen af statutten«. Jeg ønsker, at dette fremgår klart for at undgå misforståelser.
Inden afstemningen om stk. 2

Bourlanges
Hr. formand, De har gentagne gange berørt den verbale vedtagelse af teksten ved at sige, og jeg kan fuldt ud følge Dem, at det, vi har vedtaget, betyder, at vi ikke kan opretholde begrebet den femte valgperiode. Men jeg mener ikke, at den tilpasning, De taler om, er særlig præcis i sine virkninger. Den formulering, som De anvendte lige før, har gjort mig usikker. Mener De, at De erstatter ordene »femte valgperiode« med »udløbet af den valgperiode, under hvilken statutten vedtages«, eller, som De sagde, den periode, der efterfølger valgperioden, under hvilken statutten vedtages. Det er den formulering, De anvendte, den har slet ikke samme betydning, eftersom overgangsordningen i andet tilfælde vil vare fem år længere.

Formanden
Hr. Bourlanges, i den vedtagne tekst, ændringsforslag 26, fra PPE-gruppen, står der tydeligt: »Under den valgperiode, der efterfølger vedtagelsen af statutten for medlemmerne af Europa-Parlamentet«. Det er nøjagtigt denne formulering, der skal tilpasses alle andre udtryk, eftersom det er ordene i teksten. Hvis jeg har anvendt et andet udtryk, skyldes det udelukkende mit dårlige fransk eller en fejl. Det er dette ændringsforslag, der styrer resten.
Inden afstemningen om kompromisændringsforslag 109

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg kom for lidt siden med et indlæg om dette ændringsforslag. Jeg tager det tilbage. Det er et kompromisændringsforslag, der tydeligvis er fremsat efter fristens udløb af to politiske grupper, og som har til formål at få alle andre ændringsforslag til at bortfalde. Jeg forstår ikke, hvilken bestemmelse De kan anvende for at erklære det antageligt. Forretningsordenen og navnlig artikel 115 tillader ikke at fremsætte et kompromisændringsforslag af denne art.

Cot
Hr. formand, jeg vil spørge, om De anser dette stk. 7 som kompatibelt med forretningsordenen, og om det ikke er uantageligt i betragtning af tildelingen af forskellige kompetencer til organerne i dette hus?

Rothley
Hr. formand, der sættes overhovedet ikke spørgsmålstegn ved Præsidiets kompetence, for nu at svare min kollega Cot. I øvrigt er kompromisforslaget, for nu at svare min kollega Fabre-Aubrespy, antageligt i henhold til forretningsordenens artikel 105, stk. 4.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy har delvis ret, eller sagt på en anden måde, vi kan acceptere dette ændringsforslag, hvis flertallet er enig i, at vi stemmer om ændringen. Det er nødvendigt med en dobbeltafstemning. Jeg vil læse den fortolkning op, der fremgår af stk. 4 i artikel 115 i forretningsordenen. Heri står der: »Indgives der efter forhandlingens afslutning et kompromisændringsforslag (...) vurderer formanden i hvert enkelt tilfælde om det kan behandles«. Med henblik på generelle kriterier gør vi gældende, at »kompromisændringsforslag kan normalt ikke vedrøre tekstdele, hvortil der ikke har været stillet ændringsforslag inden forhandlingens afslutning«. Det er klart, at der er ændringer i dette tilfælde. »Kompromisændringsforslag stilles normalt af politiske grupper, formænd eller ordførere for de berørte udvalg eller stillere af andre ændringsforslag (...) Kompromisændringsforslagene indebærer normalt, at andre ændringsforslag til samme punkt tages tilbage«, hvilket er tilfældet her. Derfor foreslår jeg, at man tager dette ændringsforslag i betragtning, men jeg må indhente Parlamentets accept og spørge, om der er indsigelser mod at sætte et kompromisændringsforslag til afstemning. Eftersom det er tilfældet, skal Parlamentet træffe beslutning med simpelt flertal blandt de tilstedeværende medlemmer. Vi skal altså først stemme om dette kompromisændringsforslag.
(Parlamentet tilkendegav sin accept med hensyn til afstemningen om et kompromisændringsforslag) Jeg kan oplyse Dem om, at de grupper, der har fremsat kompromisændringsforslaget, nemlig Det Europæiske Folkepartis Gruppe og Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe, har taget følgende formulering tilbage: »Rådets holdning over for«. Således står der nu i teksten: »Præsidiet vedtager denne beslutning på baggrund af statutten.« Det er den tekst, der vil fremgå af punkt 2.

Dell'Alba
Hr. formand jeg har et problem, selvom det ikke berører mig personligt. I dette ændringsforslag taler man ligeledes om medlemmer, der ankommer til Parlamentet i egen bil. Jeg ved, at der findes en motorcykelgruppe i Europa-Parlamentet, er motorcykler ligeledes omfattet?

Formanden
Hr. Dell' Alba, kun hvis motorcyklerne er personlige køretøjer.
Hvis de ikke er det, men det tror jeg, de er, er de ikke omfattet. Kvæstorkollegiet vil til den tid udtale sig om, hvorvidt motorcyklerne er personlige.

Cot
Hr. formand, De svarede ikke på mit spørgsmål om antageligheden med henblik på fordelingen af kompetencer. Hvis jeg har forstået ordføreren korrekt, er dette ændringsforslag blot en opfordring, og ikke mere, for uden denne ville dette selvfølgelig være til skade for fordelingen af kompetencer.
Således forstod jeg ordføreren og dermed Deres holdning.

Formanden
Hr. Cot, i begyndelsen af stk. 7 står der helt præcist: »opfordrer Præsidiet til at vedtage«. Det er altså en opfordring til Præsidiet. Præsidiet vil i rette tid leve op til sit ansvar, hvilket naturligvis vil sige efter vedtagelsen af statutten.
Vedrørende afstemningen om ændringsforslag 18

De Coene
Hr. formand, ændringsforslag 18 - læs selv - skal ses som en tilføjelse til kompromisændringsforslaget. Læs teksten. Det er en tilføjelse til kompromisændringsforslaget, som anmoder om en specifik ordning for medlemmer, der bor i nærheden af Parlamentet. Det bortfalder altså absolut ikke. Kontrollér indholdet.

Formanden
Nej, i tilfælde af kompromisændringsforslag kan man ikke genoptage spørgsmålet, hverken med en tilføjelse eller på anden vis. Dette ændringsforslag kan ikke vedtages. Jeg beklager.
Inden afstemningen om det samlede beslutningsforslag

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg er enig i den holdning, De for lidt siden gav udtryk for ved afstemningen af det samlede udkast til statut, nemlig at der kræves absolut flertal fra medlemmerne, og det var det, jeg bad Dem om at præcisere. Men denne anmodning gælder for den samlede beslutning. Hvis De læser artikel 50, står der: »Beslutningen vedtages med et flertal blandt Parlamentets medlemmer«, ikke kun bilagene og ikke kun ændringsforslaget. Jeg mener derfor, at der for et øjeblik siden blev vedtaget et udkast til statut uden absolut flertal - jeg beder Dem undersøge dette - og på den anden side mener jeg ikke, at det, De sagde lige før om stk. 2, er gældende. Kravet om absolut flertal gælder beslutningen og alle dens artikler.

Formanden
Jeg beklager, hr. Fabre-Aubrespy. Når man vedtager en bestemmelse, der kræver absolut flertal, skal den samlede tekst vedtages med absolut flertal. Dette gælder ikke beslutningsforslag, som altid vedtages med simpelt flertal. Det, man har anvendt her, er netop denne teori. Derfor er simpelt flertal tilstrækkeligt, når jeg sætter Deres gruppes anmodning til afstemning ved navneopråb.
Vedrørende afstemningen om ændringsforslag 18

Green
Hr. formand, først og fremmest, før vi tager den sidste afstemning, vil jeg gerne sige tak til Deres og selvfølgelig også parlamentsgruppernes tjenestegrene, som har sørget for, at denne afstemning er gået så smertefrit. Det har været en svær og ømtålelig afstemning, og jeg synes, at vi skal takke dem, som har gjort den mere smertefri, for det har ikke været nemt.
Jeg vil gerne bede Dem om endnu en gang at kigge på ændringsforslag 18. De har, idet kompromisændringsforslaget til punkt 7 er blevet vedtaget, besluttet, at ændringsforslag 18 ikke kan tages op. Jeg vil gerne, som leder af en af de grupper, der foreslog kompromisændringsforslag 109, sige, at vi ikke mener, at ændringsforslag 18 på nogen måde er i modstrid, men kan forstås som en tilføjelse. Hvis hr. Cox, på vegne af de liberale, ville acceptere dette, skulle jeg mene, at vi kunne sætte det til afstemning. Det er ikke i modstrid med noget fra kompromisændringsforslaget.

Aelvoet
Hr. formand, vedrørende ændringsforslag 18 mener jeg, ligesom hr. De Coene og fru Green, at det er et supplement, og jeg slår til lyd for, at Parlamentet får mulighed for at stemme om dette.

Formanden
Lad os være præcise. Det er et kompromis, der omfatter alle medlemmernes rettigheder med hensyn til rejser. Der er endda et stykke i bilag 2, som blev vedtaget, der præciserer alt dette, og som er en opfordring til Præsidiet om at træffe afgørelse på dette grundlag. Man kan ikke tilføje et element, der ikke er del af kompromiset.
Jeg vil ikke sætte teksten til afstemning, fordi jeg skønner, at den er i modstrid med kompromiset. Når man fremsætter et kompromis, skal det respekteres, og ændringen vil tilføje et nyt element til beregningen af rejseudgifterne.
Jeg er ikke klar over, hvorvidt det er i strid med artikel 1 i bilag 2, som fastsætter regler for godtgørelsen af udgifter, der er behørigt belæg for, men under alle omstændigheder er det det samme emne. Jeg beklager meget, dette er fortolkningen af forretningsordenen, fru Green, og jeg kan ikke tillade ændringsforslaget.

Green
Hr. formand, da min gruppe, på vores egne og de liberales vegne, forelagde kompromisteksten for Dem, sendte vi Deres tjenestegrene et brev, som jeg er sikker på ligger der på Deres bord. Deri stod alle de ændringsforslag, som kompromiset skulle erstatte. Der er en sætning til sidst, hvor der står, at det ikke erstatter ændringsforslag 18 fra PSE, som skulle være genstand for en separat afstemning. Det har hele tiden været oplagt, at det ændringsforslag skulle have en separat afstemning, og nu beder jeg Dem venligst om at sætte det til afstemning.

Formanden
Fru Green, kompromisændringsforslaget dækker alle de omtalte aspekter. Jeg holder fast i min fortolkning. Hvis De fremsætter et kompromisændringsforslag, kan vi ikke tage et ændringsforslag, som overlapper dette kompromis. Desværre, men det er min holdning. Hvis De ønsker det, kan jeg forelægge det for Forretningsordensudvalget, men jeg sætter det ikke til afstemning.

Konrad
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, fru Green har netop, og det vil jeg gerne komme kort ind på, rost formanden. Jeg mener ikke, at vi har grund til hverken at rose formanden eller os selv efter tre timers afstemning. Jeg mener, at vi her har et sørgeligt eksempel på, hvordan Europa-Parlamentet udfører sit lovgivningsarbejde: I tre timer forhandler vi om ændringsforslag med tilråb. Det er den kvalitet, vi tilbyder. Jeg mener, det er sørgeligt, hvad der finder sted her til morgen.

Formanden
Dette er ikke et spørgsmål til forretningsordenen.

Willockx
Hr. formand, jeg tror, at troværdigheden af afstemningen om statutten overskygges af den sidste episode. Jeg vil udtrykkeligt anmode Præsidiet om i hvert fald at undersøge indholdet af ændringsforslag 18.

Formanden
Hr. Willockx, spørgsmålet er besvaret, De kan læse forretningsordenen. Det er mit ansvar. Udvalget for Forretningsordenen vil træffe afgørelse om, hvorvidt jeg har gjort det rigtige. Den har det sidste ord. Men det er vedtaget. Parlamentets troværdighed afhænger heldigvis ikke af dette.

Blokland
Fru formand, jeg har indgivet ændringsforslag 12, og jeg er blevet gjort opmærksom på, at oversættelsen til engelsk sigter mod præcis det modsatte af det, som jeg har forslået i den nederlandske tekst. Derfor er det en god idé, at jeg læser den nederlandske tekst højt, sådan som jeg vil have den skal være, og derefter oversættelsen på engelsk. Den nederlandske tekst lyder, som følger: »Anmoder medlemsstaterne om i det tilfælde alvorligt at overveje at fleksibilisere og diversificere deres økonomiers struktur, hvor det er muligt, samt at presse på for en mådeholden lønudvikling for at stimulere beskæftigelsen«. Den engelske oversættelse lyder, som følger:
With this eventuality in mind calls on the Member States to consider seriously making the structure of their economies more flexible and diversified where this is possible and also pressing for wage rises to be moderate in order to stimulate employment.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Pasty
Fru formand, vores gruppe har stemt imod, fordi vi ønsker en entydig og rimelig tekst. Men ingen af disse betingelser er til stede i den tekst, vi har stemt om. Det er et virvar af underlige detaljer, og jeg undrer mig over, at stillerne af ændringsforslagene til bilaget ikke har tilføjet et afsnit om, at medlemmerne har ret til, for egen regning, at sende lykønskningskort udgivet af Parlamentet.
Med hensyn til rimeligheden ønsker vi, at man gennem vedtagelsen af en statut for alle medlemmerne, uanset hvilken stat de repræsenterer, sikrer medlemmerne samme godtgørelse og statut. Dette er ikke tilfældet i det øjeblik, vi vedtager en overgangsordning.
Men efter min mening er der noget, der er mere bekymrende. Således fastsætter det ændringsforlag, vi har vedtaget, at denne overgangsordning kun gælder for kommende mandater. Hvis Rådet ikke vedtager statutten før juli 1999 - hvilket er højst sandsynligt, eller i hvert fald ikke usandsynligt - vil den overgangsordning, vi har vedtaget, gælde fra 2004 og den endelige ordning fra 2009.
Jeg tror, at når Rådet får forlagt denne tekst, vil det modtage den med et latterbrøl, og jeg beklager, at Parlamentet har vedtaget en sådan tekst.

Carlsson
Fru formand, jeg har bare et enkelt spørgsmål. En gang, hvor jeg ville aflevere en stemmeforklaring, blev den kendt ugyldig, da man skal være til stede i salen, når proceduren gennemføres. En række af de kolleger, hvis navne lige blev læst op, er ikke længere til stede. Er deres stemmeforklaringer så gyldige eller ej?

Formanden
Ja, fru Carlsson, De har fuldstændig ret. Jeg burde, umiddelbart efter afstemningen, have nævnt alle de kolleger, der aflægger skriftlig stemmeforklaring. Men der var en sådan larm, at jeg ville have mistet min stemme. Denne morgen har været noget af en prøvelse. Jeg mener, at alle de kolleger, der har anmodet om at give deres stemmeforklaring skriftligt, vil kunne gøre det, selvom de ikke længere er til stede.

Carlsson
For det første vil jeg sige, at jeg naturligvis sætter stor pris på Deres fremragende formandskab og ligeledes denne indrømmelse. Men en række af mine kolleger forlod salen meget tidligere end for blot nogle minutter siden i den almindelige uro, og derfor ville jeg lige komme med denne markering.

Formanden
Ja, det vil sige, de forlod salen, da vi havde afsluttet afstemningerne, fru Carlsson, og jeg burde have gjort det, det har De ret i. Jeg gør det næste gang, men jeg kan forsikre Dem om, at det er noget af en prøvelse at råbe kollegers navne op i larmen, når alle er ved at forlade stedet. I dag gør vi det altså på denne måde.

Fabre-Aubrespy
Fru formand, den afstemning om medlemsstatutten, der lige har fundet sted, gør ikke Europa-Parlamentet ære, både af proceduremæssige årsager og af indholdsmæssige årsager.
Hvad proceduren angår, har den ene uregelmæssighed fulgt efter den anden. Først i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, hvor ordføreren fremsatte det såkaldte kompromisændringsforslag, selvom han naturligvis burde have fremsat et nyt forslag og muliggjort en ny frist for indgivelsen af ændringsforslag.
Da forhandlingen blev indledt, blev det forslag om overgang til dagsordenen, som vi havde fremsat, ikke sat under afstemning. På plenarmødet stemte vi efter en orden, der ikke var den sædvanlige orden for lovgivningsmæssige beslutninger. Vi ændrede endda denne orden under afstemningen for at hindre en meget tydelig stemme, der lige var blevet afgivet, og gøre indsigelse imod denne. Flere af ændringsforslagene var uantagelige, men blev sat under afstemning, og i henhold til artikel 50 var et absolut flertal påkrævet for hele beslutningen, men man rettede sig ikke efter dette.
Som vores tyske kollega Konrad sagde for lidt siden, er det på tide, at Europa-Parlamentet forstår, at det kun kan udøve de beføjelser, det har på lovgivningsområdet, hvis det overholder forretningsordenen, så flertallet ikke rask væk tilsidesætter denne for at gennemtrumfe sit juridiske synspunkt over for mindretallet. Når et parlament mener, at det er det politiske mindretal, der juridisk set har uret, er der ikke længere tale om demokrati, men om noget, der ikke er langt fra at være diktatur.
Hvad indholdet angår, har teksten en væsentlig fejl, og det er årsagen til, at flertallet af medlemmerne i vores gruppe er imod den. Medlemmerne af Europa-Parlamentet skal naturligvis fortsætte med at have en national statut, da de jo repræsenterer deres respektive befolkninger. Den vedtagne tekst gør ikke vores Parlament ære, da den i stedet tager sigte på at løse problemet ved at give bolden videre til Rådet, som jeg sagde i går.
Flertallet har forkastet adfærdsreglerne i forbindelse med parlamentarikernes finansielle interesser, og det har forkastet forbuddet mod at give parlamentarikerne gaver. Flertallet har ligeledes forkastet Fællesskabets ansattes generelle pensions- og socialsikringsordning, og det har vedtaget et såkaldt fællesskabssystem, alt imens det mangedobler antallet af henvisninger til de nationale ordninger. Det har vedtaget en tekst, der ikke er lovgivningsmæssig i egentlig forstand, og som indeholder mange detaljer - sådan som min kollega Pasty sagde - og det har således ikke overholdt sine beføjelser.
Jeg håber, at Rådet vil tage højde for dette.

Gebhardt
Fru formand, den statut for Europa-Parlamentets medlemmer, som vi har bragt på bane i dag, kan Europa-Parlamentet ikke rigtig være stolt af. Dertil mangler den den gennemskuelighed, vi altid gerne vil sætte som vores høje mål for den europæiske lovgivning. Derfor godkendte jeg den kun med modvilje. Vores kollega Rothleys oprindeligt meget klare udkast blev tilsløret lidt efter lidt på sin vej til plenarforsamlingen. Lad mig illustrere det ved ét eneste eksempel. De tillæg til medlemmernes lønninger til formanden og andre af Parlamentets topfunktionærer, som ordføreren havde foreslået sort på hvidt, er forsvundet i tågen. De gemmer sig vel bag personalegoder, der er svære at gennemskue, hvis de da overhovedet kan gennemskues. Det forholder sig på lignende måde andre steder i statutten. Hvis vi fører hemmelig politik på denne måde, gør vi Europa og borgerne en dårlig tjeneste. Dagen i dag er en sort dag for Europa-Parlamentet, og jeg synes, det er meget beklageligt, at ændringsforslag 18 ikke blev sat under afstemning, og at Det Europæiske Folkepartis Gruppe var i stand til at gennemføre ændringsforslag 27, hvor der desværre foreskrives en »europæisk fæstning«, der desværre ikke lader de muligheder, der ligger i traktaten, stå åbne.

McKenna
Fru formand, jeg stemte for denne betænkning, men meget modvilligt. Jeg var splittet mellem for eller imod. Jeg har flere betænkeligheder ved denne betænkning. Som medlemmer af Europa-Parlamentet stemmer vi om, i mit lands tilfælde, at fordoble vores løn. Det vil ikke blive særligt godt modtaget blandt den irske befolkning. Det, at vi overvejer et EU-skattesystem for medlemmer af Europa-Parlamentet, vil skurre i ørerne på vælgerne i min valgkreds derhjemme. Da jeg skulle bestemme mig for, om jeg ville stemme for eller imod, var det et problem, at det hele hørte med i én pakke. Der har været store problemer med rejsegodtgørelsessystemet, og jeg forstår ikke, hvorfor vi ikke kan klare problemerne enkeltvis. I stedet siger vi, at vi kun vil ændre rejsegodtgørelsessystemet, hvis vi kan hæve lønnen for medlemmerne af Europa-Parlamentet. Det er ikke acceptabelt, og jeg tror ikke, at det vil blive accepteret af de irske vælgere.
En positiv ting, som er kommet ud af dette, er debatten om dobbeltmandatet. Det var uacceptabelt, at medlemmer kunne sidde i både Europa-Parlamentet og deres eget nationale parlament. Hvad angår løn, er det ikke retfærdigt, at medlemmer af Europa-Parlamentet får forskellig løn for at udføre det samme arbejde, men vi har håndteret det på den forkerte måde. Vi er i færd med at udelukke de nationale parlamenter, nationale regeringer og de borgere, som stemmer os ind.

Cot
Fru formand, det er tydeligt, at vi lige har vedtaget en forvirret og uhensigtsmæssig tekst, men sådan som det ser ud nu, er en dårlig tekst bedre end slet ingen tekst, og derfor stemte jeg ja til den.
Der er dog et begreb, jeg gerne vil gøre opmærksom på, og det er, at de afgående parlamentsmedlemmer får ret til at beholde deres vederlagsniveau, hvilket resulterer i, at de i den første valgperiode kan vælge mellem den mest favorable ordning, enten den nationale eller den europæiske. Vi indfører her et sandt privilegium for parlamentsmedlemmerne, hvilket er politisk, moralsk og socialt anstødeligt i en krisetid og i modstrid med selve princippet om medlemmernes vederlag, der aldrig har været en formueret og i endnu mindre grad et privilegium.
Jeg vil gerne minde Dem om dette, og De ved godt, fru formand, at dette vederlag tværtimod var et arbejdsredskab, man fik i sidste århundrede til gengæld for privilegierne. Jeg beklager, at Parlamentet således har forvansket et af grundlagene for vores demokratiske forfatningssystemer ved at bryste sig af et uacceptabelt privilegium.

Ojala
Fru formand, jeg var nødt til at stemme imod Rothleys betænkning på grund af, at helheden, nemlig vederlaget, overførslen til beskatning i Den Europæiske Union eller i praksis skattefritagelse og ordningen vedrørende godtgørelse af rejseudgifter, ikke kan være tilfredsstillende ud fra borgernes synspunkt. Ordningen vedrørende godtgørelse af rejseudgifter bliver problematisk på den måde, at parlamentsmedlemmerne kan få refunderet billetter til businessclass, selvom de rejser på turistklasse. Dette udgør ét af de centrale problemer, emner, som borgerne under ingen omstændigheder vil acceptere. Jeg håber sandelig, såfremt sagen videreføres sammen med Rådet og Kommissionen på baggrund af forslaget til beslutning godkendt af Parlamentet, at dette misforhold fjernes i de videre forhandlinger, så godtgørelsen af rejseudgifter altid betales efter de faktiske omkostninger. Det er så op til hvert medlem i Europa-Parlamentet at afgøre, hvilken klasse han/hun vil rejse på. Men der bør ikke betales udligningspenge på basis af rejseudgifter.

Andersson, Lööw og Sandberg-Fries
Vi vil gerne takke ordføreren for et bravt forsøg på at nå frem til en forholdsvis enstemmig udtalelse fra Europa-Parlamentet i spørgsmål, der rummer farer såvel som muligheder. I vores stillingtagen til betænkningen er vi gået ud fra følgende:
I Amsterdam-traktatens artikel 190, stk. 5, hedder det, at »Europa-Parlamentet fastsætter sine medlemmers statut og de almindelige betingelser for udøvelsen af deres hverv efter høring af Kommissionen og med godkendelse af Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed«. For os drejer det sig om at komme frem til et system for godtgørelser og udbetalinger, som er retfærdigt, åbent for kontrol, tydeligt med hensyn til beskatningsgrundlag og formålet med godtgørelserne og frem for alt i spørgsmålet om rejsegodtgørelser, at disse skal afhænge af de faktiske udgifter, som vi har i forbindelse med vores arbejde. For os drejer det sig altså om at arbejde for gennemgribende ændringer af det nuværende system.
Vi mener, at det af principielle grunde er acceptabelt, at alle medlemmer får udbetalt samme løn. Der er tale om en og samme opgave som medlem af Europa-Parlamentet. Vi mener dog ikke, at denne aflønning skal fastsættes som et gennemsnit af den nuværende løn. Vi mener, at lønnen snarere bør fastsættes efter forslag fra et uafhængigt udvalg i stil med den model, der gælder for den svenske Rigsdag. Vi finder det uacceptabelt med vidtgående overgangsbestemmelser, hvor medlemmerne kan vælge at komme ind under det nye aflønningssystem eller beholde det samme system som i dag. Sådanne overgangsbestemmelser vil stride mod hele tanken om samme løn.
Vi modsætter os på det bestemteste fælles EU-beskatning. Beskatningen skal også fremover være national. Vi medlemmer af Europa-Parlamentet kan ikke betragtes på samme måde som diplomater eller kommissærer, da vi bor og arbejder i vores hjemlande. Vi benytter os af den skattefinansierede, fælles service, der findes i vores respektive hjemlande.
Vi mener, at der er gode grunde til at gennemgå parlamentarikernes pensionssystem. Vi mener ikke, at medlemmerne bør kunne høre under et nationalt pensionssystem for parlamentarikere og et fælles pensionssystem for medlemmer af Europa-Parlamentet.
En vigtig faktor for vores stillingtagen vedrørende fælles regler er muligheden for at få afskaffet de absurde forhold med vores rejsegodtgørelser, som betyder, at medlemmer kan tjene store summer i ren skattefri gevinst på deres rejser. Svenske parlamentarikere kan med det nuværende system for rejsegodtgørelser tjene op til SEK 40.000 om måneden skattefrit på deres rejser, hvilket skal sammenholdes med det foreliggende forslag om, at der kun kan udbetales godtgørelse for rejser efter dokumentation af de faktiske udgifter. Med det nuværende forslag om en løn på omkring SEK 56.000 (en lønforhøjelse for svenske parlamentarikere på ca. SEK 26.000) vil et nyt system for rejsegodtgørelser medføre, at nogle svenske medlemmer vil tabe på indførelsen af et system med samme løn og ensartede godtgørelser, eftersom den skattefri gevinst på rejsegodtgørelserne da ville forsvinde. Ensartede regler er den eneste måde, hvorpå man kan afskaffe det nuværende absurde system for rejsegodtgørelser.
For undertegnede gælder det, at vi allerede nu ikke hæver den del af godtgørelserne, som ikke kan begrundes med faktiske udgifter, og desuden går vi imod forslaget om, at den ens aflønning fastsættes til et gennemsnit af den nuværende nationale løn. Vi vil altså understrege, at vi ikke har nogen som helst interesse i at øge vores egen løn eller vores egne godtgørelser.
Vi er klar over, at der i forbindelse med behandlingen af dette forslag findes et stort antal nationale interesser, som ikke sjældent går helt på tværs af alle partiskel. Med denne stemmeforklaring ønsker vi at forklare vores holdning, en holdning, som bygger på klare principper, respekt for Europa-Parlamentet som en af de europæiske institutioner og det forhold, at spørgsmålet er traktatfæstet i Amsterdam-traktaten.

Barros Moura
Min stemmeafgivning - i delafsteminingerne og i den afsluttende samlede afstemning - vedrørende hvert enkelt af de dokumenter, der udgør denne betænkning, har, ud over detailspørgsmål, været en stemmeafgivning til fordel for gennemsigtighed, imod hykleri, imod antiparlamentarisk demagogi og imod populisme med henblik på at få afsluttet en sag, der har varet næsten hele den nuværende valgperiode, og som har sat Europa-Parlamentet og dets medlemmer i gabestokken hos uvidende tabloidmassemedier, der bejler til folks allerlaveste instinkter. Skaderne på Parlamentets anseelse er umådelige. Jeg gør Europa-Parlamentets to formænd i denne valgperiode ansvarlige herfor og de medlemmer, der har givet efter for populismen, og som ikke har haft politisk mod til at forsvare institutionen i sin helhed samtidig med, at det (lille) mindretal af syndere er blevet straffet. Jeg fordømmer også den mangel på solidaritet, der er blevet udvist over for de medlemmer, som er ringere aflønnet, fra nogle medlemmer, der er udmærket aflønnede i deres hjemlande, og som har tilladt sig at være »moralske på bekostning af andre«.
I den statut om vederlag og dagpenge, som vi har stemt om, bifalder jeg i særlig grad princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet; idéen om en ekstern undersøgelse ved uafhængige eksperter af medlemmernes opgaver med henblik på fastsættelse af vederlag; princippet om, at Parlamentet i fremtiden ikke skal fastsætte aflønningsregler for sig selv - således at hvert parlament vil fungere efter de forud fastsatte regler, som det træder i funktion under; den overgangsløsning, der er fundet med et vederlag, der svarer til en gennemsnitsværdi.
Jeg mener imidlertid, at overgangsmuligheden, der tillader at vælge den nationale værdi, favoriserer de aktuelt privilegerede statutter. Jeg forventer, at de portugisiske kolleger, der var imod princippet om lige aflønning, under overgangsordningen vælger det nationale vederlag.

Berthu
Europa-Parlamentet ønskede her til morgen at slå to fluer med ét smæk, nemlig at løse det plagsomme problem med parlamentsmedlemmernes rejseudgifter og samtidig nå et skridt videre med føderalismen. Parlamentet kunne sagtens have nøjedes med at erklære, at dets medlemmer for fremtiden vil få udbetalt en godtgørelse, der svarer til deres reelle udgifter, sådan som Gruppen for Nationernes Europa altid har bedt om. I stedet kastede det sig ud i udfærdigelsen af et omfattende forslag til en statut, der tager sigte på praktisk taget i alle henseender at harmonisere de økonomiske forhold for parlamentsmedlemmerne af forskellig nationalitet.
Som det er i dag, er det europaparlamentarikernes respektive lande, der står for betalingen af deres grundløn, og Europa-Parlamentet, som betaler godtgørelsen for udgifterne. Europa-Parlamentet har ønsket at harmonisere og centralisere det hele i Bruxelles, idet Parlamentet påberåber sig et princip om lighed mellem medlemmerne; et princip, der kun eksisterer i dets fantasi. Gruppen for Nationernes Europa går derimod ind for, at al løn og godtgørelse udelukkende skal betales af de nationale stater. Dette er i overensstemmelse med det generelle princip i artikel 137 og 138 i traktaten, ifølge hvilket europaparlamentarikerne repræsenterer deres respektive stater.
Efter vores mening er dette forslag om en fælles statut således et sandt kætteri, der har det formål at løsrive europaparlamentarikerne lidt mere fra deres egne lande. Det er at fornægte nationernes Europa.
Vores gruppe må i den forbindelse kraftigt beklage holdningen hos præsident Jacques Chirac, der under sit møde med Europa-Parlamentets formand den 25. februar 1998 erklærede sig indforstået med princippet om en fælles statut for europaparlamentarikerne. Dette forslag står nu i artikel 190, stk. 5, i Amsterdam-traktaten, men det skal bemærkes i forbifarten, at denne traktat endnu ikke er blevet ratificeret, og den kan således ikke udgøre noget gyldigt retsgrundlag for den afstemning, som Europa-Parlamentet netop har foretaget.
Vi gør således i alle henseender indsigelse mod denne afstemning, der forekommer os at være i modstrid med Frankrigs interesser.

Burenstam Linder, Carlsson, Cederschiöld, Stenmarck og Virgin
Ved Det Europæiske Råds møde i Amsterdam besluttede stats- og regeringscheferne, at Europa-Parlamentets medlemmer skal have ensartede og fælles vilkår, og at Parlamentet skal fremsætte forslag til en fælles statut.
Derefter har man i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, i Parlamentets ledende organer og i de forskellige grupper drøftet, hvordan et sådant forslag skal se ud. Den tyske socialdemokrat, Willy Rothley, har udarbejdet et forslag, der efter en række ændringer har kunnet opnå et bredt flertal.
Vi støtter princippet om, at medlemmerne skal have samme løn, uanset hvilket land de kommer fra, og at rejsegodtgørelser udbetales på grundlag af de faktiske udgifter. Vi har imidlertid en anden opfattelse af principielle spørgsmål med hensyn til beskatningen af medlemmernes løn. Vi mener, at politikere skal betale samme skatter og afgifter som dem, deres vælgere rammes af.
Vi har derfor valgt at stemme hverken for eller imod.

Christodoulou
Med min erklæring vil jeg forklare, hvorfor jeg indtil dette tidspunkt har afholdt mig fra at udtale mig om dette emne. Jeg synes, at den stemning, der er skabt, og den måde, denne betænkning promoveres på, især med henblik på de kommende valg til Europa-Parlamentet, langt fra forbedrer Europa-Parlamentets image. Jeg mener desuden, at vi har langt alvorligere ting at beskæftige os med. Derfor ser jeg det som min pligt at undlade at stemme.

Deprez
Eftersom Pierre Poujades' tankegang dominerer i flere kredse, som ikke har ord, der er hårde nok til at fordømme det, de kalder »den politiske klasse og dens fordele og indtægter«, er det efter min mening yderst hensigtsmæssigt endnu en gang at minde om, at lønnen for parlamentsmandatet i høj grad er en demokratisk garanti, og at dens indførelse i forrige århundrede blev betragtet som en stor sejr i de mest fremskridtsvenlige kredse.
Den sikrer nemlig, at enhver, der stiller op til et valg, reelt får mulighed for at udøve det efterstræbte mandat, såfremt vedkommende bliver valgt, og det uanset ens personlige økonomiske situation. Parlamentarikernes løn sikrer også deres uafhængighed. Der er i øvrigt ikke nogen grund til, at det princip om »lige løn for lige arbejde«, man med god grund anvender så ofte, ikke også skulle gælde for europaparlamentarikerne. De store lønforskelle, vi ser i dag, og som afhænger af parlamentarikernes nationalitet, er således helt uberettigede.
Det er som følge heraf yderst rimeligt, at parlamentsmedlemmer, der har det samme politiske mandat, får den samme løn, der beskattes ud fra samme beskatningsgrundlag for Fællesskabet (som ophæver de modsætningsfyldte virkninger af de nationale beskatningsordninger), og at de får en supplerende godtgørelse, der dækker rejse- og sekretariatsudgifter. Betænkningen om medlemsstatutten kommer i det hele taget på rette tidspunkt.
Jeg er ligesom vores ordfører overbevist om, at denne statut skal være så klar og gennemskuelig som muligt, så man undgår mistænksomhed og anklager, der begrundes med eventuelle skjulte fordele. Ud fra den betragtning ville jeg personligt have foretrukket, at der ikke var nogen overgangsordning, og at alle parlamentsmedlemmer fik samme vederlag fra juli 1999. Jeg undlod derfor at stemme ved den endelige afstemning om bilaget.
Uanset hvordan det forholder sig, mener jeg, at indførelsen af en statut for Europa-Parlamentets medlemmer er et stort skridt i den rigtige retning. Jeg støtter derfor den tekst, der forelægges for os i dag.

Donner, Myller, Paasilinna og Paasio
På plenarmødet torsdag den 3. december stemte vi imod bilag 1, artikel 1, stk. 2, fordi vi ikke kan acceptere, at der kun betales skat af parlamentsmedlemmets vederlag til Det Europæiske Fællesskab. Det arbejde, som et medlem i Europa-Parlamentet udøver, er i den grad forbundet med arbejdet i hjemlandet, hvor han/hun også har sin faste bopæl, at en beskatningsmæssig forskel i forhold til andre borgere ikke kan begrundes. Et medlem af Europa-Parlamentet bør betale skat i hjemlandet på lige fod med andre borgere.
Vi stemte alligevel for hele betænkningen, fordi en forkastelse af betænkningen medfører megen forvirring, f.eks. at systemet, hvorefter godtgørelser af rejseudgifter ikke refunderes efter faktiske omkostninger, som de efter vores mening bør, forbliver gældende. Vi mener, at det skader Europa-Parlamentets status og omdømme, hvis statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, som længe er blevet krævet og udarbejdet, ikke bliver vedtaget.

Eriksson, Seppänen, Sjöstedt og Svensson
Vi er valgt til dette Parlament som medlemmer for valgkredse i vores hjemlande, hvis vælgere vi repræsenterer. Vi ser derfor ikke noget behov for at erstatte reglerne for vores forhold med en fælles statut. Tværtimod er det vigtigt, at vores forhold og valgsystemer fastsættes i de lande, som vi repræsenterer. Ellers risikerer europaparlamentarikerne at blive EU's repræsentanter hjemme i stedet for det modsatte.
I begrundelsen for dette forslag siger man normalt, at vi skal have lige vilkår, f.eks. lige løn. Men det bliver ikke resultatet af dette forslag, tværtimod vil det medføre, at vi også fremover vil have forskellige vilkår. Derimod får mange af os en kraftig lønforhøjelse, hvilket er helt umotiveret. Hvorfor skal vi have mere i løn end medlemmerne af vores nationale, »rigtige« parlamenter?
Endnu mere urimeligt er forslaget om, at vi skal betale en særlig, meget lav EU-skat. Hvorfor skal vi ikke som højtlønnede betale skat som alle andre der, hvor vi bor? På samme måde er der heller ingen grund til, at vi får formuer i form af pension og andet, der er større end det, vores nationale parlamentarikere får.
Rothley-betænkningen mangler egentlig substans med hensyn til at forbedre Parlamentets arbejdsmuligheder. Forslaget medfører blot, at en meget privilegeret gruppe, hvilket vi er, bevilger sig selv formuer.

Ewing
Min holdning til Rothley-betænkningen er, at vi har brug for en fælles statut for at stoppe forskelsbehandlingen af medlemmer fra de forskellige medlemsstater. Dette kræver ens løn. Jeg mener, at lønnen skal fastsættes proportionalt efter en dommers løn. Hvis man har den samme løn, skal man tilsvarende beskattes ens. Det er der dannet klar præcedens for, idet EU-tjenestemænd bliver beskattet på den samme måde.
Overgangsperioden er ulogisk. Når en borger stiller op som medlem af Europa-Parlamentet, bør vedkommende acceptere lønnen. Det generelle forslag alene, uden detaljer, skal forelægges Rådet.

Gahrton, Holm og Lindholm
Af følgende grunde tager vi afstand fra og forbehold over for det beslutningsforslag, som Parlamentet i dag har vedtaget om en fælles statut for parlamentsmedlemmer:
Det er ubegribeligt, at Europa-Parlamentet som retsgrundlag bruger en artikel (190, stk. 5) i en traktat, som ikke er trådt i kraft, nemlig Amsterdam-traktaten.-I artikel 190, stk. 5, fastlægges det, hvordan Parlamentets medlemmer skal udøve deres hverv. Noget grundlag for en statut om fælles tjenesteforskrifter, EU-løn, EU-skat osv. er der ikke.Hensigten er i henhold til betænkningen at frigøre medlemmerne fra medlemsstaterne, hvilket vi anser for uacceptabelt ud fra et demokratisk synspunkt. For os er det et vigtigt demokratisk princip, at medlemmerne repræsenterer deres vælgere i de respektive medlemsstater.
Vi anser det også for en selvfølge, at folk betaler skat der, hvor de bor - også selvom der er tale om et medlem af Europa-Parlamentet.
Nu bliver resultatet, hvis Rådet ikke stopper dette, hvilket vi håber, at Europa-Parlamentets medlemmer får et nyt løn- og skatteparadis i EU. Det vil sikkert ikke bidrage til borgernes respekt og tillid.
Med hensyn til rejsegodtgørelserne har vi hele tiden krævet, at systemet bliver ændret, så man kun kan få godtgjort de faktiske udgifter. Denne beslutning havde Parlamentets Præsidium kunnet tage for længe siden, da den har beføjelserne til det. Nu har man koblet dette spørgsmål sammen med spørgsmålet om den fælles statut for at give det et alibi.
Bl.a. af ovenstående grunde har vi stemt nej til betænkningen.

Haarder og Riis-Jørgensen
Vi stemmer for, selvom vi er for national beskatning,
fordi en vedtagelse af forslaget er den eneste vej til den nødvendige dialog med Rådet om en fælles statut, og-fordi forslaget indebærer, at rejsereglerne omlægges, så alene de faktiske rejseudgifter refunderes.
Hulthén
Europa-Parlamentet tager i dag stilling til en fælles statut for medlemmerne. I det følgende vil jeg kort forklare, hvorfor jeg ikke mener mig i stand til at støtte det fremsatte forslag.
I betænkningen foreslås det, at alle medlemmer uanset nationalitet skal have samme løn. I henhold til forslaget om en løn, der beregnes som gennemsnittet af lønnen i de nationale parlamenter, betyder det, at medlemmer fra lande som mit eget får en meget betydelig lønforhøjelse. Jeg kan ikke støtte en sådan forhøjelse af parlamentarikernes løn. Jeg kan heller ikke støtte forslaget om en fælles EU-skat, men mener, at alle parlamentarikere skal beskattes i deres respektive hjemlande.
Det er vigtigt, at reglerne for parlamentarikernes løn og godtgørelser er så klare og tydelige som muligt. Offentligheden skal have fuldt indblik i, hvordan midlerne udbetales, og ligeledes hvordan de anvendes. Derfor er jeg glad for, at man i forslaget også kommer ind på spørgsmålet om parlamentarikernes rejsegodtgørelser og her foreslår, at kun de faktiske udgifter godtgøres.
Jeg mener, at forslaget i øvrigt ikke er i overensstemmelse med de krav, man bør stille til tydelighed og indsigt. I betænkningen foreslås der et indviklet system, som betyder, at nogle parlamentarikere i en periode får mulighed for at vælge mellem den ens løn og den nuværende løn. En lignende løsning foreslås for medlemmernes pensioner.
Endvidere mener jeg, at mange andre økonomiske spørgsmål ikke løses på en god måde gennem dette forslag. Jeg tænker f.eks. på de tilfælde, hvor medlemmer med arbejde uden for Europa-Parlamentet på denne måde får forskellige aflønningsformer og rettigheder. I disse tilfælde bør man efter min mening nedsætte lønnen fra Europa-Parlamentet med et tilsvarende beløb.

Iversen og Kirsten Jensen
De danske socialdemokrater mener, at medlemmerne af Europa-Parlamentet skal aflønnes og beskattes i det land, hvor de er valgt. Medlemmerne er ikke udstationerede og bør være tilsluttet de sociale sikringsordninger, der gælder i deres hjemland. Der kan godt være en fælles ramme for aflønningerne, som Parlamentets ledelse og Rådet kan forhandle sig frem til, men udmøntningen skal ske nationalt.
Vi har stemt for et forslag om, at rejseafregningen skal ske efter bilag, helt uden tvetydigheder, så det ikke længere er muligt, at man får udbetalt prisen på en businessclass-billet, selvom man har rejst på en anden kategori. Målet er transparens, således at løn er løn, og omkostningsgodtgørelse er godtgørelse for omkostninger.
At EU-modstandernes gruppe I-EDN har benyttet chancen til at stille et forslag, som reelt vil gøre det umuligt at retsforfølge Le Pen er helt fantastisk! Selvfølgelig skal man som folkevalgt stå til ansvar for det, man siger, og for, hvordan man stemmer. Men det synspunkt deler EU-modstanderne åbenbart ikke. Europa-Parlamentet ophævede netop Le Pens immunitet i oktober for hans udtalelser om, at gaskamrene i kz-lejrene var en detalje i den anden verdenskrigs historie.

Kristoffersen, Rovsing og Schlüter
De danske konservative medlemmer af Europa-Parlamentet ønsker gennem dagens afstemning om Europa-Parlamentets betænkning vedrørende medlemmernes statut at give udtryk for, at vi er tilhængere af en gennemskuelig og klar statut, hvor medlemmerne i økonomisk henseende fortsat behandles på lige fod med medlemmerne af de nationale parlamenter i deres respektive medlemsstater.
Ligeledes må medlemmernes forhold på en række andre områder reguleres af medlemsstaterne individuelt, herunder også spørgsmålet om, hvorvidt hvervet som medlem af Europa-Parlamentet er foreneligt med medlemskab af det nationale parlament og/eller andre hverv.

Lindqvist
EU er en sammenslutning af 15 nationale medlemsstater. Europa-Parlamentets medlemmer repræsenter vælgerne i deres hjemlande. Medlemmernes løn og beskatningen af medlemmerne skal derfor fastsættes af de medlemsstater, hvor medlemmerne bor og lever. Der er derfor intet behov for en fælles statut med samme løn og beskatning på EU-niveau.
Hele tanken om EU-beskatning af Europa-Parlamentets medlemmer er fejlagtig. Der er ingen grund til, at Europa-Parlamentets medlemmer skal bevilge sig selv fordele, som almindelige borgere ikke har. Det skaber et EU-skattely, som kun bidrager til at øge mistilliden til hele EU og ligeledes påvirker det gode europasamarbejde i negativ retning.
I forbindelse med denne betænkning har jeg ligesom ved tidligere betænkninger og budgetafstemninger stemt for, at rejsegodtgørelser skal udbetales efter regning. Europa-Parlamentet burde for længst have besluttet at rejsegodtgørelser udelukkende skal udbetales efter regning. Spørgsmålet burde have været behandlet separat og ikke blandet sammen med forslaget om en fælles statut. Derfor har jeg stemt ja til forslaget om rejsegodtgørelser efter regning. Det har ikke været let, da spørgsmålet om rejsegodtgørelser er blevet pakket ind i ændringsforslag, der ligeledes drejer sig om den fælles statut. Jeg har derfor stemt nej ved den endelige afstemning om hele forslaget om en fælles statut.
Den fælles statut har sin hjemmel i Amsterdam-traktaten, som endnu ikke er trådt i kraft. Dette forslag om en fælles statut foregriber derfor medlemsstaternes ratificering af traktaten. Denne fremgangsmåde forstærker blot EU's demokratiske underskud. Forslaget burde have været afvist alene af denne formelle demokratiske grund.

Pailler
Jeg stemte ja til uforeneligheden af visse hverv og nej til kumulation af mandater. Jeg er enig i, at godtgørelsen for udgifterne skal ligge tættere på de egentlige priser, men jeg foretrækker et forud fastsat maksimumsbeløb for ikke at forøge antallet af kontrolprocedurer. Jeg mener også, at parlamentsmedlemmernes vederlag skal blive ved med at stå i forhold til levestandarden i deres hjemlande og til de nationale parlamentsmedlemmers vederlag. Kan harmoniseringen af parlamentsmedlemmernes vederlag ikke gå forud for valgprocedurer, der foreskrives af Den Europæiske Union, eller for europæiske partier? Alle disse spørgsmål fortjener at blive taget op i en klar debat, både her og i alle medlemsstaterne.
Vi må ikke give efter for de populistiske fristelser, som jeg må afvise, selvom de kommer fra venstrefløjen! Det er hykleri og populisme, der skærpes af mediernes ofte antiparlamentariske interesse; medier, der i øvrigt i stor udstrækning er uvidende om vores arbejde.
Endelig beklager jeg, at spørgmålet om mandatets ophør og medlemmets tilbagevenden til et erhverv ikke er blevet taget op i dette udkast til statut. Det er en foranstaltning, som ville gøre rekrutteringen af politikere mere demokratisk!
Dette var alle de forbehold, der har fået mig til at undlade at stemme ved den endelige afstemning, selvom jeg bifalder indførelsen af en statut for Europa-Parlamentets medlemmer af gennemsigtighedsgrunde og demokratiske grunde.

Palm
Hele mit politiske arbejde og engagement bunder i overvejelser om lighed og stræben mod et retfærdigt samfund. Nogle af de største uretfærdigheder, som Europas borgere oplever i dag, er af økonomisk art. En af dem er store indkomstforskelle, som desuden har en tendens til at blive stadig større.
I betænkningen foreslås et fælles lønniveau, som for de svenske medlemmer af Europa-Parlamentet vil medføre en kraftig lønforhøjelse. Jeg er imod en lønforhøjelse for Europa-Parlamentets medlemmer, dels fordi mindre lønforskelle er en vigtig del af arbejde for lighed, dels fordi medlemmerne allerede i dag får en meget pæn løn.
Jeg ser ingen grund til, at der skal svares skat til EU. Der skal være en sammenhæng mellem det sted, hvor man betaler skat, og det, den går til. Som svensker og bosat i Sverige benytter jeg det svenske velfærdssystem, og så skal jeg også være med til at betale det. Jeg er altså imod, at Europa-Parlamentets medlemmer fritages for national beskatning. Derfor stemmer jeg imod den foreslåede »EU-skat«.
I betænkningen foreslås et forbedret system for medlemmernes rejsegodtgørelse. Det glæder mig, at vi får et mere regulært og ærligt system, som ikke giver medlemmerne mulighed for at score en privat gevinst på et sygt rejsegodtgørelsessystem, som det er tilfældet i dag.
Det pensionssystem for parlamentarikere, der foreslås i betænkningen, er ikke selvfinansieret, men kræver, at systemet tilføres yderligere skattepenge, for at det kan løbe rundt. For alle andre pensionssystemer kræver vi, at de skal være selvfinansierede, og det gør jeg også her. Derfor stemmer jeg imod pensionssystemet.
Der er en grund til, at alle medlemmer af Europa-Parlamentet skal have samme løn, nemlig at arbejdsopgaverne er de samme. Det er vigtigt, at man har samme politiske ansvar og spillerum, og at man har de samme praktiske muligheder for at lave politisk arbejde. Betænkningen indeholder en hel del, som jeg ikke kan tilslutte mig, og som jeg stemmer nej til, men principielt stiller jeg mig positivt over for en fælles statut, hvad angår lønnen. Jeg mener dog, at det skal tage længere tid at indføre den, og at det under ingen omstændigheder må føre til højere lønninger.

Papakyriazis
I forbindelse med afstemningen om Rothley-betænkningen var jeg nødsaget til hver gang at stemme blankt under de utallige utrolige (og »upolitiske«) afstemninger ved navneopråb, hvilket skyldes Præsidiets for mig uacceptable beslutning, som på den sædvanlige hensynsløse møde »definerer« medlemmernes tilstedeværelse og parlamentariske virke.
Min egentlige hensigt var at undlade at deltage i denne procedure, da jeg mener, at hele behandlingen af aflønningsspørgsmålet er nedværdigende for Europa-Parlamentet!

Reding
Jeg har helt afholdt mig fra at deltage i afstemningsproceduren i forbindelse med Rothley-betænkningen om statutten for Europa-Parlamentets medlemmer. Jeg ville hverken deltage i forhandlingen herom eller i beslutningstagningen, og det af følgende grunde:
1.Det passer sig ikke for det afgående Parlament at træffe restriktive beslutninger, der vedrører de medlemmer, der skal vælges i juni 1999. Politiske aktioner af den art burde man først have fået lov til at sætte i gang efter valget til Europa-Parlamentet.2.Det er uklogt, når Europa-Parlamentet i begyndelsen af en europæisk valgkampagne giver offentligheden det »forkerte« indtryk, at det hovedsageligt tager vare på sine egne interesser.3.På et tidspunkt, hvor Europa står over for at skulle træffe skæbnesvangre beslutninger - indførelsen af den fælles mønt, reformen af landbrugspolitikken og strukturfondene, udvidelsen af Unionen, den finansielle reform af EU - er det efter min mening politisk forkert at dreje væk fra disse væsentlige spørgsmål med diskussioner - der er under offentlighedens stadige intensive bevågenhed - om medlemmernes lønninger.
Theorin og Wibe
Det er udmærket med et initiativ til ændring af de nuværende uacceptable godtgørelsessystemer. Rejsegodtgørelser bør udbetales i henhold til de faktiske udgifter. Vi vil stemme imod Rothley-betænkningen af flere grunde, bl.a. følgende:
Vi mener ikke, at vi kan forsvare at bevilge os selv og vores parlamentskolleger en lønforhøjelse på tæt ved 70 %, som ligeledes kombineres med en for os svenskere kraftigt nedsat skat, idet lønnen underkastes EU-beskatning. Vi mener, at vores løn skal ligge på samme niveau som i den svenske Rigsdag. Desuden er det uacceptabelt, at der skal betales EU-skat. Lønningerne bør følge de nationale parlamentarikeres løn, og skatten bør betales i de respektive hjemlande.

Vaz da Silva
Denne betænkning omhandler ikke kun et bureaukratisk spørgsmål, sådan som dens titel kan give indtryk af. Den vil fremover definere sådanne fundamentale spørgsmål som det reelle indhold i Parlamentets interne demokrati og magtbalancen mellem landene i »den hårde kerne« og landene i »periferien«.
Hvis man gik med til at adskille - sådan som det næsten var ved at ske - to uadskillelige beslutninger, nemlig vedtagelsen af en fælles statut for medlemmerne - altså samme vilkår for alle uanset, hvilket land de kommer fra - og vedtagelsen af en ny ordning for rejseafregning baseret på de faktiske udgifter, ville man få et Europa-Parlament i to hastigheder. Medlemmerne fra landene i periferien og med lave lønninger - som spaniere, finner og portugisere - ville komme til at mangle midler til at opretholde en aktiv deltagelse i Parlamentet og til at rejse på kontaktmissioner.
Imens ville de andre medlemmer - der bor tættere på »centrum« og har højere lønninger, ud over forskellige officielle goder i deres egne lande - udfylde pladsen og træffe beslutninger sig imellem. Det er alvorligt, at det overhovedet har været en mulighed. Og vedtagelsen af en overgangsperiode, hvor man fastholder uligheden mellem medlemmerne, er et foruroligende signal. Heldigvis har den sunde fornuft, forstærket af de »svages« kampiver, vundet over de »stærkes« arrogance og blindhed.
Det var på et »hængende hår«, at vi ikke fik en sort dag for demokratiet.
Jeg har stemt for betænkningen i bevidstheden om, hvor vanskeligt det var at opnå denne halve sejr. Men jeg er hverken tilfreds eller beroliget.

Wijsenbeek
Hermed meddeler jeg, at jeg støtter betænkningen af Rothley i alle dens punkter, led og bilag. Efter min mening er det vigtigste heri, at den i artikel 6 i traktaten forbudte diskrimination mellem nationaliteter hermed ophæves.
Det var en krænkelse af traktaten, som netop blev krænket af Parlamentet som institution under traktaten i 20 år. Jeg er stolt over, at denne henvisning til forbuddet mod diskrimination kom med i betænkningen af hr. Rothley gennem et ændringsforslag fra min side. Det betyder endvidere, at dette princip også skal anvendes vedrørende den fælles skat.
Endvidere vil jeg lykønske ordføreren, Parlamentets formænd og Retsudvalget med deres indsats for at nå frem til et forslag, som er acceptabelt for næsten alle. Det er nu op til Rådet og ministrene.
Indstilling ved andenbehandling af Tomlinson (A4-0436/98)

Lindqvist
Den gældende forordning indeholder bestemmelser om økonomisk og teknisk samarbejde mellem EU og de besatte område på Vestbredden og i Gaza for at styrke fredsprocessen. Denne støtte har givet et meget dårligt resultat. De forslag, der nu fremsættes, har til formål at rette op på denne situation. Jeg støtter disse forslag. Det er imidlertid utrolig vigtigt, at der foretages en grundig og regelbunden økonomisk gennemgang af støtten, og at eventuelle fejl indberettes straks for at undgå en gentagelse af tidligere fejltagelser.
Betænkning af Ferri (A4-0400/98)

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Vi mener, at der er stort behov for at øge koordineringen af den supplerende pensionsdækning i de respektive medlemsstater. En koordinering med lige behandling og forbud mod diskriminering er nødvendig for at lette arbejdstagernes fri bevægelighed. Det er ikke tilfredsstillende, at forskellige nationale regler på dette område i realiteten betyder, at arbejdstagerne hindres i at tage arbejde i andre lande eller udsætter arbejdstagerne for en risiko for, at de fortaber retten til deres optjente pensioner, eller at disse mister værdi, når de flytter til en anden medlemsstat. Vi vil dog understrege, at en sådan koordinering ikke må ske gennem aftalebestemte pensioner eller tjenestepensioner på en sådan måde, at parternes frie forhandlingsret indskrænkes på grund af alt for vidtrækkende og detaljerede bestemmelser om disse pensioners udformning. Vi vil også understrege vores synspunkt om, at pensionssystemer inden for rammerne af værdifulde forsigtighedsprincipper til beskyttelse af pensionernes værdi kan få en mere aktiv rolle vedrørende tilførslen af investeringskapital.

Palm
Et almindeligt pensionssystem, som garanterer alle borgere en økonomisk tryg alderdom gennem en forholdsvis høj og indkomstafhængig godtgørelse, er bevisligt det bedste pensionssystem. I dag findes der mangler i landenes pensionssystemer, som bl.a. skyldes det forhold, der tages op i betænkningen, nemlig at alderspyramiden i de fleste medlemsstater er vendt på hovedet. Altså: Der er for få penge i systemet til at kunne garantere den nødvendige tryghed.
For at sikre en økonomisk tryg alderdom for os, der er unge i dag, må medlemsstaterne gå i gang med at afhjælpe manglerne i de almindelige pensionssystemer. Vi må bevæge os i retning af en fremtid, hvor vi har et almindeligt og altomfattende socialsikringssystem for ældre.
De supplerende pensioner er netop blot supplerende. De er et bevis på, at der er mangler i det almindelige pensionssystem. Hvis de almindelige pensionssystemer fungerede til alle borgeres tilfredshed, hvilket jeg ønsker og arbejder for, ville der ikke være behov for de supplerende forsikringer.
Indledningen til betænkningen er udmærket. I betragtning A fremhæves det, at »Den offentlige sociale beskyttelse (...) bør [fortsat] udgøre hjørnestenen i EU's sociale sikringsordning«. Det er jeg fuldstændig enig i, men lidt efter lidt begynder ordføreren at modsige sig selv, og i punkterne er der en hel del, jeg ikke kan støtte.
Punkt 6 viser, at de private pensioner har visse problemer med at finde et marked. Man mener, at dette skal gøres lettere gennem politiske beslutninger, og man nævner nogle stykker. Bl.a. mener jeg, at det store problem er fejlene ved det almindelige system, men fremfor alt kan jeg ikke være enig i de foranstaltninger, der nævnes med henblik på at lette investeringer. Det nævnes bl.a., at nogle industri- og finanssektorer bør privatiseres. Det er muligt, men der findes også nogle, der bør kollektiviseres for at skabe tryghed for borgerne. Jeg kan ikke støtte en tekst, hvor man så kategorisk taler for privatisering af sektorer, som er af almen interesse. Desuden er det et nationalt anliggende, hvordan ejerforholdet skal se ud i visse sektorer.
Jeg kan heller ikke støtte en såkaldt »retfærdig konkurrence mellem samtlige aktører«, da det efter min mening vil føre til uretfærdighed mellem borgerne. Som jeg beskrev indledningsvis, er et almindeligt pensionssystem bevisligt det bedste og desuden det mest omfordelende og retfærdige system. Derfor mener jeg, at politikernes opgave må være at begrænse de supplerende forsikringers opståen og udvikling, hvilket bedst kan ske gennem forbedring af de almindelige pensioner. Hvis man ligestiller private og offentlige aktører på pensionsmarkedet, risikerer man, at konsekvensen i stedet bliver en udhuling af de offentlige.
Fra punkt 20 og fremad findes der en hel del punkter, hvor man taler om harmonisering af skatteregler og fremfor alt om, hvordan beskatningen af indkomst og pensioner skal være i sammenhæng med supplerende pensionsforsikringer. Beskatning ligger uden for EU's kompetenceområde, og for medlemsstaterne er det vigtigt, at de selv kan udforme deres skattepolitik alt efter, hvordan velfærdspolitikken er opbygget. Derfor kan jeg ikke støtte nogen af punkterne 20-23 samt 26.

Theonas
Som led i det overordnede forsøg på videreudvikling af kapitalmarkederne arbejder Kommissionen på en udvidelse af den »fælles pasordning«, der gælder for forsikringsselskaber og banker, så den også kommer til at omfatte pensionsfonde, samt på en liberalisering af de sidstnævntes investeringer, og nu meddeler den, at den agter at forelægge et direktivforslag om dette emne.
Vi vil gerne understrege, at spørgsmålet om supplerende pensioner er af overordentlig stor betydning for EU's millioner arbejdstagere, uanset hvor mange forskellige nationale ordninger der findes. Den væsentligste forskel mellem de pensioner, der udbetales via disse ordninger, og de private pensioner er, at førstnævnte ydes af juridiske offentlig- eller civilretlige personer af ikkekommerciel karakter, mens sidstnævnte har en klar privat og naturligvis kommerciel karakter og ydes som led i forsikringsaftaler.
Vi er imod ethvert forsøg på at sidestille disse to pensionsformer juridisk. Dette ville medføre en yderligere underminering af de offentlige sikringsordninger til fordel for forsikringsselskaberne. Den offentlige sociale sikringsordning, som den udformedes i efterkrigstiden, og som de supplerende pensionsfonde også er en del af, adskiller sig væsentligt fra det private sikringssystem, idet omfattelsen heraf er underlagt lovmæssige bestemmelser og kollektive overenskomster og er grundlæggende obligatorisk. I øvrigt er det ikke tilfældigt, at der argumenteres for det private sikringssystem på et tidspunkt, hvor dels de kvælende finansielle indskrænkninger, som ØMU'en, den fælles valuta og stabilitetspagten gennemtvinger, dels den nye beskæftigelsespolitik og famøse konkurrenceevne lægger et kvælende pres på den offentlige sikringsordning og udnyttes til gradvis at opløse dette system. I denne forbindelse er det karakteristisk, at der gøres forsøg på at flytte ansvaret for organiseringen af sikringssystemet væk fra staten over til arbejdstagerne - individuelt eller på virksomhedsplan via private gruppeforsikringer - hvilket rammer enhver form for kollektivitet og social solidaritet og kun tjener forsikringskartellernes udbytte.
Pensionsfondenes investeringer er et kritisk spørgsmål, som kræver fornuft, ansvarlighed og effektiv kontrol. Fondenes kapitalreserver tilhører arbejdstagerne - fondenes medlemmer - og kan ikke stå til rådighed til hasardspil og børsfornøjelser. Den vedvarende børskrise viser, hvilke konsekvenser jagten på de »høje afkast« kan have. Og vores bekymring forstærkes af tendenserne til at ændre på bestemmelserne om forebyggende overvågning og mindskelse af kravene herom samt liberaliseringen af de lovrammer, der regulerer investeringsmapper, med henblik på at øge anbringelsen i aktier. Hvad er der i grunden sket siden dengang, da EU selv fastlagde sådanne regler for livsforsikringer med den begrundelse, at en spredning af aktiverne på flere kategorier af formueelementer og indførelsen af kvantitative restriktioner begrænser risikoen?
Dette er et spørgsmål, som efter vores opfattelse ikke kan diskuteres. De ændringsforslag, vi har stillet, understreger vores modstand og de principper, der danner grundlag for vores afvisning af enhver form for ordning, der indebærer liberalisering og ukontrolleret forvaltning af pensionsfondenes reserver, så de inddrages i børsspillets lykkejagt. Selvom betænkningen indeholder nogle positive bemærkninger, accepterer den Kommissionens vej og går i nogle tilfælde endnu længere, idet den opfordrer til anvendelse af konkurrencereglerne på pensionsfondene ud fra en ligestilling af disse med forsikringsselskaberne. Af disse årsager vil vi stemme imod betænkningen.

Wibe
Grunden til, at jeg hverken stemte for eller imod ved visse afstemninger om denne betænkning, er, at det ikke lykkedes mig at få fat i en svensk udgave af betænkningen. Der fandtes heller ikke nogen engelsk eller dansk udgave, så jeg var tvunget til at tilegne mig indholdet fra en tysk udgave. Desværre er mine tyskkundskaber ikke så gode, at jeg er sikker på, hvad der stod i de forskellige punkter. Derfor stemte jeg hverken for eller imod ved disse afstemninger.
Betænkning af Caccavale (A4-0430/98)

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Vi glæder os over den store indsats, som Letland har gjort, ikke mindst med hensyn til at tilpasse sin lovgivning til EU's lovgivning, med henblik på at bane vejen for sit fremtidige EU-medlemskab. EU's udvidelse mod Øst- og Centraleuropa giver os en historisk mulighed for at skabe en varig fred baseret på principperne om frihed og demokrati.
Det er vigtigt, at EU ikke svigter den stærke sociale vilje, der findes i Letland, til, at landet skal være fuldgyldigt medlem af Den Europæiske Union. Kommissionen burde udnytte muligheden og afsende tydelige signaler til det lettiske folk om, at tiltrædelsesforhandlingerne vil blive indledt snarest muligt.

Palm
Det er glædeligt at se, at Europa-Parlamentet nu er af den opfattelse, at tiltrædelsesforhandlingerne med Letland bør indledes uden yderligere forsinkelser. Jeg kan dog ikke være enig med ordføreren om anledningen. Ordføreren mener, at Letland har opnået »gode resultater (...), for så vidt angår overgangen til markedsøkonomi samt med hensyn til privatisering, inflationsbegrænsning og opnåelse af budgetbalance«. Jeg mener, at det er en skam, at de økonomiske kriterier, der er opstillet for ansøgerlandene, i så høj grad er kommet til at dreje sig om privatiseringer og markedsøkonomi. Kapitalisme og markedsøkonomi er ikke den mest effektive og rationelle måde at producere og fordele ressourcer på. I en verden, hvor 40.000 børn dør af sult og sultrelaterede sygdomme hver dag, hvor 80 % af menneskerne forbruger 20 % af ressourcerne samtidig med, at andre vælter sig i luksus, hvor 90 % af kapitalen bruges til uproduktiv spekulation i stedet for investeringer, er det nok at se sig omkring for at konstatere, at der er brug for en demokratisk styring af økonomien. Der er behov for, at vi i fællesskab opbygger et samfund, hvor menneskerne får magten over deres hverdag og deres liv. Målet må være, at en produktion, der er beregnet på behov, erstatter jagten på profit, at solidaritet erstatter konkurrence, og at demokrati erstatter »økonomi«.

Souchet
Der er ikke meget nyt i alle de betænkninger, der forelægges for os i dag om de ansøgerlande, som Kommissionen har anbragt i gruppe to. I betænkningerne nøjes man nemlig med at forlange, at sondringen mellem »in« og »pre-in« tages op til revision, så alle de lande, der er anbragt i denne anden kategori, når som helst kan overgå til den første kategori som følge af deres indførelsesgrad af acquis communautaire .
Selvom Berlinmurens fald og de kommunistiske styrers ophør i starten af dette årti gav forhåbninger om en hurtig politisk genforening af Europa, der kunne have udmøntet sig i en kontinental føderation, har den måde, hvorpå man har fortsat den europæiske konstruktion, og den måde, hvorpå man har koncentreret denne om integrationsmetoden, forhindret dette.
Ansøgerlandene er blevet underkastet en ydmygende »frasorteringsprocedure« og er udelukkende blevet bedømt ud fra deres evne til at tilpasse sig fællesskabsmaskineriet i stedet for straks at blive anerkendt som fuldgyldige medlemsstater i Europa. Den forvirring, med hvilken man har behandlet to helt forskellige spørgsmål, nemlig spørgsmålet om disse landes økonomiske og sociale reform og spørgsmålet om den politiske anerkendelse af deres europæiske tilhørsforhold, har ført til, at vi lader til at tinge med dem om deres fulde status som europæere, hvilket medfører skuffelse, bitterhed og had.
Det er i øvrigt slående, at Den Europæiske Union, sådan som den udvikler sig i dag, ikke er interesset i at blive beriget med erfaringen, kulturen og talenterne i de lande, den agter at indlemme, men i stedet bare er fuldstændig optaget af at behandle dem som en ubarmhjertig bogholder, belære dem og sluge deres institutioner råt.
Da vi brændende ønsker en genforening af det europæiske kontinent, kan vi derfor kun beklage, at der ikke er nogen egentlig debat om Den Europæiske Unions karakter. Den tavshed, som man forsøger at pålægge de europæiske folk i dag med hensyn til dette spørgsmål, der er vigtigt for deres fremtid, risikerer ikke at være så let at overføre til de østeuropæiske folk, som nogle tror. De ved nemlig kun alt for godt, hvad løgn og overstat betyder.
Betænkning af Bernard-Reymond (A4-0428/98)

Palm
Ordføreren ønsker, at Europa-Parlamentet »tilskynder Rumænien (...) til at fortsætte de nødvendige reformer, især privatiseringsprocessen (...)«. Videre konstateres det, at det desværre ikke er muligt at anbefale, at der indledes tiltrædelsesforhandlinger under de nuværende omstændigheder. Disse omstændigheder består til dels i, at demokratiske rettigheder som pressefrihed endnu ikke er gennemført fuldt ud i landet, men først og fremmest, at Rumæniens økonomi ikke opfylder de såkaldte København-kriterier.
Det glæder mig, at samtalerne går videre, da jeg er stærk tilhænger af EU's udvidelse. Men EU er et politisk projekt, ikke et økonomisk. Derfor finder jeg det ulykkeligt, at man lægger større vægt på økonomiske kriterier end demokratiske rettigheder. Som socialdemokrat mener jeg ikke, at EU skal være nogen »rigmandsklub«. Hvad angår kravet om privatiseringer, mener jeg, at dette er et spørgsmål, der skal afgøres på nationalt plan. Et vist mål af statsligt ejerskab er desuden nødvendigt, hvis man skal kunne garantere befolkningen velfærd på et tilfredsstillende højt niveau.
Betænkning af Wiersma (A4-0427/98)

Palm
Ordføreren mener, at det er for tidligt at træffe en endegyldig beslutning om Slovakiets ansøgning før sidst i 1998, men mener, at Parlamentet skal have en ny mulighed for at udtale sig senest i maj 1999. Jeg hilser dette forslag velkommen, da jeg er en varm tilhænger af en hurtig udvidelse af Den Europæiske Union. Ordføreren mener, at grunden til, at Slovakiet bør vente, er, at den økonomiske situation synes forværret til trods for, at man efter parlamentsvalget i september har mulighed for at opfylde den politiske del af København-kriterierne. Den løsning, der foreslås, består i, at man vedtager de foranstaltninger, der er nødvendige for at indføre en velfungerende markedsøkonomi, og skaber større åbenhed i forbindelse med denne proces, navnlig med hensyn til privatiseringer. Jeg mener imidlertid, at man bør være forsigtig med at prøve at løse et lands økonomiske problemer gennem hurtig indførelse af markedsøkonomi. Den metode har man f.eks. prøvet i Rusland, hvor den gennemsnitlige levetid som et resultat heraf faldt med seks år i begyndelsen af 1990'erne. I stedet bør man i første omgang satse på at opbygge en stærk og velfungerende offentlig velfærdssektor samt demokrati med EU's hjælp.
Betænkning af Kristoffersen (A4-0431/98)

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Den Europæiske Unions udvidelse mod øst giver os en historisk mulighed for at skabe varig fred, demokrati og velfærd. Med hensyn til Litauen ser vi meget positivt på de betydelige anstrengelser, dette land har gjort for at tilpasse sin lovgivning til EU's lovgivning. EU bør derfor give den litauiske befolkning klare og tydelige signaler om et fremtidigt medlemskab af EU.
Med hensyn til de rapporter, som Kommissionen hidtil har fremlagt, mener vi, at den ikke har kunnet påvise nogen væsentlige forskelle mellem de tre baltiske lande, hvad angår deres overholdelse af København-kriterierne. Kommissionens rapporter giver os ikke mulighed for at afgøre, hvorfor man anlægger en »positiv vurdering » af Letlands fremskridt, mens Litauen blot skal have gjort »betydelige fremskridt«. Selvom vi naturligvis glæder os over, at Letland dermed har mulighed for at komme i betragtning til konkrete forhandlinger om medlemskab allerede næste år, har vi meget svært ved at forstå baggrunden for den sondring, som Kommissionen har valgt at foretage mellem disse to lande med hensyn til opfyldelsen af København-kriterierne. Vi mener ikke, at Letland og Litauen bør behandles forskelligt med hensyn til forhandlingernes starttidspunkt, og mener, at begge lande bør være med i en fremskyndet udvidelsesproces.

Palm
Ordføreren ser gerne, at tiltrædelsesprocessen for Litauen fremskyndes, således at der snarest kan indledes intensive forhandlinger med dette land. Jeg hilser denne udvikling velkommen, da jeg mener, at det er hensigten, at EU åbnes for så mange lande som muligt. Jeg forudsætter, at Litauen i forbindelse med disse forhandlinger endelig vil få øjnene op for betydningen af at lukke atomkraftværket Ignalina. Jeg vil dog kommentere ordførerens formulering, hvor han »er tilfreds med, at Litauen ifølge Kommissionen har gjort betydelige fremskridt hen imod markedsøkonomi (...)«. Man skal huske på, at markedsøkonomi som sådan ikke har nogen værdi i sig selv. Målet må være, at Litauens befolkning får mulighed for at leve i et samfund, hvor de har mulighed for at virkeliggøre deres største ønsker. Når man reformerer samfundet, er det dette mål samt menneskerettigheder og økonomi, man først og fremmest bør have for øje.
Betænkning af Aelvoet (A4-0429/98)

Palm
Jeg glæder mig over, at Europa-Parlamentet mener, at Bulgarien på baggrund af den politiske og økonomiske udvikling i landet er parat til at indlede tiltrædelses- og forhandlingsprocessen. For at kunne virkeliggøre den socialdemokratiske europavision er det yderst vigtigt, at så mange lande som muligt kan tilslutte sig EU. Ordføreren henviser til »Bulgariens indsats for at (...) fremskynde privatiseringen og skabe grundlag for en fungerende markedsøkonomi«. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at påpege det forkastelige i, at man i for høj grad koncentrerer sig om de økonomiske kriterier. EU er et politisk projekt, og efter min mening bør man derfor i første omgang sørge for, at landet opfylder menneskerettighedserklæringen og har mulighed for at give sine indbyggere adgang til en veludbygget velfærdssektor. Erfaringerne har vist, at der kræves en reguleret økonomi for at kunne opfylde disse målsætninger.
Betænkning af Swoboda (A4-0432/98)

Bébéar
Vi godkendte i september McMillan-Scotts betænkning om udviklingen i forbindelserne med Tyrkiet efter toldunionens ikrafttrædelse. Vi havde her lejlighed til at beklage en kompliceret politisk situation, en økonomisk vækst, der er vanskeligere end tidligere, og nogle demokratiske fremskridt, der er alt for utilstrækkelige.
Toldunionen er naturligvis et mærkbart fremskridt for tilnærmelsen mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union. Det er et Tyrkiet, som kan blive en del af en kommende udvidet Union. Men årene og månederne går, og der er stadig bekymringer forbundet med Tyrkiets fremtid. Man er bekymret med hensyn til væksten og inflationen, i tvivl om det reelle ønske om at respektere international ret, menneskerettighederne og demokratiet, og endelig er man pessimistisk med hensyn til de kurdiske og cypriotiske spørgsmål.
I forlængelse af denne betænkning vil Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen på ny sende en liste med spørgmål til den nye tyrkiske regering. Hvad vil der ske herefter? Efter at de politiske forbindelser med Den Europæiske Union blev afbrudt i begyndelsen af året, lader man til at tale forbi hinanden, på trods af at visse økonomiske og politiske kredse i Tyrkiet ønsker at finde nogle punkter, hvor man er enig.
Jeg mener oprigtigt talt, at det er hensigtsmæssigt at fortsætte med at udvikle vores forbindelser. Jeg er stadig af den opfattelse, at man ved at holde Tyrkiet ude ikke gør levevilkårene bedre for den befolkning, der allerede er hårdt ramt af de regionale skævheder, og at det heller ikke gavner menneskerettighederne.
Jeg er til gengæld bange for, at vi er på vej ud i et dødvande, hvis ikke snart vi får et signal fra de tyrkiske myndigheder. Listen over manglerne er stadig for lang. De mærkbare fremskridt lader vente for længe på sig. Tyrkiet er dog, i nogen tid endnu, stadig blandt de kandidater, der kan optages, medmindre der slet ikke kommer noget signal fra Tyrkiet, og medmindre Tyrkiet fortsat undlader at gengælde Den Europæiske Unions anstrengelser. Det ville være yderst beklageligt.
Jeg bifalder derfor Swobodas betænkning, idet jeg håber, at der kommer til at ske nogle betydelige fremskridt med den nye regering.

Lindqvist
Betænkningen indeholder en udmærket beskrivelse af det lange stykke vej, som Tyrkiet mangler at tilbagelægge for at opfylde de politiske, demokratiske og økonomiske krav om medlemskab af EU.
I betænkningen opfordres den tyrkiske regering til at opfylde løfterne om menneskerettigheder, at gennemføre demokratiske reformer inden for retsvæsenet, at anerkende mindretal som kurderne, at standse tortur, afskaffe dødsstraffen og at indføre menings- og ytringsfrihed.
I betænkningen opfordres Tyrkiet til at fremsætte konkrete forslag med henblik på at opfylde disse krav, finde en løsning på det kurdiske spørgsmål samt at løslade alle politiske fanger som Leyla Zana m.fl. Jeg støtter disse forslag og har stemt ja til betænkningen. Jeg vil dog tilføje, at EU, OSCE og FN gennem Abdullah Öcalans flugt til Italien har en virkelig god mulighed for at sætte gang i en fredsproces i den 14 år lange krig mellem den tyrkiske hær og kurderne/PKK.
Verdenssamfundet må nu lægge pres på den tyrkiske regering for at få den til forhandlingsbordet og indlede fredsforhandlinger. Den svenske regering, som nu er medlem af FN's sikkerhedsråd, bør kunne tage et initiativ svarende til det, den norske regering tog for nogle år siden i Palæstinakonflikten i form af Oslo-konferencen, og arrangere en Stockholm-konference med de involverede parter som FN, OSCE, USA, EU, den tyrkiske regering, PKK og andre repræsentanter for kurderne for at få gang i en sådan fredsproces.

Maes
I det store hele kan jeg tilslutte mig anbefalingerne i denne betænkning. De sigter nemlig mod at forbedre forholdet til Tyrkiet. Gennem vores ændringsforslag har vi imidlertid villet lægge vægt på betydningen af at finde en politisk løsning på det kurdiske problem i Tyrkiet.
I øvrigt finder jeg det stadigvæk beklageligt, at der blev indgået en toldunion med Tyrkiet, inden en række vigtige krav vedrørende menneskerettighederne og en fredelig løsning på det kurdiske problem var opfyldt.
Jeg er desuden ikke overbevist om, at fuldt medlemskab af EU er den bedste måde at beskrive det fremtidige forhold mellem Tyrkiet og EU på.

Palm
Tusindvis af mennesker sidder i dag fængslet i Tyrkiet for deres fredelige politiske virksomhed. I den tyrkiske del af Kurdistan er 3.185 byer blevet tømt i løbet af de sidste 14 år. I 1997 blev 20 mennesker dræbt under omstændigheder, der tyder på, at de blev ulovligt henrettet af den tyrkiske stat. Mindst seks mennesker blev torteret til døde i 1997. Omkring 20 millioner mennesker har ikke lov at tale deres modersmål. Det halve af Cypern er besat af Tyrkiet. Ifølge Amnesty International blev mindst 6.000 dræbt i 1997 som følge af den tyrkiske stats krig mod den væbnede opposition i den tyrkiske del af Kurdistan.
Listen over Tyrkiets brud på bl.a. FN's menneskerettigheder kan gøres lang. Tyrkiet er et land, som bevidst og systematisk krænker sine egne borgere.
EU, enkelte medlemsstater, andre demokratiske lande og internationale samfund har alt for længe givet Tyrkiet adgang til forskellige former for samarbejde. Formålet har ofte været af handelsmæssig art, men ligeledes for at fremme menneskerettigheder og demokrati i Tyrkiet. Visse aftaler har desuden indeholdt betingelser om, at Tyrkiet skulle respektere menneskerettighederne, hvilket dog ikke er sket. Jeg mener, at Tyrkiet gennem disse handlinger har vist, hvor landet står. Tiden er inde til, at demokratiske sammenslutninger og stater prøver at gå nye veje for at opnå demokrati og menneskerettigheder for de mennesker, der lever med undertrykkelsen i Tyrkiet.
Med baggrund i ovenstående stiller jeg mig negativ over for yderligere samarbejde med Tyrkiet fra EU's side.

Souchet
Vi undlod at stemme om hr. Swobodas betænkning. Ordføreren beklager, at forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet er kørt helt fast som følge af, at man i Ankara har besluttet at lægge de politiske forbindelser på is. Hr. Swoboda er så meget mere overrasket og skuffet over dette, fordi der er sket en »betydelig udvikling i EU's holdning til Tyrkiets ansøgning« siden toldunionen trådte i kraft den 1. januar 1996. Og ordføreren remser Rådets og Kommissionens forskellige holdninger efter toldunionen op; holdninger, der bekræfter Tyrkiets »europæiske ambitioner«, og at det er »berettiget« til at blive medlem af Den Europæiske Union.
Men det, som hr. Swoboda ikke siger, er, at det dødvande, som vores forbindelser med Tyrkiet befinder sig i, netop er et resultat af denne tvetydige og uklare tale. For der må være tale om én af de følgende to muligheder. Enten mener Unionen det, den siger, nemlig at Tyrkiet er europæisk, og den skal så iværksætte en førtiltrædelsesprocedure. Gør Unionen ikke det, kan Tyrkiet med rette bebrejde den, at den er inkonsekvent. Eller også mener Den Europæiske Union i virkeligheden ikke, at Tyrkiet hører med til Europa, men så skal den sige det klart og tydeligt og holde op med at give indtryk af noget andet.
Vores gruppe mener, at det først vil være muligt at skabe nogle normale og konstruktive forbindelser med Tyrkiet, når identiteterne er blevet fastlagt og klart indrømmet.
At fortsætte med denne tvetydighed vil kun medføre nogle store risici for disse forbindelser, der er væsentlige for harmonien i Middelhavsområdet og Vestasien, i betragtning af den vigtige rolle, som Tyrkiet spiller og vil skulle spille i Mellemøsten og Centralasien.
Det er, fordi vi går ind for en opfattelse af Europa, der tydeligt bygger på respekten for de nationer, der udgør Europa og er dets grundlag, væsen og kraft, at vi anmoder om respekt for Tyrkiets sande identitet og om en afklaret indrømmelse af, at dette store land tydeligvis ikke hører med til Europas geografi og kultur. At blive ved med at gøre sig nogle falske illusioner i den forbindelse vil kun medføre en dyb og varig krise i vores forbindelser til Ankara.
Den nuværende Unions manglende evne til at udtrykke sig klart over for Tyrkiet fortæller meget om, at Unionen ikke selv er i stand til at fastlægge sin egen geografi og får Unionen til at se ud, som om den er bestemt til at blive en slags stor, uklar helhed, hvilket ikke kan være i dens egen interesse. Et Europa med variabel geometri ville derimod være et solidt grundlag, ud fra hvilket der kunne skabes et tæt samarbejde med Tyrkiet på områder af fælles interesse. Da hr. Swoboda i sin betænkning ikke foreslår, at man går bort fra denne farlige tvetydighed, har vi ikke kunnet støtte betænkningen.

Theorin og Wibe
Vi vil yderligere understrege det ulykkelige i, at Tyrkiet langt fra opfylder de såkaldte København-kriterier (kriterier for menneskerettigheder, demokrati, retssikkerhed og respekt for og beskyttelse af mindretal) til trods for, at Europa-Parlamentet stillede som betingelse, at Tyrkiet skulle gennemføre demokratiske reformer, forbedre menneskerettighederne, løse det kurdiske spørgsmål med ikkemilitære midler og afskaffe antiterrorlovgivningen, da aftalen om toldunionen blev indgået. Det er meget beklageligt, at Tyrkiet ikke lever op til dette løfte, som var en forudsætning for aftalen om toldunionen. Tværtimod er situationen blevet værre på flere områder. Fra menneskerettighedsorganisationer kommer der løbende rapporter om overtrædelser af menneskerettighederne. Desuden har man endnu ikke påbegyndt løsladelsen af politiske fanger.
Det er meget alvorligt, at hæren har fået stadig større magt over det civile samfund. Hæren må straks fratages sin nuværende konstitutionelle rolle i det politiske system.
Dertil kommer udbruddet af nationalistiske stemninger med boykotten af italienske varer, som er et brud på bestemmelserne i associeringsaftalen og toldunionen.
Betænkning af Herman (A4-0439/98)

Berthu
Fru formand, det vil blive svært at pålægge et strukturelt uensartet område en fælles valutapolitik. Det får vi en meget lille forsmag på her i dag med dette forslag til Rådets afgørelse om den eksterne repræsentation af Den Økonomiske og Monetære Union.
Før de europæiske institutioner og medlemsstaterne overhovedet har påbegyndt den mindste harmonisering af deres eksterne holdninger til realiteterne - der er trods alt kun en måned, til euroen træder i kraft - har de skændtes om, hvordan Unionen skal tale med én stemme. Den endelige aftale gør alle tilfredse, eftersom det accepteres, at Fællesskabets eksterne repræsentation skal udgøres af tre institutioner i fællesskab, nemlig Rådet, Kommissionen og Den Europæiske Centralbank. Således har Kommissionen, der har udarbejdet den oprindelige tekst, benyttet sig af den mindste artikel i traktaten for at ophøje sig selv og snige sig ind i den fælles repræsentation, selvom den som udgangspunkt havde nogle meget dårlige kort på hånden. Dens medhjælper, Europa-Parlamentet, har både nu og tidligere hjulpet den frem ved at være dens springbræt, mod at Kommissionen gør gengæld.
Denne situation får os til at fremsætte to bemærkninger om metodens udemokratiske karakter og om dens mangel på konsekvens. Man bemærker for det første, at for ikke at gøre vælgerne forskrækkede over de politiske konsekvenser af den fælles valuta, og for at få reformen til at se ud, som om den er rent teknisk, står der ikke tydeligt i Maastricht-traktaten, at Den Monetære Unions eksterne repræsentation skal være overstatslig. Men det er ikke desto mindre den løsning, vi efterhånden ser tegne sig her, i det mindste på langt sigt.
Det står nemlig klart, at Kommissionen gradvist vil forsøge på alle måder at gøre sig vigtig ved at hævde at repræsentere den almene interesse over for Rådet, som den vil forsøge at skubbe til side. Vi vil således få et resultat, som borgerne tydeligvis på ingen måde har besluttet. Men nogle sådanne manipulationer - og dem er der mange af i ØMU'en - kan også føre til, at vi mister euroen, da man for bedre at skjule det endelige mål accepterer i overgangsperioden at indføre et fuldstændig inkonsekvent institutionssystem, hvor tre europæiske institutioner konkurrerer med hinanden på den internationale scene, for ikke at tale om medlemsstaternes repræsentation, der vil blive ved med at eksistere, i det mindste for de stater, der ikke deltager i euroen, men måske også for visse andre stater - det ved man ikke rigtigt.
Denne inkonsekvens kan sammen med de andre medføre, at systemet ikke bliver til at administrere, så føderalisterne endelig bliver straffet for deres synder og for deres manglende respekt for demokratiet.

Blokland
I statslig forstand er Den Europæiske Union et intensivt samarbejdsforbund af selvstændige, nationale stater. Allerede på den måde kan den ikke defineres som en stat og heller ikke som en international organisation. På grund af den hybride karakter stiller den eksterne repræsentation af Den Økonomiske og Monetære Union i internationale fora, såsom Den Internationale Monetære Fond eller G-7, os over for et problem.
Statutmæssigt er sagen meget enkel. I de fleste internationale fora kan kun stater være repræsenteret. Og så længe EU's medlemsstater selvstændigt har sæde i sådanne fora, er fuldt medlemskab af EU eller ØMU'en en dublering. I praksis skal man imidlertid ønske en fælles holdning eller stillingtagen af de medlemsstater, som deltager i Den Økonomiske og Monetære Union. Det kan foregå igennem observatøren. Foreløbig mener jeg, at formandskabet for ØKOFIN-Rådet eller eventuelt ECB er det nærmeste til at være ordfører på ØMU'ens vegne. Bestemt ikke formanden eller et medlem af Kommissionen, fordi de nu en gang ikke udgør et »forretningsudvalg« for Unionen eller ØMU'en. Det er i strid med den i traktaten fastlagte kompetencefordeling at lade Kommissionen udfylde rollen som pseudoregering for EU.
Af ovennævnte grunde har jeg ikke støttet betænkningen af hr. Herman.

Mendes Bota
Der er fire uger til, at euroen skal lanceres, og ifølge de seneste tidender har det ikke været let at finde en løsning på, hvordan eurozonen skal være repræsenteret i de internationale finansinstitutioner. Især hvis visse medlemsstater fastholder, at Kommissionen skal udelukkes fra denne repræsentation. Dette reduktionistiske syn på Europa går imod traktatens artikel 109, stk. 4 og beslutningerne fra Det Europæiske Råd i Luxembourg i december 1997, og det er i modsætning til den grundholdning om »mere Europa«, der kendetegner Den Økonomiske og Monetære Union. At tale i kor er ikke ligefrem det samme som at tale med én stemme, sådan som Rådet åbenbart ønsker, at det skal være.
På den anden side ville det ikke være acceptabelt, at der blev opfundet en forskelsbehandling mellem de små og de store lande i eurozonen, når der skal tages plads på G7-møderne. Hvis små lande som Portugal, Østrig eller Luxembourg har vist evne til at lede Unionen, er der ingen grund til at stemple dem som politisk umyndige, når det drejer sig om at deltage i G7-møderne. EU's økonomiske og handelsmæssige vægt, forstærket af oprettelsen af euroen som international reserve- og referencevaluta, giver den et særligt ansvar i reformen af det internationale finanssystem og dettes institutioner, navnlig IMF.
Unionen er i dag en uundværlig brik, hvad angår forebyggelse og håndtering af finanskriser. En steril diskussion om antal stemmer vil kun bidrage til at bringe den i miskredit.
Der skal ikke være tre stemmer. Kun to stemmebånd til den samme stemme. Den ene, i det økonomiske toneleje, med rotation, sikret af formanden for Euro 11-Rådet. Den anden, monetært kvidrende, permanent, qua præsidenten for ECB. Der er ingen ideel løsning, fordi den er ydmygende for Kommissionen, der bliver henvist til en sekundær rolle som teknisk støtte i EU's delegation. Men vi befinder os i en fase, hvor der på grund af tidmangel må foretrækkes en mindre god beslutning end slet ingen beslutning. Det er efter alt at dømme det, der vil ske.

Murphy
Britiske medlemmer af Europa-Parlamentet fra Labour afholdt sig fra at stemme om Herman-betænkningen om »Repræsentation af Fællesskabet og fastlæggelse af dets holdning på internationalt plan i forbindelse med Den Økonomiske og Monetære Union«. Dette skal ikke tolkes som modstand mod princippet om et behov for en mekanisme vedrørende ekstern repræsentation af de nuværende 11 eurolande. Det afspejler nærmere utilfredshed med Europa-Kommissionens tendens til på Fællesskabets vegne at overfokusere på dette ømtålelige emne. Det er også en anerkendelse af Det Forenede Kongeriges status som eventuel fremtidig deltager.

Palm
Eftersom Den Europæiske Union efter min mening bør være et mellemstatsligt samarbejde, kan jeg ikke støtte formuleringer om, at »en valutakurspolitik kan være effektiv, hvis den støttes af en samordnet økonomisk politik og pengepolitik« (ændringsforslag 1, betragtning 8). Jeg kan heller ikke acceptere, at Den Europæiske Union »efter at samordningen inden for de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik har fundet sted, virkelig taler med én stemme« (ændringsforslag 3, betragtning 8b). Desuden mener jeg, at ECB er dybt udemokratisk i sin struktur, bl.a. på grund af den måde, centralbankcheferne udnævnes på. Jeg vil ikke have en overstatslig, europæisk centralbank uden demokratisk kontrol og vil således ikke stemme for forslaget, hvis centralbankcheferne ikke længere repræsenterer deres land, men Den Økonomiske og Monetære Union (ændringsforslag 4, betragtning 11a).

Wibe
Jeg stemte hverken for eller imod denne betænkning, da Sverige ikke skal deltage i Den Økonomiske og Monetære Union.
Betænkning af Randzio-Plath (A4-0441/98)

Berthu
Der er det gode ved fru Randzio-Plaths betænkning om de internationale monetære og finansielle kriser, at man her for første gang begynder at tvivle på euroens velsignelser. I betænkningen anmoder man navnlig om, at Den Europæiske Union og USA bevarer »et stabilt kursforhold mellem den amerikanske dollar og euroen«, hvilket tværtimod afspejler en reel og berettiget bekymring for risikoen for det bipolare systems øgede volatilitet i en generel krisesituation. Det understreges desuden i betænkningen, at »de følgevirkninger, der måtte være for Europas økonomi, nok ikke vil være ligeligt fordelt, da de enkelte medlemsstaters handel ikke er udsat i samme grad over for de forskellige dele af verdensøkonomien«, hvilket ligeledes afspejler frygten for, at Europa bliver offer for et asymmetrisk chok, som et fælles valutaområde som euroens ikke vil være i stand til at tage højde for uden at bede befolkningerne om at bringe nogle store ofre.
Der var dog en anden grund til, at vi ikke stemte for Randzio-Plaths betænkning, nemlig at den slutter med en meget anfægtelig anmodning om at forhøje investeringsudgifterne på europæisk plan for at modvirke nedgangen i væksten.
Et sådant program vil desværre blot forøge Den Europæiske Unions beføjelser og gøre den allerede uacceptable offentlige gæld større, hvilket medfører, at den kommende generation af skatteydere vil skulle betale for vores fejltagelser. Og ikke mindst tjener den slags forslag kun til at dække midlertidigt over de egentlige problemer og forhale de effektive løsninger. Især Tyskland og Frankrig sidder i klemme mellem de tyngende obligatoriske opkrævninger og den systematiske handelsmæssige åbenhed. For at komme ud af denne klemme vil det være nødvendigt at indføre en sand europæisk handelsbeskyttelse, samtidig med at det offentlige og ikke mindst de sociale systemer gøres lettere. Med hensyn til det sidste punkt skal vi finde en måde, hvorpå vi kan forene vores solidaritetsprincipper med en mere fleksibel administration af den sociale beskyttelse. Det er muligt, eftersom det er lykkedes for Nederlandene!
Under disse omstændigheder tjener det forslag om europæiske investeringsudgifter, som blev støttet af hele venstrefløjen her i Parlamentet, kun til at bevare nogle privilegier og til at holde kunstigt liv i nogle dødsdømte systemer.

Blokland
Betænkningen af fru Randzio-Plath er skrevet ud fra den grundlæggede antagelse, at samfundet kan modeleres ovenfra. For nogle årtier siden var de såkaldt progressive politiske grupper stærkt tilhængere af denne antagelse, der forsøgtes gennemført på nationalt plan. I den foreliggende betænkning projekteres lignende idéer på internationalt plan.
Sådan som staten hverken kan eller må styre den finansielle sektor på nationalt plan, således kan eller må denne styringsmagt heller ikke tilkendes internationale organisationer. Naturligvis skal der føres bedre tilsyn. Endvidere er en højere grad af gennemskuelighed ønskelig. Dette kan opnås gennem adfærdskodekser og harmoniserede revisionsregler for finansielle institutioner og virksomheder, som kan opstilles inden for rammen af Den Internationale Monetære Fond og Bank of International Settlements.
I mine ændringsforslag 12 og 13 har jeg givet udtryk for, at instrumenter til monetær politik ikke uden videre må anvendes til stimulering af investeringer i beskæftigelse. Den krævede sammenknytning af euroen og dollaren har på forhånd en kunstig karakter, hvorved den udgør en kilde til potentielle spændinger.
Nu, hvor disse ændringsfoslag ikke er blevet vedtaget, er der grund til at stemme imod hele betænkningen.

Iversen og Kirsten Jensen
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet stemte i dag for Randzio-Plaths betænkning om de internationale og finansielle kriser og deres indvirkning på Den Europæiske Unions økonomi, men imod alle ændringsforslagene. Vi stemte for, fordi betænkningen indeholder mange gode forslag til, hvordan man forhindrer kriser i stil med den sydøstasiatiske. De lande, der blev først og hårdest ramt af krisen, kendetegnes ved, at de ikke har gennemført strukturelle økonomiske reformer. De internationale normer for regnskabsrevision er ikke brugt i de ramte lande, ligesom der ikke eksisterer uafhængige finanstilsyn.
Også de internationale institutioner skal revideres, herunder Bretton Woods-institutionerne, som IMF, der nu har bestået i 54 år. Finansieringen af IMF må øges, institutionernes gennemskuelighed må forbedres, fondens politiske ansvar skal øges, og overvågningen af valutamarkederne skal forbedres.
For at undgå, at krisen breder sig til EU, foreslås det, at efterspørgslen øges, bl.a. ved at øge de offentlige investeringer, og ved ikke at betragte offentlige investeringsudgifter som et bidrag til de offentlige underskud. Efterspørgslen bør øges, men det er betænkeligt at omgå kravene til ØMU'ens 3. fase, og de efterfølgende krav i Vækst- og Stabilitetspagten kan ikke være i nuværende og kommende Eurolandes interesser. Dette betyder, at vi stemmer for betænkningen, som den ligger nu, og imod alle ændringsforslagene.

Lienemann
Jeg stemmer ja til denne betænkning, som fremhæver de alvorlige konsekvenser af det fremherskende økonomiske og finansielle system.
Den tiltagende magt hos den tværnationale finansielle kapitalisme, hvor spekulation og udveksling af kapital går forud for produktionsøkonomien og den reelle udveksling af varer, medfører nogle alvorlige skævheder samt kaos og krise, mens ulighederne mellem landene og internt i disse bliver større. Det er på tide, at vi påbegynder en sand regulering af økonomierne og af de finansielle bevægelser, så det vigtigste bliver, at man stræber efter en harmonisk udvikling til gavn for folket. Europa-Parlamentet bør derfor ivrigt støtte det forslag, som hr. Tobin har fremsat om indførelsen af en verdensomspændende beskatning af kapitalbevægelser.
Blot at henvise til en adfærdskodeks og til den nødvendige gennemsigtighed giver ikke nogen tilstrækkelig garanti for fremtiden. Systemet med beskatning af kapitalbevægelser har faktisk tre fordele: Det begrænser spekulation, sikrer et bedre kendskab til kapitalbevægelserne og medfører, at princippet om beskatning af kapital anerkendes. Argumentet med kapitalens mobilitet er nemlig et påskud for at fjerne opkrævningerne og den tiltagende skævhed mellem de skatter og afgifter, der lægges på arbejde og forbrug, og de, der lægges på formue og kapital.
Endelig nævner fru Randzio-Plath i sin betænkning med rette den alvorlige risiko for en lavere vækst i Europa som følge af denne verdensomspændende monetære krise, og hun går ind for, at man fremmer den interne efterspørgsel. I betænkningen lægges der ganske vist vægt på iværksættelsen af store europæiske investeringer, men der står ikke noget om den uundværlige rentenedsættelse, som ville bidrage til en større intern efterspørgsel. Både centralbankerne og ECB lader dog til at vende det døve øre til anmodningerne fra mange af vores landes finansministre.
Europa-Parlamentet går således glip af en vigtig lejlighed til at spille sin rolle i den »demokratiske dialog« med ECB, som det jævnligt anmoder om, for hvis man venter for længe med at sætte renterne ned, risikerer Europa at komme ind i en spiral med aftagende vækst og at måtte reagere voldsomt. Og vi ved desværre godt, at prisen for denne magtesløshed og lavere vækst vil være en større arbejdsløshed. Vi skal derfor gøre alt, hvad vi kan for at afhjælpe dette problem.

Theonas
Den langvarige finanskrise, der startede i Thailand, bredte sig senere til hele Sydøstasien og derefter til Rusland og Latinamerika, er kendetegnet ved pludselige og generelt langvarige fald i kursværdien på børserne og ved finanskolossers, andre finans- og investeringsselskabers og store industrivirksomheders fallit. De store landes regeringer og storkapitalen, som er direkte indblandet i virksomheder i disse lande, frygter for, at situationen skal løbe helt løbsk.
Bestræbelserne på at løse problemet omfatter også de seneste beslutninger fra G7-landene, som ordføreren også går ind for, men som er for svage til at imødegå krisen. På den ene side må de acceptere, at den berømte globalisering med de betingelser, der opstilles under de store multinationale interessers ledelse, kan vise sig katastrofal for det system, de har skabt, og på den anden side fastholder de deres grundlæggende valg, som - som det også typisk nævnes i betænkningen - består i eksistensen af »et nyt finansielt system, som beror på teknologistyrede globale finansielle markeder, hvor der kan tilstræbes optimal rentabilitet for investeringer«.
Der er ikke et ord om kontrol af kapitalens profitbevægelser, som er en basal destabiliserende faktor, især for de mindre udviklede lande, og som er uløseligt forbundet med idéen om den nemme, hurtige, størst mulige fortjeneste.
Der er heller ingen omtale af problematikken vedrørende fremme af produktive investeringer, som kan bidrage til økonomisk opblomstring og jobskabelse. Før krisen forværres og breder sig yderligere, må medlemsstaterne tage initiativ til at øge de offentlige investeringer, styrke den offentlige sektor og lede de store private kapitalreserver væk fra børsspekulation og i retning af produktive investeringer. Samtidig må EU tage de nødvendige initiativer til ophævelse af kapitalens skattely.
Det overrasker os, at EU's officielle organer indtil nu har nægtet at se faren for en yderligere udvidelse af krisen og for, at den også rammer EU internt, i øjnene, mens de gemmer sig bag det såkaldte euroområdes stabilitet. De reagerer ikke på den kendsgerning, at når europæiske finansgiganter igennem længere tid lades i stikken i lande som Rusland og de sydøstasiatiske lande, udgør det en veritabel bombe under den i forvejen skrøbelige europæiske økonomi. De ignorerer de vurderinger, som IMF og OECD er kommet med, hvad angår forsinket vækst, sandsynligvis for ikke at ødelægge den helt urealistiske eufori over den nært forestående indførelse af euroen.
Vi er stærke modstandere af ethvert forsøg på yderligere styrkelse af IMF's og de øvrige internationale økonomiske organisationers interventionsbeføjelser. Dette betyder naturligvis ikke, at vi accepterer den ordning, som Bretton Woods-aftalen opstillede. Men planerne om oprettelse af et Økonomisk Sikkerhedsråd, om at give IMF's Interimskomité beslutningsbeføjelser og om at gøre den private kapital til långiver i nødsituationer - sammen med IMF - for kriseramte lande løser ikke problemet, men vil derimod betyde yderligere begrænsninger af staternes suveræne rettigheder, pålæggelse af strengere spareprogrammer, der går ud over befolkningerne, og oprettelse af ukontrollerede, superkoncentrerede strukturer, der er placeret over de nationale og regionale organer.
Vi er ikke i tvivl om, at kriserne vil fortsætte, så længe der ikke ændres væsentligt ved den politik og de omstændigheder, der nærer dem. De første ofre for disse kriser er de millioner arbejdstagere, som bagefter skal betale regningen for de nye spare- og omstruktureringsprogrammer. Og de er de eneste, der med en fælles, koordineret kamp på nationalt plan, fællesskabsplan og internationalt plan kan gennemføre en ændring i sammensætningen af kræfter på internationalt plan og fremme foranstaltninger, som kan reducere og hen ad vejen fjerne årsagerne til disse fænomener.

Wibe
Jeg stemte hverken for eller imod ved den endelige afstemning om denne betænkning, idet Parlamentet ikke opfyldte reglerne for beslutningsdygtighed i henhold til artikel 112. Jeg anser beslutningen for at være et brud på Parlamentets egne regler.

Formanden
Det var sidste punkt på dagsordenen.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 13.15)

