Børn af vandrende arbejdstagere (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om den mundtlige forespørgsel til Kommissionen om børn af vandrende arbejdstagere af Jan Andersson, på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender - B6-0014/2009).
Rovana Plumb
for spørgeren. - (RO) Først vil jeg gerne takke mine kolleger i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og PSE-sekretariatet fra Kommissionen for at tage dette emne om børn af vandrende arbejdstagere op, som vi behandler i dag på dette plenarmøde. Når vi taler om børn, taler vi nemlig om vores fremtid, om Den Europæiske Unions fremtid.
Vandrende arbejdskraft er et fortsat stigende fænomen, ikke kun globalt set, men også inden for EU. Migration giver et stort potentiale for udvikling, men medfører også betydelige udfordringer både i de udviklede og i de mindst udviklede medlemsstater i EU. Vi kan tale om en positiv konsekvens af migration på økonomien i de vandrende arbejdstageres hjemlande, da det kan mindske fattigdom og fremme investeringer i menneskelige ressourcer. På den anden side har børn af vandrende arbejdstagere, som efterlades alene i oprindelseslandet, mens forældrene tager til et andet land for at søge arbejde, i de seneste to år vakt stor bekymring i nogle medlemsstater.
Mens der eksisterer omfattende politikker til forbedring af leve- og uddannelsesvilkårene for børn af vandrende arbejdstagere, som er flyttet til udlandet sammen med forældrene, har der ikke været så stor opmærksomhed omkring de børn, der efterlades alene i hjemlandet. Forældre, der tager til udlandet for at arbejde, er et socialt fænomen med en betydelig indvirkning på de familiemæssige forhold samt på hele samfundet. Børn, hvis forældre er rejst til udlandet for at arbejde, tilhører en udsat risikogruppe.
Dette spørgsmåls sammensatte karakter, årsager, konsekvenser og dynamik samt måden, hvorpå lovbestemmelser herom konkret gennemføres på området, har sammen med de komplekse måder, det håndteres på af fagfolk, skabt udfordringer ikke blot for myndighederne, men også for civilsamfundet. I den forbindelse har det rumænske civilsamfund og de rumænske medier fremlagt en undersøgelse, som fastslår, at mere end 350 000 børn har en forælder, der arbejder i udlandet, heraf har 126 000 børn forældre, som begge arbejder i udlandet.
De negative følger for børnene af forældrenes fravær er hovedsagelig psykisk betingede. Depressioner og manglende interesse for skolen og aktiviteter uden for skolen kan være direkte følger af forældrenes fravær. En direkte følge af, at forældrene er rejst, er, at børnene mangler omsorg fra forældrene, som heller ikke kan holde øje med, om børnene får en normal udvikling.
I de tilfælde, hvor forældre er udvandret og har efterladt børnene i hjemlandet for at blive passet af mennesker, som ikke kan give dem den følelsesmæssige og opdragelsesmæssige støtte, de har behov for, kan begge disse mangler igen både få en negativ indvirkning på børnenes sundhed og psykiske udvikling og medføre adfærd, som er ukarakteristisk eller upassende for børnenes alder, samt udsætte dem for andre former for udnyttelse og misbrug.
Som mor og socialdemokrat i Europa opfordrer jeg til, at der udvises respekt for alle børns rettigheder, for deres ret til lige muligheder og for statens rolle såvel som de investeringer, der kræves, for at forme de kommende generationer. I enhver forskningsindsats på området bør der navnlig fokuseres på at identificere de mest udsatte, udstødte eller marginaliserede børn, så man sikrer, at der skabes tilstrækkelige muligheder for at støtte myndighedernes bestræbelser på at beskytte alle børns rettigheder.
Jeg vil gerne takke kommissær Špidla for at bringe den video til offentlighedens kendskab, som blev brugt på den europæiske konference, jeg arrangerede i Bukarest i november sidste år om problemet med børn, der efterlades alene i hjemlandet.
I betragtning af dette problems sammensatte karakter, især under den nuværende økonomiske og sociale krise, som primært rammer udsatte grupper, som børnene også tilhører, vil jeg gerne på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender spørge, om Kommissionen agter at foretage en undersøgelse med henblik på at vurdere situationens omfang, og om Kommissionen mener, at problemet med børn af vandrende arbejdstagere kun er et anliggende for regeringen i oprindelseslandet eller ligeledes for regeringerne i de værtslande, der drager nytte af de vandrende arbejdstagere på deres arbejdsmarkeder.
Vladimír Špidla
Fru formand, mine damer og herrer! Der er foruroligende tegn på, at en forholdsvis ny tendens er ved at udvikle sig i en række medlemsstater. Forældre forlader deres hjemland for at arbejde i en anden medlemsstat - de såkaldte vandrende arbejdstagere - og efterlader deres børn i hjemlandet, hvor de passes af slægtninge. Det er hensigten, at disse ordninger skal være midlertidige, men tilsyneladende bliver de ofte af mere langvarig karakter. Hvorvidt ordninger for børn, der efterlades i hjemlandet, fungerer på et formelt eller et uformelt grundlag, afhænger af, hvor længe forældrene har til hensigt at arbejde i udlandet. Efter et stykke tid ender en del af disse børn dog ofte med at blive anbragt på en institution, fordi slægtningene ikke længere ser sig i stand til at klare situationen af enten økonomiske, personlige eller andre praktiske årsager.
Denne situation er slet ikke usædvanlig i medlemsstater, der har stor befolkningsafvandring. Den er ved at blive dokumenteret og har også tiltrukket en del opmærksomhed i medierne. Kommissionen har iværksat en række undersøgelser, som vil hjælpe med indsamling af oplysninger og med at finde løsninger, selv om sådanne løsninger kun kan gennemføres på nationalt plan. På nuværende tidspunkt har vi endnu ikke indsamlet tilstrækkeligt faktuelle oplysninger til at kunne forstå dette fænomens karakter, opbygning og vigtigste former, selv om oplysningerne som nævnt allerede er foruroligende nok. Inden for rammerne af den åbne koordineringsmetode på socialområdet har kampen mod fatttigdom og social udstødelse højeste prioritet. Medlemsstaterne må fortsat arbejde på at styrke forebyggelsesforanstaltningerne og fokusere på de mest udsatte familier. Dette betyder helt konkret støtte til projekter, der styrker familierne samt forældrestøtte til familier i vanskelige situationer for at mindske risikoen for, at børn bliver skilt fra deres forældre i en tidlig alder.
Et andet aspekt, som man bør se på, er det faktum, at dette fænomen ofte opfattes som en negativ følge af arbejdskraftens mobilitet. Kommissionen fokuserer i samarbejde med EURES-ordningen på, hvordan man bedst kan hjælpe dem, der er berørt af det særlige problem med børn, der lades alene tilbage af deres forældre, som er vandrende arbejdstagere, og hvordan man bedst kan informere de arbejdssøgende og deres familier om leve- og ansættelsesvilkår i EU-landene. Et sådant tiltag kan medvirke til at afhjælpe de negative følger af dette fænomen, som vi med god grund behandler i dag.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
for PPE-DE-Gruppen. - (EL) Fru formand! Min politiske gruppe har deltaget aktivt i udformningen af dette forslag og har forbedret teksten, således at den ikke længere dækker over en hyklerisk holdning, som man ofte ser i forbindelse med udnyttelse af arbejdskraft fra tredjelande.
Vi ved, at forældre fra en medlemsstat, som arbejder i en anden medlemsstat, modtager børnepenge. Vi ved, at lande med bilaterale forbindelser kan operere med familiemæssig tilknytning. Så hvorfor opstår dette fænomen, som kommissæren siger, ikke kan måles? Vi har film, dokumentarfilm, som er blevet vist på tv over hele verden, også fra Rumænien og Ukraine og andre lande. Sådan en film er blevet vist her i Parlamentet, og vi har set, hvordan situationen er.
Derfor er det hyklerisk, når vi siger, at vi ikke har nok oplysninger. Det er hyklerisk at sige, at familien ikke eksisterer, og at det er derfor, der findes forladte børn. Familien eksisterer, men der er ingen ordentlige bilaterale forbindelser og aftaler omkring forældre, så de ikke forlader deres børn, og der er ingen hjælp fra EU til disse landes etablering af infrastrukturer, der kan sikre, at børn, der havner i denne situation, kan blive rehabiliteret uden at skulle bære på dette trauma resten af deres liv.
Jeg mener også, at det er vores opgave at skabe bevidsthed om dette problem hos de forældre, der kommer til vores lande for at arbejde. Hvis det gør ondt ét sted i kroppen, har hele kroppen det dårligt. Hvis nogle af vores medmennesker, og især børn, lider i vores nabolande, vil vi senere kunne opleve, at de kommer til landet med mere truende metoder, og så kan vi anbringe dem i vores fængsler.
Inger Segelström
Fru formand, kommissær Špidla! Lad mig begynde med at takke kommissæren, for hans svar og udvalget for dets initiativ. Det var på tide, at dette problem blev taget op til debat i Parlamentet. Med Lissabontraktaten vil problemer vedrørende børn blive målsætninger i EU, som der vil blive retsgrundlag for. For et år siden, da traktaten forventedes at blive vedtaget, vedtog Parlamentet en EU-børnestrategi.
Det er skandaløst, at børn i det hele taget efterlades alene tilbage i hjemlandet. Selvfølgelig kan en mor eller en far være tvunget til at flytte for at finde arbejde eller for at søge tilflugt, men vi må som parlamentsmedlemmer påtage os et ansvar, når vi vedtager bestemmelser som dem, der siger, at kun selve ansøgeren kan få asyl og ikke hans familie, da det oftest er mænd, der flygter, og kvinder og børn, der efterlades i hjemlandet. Eller når arbejdsgivere importerer arbejdskraft og ikke spørger eller er ligeglade med, om der er børn i hjemlandet, eller blot ignorerer, at dette er tilfældet. Derfor støtter jeg fuldt ud kravene i spørgsmålet fra Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet. En konsekvensanalyse er et uopsætteligt og nødvendigt krav. Kommissionen må handle på grundlag af de undersøgelser, kommissæren selv har bestilt, og det skal gå hurtigt.
Der skal informeres bedre om børns rettigheder og skolegang. Vi skal også informere om og sikre, at børn, der befinder sig i en sådan situation lige nu, kan få hjælp. Vi må inddrage de pågældende parter og ngo'er og komme med forslag. Jeg tror også, at den relativt nye gruppe af uledsagede børneflygtninge kunne indgå i det arbejde, som kommissæren har beskrevet. Børn bør vokse op omgivet af varme og omsorg, og det er ikke noget, som markedet skal styre. Vi politikere har en forpligtelse, og den må vi acceptere, så giv os tværgående principper vedrørende børn og giv os konsekvensanalyser vedrørende børn med respekt for dette kæmpestore problem. Ellers vil vi komme til at skamme os over for den næste generation.
Jean Lambert
for Verts/ALE-Gruppen. - Fru formand! Jeg vil gerne takke kommissæren for at have udvist vilje til at igangsætte undersøgelser og udbrede information om EURES-ordningen og til at formidle mere information til den enkelte borger om familierettigheder og retten til familiesammenføring. Nogle kolleger har rejst spørgsmålet om, hvorfor folk føler trang til at flytte for at søge arbejde. Fremskridt inden for fattigdomsbekæmpelse i EU er helt sikkert et utrolig vigtigt punkt. Vi ser frem til en hurtig udvikling på dette område, herunder spørgsmålet om mindsteløn, således at folk kan få et værdigt liv.
Men vi bør også være opmærksomme på, at mange af de forældre, der flytter, gør det, fordi de tror, det er til deres børns bedste, for at give dem større muligheder. Faktisk ofrer de ofte deres egne karrierer, den levevej, de selv havde valgt, for at prøve dette. Samtidig med at vi forsøger at løse børnenes problemer, bør vi vogte os for at dæmonisere de forældre, som flytter.
Alessandro Battilocchio
(EN) Fru formand! Kommissionen burde rette fokus mod dette spørgsmål. Som det er blevet understreget adskillige gange af Unicef og andre organisationer, berører det rigtig mange børn i verden og i Europa.
Når de sociale og økonomiske risici øges, fordi forældrene er rejst og derfor ikke kan opfylde børnenes behov for omsorg, beskyttelse og undervisning, kan dette føre til en øget sårbarhed. Det primære ansvar for et barns udvikling ligger hos forældrene, og mens forældrene opfylder disse forpligtelser, har de ret til at modtage den nødvendige støtte fra samfundet og de lokale myndigheder, som desværre ofte ikke er i stand til at opfylde deres forpligtelser. Så vi forventer konkrete tiltag fra Kommissionen på dette så vigtige område.
Flaviu Călin Rus
(RO) Fru formand! Ifølge en undersøgelse foretaget af Unicef og organisationen Social Alternatives har næsten 350 000 børn i Rumænien mindst én forælder, der arbejder i udlandet, og næsten 126 000 børn har forældre, der begge arbejder i udlandet. Disse tal vækker bekymring. Jeg mener, at denne situation vil kunne forbedres gennem følgende foranstaltninger:
1. De nationale regeringer i de vandrende arbejdstageres hjemlande og regeringerne i de lande, der modtager denne arbejdskraft, bør sammen med Kommissionen skabe et fælles program, der giver vandrende arbejdstagere adgang til særlige børnepasningsfaciliteter, skole- og uddannelsessystemet samt sprogkurser. Disse faciliteter bør være tilgængelige for alle kategorier af vandrende arbejdstagere.
2. Sammen med regeringerne i de stater, hvor de vandrende arbejdstagere har fået arbejde, bør Kommissionen finde frem til en strategi for, hvordan man kan tilbyde arbejdsformidlingerne bestemte faciliteter, så de også kan tilbyde en pakke af specielle tjenester, der giver vandrende arbejdstagere mulighed for at tage deres børn med til de lande, hvor de arbejder.
Jeg mener, at disse foranstaltninger vil kunne medvirke til, at børnene får en harmonisk udvikling og opvækst, da de også repræsenterer Europas fremtid.
Gabriela Creţu
(RO) Fru formand! Jeg vil gerne fremhæve én ting. Den tilstrømning af arbejdskraft, vi her taler om, foregår fra de mindre udviklede lande til de mere udviklede lande i EU.
Muligheden for at få adgang til arbejdsmarkedet i de udviklede lande betragtes normalt som en stor fordel, og de store summer penge, der går tilbage til hjemlandene, bliver altid fremhævet i debatten som et argument for dette. Imidlertid er der et andet aspekt i de fakta, der er blevet præsenteret her, nemlig, at de udviklede lande ud over de fordele, de får af den billigere arbejdskraft, eksternaliserer nogle af de omkostninger, der er forbundet hermed. Det drejer sig om betydelige omkostninger, og de påhviler de samfund og stater, hvor arbejderne kommer fra.
I den forbindelse må samhørigheds- og solidaritetspolitikkerne mellem medlemsstaterne ikke betragtes som en uegennyttig hjælpeindsats fra de rige lande til de fattige. Disse politikker er absolut en nødvendighed, en form for retfærdighed, der skal sikre, at Den Europæiske Union fortsat holder fast ved sine værdier og bevarer borgernes tilslutning til disse værdier.
Nicodim Bulzesc
(EN) Fru formand! I forbindelse med denne debat vil jeg gerne benytte lejligheden til at fremhæve et andet aspekt med tilknytning til de allerede nævnte problemer. Jeg var for nylig PPE-DE-Gruppens skyggeordfører for betænkningen om uddannelse af indvandrerbørn. Denne betænkning tog udgangspunkt i Kommissionens meddelelse om "Migration og mobilitet: udfordringer og muligheder for uddannelsessystemerne i EU".
Dette dokument var meget velstruktureret og opsummerede ganske glimrende problemerne i forbindelse med migration og uddannelse. Det manglede imidlertid ét aspekt, nemlig situationen for de tusinder af europæiske børn, der efterlades alene i hjemlandet, mens forældrene tager til et andet europæisk land for at arbejde, også kaldet "forældreløse migrantbørn", som der findes næsten 350 000 af i mit land.
Jeg har allerede fremsat en skriftlig forespørgsel til Kommissionen om dette emne, men vil gerne benytte lejligheden til at stille dette spørgsmål igen. Jeg vil derfor bede kommissæren sige os, om Kommissionen mener, at dette udelukkende er et anliggende for de nationale regeringer, eller om der er behov for en europæisk indsats på dette område. I bekræftende fald, hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet eller agter at træffe med henblik på at hjælpe disse børn, mens de er i den skolesøgende alder?
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Fru formand! Man siger i Rumænien, at en velopdragen mand har tilbragt "sine første syv år derhjemme". Små børn skal være sammen med deres familie under deres forældres opsyn og omsorg. Forældre, der beslutter at rejse midlertidigt til udlandet for at arbejde, skal hurtigst muligt støttes i deres bestræbelser på at genforene familien.
I mange medlemsstater tilbyder skolerne modersmålsundervisning. I nogle medlemsstater har familier, der har opholdt sig illegalt, faktisk været i stand til at legalisere deres situation, hvis de havde børn, der var registreret i skolesystemet, og de har oven i købet fået en lejlighed i det sociale boligbyggeri.
Børn er det mest dyrebare, et samfund har, og det er vores pligt at sørge for, at de får en harmonisk opvækst. Skoleundervisning, kærlighed og børnenes integration i samfundet er vigtige betingelser for, at det sociale Europa bliver i stand til at byde alle dets borgere lige vilkår.
Jeg takker fru Plumb for dette initiativ. Det er et aktuelt emne af meget stor betydning for fremtiden. Jeg gratulerer.
Anna Záborská
(SK) Fru formand! Når arbejdstagere tager til udlandet for at arbejde, bliver børnene ofte ofre for deres familiers forbedrede økonomiske situation. Den tidligere Tjekkoslovakiske Republik oplevede en bølge af udvandring i mellemkrigstiden, hovedsagelig til USA. Disse udvandrere levede imidlertid under ekstremt fattige forhold i hjemlandet. Og selv om børnene midlertidigt blev efterladt hos den ene forælder, var det normalt kun i en begrænset periode.
I det aktuelle forbrugersamfund og med de traditionelle familiemønstre i opløsning ser vi betydeligt flere tragiske tilfælde. Det er som regel ikke ekstrem fattigdom, der ligger til grund for, at forældrene tager til udlandet for at arbejde. Den ene eller begge forældre vender ofte aldrig tilbage, og nogle er ligeglade med deres børns skæbne, som blot kan håbe på, at nære slægtninge vil tage sig af dem.
Vi bør inddrage dette aspekt i den regionale udviklingspolitik og bestræbe os på at fjerne regionale forskelle, især i de nye medlemsstater.
Vladimír Špidla
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg synes, at forhandlingen klart har vist, at dette er et vigtigt emne, som vi må arbejde videre med, uanset om der på et givet tidspunkt foreligger tilstrækkeligt detaljerede oplysninger til at komme med en endelig udtalelse eller ikke. De oplysninger, der foreligger, er dog tilstrækkeligt overbevisende til, at det står klart, at vi må behandle spørgsmålet og gøre en aktiv indsats. Jeg har meddelt, at Kommissionen allerede har forberedt en række undersøgelser, hvoraf den ene vil være afsluttet ved årets udgang. Jeg mener også, at det er klart, at det hovedsagelig må være medlemsstaterne, der skal reagere her, eftersom familiepolitik generelt er et medlemsstatsanliggende. Selvfølgelig vil der utvivlsomt også være muligheder inden for selve EU, da spørgsmål i forbindelse med vandrende arbejdstagere også vedrører social sikring, overførsel af sociale ydelser og en række andre forhold. Mit svar på Deres spørgsmål vil således være, at det frem for alt er et anliggende for medlemsstaterne, men at EU vil spille en rolle, som i mine øjne slet ikke er ubetydelig.
Formanden
Jeg har modtaget et forslag til beslutning indgivet i henhold til forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag den 12. marts 2009.
