Beskyttelse af sårbare marine økosystemer (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Duarte Freitas for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om beskyttelse af sårbare marine økosystemer i det åbne hav mod bundfiskeredskabers skadelige virkninger - C6-0453/2007 -.
Joe Borg
Fru formand! Hr. Freitas' betænkning beskæftiger sig med et forslag, som baner vejen for indførelse af princippet om vurdering af indvirkninger på miljøet på fiskeriområdet. Det kan ikke siges tydeligt nok, hvor vigtigt dette er med henblik på et regimeskift og en tilpasning af reguleringen af fiskeri til de mange andre aktiviteter på havet.
Endvidere imødekommer dette princip et ganske bestemt mål - nemlig at undgå skade på sårbare marine økosystemer. Forslaget er helt i overensstemmelse med den økosystembaserede tilgang, som Kommissionen har forpligtet sig til at gennemføre som led i den fælles fiskeripolitik.
Med dette forslag imødekommer vi FN's Generalforsamlings opfordring fra 2006 om at træffe virkningsfulde foranstaltninger for at undgå, at sårbare marine økosystemer i det åbne hav ødelægges eller i væsentligt omfang skades af bundfiskeri. For fartøjer, som fisker i områder, hvor der ikke gælder nogen internationale bevarelses- og forvaltningsordninger, er det op til flagstaten at regulere sine fartøjers aktiviteter på en sådan måde, at denne beskyttelse sikres. Da EU under international ret udøver flagstatens reguleringskompetence, må vi indføre passende foranstaltninger for at imødekomme FN's opfordring inden årets udgang.
Forordningen vil derfor, som foreslået, gælde for fartøjer under EU-flag, der udøver fiskeri i det åbne hav i områder, der ikke er reguleret af en RFFO. Vi har p.t. en anselig flåde i det sydvestlige Atlanterhav, som er et sådant område. Teksten er udformet med henblik på at fastsætte flagmedlemsstaternes resultatforpligtelser, nemlig at sikre, at der ikke gives nogen fiskeritilladelser til fiskeri med bundredskaber, medmindre en vurdering af de potentielle virkninger tydeligt viser, at risikoen for skade på sårbare marine økosystemer er lav. Dette betyder, at Kommissionen ikke går i detaljer med, hvordan medlemsstaterne skal foretage sådanne vurderinger, men snarere fastsætter minimumsstandarderne på baggrund af videnskabelige oplysninger og derefter lader det være op til medlemsstaterne at finde ud af, hvordan de kan opnå de krævede resultater.
Ifølge vores forslag må der ikke anvendes bundredskaber under 1.000 m dybde. Argumentet om, at den foreslåede regel ikke har noget videnskabeligt grundlag, holder ikke. På den ene side er vores viden om de dybe oceaner stadig under udvikling, og vi står over for en så stor usikkerhed, at vi til fulde bør lade forsigtighedsprincippet råde. Den foreslåede dybdegrænse er et fornuftigt valg, da den ikke berører EU-flådernes nuværende aktiviteter, som foregår på meget lavere dybder. På den anden side søger denne regel at sikre, at vi giver os selv tid til at teste, hvordan denne nye lovgivningspolitiske tilgang virker, før vi tillader vores fiskere at bevæge sig ud på dybere vand.
Dette handler om at holde fiskeriet inden for dets nuværende omfang, indtil vi ved nok til med sindsro at kunne udvide aktiviteterne på forsvarlig vis. Kommissionen er parat til at vende tilbage til dette specifikke punkt om ca. to år, hvor vi forelægger Rådet og Europa-Parlamentet en rapport om forordningens gennemførelse og effektivitet. Det er af disse grunde, at Kommissionen ikke kan acceptere, at denne regel udelades som foreslået i betænkningen.
For det andet foreslår hr. Freitas' betænkning en ændring af den bestemmelse, hvorigennem forordningen ville indføre fuld observatørdækning af flåderne, og forlanger i stedet et stikprøvesystem. Kommissionen har også svært ved at acceptere denne ændring, fordi der uden observatører kun er FOS tilbage som kontrolredskab til at overvåge det enkelte fartøjs overholdelse af dets godkendte fiskeriplan. Dette er ikke nok, og det er sandsynligvis urealistisk at forvente, at nationale fiskeriovervågningscentre vil sikre individuel realtidsovervågning af hver enkelt enhed i flåden. Desuden vil den meget vigtige "sejl bort-regel", som gælder i tilfælde af, at fartøjet ved et tilfælde støder på et ukendt økosystem, simpelthen være virkningsløs uden en observatør om bord, da det er umuligt at overvåge overholdelse af denne regel via FOS. Ligesom i det foregående tilfælde kan dette krav revurderes om ca. to år med henblik på dets effektivitet.
De fleste øvrige ændringsforslag kan Kommissionen acceptere, og mange af dem er faktisk allerede blevet stillet i en lignende form under Rådets drøftelser.
Jeg vil gerne takke Parlamentet for den støtte, det har udtrykt over for Kommissionen i vores bestræbelser på at gøre en effektiv indsats på dette område.
Duarte Freitas
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne ønske Kommissionen tillykke som initiativtager til dette forslag, og dét af to grunde. For det første, fordi det er i overensstemmelse med og følger op på EU's initiativ og proaktive holdning på dette område i FN's Generalforsamling, og for det andet, fordi det er baseret på et meget vigtigt princip, som går ud på at vurdere fiskeriets indvirkning, allerede før der gives tilladelse til de pågældende fiskeriaktiviteter.
Dette skyldes, at vi taler om områder, hvor der p.t. ikke er nogen regionale fiskeriorganisationer. Sandheden er, at det i kystområder er staternes ansvar at indføre foranstaltninger for at beskytte sårbare økosystemer mod bundfiskeri. I internationale farvande fastlægges beskyttelsen af havmiljøet generelt af regionale havkonventioner, hvor disse findes, mens indførelse af foranstaltninger til beskyttelse og forvaltning af levende marine ressourcer og regulering af fiskeriets indvirkning på sårbare økosystemer falder under de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer. Imidlertid er der dele af det åbne hav, der ikke er dækket af nogen fiskeriorganisation, hvilket i praksis er det samme som at opmuntre til ødelæggende fiskeriaktiviteter.
Det var med denne kendsgerning i tankerne, at FN's Generalforsamling - som forventeligt med EU i en førende rolle - efterhånden blev klar over nødvendigheden af at gøre noget for at beskytte havbunden, hvor der i dag ikke er nogen kontrol overhovedet.
Dette er virkelig en positiv udvikling, som vi bør fremhæve og glæde os over, ligesom vi bør glæde os over Kommissionens eget forslag. Men forslaget kan også kaldes meget generøst, eftersom vi skal tvinge skibe under vores medlemsstaters flag til at respektere et regelsæt, mens vi samtidig via diplomatiske kanaler må sikre, at andre tredjelande, som fisker i disse områder, som vi taler om - på dybhavsbunden - også følger trop. Ellers er der ikke meget vundet ved, at EU går foran og forpligter sine skibe til at gennemføre disse undersøgelser og opfylde en række krav, hvis andre skibe under andre flag så anvender ødelæggende fiskerimetoder i selvsamme område, som vi ønsker at beskytte.
Derfor er der i dette generøse forslag, som vi må ønske Kommissionen tillykke med, et område, som må have konsekvenser i form af diplomatiske tiltag, også baseret på den opnåede aftale med FN's Generalforsamling, så vi for alvor kan tage et skridt fremad på dette område.
Hvad angår nogle af de her nævnte spørgsmål - jeg tænker her på 1.000 meter-spørgsmålet - så har vi i Fiskeriudvalget haft mulighed for at afholde en høring med eksperter. Jeg havde lejlighed til at lytte til adskillige eksperter, og de var enige om, at 1.000 m - eller 800, eller 500, eller 1.200 - ikke er nogen teknisk foranstaltning, men blot et politisk valg. Men hvis vi med dette forslag allerede tvinger dem, der ønsker at fiske i et bestemt område, til først at undersøge havbunden og risikoen for havbunden i det pågældende område, er jeg overbevist om, at denne undersøgelse vil omfatte alle dybder fra 800-1.100 eller til 1.500 meter. Og derfor vil det slet ikke være nødvendigt at fastsætte en klar definition på 1.000 m, da denne dybde allerede beskyttes på anden måde.
Vi afventer dog stadig yderligere begrundelse, muligvis af teknisk art, som eksperterne, vi hørte, ikke umiddelbart kunne præcisere, men jeg tror ikke, at det, kommissæren indtil nu har sagt, giver tilstrækkelig grund til, at vi bør betragte 1.000 meter-forslaget som begrundet. Men vi vil fortsætte med at vente, og vi håber faktisk, at Europa-Parlamentets forslag vil blive taget i betragtning efter afstemningen i morgen.
Marios Matsakis
Fru formand! Jeg vil gerne ønske ordføreren tillykke med en fremragende betænkning.
Mange marine økosystemer i det åbne hav er unikke og sårbare og har - helt afgjort og hævet over enhver tvivl - brug for beskyttelse mod de sommetider aldeles katastrofale virkninger af brugen af bundfiskeredskaber.
Den foreslåede forordning er utvivlsomt et godt skridt i den rigtige retning, men det kan blive nødvendigt at gøre meget mere i fremtiden, efterhånden som der indhøstes mere viden om og erfaring med dybhavsbiologi. Vi vurderer, at det er både nødvendigt og klogt at anvende forsigtighedsprincippet som grundlag for formuleringen af nogle af denne forordnings parametre. Enhver forordnings succes afhænger i vidt omfang af, i hvor høj grad den gennemføres korrekt, og i denne henseende vil observatører om bord være en hjælp.
Vi håber meget, at denne forordning på trods af visse uundgåelige iboende svagheder bliver en succes både i teorien og i praksis.
Carmen Fraga Estévez
for PPE-DE-Gruppen. - (ES) Fru formand! Det er tydeligt, at vi alle ønsker at beskytte de sårbare marine økosystemer mod de ødelæggende fiskeripraksisser.
Jeg bakker faktisk så meget op om dette, at jeg endda ville være fortaler for at beskytte dem mod alle former for ødelæggende praksis, også dem, der ikke skyldes fiskeriet. Men vi ved allerede, at det i disse tilfælde er fiskerisektoren, der skal vise vejen og være et eksempel til efterfølgelse.
Nuvel, som jeg allerede sagde det i anledning af fru Miguélez' betænkning om dybhavsarter, synes jeg, at vi først og fremmest bør bekymre os om at beskytte alle de sårbare økosystemer, der er blevet identificeret som sådanne, uanset hvor de befinder sig, og ikke kun dem, der er så heldige at befinde sig i mere end 1.000 meters dybde.
Som hr. Freitas allerede har sagt det, har FN's Organisation for Ernæring og Landbrug (FAO) afvist dybdekriteriet som værende tilfældigt og uvidenskabeligt, og de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer, herunder Organisationen for Fiskeriet i det Nordvestlige Atlanterhav (NAFO), har endda afvist 2.000 meters kriteriet - det drejede sig ikke engang om en 1.000 meters grænse - eftersom de mente, at en sådan grænse ikke kunne bruges til noget, hvorfor de har fjernet den.
Men mit spørgsmål, hr. kommissær, er følgende: De har sagt, at dette vil gælde for de flåder, der fisker på det patagoniske plateau. For nylig havde vi besøg af repræsentanter fra Det Oceaniske Institut, der forelagde nogle evalueringsundersøgelser, hvor man ikke har fundet nogle sårbare marine økosystemer i dette område. Jeg vil derfor gerne spørge Dem, om De fortsat vil insistere på, at dette forslag skal finde anvendelse på den fællesskabsflåde, der fisker i dette område.
Endelig vil jeg gerne komme ind på spørgsmålet om observatørerne, og i den forbindelse synes jeg, at hr. Freitas' betænkning har bidraget med en god dosis fornuft. Jeg synes, og jeg er enig med betænkningen, at det er vigtigt, at disse observatører er videnskabsmænd, for de skal vurdere sårbare marine økosystemer, og det kan enhver observatør ikke gøre.
Disse videnskabsmænd har dog sagt, at det er absurd, at der skal være én pr. skib, for ud over at lægge vores oceanografiske institutter øde tjener det ikke noget formål at have én pr. skib, da det er meget vigtigere at overveje planlagte og organiserede prøveindsamlingsprogrammer, der fastholdes over tid, hvilket vil give os et god overblik i forbindelse med opfølgningen på dette fiskeri.
Jeg vil derfor gerne, hr. kommissær, bede Dem om at besvare mine spørgsmål, og jeg beder samtidig om opbakning til hr. Freitas' betænkning.
Paulo Casaca
Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at ønske vores ordfører tillykke med hans fremragende betænkning og gentage, at vi her har at gøre med beskyttelse af havbunden, bl.a. dybhavskoralrev, undersøiske bjerge, hydrotermiske væld og dybhavssvampe, som er uvurderlige skatte i vores økosystemer.
Jeg vil også gerne minde om, at beskyttelsen af disse økosystemer længe var sikret i den selvstyrende region Azorerne, og at den først i 2003 blev sat på spil af EU-institutionerne, da de besluttede helt udifferentieret at åbne op for fiskeri i denne region uden hensyntagen til behovet for at beskytte disse økosystemer.
Først og fremmest forekommer det vigtigste spørgsmål mig at være, at vi bør have en fuldstændig sammenhængende lovgivning. Problemet med de 1.000 m er, at det ikke giver mening at sige, at man ikke må fiske under 1.000 meters dybde uden for europæiske farvande, mens man gerne må fiske under 1.000 meters dybde i europæiske farvande - dette giver ingen mening i henseende til lovgivningens miljømæssige fornuft. Det, der bekymrer mig mest, er, at denne FN-resolution - den vigtige resolution 61/105 af 8. december 2006 - vedrører adskillige andre foranstaltninger, nemlig foranstaltninger til beskyttelse af havskildpadder, som lever i overfladen, og at Kommissionen uheldigvis - flere år senere - besluttede at starte punkt for punkt og sektor for sektor frem for at gennemføre denne beslutning i dens helhed. Dette forekommer mig ikke at være den bedst tænkelige måde at lovgive på. Det ville være bedre, hvis hele FN-beslutningen blev gennemført på EU-niveau. Dette ville forenkle tingene umådeligt og gøre lovgivningen meget mere funktionsdygtig både i og uden for EU-farvandene.
Josu Ortuondo Larrea
Fru formand! Hr. kommissær, mine damer og herrer, vi er alle enige i behovet for at træffe foranstaltninger, der fjerner de ødelæggende fiskeripraksisser, der truer de sårbare marine økosystemer.
I denne henseende støtter vi idéen om, at de EU-fartøjer, der fisker i dybhavsområder, der ikke er underlagt nogen regional fiskeriorganisation eller -aftale, skal underkastes en fællesskabsforordning, som regulerer de betingelser, der skal være opfyldt for at få de pågældende specielle tilladelser til disse havbunde, og som konkretiserer, hvilken adfærd de efterfølgende skal overholde, hvilke oplysninger de skal indsende osv.
Nuvel, vi er ikke enige i de restriktioner, som Kommissionen foreslog i artikel 6, hvor den fastsatte en maksimumsdybde på 1.000 meter som et fornuftigt valg for anvendelse af bundredskaber, da den mener, at denne grænse giver et passende beskyttelsesniveau, for der er ingen oplysninger, der underbygge dette. Der er heller ingen videnskabelige undersøgelser, der viser, om de sårbare økosystemer befinder sig under eller over disse 1.000 meter.
Vi mener, at der er brug for yderligere tiltag og bedre dokumentation af havbundene i de enkelte områder, så det kan blive klarlagt, hvor de mest sårbare områder er, inden vi fastsætter en maksimal dybde. Vi synes, at det er en god idé, at fartøjet, såfremt der sker et hændeligt uheld med et muligt sårbart marint økosystem, afbryder fiskeriet og informerer de kompetente myndigheder herom. I den forbindelse er vi enige i forslaget om, at et repræsentativt udvalg af de fartøjer, som den enkelte medlemsstat har udstedt en særlig fiskeritilladelse til, skal tage en videnskabelig observatør om bord, hvorved der sikres en passende rotation mellem alle fartøjerne i løbet af de successive fangstture.
Endelig er vi også enige i, at kaptajnen i tilfælde af teknisk havari af satellitlokaliseringsudstyret, som det enkelte fartøj skal være udstyret med, skal meddele sin geografiske placering hver anden time, og at han, når fartøjet er tilbage i havn, ikke kan tage ud på havet igen, før det er godtgjort, at lokaliseringsudstyret fungerer korrekt igen.
Alt dette foreslås ikke kun med det formål at sikre en bedre bæredygtighed i vores marine miljø, men også for at sikre de nødvendige fiskeriaktiviteter, så vi har fødevarer nok.
Seán Ó Neachtain
Fru formand! Jeg vil gerne ønske hr. Freitas tillykke med hans fremragende betænkning. En central del af den maritime forvaltning er beskyttelsen af sårbare økosystemer. I de seneste år er der gjort en betydelig indsats for at opnå dette. Det glæder mig, at EU påtager sig dette pionerarbejde for at beskytte miljøet - det vil komme os alle til gode.
Den økosystembaserede tilgang er internationalt accepteret, og nu er det op til os at gennemføre den i videst muligt omfang. Et system bestående af små skridt er egnet til at gennemføre denne tilgang. Vi kan lære af hvert enkelt lille skridt, før vi tager det næste. Udvikling er nøgleordet - ikke revolution.
Beskyttelse af sårbare økosystemer er kompliceret. Vi har et vidunderligt eksempel på dette i Irland. Der findes dybhavskoraller ud for landets vestkyst. Som led i Natura 2000-projektet blev der i dette kystområde udpeget fire områder, og for at beskytte dybhavskorallerne har man fastsat begrænsninger på fiskeriet i disse områder.
Pedro Guerreiro
Fru formand! Vi støtter i store træk de forslag i betænkningen, som sigter på at beskytte sårbare marine økosystemer i det åbne hav, men vil samtidig gerne understrege nødvendigheden af, at de nødvendige foranstaltninger på dette område indføres baseret på videnskabelig fiskeriforskning og på en passende måde, med andre ord, i lyset af de mange forskellige nuværende situationer.
Nødvendigheden heraf fremgår umiddelbart, når det gælder definitionen af et sårbart marint økosystem, hvilket betænkningen faktisk også fremhæver ved at påpege, at det er nødvendigt at finde en definition ifølge de bedste foreliggende videnskabelige oplysninger. Tilsvarende er vi nødt til at skelne mellem de forskellige konsekvenser af at anvende de forskellige redskaber, idet vi må vurdere deres potentielle virkninger for de marine ressourcer og havbunden ved hjælp af videnskabelig fiskeriforskning. Sidst, men ikke mindst vil vi endnu en gang erklære, at vi mener, at spørgsmålene om kontrol eller undladelse af observation falder under de enkelte medlemsstaters kompetence.
Avril Doyle
(EN) Fru formand! Forskere inden for fiskeindustrien ved i dag, at det dybe, åbne hav myldrer af liv, hvoraf størstedelen endnu ikke er opdaget. Faktisk er ca. 50 % af de dyr eller planter, der hentes fra områder under 3.000 m, nye arter. Forskere gætter på, at der bor helt op til 10 millioner arter i dybhavet - en artsrigdom, som tåler sammenligning med verdens frodigste tropiske regnskove. Gradvis opdager forskerne de forunderligste økosystemer, ofte hjemsted for arter, som ikke findes noget andet sted på kloden.
Derfor glæder jeg mig over Kommissionens forslag om at forlange, at fiskeri med bundredskaber i det åbne hav skal kræve tilladelse, og at den ansvarlige myndighed skal fastslå, at fiskeriet ikke vil få nogen betydelige skadelige virkninger for økosystemer i det åbne hav, før tilladelserne udstedes. Det er på allerhøjeste tid, at der gøres noget på dette område, og jeg vil gerne takke Duarte Freitas for hans betænkning.
I dag øver bundtrawlfiskeri skade på dybhavskoraller og svampesamfund i et hidtil uset omfang. Bundredskaber, som der ikke er regler for, kan også nå ned til undersøiske bjerge og ødelægge alt liv på deres vej, når de fræser hen over havbunden. Arter uddør måske, inden forskerne så meget som får en chance for at identificere dem.
Desværre befinder EU sig i epicentret for dybhavsbundtrawlfiskeriet. I 2001 stod EU-medlemsstater, inklusive vores nye baltiske medlemsstater, for ca. 60 % af fangsten fra bundtrawlfiskeri i det åbne hav, og samme år stod Spanien alene for ca. to tredjedele af den rappporterede EU-fangst og 40 % af den rapporterede fangst på verdensplan fra bundtrawlfiskeri i det åbne hav.
Jeg er enig med ordføreren i, at Kommissionen også på andre områder end fiskeriet bør fremme en samordnet indsats for beskyttelse af de sårbare økosystemer, og vi bør i vores tilgang orientere os efter to hovedprincipper: forsigtighedsprincippet, som påbyder os at reagere, når der mangler videnskabelige oplysninger eller er usikkerhed, og - først og fremmest - princippet om økosystembaseret forvaltning.
Hr. kommissær! Er 1.000 meter-grænsen et tilfældigt tal? Jeg mener, det handler om, hvorvidt der findes sårbare økosystemer over denne grænse og ikke kun under den - et spørgsmål, som nogle af mine kolleger har været inde på.
Marios Matsakis
(EN) Fru formand! Flere talere har hævdet, at der ikke foreligger nogen videnskabelig dokumentation - eller dokumentation i det hele taget - som giver grundlag for valget af dybdegrænsen på 1.000 m. Dette er ikke rigtigt. For eksempel foreligger der faktisk videnskabelig dokumentation fra fiskeri på 840-1.300 meters dybde i det vestlige Irland. Kulstof 14-dateringsmetoden viste, at de koldtvandskoraller, der endte som bifangst under disse fiskeriaktiviteter, var mindst 4.550 år gamle.
Så der er altså - som den videnskabelige dokumentation viser - sårbare økosystemer på den dybde. Foruden at anvende forsigtighedsprincippet mener jeg også, det er klogt at vælge at have en sådan grænse.
Zdzisław Kazimierz Chmielewski
(PL) Fru formand! EU spiller en aktiv rolle, når det gælder om at finde globale løsninger på spørgsmålet om anvendelse af bundtrawl. Frem for at indføre totalforbud mod brugen, går EU ind for at indføre strenge begrænsninger på brugen.
Den forordning, vi drøfter, er en slags midlertidig ordning. Men de opnåede retsvirkninger er ikke altid baseret på en klar og overbevisende bestemmelse. Mindre fiskersamfund, som ikke har mulighed for at foretage regelmæssige og detaljerede undersøgelser, er simpelthen bekymrede for måske ikke at kunne leve op til kravene om at udarbejde en tilsvarende fiskeriplan og oplyse, hvilken dybde trawlredskaberne vil blive brugt på, eller - hvilket er særligt bekymrende for de fattigere områder - hvordan havbundens profil er beskaffen.
Joe Borg
Fru formand! Jeg glæder mig over de mange synspunkter og kommentarer, som er blevet fremført, og som understreger, hvor stor betydning Parlamentet tillægger spørgsmålet om håndtering af ødelæggende fiskerimetoder.
Som jeg sagde før, er vores forslag en reaktion på en opfordring fra det internationale samfund, og vi må vise, at vi for alvor ønsker at imødekomme den opfordring.
Angående den foreslåede dybdegrænse på 1.000 m vil jeg gerne sige, at det er afgørende vigtigt, at vi lader forsigtighedsprincippet råde, og den valgte grænse er designet således, at vi kan være sikre på, at der ikke pludselig opstår nye fiskeriaktiviteter i et bestemt område. Samtidig vil den på nuværende tidspunkt ikke have nogen betydning for det nuværende fiskeri, og hvis dette er tilfældet, forstår jeg ikke, hvorfor der er så stor modstand mod 1.000 meter-grænsen. Men jeg vil se på det igen og håber, at dette spørgsmål kan løses på tilfredsstillende måde i Rådet i juni.
Men jeg vil også sige, at jeg ikke er enig i, at vi bør tillade ubegrænset bundfiskeri, før vi har identificeret sårbare økosystemer. Når skaden først er sket, så er den sket, og så er det for sent. Det er derfor, vi insisterer på forsigtighedsprincippet.
Angående spørgsmålet om observatører må jeg sige, at dette er et afgørende punkt, hvis vi skal vise, at vi mener det alvorligt med at ville beskytte sårbare marine økosystemer i det åbne hav. At have fuld dækning er af central betydning for Kommissionen. Jeg er sikker på, vi også kan finde en løsning på dette spørgsmål i Rådet i juni uden at give køb på princippet om fuld observatørdækning.
Duarte Freitas
Fru formand! Det er med beklagelse, at jeg først og fremmest vil sige, at Kommissæren ikke har ænset, hvad så godt som alle mine kolleger har sagt, og hvad betænkningen siger med hensyn til de 1.000 m.
Der er ingen, og jeg gentager, ingen som helst videnskabelig dokumentation for, at grænsen på 1.000 m er passende. Hvorfor 1.000? Hvorfor ikke 800 eller 1.200? Der er ingen videnskabelig dokumentation. Vi har afholdt en høring med eksperter, hvor vi var så heldige at have lederen af afdelingen for oceanografi og fiskeri på Azorerne iblandt os. Han har gennemført mange gode, internationalt anerkendte undersøgelser af havbunden, og jeg talte også med andre tekniske eksperter: Der er ingen videnskabelig dokumentation for, at grænsen på 1.000 m er et fornuftigt valg.
Faktisk er det meget muligt, at tallet på 1.000 m er hentet fra drøftelserne om Middelhavet. Men det her drejer sig ikke om det samme område - faktisk taler vi om nogle helt andre områder! Så lad os vente og se. Hvis vi (med rette) forpligter EU til at gå foran i bestræbelserne på at beskytte dybhavsbunden - hvilket er positivt og forhåbentlig får andre til at følge trop - så påhviler der os et miljømæssigt ansvar, men vi er også nødt til at være objektive og fornuftige. Hvis vi kræver, at flåderne for at kunne fiske i de områder, vi taler om, forelægger videnskabelige undersøgelser - som Kommissionen ikke har kunnet sætte tal på udgifterne ved, ej heller har den kunnet fortælle os, om medlemsstaterne vil være i stand til at vurdere kvaliteten og reagere på disse videnskabelige undersøgelser - men hvis vi kræver, at flåderne forelægger sådanne undersøgelser for at få vished for, om havbunden er sårbar eller ej, så lad os selv være fornuftige! Så lad os ikke længere tale om 1.000 m.
Hvis der findes sårbare dybhavsøkosystemer, kan de ligge på 800 eller 1.200 meters dybde, men dette vil fremgå af de undersøgelser, vi får flåderne til at forelægge for at kunne få fiskeritilladelse. Så enkelt er det, og derfor mener jeg, det er et spørgsmål om at være fornuftig i denne sammenhæng.
Lad mig afslutningsvis komme med en sidste henvisning til denne sags vigtighed. Det siges, at vi ved mere om månens overflade, end vi ved om dybhavsbunden. Lad os derfor her i Europa-Parlamentet hver især gøre en ekstra indsats for at bidrage til, at vi lærer noget mere om dybhavsbunden.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 5. juni 2008.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Daciana Octavia Sârbu  
skriftlig. - (RO) Styrkerne i forslaget til forordningen er indførelsen af forsigtighedsprincippet og udstedelsen af fisketilladelser under anvendelse af en vurdering, som bekræfter, at fiskeriet ikke har negative indvirkninger på marine økosystemer. Som fiktiv ordfører finder jeg det nødvendigt, at disse vurderinger baseres på kriterier, som er harmoniseret på EU-plan, og undersøges af Kommissionen for at sikre en ensartet bedømmelse i alle medlemsstater.
Endvidere foreslår jeg, at der oprettes et elektronisk kortlægningssystem med henblik på oprettelse af en database over de sårbare marine økosystemer. Dette skal nedbringe udgifterne og anstrengelserne i forbindelse med vurdering og udstedelse af fisketilladelser. De foreslåede elementer er med andre ord medtaget for at forbedre systemets effektivitet og sikre optimal beskyttelse af havets artsrigdom.
Det er også afgørende, at Kommissionen inden udgangen af 2008 opstiller en liste over de områder, der skal lukkes, som både angiver allerede bekræftede områder og områder, hvor der højst sandsynligt findes sårbare marine økosystemer. Men samtidig må vi ikke glemme den rolle, medlemsstaterne spiller for beskyttelsen af havets dyr ved at gennemføre de forpligtelser, som følger af habitatdirektivet, og på nationalt plan udpege de marine økosystemer, som skal indgå i Natura 2000-netværket.
