
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
(Protokollen godkendtes)

Kreditinstitutter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0058/97) af Mosiek-Urbahn for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af artikel 12 i direktiv 77/780/EØF om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut og artikel 2, 6, 7, 8 og bilag II og III i direktiv 89/647/EØF om solvensnøgletal for kreditinstitutter samt artikel 2 og bilag II i direktiv 93/6/EØF om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag (KOM(96) 0183 - C4-0258/96-96/0121(COD)).

Mosiek-Urbahn
Hr. formand, mine damer og herrer, det foreliggende forslag til ændring af direktivet er nødvendigt for at få lukket eller korrigeret de i praksis opdagede huller og uoverensstemmelser i den finansielle tjenesteydelsessektor og dermed yde et bidrag til, at det indre marked kan fungere bedre på dette område.
Europa-Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder går helt og fuldt ind for de forelagte ændringer. Af hensyn til en ensartet behandling går Retsudvalget ind for, at Kommissionens forslag (artikel 12 i første bankdirektiv) ændres således, at de kompetente medlemsstater for fremtiden får lejlighed til ud over den allerede mulige udveksling af oplysninger mellem de kompetente bankrelaterede myndigheder i en medlemsstat, mellem medlemsstater og med tredjestater nu tillige at indgå samarbejdsaftaler med ikkebankrelaterede myndigheder i tredjelande om udveksling af oplysninger. Dette dog kun under forudsætning af, at de oplysninger, der gives i de nævnte tilfælde, er undergivet en tavshedspligt, der mindst svarer til den, der er foreskrevet i Den Europæiske Union.
De foreslåede ændringer af solvensdirektivet fastsætter på den ene side en lavere risikovægtning for bestemte aktivposter i forhold til de hidtidige bestemmelser, på den anden side vedrører de den tilsynsmæssige behandling af kreditrisici i forbindelse med OTC-derivater. Der skal skabes ensartede konkurrencebetingelser for kreditinstitutter og investeringsselskaber, som konkurrerer med hinanden i Den Europæiske Union.
Navnlig den foreslåede ligestilling mellem kirker og religiøse samfund på den ene side og offentlige administrative organer, der arbejder uden gevinst for øje, på den anden side hilses velkommen, det er en forudsætning, at de har status som offentlige juridiske personer og har ret til at opkræve skat.
Derudover skal den foreslåede vægtning på 20 % i stedet for de hidtidige 100 %, der skal tillægges den tegnede, men ikke indbetalte kapitalandel i Den Europæiske Investeringsfond, fremhæves særligt. Kreditinstitutter kan nemlig tegne op til 30 % af Den Europæiske Investeringsfonds kapital. Nedsættelsen af egenkapitalkravet begrundes med en bekymring for, at den hidtidige fastsatte vægtning på 100 % kunne afskrække forretningsbankerne fra at deltage i fonden. Med denne lettelse er der øget mulighed for, at Den Europæiske Investeringsfond bidrager til en konsolidering af det indre marked og til at støtte det økonomiske opsving, hvilket skal hilses velkomment.
Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder er også indforstået med den foreslåede ændring af kapitalgrundlagsdirektivet. Med den fuldbyrdes ændringerne af solvensdirektivet, for så vidt angår kapitaldækningskravet i forbindelse med transaktioner med OTC-derivater.
Og nu til de fire ændringsforslag, der er stillet. Det eneste ændringsforslag, jeg som ordfører har stillet, er nr. 2 og det indeholder kun en præcisering; det er uden problemer og blev vedtaget enstemmigt.
Noget anderledes forholder det sig med ændringsforslag 1, 3 og 4. Også de er blevet vedtaget af et flertal i Retsudvalget. Formålet med dem er at tage vægtningen af varekontrakter i privilegeret form med i solvensdirektivet. Denne emnekreds har på grundlag af den tætte sammenhæng allerede længe været genstand for kapitalgrundlagsdirektiv 2. Dér er drøftelsen af en rimelig vægtning af egenkapitalen endnu ikke afsluttet. Derfor er jeg som talsmand for min gruppe imod disse ændringsforslag og anmoder på det punkt om EuropaParlamentets støtte, også for at de ellers ikke omstridte ændringer af direktiverne kan afsluttes i en fart.
Det står nu kun tilbage at håbe, at direktivet kan vedtages så hurtigt som muligt, for at det forhindres, at Den Europæiske Unions kreditinstitutter kommer til at lide under forvridninger i konkurrencen med partnere fra tredjelande.

Harrison
Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om de tre ændringsforslag, som Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik har stillet.
Råvarer er vigtige for EU's og for den britiske økonomi. Producenter, for eksempel producenterne inden for landbrugssektoren, bruger råvarefutures til at fastlåse en kendt pris, som de kan sælge deres kommende produktion til, således at de eliminerer usikkerheden med hensyn til prisen. Både store og små industrivirksomheder anvender derivater, for eksempel futures på metaller, for at dække deres behov i forbindelse med produktionen.
Ved fastsættelsen af kapitalkravene er vi nødt til at sikre, at disse bliver rimelige, således at EU's virksomheder og markeder fortsat er konkurrenceprægede til gavn for såvel producenter som de endelige brugere - og for EU's økonomi som helhed. Forslagene vedrørende kapitalkrav til dækning af råvarekreditrisikoen er udarbejdet i Basel af repræsentanter for bankmyndighederne - det er der ikke noget galt i - og de foreslåede krav er rimelige i forhold til bankerne.
I teorien skulle de samme krav gælde for både banker og investeringsfirmaer. Men i praksis vurderer de respektive kompetente myndigheder risikoen forskelligt. Formålet med mine ændringsforslag er at sikre, at der kan udvikles en forholdsmæssig kapitaldækningsordning, som kan opfylde både råvarefirmaernes behov og de behov, som EU's brugere af disses serviceydelser har.
Man kan illustrere forskellen mellem de ansvarlige myndigheder for henholdsvis banker og værdipapirer ved at se på, hvad de forskellige instanser betragter som den centrale aktivitet. En bank vil for eksempel have ekspertise med hensyn til obligationsmarkederne, som er et centralt forretningsområde. Bankmyndighederne vil også have en betydelig erfaring og ekspertise, når det gælder disse aktiviteter. De vil derfor vide, at for eksempel lån til markeder, der er under udvikling, vil have en højere volatilitet end markederne for europæiske statsobligationer, men de vil også vide, at de fleste af bankernes aktiviteter ligger inden for obligationer med lavere volatilitet, og de vil derfor fastsætte kapitalkravene i overensstemmelse hermed. Råvarer udgør ikke et centralt forretningsområde for bankerne, og det er derfor ikke sandsynligt, at bankmyndighederne har direkte erfaring med disse markeder. Bankmyndighederne vil derfor have tendens til at anlægge en mere konservativ holdning ved fastsættelsen af kapitalkravene vedrørende råvarer.
Det modsatte gør sig gældende for de myndigheder, der fastlægger reglerne for værdipapirer i firmaer, hvis centrale aktivitetsområde er råvarer. De har erfaring med råvaremarkederne og vil ønske forholdsmæssige kapitalkrav, som afspejler firmaets ekspertise og volatilitetsforskellen. Det ville ikke give mening, hvis de myndigheder, der er ansvarlige for værdipapirområdet, skulle pålægge et firma med forskellige aktiviteter inden for metaller at leve op til kapitalkrav, der relaterer sig til olieprodukter, hvis volatilitet er meget høj, da metallernes volatilitet er langt lavere.
Mine ændringsforslag ville give de kompetente myndigheder for værdipapirerne tid til at overveje en forholdsmæssig kapitaldækningsordning for råvarer. I mellemtiden sikrer ændringsforslagene et minimumskapitalniveau til dækning af råvarerisikoen på EU-plan.

Oddy
Hr. formand, dette forslag indebærer ændring af tre direktiver, nemlig direktivet om samordning af kreditinstitutterne, direktivet om solvensnøgletal for kreditinstitutter og direktivet om kravene til investeringsvirksomheders og kreditinstitutters kapitalgrundlag. Jeg kan godt se, hvad ordføreren mener med at sige, at der ikke blot er tale om nogle småændringer, idet de emner, der bliver taget op, er tekniske og komplekse. Jeg vil komplimentere såvel hr. Harrison, der er ordfører for udtalelsen, og ordføreren, fru Mosiek-Urbahn, fordi de har givet sig i kast med disse yderst tekniske og komplekse spørgsmål.
Den første ændring gælder bankdirektivet, hvor der er bestemmelser om udveksling af informationer med ikkebankrelaterede tilsynsmyndigheder i tredjelande. Til solvensdirektivet stilles der forslag om at sidestille kirker og religiøse samfund med offentlige myndigheder. Det skyldes, at kirkerne i visse lande, som for eksempel Tyskland, sædvanligvis har ret til at opkræve skat.
Derudover er der adskillige forslag om at reducere vægtningen på specifikke felter fra 100 % til 20 % eller 50 % eller andre tal, alt efter hvilket område man beskæftiger sig med. Kapitaldækningsdirektivet har meget stor betydning. Det sikrer, at kreditinstitutterne er solvente, og det er en yderst væsentlig forbrugerbeskyttende foranstaltning for Europas befolkning. Også her drejer det sig om et ændringsforslag, der skal sikre tilstrækkelig kapital i forbindelse med OTC-handel. Det viser altsammen, hvor stor betydning Parlamentets arbejde har. Skønt det kan forekomme noget kompliceret, så vil alle de ting, der bliver ændret her i dag med vore forhandlinger og vor afstemning, være med til at beskytte den brede offentlighed og sikre, at dens opsparing er i gode hænder.
Vi har i en række tilfælde i Storbritannien set folks opsparing blive bragt i fare, og jeg vil derfor støtte det arbejde, som ordførerne for såvel betænkningen som udtalelsen har præsteret, og jeg håber, at Europa-Parlamentet stemmer for denne betænkning.

Liikanen
For det første vil jeg gerne takke det ansvarlige udvalg og i særdeleshed fru Mosiek-Urbahn for deres yderst kvalificerede arbejde med et meget teknisk og kompliceret forslag. Det glæder mig at kunne konstatere, at man forholder sig yderst positivt til dette forslag. Det tager jeg som endnu et eksempel på, at Europa-Parlamentet og Kommissionen har den samme holdning til indførelsen af passende forsigtighedsregler, specielt når det gælder kreditinstitutternes og investeringsinstitutternes aktiviteter i forbindelse med derivaterne.
Katiforis-betænkningen fra september 1995 om finansielle derivater var en milepæl på vejen frem mod en fælles indsats. Det forslag fra Kommissionen, De her får forelagt, er en reaktion på de synspunkter, der kom til udtryk i den nævnte betænkning.
Ændringsforslag nr. 1 og 2 tydeliggør tingene på en meget hensigtsmæssig måde. Det er glimrende forslag, som højner denne europæiske lovgivnings kvalitet. I ændringsforslag nr. 3 og 4 beskæftiger man sig med det komplekse problem med kapitalkravet - kravet i forbindelse med de store risici, der ligger i råvarederivaterne. Ændringsforslagene vil give de relevante myndigheder mulighed for i en overgangsperiode at anvende markant reducerede kapitalkrav for forskellige typer af råvarederivater, der indgår i investeringsinstitutters beholdninger. En sådan kapitalkravsordning ville være i modstrid med det grundlæggende princip om, at kreditinstitutter og investeringsinstitutter skal behandles ens. Risici, der kan sidestilles, bør behandles på samme måde, uanset hvilken type institut, det er, der bærer den pågældende risiko. Det blev fremhævet i Katiforis-betænkningen, hvor vigtigt dette princip er.
Når det er sagt, vil jeg gerne understrege, at Kommissionen naturligvis fuldt ud er klar over, at en fornuftig håndhævelse af principperne ind i mellem kræver fornuftige undtagelser. Men ethvert sådant behov for undtagelser, det være sig i form af en overgangsperiode for specifikke institutter eller i en anden form, skal og kan kun vurderes inden for rammerne af det igangværende arbejde i forbindelse med kapitaldækningsdirektivet. Det er kun i sammenhæng med dette arbejde, at det er muligt at behandle ikke blot råvarederivaterne og de dermed forbundne kreditrisici, men også samtlige kredit- og markedsrisici i tilknytning til alle kreditinstitutters og investeringsbankers råvarerelaterede aktiviteter.
Jeg forventer, at Kommissionen vedtager forslaget om ændring af kapitaldækningsdirektivet inden for de kommende uger.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Bevarelse af fiskeressourcerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er anden betænkning (A4-0122/97) af Adam for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne (KOM(96) 0296 - C40388/96-96/0160(CNS)).

Macartney
Tak, hr. formand, det er meget vigtigt, at vi, før vi indleder vore forhandlinger her, får at vide af Kommissionen, om den stadig holder fast ved den holdning, som blev angivet over for udvalget i mandags.
Hvis jeg blot må have lov til at genopfriske Kommissionens hukommelse, så står der i bilaget til betænkningen, at »i henhold til forretningsordenens artikel 56, stk. 1, og på baggrund af en forespørgsel fra udvalget erklærede Kommissionens repræsentant, at Kommissionen for øjeblikket ikke arbejdede på et nyt forslag om tekniske foranstaltninger.«
Det er jo en fuldstændig enestående erklæring i sig selv, men jeg vil gerne vide, om det er Kommissionens holdning, før vi påbegynder disse forhandlinger.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionens holdning er uændret.

Macartney
Hr. formand, grunden til, at det er så vigtigt, er, at hvis det er Kommissionens holdning, så betyder det, at Kommissionen vil tvinge Rådet til at træffe beslutning om disse forslag enstemmigt.
Jeg synes blot, at Europa-Parlamentet skal vide dette.

Adam
Hr. formand, fiskeriets bæredygtighed i Det Europæiske Fællesskabs farvande er truet, medmindre der bliver sat en stopper for den udbredte udryddelse af ungfisk.
For fem år siden måtte man standse det canadiske torskefiskeri ud for Newfoundlands kyst. Dette fiskeri har været standset siden, hvilket har ført til, at der er gået 40.000 arbejdspladser tabt.
FN-organisationen FAO har udtalt, at fiskeriet efter to tredjedele af verdens arter, herunder både torsk, hummer og store og små rejer, er så højt, som det kan blive.
Tidligere i år i Aberdeen hævdede videnskabsfolk, at hvis der ikke sker en væsentlig reduktion i fiskeriet, kan det meget vel tænkes, at bestandene af nordsøtorsk bryder sammen. Torsk er først modne efter fire år, og med de nuværende udnyttelsesgrader er det kun 4 % af torskene, der overlever så længe. Fiskene lever ganske enkelt ikke længe nok.
Der henvises i betænkningen til Kommissionens forslag til forordning om ændring af de eksisterende tekniske foranstaltninger til reduktion af dødeligheden blandt ungfisk. De små fisk må ikke landes og heller ikke smides over bord til søs. Et almindeligt tal for udsmid er 40 % af den samlede fangst. Hvis dette tal kunne bringes ned til nul, ville en stor del af det aktuelle problem være løst. De foranstaltninger, vi har til rådighed, omfatter begrænsning af det antal forskellige netstørrelser, et fartøj må medføre, øgede maskestørrelser, anvendelse af kvadratmaskede netstykker, anvendelse af selektionsstykker, forbudsperioder og fredede områder, samt tilpasning af minimumsstørrelser for landede fisk efter nettenes selektivitet.
På en konference i Aberdeen for nylig var der et af de tekniske dokumenter, der indeholdt følgende udtalelse: «Konklusionen efter denne forskning i kvadratmaskede netstykker er, at vi er i stand til at udforme redskaber, som mere eller mindre sikrer den ønskede fangstprofil.« Den tekniske kapacitet eksisterer.
De politiske beslutninger vedrørende den fælles fiskeripolitik bliver stærkt vanskeliggjort af, at videnskabsfolkenes vurdering af bestandene ustandseligt viser et lavere antal fisk end fiskernes observationer gør. Hvorfor? En forklaring er, at fiskerne koncentrerer sig om områder, hvor der er sandsynlighed for, at der findes fisk. De baserer sig på deres lokalkendskab, hvor videnskabsfolkene dækker et langt større område. Det er næsten altid sådan, at de politiske beslutningstagere i Rådet af fiskeriministre hæfter sig ved det optimistiske synspunkt. Fiskeriudvalget accepterer, at vi skal have nedbragt dødeligheden blandt ungfisk og reduceret det antal fisk, der bliver smidt ud igen. Vi har måttet indgå mange kompromisser på grund af forskellene i nationale og lokale traditioner inden for fiskeriet. Betænkningen, som til slut fik bred tilslutning i udvalget, styrker de tekniske foranstaltninger, der i dag eksisterer for nettene, anvendelse af kvadratmaskede netstykker, tilpasning af minimumsstørrelsen af de landede fisk og yderligere restriktioner med hensyn til fangstområder, og der føjes et antal arter til listen i bilaget.
Den nye forordning vil efter udvalgets mening blive lettere at overvåge og kontrollere. Der er også bestemmelse om en fornuftig overgangsperiode inden den endelige gennemførelse, således at omkostningerne kommer til at slå igennem gradvis.
En vellykket gennemførelse af forordningen kræver dog langt mere forskning. Den aktuelle forskning er i store træk baseret på kriterier for de enkelte arter. Den indbyrdes afhængighed på tværs af arterne er stadig et uudforsket område. De sociale og økonomiske følger af variationer i de samlede tilladte fangster tages ikke med i betragtning, når forslagene er til drøftelse i Rådet. Der er behov for at gøre mere brug af den stigende biologiske viden om vurdering af bestandene og styring heraf, og for at få integreret den videnskabelige, tekniske styring og de biologiske faktorer.
Integrerede kystovervågningssystemer, hvor man kombinerer fysiske, biologiske og menneskelige faktorer i et samlet overvågningssystem, er en anden komponent, der kan være med til at sikre bæredygtigheden. Der skal findes en mekanisme, som gør det muligt at integrere den indsats, der bliver gjort i forskellige forskningsinstanser, som arbejder med fiskeriet inden for EØS.
En vellykket gennemførelse forudsætter også, at fiskernes repræsentanter bliver mere involveret i beslutningsprocessen. Jeg håber, at Kommissionen på et tidligt tidspunkt vil samle fiskerne, de videnskabelige forskere og Europa-Parlamentets repræsentanter. Alle disse tanker er samlet i særdeleshed i ændringsforslag nr. 2, og vi vil indtrængende opfordre Kommissionen til at reagere hurtigt og positivt. På denne måde vil vi kunne gøre fremskridt på grundlag af de forbedringer, som følger af gennemførelsen af denne betænkning, og det vil bringe os tættere på det bæredygtige fiskeri. Det er det, der er målsætningen.

Apolinário
Hr. formand, mine damer og herrer, blot nogle få bemærkninger, dels for at tilkendegive, at vi vil stemme for hr. Adams betænkning, som er et kompromisforslag, som dog imidlertid har tilslutning fra medlemmerne af de to største politiske grupper i Parlamentet, og det er et fornuftigt kompromis. For det første fordi det er vigtigt at sende et klart budskab om, at fiskeriressourcerne ikke er uudtømmelige - for nylig oplyste FAO, at mere end 60 % af fiskeressourcerne er genstand for overfiskning; og for det andet fordi det i særlige tilfælde som anført i vort ændringsforslag - som jeg takker hr. Adam for at have støttet - var muligt at etablere beskyttelsesområder, bl.a. et beskyttelsesområde for kulmule-ungfisk i ICES-område IX, hvilket er vigtigt for bevarelsen af denne art.

Langenhagen
Hr. formand, kære kolleger, tilslutningen til den foreliggende betænkning om tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne er efter min mening et godt eksempel på Parlamentets ansvarsbevidste handlen i fællesskabsinstitutionerne. Det har været meget vanskeligt til sidst at nå frem til en troværdig og konstruktiv tekst. Bevarelsen af fiskeressourcerne, reduktionen af fangsten af ungfisk, beskyttelse af gydeområderne og de tekniske foranstaltningers selektive virkning giver et billede af de foranstaltninger til beskyttelse af naturen, som i dag er uomgængelig nødvendige i fiskerisektoren.
De vanskeligheder, som Rådet allerede har med affattelsen af sin holdning, lover imidlertid ikke godt. Gid Rådet ville bruge Parlamentets ansvarsbevidste handlen som eksempel! Trods alle tekniske vanskeligheder i sagen og de dermed forbundne prekære økonomiske aspekter er vi nået frem til på grundlag af en arbejdsfyldt dialog med og de konstruktive bidrag fra de enkelte medlemmer og tillige de politiske grupper i dag at kunne forelægge en tekst, som vi efter mange ændringsforslag og seje forhandlinger kan se på med stolthed.
Det er så nu op til Kommissionen og Rådet at lade sig lede af vore forslag og ganske særligt af tekstens demokratiske ånd. De foreslåede kompromisløsninger er ganske vist endnu ikke optimale. Men de udgør da allerede - og det er vi helt sikre på - et betydeligt fremskridt i forhold til den aktuelle situation og indeholder det nødvendige minimum, eller bedre udtrykt mere end dette minimum, for at der kan sættes en stopper for ødelæggelsen af ressourcerne, visse arters uddøen og åbenbart misbrug.
De tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne medfører uden tvivl ofre for fiskere og fiskevirksomheder, som der, når tiden er inde, skal gives kompensation for på passende vis. De tekniske foranstaltninger, vi her går ind for, er et nyt skridt på vejen til bevarelse af fiskeressourcerne og de marine organismers balance. De er imidlertid kun et skridt ad den lange og vanskelige vej, vi i dag har besluttet os til at gå.
Havene er en vidunderlig verden, men i lige så høj grad en sårbar verden. De giver mulighed for mange erhvervsaktiviteter og utallige muligheder for sportsaktiviteter og de er ikke mindst en del af en natur, vi ikke bør ødelægge.
Meningen med vort arbejde ligger i at udnytte disse muligheder optimalt og beskytte havenes rigdomme således, at den del af befolkningen, der lever af fiskeriet, til hver en tid er sikret et levebrød.

d'Aboville
Hr. formand, Kommissionens forslag til forordning har til formål at sikre fiskeressourcerne gennem en begrænsning af dødeligheden blandt ungfisk. Man ville være godt tosset, hvis man ikke støttede en sådan målsætning, der for alle fiskere er den bedste garanti for fiskerierhvervets fremtid.
Der bør derfor vedtages en række regler. Disse regler bør være enkle og klare, så overholdelsen af dem er let at kontrollere. Og reglernes hensigtsmæssighed bør fastslås gennem troværdige undersøgelser. Reglerne bør være i overensstemmelse med de socioøkonomiske realiteter. De bør være retfærdige, hvad angår effekten på de forskellige erhverv og de forskellige fiskeriflåder. Men man kan konstatere, at der ikke er gennemført en socioøkonomisk evaluering. Hvis foranstaltningerne vedtages, risikerer de imidlertid at få en katastrofal indvirkning på virksomhedernes rentabilitet, således at en række virksomheder muligvis må lukke.
Beslutningsforslaget indeholder en række elementer, der forekommer mig uacceptable. Forøgelsen af den grundlæggende maskestørrelse er for stor. Den forbudte maskestørrelsesskala er ikke korrekt fastsat og heller ikke bred nok til at sikre en klar adskillelse mellem fiskeri i midtvand eller ved overfladen og fiskeri efter bundfisk. De beskyttede fiskerizoner, der er foreslået for kulmule er også uacceptable. Der er ikke blevet gennemført forudgående undersøgelser omkring disse zoners afgrænsning og effektivitet. Men - som Den Videnskabelige og Tekniske Komité for Fiskeriet understreger - vil foranstaltningen få betydelige socioøkonomiske følger for visse fiskeriflåder.
Specielt hvad angår Den Biscayiske Bugt, vil de forskellige foranstaltninger med hensyn til fangstredskaberne i forbindelse med foranstaltningerne vedrørende de beskyttede fiskerizoner blive betragtet som diskriminerende, for de vil ramme en stor det af de pågældende fiskefartøjer meget hårdt.
Med hensyn til reglen om fangstredskaber med kun én maskestørrelse skaber den en række alvorlige praktiske problemer for de fiskefartøjer, der fisker efter flere fiskearter. Problemerne er specielt alvorlige i tilfælde, hvor disse fartøjer opererer langt fra hjemstedshavnen, hvilket også gør denne foranstaltning diskriminerende, idet den begunstiger de fartøjer, hvis hjemstedshavn ligger tættere på fangstpladserne.
Man kan konkludere, at størsteparten af de påtænkte foranstaltninger er blevet foreslået uden forudgående forsøgsordninger. Det forhold, at man ikke har gennemført en forudgående vurdering af virkningerne for virksomhederne og for fiskeressourcerne, samt den kumulative karakter foranstaltninger har, kan kun føre til en samlet afvisning fra fiskernes side. Men hvis en sådan plan skal gennemføres, kræver det et minimum af tilslutning fra fiskerne.
Af disse grunde vil vi stemme imod dette forslag, medmindre nogle af de ændringsforslag, vi vil stille, bliver vedtaget.

Teverson
Hr. formand, dette emne har meget stor betydning for fiskeindustrien og for havmiljøet i almindelighed. En af mine kolleger, et andet parlamentsmedlem, Sir James Goldsmith, var i min valgkreds i Det Forenede Kongerige tidligere på ugen, hvor han fremsatte forskellige synspunkter vedrørende fiskeindustrien. Det er da interessant for mig at se, at han her i dag bevarer sin statistik på 100 % fremmøde til forsvar for den britiske fiskeindustris interesser... ved ikke at være til stede her!
Industrien erkender, at de tekniske foranstaltninger er et af de væsentligste områder, hvor der kan gøres fremskridt. Skønt der er en række af de forslag, som Kommissionen har stillet, der er langt fra det perfekte, vil jeg komplimentere hr. Adam for den indsats, han har gjort for at få tilvejebragt et kompromis for at kunne give Kommissionen et samlet overblik over Fiskeriudvalgets synspunkter. Skønt dette overblik efter manges mening måske heller ikke er særlig perfekt, vil jeg sige ham tak for hans indsats, som trods alt er en forbedring af tingene.
Udsmid er et af de uanstændige resultater af den fælles fiskeripolitik og mange andre ordninger for fiskeriet - det er ikke kun vor egen ordning, det gælder. Det er endvidere en konsekvens, som offentligheden ikke kan forstå, og som industrien er ked af - skønt jeg jo må sige, at industrien ikke selv er ganske uskyldig på dette område. Det er under alle omstændigheder af hensyn til havmiljøet en ting, vi må se at få afskaffet. Jeg ser dette forslag som en midlertidig foranstaltning på vejen mod en europæisk politik, hvor man reelt forbyder enhver form for udsmid. Der findes sådanne ordninger i Norge og i New Zealand, hvor udsmid faktisk er forbudt, og hvor det dermed - skønt det stadig forekommer - sandsynligvis er blevet reduceret fra omkring 40 %, som hr. Adam sagde, til noget der mere ligner 20 %. Det ville i det mindste være et stort fremskridt på vejen mod vort mål.
Det, der virkelig fremstår herefter, er, at vi skal og må have reglerne gennemført i praksis i større omfang, og der skal en øget politisk vilje til hos samtlige medlemsstater for at få reglerne fulgt. For at nå dette resultat skal vi også til syvende og sidst have en langt mere regionalt baseret fiskeripolitik inden for Europa, i stedet for det ensartede system vi i øjeblikket prøver at gennemtvinge.

Novo
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, indførelsen af nye tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne er naturligvis et kompliceret spørgsmål. Dels findes der forskellige lokale skikke og fiskeritraditioner, hvoraf nogle objektivt set i højere grad end andre indebærer rovdrift på ressourcerne. Dels skaber formindskelsen af bestandene mistillid blandt fiskerne, som undertiden - med rette - mistænker fiskere fra tredjelande for at anvende forbudte fangstmetoder, eller de nærer generelt mistillid til, at der føres en effektiv og gennemskuelig kontrol med fiskeriaktiviteterne. At problemet er så svært at håndtere har således hovedsagelig pædagogiske årsager, der har at gøre med tillid og gennemskuelighed, og som skal ses i sammenhæng med den i forvejen lave indkomst for de fleste fiskere og deres familier.
Alle anerkender - og fiskerne som de første - at det er nødvendigt at begrænse fangsten af ungfisk, dels gennem overvågning af og kontrol med handel og forbrug, dels gennem afskaffelse af de fangstteknikker, der indebærer mest rovfiskeri, krav om passende maskestørrelser, som ikke kan ændres og deformeres, intensivering af forskningen med henblik på en videnskabelig begrundet fastsættelse af beskyttelsesperioder for de forskellige arter, fastsættelse af regler for udsmidning, som effektivt sikrer fiskearternes overlevelse, og endelig gennem oprettelse af automatiserede multilaterale og verificerbare kontrolmekanismer.
De opstillede mål skal dog nødvendigvis opfyldes gradvist og følges op af passende foranstaltninger, navnlig hvad angår de økonomiske aspekter. Ganske vist foreslår betænkningen en række tekniske foranstaltninger, som vil kunne forbedre situationen, for så vidt angår bevarelsen af ressourcerne, men andre af forslagene forekommer os forvirrende og vanskelige at gennemføre i praksis. En gradvis gennemførelse af den nye forordning, såfremt ændringsforslagene vedtages, er dog sikret med ændringsforslaget fra vores gruppe om muligheden for - og forpligtelsen til - at fastsætte en overgangsperiode, som vi håber Kommissionen og Rådet vil acceptere.
Det er imidlertid indlysende, at forbuddet mod anvendelse af bestemte fangstredskaber og kravet om en væsentlig ændring af andre vil medføre omkostninger for rederne og fiskerne. Dels koster det penge at indkøbe nye fangstredskaber og ændre de gamle; dels kan der forventes en nedgang i indkomsterne, eftersom de nye fangstredskaber i hvert fald forbigående kan resultere i mindre fangst.
Her må vi indtage en klar holdning, mine damer og herrer: enten angriber man problemet frontalt og afsætter midler til en virkelig støtte til ændring af fangstredskaberne og til kompensation for eventuel indkomstnedgang, eller også vil denne lovgivning som enhver anden blive mødt med modstand, den vil blive mangelfuldt og forskelligartet gennemført og vil dermed ikke opfylde de målsætninger, som skal være fælles for alle.
Hvad dette aspekt angår, siger Kommissionens dokument desværre ikke noget. Og betænkningen af hr. Adam - som jeg takker for hans store indsats for at få et kompromis i land - berører kun problemet i forbifarten, medens det burde behandles som den vigtigste faktor, hvis den praktiske gennemførelse af de nye tekniske foranstaltninger til en reel og effektiv bevarelse af fiskeressourcerne skal blive en succes.

McKenna
Hr. formand, denne betænkning drejer sig om Kommissionens forslag om ændring af de tekniske foranstaltninger for fiskeriet. Som sådan vedrører den en af de tre vigtigste søjler inden for fiskeriet i EU, tilligemed kontrolforanstaltninger og flådekapaciteter.
Det er rosværdige forslag til ændringer, hvor man dog på mange måder blot smyger sig uden om problemerne. Hvis disse forslag blev vedtaget i Rådet og faktisk fulgt af fiskerne, ville de utvivlsomt indebære, at der blev smidt færre ungfisk og færre fisk fra bifangster over bord. Så det er et skridt i den rigtige retning. Men selv med disse foranstaltninger vil EU's fiskerflåde stadig fange enorme kvanta af uønskede fisk, som blot vil blive smidt ud igen, ofte døde. Rådet viser på alle måder, at det agter at holde sig til den gamle tradition og udvande disse forslag, således at fremskridtet for fiskeriet bliver endnu mindre, end vi nu håber på.
Et andet emne, der også er til diskussion, dog ikke under den nuværende mødeperiode, er fornyelsen af det flerårige vejledningsprogram, hvor man også er gået i stå, fordi Rådet ikke har været i stand til at træffe en beslutning. Tekniske foranstaltninger får endnu større vægt i det sandsynlige tilfælde, at Rådet ikke får vedtaget et stramt program med henblik på reduktion af flådekapaciteten.
Det er interessant at se sig omkring til andre regioner i verden for at konstatere, hvordan man der klarer problemet med bifangster. Der er mange lande, der er lysår foran Fællesskabet. Blandt de foranstaltninger, der er iværksat i forskellige regioner, er: Anvendelse af observatører, som overvåger et bestemt fiskeområde, som så lukkes midlertidigt, hvis der er for mange småfisk; forbud mod udsmid af fisk; og krav til industrien om, at den skal fremlægge planer for, hvorledes den selv vil styre fiskeriet for at reducere mængden af fisk, der smides ud igen. Jeg er vis på, at Kommissionen udmærket kender til disse andre metoder, men den er overbevist om, at man i Rådet og fiskeindustrien ikke er tilstrækkeligt interesseret eller modig til at udforske sådanne ideer. Men før det lykkes EU at få bugt med det alvorlige problem med fisk, der smides ud igen, og man erkender, at dette er både unødvendigt og det rene spild, kommer vi ikke videre. Det er en meget alvorlig sag, for anvendelse af selektive fiskeredskaber tillægges meget stor betydning såvel i FN-aftalen om fiskebestande med flere tilhørssteder og meget vandrende fiskearter som i FAO's adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri.
Disse dokumenter, hvoraf det første faktisk er en bindende traktat, som er underskrevet af EU og samtlige medlemsstater, indeholder krav om foranstaltninger, som er mere progressive end de foranstaltninger, som Kommissionen kræver. Den pakke, der er til forhandling her, er således ikke det sidste ord. Jeg er vis på, at vi kommer til at drøfte denne sag igen i nær fremtid.
Der er en misforståelse, jeg gerne vil have udryddet. De Grønne er ikke imod fiskeri og forsøger ikke at standse brugen af fiskepladser for at beskytte visse arter. Vi føler nærmere, at fiskeriet skal foregå på en måde, som ikke blot giver lokalbefolkningen fødevarer og beskæftigelse, men også forebygger alvorlige skader på det maritime økosystem. Det kan lade sig gøre.
Jeg vil også gerne ganske kort omtale flydetrawlene, for de er med under de tekniske foranstaltninger. I 1991 forbød Rådet anvendelse af flydetrawl på over 2, 5 kilometers længde i alle områder bortset fra Østersøen. I de senere år er det ved hjælp af nationale patruljebåde og EU's patruljering næsten lykkedes at få respekteret denne længdegrænse på 2, 5 kilometer, undtagen i Middelhavet.
Jeg har ladet mig fortælle, at EU ikke længere planlægger at udsende en patruljebåd i år, hverken i Atlanterhavet eller Middelhavet. Jeg vil blot gerne spørge Kommissionen, om det er sandt. Denne situation viser, at tekniske foranstaltninger skal være klart udtænkte, og at vi bør sørge for, at der ikke er smuthuller eller mulighed for at krybe udenom.

Macartney
Hr. formand, om substansen i denne betænkning vil jeg sige, at jeg fuldt ud støtter målsætningen med bevarelsen af bestandene, og det samme gør fiskerne i hele Europa. Men det, vi her står med, er et alvorligt procedureproblem. Som fru McKenna netop sagde, er det almindeligt kendt, at Ministerrådet allerede har bevæget sig væk fra Kommissionens holdning. Man fører i magtens korridorer i Bruxelles diskussioner om et kompromis i Rådets regi.
Når jeg bruger vendingen »magtens korridorer i Bruxelles«, understreger det, hvor magtesløst Europa-Parlamentet er, hvis vi går med til at diskutere foranstaltninger, som allerede er erstattet med andre. Det var det, der lå bag det spørgsmål til forretningsordenen, jeg kom med i starten. Kommissionen beder os om at træffe nogle beslutninger, mens vi sidder i spændetrøje. Men det er højst sandsynligt, at holdningen har udviklet sig om nogle måneder. Jeg ville langt hellere medvirke til, at Europa-Parlamentet drøftede de virkelige forslag, fremfor de forslag der allerede uofficielt er erstattet af nogle andre. Så vi står med et alvorligt problem her.
Vi har også haft det problem i udvalget, at på grund af det såkaldte kompromis, som blev indgået mellem de to store grupper, var der en hel blok af ændringsforslag, der blev vedtaget efter princippet »take it or leave it«. Mine fiskere har bestemt alvorlige problemer med nogle af disse ændringsforslag, for eksempel ændringsforslag nr. 11, som har ganske afgørende betydning i forbindelse med reglen om to redskaber og med maskestørrelser. Denne holdning til et komplekst og meget betydningsfuldt emne er efter min opfattelse ikke en tilfredsstillende og demokratisk måde at behandle tingene på.
Jeg har stillet ændringsforslag nr. 76-80, som jeg håber, at ordføreren og Europa-Parlamentet vil støtte. Vi minder blot om aftalen om høring mellem Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet. Der står, at de skal tage Europa-Parlamentet alvorligt. Jeg håber, at Europa-Parlamentet kan gå behørigt ind for dette. Men den eneste måde, hvorpå vi reelt kan sikre, at vi kommer til at vende tilbage til sagen, når den rigtige drøftelse skal finde sted, er at forkaste hele forslaget. Jeg vil gerne nu signalere, at det er den holdning, jeg ville have.
Lad os nu se på nogle af de egentlige punkter. Der er jo altid denne debat om meningsforskellene mellem videnskabsfolk og fiskere. Det viser ganske klart, hvor vigtigt det er at bringe begge parter sammen og få flere forskellige kilder til at samarbejde. Begge parterne fortæller historier om den anden part. En sjælden gang kan man træffe en fisker, der har været med ude på en videnskabelig sejlads i en uges tid - jeg talte for nylig med sådan en fisker i Shetland - og han kommer hjem og fortæller, at han har ændret synspunkt. På samme måde kan videnskabsfolkene ændre synspunkt, hvis de kommer sammen med fiskerne og finder ud af, at de ikke alle sammen er grimme knægte, der kun ønsker at ødelægge ressourcerne. Det har afgørende betydning, fordi et af de store problemer inden for denne industri er manglende tillid.
Jeg vil støtte de henvisninger til behovet for decentraliseret styring, som en række af vore kolleger har været inde på. Det er også en grundlæggende del af arbejdet med at genoprette tilliden blandt fiskersamfundene i sammenhæng med hele spørgsmålet om, hvordan fiskebestandene kan bevares.
Med disse bemærkninger vil jeg gerne have lov til at gentage, at der er visse alvorlige proceduremæssige problemer. Vi skal have tingene gjort rigtigt, så Europas fiskebestande bliver bevaret i det lange løb, således at fiskersamfundene kan overleve.

Souchet
Hr. formand, selv efter at Kommissionens forslag vedrørende tekniske foranstaltninger har været igennem Fiskeriudvalget, forekommer de os stadig uacceptable. Vores gruppe vil derfor fortsat forholde sig kritisk til disse forslag.
Jeg skal gøre opmærksom på, at man langt fra har gennemført alle de tekniske undersøgelser, som er absolut nødvendige, hvis man vil finde frem til hensigtsmæssige bevarelsesforanstaltninger, og at fangstredskabsteknologien undergår en hurtigere udvikling end fællesskabslovgivningen. Kommissionens forslag tager ikke hensyn til fangstredskabernes reelle selektivitetsgrad. Man kan f.eks. undre sig over, at forslaget slet ikke omtaler det famøse »naveran«-net, som er så ødelæggende for bestanden af kulmule i Atlanterhavet.
I stedet for at tage hensyn til fangstredskabernes selektivitet taler man om at indføre beskyttede fiskerizoner i Den Biscayiske Bugt. Men er Kommissionen klar over, at den med dette forslag bringer en række traditionelle fiskeriaktiviteter i fare, herunder krebsefiskeriet? I stedet for at indføre en smidig og fremtidssikret lovgivning, der er tilpasset de særlige lokale forhold og den reelle udvikling i fiskebestanden, i samarbejde med fiskerierhvervet og de nationale forvaltninger, foreslår Kommissionen en stiv og ensartet lovgivning, som i øvrigt vil kunne omgås af en række industrifiskere.
I stedet for at tage hensyn til de reelle og specifikke forhold i de forskellige fiskeriområder skærer Kommissionen som sædvanligt alle over én kam, som om den ikke var klar over, at fiskeriet i Nordatlanten foregår på grundlag af en specifik fiskebestand, og at fiskeriet i Sydatlanten sker på basis af en anden og mere varieret bestand. Selektivitetsgraden for den enkelte fiskeart er derfor naturligvis ikke den samme i Sydatlanten som i Nordatlanten.
Man kan ikke ændre på denne naturbetingede tilstand ved hjælp af regler. Man bør derfor tage udgangspunkt i den reelle situation, hvis man vil opstille passende regler, som fungerer. Hvorfor ikke simpelt hen forbyde handel med ungfisk i stedet for at indføre tekniske regler, der er kostbare for fiskerne?
Vores gruppe har derfor - især på initiativ af hr. Goldsmith - stillet 21 ændringsforslag, der er i overensstemmelse med de tanker, jeg netop har givet udtryk for. Det er i realiteten den europæiske fiskeripolitiks fremtid og troværdighed, der står på spil. På et tidspunkt bør vi ophøre med at forvalte fiskeriet så unuanceret og centralistisk, som det i øjeblikket er tilfældet. Den fælles fiskeripolitik vil nemlig fortsat støde på modstand fra de fleste fiskere, så længe den ikke er i stand til effektivt at beskytte det traditionelle fiskeri, som har en afgørende økonomisk og social betydning, og som i høj grad er beskæftigelsesskabende - såvel direkte som indirekte - i mange kystområder i næsten alle EU-medlemsstaterne.
Kommissionens forslag - med de alt for få ændringer, som Fiskeriudvalget har foretaget - risikerer at få den modsatte virkning, idet det øger de byrder, der allerede hviler på det traditionelle fiskeri, og idet det forstærker industrialiseringen af fiskerisektoren til skade for den økonomiske aktivitet og beskæftigelsen i Europas kystområder, som allerede lider under at være randområder.
Hr. formand, hvis vores ændringsforslag ikke godkendes, vil vores gruppe stemme imod forslaget til lovgivningsmæssig beslutning.

Martinez
Hr. formand, rent tilfældigt har vi tre udmærkede betænkninger om fiskeriproblemerne til behandling omtrent samtidig: Baldarelli-betænkningen vedrørende problemet omkring omstillingen af fiskeriaktiviteterne og mere præcist 680 italienske fartøjer, der driver fiskeri efter sværdfisk i Adriaterhavet, hvilket også rejser spørgsmålet omkring anvendelsen af drivgarn; Kindermann-betænkningen, som tager sigte på at udvide fællesskabsfarvandene til også at omfatte de svenske og finske farvande efter år 2002; og endelig Adambetænkningen, som vi netop drøfter i dette øjeblik.
Som det allerede er blevet nævnt, er vi naturligvis alle enige om, at der bør gøres noget for at løse problemet med fiskebestandene og forvaltningen af disse, så meget mere som den årlige fangstmængde på 100 mio tons vækker bekymring hos alle eksperter - bl.a. Maurice Aubert fra CERBOM i Nice. Man kan blot se, hvad der sker med den canadiske torsk, der taber i vægt, og lytte til advarslerne fra FAO.
Man kan derfor godt forstå, at Kommissionen foreslår en forordning med henblik på at sikre fiskebestanden, der indeholder bestemmelser om en øget maskestørrelse, om en eventuel nedsættelse af antallet af net, om et forbud imod fiskeri i visse områder, om beskyttede fiskerizoner eller forbudsperioder. Alt dette kan man godt forstå. Alle og enhver er naturligvis oprørt over problemerne i forbindelse med udsmid af ungfisk eller fiskemelproduktionen, således som bl.a. Peru praktiserede det i en periode - i øvrigt med en stærkt begrænset bakteriologisk kvalitet.
Men problemet er imidlertid, at problemerne nok ikke kan løses gennem de foreslåede foranstaltninger. Der er nemlig tale om fiskeri på det åbne hav med de friheder, international ret rummer, herunder friheden til at fiske. Derfor kan vi sagtens pålægge os selv foranstaltninger vedrørende drivgarn i Den Biscayiske Bugt og vedrørende maskestørrelsen og antallet af net, men samtidig fortsætter store koreanske, japanske og russiske industrifartøjer med hæmningsløst at plyndre havet.
På den baggrund mener jeg, at det flerårige udviklingsprogram nr. 4 for perioden 1997-2003 skaber en ulige situation til skade for vores egne fiskere. Jeg tror, der er tre fremtidige veje, man kan gå; for det første: fremme det traditionelle fiskeri og sondre nøje mellem dette og industrifiskeriet; for det andet: skifte fra fangst til opdræt - det er således, at akvakulturen i dag desværre kun tegner sig for 12 mio ton. Sidst men ikke mindst burde man søge en global løsning på problemet inden for rammerne af en konvention i stil med Montego Bay-konventionen, men kun omhandlende fiskeriet og ikke blot en generel konvention.
Det går vel med fiskeriet som med den fælles valuta; den er ganske vist tilpasset Europa, men markedet er blevet globalt, og fisk er uvidende om, at der findes en fællesskabsgrænse.

Fraga Estévez
Hr. formand, jeg mener oprigtig talt, at vi kan være tilfredse med Parlamentets indsats, som takket være ordføreren, hr. Adam, og hans store engagement har gjort det muligt i dag at forelægge denne betænkning om et af Kommissionens vigtigste forslag til forordning på fiskeriområdet.
Det har kostet flere måneders arbejde med udgangspunkt i ofte direkte modsatrettede holdninger, men medlemmerne af Fiskeriudvalget har forstået at analysere og tage hensyn til konsekvenserne for alle de forskellige fiskerisektorer af forslaget om tekniske foranstaltninger, og derfor er det i dag muligt at forelægge en konsensustekst, som forbedrer Kommissionens forslag på en række vigtige punkter.
Kommissionen fremsatte i sin tid et forslag, hvis største værdi var, at det forenklede det forudgående yderst komplekse forslag, hvilket letter gennemførelsen af det, og at der foresloges dristigere, men i nogle tilfælde for drastiske foranstaltninger. Parlamentet har respekteret kommissionsforslagets ånd, men tilpasset det til den situation, fiskerflåden i dag befinder sig i, og vi har tilstræbt at undgå den traumatiserende effekt, det kunne få, hvis forordningen trådte i kraft umiddelbart. Nye foranstaltninger til bevarelse, såsom kvadratmaskede netstykker og andre bestemmelser med sigte på at øge fangstredskabernes selektivitet er opretholdt, men der er desuden stillet forslag om overgangsperioder og fleksibilitetskriterier, som vil muliggøre en gradvis tilpasning for fiskerne, flåderne og de medlemsstater, som blankt afviste Kommissionens oprindelige forslag.
I et fiskeri, der omfatter så mange forskellige former, arter og traditioner, måtte vedtagelsen af en retsakt, som går i retning af en fælles forvaltningsmodel, nødvendigvis give anledning til kontroverser og diskussioner. Det foreliggende konsensusforslag bringer os måske ikke frem til en perfekt retsakt, men dog til en langt mere rationel model - og navnlig mere acceptabel for dem, der skal anvende den i praksis, og det er da også den eneste realistiske måde at få en bestemmelse overholdt på. I den sammenhæng mener jeg, at Parlamentet har bidraget til at indføre en forvaltningsmodel for Fællesskabets fiskeri, som på lang sigt vil sikre såvel bevarelsen af ressourcerne som bevarelsen af en saneret fiskerisektor. Jeg anmoder derfor medlemmerne om at stemme for kompromisforslaget og Kommissionen om at tage hensyn til Parlamentets efter min mening særdeles realistiske og opportune forslag og ideer.

Gallagher
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at komplimentere hr. Adam, som har haft en meget svær opgave - jeg skal ikke komme nærmere ind på de historiske detaljer - og jeg hilser Kommissionens initiativ med glæde.
Jeg behøver ikke at sige, at jeg ligesom alle mine kolleger og jo også alle fiskere i hele Europa støtter princippet om de tekniske bevarelsesforanstaltninger. Men man skal ikke deraf udlede, at jeg går ind for mange af de specifikke henstillinger i forslagene. Til forskel fra kontrollerne med henblik på en reduktion af fiskeriet, TACordningen og ordningen med fiskekvoter, som skal indvirke direkte på ressourceniveauerne, er det specifikke formål med de tekniske bevarelsesforanstaltninger, at de skal beskytte ungfiskene og naturligvis de voksne fisk, der yngler, således at vi får formindsket truslerne mod de kommende bestande. Det er et meget ædelt formål, hvad enten det går på maskestørrelser, minimumsstørrelser for landede fisk, forbudsområder, fredningsperioder eller beskyttelse af truede arter. Husk på, at alle disse foranstaltninger kommer til at kræve yderligere midler fra fiskernes side. Jeg mener, at Kommissionen har pligt til at hjælpe dem.
Jeg vil gerne fremhæve, at Irland endnu en gang er det ene af tre lande, sammen med Det Forenede Kongerige og Danmark, der har taget skridt til at stille forslag om tekniske bevarelsesforanstaltninger til Kommissionen. Hvad med alle de andre lande, der taler om bevarelsesforanstaltninger hele tiden, og som ikke har stillet forslag? Irland har påtaget sig en ledende rolle i forbindelse med indførelse af tekniske bevarelsesforanstaltninger for sine fartøjer, og hvis bestandene ud for Irlands kyster er faldet, må jeg rette blikket stift mod de medlemsstater, som ikke tager hensyn til tekniske bevarelsesforanstaltninger, bestandene og de unge fiskeres fremtid. Jeg bekymrer mig i særdeleshed for de unge irske fiskere. Der er mange af medlemmerne, der vil vide, hvilke lande jeg tænker på.
Tekniske bevarelsesforanstaltninger skal holdes i et enkelt sprog, der er letforståeligt for fiskerne. Der skal høring til, og fiskerne er ikke blevet hørt i tilstrækkelig grad. Da nogle medlemmer havde hørt fiskerne og stillede med nogle fornuftige argumenter og fornuftige forslag, hvad skete der så? Man overså dem fuldstændig! Det lader til, at de to største partier her i Europa-Parlamentet stemmer imod de ændringsforslag, der bliver stillet af de mindre partier, uden hensyn til om de er logiske eller ikke. Hvad laver vi her i dag? Vi stemmer imod dem alle en bloc , fordi vi spilder for megen tid her i Parlamentet med at tale om fiskere og deres fremtid! Det er helt forkert!
Der er ingen godtgørelse i forbindelse med bevarelsen. Der er ingen braklægningsordning for fiskerne, mens der er en braklægningsordning for landbrugerne! Vi accepterede i princippet dette sidste år. Hvorfor skal det nu laves om af de to største partier? Har de ingen interesse i tekniske bevarelsesforanstaltninger, til forskel fra så mange af de mindre partier?
Tiden er inde til at tage den fælles fiskeripolitik op til en gennemgribende nyvurdering - straks. Lad os få denne i gang, uden at man smyger sig uden om problemerne, og giv lande som mit eget land det igen, som vi virkelig har fortjent, nemlig en ordentlig behandling i forbindelse med den fælles fiskeripolitik. Andre lande, specielt dem, der kom til i løbet af 1980'erne, har forsøgt at overtage vestkysten, og så kommer de her og lader som om, de kun er interesseret i tekniske bevarelsesforanstaltninger. Giv Irland en retfærdig behandling!

Nicholson
Hr. formand, dette er et meget vanskeligt område for fiskerne og alle dem, der er involveret i industrien. For det første vil jeg gerne komplimentere ordføreren. Jeg ved, at han har arbejdet længe og hårdt med at finde en løsning på mange af disse alvorlige problemer. Om det er lykkedes for ham eller ikke afhænger af ens egne specielle synspunkter, men jeg vil gerne sige ham tak for den store, vanskelige og hurtige indsats, han har givet sig i kast med for at nå frem til et kompromis og finde en udvej. Europa-Parlamentet skylder ham megen taknemmelighed.
Når man taler om bevarelse og ser på ordningerne med TAC og kvoter og alle de andre områder, som påvirker fiskeindustrien, bevæger man sig i vid udstrækning ud i et minefelt, hvor der ikke findes nemme løsninger. Sandheden er den, at hvis der ingen fisk er i havet, så har hverken fiskerne i dag eller deres efterkommere nogen fremtid. Så vi skal have fundet en balance, som passer både fiskerne og industrien på den ene side, og videnskabsfolkene på den anden.
Jeg har et problem her, og det er konflikten mellem det, videnskabsfolkene siger og det, som fiskerne siger. På et eller andet punkt skal vi nå frem til det stadium, hvor videnskabsfolkene er mere lydhøre over for de ting, fiskerne siger. Det er jo i sidste ende dem, der dag efter dag sejler rundt og fisker ud for Den Europæiske Unions kyster. Det er dem, der har et godt billede af, hvordan situationen ser ud, og de skal have en fremtid inden for denne industri. Dem, jeg taler med, fortæller mig, at de ønsker, at industrien skal beskyttes.
Desværre lader det til, at Kommissionen er mere interesseret i konfrontation end i samarbejde. Jeg må indrømme, at jeg har store bekymringer i sammenhæng med de foreliggende forslag, som Kommissionen har stillet, og med den indvirkning, de vil få på industrien. Jeg er også bekymret for, hvordan de vil blive gennemført, og hvordan man vil overvåge, at de bliver efterlevet. Jeg lyttede med stor interesse til hr. Macartneys kommentarer. Hvis hans bemærkninger holder stik - og jeg håber da, at Kommissionen vil tage hans pointe op - så drøfter vi her i dag noget, som allerede er 3, 4, 5 eller 6 uger gammelt. Og kommissæren for fiskeriet er ikke engang til stede - med den største respekt for Kommissionens personale, så burde fiskerikommissæren sidde her. Vi, som interesserer os for fiskeriet, skulle kunne føre en dialog med hende, få sandheden ud af hende, få hende til at fortælle os, hvordan situationen tegner sig. Det er hende, der sidder med det endelige ansvar.

Cunha
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Kommissionens forslag til forordning omhandler et meget omfattende og heterogent emne, for så vidt som der er tale om mange forskellige typer fisk. At fiskeressourcerne er forskelligartede medfører nødvendigvis, at også fangstmetoderne er forskelligartede. Derfor vil forordningen kun kunne opnå en vis succes, hvis den respekterer tre grundlæggende principper: for det første at den er baseret på solide videnskabelige kriterier, for det andet at den realistisk set er gennemførlig, hvilket forudsætter, at den er forhandlet med medlemsstaterne og sektorens erhvervsdrivende, for det tredje at den gennemføres decentralt. Desuden vil der kun kunne opnås praktiske resultater, hvis den anvendes stringent på alle typer fiskeri under hensyntagen til den større ressourcerigdom i de mest kystnære kontinentalsokler.
Desuden er det vigtigt at huske på, at hele foretagendet kan gå i vasken, hvis der ikke afsættes økonomiske ressourcer til at finansiere de krævede ændringer af udstyr og fangstredskaber, og hvis der ikke anvendes passende kontrolmetoder såvel på unions- som medlemsstatsplan.
Hvad angår Portugal, noterer jeg mig med tilfredshed, at ordføreren har taget hensyn til nogle af vore største problemer, således etableringen af et beskyttelsesområde langs Portugals kyst. Jeg takker hr. Adam, som har præsteret et usædvanligt godt stykke arbejde, for dette.
Endelig skal det understreges, at de foreslåede foranstaltninger hænger nøje sammen med det flerårige udviklingsprogram for fiskeriet, FUP IV, hvis målsætninger må fastsættes med stor omtanke og opfyldes i alle medlemsstaterne. Jeg håber i den forbindelse, at Ministerrådet på dets forestående samling vil forstå at leve op til sit ansvar.

Imaz San Miguel
Hr. formand, indledningsvis takker jeg hr. Adam for den fleksibilitet, han har udvist i forbindelse med arbejdet med at forbedre Kommissionens forslag, som ikke er acceptabelt i dets nuværende form. Kommissionen begrunder de nye tekniske foranstaltninger med ønsket om at undgå fangst af ungfisk - hvilket vi alle kan tilslutte os - men er i realiteten tale om to typer foranstaltninger: forbedring af fangstredskabernes selektivitet og begrænsning af de samme fangstredskabers kapacitet.
Det er indlysende, at Kommissionens forslag er en ophobning af begrænsninger, der tjener det ene formål at reducere fangsten for at udbedre de negative effekter af den fælles fiskeripolitik, som ikke har svaret til forventningerne med hensyn til bevarelse af fiskeressourcerne. At den fælles fiskeripolitik er blevet en fiasko, skyldes bl.a. en absolut ineffektiv kontrolpolitik, som ikke har kunnet forhindre ulovlig fiskeriaktivitet. Den manglende selektivitet skyldes ikke de eksisterende fiskeredskabers maskestørrelse, men at fællesskabsfiskere i stigende grad anvender ulovlige fangstredskaber, en aktivitet, som det på grund af manglende politisk vilje ikke har været muligt at bringe til ophør.
Lad os se realiteterne i øjnene: kan Kommissionen dokumentere, at ungfisk fanges med redskaber med reglementeret maskestørrelse? På hvilke ekspertudsagn og videnskabelige undersøgelser baserer Kommissionen sit forslag om at indføre beskyttelsesperioder og -områder i bestemte regioner? Erfaringen har vist, at virksomheder altid forsøger at overleve på den ene eller den anden måde - hvad der er helt normalt. Dette giver sig ofte udslag i ulovligt fiskeri - i størstedelen af tilfældene ustraffet - med medlemsstaternes vidende, selv om disse er ansvarlige for kontrollen - og næsten altid med Kommissionens vidende, som retfærdiggør sin passivitet med det - korrekte - argument, at den ikke har nogen kontrolbeføjelser på dette område.
I betragtning af denne tingenes tilstand hvad må da ikke de virksomheder som samvittighedsfuldt opfylder kravene til tekniske foranstaltninger, tænke, når de skal konkurrere med andre, som ikke opfylder dem? Hvad nytter det at opfylde kravene og stramme disse, når alle ved, at manglende overholdelse ikke straffes, og at det er den egentlige årsag til fangsten af ungfisk? Efter min mening skal der kun iværksættes foranstaltninger, som er baseret på videnskabelige, testede undersøgelser, og som fremfor alt kan kontrolleres. Det er reelt den eneste løsning, der muliggør et økonomisk rentabelt, socialt ansvarligt fiskeri, som samtidig sikrer ressourcebestanden.

McCartin
Fru formand, forhandlingerne her afspejler efter min mening noget af den mistillid, der er mellem fiskerne i Fællesskabets forskellige regioner, og jeg må desværre sige, at det ikke blot er de mennesker, der er involveret i fiskeindustrien, men også de nationale myndigheder, som ikke har fuld tillid til hinandens evne eller vilje til at overvåge systemet.
Jeg vil gerne sige hr. Adam tak for hans betænkning. Han har ydet en tapper indsats for at nå frem til et kompromis, og jeg vil også gerne sige, at jeg ikke er fuldt ud enig i den form for kritik, som Kommissionen konstant er skydeskive for, når den forsøger at tilgodese de forskellige, indbyrdes modstridende interesser. Specielt i Det Forenede Kongerige og Irland møder vi denne hysteriske kritik af ethvert forsøg, der bliver gjort, og de nationale politikere støtter ikke Fællesskabets indsats for at løse problemet.
Når vi har en fælles fiskeripolitik, skyldes det, at vi har en fælles ressource, som ikke kan styres af de enkelte stater hver for sig, så vi må se at forstå, at vi er nødt til at samarbejde, og at vi er pisket til at finde nogle løsninger.
Der er nogle, der er imod hvert eneste initiativ, der bliver taget. De erkender, eller siger at de gør det, at der er et behov for kontrol, men de er imod hver eneste foranstaltning, der bliver fremlagt. Kommissionen er så tvunget til at finde frem til en ubehagelig løsning, som det i sidste ende er op til de nationale regeringer at forkaste eller vedtage. Men hvis Kommissionen ikke kom med disse ubehagelige forslag, ville de nationale regeringer og de nationale politikere være tvunget til at leve op til deres eget ansvar.
Hvis man bare taler stille og roligt i tre minutter med de mennesker, der er involveret i fiskeindustrien, så vil man konstatere, at de alle erkender den fare, der er, og at de alle ved, at der er behov for foranstaltninger, der kan forbedre tingene.
Det er sandt, at visse regioner i Fællesskabet har bedre foranstaltninger. I Det Irske Hav har den irske og den britiske regering vedtaget bedre foranstaltninger, hvor man er forud for de fremskridt, der gøres i Fællesskabet, og det må vi være taknemmelige for.
Jeg synes, at alle skulle gøre sig klart, at den eneste udvej, hvis vi skal have flere fisk for at kunne give fiskerne større kvoter, til syvende og sidst er, at vi accepterer de hårde beslutninger på kort sigt. Jeg mener, at vi bevisligt, hvis vi gør det, kan fange ekstra fisk til en værdi af ECU 3 milliarder i Fællesskabets farvande. Hvis det kunne lykkes, så kunne vi forsøge at komme i gang med at omfordele kvoterne til fordel for de folk, der føler, at de er blevet hårdhændet behandlet.
Jeg vil gerne have lov til at nævne en alvorlig form for misbrug, som ikke er omfattet her, og det er makrelfiskeriet i de vestlige farvande med fabriksskibe, hvor man smider fire gange så mange makreller ud, som der fanges, fordi prisen for de ældre fisk er højere. Det er efter min opfattelse et katastrofalt spild, og vi må have det stoppet, også selv om det eventuelt skulle betyde, at der skulle placeres en officer på hvert eneste skib. Fiskerne og fiskeindustrien får ikke tillid til os, så længe de kan se, at dette foregår, og at de skyldige ikke bliver arresteret.

Liikanen
Fru formand, fru Bonino beklager, at hun ikke kan være til stede her i dag på grund af mødet i Rådet. Hun havde sendt et brev til Europa-Parlamentet, hvori hun foreslog, at man ændrede dagsordenen, men det mente Parlamentet ikke var muligt, så jeg vil overbringe hendes meddelelse.
De tekniske foranstaltninger for Fællesskabets Atlanterhavsfarvande har ikke været tilstrækkelige til at opfylde målsætningen om at minimere fangsten af ungfisk. Disse foranstaltninger er blevet ændret 19 gange, men de grundlæggende problemer er stadig de samme.
I 1995 udarbejdede Kommissionen under hensyntagen hertil og til den internationale sammenhæng, hvor man oplevede en stigende erkendelse af, at vi er nødt til at forbedre styringen af fiskeressourcerne, en meddelelse om gennemførelse af tekniske foranstaltninger inden for den fælles fiskeripolitik, hvor Kommissionen konkluderede, at status quo ikke er tilfredsstillende og foreslog en række forbedringer af de tekniske foranstaltninger med henblik på at forbedre mønsteret for udnyttelsen af Fællesskabets bestande.
Medlemsstaterne var i det væsentlige enige i hovedkonklusionerne i denne rapport. Europa-Parlamentet reagerede også ganske positivt. Kommissionen påtog sig at fremlægge et nyt forslag til tekniske foranstaltninger i juni 1999. Kommissionen er Parlamentet og særligt ordføreren, hr. Adam, dybt taknemmelig for den reviderede version af betænkningen om forslaget om tekniske foranstaltninger. Kommissionen opfatter den reviderede betænkning som et koncist, konkret og konstruktivt dokument.
Der er en række af ændringsforslagene, som ganske præcist påpeger visse tekniske mangler i forslagsteksten - mangler, som Kommissionen oprindelig havde overset. Andre ændringsforslag indeholder yderligere forslag, som Kommissionen mener er hensigtsmæssige. Kommissionen accepterer følgende ændringsforslag: Nr. 1 som en betragtning og nr. 10, 11, 13, 14, 16, 17, 18, 19, 21, 23, 68, 69, 70, 71 og 73. Det fremgår klart af ændringsforslag nr. 11, at Parlamentet grundlæggende støtter Kommissionens forslag med hensyn til reglen om ét redskab og to redskaber. Det glæder i særdeleshed Kommissionen, fordi den ser denne del af sit forslag som meget, meget vigtigt. Kommissionen går i store træk ind for ånden i følgende forslag, men mener, at der er faktuelle fejl, eller at de falder uden for sammenhængen, og kan derfor ikke acceptere dem: Nr. 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 12, 15, 22, 47, 59 og 66. Indholdsmæssigt falder ændringsforslag nr. 24-30, 49, 50 og 75 ind under den igangværende forhandlingsproces med Rådet om de tekniske detaljer i bilagene til Kommissionens forslag. Da Kommissionen ikke ønsker at foruddiskontere udfaldet af disse drøftelser, er den ikke i stand til at acceptere disse ændringsforslag, som de foreligger, skønt Kommissionen delvis er enig i deres indhold. De resterende ændringsforslag kan Kommissionen ikke acceptere, da den ikke er enig i indholdet.
Kommissionen vil endnu en gang takke Parlamentet for dets konstruktive bidrag til den løbende debat om forslaget om tekniske foranstaltninger.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Forhandlingen er afsluttet.

Omstilling af visse fiskeriaktiviteter, som udøves af italienske fiskere
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0095/97) af Baldarelli for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets beslutning om en specifik foranstaltning til fremme af omstillingen af visse fiskeriaktiviteter, som udøves af italienske fiskere (KOM(96)0682 - C4-0037/97-96/0308(CNS)).

Baldarelli
Fru formand, eftersom der er fremsat anmodninger om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, vil jeg gerne - inden jeg tager ordet vedrørende dette emne - høre, hvordan Kommissionen stiller sig til en eventuel henvisning af betænkningen til fornyet udvalgsbehandling.

Liikanen
Kommissionen ville gerne have en udtalelse fra Parlamentet i dag.

Baldarelli
Fru formand, på vegne af min Gruppe vil jeg anmode om, at betænkningen henvises til fornyet udvalgsbehandling.

Formanden
Ønsker nogen ordet for denne anmodning?
Ordet er Deres, hr. kommissær.

Liikanen
Jeg skal måske understrege, at fiskesæsonen 1997 er ved at gå i gang. For at få den pågældende aktivitet standset straks, har det afgørende betydning, at beslutningen bliver godkendt på Rådets møde den 14. og 15. april. Det kan kun lade sig gøre, hvis Parlamentet afgiver sin udtalelse i dag. Derfor er Kommissionen imod, at sagen henvises til fornyet udvalgsbehandling.

Formanden
Hr. Görlach, ordet er Deres.

Görlach
Fru formand, vi ved, at Kommissionen ønsker, at Parlamentet træffer afgørelse i dag, og det gør Rådet vel også. Men i dette spørgsmål er der - og det ved alle grupper - af gode grunde meget forskellige opfattelser i Parlamentet. Det ville ikke være godt for Parlamentet heller ikke over for Rådets holdning, heller ikke selv om Rådet (fiskeriministre) holder møde, om vi ville stemme i morgen. Så er der virkelig en risiko for, at Parlamentet fremsender en opfattelse, der ikke støttes af et klart flertal. Der sker ikke noget, selv om fiskerisæsonen begynder. Hvis vi her giver os tid nogle uger endnu, har det virkelig ingen væsentlig indflydelse på den igangværende fiskerisæson. Jeg støtter derfor hr. Baldarellis anmodning.

Provan
Fru formand, jeg finder det højst uheldigt, at hr. Baldarelli har foreslået henvisning til fornyet udvalgsbehandling på dette stadium. Som jeg ser det, er der visse tekniske vanskeligheder i forbindelse med kompensationen til den italienske fiskerflåde, som er et særskilt spørgsmål mellem den italienske regering og Europa-Kommissionen.
Finansieringen er på plads, idet finansieringen allerede er vedtaget under regionalpolitikken og så videre. Det er ikke det, der er hovedsagen. Hovedspørgsmålet er set fra vor og Europa-Parlamentets side, hvorvidt vi overhovedet kommer til at få nogen indflydelse på Kommissionens forslag og Rådets beslutning. Hvis vi ikke træffer en beslutning i dag, kommer Europa-Parlamentet til at fremstå som en nikkedukke, for Rådet kan gå videre og træffe beslutningen uden en udtalelse fra Europa-Parlamentet. Jeg er derfor bange for, at jeg kommer til at gå imod hr. Baldarellis forslag, for Parlamentets interesser vejer tungere end selve sagen.

Formanden
Nu har en taler for og en imod talt om hr. Baldarellis anmodning i henhold til forretningsordenen. I henhold til artikel 129 i forretningsordenen skal den til afstemning med det samme.
(Fornyet udvalgsbehandling vedtoges) Hr. Imaz San Miguel har ordet til forretningsordenen.

Imaz San Miguel
Fru formand, jeg anmoder i henhold til forretningsorden om at få fastslået, om det fornødne antal medlemmer er til stede.

Formanden
Nej, den anmodning skulle have været fremsat på forhånd. Havde nogen anmodet derom inden afstemningen, ville vi have konstateret det, men det var der ingen, der gjorde.
Hr. Tamino til forretningsordenen.

Tamino
Fru formand, jeg skal gøre opmærksom på, at fru McKenna anmodede om ordet, men ingen undersøgte, hvad det var, hun ville sige.

Formanden
Hr. Tamino, i henhold til forretningsordenen får en taler ordet for anmodningen og en imod. Hr. Görlach talte for, hr. Provan imod, og så skal der i henhold til forretningsordenen stemmes. Jeg kunne altså i dette tilfælde slet ikke mere give fru McKenna ordet om denne anmodning. Det anmoder jeg Dem om at acceptere.

Tamino
Fru formand, der var ikke kun tale om at komme med en bemærkning til emnet, men også eventuelt om at få konstateret, om der var et beslutningsdygtigt antal medlemmer til stede. Hvis det viser sig, at vedkommende ikke vil fremsætte nogen anmodning, skal vedkommende naturligvis ikke have ordet.

Formanden
Det gør mig ondt, vi er her gået frem efter forretningsordenen, og den fastsætter netop denne fremgangsmåde.

Imaz San Miguel
Fru formand, jeg vil blot gøre opmærksom på, at jeg havde bedt om ordet inden afstemningen, men at formanden ikke gav mig det. Derfor vil nu gøre opmærksom på, at min hensigt var at anmode om at få fastslået, om det fornødne antal medlemmer var til stede.

Formanden
Nej, hr. Imaz San Miguel, jeg har givet ordet til dem, der bad om det til anmodningen, og Deres anmodning om ordet har jeg ikke bemærket. Det gør mig ondt. Mine medarbejdere her til højre og venstre har heller ikke bemærket Deres anmodning om ordet.

Forvaltningen af fiskeriindsatsen i Østersøen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0094/97) af Kindermann for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om en forvaltningsordning for Fiskeriindsatsen i Østersøen (KOM(96)0489 - C40017/97-96/0244(CNS)).

Kindermann
Fru formand, det forslag, der ligger foran os, er et led i Sveriges og Finlands integrering i den fælles fiskeripolitik. Princippet om fri og lige adgang til medlemsstaternes farvande gælder ikke for de to stater, fordi der endnu ikke findes fællesskabsordninger.
Med forslaget til forordning skal der nu indføres en sådan fællesskabsordning for østersøområdet i første omgang for gradvis at integrere Sverige og Finland i den fælles fiskeripolitik. Den fastsætter hovedsagelig, at EUfartøjernes gennemførte fiskeriaktivitet inden for de enkelte fiskerier i Østersøen registreres af medlemsstaterne på grundlag af registreringerne i logbøgerne. Ordningen skal gælde fiskerfartøjer med en perpendikulærlængde på over 15 m. For fartøjer med en kortere længde skal fiskeriindsatsen for hvert fiskeri begrænses globalt.
Der er således i vidt omfang tale om en efterfølgende registrering af fiskeriindsatsen og med henblik herpå foreslår Kommissionen nogle administrative foranstaltninger, navnlig for så vidt angår indsamling af data. Fiskeriudvalget støtter principielt den foreslåede forordning. Den muliggør Sveriges og Finlands integrering i fiskeriet i Østersøen og er dermed et første vigtigt skridt til de to nye medlemslandes fulde integrering i den fælles fiskeripolitik.
Desværre nøjes Kommissionen i sit forslag ikke med den påtænkte registrering af fiskeriindsatsen, men går på visse punkter endnu længere. Især den sammenkædning af fiskeritilladelser og i forvejen eksisterende fiskerirettigheder, der fremgår af artikel 2, stk. 2, samt den status quo-fastsættelse af antallet af fartøjer, der sker i artikel 2, stk. 3, anser jeg for at være en ikke acceptabel begrænsning af fiskeriindsatsen. Vi ser deri et utilladeligt indgreb i fremtidige afgørelser om kommende flådestørrelser. Og netop i Østersøen med 4 regulerede målarter, hvoraf silden er i en meget fin tilstand, er en sådan bestemmelse efter vor mening ikke berettiget.
Rådet har jo til enhver tid ret til at begrænse den tilladte fiskeriindsats for ethvert fiskeri, når bestandenes tilstand byder det. Og lige så problematisk forholder det sig med den definition af fiskerierne, der fremgår af bilaget. Eftersom den her opstillede fiskerioversigt ikke kun skal bruges ved registrering af oplysninger om fiskeriindsatsen, men også som udgangspunkt for Rådets eventuelle beslutning om at begrænse fiskeriindsatsen, således som det klart fremgår af artikel 5, bør man ikke undervurdere betydningen af den definition af fiskerierne, som Kommissionen her foretager. Den er for ufleksibel og navnlig for bureaukratisk og svarer ikke til det eksisterende fiskerimønster i Østersøen.
Det er heller ikke nødvendigt for forvaltningen af fiskeriindsatsen at foretage en opdeling i forskellige underafsnit. Med det her relevante formål er det absolut tilstrækkeligt at behandle hele Østersøen som ét område. For os er det i den sammenhæng blot vigtigt at registrere fiskerierne separat efter målarter. Kommissionens bilag forkastes i dets nuværende form, og jeg mener, at den af mig foreslåede forenklede oversigt i et og alt er i overensstemmelse med realiteterne og navnlig med de berørte fiskeres interesser.

Langenhagen
Fru formand, der er stadig en del røre i anledning af den forudgående afgørelse om Baldarelli-betænkningen. Jeg bliver som ansvarlig koordinator egentlig nødt til her endnu en gang at gøre opmærksom på, at der nu sandsynligvis sker noget, som ingen af os har villet, nemlig en indgriben fra USA's side i middelhavsområdet, som vil skade de italienske fiskere og dermed EU-fiskerne i almindelighed. Hr. Görlachs udtalelser var i den henseende ikke korrekte og ikke vidtgående nok. Men det er naturligvis ikke min pligt endnu en gang at tage stilling til betænkningen, især da ikke, når vi har taget den af dagsordenen, jeg vil derimod tage stilling til hr. Kindermanns vellykkede betænkning.
Hr. Kindermann sagde så rigtigt, at det er på tide, at Sverige og Finland omsider ligeledes integreres fuldtud og ligeberettiget i EU's fælles fiskeripolitik. Kommissionen har fremsat gode forslag herom. Dog har hr. Kindermann anset det for nødvendigt at foreslå forbedringer i to tilfælde. Derom har han stillet ændringsforslag og disse ændringsforslag støtter Det Europæiske Folkepartis Gruppe helt og fuldt.
Hvad den samlede problematik angår, må jeg supplere med, at Kommissionen tilstræber en begrænsning af flåden, som ganske vist, det mener vi i Det Europæiske Folkepartis Gruppe, falder uden for rammerne. En indskrænkning af flåden som den, Kommissionen foreslår, fastsættes der netop for øjeblikket bestemmelser om i det flerårige gennemførelsesprogram MAP IV, og det bør ikke foregribes her på denne måde.
Vi kan desuden iagttage en overordentlig glædelig tilstand i østersøfiskeriet. Det fremgår også af årsberetningen om det tyske fiskeri i 1996 fra forbundsministeriet for ernæring, land- og skovbrug, at fiskebestanden i Østersøen er i fortsat bedring. Det gælder navnlig torskebestanden. Men også bestanden af sild og brisling er fortsat i en udmærket forfatning. Hvornår har vi for resten hørt så gode efterretningen fra fiskerisektoren?
Det andet kritikpunkt i hr. Kindermanns andet ændringsforslag vedrører fiskerioversigten. Kommissionsforslaget synes i den henseende vanskeligt at gennemføre i praksis. Det har ordføreren endnu en gang fremhævet meget klart og stillet et fornuftigt alternativt forslag. Som helhed vil jeg gerne fremhæve, at med Sverige og Finland er jo nu to nye stater blandt de stater, der grænser op til Østersøen, blevet medlemmer af EU. Fire af de i alt ni stater, der grænser op til Østersøen, er dermed medlemmer af EU. Det gør alt i alt forvaltningen af Østersøen nemmere og mere effektiv, fordi der gælder de samme bestemmelser.
Ikke kun af den grund ser vi med glæde på udsigten til senere udvidelser af Den Europæiske Union, især da vi mener, at fiskeripolitik netop kun er en del af den europæiske politik, og vi skal sørge for, at vi skaber ens vilkår for alle.

Formanden
Tak, fru Langenhagen. Angående den indledende bemærkning, De kom med: Jeg kunne i den sag ikke gå frem på anden måde, for de, der stemte, stemte med én stemmes flertal - det var en hårfin afstemning - for at henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling. Det er helt klart, og dermed er den uddebatteret for i dag.

Olsson
Fru formand, først vil jeg gerne takke hr. Kindermann for at have gjort et godt stykke arbejde og for at have fremsat nogle absolut nødvendige ændringsforslag. Sverige er, ligesom Finland, et lille land. EU er stort, men foreslår alligevel en langt mere detaljeret ordning end den, som tidligere har været anvendt i Østersøen. Jeg er ikke sikker, men måske er det positivt, at det ikke er kommissæren med ansvar for fiskeri, men kommissær Liikanen, som er her i dag og tager imod disse synspunkter. Jeg tror, det er meget vigtigt, at Kommissionen lytter til og tager hensyn til dem.
I de fleste af vore farvande har vi overskredet den grænse, hvor fiskerikapaciteten overstiger fiskenes reproduktion. Derfor indebærer kravet om sustainable fishery , dvs. et bæredygtigt fiskeri, at vi på forskellig måde begrænser fiskeriindsatsen. På den svenske vestkyst har man i de sidste 50 år, og i den senere tid også i Østersøen, gjort erfaringer med én form for begrænsning. Man har begrænset antallet af fiskedage ved at holde pause om sommeren, og man har kunnet føre effektiv kontrol ved hjælp af kystvagten, for da alle vidste, at der ikke måtte være nogen fiskerfartøjer ude, var der det heller ikke. Nu skaber man et uoverskueligt system, som er meget sværere at overholde. Det tror jeg ikke er nogen god idé.
Nu har hr. Kindermann imidlertid, og det er jeg meget glad for, fremsat forslag til forenkling af den ordning, som Kommissionen har foreslået. Jeg vil gerne understrege, at det er en forudsætning for, at Kommissionens forslag kan anvendes i Østersøen, at man gennemfører de forslag, som vi nu stiller fra Europa-Parlamentets side, og som jeg regner med vil samle flertal. Ellers må vi stemme imod forslaget som helhed.

Thors
Fru formand, jeg er nordbo og plejer ikke at lykønske med en betænkning, hvis der ikke er grund til det. Jeg vil imidlertid lykønske hr. Kindermann, da han har foretaget nogle udmærkede ændringer i forslaget. Jeg har også noteret mig, at han har sagt, at der er sild nok, således at det må kunne lade sig gøre at øge sildefiskeriet i Østersøen. Det lover godt for drøftelserne om mulighederne for at fortsætte fiskeriet efter sild til foderformål. Det er nødvendigt at fiske sild i Østersøen for at modvirke eutrofieringen. Uden foderfisk kan det ikke gøres på en effektiv måde.
Ordførerens forslag går ud på, at man erstatter bilaget med en simpel tabel; det er nødvendigt og velkomment. Det er det bedste af de forslag, som vi nu drøfter, og jeg håber virkelig, at Kommissionen kan støtte det. Desuden er det i overensstemmelse med det kystnære fiskeri, som er typisk for den indre Østersø.
Hvis forordningen går igennem, vil det være en af få de gode ting, som EU har betydet for fiskeriet i Finland, da man så vil kunne foretage en registrering af både eller fiskere og få en ende på den vanvittige ordning, hvor man fisker visse toppe, og hvor alle sejler ud og fisker samtidig, hvilket fører til prisfald og problemer for fiskerne.
Endelig vil jeg gerne knytte en bemærkning til et evigt tilbagevendende spørgsmål: I betænkningen er herring blevet oversat til sill på svensk og silli på finsk - det ler Østersøfiskerne af. Det skal være henholdsvis strömming og silakka ; det bør også rettes i bilagene. Jeg håber, at De kan få det korrigeret.

Liikanen
Fru formand, som jeg konstaterede før, ville fru Bonino gerne have været til stede her i dag, men hun er for øjeblikket til møde i Forbrugerudvalget. Hun har skrevet om sagen til Parlamentet, men desværre kunne dagsordenen ikke ændres således, at hun kunne deltage i drøftelsen, og derfor vil jeg her læse hendes svar:
Kommissionen er tilfreds med den konstruktive indstilling, som Fiskeriudvalgets og betænkningens ordfører, hr. Kindermann, har udvist. Den viser viljen til at afslutte overgangsperioden for Finlands og Sverige integrering i Fællesskabets fiskeripolitik. Hvis parterne ønsker, at der ikke skal være grænser for antallet af fartøjer, der kan opføres på navnelisterne, vil Kommissionen ikke modsætte sig dette. Men en udvidelse af listerne vil øge fiskerikapaciteten, hvilket kan være i strid med strukturpolitikken, især med de flerårige programmer. Selvom Kommissionen er rede til at acceptere tanken bag disse ændringsforslag, er de dog ikke forenelige med Fællesskabets fiskeripolitik. Med hensyn til bilaget mener Kommissionen, at forenklingen dog er bedre ud fra en administrativ synsvinkel. Vedtagelsen af ændringsforslaget vil dog medføre, at værdifulde oplysninger går tabt. Dette gælder især truede fiskearter.
Jeg vil naturligvis oplyse fru Bonino om denne drøftelse, og hun kan så på grundlag af denne overveje sagen endnu en gang.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 11.37 og genoptaget kl. 12.00)

Afstemning
Wemheuer
Fru formand, måske vil også en fra PPE-Gruppen sige noget om ændringsforslag 2. Første del af hver af de to ændringsforslag er ens, og vi ville egentlig trække anden del af hvert af de to ændringsforslag tilbage. Jeg ved ikke, om det fremgår klart. Hvis PPE-Gruppen trækker anden del af sit ændringsforslag tilbage, vil jeg på min gruppes vegne også trække anden del tilbage, og så behøvede vi kun at stemme om den første ens del.

Garriga Polledo
Fru formand, ligesom fru Wemheuer vil også PPE-Gruppen gerne tage anden del af ændringsforslaget af Garriga Polledo, nr. 2, tilbage.

Müller
Fru formand, af og til er det tragisk, når de to store grupper i Europa-Parlamentet enes om at lade en immerhin vigtig del af deres ændringsforslag udgå. Det drejer sig nu om anden del af hr. Wynns ændringsforslag. Det er ikke godt bare simpelt hen at sige, at vi har brug for kontrolforanstaltninger, det er bedre at sige, at når disse kontrolforanstaltninger ikke virker, så skal der reageres på passende vis, og netop dét står der i anden del af hr. Wynns ændringsforslag. Derfor vil min gruppe gerne bibeholde denne anden del. Jeg anmoder om, at det sættes til afstemning.

Formanden
Fru Müller, det står helt klart. Deres gruppe overtager altså anden del af ændringsforslaget. Jeg vil således sætte første del af ændringsforslag nr. 2 og nr. 1, som er identiske, under afstemning ved navneopråb.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Fabre-Aubrespy
Fru formand, De må have mig undskyldt; jeg anmodede om ordet allerede inden afstemningen, men da problemet risikerer at gentage sig, mener jeg, jeg bør nævne det. Ændringsforslag nr. 53 tilføjede noget til afsnittet. Anmodningen om afstemning ved navneopråb vedrørte dette ændringsforslag. Vi burde derfor først have sat ændringsforslaget til afstemning. Ved at gøre som De gjorde, nemlig først at sætte den oprindelige tekst til afstemning og derefter ændringsforslaget, har De forvirret forsamlingen. Det ville være meget underligt, om anmodningen om afstemning ved navneopråb vedrørte direktivets artikel 3, stk. 3, første afsnit.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, der var faktisk to mulige fremgangsmåder, men det forekommer mig, at alle har været klar over, hvad det var, de stemte om.
Vedrørende ændringsforslag nr. 63
Hautala
Fru formand, jeg er blevet bedt om at præcisere dette ændringsforslag med et lille mundtligt ændringsforslag. Jeg ønsker, at det finske ord »ja« i starten af denne sætning erstattes med ordet »mutta« (vedrører ikke den danske tekst). Det ændrer ikke indholdet, men præciserer det, der er tale om. Det vil sige: «under arktiske klimaforhold varer sommerperioden dog« osv. Hvis De nu spørger Dem selv, hvorfor dette nu drages frem, må det siges, at medlemslandene med arktiske klimaforhold ikke har været med til at udarbejde auto/olie-programmet. Ingen andre end Finlands forrige præsident har udtrykt det klarere. Han sagde her i salen inden Finlands tiltrædelse til Den Europæiske Union, at når kirsebærtræerne blomstrer i Strasbourg, da dyrker man stadig langrend i Finland. Det er situationen i dag i Finland den 10. april.

Formanden
For at gøre det helt klart for alle: det mundtlige ændringsforslag vil resultere i følgende franske ordlyd: «la période estivale s'étend du 1er avril au 30 septembre de chaque année, mais dans les climats arctiques, etc.«
(Formanden konstaterede, at der ingen indvendinger var imod, at dette mundlige ændringsforslag blev stillet) - Vedrørende Ændringsforslag nr. 64
Hautala
Fru formand, jeg vil bare stille et ændringsforslag, der svarer til det, som jeg stillede til ændringsforslag 63. Jeg håber, at De kan godkende det.
(Formanden konstaterede, at der ingen indvendinger var imod, at dette mundtlige ændringsforslag blev stillet)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Titley
Fru formand, jeg får at vide af det britiske udenrigsministerium, at der er en faktuel fejl i punkt M. Jeg vil derfor gerne stille et mundtligt ændringsforslag, som jeg har fået tilslutning til fra hr. Dupuis og hr. McMillan-Scott, med følgende ordlyd: «der finder det glædeligt, at de kinesiske myndigheder har meddelt, at de vil undertegne den internationale konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder og undersøger konventionen om borgerlige og politiske rettigheder med henblik på at undertegne den«.
(Formanden konstaterede, at der ingen indvendinger var imod, at dette mundtlige ændringsforslag blev stillet)
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Green
Fru formand, jeg ser på dagsordenen for i dag. Jeg mener virkelig, at hvis det skal blive en vane for os regelmæssigt at fortsætte med afstemningerne fra frokost kl. 18.00, så bør det fremgå af dagsordenen. Det har været almindelig praksis, at vi ikke gjorde det. Afstemningerne kl. 17.30 er for spørgsmål, der behandles som uopsættelige anliggender. Det fremgår ikke, at vi bare fortsætter med at stemme om alt det, vi ikke nåede i sidste omgang. Jeg synes, at det i fremtiden klart bør fremgå af dagsordenen, hvad vi agter at gøre med hensyn til afstemningerne.

Formanden
Fru Green, så vidt jeg kan se, er det netop det, der anføres i dagsordenen for ugen; i hvert fald sådan som jeg læser det. Jeg kan her se, at det i dagsordenen for torsdag hedder: «kl. 18.00 eller efter afstemningerne vedrørende artikel 47, eventuelt efter afstemningerne om formiddagen«. Dette er således ordlyden både i forslaget til dagsorden for ugen, som omfatter de forskellige dage, og i dagsordenen for i dag, torsdag.

Ahlqvist, Theorin og Wibe
Vi mener, at man i afsnittet »Landbrugsudgifter« i denne betænkning kunne have fremhævet, at det ikke alene er udgifterne til korn og ris, der er uacceptable, men også de øvrige dele af den fælles landbrugspolitik. Vi mener, at punkt 24 burde have mundet ud i et krav om en reform af hele landbrugspolitikken med henblik på en væsentlig nedskæring af støtten.
Betænkning af Dankert (A4-0125/97)
Ahlqvist, Theorin og Wibe
Vi mener, at man i denne betænkning burde være kommet ind på det økonomiske sløseri, som Parlamentets flytten mellem Bruxelles og Strasbourg repræsenterer. Endvidere burde man have fremhævet de enorme udgifter til de nybyggerier, som i øjeblikket færdiggøres begge steder. Der er tale om et økonomisk sløseri, som i alvorlig grad nedsætter Unionens anseelse blandt borgerne.
Betænkning af Mamère (A4-0096/97)
Baudis
Man kan kun tilslutte sig disse to forslag fra Kommissionen, som indgår i en samlet »auto-oil-strategi« baseret på en cost/benefit-analyse gennemført i samarbejde med de pågældende sektorer. Forslagene tager sigte på at forlige et legitimt hensyn til miljøet for at sikre en bedre luftkvalitet i byerne med hensynet til fællesskabsindustrien.
Imidlertid forekommer de krav, der stilles af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse os for strenge, i betragtning af det udviklingstrin, den teknologiske og videnskabelige forskning i øjeblikket befinder sig på. De rokker for meget ved den oprindelige ligevægt.
Min gruppe vil støtte Kommissionens forslag, dog med forskellige mindre ændringer, den finder realistiske. Gruppen er overbevist om, at denne førstebehandling giver anledning til en debat, der vil kunne føre til en rimelig forbedring af teksten.
Der bør således åbnes mulighed for at tilpasse de obligatoriske normer, der forudses i år 2000, under en anden etape i 2005.
Dette vil gøre det muligt at afprøve effektiviteten af de iværksatte foranstaltninger, at tage hensyn til den teknologiske udvikling og at vurdere virkningen af de andre forureningskilder.

Grossetête
Allerførst er der grund til at udtrykke glæde over »auto-oil-initiativet«, der sigter mod at opnå et betydeligt fald i luftforureningen inden år 2010. Forslaget er resultatet af en samlet strategi, der er baseret på en cost/benefit-approach og på et samarbejde med de vigtigste relevante sektorer.
Det lader imidlertid til, at en række forbedringer med henblik på at genskabe ligevægten i det oprindelige forslag var nødvendige på dette stadium. I realiteten vil en række krav fra ordførerne, som jeg finder realistiske, kunne bidrage til forstærke bestemmelsernes effektivitet. Specielt i betragtning af at en bil i Den Europæiske Union har en gennemsnitslevetid på tolv år, og at den europæiske bilpark derfor vil blive fornyet under hensyntagen til de nye krav, er det nødvendigt at forbedre brændstofkvaliteten hurtigst muligt for at undgå at bringe forbrugerne i en uheldig situation.
Ikke desto mindre er jeg overbevist om, at indførelsen allerede i dag af obligatoriske normer indtil år 2005 ikke er den bedste løsning. Efter min mening er det fornuftigere at gå frem etapevis og dermed drage fordel af evalueringen af effektiviteten af de allerede eksisterende normer. Man bør ikke allerede nu foretage valg, der binder industrien, samtidig med at den teknologiske udvikling foregår så hurtigt. Jeg er sikker på, det vil gøre det muligt at foretage en - godt nok forsinket - justering af normerne i år 2005, en løsning, der ikke desto mindre vil være mere pragmatisk i forhold til de tekniske fremskridt, der vil være indtruffet.

Hautala
Forbedring af brændstofkvaliteten er særdeles vigtig såvel for folkesundheden som for miljøet og industriens konkurrenceevne. Ved hjælp af højere brændstofkvalitet kan luftkvaliteten hurtigt forbedres, især ved at mindske udstødningerne fra den ældre bilpark.
Kommissionen har udarbejdet sit forslag på grundlag af ensidig rådgivning og forældet viden, og derfor er målsætningerne i forslaget alt for beskedne. Kommissionen har ikke med sin »omkostningseffektive« metode taget hensyn til nyere undersøgelser, der viser, at små partikler udgør en stor sundhedsfare. De eksterne miljøomkostninger er ikke medtaget i Kommissionens forslag. Den finske og svenske regering foretog for nylig en undersøgelse, der viste, at Kommissionen har overvurderet udgifterne ved overgangen til produktionen af brændstoffer med et mindre emissionsniveau.
De nye nordiske medlemslande har ikke kunnet påvirke udformningen af auto/olie-programmet. Derfor er deres særlige kolde klimaforhold ikke taget i betragtning. Finlands forrige præsident, Mauno Koivisto, sagde her i salen, at når kirsebærtræerne blomstrer i Strasbourg, da dyrker man stadig langrend i Finland. Sådan forholder det sig netop i dag den 10. april, og alligevel er det i henhold til Kommissionens forslag sommer i Finland!
Parlamentet har dog efter forslag fra De Grønne besluttet at rette op på Kommissionens forslag ved i direktivet om brændstoffer at indføje en mulighed for en fleksibel sommer- og vintertid, som fastlægges under hensyntagen til de forskellige klimaforhold. Parlamentet foreslår tilsvarende, at der indføres en særlig koldtest i direktivet om personbiler.
I forbindelse med direktivets videre behandling bør det endnu undersøges, om der kan udarbejdes en særlig kvalitetsnorm for arbejdsmaskiner eller endog et særlig forslag fra Kommissionen. Kommissionen har ikke gjort det klart, hvordan motorteknik, brændstofkemi og særlige miljøforhold kombineres bedst for at få nedbragt arbejdsmaskinernes emissioner.
Betænkning af Lange (A4-0116/97)
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin og Wibe
Betænkningen anlægger et helhedsperspektiv på spørgsmålet om, hvordan man kan begrænse emissioner fra køretøjer. Vi svenske socialdemokrater er meget positive over for de forslag, der fremsættes i den. Dog ønsker vi at gøre opmærksom på, at vi finder ændringsforslag 25 og 39 for unuancerede. Vi mener, at det er forkert udelukkende at fokusere på brændstofforbruget uden at tage hensyn til, at større bilers konstruktion lægger større vægt på sikkerhed. I stedet forestiller vi os en ordning, som inden for rimelige rammer tilskynder forbrugeren til at vælge en benzinbesparende bil, og som stiller krav til såvel små som store biler. Vi mener, at dette perspektiv mangler i betænkningens krav om et lavere brændstofforbrug. Vort synspunkt angående dette spørgsmål vedrører naturligvis ikke alene hr. Langes, men også fru González Álvarez' betænkning.

Berthu
Hr. formand, jeg er - ligesom mange af mine kolleger - stærkt bekymret over problemerne i forbindelse med luftforureningen, især i byområder, og jeg mener, det er nødvendigt at gribe drastisk ind for at vise alle berørte aktører, hvilken vej det er, man må slå ind på. Derfor har jeg i spørgsmålet om benzin- og dieseloliekvaliteten i det store og hele stemt i henhold til de retningslinjer, der er blevet udstukket af Miljøudvalget, og som kræver en kraftig indsats fra raffinaderiindustriens side. Men jeg mener, en sådan indsats er nødvendig, og jeg tror, den vil bære frugt på forholdsvis kort tid.
I øvrigt bør vi ikke glemme, at overholdelsen af disse normer ofte også kan ske ved at man tilføjer benzinen produkter stammende fra biobrændsel, således at stramningen i holdningen over for de nuværende brændstoffer også er med til at fremme anvendelsen af »grønne brændstoffer«, således som min kollega, hr. Edouard des Places, på udmærket vis gjorde rede for i går aftes.
Til gengæld har jeg indtaget en mere nuanceret holdning til Lange-betænkningen om motorkøretøjer, og jeg har nøjedes med at støtte de forslag, der er blevet forhandlet med bilindustrien, som allerede i sig selv udgør et stort fremskridt. Jeg mener nemlig, man ikke bør træffe en beslutning uden at se på den samlede situation i sektoren. Den europæiske bilindustri - der er den største på verdensplan - arbejder på et primært marked, som i dag er præget af mange spændinger, og som er i tilbagegang i visse lande som følge af forbrugernes usikkerhed over for fremtiden. Men samtidig har Kommissionen besluttet at åbne grænserne helt for import af biler fra tredjelande.
Om mindre end tre år - ved udgangen af 1999 - vil salget af japanske biler i Europa været helt frit. I mellemtiden vil de indførte kvotaordninger blive omgået af de japanske fabrikker, der er etableret direkte i Europa; dertil kommer, at Kommissionen med jævne mellemrum forhøjer kvoterne. Jeg kan som eksempel nævne, at vi netop har erfaret, at kontingentet for import af japanske biler til Europa her den 26. marts blev forhøjet for 1997.
Man kan ikke kræve af de europæiske bilfabrikanter, at de skal gennemføre en hurtig omstilling til international konkurrence, samtidig med at man vælter nye omkostninger over på deres skuldre. Vi bør huske på, at bilfabrikanterne i tredjelande, som ikke er underkastet samme strenge bestemmelser på hjemmemarkedet, kan opbygge reserver og anvende disse som afsæt i deres bestræbelser på at erobre det europæiske marked. Vi bør holde os disse forhold for øje, hvad angår den internationale konkurrencemæssige situation, i det mindste de forhold, som må tilskrives den frihandelsideologi, som er så fremtrædende hos Kommissionen.

Caudron
Luftforureningen bekymrer befolkningen, og vi bør ikke nøjes med beklagelser. Det er nødvendigt at gribe til handling! Samtidig har arbejdsløsheden nået smertegrænsen; de europæiske virksomheder er sårbare, og risikoen for en større krise er overhængende.
Når man behandler spørgsmålet vedrørende forureningsnormer for bilmotorer, bør man tage hensyn til såvel det miljømæssige som det økonomiske aspekt. Man bør således skærpe de nuværende normer, samtidig med at man passer på ikke at skade den europæiske bilindustri. Det er ikke nemt både at undgå en kraftig forurening af bymiljøet og virksomhedslukninger af »typen Vilvorde«.
Det er med udgangspunkt i disse principper, og samtidig med at jeg har forsøgt at forlige dem så godt som muligt, at jeg har truffet mit valg i forbindelse med afstemningen. Jeg har således støttet Kommissionens forslag, som jeg har skønnet var modige og afbalancerede.
Jeg håber, man ved afslutningen på den omfattende procedure, der er indledt med afstemningen i dag, vil nå frem til nye - strenge, men realistiske - normer.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal og Iversen
Europa-Parlamentet har i dag vedtaget et sammenhængende forslag til, hvordan vi kan forbedre luftkvaliteten i EU væsentligt. Der er strammet godt op på grænseværdier og kravene til de ny-producerede biler - det er krav, vi støtter fuldt ud.
Det er klart, at disse krav har en pris. Det klager industrien meget over. Men de må forstå, at menneskers helbred ikke kan prisfastsættes billigere end en bunke metal på hjul.
Vi ønsker disse opstramninger af hensyn til vores sundhed og miljø i EU. Derfor er det nødvendigt med skrappere grænseværdier.
Industrien bør også være opmærksom på, at disse opstramninger ikke blot bliver til en konkurrencefordel i længden. Den europæiske bilindustri er nødt til at forberede sig nu for at kunne være med i konkurrencen med Japan og USA de næste år. I disse lande, der selv producerer biler, er der allerede fastsat særdeles strenge krav til nye biler. Det er et forbillede, vi skal tage til os.
Der mangler initiativer, der kunne gøre forbrugerne opmærksomme på, hvor vigtig deres kørsel er - f.eks. i forhold til acceleration eller høj fart. Hvis vi kan opfordre medlemsstaterne til at fremme mere miljøvenlig kørsel, så vil forbrugsudviklingen hurtigt følge med.
Fremtidens bil skal være bedre tilpasset vores omgivelser og miljø, det er målet. Det kræver, at vi som politikere stiller krav, og det kræver, at industrien og forbrugerne hver især forstår deres ansvar.

Valverde López
Bilsektoren er ansvarlig for 25 % af emissionen af forurenende gasser. Vore byer er ikke til at ånde i, bilerne overbelaster vore gader, og lastbilerne får trafikken på motorvejene til at bryde sammen. De grundlæggende miljøpolitiske principper accepteres, men omsættes ikke i praksis.
Forebyggelse af forurenende emissioner, internalisering af eksterne omkostninger i transportsektoren og beskyttelse af menneskers og miljøets sundhed er et grundlæggende borgerkrav. Europa-Parlamentet må påtage sig sit ansvar.
I det her omhandlede spørgsmål om foranstaltninger til nedbringelse af luftforureningen skal det på det kraftigste understreges, at Europa-Parlamentets forslag går ud på at beskytte borgernes sundhed og undgå de stadig mere omfattende skadelige virkninger som syreregn, nedbrydning af historiske mindesmærker og diffus forurening af hele økosystemet.
Der er behov for hasteforanstaltninger i bilsektoren. Alle borgerne skal oplyses om, at det er teknisk muligt at forbedre brændstoffernes kvalitet, og at det er forudsætningen for at foretage en lang række tekniske forbedringer af motorerne. Det er en kæde af indlysende sandheder. Som borgere kræver vi ren luft at indånde. Med henblik herpå må der gøres en indsats for at fremstille ikke-forurenende biler, som bør udstyres med avancerede katalysatorer. Men for at få »rene biler« er det nødvendigt med kvalitetsbrændstoffer.
Forbedring af kvaliteten af benzin og dieselolie er en afgørende faktor for en teknisk forbedring af køretøjerne. Anvendelsen af kvalitetsbrændstof har imidlertid også umiddelbare gavnlige effekter.
Europa-Parlamentets forslag er ikke voluntaristiske. De foreslåede målsætninger kan realistisk opfyldes, og formålet med at foreslå dem er at beskytte borgernes sundhed og miljøet og at forbedre den europæiske bilindustris konkurrenceevne på det internationale marked.
Betænkning af González Álvarez (A4-0117/97)
Cederschiöld, Burenstam Linder, Stenmarck og Virgin
Vi støtter disse to betænkninger som et meget væsentligt led i de europæiske bestræbelser for at opnå et bedre miljø. Dog kan vi ikke støtte Europa-Parlamentets krav om bestemmelser om, at det gennemsnitlige brændstofforbrug skal være nedbragt til 5 liter pr. 100 km i 2005 og til 3 liter pr. 100 km i 2010. Disse grænseværdier ville være ødelæggende for store dele af den europæiske bilindustri.
De seneste års teknologiske udvikling har, sammen med anvendelsen af økonomiske styremidler, gjort det muligt kraftigt at nedbringe det gennemsnitlige brændstofforbrug. Det er den vej, man bør gå, også i fremtiden. Hvis væsentlige miljømålsætninger skal nås, må politikken holde sig inden for realistiske rammer.

Fitzsimons
Jeg støtter fuldt ud denne betænkning, som bliver bakket op af EuropaParlamentets Udvalg om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse.
Det er bydende nødvendigt, at Den Europæiske Union fastlægger en generel strategi med henblik på at reducere bilernes CO2 -udledninger for at spare en større andel af brændstoffet og således bidrage til at mindske de atmosfæriske koncentrationer af drivhusgasser (hvoraf EU tegner sig for 12 % på verdensplan) og dermed begrænse de klimaændringer, der gør sig gældende i dag.
Jeg vil i denne forbindelse bemærke, at en af de centrale henstillinger fra Miljøkonferencen i Rio de Janeiro i 1992 var, at der skulle gennemføres foranstaltninger for at holde CO2 -udledningen i år 2000 på samme niveau som i 1990.
For at nå disse mål skal EU gennemføre følgende foranstaltninger: En hurtig iværksættelse af auto/olie-pakken, som omfatter et forslag til direktiv, hvori der fastsættes grænseværdier for bilers udledninger fra år 2000; gennemførelse af et direktiv om specifikationer for brændstofkvalitet; gennemførelse af et forslag fra EuropaKommissionen om reduktion af grænseværdier for udstødningsgasser; gennemførelse af aftalen med den europæiske motorindustri og EU's bilimportører om begrænsning af nye bilers brændstofforbrug. Med denne aftale, som indeholder et kontrolsystem, vil fabrikanterne blive tvunget til at reducere de gennemsnitlige CO2 udledninger fra alle nye biler inden for en på forhånd fastsat periode; forbrugerne vil via nye afgifter blive tilskyndet til at anskaffe de mest brændstofeffektive modeller; og der skal indføres bedre forbrugerinformation om CO2 udledningerne gennem et ordentligt mærkningssystem.
Som konklusion vil jeg bemærke, at der nok skal beslutsom handling til på verdensplan, men det er op til Den Europæiske Union at vise det gode eksempel både på internationalt plan og på fællesskabsplan ved at beskytte mod CO2 -udledningerne.

Hyland
Med denne debat og fru Gonzalez Alvarez' betænkning bliver der igen sat fokus på, hvor vigtigt det er, at der bliver vedtaget et langsigtet miljøprogram, som tager højde for effekten af CO2 og andre toksiske udledninger og behovet for at forbedre brændstoføkonomien og mindske vor afhængighed af de eksisterende ikke-vedvarende energikilder.
Mit væsentligste ønske er at sikre, at EU's fremtidige energiprogrammer indeholder hensigtsmæssige bestemmelser om udvikling af en brændstofindustri, som er baseret på vedvarende energikilder. Europas energiafhængighed er steget fra 44 % til 52 %, og vi er stadig nødt til at tappe af vore vedvarende energikilder. Det må høre op.
Vedvarende energikilder er baseret på landjorden, og landjorden er vor største nationale ressource og den eneste, der kan generere det råmateriale, alternativ energi kræver. Alternativ energi giver mulighed for den gunstigste og miljømæssigt set mest acceptable udnyttelse af jorden, bortset fra fødevareproduktion. Dette ville atter kunne puste nyt liv i landområderne gennem jobskabelse til gavn for samfundene i vore landområder. Sådan teknologi findes allerede, med køretøjer der drives af brændstoffer som for eksempel bio-diesel.
Omkostningseffektiviteten ved etablering af en brændstofindustri, der er baseret på vedvarende energikilder, afhænger i de tidlige stadier af Europa-Parlamentets og de nationale regeringers holdning. Det er naturligvis afgørende, at vi får etableret en beskatningsordning, der kan være med til at fremme etableringen af en sådan industri. Efter min vurdering ville indtægtstabet på grund af reduktion af afgiftsniveauet blive opvejet af den øgede økonomiske aktivitet, som den nye industri ville generere, samt besparelser med hensyn til brændstofimport.
Vedvarende energi ville også på en positiv måde blive sammenkædet med vort udviklingsprogram for skovbruget, hvilket ville sikre en maksimal udnyttelse af skovbrugssektorens biprodukter.
Betænkning af Ghilardotti (A4-0115/97)
Lulling
Fru formand, jeg går ind for en fornuftig og gennemførlig ordning med hensyn til bevisbyrden i tilfælde af direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn. Jeg har imidlertid hverken kunnet stemme for en række ændringsforslag eller for betænkningen, fordi den går langt ud over, hvad der er nødvendigt og forsvarligt, når det gælder om at bidrage til en mere korrekt anvendelse af fællesskabslovgivningen i forbindelse med ligebehandling af og lige muligheder for mænd og kvinder.
Talleyrand har sagt, at alt, hvad der er overdrevet, er betydningsløst. Hvis de juridiske overdrivelser og urimeligheder, der er indeholdt i den tekst, der er blevet vedtaget her ved førstebehandlingen, blev overtaget af Rådet - hvilket heldigvis ikke er tilfældet - ville et sådant direktiv imidlertid risikere ikke at forblive betydningsløst for kvinderne, for det ville afskrække arbejdsgiverne fra at føre en ansættelsespolitik, der tilgodeser kvinder. Men det er jo sådan, fru formand, at de kvinder, der har mistet deres arbejde, jo ikke længere risikerer at blive forskelsbehandlet af arbejdsgiveren. Er det en sådan fremtidig situation, vi ønsker skal opstå? Jeg håber det ikke, og jeg sætter min lid til, at fejlen bliver rettet i forbindelse med andenbehandlingen.

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin og Wibe
Betænkningen behandler et spørgsmål, der efter vor opfattelse er af største betydning for ligestillingen mellem mænd og kvinder og for et velfungerende arbejdsmarked. Udvalget og dets ordfører har fremlagt en i alt væsentligt glimrende betænkning, hvori vi dog savner et meget vigtigt punkt, nemlig støtte til Kommissionens forslag til artikel 4, stk. 1, litra c). Forslaget drejer sig om noget, som i praksis har stor betydning for sagsøgerens stilling, når det gælder fordelingen af bevisbyrden i sager om kønsdiskrimination. Ved at foreslå artikel 4, stk. 1, litra c), udeladt af Kommissionens forslag risikerer Parlamentet at medvirke til en styrkelse af de mindre progressive staters stilling i Rådet, og det ville være uheldigt.
Endvidere mener vi, at betænkningens ændringsforslag 18 vedrørende artikel 7, stk. 2, (nyt) kan give anledning til en fortolkning, som medlemsstaterne kan bruge til reelt at udelukke personer af et bestemt køn fra en række erhvervsaktiviteter. Vi er således bange for, at ændringsforslag 18 kan medføre, at betænkningen på dette område resulterer i, at der fremsættes forslag, som går imod det, som for os er dens grundlæggende målsætning, nemlig at tilvejebringe et godt grundlag for et vigtigt skridt hen imod ligestilling mellem mænd og kvinder og hen imod et moderne arbejdsmarked.

Cassidy
Dette er et eksempel på et forslag fra Europa-Kommissionen, som vil medføre, at der går job tabt - hovedsageligt for kvinder. I henhold til Europa-Parlamentets egne juridiske eksperter vil virkningen blive, at man forringer beskyttelsen af kvinderne i de 14 lande, som er med i det sociale afsnit. Paradoksalt nok nyder britiske kvinder bedre beskyttelse i henhold til vor egen Lov om lige rettigheder, retspraksis hos EF-Domstolen og Traktaterne. Kommissionens forslag mindsker denne beskyttelse, hvilket er en af grundene til, at den britiske regering nedlagde veto mod det oprindelige forslag. Kommissionen forsøger at komme uden om briterne ved at bruge det sociale afsnit. Såvel Labour som de liberale demokrater har under den nuværende valgkampagne lovet tilslutning til det sociale afsnit. Britiske kvinder, pas på!
En anden indvending er, at det er et forkert parlamentsudvalg - Kvinders Rettigheder - der har beskæftiget sig med dette forslag. Kønsdiskriminering er ikke blot en sag for kvinder. Den rammer også mænd. Mændene må vente længere på deres pensioner end kvinderne. I London kan mænd ikke få deres bus- og togkort, før de er 65, mens kvinder kan få dem, når de er 60. Dette forslag til direktiv skulle have været henvist til enten Udvalget om Sociale Anliggender, Beskæftigelse og Arbejdsmiljø eller til Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder.
En yderligere indvending er, at Kommissionens forslag er dårligt udformet. Jeg har sammenlignet den engelske, franske og tyske version. Der er forskellige væsentlige afvigelser mellem dem. For eksempel taler man i den engelske version om »prima facie«- bevis for diskriminering. Hverken den franske eller den tyske version bruger den formulering (pudsigt nok er det kun i den engelske version, der bruges latin!).
Kommissionen har fuldstændig ladet hånt om den kritik, de større arbejdsgiverorganisationer i Det Europæiske Fællesskab har fremsat - UNICE for de store selskaber, UEAPME for de små og mellemstore firmaer og EUROCOMMERCE for distributionsvirksomhederne. De frygter, at det skal blive en pagt for de misfornøjede.
Der er dog det lyspunkt, at man har opgivet det forslag, som britiske Labour-medlemmer havde stillet om oprettelse af en særlig europæisk fond til finansiering for arbejdstagere, der ønsker at sagsøge deres arbejdsgivere.

Caudron
Allerede i 1957 hed det i artikel 119 i Traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber: «Hver medlemsstat gennemfører..... princippet om lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde«.
Fire år inden indgangen til det 21. århundrede er kvinders lønninger stadig klart lavere end mænds, og det i lande hvor kvinderne er i flertal, nemlig 52 %, hvor de udgør knap 40 % af den aktive befolkning, og hvor mere end 90 % af dem er lønmodtagere. Dette også i lande, der hylder principperne om demokrati og lighed.
Ganske vist har seks direktiver om lige løn for og ligebehandling af kvinder og mænd siden 1975 gjort det muligt at skabe et solidt retsgrundlag, som EF-Domstolen i vid udstrækning har lagt til grund for sin fortolkning.
Desværre har anvendelsen af retspraksis ikke været ensartet i de forskellige medlemsstater. Det er derfor på høje tid, at man nu vedtager et direktiv, som endelig forpligter arbejdsgiveren - og ikke længere sagsøgeren - til at bevise, at forskellen i løn mellem de mandlige og kvindelige ansatte ikke skyldes forskelsbehandling på grundlag af køn.
Direktivet har mange plusser: det definerer den indirekte forskelsbehandling, der ikke er begrundet i forhold, som er direkte forbundet med kønnet, men på tilsyneladende neutrale forhold. Og medlemsstaterne er jo forpligtet til at omsætte og dermed gennemføre de nødvendige iværksættelsesforanstaltninger i de nationale retsordner. Direktivet bør gennemføres inden for områderne: ansættelse, forfremmelse, løn og social sikring.
Imidlertid er den »omvendte bevisbyrde« ikke total; sagsøgeren bør først godtgøre en række forhold, som gør det muligt at formode, at der er tale om forskelsbehandling.
Samtidig med at jeg går varmt ind for dette nye direktiv, beklager jeg dog, at det ikke er mere »radikalt«, og at den omvendte bevisbyrde ikke er total og reel.

Fayot
Har dette direktiv en eksistensberettigelse?
Et kvindeligt luxembourgsk parlamentsmedlem fra PPE-Gruppen mener, at dette ikke er tilfældet. Derfor har hun i Udvalget om Kvinders Rettigheder forsvaret arbejdsgivernes synspunkter, og hun har stillet ændringsforslag, der tager sigte på at udvande direktivet.
Jeg deler ikke denne holdning. Det samme gælder i øvrigt Luxembourgs regering. Jeg er derimod af den opfattelse, at i kvindernes lange kamp imod forskelsbehandling på grundlag af køn vil denne tekst gøre det muligt at opnå de oplysninger fra arbejdsgiverne, som er nødvendige for at konstatere, om der er tale om forskelsbehandling.
Da visse medlemsstater har en lovgivning på området, der allerede går meget længere, er det klart, at det er nødvendigt med et slagkraftigt direktiv på europæisk plan for at skabe et klart retsgrundlag.
De luxembourgske socialdemokrater støtter således helt klart Ghilardotti-betænkningen.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal og Iversen
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Ghilardottis betænkning om forslag til Rådets direktiv om bevisbyrde i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn.
De danske socialdemokrater er positivt indstillede over for ordførerens betænkning, som er et skridt hen imod en effektiv sikring af ligebehandlingsprincippet.
Et af kvindernes største problemer er jo netop, hvordan de skal bevise, at de udsættes for forskelsbehandling på grund af køn. Derfor er det positivt, at de retlige forhold i forbindelse med indirekte diskrimination afklares.
Det er dog ligeledes vigtigt, at forslagets anvendelsesområde formuleres præcist, så det omfatter sager om kønsdiskriminering på arbejdsmarkedet - herunder både ansættelse, forfremmelse og løn. Som ordføreren påpeger, bør løn også være omfattet af direktivet, da forskelsbehandling på grundlag af køn jo ofte drejer sig om lønspørgsmålet - især når lønstatistikken i Danmark viser, at kvinderne i gennemsnit får 60.000 Dkr. mindre i løn for samme arbejde af samme værdi.

Leperre-Verrier
Gruppen Europæisk Radikal Alliance har stemt for Ghilardottibetænkningen og vil gerne lykønske ordføreren med et glimrende stykke arbejde og med hendes mod. Der skal nemlig selv i dag et stort mod til at beskæftige sig med spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder.
Og vi har svært ved at erkende, at dette spørgsmål stadig er aktuelt. For i og med at vi nu har skullet tage stilling til spørgsmålet om bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn, er det fordi denne form for forskelsbehandling stadig eksisterer. Og det er heri problemet ligger.
Imidlertid har ligebehandling af mænd og kvinder ligget Den Europæiske Union stærkt på sinde lige fra begyndelsen. EØF-traktatens artikel 119 foreskriver en sådan ligebehandling, og der er på dette retsgrundlag udstedt en række retsakter, der tager sigte på at forbedre kvindernes stilling, således at der ikke længere finder forskelsbehandling sted af kønnene. Kommissionen har i de sidste tyve år lagt stor vægt på dette spørgsmål. Men hvad består problemet da i? Selv i Rådet har det ikke skortet på tekster, der sigter mod at sikre ligebehandling af mænd og kvinder. Rådet kan blot ikke gå videre i det øjeblik en medlemsstat skønner, at dets interesser er truede.
Dette er forklaring nok. Det er dette forhold, som gør, at der siden 1988 ikke har kunne træffes nogen beslutning til løsning af spørgsmålet om bevisbyrden, selv om Rådet fik forelagt en tekst, og Europa-Parlamentet havde afgivet en udtalelse. Der er således tale om næsten ti års blokering og nødvendigheden af at måtte ty til andre mindre vidtrækkende foranstaltninger.
Det område, vi netop har lovgivet på - og mange andre områder - viser i hvor høj en grad, den institutionelle reform er nødvendig. Hvis vi virkelig ønsker et retfærdigt og effektivt Europa, er det på høje tid, vi indfører flertalsafgørelser i forbindelse med afstemninger om retsakter. Jeg håber, det lykkes at nå til enighed herom under regeringskonferencen. Der er under alle omstændigheder et reelt behov herfor.
ARE-Gruppen har stemt for betænkningen for at bidrage til opstillingen af klare og præcise regler på dette væsentlige område, nemlig tilvejebringelsen af en reel ligestilling mellem mænd og kvinder, og vi beklager meget, at betænkningen kun kan være bindende for 14 medlemsstater.

Lindqvist
Lige muligheder for mænd og kvinder og ligebehandling på arbejdspladsen burde være en selvfølge. Ligeledes burde det være en selvfølge, at hvert enkelt land kan udforme sine egne regler på dette område. Jeg har stemt for betænkningen ud fra den forudsætning, at direktivets bestemmelser er mindstenormer, som giver hvert enkelt land ret til at udforme eller opretholde sine egne regler. Det giver betænkningen da også udtryk for, og det er under den forudsætning, at jeg stemmer for.

Thyssen
At flytte bevisbyrden fra sagsøgeren til sagsøgte er et komplekst anliggende. At det har været genstand for grundige drøftelser i Parlamentet og i vor gruppe vil ikke undre nogen. Det har i øvrigt den fordel, at vor holdning er mere velovervejet, og at min gruppe har stemt for beslutningen med større overbevisning.
Der er dem, som forsøger at indsnævre diskussionen til et stridspunkt mellem arbejdsgivere og arbejdstagere. Og det er selvfølgelig rigtigt, at arbejdsmarkedets parter har tilkendegivet forskellige meninger, da de blev hørt om dette forslag.
I stedet for at fremhæve denne uoverensstemmelse, har vi i PPE fundet det mere hensigtsmæssigt at koncentrere os om sagens kerne, idet der jo i virkeligheden ikke engang er tale om nye rettigheder, men kun om at sikre, at princippet om ligebehandling og lige muligheder for mænd og kvinder, som konkretiseret i selve traktaten og i syv direktiver, kan håndhæves ved domstolene.
Der er heller ikke tale om et fuldstændigt omsving, idet direktivets grundlæggende idé i forvejen findes udtrykt i Domstolens retspraksis.
Der er faktisk ikke engang tale om en rigtig omvendelse af bevisbyrden, men om en forskydning. Denne forskydning bringer os i en situation, hvor begge parter i en retssag mellem enten en arbejdsgiver og en arbejdstager eller mellem en person, der er underlagt en socialsikringsordning og denne socialsikringsinstans eller den pågældende lovgivende myndighed fremlægger de oplysninger, de råder over, og som er relevante for bevisbyrden. Dette direktiv gør det nemmere for den procederende part at aftvinge en individuel subjektiv ret. På den anden side er direktivet et middel til at få respekteret et princip, som i så den grad er samfundsmæssigt relevant, at det overstiger den procederende parts subjektive rettigheder og individuelle interesser. Direktivet har altså frem for alt stor politisk betydning.
Det eneste beklagelige aspekt i denne sag er, at retsgrundlaget til sidst måtte findes i den sociale protokol, og at direktivet følgelig foreløbig ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige, således at det sociale Europa desværre bliver yderligere opsplittet.
Beslutningsforslag om Albanien
Ripa di Meana
Fru formand, der er tale om alt andet end en multinational styrke til beskyttelse af den humanitære bistand. Der er tale om en klassisk militærstyrke, der skal besætte havne, lufthavne, forbindelsesveje og jernbanestationer, som skal sikre offentlig ro og orden, afvæbne befolkningen, beskytte præsident Berisha og regeringen Fino og sikre afholdelsen af et valg inden tres dage. Hertil kommer den italienske regerings klare ønske om med magt at afskære alle mulighederne for at afskibe ulovlige flygtninge med Italien som mål.
Det er starten på en farlig og brutal politisk aktion, der gemmer sig bag et løgnagtigt humanitært mandat efter ordre fra regeringen i Rom, som har mistet sin autoritet og forekommer forvirret, og som ikke er i stand til at udrette andet end at stille sin egen svaghed og rådvildhed til skue.
Det hollandske formandskab sammenfattede i øvrigt i går aftes situationen med følgende ord: «En lidet misundelsesværdig opgave«.

Manisco
Fru formand, det er et ulyksaligt sammenfald, der har præget Europa-Parlamentets godkendelse i dag af den såkaldte humanitære OSCE-militæraktion i Albanien. For nøjagtig 58 år siden indledtes nemlig det fascistiske Italiens besættelse af Albanien. Men det er bestemt ikke dette tilfældige sammenfald, som har fået medlemmerne af »Rifondazione comunista« i GUE-Gruppen til at understrege deres klare afstandtagen fra den kompromisbeslutning, som netop er vedtaget.
Samtidig med at vi udtrykker den største forståelse for de anmodninger, som er blevet fremsat af albanske demokratiske kræfter, er vi overbevist om, at OSCE-aktionen under italiensk ledelse ikke alene ikke vil tilfredsstille og hjælpe disse kræfter, men vi mener også, at aktionen - forhåbentlig ikke uopretteligt - vil være til skade for demokratiet, for en tilbagevenden til en normal tilstand og for genoprettelsen af freden i det albanske samfund.
Den militære indgriben - fordi der er tale om en militær indgriben i mangel af en fødevaremæssig eller sundhedsmæssig nødsituation - er kronen på værket på det, som avisen Herald Tribune i dag kalder en række tragiske italienske fejltrin. Lad os håbe, at disse fejltrin ikke får uheldige følger for et venligsindet folk, som har gennemgået utallige lidelser i de seneste 58 år. Vi kommunister - i Italien og i Europa - vil fortsat arbejde for, at dette forrykte militære eventyr afsluttes hurtigst muligt uden yderligere tragiske følger for dette folk på den anden side af Adriaterhavet.

Theonas
Vi vil stemme imod det fælles beslutningsforslag, som de seks politiske grupper har stillet.
Vi tager på det kraftigste afstand fra den tankegang, der ligger bag de konservative og de socialdemokratiske kræfters fælles forslag om intervention i et tredjelands indre anliggender med udsendelsen af en international styrke.
EU fortsætter sin uacceptable politik med støtte til de kræfter, der har bragt Albanien i den nuværende situation, og forsøger at redde alt, hvad reddes kan, af det diktatoriske, udemokratiske og røveriske Berisha-regime, som det selv har bragt til magten, uden hensyn til de konsekvenser, denne politik har for den albanske befolkning.
I stedet for at kræve præsident Berishas øjeblikkelige afgang, i stedet for at kræve, at de internationale organisationer bidrager til at holde de albanske borgere skadesløse, som er blevet udplyndret af bankforetagenders pyramidespil med deres europæiske og amerikanske partneres velsignelse og spekulationer, i stedet for at kræve, at oprørerne i Albanien får tilfredsstillet deres krav, og at deres komiteer deltager i genoprettelsen af demokratiet og i den økonomiske genopbygning af Albanien, griber Europa-Parlamentets beslutningsforslag ind i landets interne forhold og forsøger endnu engang at forhindre den albanske befolkning i selv at fastsætte sin skæbne og sin fremtid.
De konservative og socialdemokratiske kræfter bruger tilsvarende politiske kræfter i Albanien og disses holdning og standpunkt som påskud til med denne EF-beslutning at give sin fulde støtte til en væbnet militærintervention, som finder sted med FN's velsignelse, men med hovedansvaret hvilende på den italienske regering, hvor det eneste formål er en ny opdeling af Albanien og af hele Balkan i interesseområder.
Vi er kategoriske modstandere af enhver form for militærintervention, især på Balkan, hvor tilstedeværelsen af militærstyrker i flere og flere lande øger risikoen for en generel destabilisering i et område, som er blevet kaldt »Europas krudttønde«.
Vi går imod en legalisering og grundfæstelse af den tankegang, som vinder frem med den nye måde at ordne tingene på, hvor militær indgriben er den eneste måde at klare interne og internationale problemer på, og hvor fordeling af humanitær bistand bruges som påskud til at konsolidere de imperialistiske interesser med militær tilstedeværelse og våbenmagt.

Wibe
I denne forsamling drøfter man med stor iver, om der skal indsættes væbnede tropper i Albanien for at tilvejebringe fred og sikkerhed. At gennemføre en militær operation i Albanien vil imidlertid være meget vanskeligt og kan koste mange menneskeliv, som ikke kan måles i penge.
Alle er enige om, at det store problem er, hvordan befolkningen skal afvæbnes. Jeg foreslår, at Den Europæiske Union i stedet opretter et våbenindkøbskontor i Tirana. Det vil være langt billigere for EU-landene at købe våbnene af befolkningen end at forsøge at tvinge den til at afgive dem. Samtidig får albanerne på den måde en indkomstmulighed, som måske til en vis grad kan mildne de tab, som mange af dem har lidt ved at deltage i pyramidespillene.
Beslutningsforslag om Hongkong
Van Bladel
Min bekymring for den aktuelle udvikling i Hongkong er samtidig en bekymring for intern stabilitet i Kina som helhed. Det vil åbenbart ikke rigtig lykkes at overbevise regeringen i Beijing om, at Europa-Parlamentets kritik ikke er anti-Kina, men pro stabilitet i Asien og pro stabilitet i »the global village«, som også Kina er en del af.
Siden den økonomiske liberalisering har Kina på området menneskerettigheder og demokrati netop ikke lagt en liberal holdning for dagen. Kinas tilkendegivelse om, at landet har til hensigt at undertegne et par internationale traktater, lyder lovende, men det bør da også gennemføres hurtigst muligt. I øvrigt kunne jeg ønske mig, at Kinas delegation i Den Europæiske Union på alle niveauer intensiverer kontakterne og dialogen med medlemmerne af Europa-Parlamentet, begge sider med åbent visir.

Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har hverken stemt for eller imod beslutningsforslaget om Hongkong. Dermed ønsker vi at understrege, at den kritik, som beslutningen retter mod Den Kinesiske Folkerepubliks optræden, er rigtig. For os er det en selvfølge at forsvare demokratiet og menneskerettighederne.
Vi er derimod ikke enige i beslutningsteksten, for så vidt angår punkt 6. Vi ser ikke nogen grund til, at EU eller dets medlemsstater i dette spørgsmål samordner deres optræden med USA. Derfor har vi undladt at stemme.
(Mødet udsat kl. 13.20 og genoptaget kl. 15.00)

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-0294/97 af Hoff m.fl. for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om traktaten om en union mellem Republikken Belarus og Den Russiske Føderation; -B4-0297/97 af Ferri m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om traktaten om en union mellem Den Russiske Føderation og Republikken Belarus; -B4-0380/97 af Lalumière for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om traktaten om en union mellem Belarus og Den Russiske Føderation; -B4-0319/97 af Bertens for Det Europæiske Demokratiske og Liberale Partis Gruppe om traktaten mellem Rusland og Belarus; -B4-0326/97 af Schroedter og Aelvoet for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om krænkelser af demokratiet og menneskerettighederne i Belarus; -B4-0329/97 af Sornosa Martínez for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om unionstraktaten mellem Belarus og Den Russiske Føderation.
Erika Mann
Hr. formand, kære kolleger og Kommission, vi håbede alle, at endnu en aktuel og uopsættelig debat om den politiske situation i Belarus ikke skulle blive nødvendig. Vi håbede, at præsident Lukasjenko ville finde fornuftens vej bort fra den ufornuftens vej, han selv slog ind på. Vi håbede, at den accept af de demokratiske spilleregler i Belarus, der skulle være kommet for længst, omsider kom. Der findes mange demokratiske modeller, men de accepterer alle de grundlæggende menneskerettigheder som f.eks. respekt for det demokratisk valgte parlament, menings- og forsamlingsfrihed, pressefrihed og udøvelse af demokratiske kontrolprocedurer.
Menneskerettigheder og udøvelsen af demokratiske borgerlige frihedsrettigheder er ikke en luksus fra dekadente vestlige samfund, som lande, der er inde i en politisk og økonomisk omvæltning, ikke har råd til. De er et humant internationalt samfunds borgerlige rettigheder. Kritiske ideer er et levende og åbent samfunds salt. Frihed er et gode for alle borgere. Vi håbede, der ville tegne sig en løsning, som svarer til situationen inden folkeafstemningen. Vi håbede, at der blev indledt omfattende økonomiske reformer og at dermed de påbegyndte finansielle og økonomiske hjælpepakker fra IMF, Verdensbanken, Den Europæiske Union og USA omsider kunne gennemføres.
Vi håbede, at partnerskabs- og samarbejdsaftalen samt interimsaftalen mellem Den Europæiske Union og Belarus kunne gennemføres. Det er ikke isolation, der er europæisk politiks mål, men vor pligt til at bringe finansielle og økonomiske hjælpeforanstaltninger i sammenhæng med vore ideer.
Forsøget på at gennemføre et tættere regionalt samarbejde mellem to stater, der er hinanden venligtsindede, således som Rusland og Belarus er, er legitimt. Men det må befrygtes, at denne traktat er en geopolitisk afværgestrategi over for NATO's udvidelse mod øst. Primakov taler allerede om en reduktion af virkningerne af NATO's udvidelse mod øst. Min frygt går på, at der her fremkaldes national angst og at opgivelsen af national suverænitet en dag kunne forekomme ønskværdig.
Regionale strategier og regional kooperation bør ikke være afværgestrategier, men indeholde mulighed for at være en partner, som er til at stole på for alle nabostater lige som for partnere som f.eks. Den Europæiske Union og USA samt for de internationale institutioner som f.eks. IMF og Verdensbanken, som er behjælpelig med en indrømmet utrolig vanskelig og historisk enestående proces gående ud på en integrering i et bestående internationalt økonomisk system.
Det er at håbe, at det nuværende udkast til en traktat mellem Rusland og Belarus vil føre til en bred drøftelse; debatten bør være åben, demokratisk og kontrovers.
I det fælles beslutningsforslag opfordrer vi Kommissionen til at vurdere virkningerne på aftalerne, og vi anmoder udtrykkelig Kommissionen om at bringe disse undersøgelser i sammenhæng med den fact finding mission , der er fælles med Rådet, og tillige meddele os resultatet deraf. I øvrigt bør beretningen om fact finding mission ufortøvet tilstilles Parlamentet.

Bertens
På trods af de omfattende demonstrationer har præsident Lukasjenko sat sin vilje igennem og indgået en unionstraktat med Den Russiske Føderation. Måden hvorpå denne traktat er kommet i stand, er et skoleeksempel på autoritær adfærd og den belarussiske regerings holdning. Heldigvis er traktatens virkefelt fra russisk side blevet betydelig reduceret på foranledning af de nye liberale ministre. Den nuværende traktats gradvise gennemførelse åbner mulighed for yderligere drøftelser og samråd, inden den videre integration gennemføres. Den nye traktat vil kun kunne blive en succes, hvis den er forankret i en ramme af respekt for demokrati og menneskerettigheder, giver plads for kritiske journalister og sikrer en menneskeværdig mindretalspolitik. Denne ramme mangler i øjeblikket. Heldigvis har den belarussiske regering lovet bod og bedring og erklæret sig villig til et samarbejde med Unionen på grundlag af Kosto-udvalgets forslag. Unionen bør være villig til at yde hjælp, og vor indsats er nødvendig med henblik på sikkerhed og stabilitet i Østeuropa. Der skal en større indsats til fra den belarussiske regerings side, inden partnerskabsaftalen kan godkendes.

Schroedter
Hr. formand, siden november har der fundet massive ændringer sted i Belarus. Under mit sidste besøg i marts så jeg en ændring, som jeg aldrig har oplevet under tidligere besøg. Hvorledes denne traktat behandles, hvor lidt offentligheden inddrages, er typisk for den. Virkeligheden i landet er den, at parlamentsmedlemmer dømmes, at de får fængselsstraffe, at de idømmes bøder, selv om de fortsat nyder immunitet.
Derfor mener jeg, at vi ikke bør undlade at indbyde disse parlamentsmedlemmer. Svaret fra hr. Lukasjenko er meget påfaldende, for medens han skrev dette svar, fandt disse arrestationer sted. Den frie presse har overhovedet ingen chance mere. Der er nu fremsat den trussel, at aviserne - de sidste frie stemmer i landet - skal indstilles. Derfor er det nødvendigt meget hurtigt virkelig at gennemføre de foranstaltninger i TACISdemokratiprogrammet, som stadig er mulige, og give alle dele af befolkningen adgang til dem.
Det vanskeligste for tiden er fortsat at gennemføre Tjernobyl-hjælpen til de børn, der har lidt skade, og jeg får en mængde opringninger og klager over, at NGO'erne har store problemer med at viderelede den humanitære hjælp til dem, den er bestemt for, frit og uden stadig indblanding fra statens side. Jeg anmoder derfor grupperne om at acceptere et mundtligt ændringsforslag fra os derom.
Rystende og tegn på den stalinistiske udvikling i Belarus er tillige oprettelsen af statslige ungdomsorganisationer, som har fascistiske træk. Det er vigtigt at holde en dialog i gang, men en dialog, som først og fremmest kræver, at grundbetingelserne for den tilvejebringes. Det er endvidere vigtigt, at en delegeret fra OSCE får støtte til at indbyde til en rundbordssamtale, hvor dialogen med de demokratiske kræfter igen fremmes. For det er også nødvendigt, at disse demokratiske kræfter får den anerkendelse, der tilkommer dem fra vor side, og at de ikke bliver en diktatorisk handlemådes frie bytte.

Erika Mann
Hr. formand, en kort meddelelse. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe accepterer det mundtlige ændringsforslag.

von Habsburg
Hr. formand, jeg var for få uger siden aldersformand i Europa-Parlamentet, og da gik noget op for mig. Når man er så gammel som jeg, har man set meget og også det modsatte af alt. Jeg kan kun sige til Dem: Når jeg hører nyheder fra Belarus, husker jeg nøje foråret 1938, Hitlers besættelse af Østrig. Det er nøjagtig den samme måde, nøjagtig den samme teknik, nøjagtig det samme sprog, der anvendes her. Det er camoufleret totalitarisme, i hvilken forbindelse der jo er noget, som hos os i alt for ringe grad blev taget til efterretning, nemlig at Weimar-republikken i sin tid brød sammen i Tyskland, da nationalsocialister og kommunister tilsammen havde absolut flertal i rigsdagen.
Og så meget Boris Jeltsin, som jeg måske stadig tiltror nogen god vilje, nu snor sig i denne situation, må vi jo ikke glemme, at der i dumaen i dag er nøjagtig den samme kombination som i den tyske rigsdag i sin tid. Det er på den ene side hele gruppen omkring Sjirinovskij, på den anden side kommunisterne, så at der igen er et absolut totalitært flertal, som ganske vist ikke skaber noget positivt, men kan slå alt i stykker. Det er det uhyre nedslående ved udviklingen i Belarus. Det er derfor nødvendigt at gøre alt for at imødegå denne situation. Vi kan ikke gøre ret meget, men vi bør i hvert fald eftertrykkeligt gøre vort standpunkt gældende, vi bør meget energisk insistere på, at man også fra vort ærede Råds side omgående foretager sig noget i denne sag.
Hr. formand, der er hele tiden et utal af beslutninger, med hvilke man kan slå alting op, men giver man ikke disse beslutninger tænder, vil de totalitære diktaturer højst le ad dem og ikke tage dem alvorligt. Se blot, hvad denne hr. Lukasjenko siger igen og igen, hvorledes han ødelægger friheden dér skridt for skridt. Pressefriheden er praktisk talt slut, parlamentsmedlemmer sidder, som fru Schroedter rigtigt sagde, allerede i fængsel. Vi bør derfor give meget stærkt udtryk for vor solidaritet med disse parlamentsmedlemmer, for vor solidaritet med oppositionen i Belarus. Og vi bør måske også kræve, at Rådet omsider indtager en afgørende og energisk holdning i denne situation. Det er virkelig det, det kommer an på i denne situation.
Til slut vil jeg gerne sige mange tak til fru Schroedter. Hun var jo i sin tid blandt de allerførste, der var i Belarus og så, hvad der foregår dér. Jeg husker stadig, at mange dengang drillede hende med, at hun så spøgelser. Desværre er disse spøgelser i dag mere levende end nogensinde. Havde vi dengang reageret mere energisk, ville det måske have ændret noget. Muligvis ikke, men man skulle nu have prøvet på det. Jeg anmoder derfor om, at der gøres alt for at lægge pres på Belarus, men også på Rusland, for at man i det mindste får et nogenlunde greb om situationen dér. På lang sigt kan det nemlig lede os ud i en frygtelig international katastrofe.

Van Bladel
Hr. formand, i lighed med de andre talere er jeg klar over situationens alvor, såvel i Føderationen som i Belarus, men jeg kan ikke se, hvorfor vi, de bilaterale forbindelser med Unionen taget i betragtning, ikke kan drøfte det inden for sammenhængen, og hvorfor vi drøfter det nu, hvor det jo drejer sig om en traktat mellem Den Russiske Føderation og Belarus. Jeg så meget hellere, at Parlamentet i dag drøftede følgerne for EU-politikken af den dom, retten i Berlin har afsagt for to timer siden. Dommeren anser det for godtgjort, at det højeste iranske statskollegium er skyldigt i mordet på de fire kurdere i restaurant Mykonos for fire år siden. Det var det, vi burde have drøftet. Hvad er det for en kritisk dialog, der aldrig har taget form? Det havde været aktuelt, og vi burde også have drøftet, om den amerikanske Kongres måske alligevel er lidt bedre informeret end vi. Og hvem ved, måske bliver vi nu også nødt til inden længe at kigge lidt mere seriøst på denne d'Amato-lov. Vore debatter er det tilfældige encyklopædiske resultat af valgdistriktets vigtighed, NGO'en med den bedste lobbyvirksomhed, hang til hvad der er langt væk og ikke til at verificere, og selvfølgelig de store politiske partiers udslagsgivende stemme.
Hr. formand, jeg beder Dem, lad os give den aktuelle og uopsættelige debat en anden form og et andet indhold. Jeg var til stede i Genève, da Rådet tog vor beslutning til efterretning og forsatte sin diskussion af de enkelte medlemsstaters ideer.
Hr. formand, vil De ikke nok tale med de politiske partier, give denne aktuelle og uopsættelige debat en anden form og et andet indhold, ellers bliver den aktuelle og uopsættelige debat langsomt, men sikkert en skygge af sig selv, og det er der ingen, der ønsker.

Blot
Hr. formand, kære kolleger, det forslag til fælles beslutning, som er forelagt, er efter min mening uhensigtsmæssigt - og det af flere grunde.
For det første foregriber det resultatet af de igangværende forhandlinger, idet Den Europæiske Union netop i øjeblikket afventer et svar fra regeringen i Belarus på de bekymringer, den har givet udtryk for. Det lader til, at regeringen i Belarus i øjeblikket er rede til at tage hensyn til henstillingerne fra Den Europæiske Union. Hvis vi i dag vedtager beslutningsforslaget, begår vi et fejltrin, som vil kunne skade det image af ansvarlighed, som Europa-Parlamentet bør værne om.
For det andet kan udkastet til traktat mellem Belarus og Rusland kun analyseres inden for de langt videre rammer, som udgøres af omstruktureringen af SNG, et problem, man ikke kan se bort fra, men som er helt glemt i forslaget til fælles beslutning. Der oprettes med traktaten en union, som står åben for andre stater; der foreslås et samarbejdsniveau, der rækker videre end SNG-samarbejdet og også videre end det ellers forholdsvis tætte samarbejde mellem Rusland, Belarus, Kasakhstan og Kirgisistan. Det er således nødvendigt at se tingene i deres rette perspektiv.
For det tredje skal jeg ikke lægge skjul på, at jeg mener, forslaget til fælles beslutning har mistet en stor del af sin værdi, idet det støttes af kommunister, der ikke netop er dem, der er bedst egnede til at fortælle os, hvorledes man sikrer de grundlæggende frihedsrettigheder og bekæmper totalitarismen.
Endelig er det latterligt at anvende betegnelsen diktatorisk om en regering, som den 27. november 1996 afholdt en folkeafstemning. Siden hvornår lader diktatoriske regeringer afholde folkeafstemninger? Igennem hele Ruslands historie har jeg aldrig set en diktator gennemføre en folkeafstemning. Man kan blot slå op i historiebøgerne.
Det ville således være at foretrække, om man udsatte afstemningen om dette forslag til fælles beslutning, eller om man stemte imod. Situationen er helt klart i færd med at undergå en forbedring takket være drøftelser på det diplomatiske plan, og jeg er af den opfattelse, at hysteriske eller ensidige tilkendegivelser fra Europa-Parlamentets side kun vil bidrage til at skabe et klima af mistro mellem Øst og Vest, som bestemt ikke vil være til gavn for nogen af parterne.

Krehl
Hr. formand, jeg kan ganske tilslutte mig den mening, mine kolleger fru Mann og fru Schroedter har om Belarus. Men én ting vil jeg nu gerne lige præcisere. Rusland er ikke noget diktatur. Rusland er på vej til at blive et demokrati. Rusland er givet endnu ikke kommet dertil, hvor vesteuropæiske demokratier står nu og hvad vi også kunne ønske os for dette lands fremtid. Men Rusland er på vej til at blive et demokrati, og det skal vi støtte. Derfor er meningen med og anliggendet i denne beslutning også at vurdere, hvilke virkninger unionen mellem Belarus og Rusland får på vore forbindelser med Rusland.
Interimsaftalen med Belarus er lagt på is, det er også rigtigt, fordi der dér virkelig er diktatur. Vi har imidlertid en partnerskabsaftale med Rusland, der skal ratificeres, og jeg håber, at det også sker i de kommende uger. Dog bliver vi som Europa-Parlament nødt til allerede nu at overveje, hvorledes vi f.eks. omgås med en parlamentarisk forsamling fra denne union, hvor den ene halvdel af medlemmerne ikke er demokratisk legitimeret. Det bør være vort anliggende under drøftelsen.

Marín
Hr. formand, den politiske og økonomiske udvikling i Belarus giver afgjort grund til bekymring - især efter afholdelsen i november af folkeafstemningen om den nye forfatning. Som det er blevet anført, konkluderede en fact-finding mission udsendt af Den Europæiske Union, at folkeafstemningen ikke blev retmæssigt gennemført, og at forfatningen ikke sikrede en passende adskillelse af magtbeføjelserne eller behørig kontrol og ligevægt mellem dem.
Som reaktion på denne missions konklusioner som blev paraferet af Ministerrådet den 24. februar, sendte Belarus' udenrigsminister i forgårs en skrivelse til formandskabet, hvis indhold vil blive gjort til genstand for drøftelse med medlemsstaterne. Den omtalte skrivelse fra den belarussiske regering indeholder to tilsagn: dels tilsagn om med alle medlemmerne af det 13. Øverste Råd at drøfte de nødvendige forfatningsændringer med henblik på større adskillelse mellem magtinstanserne. For det andet med Den Europæiske Union at drøfte spørgsmålet om etablering af uafhængig kontrol med og forbedring af den eksisterende retsramme for beskyttelse af menneskerettighederne og mediernes uafhængighed.
Belarus' udenrigsminister vil i dag rejse til Haag for officielt at forelægge Ministerrådets formandskab Belarus' reaktion. Ligeledes i dag skal EU-Ministerrådets Politiske Udvalg drøfte den politiske situation i Belarus. Såfremt Den Europæiske Union finder Belarus' reaktion tilfredsstillende, vil Kommissionen undersøge, under hvilken form man kan støtte de belarussiske myndigheders initiativer til at rette op på den økonomiske og politiske situation.
Kommissionen følger nøje Belarus' initiativ til at uddybe integrationen med Rusland. Og selv om traktaten i dens nuværende udformning mere har karakter af en hensigtserklæring, end et reelt traktatgrundlag, vil Kommissionen naturligvis nøje undersøge, om den undertegnede traktat om en union mellem Belarus og Den Russiske Føderation er kompatibel med de kontraktuelle forbindelser med Den Europæiske Union. For at være acceptabel skal denne integration være fuldstændig frivillig, til gensidig fordel, åben over for omverdenen og forenelig med de indgåede internationale forpligtelser og ikke skabe nye splittelser. Hermed har jeg redegjort for Kommissionens synspunkt, og jeg kan selvsagt ikke på indeværende tidspunkt oplyse noget om resultaterne af kontakten med den belarussiske udenrigsminister, og heller ikke om holdningen i Rådets Politiske Udvalg, som netop nu holder møde i Bruxelles.

Schroedter
Jeg har endnu et spørgsmål til hr. Marín: Under hvilke forudsætninger er Kommissionen rede til at gå ind i en dialog om fængslingen af parlamentsmedlemmer og lignende massive krænkelser?

Marín
Svaret på det ærede medlems spørgsmål er indeholdt i skrivelsen fra den belarussiske udenrigsminister. Som tidligere nævnt indeholder den omtalte skrivelse et tilsagn om, at regeringen vil indlede drøftelser med alle medlemmerne af det 13. Øverste Råd, det nuværende »Parlament«, om de nødvendige forfatningsændringer med henblik på større adskillelse mellem magtinstanserne. Denne forhandling er nu i gang, og Kommissionen og Rådet vil kunne drage de politiske konsekvenser heraf, når forhandlingen er afsluttet.
Som det gælder for forhandlinger generelt, må det faktum, at den belarussiske regering har sendt en skrivelse og nu sender sin udenrigsminister ud for at forhandle med Rådets formandskab, tolkes således, at der i det mindste er forhandlingsvilje til stede.

Erika Mann
Hr. formand, undskyld, det er ikke til forretningsordenen, men endnu et spørgsmål: Hr. kommissær Marín, ved De noget om, hvorvidt Rådet vil tilstille Parlamentet beretningen om fact-finding mission ? Og hvis ja, hvornår vil det så ske?

Marín
Der vil ikke være noget problem, fru Mann. Jeg gentager, at de politiske direktører holder møde i eftermiddag for at tage stilling til den belarussiske regerings forslag. Når mødet er slut, vil De blive orienteret herom.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-0288/97 af André-Leonard og Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om Zaire; -B4-0298/97 af Tindemans m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om situationen i Zaire; -B4-0307/97 af Pasty m.fl. for Gruppen Union for Europa om situationen i Zaire; -B4-309/97 af Hory og Pradier for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om situationen i Østzaire; -B4-0313/97 af Swoboda m.fl. for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om situationen i Zaire; -B4-0327/97 af Aelvoet og Telkämper for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om situationen i Zaire; -B4-0330/97 af Pettinari og Carnero González for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om situationen i Zaire.
Fassa
Hr. formand, ærede kolleger, i Zaires skove gemmer sig hundredtusinder af flygtninge, der er afskåret fra enhver anden hjælp end den mest elementære humanitære bistand. I mellemtiden udkæmpes der voldsomme kampe i Zaire med deltagelse af bl.a. fremmede lejesoldater; hertil kommer, at en lang række ledende hutuer, som deltog i massakrerne på tutsier i Rwanda, også opererer i Zaire.
Hvad skal Den Europæiske Union stille op over for dette? Vi kan i det mindste beklage mangelen på sammenhæng i EU's politik i den forbindelse, og det også i hele området ved de store søer; man har da også gjort opmærksom på, at der her er tale om endnu et nederlag for den fælles udenrigspolitik, især hvad angår den manglende koordinering mellem Rådet og de medlemsstater, der også er medlemmer af FN's Sikkerhedsråd. Der tegner sig således mindst tre initiativer, som absolut bør tages: for det første bør man anmode FN's Sikkerhedsråd om at oprette en international fredsstyrke, der skal have til opgave at beskytte de humanitære organisationer, at afvæbne hutu-militserne og at beskytte de internationalt anerkendte grænser.
Det andet initiativ består i at understrege Arusha-tribunalens afgørende betydning for stabiliseringsprocessen i området ved de store søer, for så vidt som en håndfast afstraffelse af de ansvarlige for massakrerne i 1994 er en forudsætning for at undgå, at der forøves nye massakrer.
Endelig bør man for det tredje genfremsætte kravet om at oprette humanitære korridorer for at komme de hundredtusinder af flygtninge til hjælp, som i dag lever under frygtelige forhold i skovene i Nordvestzaire.

Tindemans
Hr. formand, ærede kolleger, min gruppe vil godkende det fælles beslutningsforslag om Zaire, fordi den støtter og værdsætter tekstens ånd, der hvor teksten fordømmer våbenmagt og udtaler sig til fordel for demokrati og valg; det håber vi, at vi vi vil kræve det overalt, så der kan findes en løsning på flygtningespørgsmålet - der dør stadig cirka 200 om dagen - så der kan foretages en undersøgelse af massakrerne, og så Tribunalet også skal virke, som der blev sagt lige før, i Østzaire, hvor massakrerne finder sted, så der kan indledes politiske forhandlinger og sikresfor humanitær hjælp, hvilket alt sammen forudsætter, at man i mere klare vendinger anklager dem, som forhindrer alt dette.
Min gruppe er af den opfattelse, at vi på nuværende tidspunkt burde have udtalt os mere energisk om fremtiden for at forhindre, at det eksisterende diktatur i Zaire erstattes med et andet, fordi man endnu ikke har gjort alvor af at forberede valget, blandt andet ved at gennemføre en folketælling for at forhindre, at det internationale samfund nogensinde kommer til at fremme statsdannelser i Afrika på grundlag af etniske tilhørsforhold. Min gruppe finder det uhørt, at man netop i dag, ved et overhalet regimes endeligt, kan finde på at sige, og jeg citerer teksten: «at en politisk løsning på den interne krise i Zaire bør findes uden militær indblanding udefra«. Når man læser det, spørger man sig selv, om det er en dårlig vittighed, blandt andet også fordi man ikke spørger, hvem der finansierer eller teknisk støtter disse militæroperationer.
I dag er vi formodentlig vidne til et historisk øjeblik for Zaire og givetvis for hele Afrika, og det er synd og skam, at vort fælles beslutningsforslag ikke når op på samme højde som det historiske øjeblik, vi oplever i dag. Havde det været tilfældet, kunne vor tekst givetvis have udstukket en bedre fremtid for Zaire i Afrika.

Baldini
Hr. formand, ærede kolleger, hvor mange beslutninger er der ikke allerede blevet vedtaget ikke kun her i forsamlingen, men også i andre internationale fora, og hvor mange skal der til, inden der viser sig en løsning på krisesitutionen i Zaire? Sandsynligvis mange i betragtning af de ofte tvetydige udtalelser fra de involverede parter.
Lomé-topmødet, der blev afholdt den 26. og 27. marts i OUA-regi, syntes at åbne op for en række positive perspektiver i betragtning af de tilsagn, der blev givet af Zaires officielle delegation og af repræsentanten for oprørsstyrkerne, som i princippet accepterede en våbenhvile og optagelse af forhandlinger.
Situationen i felten er som bekendt en helt anden. De efterfølgende forhandlinger, der har været ført i Sydafrika, og som i øjeblikket er afbrudt, har heller ikke kunnet bringe en ende på krigshandlingerne. Vi opfordrer derfor parterne til at respektere de forpligtelser, de har indgået offentligt over for det internationale samfund, og vi forlanger på det bestemteste, at der hurtigst muligt opstilles og træffes de nødvendige foranstaltninger med henblik på afholdelsen af frie og demokratiske valg under international kontrol. Jeg vil i øvrigt tillade mig at minde om, at man allerede for lang tid siden, inden konflikten brød, ud havde planlagt afholdelsen af valg i Zaire.
Flygtningenes situation i Østzaire er katastrofal, og der kan alene findes en løsning, hvis der er politisk vilje hertil, især fra oprørsstyrkernes side. Vi anmoder derfor Laurent-Désiré om at give flygtningene adgang til forsyningscentrene, hvor de vil kunne modtage den nødvendige humanitære hjælp; vi anmoder endvidere om, at de NGO, der er til stede, får mulighed for at bevæge sig frit omkring, hvilket er en nødvendighed for at de kan hjælpe flygtningene, som stadig er spredt ud over et stort område.
For så vidt angår beretningerne fra den særlige talsmand for FN's Menneskerettighedskommission, Roberto Garreton, om de massakrer, der skulle være begået af oprørsstyrkerne mod flygtningene, insisterer vi på, at sagen belyses, at man fastslår omfanget af massakrerne, og at man træffer passende foranstaltninger, som sikrer at retfærdigheden sker fyldest.

Kouchner
Hr. formand, kære kolleger, vi har ikke skrevet under på beslutningsforslaget, men vi vil stemme for, for jeg er mindst lige så fortvivlet som de kolleger, der har haft ordet. Det er igen en meget vigtig tekst, men som ikke vil få nogen betydning, fordi vi overhales af begivenhederne, og fordi vi ikke har forstået, medens endnu tid var, at insistere kraftigt nok på, at det internationale samfund greb ind. Som sagt overhaler begivenhederne os; de beslutninger, vi vedtager i dag, vil ikke længere have nogen værdi, fordi Tshisekediregeringen er faldet og erstattet af en ny under ledelse af anden general.
Er den nye regering lovlig eller ej? Det ved vi ikke. Kort sagt halter vi frygteligt bagefter. Hvilke forhandlinger kan man indlede, eftersom Laurent-Désiré Kabila har erklæret, at der ikke bliver nogen forhandlinger, før præsident Mobutu er trådt tilbage? Det hele forekommer grotesk!
Jeg skal minde om, hr. formand, at det, der er vigtigt for os nu - og jeg er enig i det, hr. Tindemans sagde - er flygtningenes sikkerhed. Men flygtningene er ikke i sikkerhed. Vi ved, at de dør i urskoven, og nu ser vi det. Atter en gang griber vi ind, på et tidspunkt hvor det er for sent! Hvad er det, der foregår? Vi har vedtaget utallige beslutninger med henblik på at nå ud til flygtningene. Vi er ikke nået ud til flygtningene! Vi har udsendt Ajello som repræsentant for Den Europæiske Union, og han har i øjeblikket ingen reel indflydelse på forhandlingerne.
Minsandten om der ikke i beslutningen er et punkt 5, hvor man forkaster indblanding udefra! Men hvad vil »indblanding udefra« egentlig sige? Jeg har forstået, at det drejede sig om Uganda, Rwanda og Burundi, men vi har selv forlangt en »indgriben«, og ordet er positivt i min mund. Med andre ord har vi anmodet om en humanitær intervention, inden folk dør, og ikke for at lægge hindringer i vejen for den politiske proces, ikke for at beskytte Mobutu. Jeg ønsker bestemt ikke at beskytte præsident Mobutu. Man må da indrømme, at der er noget latterligt i at modsætte sig, at man intervenerer, når de, der intervenerer, forhindrer os i at nå frem til flygtningene.
Alt dette forekommer mig frygteligt forsinket! Naturligvis vedtager vi endnu en gang en beslutning af denne type, fordi det giver os god samvittighed; og bagefter tager vi hjem til os selv og ser tv-reportagerne, hvor vi ser folk dø, som det var vores opgave at redde.

Vecchi
Hr. formand, beretningerne fra Zaire bliver stadig mere dramatiske og kræver virkelig, at vi forstærker den humanitære aktion, og navnlig at vi tager et beslutsomt politisk initiativ over for Zaire og over for hele området ved de store søer.
I realiteten lader det til, at man er nået til et vigtigt vendepunkt, i den forstand at Mobutu Sese Sekos styre - efter over tredive års grusomt diktatur og udplyndring af landet - tilsyneladende endelig lakker mod enden, et styre, der har været og er hovedårsagen til fornægtelsen af alle elementære demokratiske principper, til en systematisk krænkelse af menneskerettighederne og til en kolossal forarmelse af et af de potentielt rigeste lande i verden.
Mobutu har imidlertid netop i går foretaget en ny autoritær handling, idet han har udskiftet den civile premierminister med en militærperson og dermed endnu en gang - som om dette var nødvendigt - bevist, at tilstedeværelsen af demokratiske institutioner kun er en farce.
Styrets politiske og militære strukturer er imidlertid ved meget hastigt at bryde sammen under presset fra oprørernes væbnede styrker under ledelse af Laurent-Désiré Kabila; således kontrollerer oprørerne nu over en tredjedel af det zairiske territorium.
I dette øjeblik kæmper man endnu i Lubumbashi og i andre områder i landet; ifølge alle de rapporter, vi modtager, er der tusinder af ofre, hundredtusinder af fordrevne, og leveforholdene for millioner af flygtninge - især i de østlige egne af landet - bliver hver dag endnu mere forfærdelige.
Alt dette giver efter min mening anledning til en række klare konstateringer. Hvad der i det mindste står klart er, at problemerne i Zaire på ingen måde løses ved militære midler. Det er således nødvendigt, at forhandlingsprocessen mellem den zairiske regering og oprørerne, som er blevet indledt med de aftaler, der blev underskrevet i Lomé, i den udstrækning det er muligt for forhandlerne, foregår hurtigt og effektivt, således at der snarligt indføres en våbenhvile.
For at dette kan ske, er det nødvendigt, at FN's mæglingsforsøg, som er udformet af Mohamed Shahnoun, ud over støtten fra Sydafrika virkelig kan regne med støtte også fra hele det internationale samfund og først og fremmest fra Den Europæiske Union; når jeg taler om støtte, tænker jeg dels på en politisk, dels på en materiel støtte.
Det er med rette blevet nævnt, at Zaires fremtid bør baseres på et demokratisk styre, der gør det muligt at genopbygge landet materielt og åndeligt; der bør ikke være tale om blot at udskifte én diktator med en anden. Hertil kommer, at de humanitære hjælpeorganisationer bør kunne komme direkte og hurtigt ud til alle områder i landet og hjælpe flygtningene, som - hvis de ønsker det - bør kunne vende tilbage til deres hjemland under sikre forhold eller også blive på det sted, hvor de opholder sig i dag.
Det er især nødvendigt at kunne tilbyde alle lande i området en række interne og internationale garantier, der giver alle en følelse af sikkerhed; det tilkommer således FN og de lande, der er repræsenteret i FN - først og fremmest EU-landene - at arbejde for en fredskonference og navnlig at træffe beslutning om udstationering af en international sikkerhedsstyrke.
Til sidst vil jeg tillade mig, hr. formand, at fremsætte et ønske, ja faktisk en anmodning, nemlig om at Den Europæiske Union og alle medlemsstaterne, herunder i første række dem, der har haft og stadig har direkte politiske og økonomiske interesser i området endelig vil indtage en positiv og aktiv rolle ved løsningen af de eksisterende konflikter og vil undlade at støtte gamle og nye lidet præsentable og lidet pålidelige »venner«.

Aelvoet
Hr. formand, kære kolleger, i månedsvis har vi med hensyn til flygtningenes dramatiske situation, som adskillige medlemmer har været inde på, gentagne gange gjort gældende, at der skal være adgang til, at der skal være mulighed for at yde hjælp. Ingen af delene er blevet til noget, og med hensyn til det sidste er alle klar over, at sagerne ville have set helt anderledes ud uden den USA-støttede blokade af Rwanda. Det faktum, at der har fundet et folkemord sted i Rwanda, hvilket jeg altid med al ønskelig tydelighed eftertrykkeligt har fordømt, berettiger ikke bagefter til gerninger, der fører til andre massakrer. Jeg kalder det ikke folkemord, men massakrer. Det er i og for sig også meget alvorligt. Det er det første.
Noget andet er, at vi vel nok står over for en meget mærkelig type krig. Mobutus hær, der udplyndrer dens egen befolkning og ellers ikke kæmper, og Kabilas fremrykkende hær, der ikke skal kæmpe, men bare ankomme. Der har været tilfælde, som for eksempel Buta, hvor byen er blevet erobret med én jeep og tre mennesker. Det var så det. Så hvad det angår, befinder vi os i en særdeles pudsig situation.
Men kernen i det problem, vi drøfter i dag, er, om det internationale samfund fortsat vil holde spillet gående med, så det i sidste ende, når alt kommer til alt, kun anerkender, at magten tilhører dem, der griber til våben. Det er den situation, der skabes nu, med det resultat, at befolkningen atter en gang er sat helt ud af spillet, selvom der jo i Zaire mange steder findes velorganiserede grupper i befolkningen, som ikke engang længere har noget med politiske partier at gøre, men som til gengæld er i besiddelse af en vision for deres land, som ønsker at sikre demokratiske tilstande i deres land. Jeg vil mene, at det er vor opgave at sørge for, at denne befolkning ikke sættes ud af spillet, og at det ikke er dem, der griber til våben, der får al magten.

Pettinari
Hr. formand, Mobutus diktatoriske styre synes endelig at lakke mod enden, og det dels på grund af den hårde modgang, det har haft som følge af oprørernes militære triumfer i den østlige del af landet, dels på grund af en tydelig politisk ustabilitet, hvilket også kan aflæses af gårsdagens begivenheder, som har bragt militæret til regeringsmagten i Kinshasa. Min gruppe ville hilse Mobutus fald velkomment, fordi vi altid har betragtet det zairiske styre som den egentlige kilde til den uro, der i lang tid har hersket i store dele af området ved de store søer.
Men Mobutus fald ville i sig selv ikke betyde en løsning på den zairiske krise. Jeg mener da også - netop fordi der er så mange problemer - at man nøje bør følge det arbejde, der udføres af den særlige talsmand for FN's Menneskerettighedskommission i Zaire, chileneren Roberto Garreton, som efter at være vendt tilbage fra en rejse til Østzaire hævder at have beviser for blodbad og brutale massakrer udøvet af oprørerne - oven i købet med massegrave. Det er nødvendigt at være meget opmærksom på disse aspekter. Derfor mener jeg, det er rigtigt at anmode om, at der nedsættes en international undersøgelseskommission, der kaster fuldt lys over ansvaret for og omfanget af massakrerne, og jeg mener især, det er nødvendigt, at Europa-Parlamentet retter en appel - også gennem beslutninger - til regeringen i Kinshasa og oprørerne, om at disse respekterer civilbefolkningens menneskerettigheder. Det er især nødvendigt at kræve af oprørernes leder, Kabila, at han tillader de humanitære organisationer at følge flygtningene, for dette myrderi på uskyldige må ikke fortsætte, og det internationale samfund bør kunne gribe ind. Endelig er jeg af den opfattelse, at den eneste løsning på krisen i Zaire består i en direkte dialog og forhandling mellem regeringen i Kinshasa og Alliancen af Demokratiske Kræfter for Befrielsen af Congo-Zaire.
Alt dette vil kunne føre til den demokratiseringsproces i Zaire, som jeg mener er yderst påtrængende og nødvendig.

Dury
Hr. formand, der findes ingen tekst - uanset hvor udmærket den er - som i sidste ende giver os ret til at rejse hver til sit med god samvittighed - jeg er enig med de kolleger, som har påpeget dette - men, hvad indholdet angår, er denne tekst tiltænkt både Rådet, regeringerne og Kommissionen.
Vi ser, at Mobutus styre er ved at gå i opløsning - helt af sig selv. Det er ikke os og ikke de vestlige demokratier, der har bidraget hertil. Men der er også en ny mand på scenen, som vi ikke helt ved, hvem er - nemlig LaurentDésiré Kabila - og jeg mener, det er ham, vi nu bør henvende os til og sige: «Bliv ikke en diktator, der afløser en anden diktator!...« Han bør vise sin gode vilje med henblik på at søge at redde flygtningene og forsøge at finde en løsning på flygtningeproblemet. Han bør give os forsikringer med hensyn til, hvilket styre det er, han ønsker at indføre i Zaire. Agter han i det mindste at respektere menneskerettighederne; vil han endelig indføre et demokratisk styre?
Hvis Kabila viser denne gode vilje, bør vi i øvrigt gøre alt for, at det zairiske folk endelig får en fremtid, for det er dette folk, det drejer sig om, et folk, som har lidt så meget under de urolige forhold, som har lidt under volden og under et autoritært styre, og som måske nu kan øjne et håb om en bedre fremtid. Men vi bør - sammen med det zairiske folk - bidrage til at gøre disse forhåbninger til virkelighed.

Taubira-Delannon
Hr. formand, den forvirring, der hersker i Zaire, den ustabile zairiske situation og naturligvis den udtynding af principperne, som visse former for adfærd viser, fører til en analyse, hvor alle er enige om at forkaste en uretfærdig økonomisk og social politik, beklage uroen og fordømme et styre, som er ude af stand til at omstille sig til demokrati.
Hvis der er uenighed, er det om, hvordan man skal reagere. Hvorledes skal man gribe ind, hvorledes skal man hjælpe med at gøre en ende på den uanstændige kontrast mellem Zaires rigdomme og fattigdommen hos befolkningen, når man tænker på, at landet trods alt besidder 10 % af kobberreserverne på verdensplan - et kobber med et indhold på 3-7 % i forhold til et globalt gennemsnit på 1 %, at landet besidder 80 % af de tilgængelige koboltreserver i verden - hvor prisen på verdensmarkedet er fordoblet siden 1991 - og diamant-, guld- og uraniumforekomster?
Der er to mulige svar, som begge underbygges af vægtige argumenter: et militært svar og et politisk svar. Ud over at vi bør vænne os til ikke altid at betragte disse to svar som uforenelige, hvis man skal sætte styrke bag ved klare politiske målsætninger - og det er vores opgave at holde vores respektive regeringer fast på sådanne målsætninger - vil jeg gøre det helt klart, at jeg går ind for et politisk svar, for det første fordi det er vores parlamentariske ansvar; dernæst fordi jeg mener, det er bedre at appellere til menneskers intelligens end at lukke dem inde i frygt og nag; og endelig fordi jeg tænker på en udtalelse fra Martin Luther King, som blev myrdet i april 1968, om at uretten - uanset hvor den begås - er en trussel imod retfærdigheden overalt i verden. Det er vores opgave at værne om idealerne, dvs. føre en politisk kamp.

Amadeo
Hr. formand, det må indrømmes, at vi selv midt i den tragedie, som de mange hutu-flygtninge oplever, har svært ved at finde blot en smule sympati for den befolkningsgruppe, som er ansvarlig for massakrerne på tutsi-mindretallet. Vi mener imidlertid, at ansvaret for denne kaotiske situation må tilskrives diplomatiet i visse europæiske lande, som har tænkt mere på at fremme de respektive geopolitiske og eks-kolonialistiske strategier end på at gavne freden i de pågældende lande. Jeg gør således opmærksom på den støtte, der blev ydet de morderiske hutu-bander, som nød godt af den logistiske støtte fra et europæisk land, samt på den pludselige tilstedeværelse i området af blodtørstige lejesoldater, som skulle sættes ind imod Kabilas hær.
Hvis man fortsat støtter Mobutu, svarer det til at lukke øjnene for hans manglende evne til at omgive sig med ministre og embedsmænd, som er en sådan betegnelse værdig; vi tager derfor Kabilas parti, fordi de rapporter, vi får fra området, bekræfter hans evne til at forvalte krisen langt bedre end hans modstander. Når dette er sagt, bør det også nævnes, at en humanitær hjælp fra Den Europæiske Union og FN efter vores mening bør sættes ind øjeblikkelig, og vi tilslutter os derfor indholdet af forslaget til fælles beslutning.

Marín
Hr. formand, forhandlingerne om fredsaftaler om fred i Zaire og området ved de store afrikanske søer skal foregå inden for rammerne af en international konference. Såvel FN som Den Europæiske Union og OAU har udtalt sig i denne retning. Erklæringen fra EU-formandskabet af 17. februar og Sikkerhedsrådets resolution nr. 1097 af 18. februar er de seneste referencedokumenter i denne sag.
I betragtning af at krisecentret i øjeblikket ligger omkring Zaires politiske fremtid, er det imidlertid indlysende, at intern stabilisering i dette land er en forudsætning for et godt udbytte af regionale forhandlinger. Og en forudsætning for en sådan stabilisering er naturligvis, at fjendtlighederne indstilles hurtigst muligt, og at der indledes en dialog mellem alle de politiske kræfter i landet. Det diplomatiske pres må for enhver pris opretholdes for at få fjendtlighederne bragt til ophør og etableret en overgangsregering, som kan genoptage og fuldføre demokratiseringsprocessen.
Den Europæiske Union har altid støttet denne proces, og det vil den fortsat gøre, i den udstrækning situationen muliggør det. I anden omgang må den politiske dialog udvides til at omfatte de eksterne kræfter, som har fremkaldt den militære konflikt i Zaire, og der må indledes en række subregionale forhandlinger inden for rammerne af den internationale konference om fred, sikkerhed og udvikling. Denne konference bør være åben for alle de berørte lande og konciperes som en langsigtet proces, ikke som et kort og tidsbegrænset arrangement. Det var, hvad jeg ønskede at sige om Den Europæiske Unions - velkendte - syn på den kritiske situation i Zaire.
Hvad angår indlæggene fra en række af Parlamentets medlemmer, erkender Kommissionen ligesom dem, at den militære og politiske situation i Zaire er yderst labil og omskiftelig, og at vi naturligvis må vente og se, hvordan situationen udvikler sig. Men under alle omstændigheder mener vi fortsat, at den interne politiske dialog i Zaire og den regionale dialog, når krisen er overstået, skal være de centrale elementer, der skal sikre, at Zaire kan gå ind i det næste århundrede under helt andre omstændigheder og eventuelt med et andet syn på sin fremtid. Det er i hvert fald, hvad Kommissionen ønsker.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Marín.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
Cypern -B4-0286/97 af Rothe og Green for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, Hatzidakis m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe, Kaklamanis for Gruppen Union for Europa, Monfils og Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe, Pettinari m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, Roth m.fl. for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om krænkelser af menneskerettighederne i enklaverne på Cypern;
Turkestan/Kina -B4-0289/97 af André-Léonard og Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om menneskerettighedskrænkelser i Østturkestan (Xinjiang); -B4-0296/97 af Habsburg-Lothringen m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om menneskerettighedskrænkelser i Østturkestan (Xinjiang); -B4-0311/97 af Dupuis m.fl. for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om de alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i Østturkestan (Xinjiang); -B4-0323/97 af Gahrton og Aglietta for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om krænkelserne af menneskerettighederne i Østturkestan; -B4-0320/97 af Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om FN-resolutionen om menneskerettighedssituationen i Kina.
Situationen i de russiske fængsler -B4-0325/97 af Schroedter m.fl. for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om tortur og mishandling i russiske fængsler; -B4-0332/97 af Manisco for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om forholdene i de russiske fængsler.
Laos -B4-0291/97 af Hardstaff m.fl. om Den Demokratiske Folkerepublik Laos.
Bosnien-Hercegovina -B4-0301/97 af Posselt m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om begrænsning af den frie bevægelighed i Bosnien-Hercegovina.
Cambodja -B4-0302/97 af Pettinari m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om situationen i Cambodja; -B4-0306/97 af Pasty og Azzolini for Gruppen Union for Europa om forværring af situationen i Cambodja; -B4-0315/97 af Swoboda for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om situationen i Cambodja; -B4-0318/97 af Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om Cambodja; -B4-0328/97 af Telkämper for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om Cambodja.
Cypern
Rothe
Hr. formand, kære kolleger, det har igen en gang ikke været muligt på acceptable betingelser, at en delegation fra Europa-Parlamentet selv kunne danne sig et indtryk af levevilkårene for de græske cyprioter og maronitterne i enklaverne i den besatte del af Cypern. Fuld af harme fordømmer jeg på PSE-Gruppens vegne denne nye krænkelse fra det illegale styre i den nordlige del af Cypern mod den demokratisk valgte europæiske folkerepræsentation.
Fra et stort antal rapporter ved vi, at de vilkår, under hvilke beboerne i enklaverne lever, betyder daglig overtrædelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder. I Wien-III-aftalen fra 1975 blev der fastsat bestemmelser for enklaverne. I rapporterne fra 1996 og også i den sidste af 7. februar i år fra FN's generalsekretær anføres det på ny, at den tyrkisk-cypriotiske administration groft tilsidesætter denne aftale.
Det anføres endvidere, at befolkningsgrupperne ikke får tilstrækkelig lægehjælp, hvilket er en overtrædelse af Wien-aftalen. Den ret til uddannelse, de fik løfte om i Wien, efterkommes i vidt omfang ikke, i Karpasia underviser for tiden én lærer alle børn på forskellige alderstrin, videregående skoler findes ikke, drenge må, fra de er fyldt 16, og piger, fra de er fyldt 18, efter at have gået i skole i den frie del af Cypern ikke vende tilbage. Det er et eklatant brud på den bestemmelse i Wien-aftalen, der omhandler fri bevægelighed og familiesammenføring. Vi kræver indtrængende, at en delegation fra Europa-Parlamentet med tilknytning til arbejdet i Underudvalget om Menneskerettigheder får mulighed for på stedet at danne sig et indtryk og udarbejde en beretning.
Vi opfordrer til, at alle institutioner i Den Europæiske Union og i FN bidrager til, at levevilkårene for befolkningsgrupperne i enklaverne forbedres, men det vigtigste er, at der bliver gjort alt, for at menneskerettighederne som helhed sikres i Cypern, dvs. at besættelsen skal ophøre og Cypern genforenes.

Hatzidakis
Hr. formand, siden Tyrkiets invasion af Cypern i 1974 har der eksisteret en særlig aftale, den såkaldte Wien III-aftale, som har sikret de indelukkede græsk-cyprioters og maronitters rettigheder i det besatte område.
22 år senere gør FN's generalsekretær i en officiel rapport opmærksom på, at indbyggerne i enklaverne lever under fuldstændig uacceptable vilkår. Tre lærere, som har opholdt sig i området for at undervise børnene, møder åbenlyse vanskeligheder, og de 20.000 indbyggere, der var i enklaverne i 1974, er i dag reduceret til 450 på grund af konstante forfølgelser. Herudover har Denktash-regeringen to gange efter hinanden - både sidste år og i år, da Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU/Cypern aflagde besøg i Cypern - nægtet medlemmer af EuropaParlamentet at se nærmere på forholdene, idet de betingelser, som Denktash stillede for at give tilladelse til besøget, slet ikke kunne accepteres af medlemmerne af Det Blandede Parlamentariske Udvalg.
Jeg tror, det er på tide, at vi alle, dvs. både Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen samt FN, virkelig gør en indsats for at finde en løsning på problemet. Men det skal være reelt og ikke kun i form af erklæringer, for dem har vi haft så mange af, uden at vi har set nogen endelige resultater. I 23 år er der ikke blot ikke sket fremskridt i sagen, der er ligefrem sket tilbageskridt, og jeg synes, det er på tide, at denne udvikling bliver vendt.

Monfils
Hr. formand, som det er blevet nævnt, har trængslerne for de græske cyprioter, der lever i enklaverne i den besatte del af øen, nu stået på i over tyve år. Aftalerne og beslutningerne er ikke blevet respekteret, og - som fru Roth og hr. Hatzidakis nævnte - opstillede den tyrkisk-cypriotiske leder Rauf Denktash for ikke mindre end tre uger siden en række uacceptable forhåndsbetingelser for et planlagt besøg i enklaverne af Det Blandede Parlamentariske Udvalg, som jeg har den ære at stå i spidsen for.
Dette er en skandaløs situation. Den Europæiske Union gør sig til fortaler for menneskerettighederne overalt i verden, fra Indien til Argentina, fra Brasilien til Burma, men er ikke i stand til at forhindre alvorlige og gentagne krænkelser af disse rettigheder, som begås af besættelsesmyndighederne i et land, der ansøger om tiltrædelse af Den Europæiske Union, og som befinder sig i en afstand af tre og en halv time med fly fra Bruxelles eller Paris.
Hr. formand, jeg håber, at dette beslutningsforslag, som alle grupper sikkert vil kunne tilslutte sig, ikke blot forbliver et stykke papir, men at det bliver starten på en konkret og beslutsom indgriben fra de europæiske myndigheders side. Det ville være en plet på Den Europæiske Unions gode ry som fortaler for menneskerettighederne, hvis dette problem først endeligt blev løst, den dag befolkningen i enklaverne uddøde.

Papayannakis
Hr. formand, jeg er helt enig med de foregående talere og naturligvis også med alt, hvad der står i beslutningsforslaget. Jeg vil blot tillade mig at sige to ting, som jeg mener bør stå helt klart. På Cypern er der sket en regulær etnisk udrensning: den blev foretaget med våbenmagt i 1974 og herefter med mere fredelige midler. Ud af de oprindeligt 20.000 indbyggere i enklaverne er vi nu nede på 500, og denne etniske udrensning har besættelsestropperne gennemført med rund hånd over for både børn og gamle. Det er den ene ting, som vi ikke må glemme.
Der er også en anden ting i denne sag: spørgsmålet om troværdighed og utroværdighed. Aftaler underskrives, men overholdes ikke, hverken af den regering, som skulle administrere militærtropperne på Cypern, eller af de lokale myndigheder, som skulle være til stede. Denne utroværdighed, som også viser sig på andre måder, gør det særdeles vanskeligt for Den Europæiske Union at nærme sig Tyrkiet og vanskeligt for tyrkisk-cyprioterne at deltage og involvere sig i forhandlingerne om Cyperns optagelse i EU, som vi jo støtter. Desværre må vi dybt skuffede konstatere, at det for tiden ikke er muligt at gå videre med disse forhandlinger.

Wolf
Fru formand, mine damer og herrer, problemet er jo almen kendt. Derfor vil jeg heller ikke gentage, hvad kollegerne allerede har sagt. Ud over at give udtryk for vor sorg og vort raseri over, at vi allerede igen er nødt til at drøfte et sådant emne, bør vi også overveje, hvad vi kan lære deraf. Jeg mener, at vi deraf kan lære, at ideen om grænser som grænsemure og front, som vi fra Europa siden Augustus' imperialisme har udbredt over hele verden og som nu vender tilbage til os, også i form af etniske udrensninger, at det er en form, som ikke lader sig gennemføre. I stedet skal vi i FN gå ind for beslutningsformer, der er reguleret bindende, for grænser som markering, som imidlertid også indebærer overgange og overlapninger, og for, at menneskerettighederne er bindende for alle, hvilket udelukker det, der nu sker med befolkningsgrupperne i enklaverne.
Lykkes det for os, er vi også kommet langt videre i vor politik over for Tyrkiet. Jeg kan kun endnu en gang bemærke, at det set ud fra denne synsvinkel er særlig beklageligt, at de kristelig-demokratiske partiledere for nylig har anset det for nødvendigt at fylde denne frontidé om grænse, grænsemurene omkring Europa som fæstning ud med et kristeligt indhold. Det kan jeg virkelig kun ryste på hovedet ad.

Kaklamanis
Hr. formand, jeg begynder ikke at tale, før hr. Marin holder op med at tale med fr. Theato og beslutter sig for at høre på de medlemmer, der taler. Hr. Marin er her for at høre på medlemmernes spørgsmål og kommentarer og svare på disse og ikke for at tale med fr. Theato, sandsynligvis om budgettet og ecu. For det er det eneste, Kommissionen og Rådet gør, nemlig at tale om ecu, mens menneskerettighederne og menneskeværdighed arkiveres lodret, og derfor var der 20.000 græsk-cyprioter og maronitter, der blev lukket inde i det besatte område i 1974, og der er kun 500 tilbage i dag!
Vi kommer med beslutninger, og De arkiverer dem lodret! Vi taler og stiller spørgsmål, og De ignorerer os! Det er skammeligt, som det er foregået i dag! Jeg har holdt øje med Dem hele tiden, og De har ikke hørt på en eneste taler, hverken hr. Monfils, hr. Papayannakis, fr. Rothe eller hr. Hatzidakis. Jeg gider slet ikke tale om noget, for når De krænker medlemmernes menneskeværdighed og rettigheder og Europa-Parlamentets værdighed, hvordan skal jeg så kunne stille krav til hr. Denktash? Jeg har ingen krav til hr. Denktash. De har udarbejdet et skriftligt svar, som De vil læse op for os, ligesom en skolelærer læser for sine elever, og så mener De, De har gjort Deres pligt. Jeg skammer mig virkelig på Kommissionens vegne!

Formanden
Altså, hr. Kaklamanis, De har nu fremført et og andet imod kommissæren. Jeg giver nu kommissæren mulighed for også at tage stilling dertil.

Marín
Fru formand, jeg må indrømme at have begået en lille proceduremæssig forseelse. Jeg undskylder, at jeg rent faktisk sad og drøftede budget med fru Theato. Jeg undskylder denne ukorrekte opførsel. Den eneste forklaring, jeg kan give herpå, er, at jeg som vagthavende kommissær og skal beskæftige mig med mange ting på én gang.
Jeg indrømmer, at det var udtryk for manglende høflighed. Jeg finder imidlertid resten af det foregående indlæg dybt uretfærdigt, navnlig udtalelsen om, at Kommissionen ikke interesserer sig for menneskerettighederne og ikke viser Europa-Parlamentet tilbørlig respekt.
Jeg mener oprigtig talt, at hr. Kaklamanis har skudt over målet. Under alle omstændigheder beder jeg ham ydmygt om undskyldning. Jeg har udvist en ukorrekt adfærd, men jeg må insistere på, at det er uretfærdigt at udvide kritikken til at omfatte hele Kommissionen. Endnu en gang undskyld.

Formanden
Jeg mener, at sagen dermed er ude af verden.

Bertens
Det eneste, der ikke bliver ordnet, er enclaved people s sag, og det er eftermiddagens emne. FN's generalsekretær bekræfter i sin rapport til Menneskerettighedskommissionen, at enclaved people s situation stagnerer. I hele 22 år har myndighederne i det nordlige Cypern som allerede nævnt nægtet græske cyprioter på stedet de mest grundlæggende menneskerettigheder. I hele 22 år er Wien III-aftalen, som også nordcyprioterne har underskrevet, blevet krænket af Denktash, nord-cyprioternes leder. Allerede to gange har hr. Monfils og Europa-Parlamentets delegation som allerede nævnt prøvet at aflægge et besøg hos enclaved people . I begge tilfælde har de tyrkisk-cypriotiske myndigheder afvist eller opstillet uacceptable krav for besøget. Beslutningen skal endnu engang gøre det klart for Denktash, at det for os er magtpåliggende at kunne aflægge enclaved people et besøg. Så længe Denktash fortsætter med de grove krænkelser af de nordlige mindretals menneskerettigheder, forkludrer han forholdet til det andet samfund. Det er i begge samfunds interesse, at den cypriotiske konflikt finder en bæredygtig løsning. Det står klart. Overholdelse af Wien III-aftalen er det mindste, de græske cyprioter kan forvente af deres naboer på den samme ø og med samme nationalitet.
Turkestan/Kina

Bertens
Fru formand, det står klart, at menneskerettighedssituationen i Kina er dårlig og endda forværres. Det fremgår også af udviklingerne i Østturkestan. Men først følgende. For første gang siden massakren på Den Himmelske Freds Plads har Den Europæiske Unions medlemsstater ladet sig splitte af Kina i relation til FN's menneskerettighedskommission i Genève. Det er en skandale uden lige, kære kolleger, fru formand og hr. kommissær, at det nederlandske formandskab i den grad blev gjort til grin efter at have holdt en fælles tale på de femtens vegne. At det efterfølgende ikke kom til en fælles optræden på trods af dette indlæg, og at der ikke blev fremsat en EU-resolution er et slag i ansigtet på den europæiske enhed, den europæiske udenrigspolitiks troværdighed og menneskerettighedspolitik, men navnlig i ansigtet på alle, der mener at have krav på, at menneskerettighederne respekteres.
Unionen må nu alligevel prøve at redde, hvad reddes kan. Medlemsstaterne skal i samdrægtighed blive ved med at modsætte sig kinesiske forsøg på at stryge denne sag fra dagsordenen. Dernæst, det siger jeg rent ud, og hvorfor da egentlig ikke, skal medlemsstaterne støtte den danske resolution. Danmark fortjener at blive rost i høje toner for det initiativ, det har taget. Den kinesiske trussel med repressalier over for Danmark er betegnende for Kinas udenrigspolitiske arrogance og skal for Europa være endnu en grund til at indtage en hård, en forståeligt nok hård linie over for Kina. Denne hårde linie bør også gælde våbenembargoen mod Kina. Kina prøver ved hjælp af store ordrer at få støtte til en ophævelse af blandt andet den franske embargo. Unionen bør modsætte sig dette på det kraftigste, og den forestående overgang af Hongkong til Kina og situationen i Tibet og Turkestan er kun to af de talrige grunde til, at vi skal modsætte os ophævelsen af denne embargo.

Habsburg-Lothringen
Fru formand, først vil jeg gerne sige, hvor glad jeg er for, at EuropaParlamentet beskæftiger sig med menneskerettighederne i Østturkestan og dermed også med menneskerettighederne i Kina. Vi har som international forsamling en enestående chance for og pligt til, som hr. Bertens allerede har sagt, som de første at indtage en klar holdning over for Kina, nemlig at give udtryk for, at for os er menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder udelelige og at vi derfor anvender dem i vor politiske handlemåde på alle de lande i verden, vi har noget at gøre med.
I denne sammenhæng vil jeg også gerne helt klart imødegå repræsentanterne for de lande, som umuliggjorde en sådan holdning på FN's konference om menneskerettigheder. De taler hele tiden om en kritisk dialog. Men at den for det meste kun er et påskud for økonomiske interesser og ingen virkning har over for en totalitær stat, viser realiteterne os daglig. Man behøver kun at se på, hvorledes de mest højtstående repræsentanter for den vestlige verden i dag gør stads af dem, der bærer ansvaret for massakren på Den Himmelske Freds Plads.
Men for nu at tale om Østturkestan må man sige, at situationen dér virkelig ligner en krudttønde. De, der i går som nogle af mine kolleger her havde lejlighed til at lytte til den redegørelse, som repræsentanten for uygurer i eksil, Erkin Albdekin, fremlagde, må være blevet klar over, at der her for os virkelig er behov for at handle.
Det er gammel praksis for kineserne ved hjælp af fødselskontrol og befolkningsflytninger at skabe en så stor demografisk uligevægt, at et besat lands homogenitet ikke kan opretholdes. Det følges naturligvis op af ødelæggelse af kulturen og religionen i det pågældende område. Den målrettede lukning af koranskolerne og fængslingen af religionslærere taler her for sig selv.
Parlamentet har her et klart behov for at handle, og jeg håber, at mange kolleger er sig denne forpligtelse bevidst.

Dupuis
Hr. formand, jeg mener, der er tale om en vigtig beslutning, og vores venner fra den kommunistiske gruppe vil ikke kunne hævde, at vi har været under indflydelse af Den Amerikanske Kongres, for så vidt som det er første gang, et parlament tager stilling til spørgsmålet om Østturkestan, dvs. den kinesiske Xinjiang-provins.
Situationen er katastrofal i Østturkestan; som hr. Habsburg netop nævnte, kan man sammenligne situationen med situationen i Tibet. Det, der i dag finder sted i Østturkestan, er et veritabelt folkemord gennem etnisk udtynding. Det er vigtigt, at Den Europæiske Union tager stilling til dette spørgsmål. Det er også vigtigt, at vi sender et nyt signal til Rådet, som desværre gør det stik modsatte af, hvad Europa-Parlamentet har anmodet om, og som står stærkt splittet i FN's Menneskerettighedskommission i Geneve, således som hr. Bertens nævnte.
Efter min mening er dette stærkt foruroligende, og det understreger den absolutte nødvendighed af en reform af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg mener ikke, man kan fortsætte på denne måde. For hver dag kommer der nye oplysninger til. Man har nævnt Frankrigs ambition om at eksportere våben. Man kan forestille sig, hvilken fristelse denne nye franske offensiv i Kina vil være for andre medlemsstater. Jeg mener, Den Europæiske Union hurtigst muligt bør udstyres med en veritabel europæisk politik på det udenrigspolitiske område.
Jeg mener, det er særdeles vigtigt at få nogle oplysninger fra Kommissionen for at høre, hvilke forberedelser den træffer på dette felt med henblik på Amsterdam. Ellers vil vi - hvad angår Kina og andre områder i verden - gå en katastrofe i møde og imod en splittelse, og de resultater, vi gennem fyrre års kamp har opnået med hensyn til opbygningen af Europa, risikerer at gå tabt.

Gahrton
Fru formand, Østturkestan er kun ét af de mange områder i Kina, hvor der er menneskerettighedsproblemer. Når vi nu efter Hongkong-beslutningen i går vedtager endnu en beslutning om Kina, ved vi, at kineserne lytter. Vi har allerede modtaget en skrivelse fra Den Kinesiske Folkerepubliks EUrepræsentant. Heri står der bl.a., at man ikke vil acceptere, at vi blander os i Kinas indre anliggender. Jeg håber, at Kinas udmærkede repræsentanter læser dagsordenen og ser, at vi, når det drejer sig om menneskerettigheder, blander os i indre anliggender hvor som helst i verden - vi fører ikke kampagne mod Kina, men for menneskerettigheder.
Man kan ikke negligere menneskerettighederne af hensyn til økonomiske interesser. Derfor er det så beklageligt, at Frankrig, Tyskland, Spanien og Italien har ladet økonomiske interesser gå forud for menneskerettighedsinteresserne. Jeg må sige, at det er et held, at det endnu ikke er sådan, at de små EU-lande er tvunget til at forholde sig tavse, efter at der er truffet afgørelse med kvalificeret flertal, men at de stadig har ret til at tale med egen stemme. Det er derfor, at Danmark med støtte af Sverige og forhåbentlig andre små EU-lande kan fortsætte sin berettigede kritik af de kinesiske menneskerettighedskrænkelser.

Swoboda
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil gerne lige sige, at alle kommissærer, navnlig kommissær Marín, fortjener en vis principiel respekt fra Parlamentets side, og når kollegaen ikke længere er til stede, bør man derfor være tilbageholdende.
Jeg vil gerne fremsætte nogle bemærkninger til beslutningen. Jeg vil for det første sige, at De Europæiske Socialdemokraters Gruppe i Parlamentet naturligvis entydigt fordømmer enhver form for krænkelse af menneskerettighederne, også dem i Kina - der er nok af dem.
For det andet beklager jeg meget, at Den Europæiske Union, hvad Kina angår, ikke har fundet frem til en fælles holdning. Til den, der havde ordet før mig, vil jeg gerne sige, at vi heller ikke godtager det argument, at menneskerettighedsanliggender er indre anliggender. Vi har ret og også pligt til at bekymre os om dem i hele verden.
Alligevel vil vi ikke stemme for denne beslutning, fordi de, der har udarbejdet den, desværre anvender et sprog og en terminologi, navnlig hvad angår den geografiske, territoriale og politiske situation, som vi ikke kan acceptere og som ikke tager hensyn til, at der kan indledes en ægte kritisk dialog med Kina.
For når der her tales om det kinesiske område og de tilsluttede territorier, når der skelnes mellem Kina, Tibet, det indre Mongoliet og Østturkestan, kan man med en sådan terminologi, et sådant sprog ikke søge den nødvendige samtale og gå ind i en dialog med Kina, selv om vi naturligvis kritiserer krænkelsen af menneskerettighederne dér og helt bestemt er nødt til at kræve, at de overholdes.
Vi skal betænke - og man bør tage alle beslutninger alvorligt og ikke sige, at det jo bare er en beslutning - at det om kortere eller længere tid, og det bliver ikke ad forhandlingsvejen, men ad en anden ufredelig vej, kunne komme til opsplitninger, til en opløsning af Kina i dets territorier, således som det angives her. Dét ønsker jeg hverken for verden eller Europa. Havde De nemlig virkelig søgt fællesskab, ville man have fundet et andet sprog, og så ville vi også have kunnet stemme for beslutningen, men som den er, er det desværre ikke muligt. Vi vil derfor hverken stemme for eller imod.

Dybkjær
Fru formand, det er en sorgens dag for Parlamentet, og hovedansvaret ligger hos de to store grupper. De har nemlig besluttet, at vi ikke skal have en selvstændig, skarp og konkret EU-kontra-Kina-beslutning. På et tidspunkt, hvor regeringerne i EU er uenige om temaet menneskerettigheder versus handelsinteresser, vælger Parlamentet at melde pas. Man må spørge sig selv, hvad denne debat om aktuelle og uopsættelige spørgsmål egentlig er værd. Skal vi kun udtale os, når det ikke er farligt for os selv, når der med andre ord gives en gratis omgang? På denne dag havde Parlamentet kunnet vise sin berettigelse ved i en konflikt mellem landenes regeringer at melde klart ud om menneskerettigheders absolutte forrang. Men man valgte at tælle pengene, lade handelsinteresserne være afgørende. Hvis det skal være linjen fremover, behøver man ikke Parlamentet. Så er vi alligevel kun indstillet på at rette kommaer i direktivforslag snarere end præge den virkelige politiske dagsorden.
Op til regeringskonferencen, hvor Parlamentet gerne vil have mere magt, har vi besluttet end ikke at bruge den, vi har. Det kan være, at det glæder regeringerne, men vi svigter borgerne, og det er dem, vi repræsenterer. Borgerne har ikke brug for et Parlament, der kun koncentrerer sig om penge, men for et politisk Parlament.

Ephremidis
Fru formand, i dag er turen så kommet til Turkestan. Man har nu fundet et nyt hjørne af det enorme land, Kina, og tilføjet det til rækken: Taiwan - Hong Kong - Tibet - Macao, sten kastet mod det moderne Kina. Dette er en taktik, der bærer spor - bevaret i visse grupper - af den kolde krig. På den anden side er vi enige i, at man bør gribe ind, når der er tale om menneskerettigheder, der krænkes. Dette kræver imidlertid en vis troværdighed hos den indgribende, som også må respektere disse rettigheder hos sig selv, i sit eget område.
Dette beslutningsforslag er ikke troværdigt, det er ikke underbygget. Det undergraver Parlamentets troværdighed, når det behandler disse spørgsmål på denne fuldstændigt udokumenterede måde. De, mine kære kolleger, har fået nogle oplysninger fra personer, der har en interesse i at opdigte disse historier om Kina, har givet dem en officiel karakter og udarbejdet et beslutningsforslag, som De drøfter her. Hvor er beviserne? Har De nogen dokumentation? I virkeligheden undergraver De Parlamentets troværdighed, og det er en af årsagerne til, at det går, som det går - her tænker jeg på det foregående beslutningsforslag, som der ikke bliver taget hensyn til, skønt det er troværdigt og underbygget. Parlamentets beslutningsforslag bliver faktisk slet ikke taget i betragtning, fordi dets autoritet er blevet undergravet. Det var det, der skete med de savnede. Vi har bragt spørgsmålet frem så mange gange og med så mange konkrete oplysninger; men ingen tager sig af det, fordi den taktik, Parlamentet bruger med et beslutningsforslag som dette om Turkestan, berøver det dets troværdighed, så dets mening ikke længere tæller.

Blokland
Fru formand, de nylig stedfundne uroligheder i den kinesiske provins Østturkestan, hvor de kinesiske myndigheder har henrettet talrige uygurer, bekræfter endnu en gang Kinas dårlige ry med hensyn til respekt for menneskerettighederne. Det er Østturkestans nyere historie desværre et slående eksempel på. Uygurerne har lidt meget under det kommunistiske regime. I løbet af '60-erne blev mange uygurer deporteret andre steder hen, og i løbet af '50-erne, '60-erne og i begyndelsen af '70-erne blev titusinder af dem henrettet.
De nylige hændelser i Turkestan viser også på ny, at de kinesiske myndigheder ikke respekterer religionsfriheden. Det fremgår blandt andet af, at der sidste år blev lukket over 100 koranskoler, og at mange muslimske præster blev arresteret.
Ifølge en ny rapport fra den amerikanske menneskerettighedsorganisation Human Rights Watch/Asia anser den kinesiske regering alle troende som potentielle sikkerhedsrisici. Regeringen er overbevist om, at de såkaldte »fjendtlige elementer udefra« gør brug af religionen for at destabilisere Kina og vælte regeringen. Denne regeringspolitik rammer ikke kun muslimerne i Østturkestan. I hele Kina forfølges navnlig kristne, der er medlem af ikke officielt registrerede kirker.
I lyset af disse alvorlige krænkelser af menneskerettighederne er det umådelig beklageligt, at Den Europæiske Unions medlemslande ikke formår i FN at fremsætte en fælles EU-resolution, der fordømmer Kina.
Derfor støtter jeg den danske regerings modige skridt, hvorved jeg tillige bemærker, at det faktum, at den kinesiske regering takker Frankrig for dens konstruktive holdning, burde give selv den franske regering stof til eftertanke.

Amadeo
Fru formand, de kinesiske ledere har åbenbart ikke helt frigjort sig fra det leninistiske tankegods, i og med at de fortsat ikke anerkender princippet om etnisk, religiøs, kulturel og politisk mangfoldighed hos de befolkningsgrupper, som Kina er sammensat af.
I det foreliggende tilfælde er der tale om en alvorlig undertrykkelse af religionsfriheden i Østturkestan, som har medført, at der i løbet af det seneste år er lukket over 100 koranskoler, og at 180 muslimske præster, professorer og studenter er blevet arresteret. Leninismen og stalinismen er således ikke afskaffet i Kina, hvor man stadig tyer til tilfældig anvendelse af dødsstraf, befolkningsflytninger og en tvungen fødselskontrol. Alt dette vil kunne ændre den pågældende regions etniske sammensætning, udradere Uygur-folkets kultur og undertrykke udøvelsen af dets muslimske tro. Vi skal minde om, at de kinesiske myndigheder optræder med samme hårdhændethed over for de katolske mindretal, der selv i dag udsættes for en ulidelig behandling og begrænsning i udøvelsen af deres tro.
Alleanza Nazionale vil på den baggrund støtte beslutningsforslaget.
Forholdene i de russiske fængsler

Schroedter
Fru formand, vi kan sandsynlig nu ikke ofte nok gentage, at menneskerettigheder ikke er et indre anliggende, men et internationalt anliggende. Også Den Russiske Føderation har undertegnet konventionen til bekæmpelse af tortur og den internationale pagt om borgerlige og politiske rettigheder. Den Russiske Føderation blev i 1996 medlem af Europarådet. Men i russiske politikontorer og i fængslerne tortureres mennesker stadig væk med slag og med unddragelse af ilt, indtil de er kvælningsdøden nær, og de tvinges til at være fastlåst i umenneskelige smertefulde stillinger af kroppen. De indsatte sover på skift, fordi de ikke har en briks. Tilståelser afgivet under tvang anvendes som bevismateriale i retssager.
Det er nødvendigt, at Kommissionen under forhandlingerne om økonomisk bistand tager netop disse misforhold op og kræver, at de bringes til ophør. Den skal kræve, at det dekret ophæves, ifølge hvilket folk kan fængsles i 30 dage uden anklage. Den skal endvidere kræve, at tilfældene af tortur opklares. Inden for rammerne af handlingsplanen og det sammen med Europarådet udarbejdede TACIS-demokratiprogram skal den stille en betydelig del til rådighed til, at situationen i fængslerne forbedres og at fængselsbetjentene uddannes til at behandle de indsatte menneskeværdigt.

Lenz
Fru formand, i går talte vi i Parlamentet om klager også over europæiske fængsler. Det er det ene punkt.
Det andet punkt er imidlertid, at Rusland er blevet medlem af Europarådet og dermed har accepteret en hel række betingelser, som netop også gælder for denne sektor. Lige som vi tvinger vore egne til korrekturer, burde det også ske her. Man skal naturligvis ikke glemme ofrene for gerningsmændene. En human behandling indgår tillige i et demokratisk opbygget samfundssystem. Og når vi klager over egne forhold, kan vi naturligvis heller ikke lukke øjnene for endnu værre forhold i andre lande.
Allerede i dag bistår vi som Europæisk Union med programmer i andre lande. Jeg har for nylig i Venezuela set et sådant fængsel, hvor vi er med til at støtte uddannelsesprogrammer. Vi kunne derfor også her forsøge at iværksætte hjælpeprogrammer, blot skal de også fungere. Det er det krav, vi også meget klart bør stille. Også en genindslusning i samfundet indgår jo efter vor opfattelse i kriminalforsorgen.
Nu kan vi nok ikke kræve alting af russerne fra den ene dag til den anden. Men vi skal udtrykkelig sige til dem, at de forhold, der hersker i deres fængsler, særlig i ungdomsfængslerne naturligvis ikke fører til forbedring, men højst til udbredelse af kriminalitet, narkotika og korruption. Det skal vi også sige til dem på baggrund af deres tilknytning til det demokratiske europæiske samfund gennem medlemskabet af Europarådet.
Laos

Hardstaff
Fru formand, jeg vil gerne sige tak til de kolleger, som her i dag har taget sig tid til at drøfte de prøvelser, som disse tre mænd, Thongsouk Saysangkhi, Latsami Khamphoui og Feng Sakchittaphong gennemgår. De har siddet i fængsel i en fjern egn af Laos siden 1990, og de blev ved deres retssag i 1992 idømt yderligere 14 års fængsel. Deres forbrydelse bestod i, at de gav udtryk for modstand mod den nuværende repressive regering i Laos og opfordrede til, at der ad fredelig vej skulle indføres forandringer i retning af et pluralistisk regeringssystem.
Inspirationen til deres handlinger var begivenhederne i efteråret 1989 i Central- og Østeuropa, og det giver os måske et særligt ansvar for ikke at glemme dem. De blev inspireret af begivenhederne der til at udtrykke ønske om lignende fredelige forandringer i retning af et demokratisk flerpartistyre og væk fra det autokratiske regime med ét parti.
Amnesty International har for nylig skaffet sig en udskrift af retssagen i 1992, hvoraf det meget klart fremgår, at der ikke var sabotage eller voldshandlinger inde i billedet. Feng Sakchittaphong sagde faktisk i retten: «Jeg ønsker, at den demokratiske forandring skal komme ad fredelig vej uden gadedemonstrationer, uden konfrontationer og uden at regimet bliver styrtet«. I Laos var den udtalelse tilstrækkeligt oprørsk til at føre til en grusom straf. Amnesty International har også fået bevis for, under hvilke betingelser disse mænd sidder fængslet, og jeg citerer: «De er fængslet i isolation i en fangelejr i en fjerntliggende, nordlig egn af landet under betingelser, som er i modstrid med internationale normer. De har ikke ret til at tale sammen, skønt de opholder sig i samme rum, og det forlyder, at de alle tre har helbredsmæssige problemer, der kræver lægebehandling, som de ikke har modtaget. Deres familier får kun sjældent lov til at besøge dem, og de har ikke ret til at skrive breve regelmæssigt.«
Amnesty International mener, at disse betingelser for fængselsopholdet er grusomme, inhumane og nedværdigende. Jeg vil her i dag opfordre Europa-Parlamentet til at slutte sig til Amnesty International og anerkende disse mænd som samvittighedsfanger og gøre en indsats for, at de straks bliver løsladt.

Soulier
Fru formand, kære kolleger, mit indlæg vil naturligvis blive kort. Jeg har arbejdet størstedelen af mit liv som forsvarsadvokat, og jeg ved, at ingen ord er udtalt forgæves, uanset hvor det sker.
Fra fængslets dyb venter disse personer på, at der er nogen, der tager deres forsvar, og selv om Europa stadig ikke er bevidst om sin styrke og om sin indflydelse, er det velkendt, at jo mere man fjerner sig fra Europas centrum, jo større genlyd har de synspunkter, Europa giver udtryk for. Det er derfor vigtigt, at den laotiske regering indser, at der ikke kan blive nogen forhandlinger eller aftaler med Den Europæiske Union, hvis regeringen behandler personer, der kun kræver retfærdighed, så uretfærdigt og - man må sige - så usselt som det her er tilfældet.
Jeg ønsker derfor, at det, der siges her, giver genlyd helt ind i fængslet.
Bosnien-Hercegovina

Posselt
Fru formand, jeg har netop været i Bosnien igen og dér konstaterede jeg en stor ændring. En ændring, som absolut er opmuntrende på flere punkter. Der er tegn på håb, og blandt disse tegn på håb er, at pave Johannes Paul II ventes til Sarajevo næste weekend, ikke til en konfessionel begivenhed, men som tegn på dialog mellem kulturerne og religionerne. Jeg fandt det opmuntrende at se, at professor Topic i Sarajevo, som står for forberedelserne til besøget, varetager opgaven sammen med sin organisation Napredak. Det er således kroater, serbere og muslimer, som i fællesskab forbereder sig på denne begivenhed. Samtidig er der også i de serbisk besatte områder af Bosnien-Hercegovina absolut opmuntrende opbrud på tværs af trosretningerne. F.eks. begynder i det serbisk besatte Banja Luka biskop Komarica, som har aflagt Europa-Parlamentet et besøg, sammen med muftien i Banja Luka med stor virkning over for det internationale samfund at gå i brechen for deres serbiske medborgeres rettigheder. Det er absolut tegn på håb, tegn på, at dette skæbnefællesskab BosnienHercegovina fortsat kan bestå trods forfærdelige problemer.
På den anden side er der voldsomme styrkeprøver. Blandt disse styrkeprøver er truslen fra myndighederne i den såkaldte Republika Srpska om, at de i den kommende weekend vil gøre turen til Sarajevo vanskelig eller umulig for de på deres territorium bosatte borgere fra Bosnien-Hercegovina, som vi jo fortsat anerkender som stat, ved at opkræve et gebyr på 70 tyske mark - i DM - som naturligvis ingen dér er i besiddelse af. Dertil kommer naturligvis angsten for at blive registreret. Det er ganske vist et permanent fænomen, men det truer med at eskalere næste weekend også for de mennesker, som ifølge republikken Bosnien-Hercegovinas love legalt må rejse ind, men som ligeledes ikke vil få tilladelse til transit. Og dét vil vi protestere kraftigt imod, for at der af dette tegn på håb ikke bliver et tilbageslag.
Situationen i Cambodja

Guinebertière
Fru formand, usikkerheden og mangelen på en fasttømret politisk struktur udgør de væsentligste hindringer for genopbygningen af Cambodja, som har store vanskeligheder med at rejse sig fra ruinerne efter et kvart århundredes krig.
Imidlertid støtter vi minerydningsoperationerne i Cambodja, som er den eneste måde, hvorpå man kan frigøre jorden og gøre det muligt for landbrugerne atter at anvende rismarkerne. Granatangrebet i Phnom Penh imod en fredelig demonstration organiseret af aktivister fra Khmer Nationspartiet, som krævede 19 dødsofre og sårede over 100 personer, skal ses på baggrund af en stigende spænding og tiltagende politisk vold, som ordensmagten forholder sig til med en provokerende og forkastelig passivitet.
Det internationale samfund bør ikke længere tolerere krænkelserne af menneskerettighederne i Cambodja, så meget mere som det yder økonomisk støtte til fremvæksten af en økonomi, der vil kunne bidrage til en større politisk stabilitet, som er en forudsætning for styrkelsen af et stadig alt for spinkelt demokrati.
Alene frie og retfærdige valg med deltagelse af alle de politiske grupperinger, som er i stand til at danne modvægt imod terrorismen, vil kunne sikre en varig intern fred. Jeg håber derfor, Den Europæiske Union vil kunne bidrage til afviklingen af sådanne valg.

Apolinário
Fru formand, et meget kort indlæg for at meddele, at min gruppe tilslutter sig det fælles beslutningsforslag med fordømmelsen af attentatet den 30. marts, og vi noterer os, at de ansvarlige for regeringskoalitionen offentligt har fordømt attentatet.
Vi mener, at situationen omkring det forestående valg nøje skal overvåges, og at de europæiske institutioner bør deltage i overvågningen. Forhåbentlig vil denne yderst alvorlige episode ikke gentage sig og ikke få negativ indvirkning på gennemførelsen af det valg, der er berammet til 1998, hvor den cambodjanske befolkning omsider skal have mulighed for frit at afgive sin stemme under fuld iagttagelse af menneskerettighederne.

Bertens
Fru formand, oppositionslederen, Sam Rainsy, har i lang tid gjort en indsats for at fremme demokratiet og bekæmpe korruption i Cambodja. Hans aktiviteter på det felt blokeres. Demokrati og retsstat er alt andet end stærke i Cambodja. I kulisserne undertrykker premierminister Hun Sen dette lands demokratiske kræfter.
Attentatet den 30. marts i år er ikke første gang, et møde i et oppositionsparti på grusom vis bliver forstyrret. For halvandet år siden blev andre regeringsaktiviteter rettet mod oppositionen ikke genstand for seriøse undersøgelser. Om myndighederne denne gang, efter 16 dødsofre og over 100 sårede, vil skride mere hensigtsmæssigt ind, betvivles af mange.
Min gruppe og jeg er stærkt foruroligede over den konstante forværring af den politiske situation i Cambodja, navnlig med henblik på valget i 1998. Unionen bør allerede nu tage utvetydige diplomatiske skridt over for den cambodjanske regering. Hvis man nogensinde skal udsende advarsler for at få det såkaldte forebyggende diplomati til at virke, har vi mulighed for det nu, ikke gennem nærværende beslutning naturligvis, men ved gennem De Forenede Nationer og Unionen at hjælpe det skrøbelige demokrati i Cambodja.

Telkämper
Fru formand, vi er forfærdede over granatangrebet mod en fredelig demonstration organiseret af aktivister fra Khmer Nationspartiet i Phnom Penh den 30. marts 1997. Det krævede 19 dødsofre og mere end hundrede blev såret. Med dette granatkast skulle nok Sam Rainsy, lederen af KNP i Cambodja, og prominente oppositionsledere have været dræbt. En vagt blev dræbt. Det forfærdende er, at politiet ikke foretog sig noget, at det kunne ske, fordi statslige kræfter tillod det. Og dét er udtryk for situationen i Cambodja. Den Europæiske Union må ikke mere acceptere denne situation! Vi kan kræve en undersøgelseskommission, den internationale offentlighed skal have besked. Straffrihed for krænkelser af menneskerettighederne, som er eksisterende praksis i Cambodja, må ikke fortsætte. Det bedste middel er frie valg; fri og fair valg er en garanti for demokratiske strukturer, så at der kan sættes en stopper for denne tilstand, og det skal vi i fællesskab kræve.

Soulier
Fru formand, kære kolleger, et styre vurderes på, hvorledes det behandler oppositionen, og det tjener intet formål, at styret undertegner en samarbejdsaftale med os, med Den Europæiske Union, hvis det tager granater og maskingevær i brug over for oppositionen.
Vi bør lade de cambodjanske ledere vide, at valget i 1998, dets tilrettelæggelse og afvikling vil være en prøve, der viser, om Den Europæiske Union bør fortsætte den vej, den er slået ind på med de indgåede aftaler.

Sichrovsky
Fru formand, så meget end støtten til en demokratisk udvikling i Cambodja i form af afholdelse af frie valg skal hilses velkommen, vil den ikke kunne stabilisere demokratiet dér, så længe repræsentanter for og sympatisører med Khmer Rouge ikke udelukkes fuldstændigt fra denne proces.
Desværre blev denne venstrefascistoide bevægelse, som har ansvaret for det andet holocaust i dette århundrede, integreret i fredsprocessen. Det var en afgørende fejltagelse under forhandlingerne i Paris.
Vi opfordrer derfor Europa-Parlamentet til i forbindelse med alle fremtidige krav at insistere på, at Khmer Rouge hverken direkte eller indirekte kan gribe ind i denne politiske proces og tillige holdes helt uden for den demokratiske udvikling.

Marín
Fru formand, jeg vil besvare spørgsmålene vedrørende menneskerettigheder i kronologisk orden, i den rækkefølge, de er rejst.
Hvad angår Cypern, er Kommissionen selvfølgelig fuldt orienteret om situationen for de maronitiske enklaver på den nordlige del af Cypern. Jeg erindrer om, at i forbindelse med Europarådets mission i februar 1996 henledte den forsvundne Lord Finsberg opmærksomheden på de mange problemer for det græsk-cypriotiske samfund på den nordlige del af øen. I december 1996 beklagede FN's generalsekretær og Sikkerhedsrådet endnu en gang denne situation. Kommissionen deler Europa-Parlamentets bekymring for de omhandlede enklaver og mener, at der uden betingelser bør gives tilladelse til at besøge dem. Disse problemer er af samme art som dem, Kommissionen støder på i forbindelse med de aktioner, den agter at gennemføre på den nordlige del af øen, aktioner, som blokeres af de betingelser, der opstilles af de facto-myndighederne i det nordlige Cypern.
Hvad angår Kina og Turkestan, beklager Kommissionen at måtte konstatere, at det er umuligt at nå til enighed i Den Europæiske Union om den resolution om Kina, som skulle have været forelagt på det forestående møde i FN's Menneskerettighedskommission. Kommissionen har benyttet enhver lejlighed til at bringe menneskerettighedsproblemet på bane over for de kinesiske myndigheder såvel inden for rammerne af den særlige dialog om menneskerettigheder som den mere generelle politiske dialog. Den Europæiske Union er tilhænger af en positiv approach, som kan skabe basis for konstruktive forbindelser. Derfor har den udtalt sig positivt om samarbejdsaktioner til forbedring af den menneskelige dimension i Kina, som kan være en begyndelse til en effektiv dialog med dette land.
Hvad angår begivenhederne i Turkestan, mener Kommissionen, at en direkte dialog mellem de kinesiske centralmyndigheder og Uygur-folkets repræsentanter vil kunne bidrage til at finde en løsning på de eksisterende problemer.
Med hensyn til forholdene i de russiske fængsler, er Kommissionen bevidst om de foruroligende forhold og deler Europa-Parlamentets bekymring. Kommissionen modtager jævnligt rapporter om dårlige sundheds- og ernæringsforhold i fængslerne og om psykisk og fysisk mishandling. Kommissionen finansierer gennem sine bistandsprogrammer og TACIS-demokratiprogrammet og især under LIEN-programmet forskellige projekter til forbedring af de humanitære forhold i Rusland. Sammen med Europarådet finansierer Kommissionen en række projekter der tager sigte på at hjælpe Rusland med at opfylde de forpligtelser det har indgået, da det blev medlem af Europarådet.
Hvad angår Laos, har Kommissionen selvsagt kendskab til Amnesty Internationals rapport om retssagen mod de tre samvittighedsfanger, og den har nøje noteret sig indholdet heri. Kommissionen forsøger i øjeblikket at indhente flere oplysninger om de nærmere omstændigheder vedrørende denne sag. Den har derfor anmodet EU's Delegation i Den Demokratiske Folkerepublik Laos om at undersøge situationen i snævert samråd med medlemsstaternes ambassader i Vientiane. Så snart Kommissionen råder over nye oplysninger, vil den kontakte Parlamentet og orientere medlemmerne.
Bosnien-Hercegovina: Kommissionen er enig i, at pavens besøg i Sarajevo er en vigtig chance for at forene alle indbyggerne i Bosnien-Hercegovina. Kommissionen beklager derfor, at myndighederne i Republika Sprska har foreslået, at alle personer, som krydser grænselinjen mellem denne republik og det øvrige Bosnien, skal betale et gebyr, som ikke mindst vil finde anvendelse i forbindelse med pavens besøg i Sarajevo. Et sådant gebyr vil desuden klart være en overtrædelse af Dayton-aftalen, der indeholder princippet om fri bevægelighed for personer. Kommissionen støtter derfor beslutsomt bestræbelserne på at overtale myndighederne i Republika Sprska til ufortøvet at tage dette spørgsmål op til nyvurdering.
Med hensyn til Cambodja skal jeg på Kommissionens vegne på det kraftigste understrege, at den nærer de samme følelser, som Parlamentet har givet udtryk for - og som også Ministerrådets formand har udtrykt - i forbindelse med det kriminelle attentat, som den 30. marts krævede flere dødsofre blandt tilhængere af oppositionen, som deltog i en fredelig og lovlig anmeldt demonstration. Efter undertegnelsen af fredsaftalerne i Paris i oktober 1991 forpligtede Kommissionen sig til at yde et væsentligt bidrag til landets rehabiliterings- og genopbygningsplaner, der omfatter en række initiativer til at konsolidere demokratiseringsprocessen og forbedre befolkningens levevilkår. Men under hensyntagen til den nært forestående undertegnelse af denne samarbejdsaftale er det Kommissionens opfattelse, at de cambodjanske myndigheder bør gøre, hvad der står i deres magt for at styrke fredsperspektiverne og retsstatsprincipperne. I den sammenhæng bidrager Kommissionen til styrkelsen af demokratiseringsprocessen med et særprogram, der støtter arbejdet med at opstille en gennemskuelig valgliste i forbindelse med valget i 1998. Og den satser på at undertegne aftalen i april, fordi aftalen - som De ved - indeholder en række klausuler om menneskerettighederne, friheden, de demokratiske principper og udviklingen af civilsamfundet. Selv om det, efter hvad der er sket, kan være svært at forstå, at aftalen bliver undertegnet allerede i slutningen af april, mener Kommissionen, at det er en god ting for begge parter, for når vi først har undertegnet denne aftale, har Den Europæiske Union et retsgrundlag for at rette henvendelser til den cambodjanske regering.

Formanden
Tak, hr. Marín.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forslag til beslutning (B4-0293/97) af Newens for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om menneskerettighederne i Yemen.

Newens
Fru formand, før Yemen blev samlet i maj 1990 blev der ikke lagt særlig stor vægt på menneskerettighederne og den demokratiske frihed hverken i Nord- eller Sydyemen. Efter landets samling blev forholdene betydeligt bedre indtil den grusomme krig fra april til juli 1994, hvor den tidligere ledelse af Sydyemen blev sat på porten. Fra da af har man set mange grove overtrædelser af de individuelle rettigheder. Den nye rapport fra Amnesty International af den 27. marts 1997 indeholder detaljerede redegørelser for tilfælde, hvor folk er »forsvundet«, for ulovlige arrestationer, mishandling, pryglestraf og tortur af tilbageholdte og personer, der er blevet idømt dødsstraf på grundlag af beviser, der kan anfægtes.
Andre organisationer som den yemenittiske menneskerettighedsorganisation, Europa, har fremlagt yderligere beviser, herunder også lister over ofre, som man ikke blot kan lukke øjnene for. I tilgift følger man i Yemen en grusom strafferet, som giver mulighed for piskning, amputation og dødsstraf for ægteskabsbrud og handlinger, der er rettet imod Republikken og islam.
Man anslår, at der er 1.250 mennesker, som er flygtet til udlandet efter borgerkrigen, og som er bange for at vende tilbage og har fået konfiskeret det, de ejede.
Yemen er dog part i mange traktater om menneskerettighederne og har indarbejdet mange af bestemmelserne heri i landets egen lovgivning. Når disse ikke er blevet overholdt, skyldes det, at overtrædelserne bliver begået af bevæbnede grupper, specielt sikkerhedsstyrkernes afdeling for politisk sikkerhed, som kun skal stå til ansvar over for præsidenten.
Disse overtrædelser må høre op, og der må straks tages skridt til at få løsladt de mennesker, der stadig er tilbageholdt, og konverteret de piske- eller amputationsstraffe, der endnu ikke er eksekveret; henrettelserne må udsættes og man må sætte flygtningene i stand til at vende hjem uden frygt for hævnaktioner for modstand mod regeringen.
Det er meget vigtigt, at Den Europæiske Union yder bistand. Jeg går stærkt ind for den nye samarbejdsaftale, men denne bør gøres betinget af en betydelig forbedring af menneskerettighedssituationen. Vi ønsker alle at se forholdene i Yemen blive bedre og landets udvikling komme videre, og vi ønsker, at de fattiges og nødstedtes levevilkår skal forbedres dramatisk, men disse mål kan kun nås gennem respekt for menneskerettighederne og national forsoning.

Friedrich
Fru formand, mine damer og herrer, Yemen har en meget vanskelig historie bag sig: opdeling gennem årtier, to systemer, den ene del under socialistisk misregering. I dag bestræber det sig, så godt det kan, på at finde sin vej i et vanskeligt naboskab. De 18 mio indbyggere i Yemen nyder i dag i mange spørgsmål større frihed, end det er tilfældet i mange af nabostaterne i denne region. Yemen bestræber sig endvidere på at løse konflikter i regionen på fredelig vis, f.eks. om en ø i Det Røde Hav eller grænseproblemerne med nabostaten Saudi-Arabien.
Den sidste tids bortførelser er bragt til ophør med effektiv medvirken fra regerings side, uden at menneskeliv er gået tabt.
Nu forestår der et parlamentsvalg den 27. april, og jeg går stærkt ind for, at Europa-Parlamentet sender observatører til overvågning af valget. Og, mine damer og herrer, det ville være forkert, om vi i denne vanskelige situation truede med at inddrage den i sandhed beskedne finansielle støtte fra Den Europæiske Union. Det betyder, hr. Newens, at Deres forslag overhovedet kun kan drøftes sammen med de foreliggende ændringsforslag, som for størstedelens vedkommende støttes af vor gruppe.
Landet bestræber sig meget på i den vanskelige situation skridt for skridt at finde en demokratisk vej. Det befinder sig i en isoleret situation, fordi Golf-staterne ikke vil optage Yemen i den elitære klub af Golf-stater, selv om ansøgningen herom er indsendt for flere måneder, ja år siden. Landet er hverken med i vort Middelhavs-program, fordi det desværre ikke ligger direkte ved Middelhavet, eller har en associeringsaftale med EU. Det ville derfor virkelig være forkert, om man fortsat isolerede Yemen. Landet har fortjent støtte, og med de ændringsforslag vil vi, de kristelige demokrater, støtte dette forslag.

Van Dijk
Tja, hr. Friedrich, jeg frygter, at jeg kun gør det værre, idet jeg har stillet et par ændringsforslag. Hr. Newens beslutningsforslag er efter min mening et fremragende forslag, men desværre er kvindernes menneskerettigheder slet ikke repræsenteret i dette beslutningsforslag, hvilket er grunden til, at jeg har stillet et par ændringsforslag for netop også at pege på kvindernes elendige situation. Den er helt afgjort forværret, og det forholder sig vitterlig sådan, at der i øjeblikket udarbejdes lovgivning, som skulle træde i kraft efter valget, der forbyder kvinder at afgive vidneudsagn i retten. Og det forholder sig vitterlig sådan, at der er lovgivning under forberedelse, som genindfører mindreåriges ret til at indgå ægteskab, og i lande, hvor menneskerettighederne krænkes, er det ofte sådan, at kvindernes menneskerettigheder krænkes ekstra meget. At kvinder undertrykkes ekstra meget, hvilket altså også er tilfældet i Yemen. Så hvor prekær situationen end er, fatter jeg ikke, at det kristelige demokrati mener, at disse menneskerettigheder kan underordnes vore forbindelser. Efter min mening burde det netop være omvendt.

Marín
Fru formand, beskyttelsen af menneskerettighederne i Yemen og navnlig tilrettelæggelse af frie og gennemskuelige valg er et spørgsmål af allerstørste betydning, som Kommissionen ofrer hele den påkrævede opmærksomhed. Unionen og dens internationale partnere har gentagne gange i kontakterne med Yemens regering understreget, at valget den 27. april 1997 vil være en prøvesten for dets politiske system. Vi må samtidig erkende, at udviklingen af de politiske strukturer i Yemen foregår under særligt vanskelige forhold såvel internt som udenrigspolitisk. Kommissionen og andre donorlande, herunder størstedelen af medlemsstaterne, har derfor fundet det mest hensigtsmæssigt at iværksætte en række foranstaltninger til at bistå Yemen med at styrke de demokratiske strukturer. Kommissionen har således afsat 700.000 ECU til teknisk bistand til tilrettelæggelse af valget, lokal kontrol og fremme af kvindernes deltagelse i valget samt teknisk rådgivning under hele valgprocessen.
Selvfølgelig er vi klar over, hr. Newens, hr. Friedrich, fru van Dijk, at fire oppositionspartier har besluttet ikke at deltage i valget. Men De må tænke på, at på grund af den manglende mulighed for at udøve de demokratiske rettigheder, er der stadig 4.000 kandidater opstillet, som repræsenterer et halvt dusin partier, ud over et stort antal uafhængige kandidater. Det kan heller ikke forbavse os, at dette fænomen finder sted, da det er første gang, landet tager et skridt hen imod en demokratisk normalisering.
Kommissionen og medlemsstaterne har derfor peget på en pragmatisk løsning, og vi har, og her giver jeg hr. Friedrich ret, måttet opfinde en sui generis-løsning, eftersom Yemen er et land, som ikke har forbindelser med de omliggende lande, fordi Golfstaterne ikke giver det adgang til klubben, samtidig med at dets forbindelser til det afrikanske politiske miljø også er yderst begrænsede. Vi besluttede derfor i sin tid at indgå en bilateral samarbejdsaftale. Hvorfor? Af samme grund som jeg redegjorde for i forbindelse med Cambodja, nemlig at den samarbejdsaftale med Yemen, der i nærmeste fremtid skal indgås, indeholder en demokratiklausul om respekt for menneskerettighederne. Og når vi først har fået undertegnet samarbejdsaftalen, har Kommissionen et retmæssigt grundlag for at udvikle programmer til fremme af den demokratiske udvikling i Yemen.
Hvad valgene angår, forventer jeg, at Parlamentet deltager i overvågningen, da Kommissionen har indgået aftale med de yemenitiske myndigheder om at lade internationale observatører føre tilsyn med valget. Vi regner med, at 40 observatører fra Den Europæiske Union overværer valghandlingerne. Det vil efter min mening være en glimrende idé, om i hvert fald de tre medlemmer, der har beskæftiget sig med dette spørgsmål, overværer valghandlingerne i Yemen.
Det vil være en glimrende idé, hr. Newens.

Formanden
Tak. hr. Marín.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-0295/97 af W. G. van Velzen m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om humanitær bistand til Bulgarien; -B4-0314/97 af Papakyriazis m.fl. for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om humanitær bistand til Bulgarien; -B4-0317/97 af Goerens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om humanitær bistand til Bulgarien; -B4-0335/97 af Wolf og Müller for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om humanitær bistand til Bulgarien; -B4-0299/97 af Piha m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om uopsættelig bistand til Karelen; -B4-0312/97 af Ahlqvist og Paasilinna for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om humanitær bistand til Karelen; -B4-0316/97 af Väyrynen og Ryynänen for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om situationen i Karelen samt andre områder i den nordvestlige del af Den Russiske Føderation; -B4-0333/97 af Seppänen m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om situationen i det russiske Karelen; -B4-0334/97 af Hautula og Schörling for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om situationen i det russiske Karelen.
Bulgarien

W.G. Van Velzen
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det bulgarske folk må bøde for det forhenværende bulgarske kommunistpartis, det nuværende socialistpartis årelange inkompetente ledelse.
Korruption og udplyndring af landet har kronede dage. Det har forårsaget stor fattigdom, hyperinflation og sågar mangel på brød; på grund af embedsmisbrug måtte korn importeres i dyre domme, og det mens Bulgarien jo er et kornkammer. Heldigvis formåede præsident Stojanov at overbevise Bulgariens socialistparti om, at det ikke skulle fortsætte ledelsen, og en interimregering blev dannet.
Fru formand, denne interimregering er blevet vel modtaget af det internationale samfund. G-24 har via Verdensbanken stillet to hundrede og halvfems millioner dollar til rådighed som finansiel hjælp i 1997. I morgen stiller IMF forhåbentlig seks hundrede og otteogfirs millioner dollar til rådighed til standby arrangements , og Den Europæiske Union yder to hundrede og halvtreds millioner ECU i betalingsbalancehjælp og fyrre millioner ECU i social- og strukturhjælp. Det er et stort tillidstegn fra det internationale samfund til denne interimregering. Det forekommer sjældent, at en interimregering får et sådant tegn, men det er tillige et tegn til den bulgarske befolkning om, at vi er solidariske, og vi håber tillige, at det er et tegn til den bulgarske befolkning om den 19. april, når valget finder sted, at gøre en ende på det bulgarske kommunist- cum annexis socialistpartis årelange inkompetente ledelse, og om at stemme for opbygningen af landet og desuden for et konstruktivt perspektiv vel vidende, at de kommende år smerteligt nok vil være præget af reformer. Jeg mener, at beslutningen på det punkt giver udtryk for vor solidaritet med den bulgarske befolkning.

Papakyriazis
Fru formand, Bulgarien er et europæisk land med en stor historisk betydning, det er et land med rige menneskelige og materielle ressourcer, det er associeret med Den Europæiske Union med udsigter til en fremtidig optagelse, og dette Bulgarien befinder sig i en meget alvorlig krise. Det er ramt af en svær økonomisk krise, og som følge heraf også en social og politisk krise, som er brudt ud inden for de seneste måneder, men som naturligvis er resultat af en mangeårig proces, der går helt tilbage til 1989. Krisen har kulmineret og er heldigvis slået ind på den vej, som respekten for demokratiet fører til, nemlig det fremrykkede valg, der afholdes den 19. april. Bulgarien befinder sig også i en vanskelig geografisk og geopolitisk situation, en meget følsom situation. Og landet har med vigtige initiativer og ofre vist sine muligheder som stabiliserende faktor i området.
Med det fælles, enstemmige beslutningsforslag vil vi i Europa-Parlamentet sende et signal til den bulgarske befolkning. Et signal om, at vi følger, bekymrer os om, hjælper og støtter den bulgarske befolkning i dens vanskelige opgave, og vi vil gerne understrege behovet for en fortsættelse og udvidelse af den humanitære bistand - og anden hjælp - til Bulgarien, hvor den er nødvendig og i den form, der er nødvendig.

Goerens
Fru formand, det er endnu ikke lykkedes for Bulgarien at rejse sig efter diktaturets afslutning. Det skal siges til landets forsvar, at arven fra fortiden har været tung, herunder en enorm offentlig gæld, og at blokaden imod Serbien også har sat sine spor. Det kan imidlertid ikke nægtes, at Bulgariens manglende evne til at indlede ordentlige reformer i høj grad svækker mulighederne for et land, der dog har sat sig en række stærkt ambitiøse mål.
Endelig skal det siges, at jeg er fast overbevist om, at Bulgarien - trods den indsats man er i sin gode ret til at kræve af landet - ikke vil være i stand til klare skærene alene. Man kan i tilfældet Bulgarien med dets enorme problemer rejse spørgsmålet, om de samarbejdsmekanismer, Den Europæiske Union har iværksat, er tilstrækkelige til at løse krisen. Vi bør ile Bulgarien til undsætning - ikke så meget på det humanitære plan, men snarere med bistand til gennnemførelsen af gennemgribende reformer.

Wolf
Fru formand, kære kolleger, jeg mener, at problemet i Bulgarien bringer flere ting frem i lyset. Det er der allerede sagt en del om, også hr. Goerens' indlæg var meget oplysende. Vi bliver nødt til at spørge os selv, om arten af den støtte og orientering, der er blevet tilbudt landene i Central- og Østeuropa til overvindelse af overgangskrisen, virkelig er god nok.
Det drejer sig i den forbindelse givet også om spørgsmålet om, hvilke politiske kræfter der agerer dér og hvorledes samt om, at politikerne, overklassen og mafiaen hverken er i stand til eller har viljen til at udvikle deres land, hvilket vi også har hørt andetstedsfra. Men vi bliver nødt til at spørge om vor medskyld: Hvad kan vi gøre for virkelig at leve op til de løfter, vi har givet østeuropæerne og specielt på Balkan? Og her bliver vi nødt til meget alvorligt at spørge os selv, om vor bistand ikke burde strække sig videre end til kun at yde humanitær bistand i nødstilfælde.
Karelen

Habsburg-Lothringen
Fru formand, jeg vil tale om beslutningen om Karelen og Murmanskregionen. Først vil jeg give udtryk for min glæde over, at Parlamentet omsider drøfter denne region, som grænser direkte op til Den Europæiske Union, men alligevel er så afsides beliggende, at kun få kender den. Det glæder mig endvidere, at mange finske medlemmer af Parlamentet helt uafhængig af partitilhørsforhold har skrevet under på denne uopsættelighed som tegn på, at der virkelig hersker nød her og at ideologi ikke må spille nogen rolle.
Republikken Karelen og Murmansk-regionen ligger i Den Russiske Føderations nordlige område og er dermed trafikstrategisk mildt sagt noget afsides beliggende. Efter at dette område i dette århundrede på grund af sin geografiske, sproglige og tillige kulturelle nære tilknytning til Finland og tillige på grund af sin udprægede vilje til selvbestemmelse gentagne gange har sat sig til modværge mod den russiske besættelse, er det naturligvis heller ikke i dag blandt de områder, der fortrinsvis får russisk støtte. Alligevel kan det under ingen omstændigheder accepteres, at Rusland i dag lægger alle mulige administrative hindringer i vejen for den humanitære bistand, der skal frem til denne region.
Man bliver endvidere nødt til at tilføje, at kontrollen i denne region ofte udøves af andre institutioner end de statslige. Da jeg sidste gang selv bragte humanitær bistand til dette område, havde jeg udelukkende det noget tvivlsomme valg mellem at lade mig beskytte af enten den russiske mafia eller af sammenslutningen af tidligere Afghanistan-soldater.
Det er i dag den 10. april. Hos os skinner solen stadig selv på dette tidspunkt af dagen, i Karelen og i Murmanskregionen sner det, det er koldt, termometret viser minusgrader, og mennesker dør af sult og kulde. Det er simpelt hen vor opgave at opfordre Kommissionen til at udnytte alle tænkelige programmer som f.eks. TACIS, INTERREG eller andre grænseoverskridende programmer og gøre alt for at afhjælpe denne situation, der ikke er menneskeværdig, i vor umiddelbare nærhed.

Andersson
Fru formand, denne beslutning om Karelen er uhyre vigtig. Karelen er et naboområde til EU, og det er af stor betydning, at samarbejdet med EU bliver udbygget. Der findes udmærkede eksempler på et sådant samarbejde; således indgik Västerbotten len i mit hjemland Sverige en samarbejdsaftale med Karelen i marts måned i år.
Den svenske forfatter Stig Dagerman skrev engang: «For tider uden håb er der intet værre fængsel end fremtiden«. Det er ord, som meget vel også kan beskrive den situation, som tusindvis af mennesker i Karelen i dag befinder sig i. Gennem de internationale medier har vi alle kunnet få et indtryk af den kritiske situation, som i øjeblikket gør sig gældende. Der er akut behov for en humanitær indsats omfattende mad, lægemidler og andre livsfornødenheder, som straks må nå frem til befolkningen i Karelen, da denne lever under forhold, der nærmest må betegnes som hungersnød.
Man må kræve af de russiske myndigheder, at nødhjælpssendingerne virkelig kommer frem til den rette adressat og ikke blive hængende et eller andet sted undervejs. Først og fremmest er situationen alvorlig for Karelens børn. Man ved, at myndighederne allerede nu har måttet påtage sig ansvaret for 3.000 børn, da forældrene ikke har kunnet forsørge dem. Men selvom situationen er kritisk, må det ikke blive ved akutte humanitær foranstaltninger. Der må gøres en langsigtet indsats, der styrker de samfundsøkonomiske forhold og demokratiets vilkår i Karelen.
Den alarmerende situation i Karelen risikerer at blive en faktor, som kan få områdets befolkning til at mene, at forholdene var bedre før, og ønske sig noget tilbage, som tidligere fandtes. Det ville være ulykkeligt, om det skete. Et Europa i fred og frihed kræver et videre engagement i Karelens fremtid, som også er en del af Europas fremtid.
Kære medlemmer, det er således ikke kun et øjebliks velgørenhed, der er tale om, men et led i vort arbejde for et Europa i fred og frihed. Lad os derfor allerede nu sikre, at vort engagement til gavn for Karelens folk har et langsigtet perspektiv.

Gahrton
Fru formand, Karelen er naturligvis lige så meget en del af Europa som Sicilien, Kreta, De Kanariske Øer og andre dele af Europa, som vi ofte drøfter her. Desuden er Karelen en del af vor historie. Området har været under svensk, russisk og finsk, og er nu igen under russisk, herredømme.
Det russiske kaos er gået hårdere ud over Karelen end mange andre dele af Rusland. Karelen er blevet ramt af den chokterapi, som ikke mindst vesteuropæiske økonomer med deres dårlige råd har haft held til at narre Rusland til at gennemføre. I den sammenhæng har Den Europæiske Union naturligvis også et betydeligt ansvar. Der er tale om et »varmt« område, hvor en konflikt let kan bryde ud. Der sidder en kommunistisk regering i Den Karelske Autonome Republik. I Finland er der grupper, som drømmer om at ændre grænserne og på en eller anden måde tage dele af Karelen tilbage. Det er klart, at de samfundsøkonomiske forhold i Karelen påvirker folks sindsstemning og kan give anledning til en farlig situation, hvis man ikke snart griber ind og sørger for, at regionen får hjælp. Det er klart, at Den Europæiske Union har et meget stort ansvar, dels fordi man på forskellig måde faktisk har et indirekte medansvar for, at situationen er, som den er, dels fordi Karelen, som jeg sagde før, naturligvis er en del af Europa.

Paasilinna
Fru formand, russerne er havnet i et underligt tomrum. Det kommunistiske system blev afskaffet, men det kapitalistiske system fungerer overhovedet ikke endnu. Der er ved at ske en katastrofe lige på den anden side af vores ydre grænse. Der har været store vanskeligheder med at få de finske hjælpeforsendelser over grænsen. Enten er det russiske toldvæsen ikke er blevet orienteret om det, eller der er tale om ren og skær lokal pengeafpresning, som de russiske myndigheder med det samme må gribe ind over for.
EU ydede i 1992 fødevarehjælp til Rusland. Varerne blev overdraget til levnedsmiddelforretningerne, og salgsindtægterne skulle bruges til humanitær bistand. I hovedparten af tilfældene gik det modsat: Borgerne købte dog dengang endnu vestlige levnedsmidler for deres opsparing, men pengene blev kanaliseret til den russiske mafia. Derfor bør hjælpen absolut sendes direkte til modtagerne: børnehaver, plejehjem osv., og de lokale myndigheder kan bistå med dette. Ellers vil denne bistand igen falde i hænderne på mafiaen.

Blokland
Fru formand, der er al mulig grund til at yde humanitær bistand til det bulgarske folk. På grund af den forrige regerings langvarige inkompetente ledelse er situationen forværret i en sådan grad, at befolkningen er desperat af sult og elendighed. Forholdene i sygehuse og børnehjem er katastrofale.
I den situation er det oprørende at se, at NGO'er har problemer med at få den humanitære bistand ind i Bulgarien, fordi der stadig er talrige bureaukratiske ordninger i kraft, som stammer fra tidligere regimer. For nylig blev jeg konfronteret med en kristen menighed i Sofia, der har prøvet at blive anerkendt lige siden 1990. Da den ikke er anerkendt, må den ikke leje en bygning og ikke modtage humanitær bistand fra nederlandske søsterkirker.
Nu, hvor krisen er så omfattende, er det dobbelt så oprørende. Oveni kommer, at ikke-anerkendelse indebærer, at en sådan kristen menighed betragtes som sekt og sågar har problemer med at indføre eksemplarer af bibelen.
Der er altså al mulig grund til, at nødhjælpen knyttes sammen med opfordringer til hurtigt at træffe foranstaltninger, som blandt andet skal sikre retten til religionsfrihed og altså retten til frit at udøve religionen.

Zimmermann
Fru formand, Bulgarien er inde i en vanskelig økonomisk og social krise. På grund af voldsom inflation, arbejdsløshed og en enorm stigning i priserne på levnedsmidler har mange mennesker i de sidste måneder befundet sig i en næsten håbløs situation. Der foreligger nogle gode projekter, der bidrager til at lindre den allerværste nød, fra Den Europæiske Union, men navnlig også fra mange private hjælpeorganisationer - hr. Blokland har netop gjort opmærksom derpå.
Netop børn, kvinder, syge og gamle har brug for hurtig hjælp. Den hidtidige regerings antikriseprogram er blevet vedtaget, og jeg håber, at den nye bulgarske regering vil videreføre dette program efter valget. Et klart regeringsprogram og en omstrukturering af økonomien samt sideløbende hermed reformer på det sociale område er stærkt påkrævede. Bulgarerne har brug for europæernes støtte og solidaritet, for de hører til Europa. Bulgarien har desuden brug for en udpræget støtte fra os, for befolkningen har sat deres lid til os.
Jeg håber, at den nye regering efter valget sammen med Parlamentet og først og fremmest sammen med den bulgarske befolkning samt med vor støtte vil kunne overvinde krisen.

Myller
Fru formand, det er sandt, at der er hungersnød i Europas nære områder. Situationen i Karelen og i andre dele af Rusland, der grænser op til EU, har været særdeles vanskelig især for børn og de gamle hele vinteren igennem. Siden begyndelsen af året er der sendt nødhjælp til området fra Finland via Røde Kors og Den Finsk-Russiske Forening. Situationen er dog ikke blevet bedre, og derfor er der nu brug for bistand fra hele Unionen.
Man skal dog så vidt muligt bestræbe sig på at gøre brug af områdets egne ressourcer og administrative organisationer for at følge, at hjælpen når frem. For øjeblikket får et program for udviklingen af social- og sundhedsforvaltningen i Karelen midler fra EU's TACIS-program. Disse ressourcer bør også udnyttes til forsendelse af nødhjælp, da man dermed også styrker områdets voksende samfundsstrukturer og områdets egne muligheder for i fremtiden at klare sådanne katastrofer. Det er efter min mening særdeles vigtigt at være opmærksom på dette.

Marín
Fru formand, med hensyn til spørgsmålet om humanitær hjælp til Bulgarien kan jeg meddele, at Kommissionen i løbet af de sidste 6 måneder har mobiliseret 73, 6 mio ECU i bistand til Bulgarien. Dette beløb omfatter et socialt nødhjælpsprogram under PHARE til et beløb af 20 mio ECU, nødhjælp fra ECHO i form af fødevarer og lægemidler til 1, 1 mio samt 12, 5 mio ECU under PHARE til import af energi.
Kommissionens primære mål er fortsat at støtte den økonomiske reformproces og dernæst at fastholde støtten til sociale bistandsprogrammer for at mildne reformernes sociale omkostninger og styrke befolkningens accept af dem. Unionens øvrige bistandsforanstaltninger er for nylig blevet præsenteret af min kollega, hr. Van den Broek, i Sofia. De går ud på følgende: et nyt makroøkonomisk lån fra Unionen på 250 mio ECU. Endvidere 20 mio ECU under PHARE-programmet til teknisk bistand til gennemførelsen af regeringens reformprogram. Og endelig et socialt bistandsprogram inden for PHARE til de mest forarmede befolkningsgrupper i Bulgarien til et samlet beløb af 20 mio ECU, som skal lægges oven i det allerede eksisterende program.
Kommissionen deltog endvidere i forgårs i et G24-møde på højt plan i Bulgarien. I kraft af tilsagn om støtte fra forskellige G24-lande var det muligt at dække Bulgariens finansieringsunderskud for 1997. Der blev desuden fremsat konkrete tilsagn om humanitær bistand, og i november vil der blive afholdt endnu et G24-møde for at vurdere fremskridtene i reformprocessen og skaffe midler til betalingsbalancestøtte i 1998.
Endelig må vi i vore forbindelser med Bulgarien ikke tabe det langsigtede mål om tiltrædelse af Unionen af sigte. Bulgarien må for sit vedkommende nu efter mange års forsinkelser påtage sig at gennemføre de nødvendige reformer, og det er i den forbindelse opmuntrende at konstatere interimsregeringens politiske vilje til at indlede sådanne reformer, en vilje, der forhåbentlig vil blive konfirmeret efter valget den 19. april.
Hvad angår Karelen, er Kommissionen på det rene med den politiske og økonomiske situation i det nordvestlige Rusland, en yderst dramatisk situation - desværre ikke kun i Karelen, men også i mange af regionerne i Den Russiske Føderation.
Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand vil omhyggeligt undersøge enhver anmodning om støtte, der måtte blive fremsat. Jeg må imidlertid minde om, at, som flere medlemmer har gjort opmærksom på, står de humanitære organisationer over for stadig større hindringer, når de forsøger at få den humanitære hjælp igennem til regionen, og desuden må de kæmpe med de efterhånden gængse problemer, som de russiske toldtjenester skaber.
Dette problem med toldkontrollen er allerede blevet forelagt de russiske myndigheder. Under alle omstændigheder kan jeg oplyse, at problemerne hovedsagelig er opstået, efter at den nye regering har nedlagt Det Internationale Kontor for Humanitær Nødhjælp og Teknisk Bistand, som tidligere hørte ind under udenrigsministeriet. På indeværende tidspunkt har den nye russiske regering endnu ikke truffet en endelig beslutning om, hvilket organ der skal overtage ansvaret for udleveringen af humanitær bistand til de russiske regioner, der som Karelen har store vanskeligheder.

Formanden
Tak, hr. kommissær Marín.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.

Aelvoet
Kære kolleger, foranlediget af afstemningerne om de aktuelle og uopsættelige spørgsmål vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på, at alle mexicanske aviser i dag på forsiden melder om, at EuropaKommissionens officielle repræsentant i Mexico efter pres fra landets regering har tilbagetrukket den støtte, der var bevilget til Akademiet for menneskerettigheder i Mexico, men som først kommer til udbetaling efter valget. Det var, hvad der stod på spil ved afstemningen i indeværende uge her i Parlamentet, hvor vi havde anmodet om, at Mexico skulle behandles nu , da det var uopsætteligt. Det blev afvist af højrefløjen, og nu holder jeg Dem alle medansvarlige for den kendsgerning, at et akademi for menneskerettigheder, der kunne have fået penge fra os, ikke fik dem, fordi vi nægtede at lægge pres på Kommissionen.

Formanden
Fru Aelvoet, det fremgår klart, hvad De mener, men som De ved, har Europa-Parlamentet sin suveræne ret til at træffe sin egen beslutning i sådanne situationer, og det er op til Europa-Parlamentet at bestemme, hvilke emner der skal optages på listen over uopsættelige spørgsmål.

Afstemning
de Vries
Hr. formand, efter min liste kommer vi nu til afstemningerne om Adam-betænkningen og Baldarelli-betænkningen. Det synes at fremgå af mine anvisninger i forbindelse med afstemningen, at der bliver afstemning ved navneopråb om samtlige ændringsforslag. Ville De undersøge, om det stadig er tilfældet? Hvis det stadig skulle være det, kunne De så ikke opfordre de grupper, som har anmodet om alle disse navneopråb i forbindelse med alle disse ændringsforslag, til at tage deres holdning op til overvejelse igen, for det forekommer mig da, at vi kan få det politiske budskab frem ved at tage én afstemning ved navneopråb til sidst?

Formanden
Nu, hvor Balderelli-betænkningen er taget tilbage, er situationen ikke så slem, som De tror.

Hallam
Hr. formand, jeg er dybt rørt over den interesse for fiskeriet, som Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa pludselig lægger for dagen, specielt da gruppens agtværdige leder faktisk var i Newlyn i England i går, hvor han talte om sin bekymring for fiskeindustrien. Det er en skam, at Sir Jimmy Goldsmith ikke engang gider at møde op her på trods af alle gruppens afstemninger ved navneopråb og ændringsforslag!

(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin og Wibe
Vi valgte ved afstemningen ikke at give vor tilslutning til udvalgets betænkning. Vi mener, at den behandler nogle for det fremtidige fiskeri væsentlige spørgsmål, og påskønner det arbejde, som hr. Adam har udført for at finde frem til et kompromis mellem forskellige interesser; alligevel mener vi ikke, at den kan siges at repræsentere en fuldt tilfredsstillende balance mellem hensynet til bevarelsen af fiskeressourcerne og nødvendigheden af at forhindre bureaukratiske og for målgruppen vanskeligt håndterlige bestemmelser, som i forhold til målsætningen om bevarelse af fiskeressourcerne ikke har nogen reelle virkninger.

Novo
Medens vi lige fra starten havde adskillige grunde til at afholde os fra at stemme om Adam-betænkningen om forslag til Rådets forordning om tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne - som vi grundigt redegjorde for i vores indlæg under forhandlingen - har vi nu efter forhandlingen og efter at have hørt Kommissionens svar og kommentarer endnu flere grunde hertil og navnlig til at udlægge den europæiske »udøvende myndigheds« virkelige forslag og hensigter.
Kommissionen udtalte helt klart, at den ikke kunne acceptere det ændringsforslag, der forfægter fastsættelse af en overgangsperiode for gennemførelsen af den nye forordning, et realistisk ændringsforslag, som vi stillede i Fiskeriudvalget, og som ordføreren støttede.
Kommissionens reaktion tillige med dens afvisning af økonomiske ledsageforanstaltninger til forordningens gennemførelse rejser alvorlig tvivl om Kommissionens reelle engagement i bevarelsen af fiskeressourcerne.
Vi må håbe, at Fiskerirådet på samlingen den 14.-15. april vedtager at indføre sådanne bestemmelser i det endelige forslag, selv om Kommissionen som sagt ikke er enig heri.
Vi forventer, at navnlig regeringerne i de medlemsstater, der er mest direkte berørt, herunder Portugal, vil indtage en positiv holdning til spørgsmålet om ledsageforanstaltninger.

Van der Waal
Taget i sin helhed er Kommissionens forslag til ændring af de tekniske foranstaltninger en betragtelig forbedring i forhold til den nuværende ordning. Kommissionen har formået at lægge en pakke på bordet, der er mere overskuelig og enklere, sammenlignet med de eksisterede foranstaltninger. Ved at gøre redskaberne mere selektive og frede visse områder ydes der et vigtigt bidrag til en reduktion af fangsten af ungfisk. Navnlig hilser jeg med begejstring, at Kommissionen yderligere begrænser flådens kapacitet inden for 12-milezonen. Fiskebestandenes ynglepladser findes for det meste i disse zoner.
Jeg kan ikke tilslutte mig Kommissionens forslag på alle punkter. Jeg er af den opfattelse, at en række fiskerier pålægges unødvendige restriktioner. Således medfører restriktioner i kulmulefiskeriet alvorlige problemer for det pelagiske trawlfiskeri på hestemakrel. Det er ikke rimeligt på grund af den sideløbende politik til beskyttelse af ungfisk at sætte vigtige fiskerisektorers eksistens på spil. En eventuel sanering af fiskerflåder hører hjemme i FUP'erne. Derfor går jeg helhjertet ind for ordførerens ændringsforslag med hensyn til kulmulefiskeriet. Også den foreslåede tungegrænse i kombination med den såkaldte ét-net-foranstaltning udgør en unødvendig restriktion af fiskerflådens fleksibilitet. I Kommissionens forslag udvides det område, hvor der målrettet må fiskes efter tunge, ganske vist noget, men utilstrækkeligt. Derfor har jeg stillet et ændringsforslag om, at tungegrænsen som helhed kommer til at ligge ved 56º nordlig bredde. Således kan det undgås, at de fiskere, der fisker på de gode fiskegrunde i området mellem 55º og 56º nordlig bredde, går glip af fangster af ising, rødtunge, stor søtunge med mere, fordi de skal fiske med en mindstemaskestørrelse på 110 millimeter.
Jeg har støttet størstedelen af Adam-betænkningens ændringsforslag. I lighed med ordføreren mener jeg, det er ønskeligt, at fiskerne inddrages mere, og at visse foranstaltninger er bedre underbygget videnskabeligt. Ændringsforslagene vedrørende fiskeredskabernes selektivitet stemmer udmærket overens med sektorens praktiske muligheder. Her tænker jeg på forslaget om at undtage den pelagiske flåde fra forbuddet om anvendelse af garnmateriale med en trådtykkelse på over 8 mm. Jeg går dog ikke ind for godtgørelsesbestemmelser, som skal anvendes i de tilfælde, hvor gennemførelsen af tekniske foranstaltninger medfører indkomsttab for fiskere. GVB skal skabe betingelserne for en konkurrencedygtig flåde. Indkomstsubsidier holder ikke-rentable skibe kunstigt sejlende.
Betænkning af Kindermann (A4-0094/97)
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin og Wibe
Ved afstemningen tilsluttede vi os betænkningen under henvisning til følgende: Vi hilser det principielt velkommen, at der indføres en forvaltningsordning, som gør det muligt at integrere Sverige og Finland i den fælles fiskeripolitik. Dog ønsker vi at påpege, at det er tidligt, Kommissionen fremsætter sit forslag, eftersom det foregriber arbejdet i IBSFC og derfor ikke kan tage udgangspunkt i det bedre grundlag, som dette kan tilvejebringe, og de muligheder, som det kan give, for at finde frem til multilaterale løsninger for hele Østersøen; heroverfor repræsenterer det aktuelle forslag fra Kommissionen en løsning, som kun omfatter de elementer, der henhører under medlemsstaternes overhøjhed og jurisdiktion. Endvidere mener vi, at Kommissionens forslag kan give anledning til en unødvendig administrativ byrde for såvel erhvervsfiskeriet som de berørte myndigheder. Efter undertegnedes opfattelse tager udvalgets forslag til lovgivningsmæssig beslutning med ændringer bedre hensyn til ovenstående end Kommissionens forslag.

Gensidig anerkendelse af eksamensbeviser
for videregående uddannelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0029/97) af Fontaine for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om Kommissionens beretning for Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af den generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregående uddannelse (udarbejdet i overensstemmelse med artikel 13 i direktiv 89/48/EØF) (KOM(96)0046 - C4-0194/96).

Fontaine
Hr. formand, jeg gør opmærksom på, at der er tale om en betænkning fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder.
Den beretning, som jeg har den ære at forelægge for Forsamlingen, vedrører den første beretning om gennemførelsen af den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser inden for rammerne af den særdeles nyskabende fremgangsmåde, som Kommissionen foreslog i 1989. Som bekendt godkendte Europa-Parlamentet denne »vandrette metode«, idet det dog samtidig naturligvis var klar over, at man burde være meget opmærksom på, hvorledes det ville spænde af i praksis. Vi vil rette en tak til Kommissionen for den særdeles grundige beretning, den nu forelægger Europa-Parlamentet i henhold til den i direktivet indeholdte frist på fem år. De to opstillede målsætninger er blevet opfyldt. Kommissionen forelægger en tilstandsrapport indeholdende en række yderst vigtige oplysninger, selv om jeg kunne have tænkt mig at have haft nogle mere præcise statistikker, bl.a. vedrørende antallet af ansøgninger samt svar - fordelt på afslag og godkendelser af ansøgningerne. Det ville have givet os mulighed for bedre at bedømme omfanget af fællesskabsmobiliteten.
For det andet har vi i dag en idé om de forbedringer, der skal til, for at ordningen kan blive så effektiv som mulig i forhold til borgerne. Det vigtige spørgsmål, der rejser sig, er således følgende: udgør dette direktiv det praktiske instrument, som de, der agter at gøre brug af fællesskabsmobiliteten, ønskede sig, ja eller nej?
Hr. formand, kære kolleger, svaret er ikke entydigt. Jeg må sige, at Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder satte stor pris på at møde de nationale koordinatorer, som i de enkelte medlemsstater har til opgave at sikre den konkrete iværksættelse af direktivet. Og vi vil rette en tak til Kommissionen, fordi den arrangerede disse møder, som har gjort det muligt for os at supplere vores analyse; og vi har med tilfredshed konstateret en positiv udvikling i holdningen til ordningen.
I øvrigt har Kommissionen i sin beretning anført, at udligningsmekanismen med egnethedsprøve har været undtagelsen, medens gennemførelsen af tilpasningskurser ikke har voldt større problemer af nogen art. Som noget positivt vil vi gøre opmærksom på samspillet mellem fællesskabsprogrammerne ERASMUS - nu SOKRATES - og direktivet, samt det forhold at direktivet synes at have fremmet konvergensen mellem uddannelses- og undervisningsprogrammerne.
Alt dette er udmærket. Imidlertid har Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder desværre måttet konstatere, at der resterer en række vigtige forhindringer. Og det er ikke tilfældigt, at der er indgivet mere end 100 andragender om dette spørgsmål siden direktivets ikrafttræden. Det er i øvrigt grunden til, at jeg stiller mig meget positivt til de ændringsforslag, som hr. Cot og fru Schmidbauer har stillet på vegne af PSE-Gruppen, og som nævner disse andragender.
De omtalte forhindringer kan tilskrives en række svagheder. For det første den ufuldstændige og utilstrækkelige inkorporering af direktivet i visse medlemsstaters lovgivning. Dernæst skyldes disse forhindringer mangelen på en præcis definition på, hvilket niveau de videregående uddannelser svarer til. Det er et punkt, vi bl.a. nævnte under høringen af de nationale koordinatorer, og som helt afgjort vil blive afklaret. Men i al almindelighed bunder disse forhindringer i den vanetænkning, som stadig er så udbredt i forbindelse med akademisk anerkendelse.
Vi ønsker endvidere at gøre opmærksom på informationsproblemet. Det er et stort problem, og det ikke kun i denne sammenhæng - godt nok. Men i det forelæggende spørgsmål lader det til, at selv om indvandrerne er vidende om deres ret til anerkendelse af eksamensbeviserne, er de stadig i vid udstrækning uvidende om, hvordan systemet fungerer, og om hvilken instans de i givet fald skal indgive deres klage til. Derfor - kære kolleger - er det absolut nødvendigt med en passende informationsformidling, og det så tæt på borgerne som muligt. Der er også behov for, at koordinatorernes rolle styrkes, idet disse har udført et glimrende stykke arbejde. Dette er et af vores krav.
Endelig ville Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder gerne foregribe en vanskelighed, som kunne opstå, såfremt fællesskabsmobiliteten udviklede sig positivt, hvilket vi i øvrigt gerne så ske. Der er således indtil nu ikke opstillet nogen regler, som tager højde for de numerus clausus-bestemmelser, som visse medlemsstater har indført for en række erhverv, ifølge hvilke det kun er et på forhånd fastsat antal studerende, der får adgang til disse erhverv. Hr. kommissær, vi vil anmode Kommissionen om at foretage en undersøgelse vedrørende dette spørgsmål.
Kære kolleger, hr. formand, ud fra disse betragtninger mener vi, at der bør gennemføres en række ændringer. Men vi mener også, at Kommissionen gør rigtigt i at foreslå 1999 som tidsfrist. Til den tid vil vores erfaringsgrundlag være bredere, og vi vil have flere facts på bordet. Inden da er det påkrævet at udvise den allerstørste forsigtighed. Udvalget om Retlige Anliggender vil for sit vedkommende i samarbejde med Kommissionen igangsætte de ændringer, som er nødvendige for at dette vigtige aspekt af det konkrete Europa bliver til virkelighed for det størst mulige antal borgere.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, indledningsvis vil jeg takke - og det er i dette tilfælde ikke ren retorik - ordføreren for den gode indsats. Medens det er sædvane at takke ordførerne, er det ikke så ofte, at værdien af Kommissionens dokumenter bliver fremhævet. Det foreliggende dokument er imidlertid yderst nyttigt. Ordføreren har med rette påpeget nogle mangler, men Kommissionens dokument opfylder imidlertid sin mission, nemlig at give et præcist overblik over situationen. Den første konklusion, der må drages, er, - som fru Fontaine også understreger - at det endnu er for tidligt at drage konklusioner, som kan resultere i en ændring af direktivet. Og at det er klogt at vente indtil år 1999 med at revidere direktiv 48/89.
Hvad er essensen i de konklusioner, der kan drages af fru Fontaines betænkning - som PPE-Gruppen tilslutter sig tillige med de to ændringsforslag fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe? At konstatere, at i en tid, hvor den manglende virkeliggørelse af den fjerde frihed, fri bevægelighed, ofte fører til modløshed og skepticisme, er der i hvert fald på dette område sket klare fremskridt, hvilket er yderst opmuntrende.
Det omhandlede direktiv bygger på en passende ligevægt mellem to artikler: artikel 3, som afspejler den gensidige tillid mellem medlemsstaterne, for så vidt som det fastsættes, at en person, der har ret til at udøve et erhverv i hjemlandet, har ret til at få anerkendt sit eksamensbevis med henblik på at optage og udøve det samme erhverv i en anden medlemsstat; og artikel 4, som indfører restriktioner i form af udligningsforanstaltninger i de tilfælde, hvor de dokumenterede kundskaber ikke svarer til kravene i værtslandets lovgivning.
Endnu en gang løber de to store strømninger sammen, som har kunnet registreres lige siden påbegyndelsen af den europæiske opbygning, på den ene side frygt, snæversyn og kortsyn. På den anden side et fremadrettet syn, visionen om et Europa med et mangefold af kulturer - denne kulturelle mangfoldighed skal bevares, da det er en rigdom, en arv, der tilhører alle - men samtidig skal vi opbygge et Europa, som er vort Europa, et Europa, hvor fri bevægelighed er en reel og ikke kun en formel, traktathjemlet rettighed.
Til sidst henleder jeg opmærksomheden på, at det i artikel 2 fastslår, at formålet med de omhandlede foranstaltninger er at bidrage til den politiske integration. De kan derfor ikke, som Kulturudvalget har foreslået i sin betænkning, automatisk overføres på tredjelandsstatsborgere.

Florio
Hr. formand, på vegne af UPE-gruppen vil jeg lykønske ordføreren, fru Fontaine, med det arbejde, hun har udført. Min gruppe vil helt afgjort stemme for det forslaget til beslutning.
Jeg vil kort minde om, at direktivet 89/48/EØF har været en milepæl, hvad angår fællesskabsreglerne omkring den frie bevægelighed for de borgere, der har en eksamen inden for de videregående uddannelser. Med dette direktiv besluttede Kommissionen nemlig at gennemføre en radikal ændring af den lovgivningspolitik, der var blevet fulgt hidtil, for så vidt angår den frie bevægelighed for de personer, der ønsker at drive erhvervsvirksomhed i en anden medlemsstat; der var således tale om et skift fra hyppige og detaljerede lodrette direktiver for hvert enkelt erhverv til generelle retsakter med en vandret virkning, som opstillede regler for den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser inden for alle sektorer, derm endnu ikke var reguleret af et specifikt direktiv.
Systemet blev dernæst suppleret med et andet direktiv vedrørende erhvervsuddannelserne og af et direktiv, der ajourførte de hidtil eksisterende sektorbestemte direktiver. Den frie bevægelighed er baseret på EØF-traktatens artikel 52 og 59, der er umiddelbart og direkte anvendelige, dvs. at borgernes rettigheder kan varetages direkte af de nationale domstole.
Idet jeg nu vender tilbage til hovedpunkterne i beslutningsforslaget, skal jeg sammenfattende opremse følgende nye forslag: muligheden for at sikre anerkendelsen af eksamensbeviser, som er opnået i tredjelande, og som anerkendes af en medlemsstat; en informationsindsats over for borgerne, således at disse oplyses om deres rettigheder; indførelse af en klar sondring mellem anerkendelsen af henholdsvis akademiske og erhvervsfaglige eksamensbeviser; sikkerhed for en ordentlig prøvelse af de klager, borgerne indgiver til Kommissionen og EuropaParlamentet på området; muligheden for at styrke de nationale koordinatorers rolle med hensyn til at fremme konvergensen mellem undervisnings- og uddannelsesprogrammerne og med hensyn til at forbedre gennemsigtigheden af anerkendelsesprocedurerne.
Der er sikkert stadig meget, der bør gøres på det praktiske plan på alle disse områder. Forvaltningerne i de enkelte medlemsstater har sikkert stadig et stort arbejde foran sig, hvad angår gennemførelsen af fællesskabsdirektivernes regler i praksis, idet der ofte er mange bureaukratiske forhindringer, som må ryddes af vejen.
Under alle omstændigheder bevæger vi os i den rigtige retning og hjælpes her godt på vej af Fontainebetænkningen.

Wijsenbeek
Hr. formand, ordføreren, fru Fontaine, fortjener selvsagt at blive rost for det stykke arbejde, hun har udført. Alligevel ved hun lige så godt som jeg og lige så godt som Kommissionen, og det ønsker jeg at få en reaktion på senere, at hendes betænkning faktisk er alt for optimistisk, og at medlemsstaterne og i hvert fald ikke mindst fru Fontaines egen medlemsstat gang på gang griber enhver chance for at beskytte deres marked. Også i forbindelse med anerkendelse af eksamensbeviser.
Jeg mener, at vi derfor bliver nødt til at konstatere, at vi i længden ikke længere kan overlade undervisningspolitikken udelukkende til de nationale medlemsstater, og at næste skridt bliver en regulering på fællesskabsplan. I den mellemliggende periode er der naturligvis alligevel gjort visse fremskridt, og det takket være Domstolen, der, som så ofte, eller rettere i nærværende tilfælde Retten i Første Instans, der i Sag T-1690, Panagiotopoulo-dommen, har udtalt, at direktiv 89/48 har umiddelbar virkning. Det er overmåde vigtigt, vil jeg mene.
Alligevel vil jeg nævne ét dårligt eksempel, efter at fru Fontaine eksempelvis i advokatdirektivet klart har hudflettet de nationale erhvervsgruppers modstand og prøvet at knække den - og der er i det mindste en åbning nu - jeg vil endnu engang klart slå fast, at eksempelvis Frankrig i den første erhvervsgruppe, hvor anerkendelse af eksamensbeviser blev påbegyndt, sundhedserhvervet, stadig beskytter markedet med hensyn til protégiste dentaire . Der foreligger et EU-direktiv på området, men det tolkes i Frankrig på en sådan måde, at folk, der i henhold til EU-direktivet med rette kan arbejde i Frankrig, stadig smides i fængsel. Det skal ændres, og det yder fru Fontaines betænkning et bidrag til.

Blot
Hr. formand, kære kolleger, Fontaine-betænkningen er en glimrende betænkning, og vi støtter den varmt.
Som ordføreren ganske rigtigt bemærker, repræsenterer Kommissionens beretning et afgjort fremskridt i forbindelse med gennemførelsen af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregående uddannelse i Den Europæiske Union. Og som medlem af Benediktinerordenen håber jeg inderligt, at denne nye lovgivning vil give stødet til dannelsen af det transnationale universitetsfællesskab, der allerede fandtes i Europa i det 12. og 13. århundrede, som byggede på tilhørsforholdet til én og samme civilisation baseret på det latinske sprog og romerretten, men også på de oldgræske og kristne værdier, som vi stadig lader os inspirere af den dag i dag.
Jeg vil ikke komme ind på lovgivningsdetaljerne, som er behandlet i Fontaine-betænkningen, men jeg ønsker at gøre opmærksom på den betydning, som en sådan udveksling inden for de videregående uddannelser kan have for et grænseområde som mit, nemlig Alsace, hvor jeg er valgt, og som såvel geografisk som kulturelt er placeret i Rhinområdet. Der foregår allerede et omfattende samarbejde mellem universiteterne i Baden-Württemberg og Alsace - for ikke at glemme Basel i Schweiz i øvrigt - men dette samarbejde kunne blive yderligere forstærket i kraft af gennemførelsen af den generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, som er i gang, men som stadig er utilstrækkelig.
Vi forholder os således positive til alt dette, og vi håber stærkt, at anbefalingerne i Fontaine-betænkningen vil blive iværksat så hurtigt som muligt i de kommende år.

White
Hr. formand, jeg vil gerne sige fru Fontaine tak for denne betænkning, som lever op til det niveau, vi altid forventer af hende.
Jeg vil tillade mig at sige, at vi til venstre her i Europa-Parlamentet altid, når vi taler om det indre marked, har fastholdt, at det skal have en social dimension, og når der sælges arbejdskraft på det indre marked, så er det uundgåeligt, at der er en social dimension - og den gensidige anerkendelse af kvalifikationer er en del af denne dimension.
Jeg havde ordet tidligere på ugen under forhandlingerne om kørekort, og jeg anførte ved den lejlighed, som jeg også gør det nu, at en del af den frie bevægelighed inden for Den Europæiske Union består i anerkendelse af, at der er forskellige retssystemer inden for Unionen, men at det alligevel er muligt at opnå anerkendelse af kvalifikationer og love. Ja, hr. formand, De ved jo ligeså godt som jeg, at inden for Det Forenede Kongerige har England og Skotland opretholdt forskellige og adskilte retssystemer, men man er alligevel i stand til at anerkende visse principper inden for Det Forenede Kongerige, og jeg vil argumentere for, at det samme bør gøre sig gældende med hensyn til den gensidige anerkendelse af kvalifikationer. Også her gælder eksemplerne med Skotland og England.
Hr. formand, jeg har en mistanke om, at Deres kvalifikationer er forskellige fra mine, men de anerkendes gensidigt inden for Det Forenede Kongerige. Ja, der er mange, der påstår, og jeg tror da, at De sikkert ville gøre det, at kvalifikationer, der er erhvervet i Skotland, som en selvfølgelig ting er bedre end kvalifikationer, der er opnået i England. Ikke desto mindre anerkender og forstår vi også, at det er nødvendigt med gensidighed, når det gælder de videregående uddannelser.
Må jeg til slut have lov til at sige, at jeg er advokat af profession. Anerkendelsen af mine kvalifikationer, som viser mig med hår og sort skæg og fremtræder i form af et kort, der er oversat til ni sprog, daterer sig faktisk tilbage til et direktiv fra 1987, før Europa-Parlamentet blev et rigtigt parlament, og det viser jo, at vi har arbejdet med dette problem i meget lang tid, og jeg håber, at vi til gavn for alle de unge mennesker i logerne kan få sat skub i arbejdet, således at de kan drage nytte af det indre marked med en social dimension.

Wijsenbeek
Hr. formand, vil De venligst gøre hr. White opmærksom på, at vi nu skriver 1997, og at Europa-Parlamentet har eksisteret i meget, meget lang tid. Han løb formentlig sur i tallene, som jo altid er svære for advokater at have med at gøre.

Formanden
Jeg tror, han mente 1977, før der var direkte valg til Europa-Parlamentet. Men da han sagde sådan nogle pæne ting om skotterne, havde jeg ikke tænkt mig at korrigere ham.

Rosado Fernandes
Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte et par korte kommentarer til fru Fontaines betænkning og til forsøget på bureaukratisering af den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser, som jeg altid finder foruroligende.
Efter min mening bør arbejdsmarkserfaringer også tælle med, og et eksamensbevis kan dække over en tåbe. Jeg mener derfor ikke, at et eksamensbevis automatisk har en værdi i sig selv, og jeg mener ikke, at et eksamensbevis nogensinde bør fritage for at give oplysninger om, bevisindehaverens arbejdserfaringer. Jeg har selv undervist i Amerika med mit eksamensbevis som doktor i klassiske sprog fra det humanistiske fakultet i Lissabon, og amerikanerne rejste aldrig problemet om anerkendelse af mit eksamensbevis. De anerkendte, at det arbejde, jeg havde udført, var tilstrækkelig godt til, at jeg kunne blive ansat som underviser ved universitetet.
Europa, som aldrig har beskæftiget sig med uddannelsesproblemer eller vist tendens til at interessere sig for at skabe større konvergens i - ikke undervisningen - men undervisningens kvalitet, står nu over for spørgsmålet om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregående uddannelse. Vi ved alle, at der i ethvert land er universiteter, erhvervsfaglige uddannelsesinstitutioner og sekundærskoler, som udsteder eksamensbeviser, som ikke er så gode som eksamensbeviser fra andre uddannelsesinstitutioner.
Jeg mener derfor, at jo mindre Kommissionen og bureaukraterne rører ved den automatiske evaluering af eksamensbeviserne, jo bedre vil det gå med borgernes bevægelighed. Jeg mener imidlertid også, at det er vigtigt, at Europa beskæftiger sig med spørgsmålet om konvergens i undervisningskvaliteten på alle niveauer og ikke kun med den monetære konvergens. Det er i det mindste et mere interessant og righoldigt ideal.

Amadeo
Hr. formand, konvergensen mellem de akademiske og de erhvervsfaglige uddannelser, som nu er påkrævet, er et af de instrumenter, man i længere tid har identificeret som et middel til at imødegå den beskæftigelseskrise, der i dag har ramt hele Fællesskabet og ikke det alene.
Den erhvervsfaglige undervisning og uddannelse har desværre svært ved at indtage den plads, den fortjener, især på grund af forhindringer inden for ordningen for gensidig godkendelse af eksamensbeviser, navnlig inden for de videregående uddannelser. I forbindelse med gennemførelsen af det direktiv, vi drøfter her i dag, har 11.000 personer vist interesse for at gøre brug af ordningen, som netop har afsløret de største svagheder, hvad angår anerkendelsen af de akademiske eksamener. Vi tror i øvrigt, at dette tal kun refererer til dem, der har haft mod til at klage over en vanskelig situation, og at situationen i virkeligheden desværre er meget alvorligere. Og Europa vil miste de værdier, der igennem århundreder har gjort en række store universiteter til templer for en universel viden, hvis det ikke i dag lykkes at få anerkendt den universelle karakter af den viden, der formidles på Fællesskabets universiteter. Det er derfor med rette, at fru Fontaine påpeger de ustandselige forsinkelser ved gennemførelsen af direktivet.
Vi skal også minde Dem om, hr. formand, at eksamener som f.eks. arkitekt og tandlæge og mange andre ikke anerkendes i alle landene i Unionen, og at de tilsvarende erhverv derfor stilles ringere end andre. Vi støtter også kravet om en tættere dialog mellem de nationale myndigheder og Kommissionens tjenestegrene med henblik på etableringen af et passende informationssystem, som er så gennemsigtigt som muligt. Vi vil også anmode Dem om at udøve det nødvendige pres på den belgiske, græske og tyske regering, som i øjeblikket er dem, der i første række hindrer adgangen til udøvelse af liberale erhverv for borgere fra andre medlemsstater, hvilket netop er med til at give borgerne et ikke alt for smigrende billede af Europa.

Sichrovsky
Hr. formand, så meget end en tilnærmelse mellem eksamensbeviser fra højere læreanstalter skal hilses velkommen, er der jo dermed ikke givet nogen garanti for, hvad afslutningen af studiet skal være udtryk for. I praksis betyder det ofte ikke ret meget, når dimittender fra de forskellige højere læreanstalter har ret til samme adgang til de forskellige erhvervsgrene i hele Den Europæiske Union, for kun et sammenligneligt uddannelsesniveau kan være forudsætningen for lige erhvervschancer i hele EU.
Den ofte fremførte argumentation, at hvert enkelt universitet og tillige hvert enkelt land skal have ret til at udarbejde egne undervisnings- og uddannelsesprogrammer, er kun berettiget, dersom dette medfører et kvalitativt sammenligneligt niveau i uddannelsen af de studerende. Særlig vigtig er derfor respekten for nærhedsprincippet, som gør det muligt for medlemsstaterne at afgøre, om en erhvervsmæssig virksomhed skal reguleres eller ej. Der bør derfor være mulighed for trods anerkendelsen af eksamensbeviserne i de enkelte lande selv at regulere dokumentationen for en erhvervskvalifikation gennem en lov eller administrativ bestemmelse.
Hvis man nemlig helt undlader en tilnærmelse mellem undervisnings- og uddannelsesprogrammerne i de enkelte lande, vil der i Den Europæiske Union snart komme USA-lignende tilstande, hvor et eksamensbevis fra et universitet garanterer et væsentligt højere niveau end det tilsvarende bevis fra et andet universitet. I det moderne konkurrencesamfund, som takket være det frie marked garanterer succes og opstigning, vil så først og fremmest dimittender fra såkaldte eliteuniversiteter kunne hævde sig. Hvis dernæst adgangen til disse eliteuniversiteter kun er mulig, hvis man er i stand til at betale, fører det til forskellige forudsætninger for de studerende, der betyder ulighed alt efter den økonomiske formåen hos de studerendes familier eller andre sponsorer.
Den frie adgang til arbejdsmarkedet i hele EU, og det var vel egentlig meningen med de harmoniserede eksamensbeviser, kan derfor ikke kun sikres gennem anerkendelse af eksamensbeviserne. Det ville være et skindemokrati, som ingen virkning har i realiteternes verden.

Schmidbauer
Hr. formand, den almene og erhvervsmæssige uddannelse er et arbejdsmarkedspolitisk instrument, som justerer erhvervskvalifikationerne og spiller en vigtig rolle i bekæmpelsen af arbejdsløsheden. I alle EU's medlemsstater er uddannelsessystemerne for øjeblikket kun utilstrækkeligt forberedt og afstemt efter hinanden til at reagere på denne udfordring.
De generelle bestemmelser om anerkendelse af eksamensbeviser fra højere læreanstalter har her en afgørende opgave. Det gælder om i forbindelse med arbejdsløsheden at realisere målet, som er fri bevægelighed for personer, dvs. unionsborgerens ret til at bo og arbejde i andre EU-medlemsstater. I Udvalget for Andragender har vi gentagne gange i de sidste år af et betydeligt antal andragender set, at den fri bevægelighed ikke rigtig fungerer, netop når det gælder anerkendelse og ligestilling af eksamensbeviser og dokumentation af erhvervskvalifikationer.
Andragender giver Parlamentet et overblik over de europæiske og nationale forvaltningers vanskeligheder, over borgerfjendtlige og bureaukratiske foranstaltninger, om krænkelser af fællesskabsrettens principper og som helhed over mangler i forbindelse med den europæiske enhed og unionsborgernes medleven i, at Europa skal blive ét. Disse mangler i fællesskabsretten, nogle har erfaret på egen krop, bør bruges som grundlag for udvidede og forbedrede juridiske bestemmelser. Jeg hilser derfor fru Fontaines udmærkede betænkning velkommen og vil ud fra min synsvinkel som medlem af Udvalget for Andragender redegøre for vore erfaringer. Det vigtigste krav i den forbindelse er, at den erhvervserfaring, der er opnået efter bestået eksamen ved en højere læreanstalt, skal tælle med og være omfattet af direktivet, for kun på den måde kan der sikres en tilfredsstillende udøvelse af retten til fri bevægelighed, hvilket er i en nærdemokratisk uddannelses- og beskæftigelsespolitiks interesse.

Marín
Hr. formand, jeg vil indledningsvis takke Udvalget om Retlige Anliggender og i særdeleshed ordføreren, fru Fontaine, for kvaliteten af hendes betænkning og ligeledes for den interesse, hun altid har vist problemstillingen vedrørende gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, et grundlæggende spørgsmål for de europæiske borgere, hvis de skal have mulighed for reelt at udøve deres ret til fri bevægelighed.
Det er glædeligt, at Retsudvalget principielt accepterer hovedkonklusionerne i Kommissionens beretning - således at direktiv 89/48 om en generel ordning har levet op til de forventninger, man nærede til denne ordning, der tager sigte på gennem en horisontal metode at indføre en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser. Vi konstaterer, at Parlamentet i princippet tilslutter sig Kommissionens redegørelse for de vigtigste problemer i forbindelse med gennemførelsen af direktivet i det to første leveår.
Fru Fontaine udtalte, at der er behov for mere præcise statistiske oplysninger for at foretage en reel vurdering af situationen. Statistikken viser, fru Fontaine, at på indeværende tidspunkt har kun 11.000 personer fået anerkendt deres eksamensbeviser. Hvorfor kun 11.000? Måske fordi ordningen kun er to år gammel. Og for det andet fordi de problemer, De påpeger, nødvendigvis skal udbedres.
Hvad er det for problemer? For det første arbejdsform og tillid. Forbindelserne og samarbejdet med de nationale koordinatorer er af afgørende betydning, og det er gennem disse møder mellem de nationale koordinatorer, at tilliden etableres. Det er glædeligt, at det på det fælles møde mellem koordinatorerne og Udvalget om Retlige Anliggender understregedes, at koordinatorerne, som skal drage omsorg for en ensartet gennemførelse af direktivet, spiller med en afgørende rolle for at fremme den gensidige tillid, som er en nødvendig forudsætning for den generelle ordnings succes. Tillid er en forudsætning for at udbygge den i direktivet omhandlede ordning.
Andre problemer er definitionen af den højere uddannelses niveau og ligevægten mellem artikel 3, der omhandler den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser, og artikel 4, som fastsætter, at det på bestemte betingelser er muligt for medlemsstaterne at pålægge supplerende krav. Det skal ikke være nogen hemmelighed, at i dette spørgsmål hersker der store meningsforskelle mellem Kommissionen og visse medlemsstater, for så vidt angår fortolkningen af disse retningslinjer. Det har uundgåeligt ført til en situation, som ikke er den bedste: nemlig indledning af en overtrædelsesprocedure i medfør af traktatens artikel 169 mod nogle medlemsstater, hvilket med sikkerhed vil resultere i, at Domstolen afsiger en dom i sagen.
Det er imidlertid langt at foretrække, at ordningen gennemføres på grundlag af tillid medlemsstaterne imellem, frem for at Kommissionen systematisk skal forsøge at løse problemer vedrørende fortolkning af direktivet, indlede overtrædelsesprocedurer og indbringe medlemsstater for Domstolen.
Jeg er overbevist om, at Domstolen vil give Kommissionen medhold, men som bekendt medfører sagsanlæg ved Domstolen i Luxembourg i henhold til artikel 169 i traktaten en bunke tidsspild, uanset om sagen vindes eller ej.
Parlamentet ønsker mere information og større gennemsigtighed på alle niveauer. For nylig er der iværksat et europæisk borger-initiativ, hvoraf et af hovedaspekterne er information om den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser. Vi må håbe, at ordningen vinder større forståelse, efterhånden som direktivet finder anvendelse, og efter min mening er situationen i dag bedre end ved direktivets ikrafttrædelse.
Retsudvalget påpeger nogle specifikke problemer, dels spørgsmålet om eksamensbeviser udstedt i tredjelande og dels at den i visse medlemsstater gældende numerus clausus-bestemmelse i forbindelse med udviklingen af bevægeligheden inden for Fællesskabet kan udgøre et problem - et emne, som er yderst følsomt, eftersom nogle stater praktiserer numerus clausus, medens andre ikke gør det, og i øjeblikket er nogle medlemsstater ved at ændre deres ordning på dette område.
Hvad jeg kan sige Dem, fru Fontaine, er, at Kommissionen i øjeblikket er i gang med at undersøge den bedste løsning på både spørgsmålet om eksamensbeviser udstedt i en tredjestat og problemet med numerus claususbestemmelsen.
Vedrørende de foreslåede begrænsede ændringer, som fru Fontaine foreslår, kan jeg meddele, at Kommissionen vil gennemføre de fornødne ændringer hurtigst muligt. Endelig takker jeg Dem, fru Fontaine, og de øvrige medlemmer, som har taget ordet, for at have understreget den omhandlede ordnings betydning. Gennemførelsen af direktivet lader ganske givet meget tilbage at ønske, men som De vil vide, kræver ethvert harmoniseringsdirektiv tålmodighed. Efter Kommissionens mening må det foretrækkes, at gennemførelsen sker på grundlag af politiske forhandlinger og tillid og ikke gennem Domstolens indgriben.

Wijsenbeek
Hr. formand, nej, det er ikke til forretningsordenen. Jeg ønsker at stille Kommissionen et tillægsspørgsmål. Jeg har nemlig stillet et specifikt spørgsmål til kommissæren, og jeg må gå ud fra, at hans flamsk ikke er blevet meget bedre, siden han var i Bruges, men han svarer implicit, hvor jeg altså ønsker at få en bekræftelse. Han siger, at vi skal gå ud fra Cassis de Dijon -doktrinen om gensidig tillid. Men det, jeg sagde, var: Mener kommissæren egentlig ikke, at vi i lyset af, at der gang på gang iværksættes markedsbeskyttelse, egentlig burde tage det næste skridt, nemlig at udarbejde en undervisningspolitik på fællesskabsplan. Det har jeg ikke fået svar på. Det kan være, han ikke ønsker det, men jeg vil nu alligevel gerne høre ham sige det.

Marín
Hr. formand, direktivet er korrekt udformet, og ansvaret for anerkendelsen af eksamensbeviser skal nødvendigvis ligge hos medlemsstaterne. Måske vil Deres og mine børnebørn være så heldige at leve i et mere forenet Europa med en sprogordning, som betyder, at sproget ikke er en hindring, med et system af akademiske points, som betyder, at det er ligegyldigt, hvor man studerer, fordi der findes en ordning med automatisk anerkendelse gældende for alle erhverv. De har afgjort ret, hr. Wijsenbeek, men en kommissær kan ikke tillade sig at anlægge et rent poetisk syn på Europas fremtid. Og Deres vision forekommer mig i øjeblikket at være for poetisk.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.
(Mødet hævet kl. 18.40)

