Mindeord
Formanden
Forhenværende medlem af Parlamentet, hr. Bettino Craxi, afgik i går ved døden i Hammamet i Tunesien. Bettino Craxi var medlem af Parlamentet fra 17. juli 1979 til 20. august 1983 og fra 25. juli 1989 til 30. april 1992. Hr. Craxi var endvidere formand for Rådet, idet han var Italiens statsminister fra 4. august 1984, indtil han fratrådte den 3. marts 1987. Jeg anmoder om, at Parlamentet iagttager et minuts stilhed til hans minde.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
(Protokollen godkendtes)

Stevenson
Hr. formand, jeg har en bemærkning, inden vi starter på fiskeriforhandlingerne. De ærede medlemmer har muligvis hørt om den forfærdelige tragedie, hvor et skotsk fiskerfartøj gik ned med alle syv besætningsmedlemmer. Solway Harvester sank med mand og mus, under fiskeri efter kammuslinger nær Isle of Man. De syv besætningsmedlemmer kom fra den lille landsby Whithorn og omkringliggende småsamfund i Galloway i det sydvestlige Skotland.
Jeg ved, at jeg taler på vegne af alle otte skotske parlamentsmedlemmer og alle kolleger her i Parlamentet, når jeg beder Dem om at sende en kondolenceskrivelse til den skotske premierminister Donald Dewar. I forbindelse med de kommende fiskeriforhandlinger kan denne tragedie ses som en sørgelig og betimelig påmindelse til os alle om, at gode mænd og kvinder hver dag sætter livet på spil i et af verdens farligste erhverv for at skaffe os fisk på bordet.
Jeg håber, at formanden vil følge denne opfordring.

Formanden
Hr. Stevenson, jeg anmoder naturligvis formanden om at sende brevet.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, som formand for Fiskeriudvalget og således på vegne af alle udvalgets medlemmer vil jeg stille mig solidarisk med den forespørgsel, som vores kollega fra Skotland, hr. Stevenson, netop er kommet med. Jeg kan meddele Dem, at der for nylig desværre også skete en ulykke med en galicisk fiskerbåd, Ros Alcedo, med galicisk og portugisisk mandskab, da den brød i brand i farvandet ud for El Gran Sol. Desværre sker disse ulykker hyppigere, end vi alle skulle ønske, og derfor vil jeg minde om, at vores udvalg har anmodet om at få lov til at udarbejde en initiativbetænkning om årsagerne til ulykkesrisikoen og til fiskeerhvervets farefuldhed. Jeg håber, vi får tilladelse til at udarbejde denne betænkning, for dette forpinte erhverv har virkelig brug for støtte fra Europa-Parlamentet og fra os alle.

Formanden
Mange tak, hr. Valera.

Resultaterne af de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden (1997)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0096/1999) af Cunha for Fiskeriudvalget om årsberetningen fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om resultaterne af de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden ved udgangen af 1997 (KOM(1999) 175-C5-0109/1999 - 1999/2112(COS)).
I den anledning har hr. Hudghton anmodet om ordet.

Hudghton
Jeg håber, at parlamentsmedlemmerne forstår min stærke interesse i denne sag. I henhold til forretningsordenens artikel 144 ønsker jeg på vegne af Verts/ALE-gruppen at henvise betænkningen af Cunha til fornyet udvalgsbehandling. I mandags satte min kollega hr. MacCormick spørgsmålstegn ved antageligheden af dele af punkt 6 i betænkningen af Cunha, og det drejer sig bl.a. om nogle meget vigtige emner, der meget vel kan blive taget op igen i dag. Men inden vi når så langt, mener jeg også, at der er vigtige politiske og praktiske spørgsmål i forbindelse med forslagene i punkt 6.
Det vil være i alles interesse at forsøge at opnå konsensus vedrørende dette emne. Det kan derfor være meget nyttigt for alle parter med en fornyet behandling i Fiskeriudvalget samt eventuelt en udtalelse fra Udvalget om Retlige Anliggender.
I lyset af tvivlen og kontroverserne i forbindelse med punkt 6 vil en fornyet behandling også give mulighed for fornyet høring af både industrien og vores eksperter i Kommissionen og andre steder. Jeg vil foreslå en afstemning om at få dette forslag henvist til fornyet udvalgsbehandling, inden det atter præsenteres for Parlamentet. I givet fald ser jeg gerne, at der bliver tale om afstemning ved navneopråb.

Formanden
Hr. Hudghton, De anmoder om henvisning til fornyet udvalgsbehandling i Fiskeriudvalget i henhold til forretningsordenens artikel 144. De gældende regler herom er velkendte. Ved sådan en anmodning kan ordet føres af én tilhænger, én modstander og om nødvendigt af udvalgets ordfører eller formand. Er der tilhængere af den netop indgivne anmodning?

MacCormick
Hr. formand, som hr. Hudghton sagde, og som parlamentsmedlemmerne vil huske, sagde jeg i et indlæg i mandags, at jeg finder en del af denne betænkning uantagelig på grund af manglende retsgrundlag. Der er her tale om et "dommedagsvåben", og jeg vil være ked af at bruge det, hvis der findes en mere enkel metode til at tage spørgsmålet op til fornyet overvejelse, inden det atter præsenteres for Parlamentet.
Det er et meget vigtigt punkt. Sådan som jeg og mange af mine kolleger læser punkt 6 i betænkningen af Cunha, handler det i virkeligheden om en desavouering af princippet om relativ stabilitet, der siden 1983 har udgjort grundlaget for den fælles fiskeripolitik, og som kommissær Fischler i forbindelse med sin parlamentshøring kaldte for grundlæggende for den fælles fiskeripolitik. Indførelsen af en ordning med kvotesanktioner vil i høj grad desavouere dette princip, hvilket punkt 6 handler om. Det bør henvises til fornyet behandling, både i Fiskeriudvalget og i Udvalget om Retlige Anliggender. Jeg skal med glæde anmode Parlamentet om at støtte forslaget fra hr. Hudgton.

Fraga Estévez
Hr. formand, jeg er imod det fremsatte forlag.
For det første fordi Cunha-betænkningen er en betænkning, som er blevet vedtaget med flertal af Fiskeriudvalget. Og ikke alene det. Filosofien i denne betænkning er den, Europa-Parlamentet traditionelt har haft i de successive betænkninger om evaluering af de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden (FUP).
Og for at svare på hr. MacCormicks konkrete spørgsmål om, hvorvidt punkt 6 angriber princippet om relativ stabilitet eller ej, kan jeg meddele Dem, at punkt 6 ikke på nogen måde angriber princippet om relativ stabilitet. Det foreslår blot en midlertidig suspension af kvoter som en mulig sanktion over for dem, der ikke overholder FUP, som netop er dem, der skader ressourcerne mest. Denne suspension af kvoter er ikke nogen definitiv suspension, og den betyder heller ikke, at der sker en overførsel af nogle medlemsstaters kvoter til andre medlemsstater.
Kort sagt opretholder man princippet om relativ stabilitet, og man opretholder fordelingsnøglerne i princippet om relativ stabilitet, og det er det, der skræmmer nogle. Derfor kan jeg fortælle Dem, at der ikke er den mindste fare for, at et sådant princip, der er et helligt princip i den fælles fiskeripolitik, angribes. Man foreslår blot alvorlige sanktioner, som kan effektivisere forsvaret af ressourcerne. Og eftersom disse sanktioner gør meget ondt, er der nogle, der beklager sig

Cunha
Jeg vil gerne ganske kort sige, at der ikke er blevet sat spørgsmålstegn ved princippet om relativ stabilitet af den simple årsag, at der ikke er blevet overført kvoter mellem medlemsstaterne, det har der ikke været tale om. På den anden side taler vi om en midlertidig reduktion af kvoterne for at tvinge medlemsstaterne til at opfylde målsætningerne for FUP. Dette står endnu mere klart med vedtagelsen af ændringsforslag 3 af hr. Ford, som jeg som ordfører foreslår, at man stemmer for. For det andet vil jeg gerne sige, at formålet med punkt 6 i min betænkning netop går ud på at gøre Den Europæiske Union opmærksom på, at der bør skabes et effektivt sanktionssystem, for hvis vi ikke får nogle sanktioner, som tvinger landene til at opfylde målsætningerne for FUP, så har FUP ikke været noget værd, og, hvad der er værre endnu, det vil blive et instrument, som diskriminerer mellem de medlemsstater, der opfylder målsætningerne og reducerer deres fiskerflåder, og dem, der ikke opfylder målsætningerne, og som ikke bliver straffet.

Formanden
Vi går nu over til afstemning om anmodningen om henvisning til fornyet udvalgsbehandling i Fiskeriudvalget. Afstemningen foregår ved navneopråb.
(Forslaget forkastedes)
Punktet bliver på dagsordenen.
Hr. MacCormick har ordet.

MacCormick
Hr. formand, i forretningsordenens artikel 143, stk. 1, står der følgende: "Ved påbegyndelsen af forhandlingen om et bestemt punkt på dagsordenen kan der stilles forslag om at afvise den pågældende sag af formelle grunde. Der stemmes straks om et sådant forslag." Jeg stiller forslag om, at punktet afvises af formelle grunde, og jeg anmoder om, at der straks stemmes om forslaget. Jeg er dybt skuffet over den tidligere argumentation.

Formanden
Hr. MacCormick, også her gælder reglerne om, at en tilhænger og en modstander kan føre ordet. Hvem stemmer i henhold til forretningsordenens artikel 143 for dette forslag om ikke at behandle dette punkt til dagsordenen på grund af dets uantagelighed?

Hudghton
Hr. formand, det glæder mig at kunne støtte min kollegas forslag om uantagelighed, det vil sige afvisningen af punkt 6 i betænkningen af formelle grunde. Der er tilstrækkelig tvivl om lovligheden af de automatiske kvotereduktioner til, at punkt 6 - ikke resten af betænkningen - kan afvises af formelle grunde.

Fraga Estévez
Hr. formand, det overrasker mig, at nogle medlemmer igen angriber med det samme argument, som blev brugt tidligere, for det sidste punkt var også et spørgsmål om, hvorvidt punkt 6 kunne antages. Jeg mener, at flertallet af parlamentarikerne har gjort det klart, at vi går ind for dette punkt, og vi har allerede stemt om det. Jeg kan godt gentage de samme argumenter, hvis De ønsker det. Dette punkt 6 går ikke imod princippet om relativ stabilitet, for man respekterer princippet, og man respekterer fordelingsnøglerne. Den forrige taler siger, at der er tvivl. Man skal være sikker i sin sag for at kunne sige, at man afviser punkt 6. Hvis han er i tvivl, må han få afklaret det først. Jeg er overhovedet ikke i tvivl, hr. formand, og Parlamentet har givet udtryk for samme opfattelse.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen i forbindelse med det, der er blevet sagt her. Vi har allerede stemt om indholdet. Vi har stemt om, hvorvidt et af principperne i punkt 6 kunne antages eller ej. Et stort flertal har forkastet at henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling og mente dermed, at dette punkt kunne antages. Vi kan ikke, med denne spidsfindighed, stemme igen om det samme spørgsmål og sige, at man nu skal anvende artikel 143, og dertil fremføre samme grund til manglende antagelighed. Og jeg kan fortælle Dem, at artikel 143 handler om manglende antagelighed således at forstå, at det skyldes formelle grunde: Fordi det ikke var på dagsordenen, fordi der manglede sprogversioner osv., men ikke på grund af indholdet, og endnu mindre hvis det er blevet drøftet, og man har stemt om det. Vi kan ikke endnu en gang fremsætte en bemærkning til forretningsordenen og bruge en anden artikel, når Parlamentet allerede har afgjort spørgsmålet om indhold og har sagt, at det ikke skal henvises til fornyet udvalgsbehandling. Derfor nytter det ikke noget at komme med flere parlamentariske filibuster-spidsfindigheder, og jeg tror, spørgsmålet nu må være afgjort, som det blev afgjort af flertallet i Parlamentet, der har udtalt sig.

Formanden
Jeg sammenfatter situationen. Der foreligger nu et andet forslag i henhold til en anden artikel i forretningsordenen, og som formand skal jeg indvillige i dette. Spillereglerne er klare. En tilhænger, en modstander og udvalgets formand har ført ordet herom.
Jeg giver ordføreren, hr. Cunha, ordet, inden vi går over til afstemning ved navneopråb.

Cunha
Hr. formand, jeg vil hverken tage parti for eller imod, men kun sige, at vi her er med i en farce, og jeg beder Dem om at læse forretningsordenen grundigt, for der er allerede blevet stemt om det, som vores kollega beder om. Det er meget alvorligt, hvis vi stemmer igen med henvisning til artikel 143. Dette er en utilstedelig farce.

Barón Crespo
Hr. formand, Parlamentet har udtalt sig tydeligt om dette emne, og man kan ikke stemme to gange om det samme spørgsmål. Jeg henleder Deres opmærksomhed på denne kendsgerning, for det er et princip, vi altid har respekteret. Og formandens nuværende opførsel er helt uacceptabel.

Formanden
Det beklager jeg, hr. Barón Crespo. Jeg har forståelse for Deres holdning, men det er alligevel ikke helt rigtigt. Der blev for lidt siden stemt i henhold til artikel 144, som omhandler henvisning til fornyet udvalgsbehandling. Den afstemning er overstået, og henvisningen til fornyet udvalgsbehandling blev forkastet. Punktet bliver altså på dagsordenen. Derefter, og det kan De ikke bebrejde mig, blev der indgivet et andet forslag om at erklære punktet til dagsordenen og betænkningen uantageligt. Det er en anden artikel, nemlig forretningsordenens artikel 143.
(Forslaget forkastedes)

Cunha
Hr. formand og kære kolleger, Europa-Kommissionens beretning om det første år i gennemførelsesperioden for den fjerde generation af de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden, det såkaldte FUP IV, for perioden 1997-2001, viser, at Fællesskabets fiskerflådes kapacitet i 1997 blev reduceret med 2% med hensyn til BRT og 3% med hensyn til maskinkraft.
Den 1. januar 1998 lå Fællesskabets flåde allerede næsten 16% under de endelige målsætninger for FUP IV med hensyn til maskinkraft og 7% under med hensyn til BRT.
Men denne tilsyneladende optimistiske helhedsvurdering af FUP's effektivitet som instrument til tilpasning af Fællesskabets fiskerflådes størrelse til de disponible fiskeressourcer må dog tages med visse alvorlige forbehold. Det første drejer sig om vanskelighederne med at sammenligne målene og målsætningerne for FUP III og FUP IV på grund af ændringen i kriterierne for måling og opdeling af fiskerflåderne i kategorier. Det andet forbehold, som vi finder vigtigt, er, at vi fortsat har forskellige kriterier for måling i de enkelte medlemsstater, hvilket gør det vanskeligt at sammenligne vurderingerne. Jeg må desuden sige, at Kommissionen faktisk selv kommer med en advarsel i beretningen om den ringe pålidelighed af de oplysninger, vi får.
Det tredje forbehold vedrørende denne tilsyneladende optimistiske vurdering i beretningen er det, der drejer sig om det faktum, at disse målsætninger er blevet opfyldt meget forskelligt i medlemsstaterne, hvor der er to, der ikke opfylder disse målsætninger, og en, som indsender oplysningerne på en lidet acceptabel måde. Og i modsætning hertil er der medlemsstater som f.eks. Portugal, Spanien, Danmark, Irland eller Det Forenede Kongerige, som allerede opfylder målsætningerne, eller som for Portugals vedkommende er nået endnu længere end de endelige målsætninger, der er fastsat for FUP IV.
Det er derfor, at jeg især foreslår to typer foranstaltninger i min betænkning. Den første type foranstaltninger består i en harmonisering og homogenisering af kriterierne for måling og opdeling af flåderne i kategorier for at kunne foretage en sammenlignelig, præcis og kontinuerlig vurdering af Fællesskabets flåde i de enkelte medlemsstater. Og dette er fundamentalt for FUP's effektivitet. Den anden type foranstaltninger vedrører behovet for at udstyre os med nogle fællesskabsregler, som især skal fastsætte et effektivt sanktionssystem. Det er i denne forbindelse - og kun i denne - at jeg som eksempel - og det bør jeg understrege - i min beretning foreslår, at kvoterne for de medlemsstater, som ikke opfylder målsætningerne, reduceres for at tvinge dem til at opfylde målsætningerne.
Derfor fandt jeg det fornuftigt at acceptere ændringsforslag 13 af hr. Ford, som understreger, at denne reduktion skal være midlertidig. Jeg understreger, at der ikke her er tale om en kvoteoverførsel mellem medlemsstaterne eller nogen overtrædelse af princippet om relativ stabilitet, men at det kun er en midlertidig reduktion for politisk at tvinge landene til at opfylde FUP. Dette er fundamentalt, for det er påvist, at de finansielle sanktioner inden for FIUF ikke er noget værd. Hvis det ikke forholder sig sådan, har medlemsstaterne ikke noget incitament til at opfylde de fastsatte målsætninger. På den anden side skaber vi, når nogle opfylder målsætningerne og andre ikke gør det, og vi ikke straffer dem, som ikke opfylder målsætningerne, rent faktisk en alvorlig forskelsbehandling mellem medlemsstaterne i forbindelse med anvendelsen af den fælles fiskeripolitik og straffer nogle fiskere mere end andre. Endelig vil jeg nævne, at hvis disse to typer foranstaltninger, der foreslås i min betænkning, ikke konkretiseres, så vil de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden ikke alene ikke være noget værd, absolut intet, men hvad værre er, de vil være et diskriminerende og konkurrenceforvridende element for medlemsstaterne, rederne og fiskerne. Og i så tilfælde ville det være bedre at afskaffe dem.

Fraga Estévez
Hr. formand, igen i år har vi fået Kommissionens beretning om medlemsstaternes opfyldelse af flådens omstruktureringsforanstaltninger for år 1997. Og igen i år er det forbavsende, at Kommissionen har kunnet udarbejde en beretning med det data-galimatias, som nogle medlemsstater indsender, og som, endnu en gang, efter vores mening, gør det til et nærmest ubrugeligt dokument.
I Kommissionens beretning ser vi, at medlemslandene inddeles i fire grupper for så vidt angår opførsel i forbindelse med forpligtelserne til at opfylde de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden (FUP). Ud over at opfylde de globale kriterier for omstrukturering af flåden, sender nogle få lande harmoniserede data, som fællesskabsloven i øvrigt kræver. Andre, og det er flertallet, sender stadig data, hvor de blander GT og BRT sammen, hvilket gør det meget svært at bedømme, hvorvidt de opfylder kravene om nedbringelse af tonnage. I en tredje gruppe er der to medlemsstater, som overhovedet ikke opfylder FUP's samlede målsætninger. Og til sidst er der en tredje medlemsstat, som tillader sig den luksus ikke at sende en eneste oplysning, og det har landet undladt at gøre i tre år.
Dette betyder en utålelig diskriminering, ikke alene blandt de lande, der opfylder de globale målsætninger, på bekostning af at skulle pålægge deres flåde at bringe store ofre, men ligeledes blandt de lande, der, selvom de ikke opfylder målsætningerne, i det mindste respekterer pligten til at indberette deres data, hvorefter de pålægges sanktioner på grund af den manglende opfyldelse af målsætningerne.
Det sker der ikke med en medlemsstat, der foragter alle gældende fællesskabsregler på området og har skjult sine data i løbet af tre på hinanden følgende år, og som man, eftersom man ikke kender til landets tal, ikke engang kan pålægge sanktioner. Dette er svindel i en sådan grad, at vi kun med stor ansvarsfølelse kan fortsætte med at opfordre de medlemsstater, der opfylder målsætningerne, til at blive ved med at tilpasse deres flåde til de eksisterende ressourcer og ikke omvendt.
Det triste resultat er, at vi stadig pålægger disse pligter, selvom vi i dag faktisk ikke ved, hvor mange både fællesskabsflåden består af, og langt mindre, hvor stor tonnage den har. Hertil har Kommissionen informeret, at der i næste måned vil blive stillet en ekspertundersøgelse til rådighed om målingerne af flåden i alle medlemsstaterne, på nær én, og jeg vil så gerne vide, om det drejer sig om den sædvanlige medlemsstat.
Vil det sige, at hr. Cunha, næste år og de kommende år, endnu en gang skal fremlægge en af sine fremragende betænkninger om evalueringen af opfyldelsen af FUP for os og endnu en gang advare om den risiko, man løber, når nogle medlemsstater stadig mener, at beskyttelsen af fællesskabsressourcerne altid er noget, de andre må tage sig af?
Hr. formand, denne situation må få en ende. Og derfor beder vores ordfører, af gode grunde, om sanktioner i form af reduktion af fiskekvoter, ikke alene for de lande, der ikke opfylder målsætningerne, men også for de lande, der stædigt fastholder okkultisme og svindel.
Det er rigtigt, at sanktionerne i det nye FIUF betyder et skridt i den rigtige retning, men det er ikke tilstrækkeligt til at undgå en situation med manglende opfyldelse, der allerede har varet for længe. Derfor støtter vi ordførerens anmodning om foranstaltninger, der virkelig er afskrækkende. Vi mener, i modsætning til andre, at denne form for afstraffelse er helt rimelig. Først og fremmest fordi situationen er nået til et punkt, hvor det er nødvendigt at slå ned, hvor det gør mest ondt. For det andet, fordi den manglende opfyldelse af FUP truer ressourcerne, selvom kvoterne ikke medtages i strukturpolitikken. Og beskyttelsen af ressourcerne er jo den endelige målsætning med den fælles fiskeripolitik.
Hr. formand, efter det, der skete her til morgen, vil jeg gerne sige følgende: Selvom jeg altid har været overbevist om, at hr. Cunhas betænkninger og forslag vedrørende dette emne var gode, er jeg denne gang endnu mere overbevist, og jeg synes, han virkelig har ramt et ømt punkt. Jeg ville ønske, at de to andre institutioner, som er dem, der skal træffe beslutninger desangående, kunne indse, at anvendelsen af effektive sanktioner virkelig kunne løse problemet med flådens overmål, som vi for indeværende har i Fællesskabet, og dermed ville vi beskytte vores ressourcer og især vores fiskere.

Miguélez Ramos
Hr. formand, kære kolleger, den fælles fiskeripolitik er for mig, i bund og grund, en samling regler, som alle aktører bør overholde. Lad os forestille os et spil skak, hvor en spiller flytter løberne på tværs - i overensstemmelse med spillereglerne - men at han så bruger hestene, som om de var tårne, og at han derudover lader, som om han kan blive ved med at spille, efter han er slået "skakmat". Lad os derudover forestille os, at dommeren i spillet kigger den anden vej. For mig er det stort set det, den tidligere Kommission gjorde. Vi stoler på, at den nuværende Kommission klarer sin opgave som traktatens vogter, og at den ikke "lader sig tage ved næsen".
Bevarelsen af fiskeressourcerne afhænger netop af respekten for de aftaler, der er indgået omkring den samlede tilladte fangstmængde og kvoterne, hvileperioderne og de forpligtelser, som landene har indgået for at reducere deres flåder. Hvis nogen fjerner et kort fra dette skrøbelige korthus, som vi alle i fællesskab er med til at bygge op, falder korthuset sammen, mine damer og herrer.
Opfyldelsen af FUP er et ufravigeligt krav for at sikre sig balancen mellem ressourcerne og flådens kapacitet. Graden af de forskellige medlemsstaters opfyldelse af de forpligtelser, de har indgået i forbindelse med FUP, strækker sig, som denne betænkning viser, fra A til Z.
I denne første betænkning omtales lande, der med store økonomiske og sociale bestræbelser, og med store bestræbelser fra deres fiskerflåder og disses besætninger, har overholdt forpligtelserne mere end korrekt. Det anerkender Kommissionen og hr. Cunha i sin betænkning.
Jeg vil gerne lykønske hr. Cunha med hans fremragende betænkning. Han forklarer ligeledes, i hvilken grad nogle medlemsstater ikke overholder forpligtelserne, og fordømmer den tydelige manglende vilje fra andre lande, som derudover nægter at indberette pålidelige data. Som ordføreren siger, forekommer det ufatteligt, at Kommissionen har været så overbærende med et land, der i årevis ikke har indberettet troværdige oplysninger om sin flådes tilstand. Det har sandsynligvis været muligt på grund af en svag politisk situation i den tidligere Kommission.
Men der er også andre grunde, som jeg vil henvise til, og som påhviler Kommissionen og medlemsstaterne, for det er nødvendigt, at begge, i denne nye etape, gør sig bestræbelser på at harmonisere de referencekriterier, der gælder for at måle fartøjernes tonnage og maskineffekt. Kun sådan kan vi undgå, at nogle kan gøre grin med reglerne, hvilket er det, der sker nu. Kommissionen skal ligeledes - som hr. Cunha siger i sin betænkning - være mere striks med segmenteringskriterierne for de forskellige nationale flåder, forbedre fastlæggelsen af de geografiske områder og anvende sin sanktionsevne, selvom det er midlertidigt, for at tvinge landene til at overholde deres forpligtelser, for så vidt angår reduktionen af flåden.
Vi socialdemokrater kræver, at Kommissionen, her i Parlamentet, forpligter sig til at sætte en stopper for ikke alene denne overbærenhed med den manglende opfyldelse af FUP, men også for den manglende gennemsigtighed i visse lande, der med sin opførsel ikke gør andet end at skade de andre lande, der gør alt, hvad de kan, for at overholde alle de målsætninger, der er fastsat af FUP.
Kommissionen bør udøve sin kompetence og vogte over fællesskabsinteresserne.

Busk
Hr. formand, må jeg indledningsvis gratulere hr. Cunha med en glimrende betænkning, som vi i det store hele kan støtte. Vi ser med stor alvor på Kommissionens bemærkninger i årsberetningen om resultaterne af de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden i Fællesskabet. Det skal også her bemærkes, at beretningen er fra 1997, og at vi i dag skriver 2000. Årsberetningen er præget af en række ændringer i referencegrundlaget og dermed komplicerede evalueringer omkring målingerne, som bliver endnu mere skrøbelige, fordi ikke alle medlemslandene overholder programmerne. Nogle lande opfylder de endelige målsætninger for FUP IV, og andre lande tøver eller er meget bagud. Der tales endvidere om, at der ikke foreligger pålidelige data fra andre lande. Det er vigtigt at påpege, at der måske er store unøjagtigheder, da der ikke eksisterer ensartede sammenligningskriterier.
Hr. Cunha henviser i sin betænkning til, at målet med de flerårige udviklingsprogrammer er at skabe balance imellem de disponible fiskeressourcer og den fælles fiskerflådes indsats. Det understreges, at en væsentlig reduktion af fiskerflåden er en forudsætning for at sikre en bæredygtig udvikling inden for sektoren. Her tænker jeg ikke mindst på de unge, der skal starte op. Jeg tænker på investeringer i nye fartøjer. Det er ligeledes en klar forudsætning, at det socioøkonomiske offer på en retfærdig måde skal fordeles ligeligt imellem medlemsstaterne.
Vi er bekymrede over, at en række af medlemsstaterne er forsømmelige - ja næsten ligegyldige - med at indberette pålidelige data om deres fiskerflådes status. Det er endvidere meget synligt, at der fra en række medlemslandes side vises endog ringe interesse for at reducere fiskerflådens kapacitet i overensstemmelse med programmernes målsætning og beslutninger.
Fiskeriudvalget opfordrer Kommissionen og medlemslandene til at vedtage ensartede og sammenlignelige kriterier for målinger, og det må være et absolut krav. Kommissionen opfordres endvidere til at øge kontrollen med de udviklinger, der sker i medlemslandenes flåder. Det støtter vi også fuldt ud. I forlængelse af den skærpede kontrol opfordres Kommissionen til at iværksætte og i givet fald skærpe aktioner, den har iværksat, for at tvinge medlemsstaterne til at opfylde bestemmelserne om en reduktion af fiskerflåden. Det kan ske i form af afslag på støtte til fornyelse og modernisering af fiskerflåden og i form af sagsanlæg ved EU-Domstolen.
Hr. Cunha foreslår, at medlemsstaternes manglende indberetning af data kan medføre en reduktion af fiskekvoterne. Det mener vi ikke er den rigtige måde, da vi ikke mener, at fiskerne skal straffes, fordi medlemslandene udviser sløseri. Til dette ændringsforslag har vi bedt om opdelt afstemning. Ligeledes har vi anmodet om opdelt afstemning i forbindelse med henvisningen til relativ stabilitet, da vi mener, man her får blandet tingene sammen på en måde, der kan risikere at skævvride princippet, som er fastlagt i traktaten.

McKenna
For at sætte denne forhandling i perspektiv bør vi huske på, at det nuværende flerårige udviklingsprogram - fjerde generation - ikke lever op til de videnskabelige råd fra Lassen-udvalget, der anbefalede en stor reduktion af EU's fiskerflåde, for at fiskebestandene kan komme sig. Rådet kunne ikke acceptere, at den endelige ordning kun indeholder bestemmelser om relativt beskedne reduktioner. Den samlede EU-fiskerflåde skal således kun nedskæres med 2,3% målt i tonnage og 3% målt i kapacitet i løbet af programmets femårige løbetid.
Som det fremgår af Kommissionens beretning, lå den samlede EU-flåde i starten af 1998 - det vil sige efter kun ét år - allerede langt under disse mål. Det er ikke et udtryk for, at medlemsstaterne har været specielt gode, men for, at de krævede nedskæringer var meget beskedne og langt mindre end nødvendigt. Ikke desto mindre - og det er det reelle stridspunkt - har mange medlemsstater ikke overholdt bestemmelserne, og mange af fiskerflåderne er alt for store. Hvad gør man med de medlemsstater, der sætter sig over fællesskabsretten og lader hånt om deres forpligtelser?
Kommissionen har foreslået flere ting: Den kan tilbageholde strukturfonde, men det er kun et brugbart redskab, hvis medlemsstaterne faktisk udnytter disse fonde. Den kan retsforfølge medlemsstaterne, men det er tidkrævende, dyrt og vanskeligt. I sit forslag om den nylige fornyelse af FIUF foreslog Kommissionen, at medlemsstater, der ikke overholder bestemmelserne, skal nægtes adgang til at fiske under tredjelandsfiskeriaftaler. Som man kunne forvente, blev forslaget forkastet af Rådet.
Der skal findes et effektivt middel til at overtale eller tvinge medlemsstaterne til at overholde deres retlige forpligtelser. Hr. Cunha bad Kommissionen om at overveje kvotesanktioner, hvis målene under det flerårige udviklingsprogram ikke respekteres. Nogen ser dette som et brud på princippet om relativ stabilitet, men vi skal huske på, at den relative stabilitet kun er ét af principperne i den fælles fiskeripolitik. Ifølge grundforordningen skal Fællesskabets forvaltningssystemer også fremme en permanent balance mellem ressourcer og deres udnyttelse. Med andre ord har nulkvotens relative stabilitet ikke den store værdi, hvis alle fiskebestandene lider overlast.
Vi mener, at man i det mindste bør overveje forslaget nøje. Der er allerede et fortilfælde i forordning nr. 847/96 om flerårige kvoter. Ifølge denne forordning reduceres en medlemsstats kvote det efterfølgende år, hvis det overskrider sine fiskerikvoter på visse områder, ikke blot med den overfiskede mængde, men med en ekstra mængde, der stiger i forhold til overfiskeriets omfang.
Det er helt klart en sanktion, men det er ikke blevet opfattet som værende i strid med den relative stabilitet. Hr. Cunhas forslag kunne være lidt mere præcist formuleret, så det klart fremgår, at der ikke bliver tale om en permanent, men en tidsbegrænset reduktion. Det er grunden til, at vi vil støtte PSE's ændringsforslag, hvor ordet "midlertidig" optræder. Jeg er overbevist om, at alle ønsker at sikre sig, at medlemsstaterne overholder lovgivningen.

Figueiredo
Hr. formand, analysen af det første år i gennemførelsesperioden for den fjerde generation af de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden viser, at situationen er meget forskellig i medlemsstaterne. Mens nogle lande ikke opfylder de fastsatte målsætninger eller indsender pålidelige oplysninger, er der andre, der ikke alene opfylder målsætningerne, men endog når videre end de anførte målsætninger, som det er tilfældet med Portugal.
Ved begyndelsen af 1998 lå Fællesskabets fiskerflåde således allerede under de endelige målsætninger for FUP, både udtrykt i BRT (med minus 16%) og i maskinkapacitet (med minus 7%). Men mens Frankrig og Holland endnu ikke har opfyldt målsætningerne for FUP, og man ikke kender tallene for Italien, ligger Portugal ikke alene over det europæiske gennemsnit med en reduktion på 38% i BRT og 21% i maskinkraft, men er det land, som har reduceret sin fiskerflådes fangstindsats mest, og det har betydet oplægninger og tab af arbejdspladser og er en trussel mod næsten 180 vigtige samfunds eksistens.
Der er altså en tydelig uligevægt i fiskeriets situation inden for Den Europæiske Union, selv når man tager hensyn til den forsigtighed, det er nødvendigt at udvise ved analysen af de oplysninger, der fremlægges i beretningen, sådan som det understreges af ordføreren.
For Portugal er den nuværende situation særlig alvorlig, og den skyldes grundlæggende en fælles fiskeripolitik, som ikke tager hensyn til den enkelte medlemsstats særegenheder, selvom der også er et nationalpolitisk ansvar for at blive klassens duks ved at opfylde de europæiske regler.
I dag er det klart, at en fiskeripolitik, der er baseret på en ringe støtte til modernisering og fornyelse af fiskerflåden, på støtteforanstaltninger til oplægning af fartøjer og til ophør af aktiviteter, på arbejdsforholdene og fiskernes lave udbytte, sammen med en stærk ekstern konkurrence bidrager drastisk til at reducere den nationale fangstkapacitet og er ved at få de portugisiske fiskere til at flytte til andre landes fiskerflåder, nærmere bestemt til dem, der ikke opfylder målsætningerne for FUP og endog har forøget deres fangstkapacitet.
Der er altså behov for en tilbundsgående ændring af den fælles fiskeripolitik og ikke kun af det konkrete spørgsmål om FUP, med særlig hensyntagen til det enkelte lands særegenheder, med særlig støtte til fornyelse og modernisering af fiskerflåden i de medlemsstater, som allerede har opfyldt målsætningerne, med støtteforanstaltninger til sikring af fiskersamfundenes overlevelse, med en forbedring af fiskernes arbejds- og levevilkår og fastsættelse af udligningsgodtgørelser for perioder med fangstforbud, som det er tilfældet med forbuddet mod fangst af sardiner i Portugal, eller for eventuelle andre nødvendige reduktioner i fangstperioden.

Berthu
Hr. formand, gennemførelsen af det fjerde flerårige udviklingsprogram for fiskerisektoren frembyder en række vanskeligheder. Fiskerisektoren har allerede gennemført en betydelig tilpasning af fiskerflådens fangstkapacitet. Kommissionen kræver ikke desto mindre fortsat reduktion af kapaciteten. Der er imidlertid en grænse for flådereduktionerne, hvis det fortsat skal være muligt at finansiere investeringer i og sikre rentabel drift af havne og kommercielle infrastrukturer. Overskrides denne grænse, risikerer vi virksomhedsflytninger og en ganske urimelig reduktion af antallet af fiskerfartøjer, for så vidt som fangstkvoterne ikke overskrides. Vi må derfor undgå, at udviklingsprogrammer med fortsat reduktion af fiskerflåden bliver en fast bestanddel af den fælles fiskeripolitik.
UEN-gruppen kan med denne begrundelse ikke stemme for betænkningen af Cunha i dens nuværende form. Vores kollega Dominique Souchet har derfor fremsat fem ændringsforslag, som påpeger, at en tilpasning af fangstkapaciteten ikke nødvendigvis er ensbetydende med en bestandig systematisk reduktion. Vores målsætning er at sikre fiskerflådens fortsatte beståen i EU's medlemsstater. Ændringsforslagene peger endvidere på, at tredje og fjerde udviklingsprogram kun vanskeligt lade sig sammenligne, eftersom der i fjerde udviklingsprogram er indføjet nye elementer såsom fangstens sammensætning og fiskerfartøjernes art. Forslagene påpeger også, at det er vanskeligt for medlemsstaterne med kort frist at foretage de ønskede indberetninger, som kræver særdeles detaljerede og fyldige data.
UEN-gruppen kan ikke gå ind for punkt 6 i beslutningsforslaget. Europa-Parlamentet bør efter vores opfattelse ikke kræve, at yderligere reduktion af fangstkvoterne indgår blandt de mulige sanktioner i tilfælde af manglende opfyldelse af udviklingsprogrammerne eller manglende overholdelse af indberetningsproceduren. Der er efter vores opfattelse ikke hjemmel for sådanne sanktioner, og under alle omstændigheder vil det være i modstrid med det grundlæggende princip i de fælles udviklingsprogrammer, hvis mål ikke er at udrydde fiskerierhvervet i EU, men derimod at sikre dets overlevelse takket være en vis kontrol.
Endelig har den olieforureningskatastrofe, som for nylig har ramt Frankrig, foranlediget, at UEN-gruppen har stillet to ændringsforslag, som tager sigte på midlertidigt at fritage de ramte områder for yderligere flådereduktioner. Europa-Parlamentet har beskæftiget sig med katastrofen i denne mødeperiode. Vores kolleger fra UEN-gruppen, Dominique Souchet og Philippe de Villiers, har begge været i Vendée-området og har oplevet katastrofen på nært hold. De beretter om behovet for at iværksætte fælles hjælpeforanstaltninger omgående. Fiskerierhvervet vil selvsagt være påvirket af katastrofen i en periode. Gennemfører vi restriktive foranstaltninger over for fiskerierhvervet i EU uden hensyntagen til sådanne særlige omstændigheder, risikerer vi blot at stå over for yderligere katastrofer.

Farage
Hr. formand, mit parti er modstander af den fælles fiskeripolitik, fordi vi mener, at fiskeri udelukkende bør forvaltes af de enkelte medlemsstater. Jeg er derfor også modstander af det flerårige udviklingsprogram eller "skadeprogrammet", som vi har døbt det i Det Forenede Kongerige efter den velkendte sort/hvide fugl, der ukritisk dræber unger og optræder som tyv. Dette navn harmonerer meget godt med den britiske fiskeindustris opfattelse af den fælles fiskeripolitik. Men selv hvis jeg ikke var imod betænkningen af Cunha på grund af overordnede principper, så ville jeg være nødt til at stemme imod den på grund af dens specifikke indhold.
Min primære grund til at stemme imod betænkningen skal findes under punkt (a) på side 4, hvor der står, at "en hensigtsmæssig politik til bevarelse af fiskeressourcerne er en forudsætning for en fremtidig fælles fiskerisektor, der både er rentabel og konkurrencedygtig". Mit problem er, at "skadeprogrammet" ikke er en hensigtsmæssig politik til bevarelse af fiskeressourcerne. Fra en britisk synsvinkel er den største svaghed den, at vi har været nødt til at acceptere et stort antal udenlandske trawlere i vores farvande, som vi ikke har nogen direkte kontrol med. For os er det ikke et spørgsmål om, at for mange fiskerfartøjer jagter for få fisk, sådan som Kommission vil have os til at tro. For os er det et spørgsmål om, at for mange EU-fartøjer jagter for få fisk.
En mere grundlæggende svaghed er kvotesystemet. Ifølge de seneste overslag smides 3,7 millioner ton døde fisk hvert år tilbage i vandet. Det er en sand miljøkatastrofe. Vi er nødt til at angribe kvotesystemet. Det har været helt utilstrækkeligt til at kontrollere fiskerressourcerne.
Jeg stemmer imod betænkningen af Cunha, fordi den skaber endnu flere sanktioner. Den er med til at kriminalisere endnu flere fiskere.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, fru Kommissær, kære kolleger, jeg tror virkelig, at den betænkning, som vores ordfører, hr. Cunha, har udarbejdet, er en betydningsfuld betænkning, og den er meget hensigtsmæssig, hvilket tydeligt kunne ses her til morgen. Jeg lykønsker ham oprigtigt med det.
Jeg skal gøre det kort og tydeligt. Vi henviser konstant til det eksisterende problem mellem fiskerflådens dimension og de eksisterende fiskeressourcer. Man taler således om fiskeriets overkapacitet, om overudnyttelse af ressourcerne på grund af overdimensionering af flåden. Kommissionen igangsatte de såkaldte flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden (FUP), der sigtede på at genskabe balancen i dette forhold. Men respekten for at overholde FUP er meget forskellig fra den ene medlemsstat til den anden, hvilket også fremstår tydeligt. Nogle lande har opfyldt forpligtelserne til punkt og prikke, og de har reduceret deres flåde ned til hele 40%. Andre lande har ikke opfyldt forpligtelserne, og andre igen nægter endda at indberette data for deres opfyldelse. Det værste er, at de lande, der undlader at opfylde forpligtelserne, mener, de skal behandles på samme måde som de lande, der hårdt og smertefuldt har reduceret deres fiskekapacitet med det efterfølgende økonomiske og sociale offer.
Derfor er hr. Cunhas betænkning vigtig og hensigtsmæssig. Den udpeger over for Kommissionen de grundlæggende mangler: lidet strenge planer, ulige kontrol og navnlig mangel på ensartethed i de kriterier, de forskellige lande anvender til at måle deres flåder. Og hvis det ikke skulle være nok, fordømmer betænkningen, at der ikke findes effektive sanktioner, der kan indføres over for de lande, der ikke opfylder forpligtelserne. Når alt kommer til alt, betyder denne mangel på sanktioner jo, at nogle mekanismer, som kunne være nyttige for den målsætning, de blev skabt til, simpelthen ikke kan bruges.
Derfor er det nødvendigt at harmonisere kriterierne og indføre sanktioner over for de lande, der ikke opfylder forpligtelserne, med effektive foranstaltninger, f.eks. som den, der foreslås i hr. Cunhas betænkning om reduktion eller ophævelse - i det mindste midlertidigt, eftersom man har accepteret hr. Fords ændringsforslag - af kvoterne for det land, der ikke opfylder forpligtelserne.
Vi håber, at Parlamentets plenarforsamling vedtager denne betænkning, ligesom den er blevet vedtaget i vores Fiskeriudvalg, med de ændringsforslag, som ordføreren har henvist til, og at Kommissionen og Rådet tager dette ad notam for at give ny kraft til et nøgleinstrument til at opnå den nuværende fælles fiskeripolitiks målsætninger. Disse er baseret på sektorens bæredygtige udvikling, hvilket er, hvad Parlamentets Fiskeriudvalg forsvarer.

Ford
Hr. formand, jeg har et principielt punkt vedrørende betænkningen af Cunha. Jeg har en vis sympati for det politiske forslag, som vores nationalistiske kolleger fremsatte vedrørende punkt 6 tidligere på dagen, men de valgte den forkerte fremgangsmåde ved håndteringen af forslaget. Det er ikke en passende fremgangsmåde, og vi stemte imod, at betænkningen henvises til fornyet udvalgsbehandling. Vi er heller ikke enige i, at punkt 6 er uantageligt. Den bedste fremgangsmåde vil være at stemme om betænkningen og følge den politiske logik.
Jeg har fremsat et ændringsforslag, der erstatter "midlertidig fjernelse af kvoter" i punkt 6 med "permanent" for medlemsstater, der ikke overholder ordningen. Vi støtter betænkningen, hvis dette eller et tilsvarende ændringsforslag vedtages. Hvis ikke, stemmer vi imod betænkningen. Et sådant ændringsforslag vil presse regeringerne til at overholde lovgivningen uden at fordømme princippet om relativ stabilitet, der - som vi udmærket ved - har udgjort grundlaget for den fælles fiskeripolitik siden 1983. Det er den bedste fremgangsmåde, som vi ønsker at følge, og vi håber, at de andre politiske grupper vil støtte betænkningen med de nødvendige ændringer.

Attwooll
Hr. formand, jeg har to betænkeligheder med hensyn til punkt 6 i betænkningen af Cunha, men jeg lykønsker ham med betænkningen som helhed betragtet.
Min første betænkelighed vedrører den automatiske reduktion af fiskekvoterne for medlemsstater, der ikke overholder bestemmelserne. Jeg er bange for, at det vil betyde, at sanktionerne iværksættes det forkerte sted. Hvis vi mindsker kvoterne, går det ud over fiskerne og deres levebrød. Det er helt i modstrid med retsprincipperne at straffe nogle mennesker for andres fejl.
Min anden betænkelighed vedrører henvisningen til princippet om relativ stabilitet. Efter min mening er det et overbevisende argument, at det pågældende punkt underminerer dette princip. Som forholdene er, henvises der til en automatisk reduktion af fiskekvoter uden nogen angivelse af omfang eller tidsfrister. Det vil kunne resultere i en betydelig udhuling af de traditionelle fiskerettigheder. Det er meget forskelligt fra en reduktion i forbindelse med overfiskning, der blot genskaber balancen. Jeg er opmærksom på ændringsforslaget om, at reduktionen blot skal være midlertidig, men jeg finder det langt mere sikkert helt at fjerne henvisningerne til kvoter og princippet om relativ stabilitet. Jeg accepterer fuldt ud, at der er behov for alvorlige og effektive sanktioner, men vi skal sikre os, at disse sanktioner overholder principperne i den fælles fiskeripolitik og rammer dem, der fortjener det.

Hudghton
Hr. formand, betænkningen af Cunha er vigtig, da den søger at revidere bestemmelserne vedrørende medlemsstaternes overholdelse af deres forpligtelser. Hvis man bliver enig om regler og bestemmelser for Den Europæiske Union, er medlemsstaterne og regeringerne forpligtet til at overholde disse. Jeg har overhovedet ingen problemer med at støtte dette princip, men hvordan skal man straffe dem, der misligholder deres forpligtelser? Er der behov for nye sanktioner i dette tilfælde? Hvis ja, er der så nogen sandsynlighed for, at hr. Cunhas sanktionsforslag vil være effektive?
Punkt 6 tager sigte på spørgsmålet om kvotesanktioner, som hr. Cunha og fru Fraga Estévez går stærkt ind for. Jeg vil ikke undskylde mine bemærkninger til forretningsordenen i forbindelse med dette emne tidligere på dagen.
Forslaget om automatiske kvotenedskæringer er af tvivlsom legalitet, upraktisk og næsten umuligt at håndhæve, og det straffer fiskerne og ikke medlemsstaterne, sådan som min skotske kollega sagde for et øjeblik siden. Vigtigst af alt, så truer det med at underminere princippet om relativ stabilitet.
Fru Fraga Estévez har med rette mindet os om, at kvotesanktioner på dette område er hævet under tidligere parlamentsforhandlinger. I 1998 forhandlede man om et lignende forslag, som muligvis stammer fra samme forfatter. Den daværende kommissær, fru Bonino, sagde i et indlæg under den forhandling, at et ændringsforslag indeholdt sanktionsforslag. Kommissionen er ikke enig i dette forslag af flere grunde. Først og fremmest fordi en automatisk reduktion af fiskekvoterne for de lande, der ikke overholder bestemmelserne, underminerer det grundlæggende princip for den fælles fiskeripolitik, der handler om relativ stabilitet. Hun bad til sidst Parlamentet om atter at overveje en kvotereduktion som en sanktion på grund af disse mulige følger.
Jeg håber, at den nye Kommission vil følge de samme principper efter dagens forhandling. Desværre er hr. Fischler ikke til stede, så han kan svare for sig selv, skønt han under denne høring fremsatte meget positive bemærkninger vedrørende relativ stabilitet, hvilket glæder mig.
Der er fremsat ændringsforslag til punkt 6, men jeg kan ikke støtte dem, fordi de begge accepterer princippet om at bruge kvotenedskæringer som en sanktionsmulighed. Fastsættelsen af kvoter bør udelukkende ske på basis af videnskabelige kriterier og ønsket om at bevare fiskebestanden og ikke som en automatisk sanktion. Hvis man skal tilskynde de medlemsstater, der ikke overholder bestemmelserne, til at overholde målsætningen for de flerårige udviklingsprogrammer, skal et effektivt sanktionssystem målrettes mod regeringerne og ikke mod fiskerne. Vi har anmodet om opdelt afstemning om punkt 6, og jeg håber, at dette ønske vil blive opfyldt, idet jeg håber, at parlamentsmedlemmerne i princippet går imod brugen af kvotesanktioner som et afskrækkende middel.

van Dam
Hr. formand, i denne debat om de flerårige udviklingsprogrammer skal vi gøre os klart, hvad politikkens endelige mål er. Det drejer sig om beskyttelse af fiskebestanden ved at sætte grænser for fangsten. For at gøre det muligt for sektoren at opfylde fiskekvoterne har EU som supplerende foranstaltning pålagt medlemsstaterne at reducere deres fiskerflåder. De flerårige udviklingsprogrammer er altså ikke et mål i sig selv, men instrumenter for kvoteordningerne.
Jeg må desværre konstatere, at ordføreren bytter rundt på mål og midler. Det fremgår af, at han slår til lyd for at reducere fiskekvoten i en medlemsstat, som ikke opfylder FUP'erne, selvom landet overholder kvoterne. Herved gør han de flerårige udviklingsprogrammer til det primære mål og degraderer fiskekvoterne til hensigtsmæssige instrumenter. Medlemsstater, der ikke helt opfylder FUP-målsætningerne, men overholder fiskekvoterne - hvilket er det endelige mål - straffes således urimeligt hårdt. Jeg tænker her på Nederlandene, der har reduceret sin fiskerflåde i et mindre omfang, men har overholdt fiskekvoterne ved hjælp af ordningen om havdage. Er det ikke mere retfærdigt at reducere fiskerflåden yderligere i de medlemsstater, som overskrider fiskekvoterne hele tiden og virkelig er en trussel for fiskebestanden?
Til sidst vil jeg gerne fremføre, at der hersker stor tvivl om pålideligheden af oplysningerne om flådekapaciteten i medlemsstaterne. Politik, som er baseret på upålidelige data, er dårlig politik, der svækker statens integritet. Jeg anmoder derfor Kommissionen om at lade medlemsstaternes data kontrollere grundigt af en kvalificeret og uafhængig organisation.

Maat
Hr. formand, jeg vil først takke hr. Cunha for hans store ekspertise. Han har bragt nogle data om de flerårige udviklingsprogrammer godt frem i lyset. Han angiver med rette, at mange data er upålidelige, og at det er vanskeligt at få de korrekte data, og det er et af den europæiske fiskeripolitiks problemer. Så langt er jeg meget positiv.
Min kritik vedrører nogle andre punkter, for når det konstateres, at data er upålidelige, og et program faktisk er et supplerende program, og der derefter slås til lyd for sanktioner, der er meget vidtgående, så kan det føre til diskrimination af medlemsstaterne og især af fiskerne. For i det øjeblik det konstateres, at data er upålidelige, skal der ses på de sanktioner, der anvendes. Ellers kan det ske, at de lande, der gennemfører en del af udviklingsprogrammet utilfredsstillende og allerede straffes finansielt herfor - for det er tilfældet med den eksisterende politik - straffes yderligere, mens de lande, som ikke har styr på deres data, går fri. Det er efter min mening uacceptabelt.
Jeg slår til lyd for, også inden for rammerne af denne betænkning, at der udarbejdes en bedre datasammenligning i EU. Harmonisering af data, bedre kontrol og på grundlag heraf udarbejdelse af en målrettet politik.
Jeg slår endvidere til lyd for, at iværksatte sanktioner indskrænkes til den politik, der føres. Det er i dette tilfælde de flerårige udviklingsprogrammer, og det betyder, at der for medlemsstater, som på en eller anden måde ikke kan opfylde dem, på det punkt kan iværksættes sanktioner. Det betyder, at de får færre penge. Det er en sanktion, som hører til denne politik og ikke andet. Det understreger jeg, for ellers er jeg bange for, idet jeg på dette punkt forholder mig meget kritisk over for de flerårige udviklingsprogrammer, fordi de ikke i tilstrækkelig grad er rettet mod overholdelsen af fiskekvoterne, hvis sanktionerne er et instrument til at opnå dette, at især de medlemsstater, som har et lidt anderledes system eller en meget god kontrol af overholdelsen af fiskekvoterne, rammes yderligere. I den forbindelse slår jeg kraftigt til lyd for den stilling, som fiskerilandene omkring Nordsøen og det nordatlantiske område indtager.
Hr. formand, jeg gentager, at jeg har stor respekt for hr. Cunhas program, hans betænkning, men jeg har store principielle indvendinger, når han foreslår sanktioner eventuelt gennem en reduktion af fiskekvoterne, selvom det er midlertidigt. Det instrument kan ikke anvendes i dette tilfælde. Det er en helt anden politik, og jeg mener, at Parlamentet skal forkaste det punkt, og at det skal sørge for, at der udarbejdes en bedre fiskeripolitik med bedre kontrol af det, der foregår. På det grundlag kan der endvidere føres en bedre politik. Det er det første skridt, der skal tages. Et andet er overholdelsen af fiskekvoterne. Det har vi andre instrumenter til. For det tredje skal en flerårig udviklingsplan kun være rettet mod omstrukturering og ikke andet.

Vairinhos
Hr. formand, en særlig hilsen til hr. Cunha for hans gode betænkning. Kære kolleger, Kommissionens beretning analyserer de forskellige medlemsstaters bestræbelser og anfører, at Portugal i udstrakt grad har opfyldt de fastsatte målsætninger inden for alle fiskerflådens kategorier, og den konstaterer, at der er god overensstemmelse mellem oplysningerne i fartøjsfortegnelserne og den situation, der beskrives i den portugisiske regerings rapport.
Hvad angår beretningen for 1997, manglede der blot at blive indsendt oplysninger om fem fartøjer i flåden, hvilket nu er blevet løst, for der mangler kun oplysninger om tre fartøjer. Dette aspekt ved opfyldelsen af målsætningerne for FUP, som kunne og burde være positivt, har haft negative følger på nationalt plan, både for fiskerisektoren og for pressen og den offentlige mening i almindelighed, eftersom opfyldelsen af målsætningerne normalt betyder en reduktion af fiskerflådens kapacitet og størrelse. Man kan ikke straffe dem, der opfylder målsætningerne, og det skal forklares for fiskerne, og vi foreslår derfor, at der gennemføres sanktioner som f.eks. en midlertidig kvotereduktion for den medlemsstat, som overtræder bestemmelserne, eller som ikke overholder de fastsatte frister for indsendelse af oplysninger.
Vi kunne også godt tænke os at sætte tingene lidt i perspektiv. Når man siger, at vi oplægger flere og flere fartøjer, svarer det ikke til virkeligheden, i det mindste hvis vi sammenligner med den nuværende situation. Således blev der i Portugal i perioden 1992 til 1995 fremlagt 144 nye projekter; i perioden 1996 til 1999 blev der fremlagt 194 nye projekter; i 1999 blev der fremlagt 40 nye projekter. Et vigtigt forhold, som jeg imidlertid gerne vil henlede Kommissionens opmærksomhed på, er følgende: Tilpasningen af fiskerflåden skal ske under hensyntagen til behovet for at sikre arbejdsforholdene om bord samt de hygiejniske og sundhedsmæssige forhold inden for fiskeriet. Dette kan til tider gøre en forøgelse af BRT påkrævet.
Endelig vil jeg gerne anmode om, at Kommissionen ved fastsættelsen af en eventuel fremtidig FUP V ikke starter helt forfra, men tager hensyn til de bestræbelser, som medlemsstaterne allerede har udfoldet, og til de resultater, de har opnået i de tidligere flerårige udviklingsprogrammer.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at jeg fuldt ud støtter betænkningen af hr. Cunha. På trods af visse forbehold er det for mig den eneste vej fremad.
Det er interessant at tænke på, at de medlemsstater, der i dag har de store fiskerflåder, opbyggede dem i det 16. og 17. århundrede. I Irland føler vi os forurettede over størrelsen på vores kvoter og vores fiskerflådes fangstkapacitet. Vi skal huske på, at på det tidspunkt, hvor andre søfartsnationer - Storbritannien, Spanien og Holland - opbyggede deres flåder i det 16. og 17. århundrede, var der et lovforbud mod transport af fisk på irske skibe. Derfor stod vi ved starten af dette århundrede med samme bådtype, den lille "curragh", som St Brendan sejlede til Amerika med i det ottende århundrede. Det er grunden til, at de fiskere, jeg repræsenterer, føler sig meget forurettede.
I dag har hollænderne syv gange så mange skibe over 24 meter som Irland, skønt vi har langt flere ressourcer i vores have. Jeg vil gerne sige, at vi ikke er tilfredse, og at vi sandsynligvis kunne fange dobbelt så mange fisk i de europæiske farvande, hvis vi udnyttede havene og plejede og forvaltede fiskeriet, som vi burde. Det ville ikke give flere job, da vi allerede har den fornødne kapacitet, men det ville fordoble vores aktuelle fortjeneste. Hvis vi indfører et fornuftigt system for bevarelse og tilbageholdenhed, vil fiskeressourcerne være sikret for de kommende generationer. Efter indførelsen af et sådant system håber jeg meget, at Irland, der befinder sig på kanten af Atlanterhavet og dets enorme ressourcer, vil få en mere retfærdig andel, på trods af, at "relativ stabilitet" er blevet et helligt princip i Parlamentet.

van Hulten
Hr. formand, de flerårige udviklingsprogrammer er udarbejdet for at sørge for, at landene overholder de aftalte fiskekvoter. Eftersom medlemsstaterne ikke gjorde det, var det nødvendigt at reducere flådekapaciteterne. Nederlandene har valgt en for det land typisk løsning. Med fiskerisektoren er der ingået aftaler om en reduktion af sødagene. På den måde tages moderne og meget rentable skibe ikke ud af fiskerflåden, virksomhederne går ikke konkurs, og naturligvis det allervigtigste: Nederlandene overholder således de fastlagte fiskekvoter.
Betænkningen af hr. Cunha, som jeg i øvrigt har respekt for, medfører, at lande, der ikke overholder FUP, automatisk får reduceret deres fiskekvoter. Det er ikke kun i strid med alle principper om retfærdighed, men har oven i købet den modsatte virkning, fordi formålet med FUP er at tvinge landene til at fiske inden for deres kvoter. Det er absurd at indføre straffereduktioner, især automatiske, for lande, der overholder deres fiskekvoter, såsom Nederlandene. Herved sættes midlet over målet.

Det er også for tidligt at træffe sådan en foranstaltning. Nederlandene er et af de få lande, som indberetter klare data om flådekapaciteten og fiskekvoterne. Først når der er ensartede kriterier for sammenligningen af disse data i alle medlemsstater, kan det undersøges, om alle medlemsstater overholder målsætningerne.
Til sidst vil jeg gerne nævne, at ved at overholde fiskekvoterne gennem en reduktion af de dage, hvor der må fiskes på havet, overholder de nederlandske fiskere samtidig direktivet om arbejdstid. Selvom fiskerisektoren ikke er omfattet af dette direktiv, har fiskerne naturligvis krav på passende hviletider. Reduktion af de dage, hvor der må fiskes, kan bidrage til dette. Hr. formand, min gruppe stemmer imod forslaget, hvis punkt 6 i forslaget til beslutning vedtages.

de Palacio
Hr. formand, først og fremmest vil jeg takke hr. Cunha for hans fremragende betænkning og sige, at jeg glæder mig over beslutningen vedrørende Kommissionens årsberetning om de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden. Jeg vil sige, at såvel denne betænkning som den forrige beslutning, udarbejdet af hr. Cunha i forbindelse med opfyldelsen af de flerårige programmer tidligere år, har vist sig at være meget nyttige for Kommissionen, når der skulle udarbejdes nye forordninger, helt konkret forordningen for anvendelsen af FIUF-midlerne, som er vedtaget for de kommende år.
Kommissionen er fuldstændig enig med hr. Cunha og med andre talere, når de siger, hvor vigtige de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden er for at garantere fremtiden for Fællesskabets fiskerflåder. Imidlertid er der nogle punkter, jeg gerne vil præcisere.
For det første kravene, der gælder for måling, som er et af nøglespørgsmålene, når det drejer sig om at kende til medlemsstaternes reelle opfyldelse af FUP. Det er rigtigt, at man endnu ikke har opnået fuldstændig harmonisering i måleenhederne, da man gik fra et system over til et andet. Kommissionen arbejder med det og har taget forskellige initiativer. Bl.a. har vi anmodet en ekstern ekspertenhed om en udtømmende rapport om emnet, nemlig Seafish Industries Authorities, som har besøgt de kompetente myndigheder i de forskellige lande for på passende vis at undersøge, hvordan man kan harmonisere disse målinger.
På baggrund af denne rapports indhold, sammen med rapporter og andre opgaver, som fællesskabsinspektørerne udarbejder, vil Kommissionen i givet fald udarbejde et forslag til revision af måleforordningen, det vil sige et forslag til revision af overgangen fra FUP III til FUP IV.
Mine damer og herrer, hr. formand, jeg vil også gerne tilføje, at Kommissionen samarbejder med Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) for at finde ud af en måde, hvorpå man kan etablere en fælles norm, også for måling af maskineffekten, et andet nøgleelement for at kende fangstkapacitet i hver af flåderne.
Og når vi så en gang har undersøgt, hvordan vi kan forbedre definitionen af FUP og målingerne for kapaciteten af hver flåde, når vi til det mest polemiske punkt: kontrollen med opfyldelsen af de flerårige programmer, kontrollen med overholdelsen af det, som Rådet bliver enigt om, på forslag fra Kommissionen. Kommissionen er ikke tilfreds med den måde, dette spørgsmål udvikler sig på. Selvom der er sket fremskridt, er der ikke gjort alt det, som Kommissionen i sin tid satte sig for.
Der er sket fremskridt, fordi indstillingen af offentlig hjælp er et effektivt instrument, i det mindste over for en af medlemsstaterne, som har ændret holdning og er begyndt at indberette flere oplysninger. Derfor sker der fremskridt, for så vidt angår en mere effektiv opfyldelse af det flerårige program.
Den nye strukturpolitik for fiskesektoren for perioden 2000-2006 omfatter klart bestemmelser vedrørende sanktioner, som - én gang for alle - vil give Kommissionen midler til at kræve, at medlemsstaterne opfylder målsætningerne i de forskellige flerårige udviklingsprogrammer.
Tillad mig at sige til Dem, der har givet udtryk for Deres utilfredshed, og som mente, at de vedtagne sanktioner var utilstrækkelige, at det ikke har skyldtes Kommissionens manglende vilje. Kommissionen havde foreslået supplerende sanktioner, og Rådet afviste dem. Supplerende sanktioner som f.eks., at de lande, som ikke på passende måde havde opfyldt FUP, ikke skulle kunne deltage i nye fiskepladser i tredjelande, som finansieres med fællesskabsmidler. Denne foranstaltning, som ville have været meget effektiv, blev afvist af Rådet. Derfor er det ikke Kommissionen, der ikke ønsker mere effektive metoder til at opnå en bedre opfyldelse. Det er Rådet. Kommissionen er i hvert fald villig til at arbejde videre med dette område, og det er Rådet, der mangler at vise en lignende vilje.
For så vidt angår det polemiske forslag i punkt 6, må jeg sige, at det skaber nogle problemer set ud fra et juridisk synspunkt. Det er rigtigt, at det muligvis kunne overvejes, eftersom det alene drejer sig om midlertidig tilbagetrækning. Men jeg vil sige, at der er andre former for systemer, og Rådet har heller ikke villet vedtage dem. Vi tvivler rent ud sagt på, at Rådet ændrer mening og accepterer et sådant forslag. Hvis det ændrer mening, ville vi være glade for disse eller andre forslag. Der ville blive fremlagt forslag, for Kommissionen har i hvert fald allerede gjort det, og det var Rådet, som afslog det.
Mine damer og herrer, man skal naturligvis huske på, at sanktioner i sidste ende ofte rammer producenterne selv. Hvis vi sammenligner landbrug og fiskeri - og det kan man naturligvis - er der visse former for sanktioner, der i sidste ende rammer landmændene, som på et givet tidspunkt får færre indtægter. Reduktionen af flåden i et konkret land sker naturligvis på bekostning af sø- og kystbefolkningen, som berøres af denne reduktion. Visse former for handlinger påvirker den sociale sektor, og derfor er det medlemsstaterne - og Fællesskabet i givet fald - som skal træffe supplerende foranstaltninger for at afhjælpe denne form for problemer.
Mine damer og herrer, det er i opfyldelsen af FUP og især i opfyldelsen af fiskekvoterne, i den fornuftige forvaltning af fiskeressourcerne, at vi virkelig sætter fremtiden for den europæiske fiskesektor på spil.
Jeg takker og lykønsker endnu en gang hr. Cunha med hans betænkning, og jeg gentager, at, hvad angår opfyldelsen og sanktionerne, så har Kommissionen stillet positive forslag, og det er andre, der ikke ønsker dem. Kommissionen vil naturligvis blive ved med at arbejde for, at medlemsstaterne skal opfylde alle forpligtelserne.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Effektivitetskrav for ballaster til lysstofbelysning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0102/1999) af Turmes for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om energieffektivitetskrav for ballaster til lysstofbelysning (KOM(1999)296 - C5-0010/1999 - 1999/0127(COD)).

Turmes
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, hvorfor et europæisk direktiv om effektiviteten af lysstofbelysning? I de 15 EU-lande anvender vi hvert år 130 millioner af disse lysstofrør, især i kontorbygninger, hvor to tredjedele af lyset efterhånden kommer fra lysstofrør. I 1992 gennemførte Kommissionen i forbindelse med Rio-konferencen en undersøgelse af, hvilke konkrete skridt man kunne tage i vores lande med henblik på klimabeskyttelse. Her blev det klart, at en af least cost-foranstaltningerne i EU ville være at sørge for en bedre effektivitet af lysstofrør. Man skal huske på, at disse lysstofrør er tændt 10 timer om dagen, fem til syv dage om ugen, 50 uger om året i adskillige år, og derfor betyder selv ganske små forskelle i effektivitet - også selvom det kun drejer sig om tre eller fem watt - gennem årene særdeles meget i strømforbrug. Kommissionen indledte i 1993 forhandlinger med CELMA, repræsentanterne for ballastindustrien, og i 1996 blev der udarbejdet en undersøgelse for at have et videnskabeligt grundlag for en beslutning. I denne undersøgelse fra 1996 blev der opstillet flere scenarier, og det mest vidtgående scenario, hvorefter alle magnetiske ballaster på et eller andet tidspunkt skal fjernes fra markedet, og den bedste disponible teknologi, nemlig de elektroniske ballaster, som i dag allerede udgør 20% af markedet og på et eller andet tidspunkt udgør hele markedet, ville i hele EU betyde 250 TWh, 250 milliarder kWh.
Jeg kommer fra Luxembourg. Hele Luxembourgs elforbrug - til industri, private husholdninger, kontorbygninger - udgør 6 TWh pr. år. Med dette direktiv kan vi altså hvert år spare dobbelt så meget som hele Luxembourgs elforbrug, det vil sige, at det ikke er så irrelevant, som det ser ud til ved første blik.
Kommissionen fremlagde i 1999 et forslag. Dette forslag lever ikke engang op til minimumsscenariet i den undersøgelse, Kommissionen selv bestilte i 1996. Det skyldes, at udfasningen ikke gennemføres konsekvent for alle magnetiske ballaster, og der således stadig er diverse magnetiske ballaster på markedet. Vi sparer i så fald 100 milliarder kWh mindre i de næste år. Derfor bør vi i Parlamentet forbedre Kommissionens forslag. Der er økologiske argumenter, som jeg allerede har berørt. Men der er også et teknisk og økonomisk argument. Industrien har på grundlag af Kommissionens aktuelle forslag selv forsøgt at vurdere, hvilke signaler der sendes til investorer på markedet for ballaster, og har her fastslået, at om 5-8 år ville i så fald 50% af ballasterne bestå af de bedste magnetiske ballaster, det vil sige, at vi egentlig sender et forkert signal til markedet. I stedet for at koncentrere samtlige investeringer om den bedste disponible teknologi, de elektroniske ballaster, ville en stor del af investeringerne blot gå til den næstbedste teknologi.
Man kan altså forestille sig, at hvis industrien i de næste 5-6 år investerer i den næstbedste teknologi, så vil den naturligvis om 5-6 år - hvis vi har planer om en review - i endnu højere grad end i dag vægre sig ved at trække investeringer tilbage, som den for nylig har foretaget.
En anden baggrund er den internationale sammenhæng. USA planlægger en udfasning af alle magnetiske ballaster frem til år 2010. Vores forslag - og her vil jeg takke skyggeordførerne fra de andre partier, fru McNally, hr. Rovsing og hr. Beysen - er blot en overtagelse af det, der allerede skal ske i USA.

Rovsing
Hr. formand, jeg takker ordføreren for oplægget, som jeg er aldeles enig i. Jeg takker for et godt samarbejde mellem grupperne, hvor vi er nået frem til kompromiser, som jeg finder er ansvarlige, korrekte og velegnede. Derfor står vi bag dem i vores gruppe.
Hvorfor beskæftiger vi os med dette? Ja, for at sige det meget kort, så gælder det altså om at begrænse den menneskeskabte udledning af CO2. Vi ved, at efterhånden som Asien får en højere levefod, vil 1,4 milliard kinesere og 1 milliard indere begynde at bruge mere og mere energi, og det betyder, at deres energiforbrug fra det nuværende 10% af EU's gennemsnitlige energiforbrug vil bevæge sig voldsomt opad, når de forlanger almindelige elementære komfortable ting, så som varmt vand og måske endda airconditionering, transport og en moderne industri. Vi har i Rio forpligtet os til at beskytte klimaet. Det formål opfylder dette dokument til fulde. Vi noterer os, at af den menneskeskabte CO2 kommer 30% fra elektricitetsproduktion. Og 35% af al energianvendelse i EU kommer fra elektricitet.
De lange lineære lysrør tegner sig i EU for 53% af elforbruget til belysning. Og hvis det lykkes os at få gennemført det, vi har planlagt, så vil vi i år 2020 spare 6 millioner ton CO2-udledning pr. år. Vi vil spare 10% af elforbruget til lysrørsbelysning, og omskrevet til penge er det en besparelse på 250 millioner pr. år. Dette forslag har altså ganske betragtelige effekter på klimaet og på økonomien, og ved at vi gennemfører det som foreslået, giver vi vores industri lang tid til at omstille sig. Hr. Turmes var inde på det, og jeg erindrer om, at i hvert fald siden 1992 har industrien vidst, at omkring år 2009 ville magnetiske ballaster være mere eller mindre forbudte. Så der er ikke noget nyt i det, vi gennemfører.
I det kompromis, vi har udarbejdet, har vi stået sammen om at lave en effektivisering. Vi har ønsket at beskytte klimaet. Vi har ønsket at opnå økonomiske fordele, og vi har ønsket at sikre os ved den udfasning, vi foretager, at vi ikke belaster almindelige forbrugere i almindelige hjem unødigt med investeringer, som ikke kan tilbagebetales. Samtidig har vi sikret, at vi i den nordlige del af Unionen, i det nordlige Finland, det nordlige Sverige, det nordlige Norge, i Grønland og andre steder, hvor de elektroniske ballaster ikke dur, kan fortsætte brugen af magnetiske ballaster. Det er alt i alt et glimrende forslag, og jeg anbefaler, at vi alle sammen står bag det, således som aftalt i grupperne, og støtter det.

McNally
Hr. formand, det glæder mig, at denne forhandling er både lærerig og oplysende for Dem. Forhandlingerne er ikke altid spændende, og det er langt mere interessant at tale om opsigtsvækkende vejrforhold og storme i Frankrig. Men hvis vi ønsker at gøre noget ved sådanne katastrofer, er det nødvendigt med denne type meget tekniske arbejde.
Jeg vil gerne lykønske hr. Turmes med hans meget grundige arbejde, hans tekniske ekspertise og hans vilje til at deltage i ordentlige diskussioner om kompromiser med medlemmer fra andre grupper. Det værdsætter jeg, og jeg mener, at Parlamentet bør arbejde på lignende ansvarlig vis.
Hvis vi tager vores kyotoforpligtelser og øvrige forpligtelser alvorligt og ønsker at forhindre tragiske vejrhændelser, begynder det at haste. Det er otte år siden, vi begyndte at forhandle med den pågældende industri og energieksperter om muligheden for at spare elektricitet i belysningssektoren. Det er der mange grunde til at gøre. Det er en særdeles fornuftig investering for virksomheder i Den Europæiske Union at have lavenergibelysning.
Der er behov for et indre marked uden ubegrundede handelshindringer. Virksomhederne på det indre marked skal arbejde under samme betingelser. Vi skal sikre de berømte ensartede vilkår og hele tiden tage højde for særlige nationale hensyn og betingelser.
Kommissionen minder os om, at elektriciteten tegner sig for 35% af vores samlede primære energiforbrug og producerer 30% af vores menneskeskabte kuldioxidemissioner. Det er meget vigtigt at tage fat på denne sektor og transportsektoren. Det er derfor hensigtsmæssigt at se på minimumsstandarder for alle områder, hvor der bruges elektricitet. Vi har haft stor succes med at se på kogekedler til industrien og husholdningerne, på køleskabe og på frysere, og vi har indført visse frivillige ordninger - som jeg har visse forbehold over for - for andre husholdningsapparater.
Jeg vil gerne citere fra en undersøgelse fra det Det Forenede Kongeriges berømte byggeforskningscenter, Building Research Centre. Ifølge denne undersøgelse er præstationsnormer - specielt for ballaster til lysstofbelysning - en af de mest effektive foranstaltninger, som EF kan iværksætte for at nedbringe energiforbruget til belysning i kommercielle bygninger, og det er derfor værd at overveje en større indsats og en videre udvikling. Dette velrenommerede forskningscenter har således anbefalet, at vi skal arbejde med denne sektor.
Et af problemerne er, at de, der køber lyskilder, ikke nødvendigvis er de samme, som de, der bruger dem. Det er ikke de, der investerer i bygninger, som betaler elregningerne i de kommende år. Det store antal lyskilder betyder imidlertid, at vi skal sikre os, at indkøberne køber fornuftigt ind, ved at kræve, at lyskilderne på markedet opfylder de bedst mulige standarder.
Vi taler kun om nyfremstillede ballaster til lysstofbelysning. Vi regner ikke med, at alle lyskilder skal udskiftes i morgen eller i næste uge. Det ville være en helt absurd fremgangsmåde. Vi har en formodning om, at de eksisterende lyskilder i løbet af de næste 15-20 år gradvist og efter grundig overvejelse udskiftes med den bedst mulige teknologi. I øjeblikket arbejder vi med en meget lang prøvetid i Den Europæiske Union. Vi slår ikke ned på vores virksomheder med nye overraskende pakker, der kan give dem store problemer.
Hr. Turmes har været fornuftig. De 800 mennesker, der er beskæftiget med fremstilling af magnetiske ballaster, vil ikke miste deres job i næste uge. Der er masser af tid til en indkøringsperiode.
Vi fra Den Socialdemokratiske Gruppe er imod de ekstra ændringsforslag, der er blevet fremsat. De er ikke i overensstemmelse med betænkningens målsætning. Men vi støtter de ændringsforslag, vi har underskrevet som en del af kompromiset, og som i mange tilfælde indeholder fornuftige definitioner, hvilket kommissæren sikkert vil give mig ret i. Jeg håber, at kommissæren kan fortælle os, at det kun er en del af hendes målsætning om at øge energieffektiviteten i Den Europæiske Union og gøre vores løfter til mere end blot politiske overskrifter.

Beysen
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, den foreliggende betænkning, som hr. Turmes omhyggeligt har udarbejdet, ser i første omgang ud til at være et teknisk spørgsmål. Efter min mening har forslaget en meget større rækkevidde, hvilket allerede er understreget af vores kolleger. På den ene side er det den første betænkning i det nye årtusinde, der skal yde et bidrag til et mere besparende energiforbrug, og der er ingen, der er i tvivl om, at vores planets overlevelseschancer i det nye årtusinde i høj grad afhænger af den måde, som vi i fremtiden omgås med energi på. Derfor må dette initiativ ikke gå upåagtet hen. På den anden side mener jeg, at den måde, som forslaget er udarbejdet på i samråd med den pågældende industri, politikerne og Kommissionen, er et godt eksempel på det, som på fransk kaldes cohabitation. Jeg mener hermed, at forhandlingerne og rundbordssamtalerne, der gik forud for direktivforslaget, har ført til enighed mellem industrien og Kommissionen. Den foreliggende betænkning er endvidere resultatet af kompromisændringsforslag, som er vedtaget af de vigtigste politiske grupper, og jeg tilslutter mig det, som den forrige taler, fru McNally, sagde, nemlig at det er en fremgangsmåde, som skal anvendes meget mere i fremtiden.
Kompromisændringsforslagene indebærer især lange overgangsperioder. Det betyder, at industrien har endnu 10 år til at gennemføre alle nødvendige tilpasninger. Hertil skal tilføjes, at industrien allerede fra 1992 har været klar over, at forandringer er uundgåelige. Det er endvidere vigtigt at vide, at magnetiske ballaster først skal udskiftes endeligt fra 2009. Betænkningens betydning, hr. formand, ligger endvidere i den vigtige følge, som dette direktiv har for beskæftigelsen af tusinde arbejdstagere, samt frygten for forstyrrelser i konkurrencepolitikken. Hvis der fastsættes for korte overgangsperioder, er det klart, at det ikke kun vil bringe en hel produktion i fare, men også fabrikanten, idet sidstnævnte ikke er i stand til at tilpasse produktionen i tide. Hensigten skal selvfølgelig være, at der ved gennemførelsen af denne betænkning jævnligt føres samråd med alle involverede, så de, der indtil nu ikke er positivt stemt over for udskiftningen af ballaster, får mulighed for at indleve sig i udviklingsprocessen. Ved at vurdere de forskellige interesser og gennem tæt samarbejde med de forskellige interesserede parter er det lykkedes Parlamentet at levere et klart og velbegrundet lovgivningsarbejde. Jeg vil gerne ønske kollega Turmes tillykke hermed.

Seppänen
Hr. formand, der er tale om en betænkning om en meget teknisk ting, men den har stor betydning såvel for energibesparelse som for den europæiske beskæftigelse. Ordføreren for betænkningen har gjort et fortrinligt arbejde for at få afklaret betænkningens indflydelse på energien, men ofrer på samme tid ikke tilstrækkelig opmærksomhed på, at betænkningen ved sin gennemførelse ville øge antallet af arbejdsløse i Europa, mest i Tyskland, men også i Finland, Østrig, Italien og Spanien.
I lysstofrør anvender man to slags ballaster, som har indflydelse på deres energieffektivitet. De magnetiske ballaster producerer meget lys og meget varme. I de nordiske lande sparer denne varme opvarmningsenergi og er ikke blot spildvarme. De elektriske ballaster producerer bedre lys og mindre varme, og de er, hvad energieffektivitet angår, klart bedre end de magnetiske ballaster. Der er fremtid i dem, hvis man får gjort dem økonomisk konkurrencedygtige over for de magnetiske ballaster.
Firmaet Philips har sikkert ganske rigtigt investeret i denne teknologi. Man kan dog ikke med politisk magt pålægge dets produkter alene at leve op til europæisk standard. Turmes foreslår i sin betænkning i modsætning til Kommissionen og Rådet at forbyde magnetiske ballaster i lysstofrør. Hvis man vedtager betænkningen, vil Parlamentets holdning ødelægge den europæiske industri på området. Andre steder i verden ville man alligevel producere og anvende magnetiske ballaster, som er nødvendige under sådanne naturforhold, som jeg kommer fra: I kulde eller fugt kan man kun bruge magnetiske ballaster. Produktionen af de magnetiske ballaster ville på grund af forbuddet blive flyttet fra Europa til udviklingslandene. Det har man allerede erfaringer med fra USA.
Hvis man vil bevare arbejdspladserne i Europa, kan man ikke vedtage de dele af Turmes betænkning, som fremkommer i hr. Westendorp y Cabezas ændringsforslag. Produktionsomkostningerne for elektroniske ballaster er 10 gange så store som for magnetiske ballaster, og man må også undersøge beskyttelsen af naturen set ud fra brug og genbrug af materialer.

Martinez
Hr. formand, jeg har bedt om ordet for TDI-gruppen, om end jeg udtaler mig på vegne af en af gruppens fraktioner.
Vi beskæftiger os med spørgsmålet om ballaster til lysstofbelysning. Hvad drejer det sig mere præcist om? Elektrisk strøm i lysstofbelysning som eksempelvis de lamper, der oplyser denne mødesal, reguleres og stabiliseres af små enheder benævnt ballaster. I 50 år har man fremstillet ballaster bestående af en kobberspole og et hus af metalplade. Disse ballaster benævnes magnetiske ballaster. Der findes imidlertid også elektroniske ballaster.
De traditionelle magnetiske ballaster giver anledning til et vist energitab, primært på grund af modstand. Tabet udgør op til 8 W pr. time, mens tabet i forbindelse med elektroniske ballaster kun udgør 3 W. Regner vi med en produktion på 130 millioner ballaster, vil energibesparelsen være på flere millioner ton, CO2-udledningen vil blive reduceret og drivhuseffekten ligeså. Vi vil alle kunne trække vejret friere. I løbet af en otteårs periode udfases magnetiske ballaster helt til fordel for elektroniske ballaster.
Desværre undlader hr. Turmes at fortælle, at elektroniske ballaster har kortere levetid end magnetiske ballaster. Der skal altså produceres et større antal ballaster, og en del af den netop nævnte besparelse går således tabt. Endvidere indgår der i elektroniske ballaster transistorer, som indeholder tungmetaller såsom tantal, germanium og endog arsenik, ligesom ballasterne indeholder plastelementer. Med andre ord forurenende stoffer, som ikke er biologisk nedbrydelige. I modsætning hertil er materialer som kobber og metalplade, der anvendes i magnetiske ballaster, biologisk nedbrydelige. For at opnå en energibesparelse - som slet ikke er så entydig som umiddelbart antaget - er De Grønne således parate til at belaste naturen med tungmetaller og arsenik.
Ud over den øgede forurening indebærer forslaget også øget arbejdsløshed. De komponenter, der indgår i fremstillingen af elektroniske ballaster, og de maskiner, der anvendes til fremstilling af ballasterne, er ikke af europæisk oprindelse. Vi vil opleve virksomhedsflytninger med det formål at undgå øgede importomkostninger og med nedlæggelse af arbejdspladser til følge. Mens virksomhederne anmoder om et gradvist og selektivt forbud, kræver Kommissionen elektroniske ballaster med det mål at opnå en beskeden energibesparelse. Resultatet bliver i bedste fald en energibesparelse, men øget forurening og øget arbejdsløshed følger i kølvandet.
Det skal tilføjes, at man med forslaget ikke får løst det egentlige problem, når det gælder energispild, nemlig glødelampernes energitab, som ligger på helt op til 50 W. Det er nok værd at bemærke, at glødelamper fremstilles af to multinationale virksomheder, nemlig Philips og Osram. Det er da muligt, at der "er strøm på" mellem Europa-Kommissionens globaliseringskræfter, de grønne vidt forgrenede multinationale kræfter og industriens transnationale kræfter. Men jeg forlanger ikke fuld klarhed over disse forhold.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vender blikket opad i salen og konstaterer, at vi er omgivet af særdeles mange ballaster. Jeg tror, at denne sal er et forbillede for, hvordan lysstofrør og ballaster arbejder sammen. Jeg er sikker på, at vi her allerede har de økonomisk fordelagtige elektroniske lamper, fordi det er dokumenteret, at de elektroniske ballaster tjener sig selv ind i løbet af et til to år. Vi har altså en særdeles god return on investment, og derfor går faktisk alle moderne bygherrer og planlæggere allerede nu over til disse elektroniske ballaster. Det er for øjeblikket sådan, at markedet slet ikke kan producere så mange apparater, som der egentlig er brug for.
Hovedproblemet er, at teknologien er så moderne og attraktiv, at det faktisk slet ikke er muligt for industrien at fremstille de nødvendige mængder i den nærmeste fremtid. Det er naturligvis også et problem, nemlig at vi skal foretage en regulering, og at apparaterne som følge heraf skal være disponible til det rigtige tidspunkt, fordi vi ellers får en vis mangelsituation. Hvis man ikke mere kan fremstille de magnetiske apparater, og de elektroniske ikke er til rådighed i tilstrækkeligt antal, kan der opstå problemer på markedet.
Men jeg går alligevel ind for en regulering via lovgivningen, selvom jeg længe har overvejet, om det overhovedet er rimeligt at udstede et europæisk direktiv om ballaster. Jeg går ind for det, fordi jeg tror, at vi i fremtiden bør forske endnu mere i denne teknologi. Vi bør bestræbe os på, at der også i fremtiden trygt kan investeres i de elektroniske apparater. Det er i dag en selvfølge alene på grund af markedet. Men jeg tror, at dette direktiv absolut kan være en tilskyndelse til at investere endnu mere og endnu hurtigere og dermed også tjene gode penge.

Speroni
Hr. formand, talerne før mig gav helt klart indtryk af at være kompetente på et så teknisk område som ballaster til lysstofbelysning. Det forekommer mig dog, at man ikke har fulgt særligt meget med i debatten, og jeg spørger mig selv, hvor mange af vores kolleger der kan stemme med fuldt kendskab til sagen, eftersom der i ens almene viden - i parlamentsmedlemmernes studier, dagligdag eller politiske liv - sjældent er plads til et indgående kendskab til ballaster til lysstofbelysning. Derfor spørger jeg mig selv, om det virkeligt er nødvendigt at drøfte disse emner i Parlamentet, eller om det ikke var bedre at benytte sig fuldt ud af retsforskrifterne og nøjes med at drøfte dem i udvalget. Visse emners alt for tekniske karakter gør det nemlig umuligt at stemme med god samvittighed, selvfølgelig medmindre man holder sig til de sædvanlige små kryds og streger på de stemmesedler, som andre har lavet. Men dette er en nedvurdering af en parlamentarikers arbejde! Man kan desuden spørge sig selv, om det er nødvendigt, at Parlamentet beskæftiger sig med sådanne komplekse og yderst tekniske spørgsmål, eller om det ikke ville være bedre, sådan som det er tilfældet i de nationale lovgivninger, at lade andre organer tage sig af disse emner, eftersom deres politiske drejning er minimal, hvilket talerne før mig også gjorde opmærksom på.
Jeg vil også gerne fremsætte en bemærkning om den såkaldte rene energi, som jeg tror, at mange ikke er opmærksomme på. Det er ikke rigtigt, at elektrisk energi er en ren energiform. Hvis jeg varmer mit hus i byen op med elradiatorer i stedet for vandradiatorer, som er tilsluttet et oliefyr, er det klart, at der bliver mindre forurening i byen, men når man - som der står i betænkningen - tænker på, at fremstillingen af elektrisk energi tegner sig for 30% af CO2-udslippet i atmosfæren, er det måske hensigtsmæssigt, at også befolkningen ændrer opfattelse, og ikke mindst at medierne udtrykker sig klarere om, hvilke energiformer der reelt er rene, og hvilke der ikke er det.

de Palacio
Hr. formand, først og fremmest vil jeg lykønske ordføreren, hr. Turmes, med hans fremragende betænkning, og jeg vil ligeledes takke alle talerne og Parlamentet for den brede opbakning, som de har givet dette forslag, som Kommissionen mener kan bidrage betydeligt til at øge energieffektiviteten, og som sigter på at opnå en besparelse på 20% i elforbruget i den tertiære sektor.
Det er alt sammen nødvendigt for at opnå en væsentlig forbedring i effektiviteten af den endelige anvendelse af elektriciteten og på denne måde bidrage til vores kyotoforpligtelser.
I forslaget har man vedtaget en omhyggelig problemstilling, der har til formål at opnå en forbedring i effektiviteten, uden at det betyder en uudholdelig overbelastning for ballastfabrikanterne. Jeg vil sige, mine damer og herrer, at vi, før vi gennemfører dette forslag, vil have konsulteret og talt med den berørte sektor, som nogle talere allerede har understreget.
Mine damer og herrer, vi går ud fra et forslag med forskellige trin. Første niveau, som træder i kraft et år efter vedtagelsen af direktivet, vil betyde en progressiv fjernelse af laveffektivitetsballaster. Derfra vil et andet niveau med mere krævende regler progressivt reducere antallet af konventionelle ballaster og gøre det obligatorisk at anvende ballaster med højt udbytte og høj effektivitet.
For at De kan forstå, hvilken ændring dette vil betyde, må jeg sige, at de konventionelle ballaster for indeværende står for ca. to tredjedele af den nuværende samlede omsætning, hvilket betyder, at dette andet trin vil få meget betydelige virkninger, og det vil uden tvivl få følger for industrien. Derfor foreslår vi en overgangsperiode på fire år.
Hvad angår de foreslåede ændringsforslag, glæder det mig at kunne meddele Dem, mine damer og herrer, at Kommissionen kan acceptere alle de ændringsforslag, som er fremsat af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, med undtagelse af ændringsforslag 1, 17, 19 og 20 vedrørende en automatisk indførelse af det tredje effektivitetsniveau.
Kommissionen er enig i, at det er nødvendigt med en dynamisk problemstilling, og derfor forudser forslaget en eventuel tredje fase. Imidlertid mener vi, at det på nuværende tidspunkt ville være svært at fastsætte denne tredje fase i alle dens aspekter. Vi foretrækker at evaluere den tekniske og økonomiske situation, når det andet niveau træder i kraft, idet vi på det tidspunkt rådfører os med de involverede parter og afgør, om vi skal gennemføre den tredje fase og i givet fald, hvordan vi skal gennemføre den, hvilke tekniske definitioner og krav skulle pålægges, og i hvilken periode det kunne igangsættes.
Som følge heraf kan Kommissionen ligeledes acceptere anden del af ændringsforslag 23, men ikke første del. Kommissionen kan også acceptere en del af ændringsforslag 1, med en anden ordlyd. Derudover er vi enige i ændringsforslag 12, for at medlemsstaterne skal gennemføre en effektiv anvendelse.
De ændringsforslag, der har til hensigt at afklare, at alle ballaster, der markedsføres som uafhængige komponenter eller indsat i lamper, er dækket af forslaget, det vil sige, at ændringsforslag 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 21 og 22 som sagt kan accepteres af Kommissionen. Ændringsforslag 2 kan også accepteres, eftersom Kommissionen er enig i at udelukke de nævnte former for ballaster. Og ligeledes ændringsforslag 15 og 16, som udvider overgangsperioden til 18 måneder. Endelig kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 8 om fremme af effektivitetsnormer i de internationale fora.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har resumeret Kommissionens indstilling til betænkningen. Jeg gentager mine lykønskninger til ordføreren, hr. Turmes, som har lagt et fremragende stykke arbejde for dagen, og jeg stoler på, at Rådet kan vedtage en fælles holdning, som gør det muligt at løse dette spørgsmål hurtigt.

Formanden
Mange tak, fru de Palacio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

AFSTEMNING
McNally
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Det drejer sig om min betænkning om kvinder og videnskab. Forhandlingen kan finde sted i aften, men det vil ikke være muligt at stemme om betænkningen i morgen på grund af meget alvorlige og misvisende oversættelsesfejl, specielt i den franske version. Jeg vil derfor anmode Dem om at udskyde afstemningen til det først mulige plenarmøde efter, at vi har modtaget en rettet udgave af ændringsforslagene og min beslutning. Det er desværre ikke muligt at stemme om betænkningen i morgen, fordi specielt den franske oversættelse er fyldt med fejl.

Formanden
Det vil jeg så bekræfte. Forhandlingen om betænkningen af McNally vil finde sted i aften, men afstemningen vil først finde sted under minimødeperioden i Bruxelles.
Betænkning (A5-0102/1999) af Turmes for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om energieffektivitetskrav for ballaster til lysstofbelysning (KOM(1999) 296 - C5-0010/1999 - 1999/0127(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om olieforureningskatastrofen som følge af Erikas forlis
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om den seneste tids stormvejr i Europa
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)

Fælles beslutningsforslag om fredsprocessen i Mellemøsten
Inden afstemningen:

De Clercq
Hr. formand, dette ændringsforslag drejer sig ganske enkelt om en fejl i teksten i punkt 5 i forslaget til beslutning. Mit ændringsforslag retter teksten tilbage til det, der blev aftalt ved udarbejdelsen af forslaget til fælles beslutning. Det drejer sig altså om en fejl, som vi forsøger at afhjælpe med dette ændringsforslag.

Sakellariou
Hr. formand, jeg beklager, at jeg gør noget, som jeg normalt ikke gør, nemlig begrunder ændringsforslag her. Men hr. de Clercq er begyndt, og så er jeg nødt til at forklare min holdning.
Vi blev enige om teksten, sådan som den er trykt. Den går ud på, at vi opfordrer Israel til at forlade de besatte områder i Libanon. Sådan som teksten foreligger, sådan har vi aftalt den. Nu vil De Liberale og måske også andre her i salen stryge den sætning, som indeholder opfordringen til Israel om at trække sig ud af Libanon. Det er de i deres gode ret til, men vi kan ikke sige, at vi har aftalt noget sådant. Vi har aftalt det, der står i teksten.

Formanden
Som De ganske rigtigt siger, har vi ikke forhandlinger om ændringsforslagene. Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)

Fælles beslutningsforslag om internationale kapitaloverførsler
(Forslaget til fælles beslutning forkastedes)

Forslag til beslutning (B5-0089/2000) af Wurtz m.fl. for GUE/NGL-gruppen om kapitalafgift
(Forslaget til beslutning forkastedes)
Forslag til beslutning (B5-0090/2000) af Goebbels m.fl. for PSE-gruppen om indførelse af en kapitalafgift ("Tobin-afgift")
(Forslaget til beslutning forkastedes)
Forslag til beslutning (B5-0091/2000) af Jonckheer m.fl. for Verts/ALE-gruppen om en kapitalafgift (Tobin-afgift)
(Forslaget til beslutning forkastedes)
Forslag til beslutning (B5-0092/2000) af Cox m.fl. for ELDR-gruppen om Tobin-afgiften
(Forslaget til beslutning forkastedes)
Betænkning (A5-0096/1999) af Cunha for Fiskeriudvalget om årsberetningen fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om resultaterne af de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden ved udgangen af 1997 (KOM(1999) 175 - C5-0109/1999 - 1999/2112(COS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
STEMMEFORKLARINGER
Betænkning af Turmes (A5-0102/1999)

Fatuzzo
Hr. formand, som repræsentant for pensionistpartiet stemte jeg ja til forslaget om energieffektivitetskrav for ballaster til lysstofbelysning. Jeg stemte ganske vist ja til visse ændringsforslag, som dog ikke blev vedtaget af Parlamentet. Jeg er naturligvis enig i, at man skal spare på energien. Faktisk har jeg i et stykke tid læst de betænkninger, vi skal drøfte i Europa-Parlamentet, ved stearinlysets skær om aftenen for at give mit beskedne bidrag til energibesparelsen. Men selvom jeg mener, at man skal spare på energien, bør man også være fornuftig nok til at forstå, at dette ikke skal gå i retning af en total afvikling af de aktiviteter, som skaber beskæftigelse til de europæiske borgere.

Wurtz
Kommissionens forslag til direktiv om ballaster til lysstofbelysning tager sigte på at øge effektiviteten og reducere energiforbruget. Der stilles forslag om foranstaltninger, som gennemføres gradvist og på afbalanceret vis.
Forslagets afbalancerede karakter går imidlertid tabt i forbindelse med de mange ændringsforslag, der er vedtaget i Industriudvalget. Udvalget ønsker således, at fremstilling og markedsføring af magnetiske ballaster ophører udelukkende til fordel for elektroniske ballaster. En så radikal indfaldsvinkel tilsidesætter imidlertid en række tekniske og videnskabelige argumenter, både når det gælder energibesparelser, og når det gælder teknologiske fremskridt. Der tages eksempelvis ikke hensyn til, at der på markedet findes magnetiske ballaster med ringe energiforbrug, som fuldt ud har deres berettigelse. Hvad værre er, Industriudvalgets betænkning overser fuldstændig forslagenes betydning for beskæftigelsen. Ophører produktionen af magnetiske ballaster, kan det betyde lukning af adskillige virksomheder med talrige afskedigelser til følge. Som eksempel kan nævnes virksomheden Vossloh-Schwabe i Colmar.
Jeg stemmer således imod betænkningen på grund af de mange ændringsforslag, der er indeholdt i den endelige udgave, som er forelagt Europa-Parlamentet. Gennemførelsen af disse ændringsforslag vil udgøre en betydelig trussel mod beskæftigelsen inden for denne branche, og jeg anmoder derfor Rådet om at forkaste de vedtagne ændringsforslag.
Fælles beslutning om olieforureningen i Frankrig

Caudron
Kystområderne i det vestlige Frankrig er ramt af forurening som følge af tankskibet Erikas forlis.
Som alle ved, er der øget risiko for sådanne ulykker. USA har efter tankskibet Exxon Valdez' forlis nær Alaskas kyster i 1990 vedtaget en lov, som forbyder adgang til amerikanske havne for olietankskibe, som ikke overholder de skærpede og nøje overvågede sikkerhedsforskrifter.
Som følge heraf søger tankskibe, der ikke opfylder de omtalte forskrifter, i stigende antal til europæiske farvande med heraf følgende øget risiko for forurening.
Europa-Parlamentet må tage spørgsmålet op og snarest foranledige, at i første omgang Kommissionen og dernæst medlemsstaternes regeringer vedtager regler, som kan sikre de europæiske kystegne, hvad angår såvel søfart som turisme.
Vi må ubetinget sikre, at der snarest oprettes et effektivt europæisk havagentur, hvis primære formål skal være at koordinere sikkerhedskontrollen med olietankskibe, der anløber europæiske havne. Agenturet skal sikre, at kontrollen gennemføres i henhold til standardiserede og ensartede metoder.
Kære kolleger, det er utvivlsomt nødvendigt at udarbejde beslutningsforslag og få disse vedtaget. Men først og fremmest gælder det om at iværksætte konkrete og effektive foranstaltninger og sikre, at vi undgår nye katastrofer.
Fælles beslutning om uvejr i Europa

Caudron
Det voldsomme uvejr, som ramte Europa og i særdeleshed Frankrig, giver anledning til følgende bemærkninger fra min side:
1 - Om end der ikke entydigt er påvist en sammenhæng mellem uvejret, drivhuseffekten og forureningen, er begivenhederne en advarsel om, hvad der fremover kan ske, hvis den aktuelle ubesindige luftforurening fortsætter.
2 - Der er, også i Europa, ofte udført "discountbyggeri", og man har valgt luftledninger, som ofte skæmmer landskabet. Nu ser vi de reelle omkostninger ved disse umiddelbare besparelser.
3 - Indsatsen for at udbedre de skader, der opstod som følge af uvejret, vidner om svagheder og om utilstrækkelige midler. Samtidig vidner den om en stærk solidaritetsfølelse og en stærk forankring af begrebet offentlig tjeneste i offentlige virksomheder, som ofte har trange kår på grund af den herskende ultraliberale tankegang. Jeg vil gerne rette en tak til alle ansatte i de mange virksomheder, som har arbejdet under højtryk for at normalisere trafikken, elforsyningen og telefonlinjerne og sikre genhusning for katastroferamte familier.
4 - EU må, hvis vi fortsat vil påberåbe os at være tæt på den enkelte borger, yde en mærkbar økonomisk støtte!
Forudsætningen herfor er, at medlemsstaterne stiller de fornødne økonomiske midler til rådighed og opgiver den ofte tøvende holdning i så henseende.

Desama
Det voldsomme uvejr, som har ramt flere europæiske lande, har afsløret, hvor sårbart vores samfund er, om end det er kendetegnet ved økonomisk og teknologisk udvikling. Vejrforholdene kan give anledning til katastrofer i form af oversvømmelser, jordskælv og stormflod, og vi er nu klar over, at vi ikke er i ly for sådanne katastrofer. Der er lande, som har kunnet tilbyde erstatning til ofrene for disse katastrofer, blandt dem Frankrig. Frankrig er et stort land med de fornødne ressourcer. I de mindre lande er situationen en anden.
I Belgien har man således i 10 år arbejdet på at få etableret en ordning, som sikrer erstatning til ofre for naturkatastrofer. Planerne har imidlertid mødt modstand i EU. Mens det tidligere, før gennemførelsen af det indre marked, var muligt at fastsætte bestemmelser om priser og afgiftsfritagelser, er dette nu umuligt, hvilket jeg i øvrigt finder helt rimeligt. Til gengæld er det vanskeligere at forstå, at det ikke er muligt at oprette et gensidigt reassuranceselskab og kræve, at alle selskaber, der arbejder på det belgiske marked, skulle være dækket af en sådan reassurance. Endelig kan en statsgaranti kun komme på tale, såfremt forsikringssystemet har opbrugt alle midler (altså kun i tilfælde af meget omfattende katastrofer).
For os er det imidlertid helt afgørende at kunne tilbyde ofrene for sådanne katastrofer fuld og ubegrænset dækning. Skæbnen har i forvejen ikke været ofrene gunstig, uden at de selv har haft nogen skyld heri. Skal de så yderligere belastes af utilstrækkelig forsikringsdækning? For at undgå den situation vil en statsgaranti imidlertid være nødvendig, eftersom ingen af de traditionelle reassuranceselskaber vil kunne tilbyde ubegrænset dækning. Det er nu engang forudsætningen for at opretholde rimelige forbrugerpriser.
Anvendelse af den traditionelle reassurancemodel vil også på internationalt plan have en regulerende virkning. Belgiske forsikringstagere vil således i en vis forstand betale til ofrene for orkaner i Mellemamerika ... Den bagved liggende tanke er ikke at bryde sammenholdet, men at etablere et system, som er retfærdigt og ikke underkastet markedskræfternes frie spil.
Lad mig tilføje, at det er den eneste måde, hvorpå staten kan sikre sig, at systemet tjener almenvellet, og samtidig bevare en vis kontrol med omfanget og anvendelsen af tekniske henlæggelser. Er en sådan kontrol ikke tilladt, vil det aldrig være muligt at opnå accept af en statsgaranti. En kontrolleret reassuranceordning er den eneste løsning, som sikrer, at risici ikke udvælges ved markedskræfternes frie spil.
Såfremt en national gensidig forsikringsordning ikke sikres ved et system, som - i det mindste midlertidigt - fraviger reglerne om fri konkurrence, vil højrisikoområder blive udelukket. Og det er jo netop dem, vi søger at beskytte (eksempelvis beboelser i flodegne). Jeg rejser på denne baggrund spørgsmålet, hvorvidt det er muligt at fravige fællesskabsretten, når det gælder de konkurrenceretlige regler? Tankerne er i øvrigt i overensstemmelse med traktaten, som i artikel 87, stk. 2, åbner mulighed for statsstøtte eksempelvis med henblik på at udbedre skader som følge af naturkatastrofer.
Det er langtfra usandsynligt, at vi kommer til at opleve tilsvarende katastrofer. Vi må finde en løsning på problemerne i forbindelse med finansiering af skadeserstatning til ofrene for sådanne naturkatastrofer. En mulig løsning på det vanskelige problem for et land som Belgien kunne være midlertidigt at fravige fællesskabsrettens konkurrenceretlige bestemmelser.

Mauro
), skriftlig. (FR) Jeg har selvfølgelig stemt for beslutningerne om stormvejret og olieforureningen, og jeg vil gerne udtrykke al min sympati for den ramte befolkning. Jeg sender navnlig en varm tanke til indbyggerne i min egen region, Champagne-Ardennes, der blev hårdt ramt af stormvejret i december.
Jeg beklager dybt de nye problemer, som olieforureningen kan medføre for de kommuner, der ligger ud til atlanterhavskysten.
Jeg er således bekymret for lystbådehavnenes og lokalsamfundenes muligheder for at opnå det blå flag for år 2000. Europas blå flag har i 20 år været et tegn på betragtelige anstrengelser fra kommunernes side for at fremme en økonomisk udvikling, der tager hensyn til miljøet. Ca. 50 kommuner i de fem departementer, der er ramt af olieforureningen, vedrøres af det blå flag for år 2000.
Jeg er ligeledes bekymret over rygterne om et krav om udsættelse af tildelingen af de blå flag til de franske atlanterhavsstrande. Men hvordan skal man forholde sig til strandenes uforskyldte tab af deres gode ry, når det kun er nogle kommuner, der er ramt, mens andre ikke er det. Skal man acceptere at give det til nogle kommuner for at fremhæve turismen for hele kystlinjen eller ikke at give det til nogen for at sikre en vis lighed?
Jeg anmoder staterne og Den Europæiske Union om at lette de vanskeligheder, der er et resultat af disse katastrofer, gennem langsigtet finansiel hjælp, men også ved at yde moralsk støtte (som disse beslutninger gør det) til de befolkninger, der er ramt i deres sjæl af tilsvinede strande, knækkede træer og raserede eller endda smadrede skove.
Tiden er i denne forbindelse vigtig, for man kan ikke - som de store internationale firmaer gør - tale kortsigtet i forbindelse med en genopbygning af Frankrigs skove. Det vil tage flere hundrede år, og dette lærer os at udvise ydmyghed.
Fælles beslutning om fredsprocessen i Mellemøsten

Sacrédeus
Hr. formand, jeg har i forvejen meddelt, at jeg vil afgive stemmeforklaring vedrørende beslutningsforslaget om fredsprocessen i Mellemøsten. Europa-Parlamentet har tidligere givet sin støtte til en palæstinensisk stat, og det gentages i punkt 2 og 3 i dagens beslutningsforslag.
Som svensk kristdemokrat mener jeg, at Den Europæiske Union kan bidrage til en varig fred i Mellemøsten, der i sidste instans er baseret på demokrati, politisk pluralisme, respekt for menneskerettigheder, retsvæsenets uafhængighed samt en social og økologisk markedsøkonomi. Det kan ske, hvis EU sørger for at skabe mere tillid end i dag hos befolkningen i Israel, der er Mellemøstens eneste demokrati.
At punkt 2 og 3 derfor nævner spørgsmålet om en eventuel oprettelse af en palæstinensisk stat, bidrager ikke til en sådan tillidsskabende proces. Den amerikanske statsledelse har aldrig udtalt sig til fordel for en palæstinensisk stat, men den skaber samtidig stor tillid i regionen som fredsmægler med konstruktive bidrag.
En sådan rolle skulle også Den Europæiske Union kunne påtage sig. Dagens udtalelse om en palæstinensisk stat styrker ikke EU's fremtidige muligheder herfor. Derfor har jeg stemt ja ved den endelige afstemning.

Muscardini
De seneste nyheder fra Tel Aviv viser, at i modsætning til Herrens veje er fredens veje desværre ikke uransagelige. De kan blokeres og ødelægges af terrorattentater, de kan overvømmes med uskyldige ofre, og de kan afbrydes eller sinke den indsats, der gøres af de velvillige personer fra begge sider, som virkelig ønsker fred.
Sharm el Sheikh-aftalerne og Shepherdstown-forhandlingerne er et bevis på, at det på trods af de indledende vanskeligheder og uoverensstemmelser er muligt at nå frem til nogle kompromisresultater, der er et skridt på vejen mod den målsætning om fred, som vi desværre ikke kan skimte endnu. Den skjules af attentaternes røgslør, hindres af terrorismen og hæmmes af alle former for fundamentalisme, der altid og under alle omstændigheder er harmoniens og sikkerhedens fjender. Sikkerheden er nemlig en af de væsentlige faktorer for, at det kan lykkes, for uden sikkerhed er der ingen fred, og uden fred i Mellemøsten vil Middelhavsområdet være et usikkert område, hvor alt kan ske.
På den anden side kan man godt forstå den israelske premierminister Baraks holdning. Han foreslog Palæstinas præsident Arafat et par måneders udsættelse af den frist, der var sat til den 13. februar, for indgåelsen af en principaftale om hovedpunkterne i den kommende permanente status for de palæstinensiske områder, der har været under israelsk besættelse siden 1967. Også udsættelsen af den tredje runde af fredsforhandlingerne mellem Israel og Syrien er med til at skabe det usikre klima, som den manglende sikkerhed er årsag til.
Vi er desuden af den opfattelse, at fastlæggelsen af en ny grænse mellem Israel og Syrien, hvor der tages højde for en fredelig løsning på spørgsmålet om Golanhøjderne og for begge landes krav om sikkerhed, er en nødvendig betingelse for at skabe et nyt og fredeligt forhold mellem de pågældende befolkninger og for at mindske risikoen for nye attentater og for den vold, som følger heraf. Indgåelsen af nye fredsaftaler mellem Israel og Syrien er i hele Middelhavsområdets interesse og ville være et ikke uvæsentligt bidrag til opnåelsen af en ny harmoni i Mellemøsten.
Vi er dog overbeviste om, at der her i verden også er nogle, der er modstandere af harmoni og sikkerhed, og som undertiden opererer på en utroligt grusom måde. De bruger alle midler for at destabilisere regeringerne og skabe uorden. De er til stede i de områder, hvor der er spændinger, og undertiden fremprovokerer de faktisk bevidst disse spændinger for at afbryde en forhandling eller ophidse befolkningen med det formål at lægge pres på regeringerne. Europa skal være modigt nok til at afsløre disse kræfter og ikke alene tilbyde sig som diplomatisk mægler og rådgiver i fredsprocessen, men også som en kompetent og stærk dialogpartner over for fredens fjender. Det kan ikke være rigtigt, at de internationale forbindelser altid skal plages af vold og attentater. Terrorisme - for det er, hvad der er tale om - skal fordømmes og bekæmpes konstant. Vi føler med vores israelske venner, hver eneste gang de rammes af blind og hadefuld terrorisme, men vi skal også være stadig mere effektive til at sætte ind mod dem, der forsyner terroristerne med våben.
Selvom fredens veje ikke er uransagelige, må vi i det mindste sørge for, at de veje, der kan standse og neutralisere dødens købmænd - som er fredens egentlige fjender - bliver uransagelige.
Beslutninger om kapitalafgift

Berthu
Hr. formand, Europa-Parlamentets beslutningsforslag om internationale kapitalbevægelser blev forkastet. Forslaget rejste et både vidtrækkende og væsentligt problem, som imidlertid blev behandlet på en overfladisk og useriøs måde. Det rejste problem havde sandt at sige fortjent bedre.
Efter nogle spredte betragtninger afsløres det i afsnit 9, hvad der er forslagets sande anliggende: at kræve, at Kommissionen inden for det næste halve år udarbejder en rapport, som analyserer, hvorvidt en skat på internationale kapitalbevægelser foretaget i spekulationsøjemed vil være ønskværdig og praktisk gennemførlig. Anlægger man denne synsvinkel på spørgsmålet, beklager jeg at måtte sige, at den omhandlede rapport ikke har nogen berettigelse. Alle kender svaret og ved, at det er en umulig opgave. Det er ikke muligt at skelne mellem kapitalbevægelser, som sker i spekulationsøjemed, og dem, som sker i andet øjemed, medmindre der anvendes arbitrære og bureaukratiske kriterier, som lægger hindringer i vejen for den internationale samhandel.
Og skulle det mod forventning lykkes at etablere en sådan skelnen, måtte man yderligere skelne mellem acceptable kapitalbevægelser foretaget i spekulationsøjemed, nemlig dem, som tager sigte på at udligne kunstige situationer og bringe økonomien i overensstemmelse med de faktiske forhold, og uacceptable kapitalbevægelser i spekulationsøjemed, nemlig transaktioner, man - i øvrigt også på arbitrær vis - vurderer primært har til formål at skade andre. Sidstnævnte skelnen er endnu vanskeligere end førstnævnte. Europa-Parlamentets beslutningsforslag er således i dets nuværende form helt uantageligt.
Spørgsmålet kunne imidlertid stilles på anden vis. Man kunne rejse spørgsmålet, om det er hensigtsmæssigt at indføre en afgift på alle internationale kapitalbevægelser, uanset hvilke, og altså uden at komme ind på en umulig skelnen mellem forskellige kategorier af kapitalbevægelser. Det ville være et langt mere fornuftigt spørgsmål, men det blev som nævnt ikke rejst.
Mit svar på sidst anførte spørgsmål ville i øvrigt være, at en sådan enhedsafgift næppe ville løse de monetære kriser, idet disse som oftest afspejler faktiske underliggende ubalancer. I stedet for at indføre en ny afgift - og hvor skulle pengene herfra i øvrigt kanaliseres hen, det får vi ikke noget at vide om - var det mere hensigtsmæssigt at gennemføre en sanering af den økonomiske politik og sænke de eksisterende skatter og afgifter ikke mindst med henblik på at reducere lønomkostningerne.

Alavanos
Jeg finder det positivt, at spørgsmålet om beskatning af internationale kapitalbevægelser omsider tages op til behandling og beslutning i Europa-Parlamentet. Det er min gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, der har vedtaget at tage initiativ til dette, og andre grupper har støttet vores initiativ.
Man får et indtryk af problemets omfang, hvis man tænker på, at den daglige globale handel på børsmarkederne beløber sig til 1.800 milliarder dollars, mens den årlige handel med varer og tjenesteydelser er i størrelsesordenen 6.000 milliarder dollars, det vil sige fire gange så stor som børsspekulationen. Kommissionens tidligere formand, hr. Delors, havde ret, da han sammenlignede verdensøkonomien med et kasino. Det er positivt, at både Finlands og Canadas parlament går ind for en kapitalskat, og ligeledes FN's UNCTAD.
Kommissionen er nødt til at stille forslag om indførelse af en afgift på kortfristede kapitalbevægelser af spekulationspræget karakter af samme type som Tobin-afgiften, og det portugisiske og det franske formandskab er nødt til at inddrage dette emne i deres prioriteter. Afgiften, der er lav, men progressiv, skal være udformet på en sådan måde, at den ikke får negative konsekvenser for den reelle økonomi - handel og investeringer - og gør det muligt at sikre midler til uddannelse, miljø og udvikling.
Denne foranstaltning bør være det første skridt hen imod formuleringen af et krav om regulering og afgifter til imødegåelse af den internationale spekulations gigantvækst.
Jeg stemte for det fælles forslag til beslutning og beklager, at Kristdemokraterne og De Liberale hindrede en vedtagelse af dette.

Bonde, Krarup og Sandbæk
. Vi har stemt for kompromisforslaget på baggrund af de rigtige hensigter, der gives udtryk for. Men samtidig må det påpeges, at det er af afgørende betydning, at diskussionen om indførelse af en eventuel Tobin-afgift foregår på et globalt niveau i internationale og nationale fora, og uden at det som sideeffekt øger EU's kompetence på bekostning af disse.

Fruteau
Det økonomiske system har sine begrænsninger, det mærker vi tydeligt. Finansverdenen er ude af trit med de faktiske økonomiske forhold og bidrager ofte til at destabilisere økonomien. Herom vidner bl.a. de høje arbejdsløshedsprocenter, de stadig større skel mellem Nord og Syd og den stigende fattigdom på globalt niveau. De internationale kapitalbevægelser har en destabiliserende virkning! Derfor må vi også søge metoder til at beskatte transaktioner på valutamarkederne med henblik på at gøre disse mere stabile og begrænse kortfristede transaktioner i spekulationsøjemed.
James Tobin - som har modtaget Nobelprisen i økonomi - har udtænkt en afgift, som vil være et "sandskorn" i det alt for velsmurte spekulationsmaskineri, og afgiften vil kunne indbringe betydelige summer, hvilket taler til fordel for dens indførelse. Selv ved en meget lav takst (omkring 0,05%) vil afgiften forsigtigt vurderet kunne indbringe hen ved 600 milliarder francs om året!
FN's Konference for Handel og Udvikling (UNCTAD) foreslår, at beløbet betales tilbage til de stater, hvor afgiften opkræves, og til en fond, som har til formål at sikre en omfordeling til verdens fattigste lande.
Disse summer, der således hentes hos den internationale storkapital og ledes tilbage til borgerne, kan blive en væsentlig løftestang for udvikling og fremskridt i de fattigste lande. Vi vil omsider opleve, at solidaritetstanken vinder over egoismen.
Af de her nævnte årsager har jeg stemt for beslutningsforslaget, og det glæder mig, at Europa-Parlamentet har taget spørgsmålet op med risiko for at støde skrupelløse spekulanter, som med deres aktiviteter destabiliserer skrøbelige økonomier og undertiden hele den økonomiske verdensorden. Vi har senest set eksempler herpå i forbindelse med finanskriserne i Sydøstasien.

Krivine
Vi har stemt for forslaget om, at der rejses en debat om Tobin-afgiften. Vi føler os overbeviste om, at indførelsen af denne afgift i Europa, selv i en mere begrænset udgave, vil være et skridt i retning af større social retfærdighed og en ændret fordeling af goderne. Vi gør os dog igen illusioner om, at denne afgift alene kan fjerne dybereliggende årsager til nød og fattigdom. Disse er nært knyttet til det internationale økonomiske og finansielle system.
Vi stemmer for alle initiativer, som går i retning af at opfordre Kommissionen til at undersøge, hvorvidt Tobin-afgiften lader sig gennemføre. Til gengæld stemmer vi ikke for de punkter i kompromisbeslutningsforslaget, som er indføjet på foranledning af Socialdemokraterne, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, De Grønne og De Liberale, og som tager sigte på at beskytte og regulere den eksisterende økonomiske orden og sikre velfungerende globale kapitalmarkeder, om end uden de nuværende excesser.

Laguiller
GUE/NGL-gruppen stemmer imod kompromisbeslutningsforslaget om indførelse af en afgift på kapitalbevægelser. Forslaget fremsættes under påskud af at ville stabilisere det internationale finansielle system og at ville fjerne de eksisterende excesser, hvilket forekommer at være en både umulig og utopisk tanke. Vi ønsker imidlertid, at menneskeheden oplever, ikke alene at systemets excesser ryddes af vejen, men med dem det internationale finansielle system som sådan og den kapitalistiske verdensorden, som systemet er en væsentlig bestanddel af.
Det er ikke kun kortfristede kapitalbevægelser i spekulationsøjemed, som udgør et gigantisk spild af materielle, sociale og menneskelige ressourcer for samfundet. Det er kapitalen som sådan. Vi ser de omfattende afskedigelser og nedlæggelser af arbejdspladser, som pågår i virksomheder som Michelin og Alsthom og generelt i langt de fleste store - og overskudsgivende - virksomheder med det formål at sikre højere børsnotering af virksomhedernes aktier. Og vi må spørge, om der er tale om spekulation eller almindelige kapitaltransaktioner?
Var der fremsat beslutningsforslag om at indføre Tobin-afgiften, havde vi ikke stemt imod. Vi ønsker ikke, at vores stemme optræder i koret af frelste tilhængere af det kapitalistiske system, som anser enhver afgift, som rammer storkapitalen, for en krænkelse. Det politiske mål, vi forfølger på de arbejdende klassers vegne, er en hård beskatning ikke alene af kapitalbevægelser i spekulationsøjemed, men også af alle de store private virksomheders overskud og af de velhavendes private formuer, således at midlerne i statens hænder kan tjene til at skabe beskæftigelse inden for den offentlige sektor.
Tobin-afgiften er et beskedent initiativ og på ingen måde et middel til at sikre social retfærdighed. Afgiften vil end ikke genere spekulanterne, og den vil snarere skjule end forhindre det spild og den uret, der kendetegner den kapitalistiske økonomi.

Ribeiro e Castro
De bekymringer, der kommer til udtryk i det fælles beslutningsforslag, er yderst vigtige, idet de omhandler et alvorligt problem, hvor vi ikke kan blive ved med at stikke hovedet i busken og lade, som om problemet ikke eksisterer. Jeg støttede udtrykkeligt alle afsnittene i det fælles beslutningsforslag, med undtagelse af afsnit 4 og 8, som jeg undlod at stemme om, da de allerede gik i unødvendige eller forhastede detaljer, afsnit 4, fordi en hurtigt gennemført analyse af et meget komplekst problem ikke forekom mig korrekt på alle områder, afsnit 8, fordi det allerede gik varmt ind for øjeblikkelige foranstaltninger mod offshorecentrene, hvilket, da det er løsrevet fra enhver afbalanceret helhedsvurdering, skader Portugal i forbindelse med de nuværende offshoreaktiviteter på Madeira. Men da afsnit 8 i mellemtiden var blevet vedtaget med flertal, så jeg mig modvilligt tvunget til også at undlade at stemme ved den endelige samlede afstemning. Jeg beklager, at det fælles beslutningsforslag er endt med ikke at blive vedtaget, og det haster med at tage sagen op igen i mere fornuftige vendinger, som dog også effektivt skal styres i den rigtige retning.
Jeg støttede derfor ingen af beslutningsforslagene fra de forskellige grupper, som der blev stemt om enkeltvis, fordi ingen af dem havde den ligevægt, som det fælles beslutningsforslag søgte at få.
Betænkning af Cunha (A5-0096/1999)

Fatuzzo
Hr. formand, som repræsentant for pensionistpartiet stemte jeg også ja til dette forslag om vurderingen af fiskeriprogrammerne. Jeg er enig i, at der bør være nogle sanktioner over for dem, som ikke gennemfører direktiverne, men jeg må også sige, at efter mit indlæg her i Parlamentet i forbindelse med stemmeforklaringen den 17. december 1999, det vil sige i sidste århundrede, er fiskene blevet orienteret, og da de som bekendt ikke kan tale, har de meddelt mig følgende skriftligt: "Bravo, du talte vores sag! Sig noget mere på vi små fisks vegne, for du er jo også selv en lille fisk, men tal også de ældre fisks sag, der gerne ville have et langt liv, og som derfor er tilhængere af, at fiskeriet begrænses der, hvor reglerne ikke bliver overholdt". De bad mig også om - men det vil jeg gøre ved en anden lejlighed - at fremsætte deres forslag med hensyn til foranstaltningen om fiskenet, så de kan få et langt liv og også selv blive pensionister.

Ribeiro e Castro
Mine stemmeafgivelser falder sammen med holdningerne hos CDS - Partido Popular i Portugal - i denne sag: På den ene side er vi meget kritiske over for den fælles fiskeripolitik, fordi den har forvoldt så megen skade for fiskeriet og for de portugisiske fiskere, og vi ser med særlig mistro på kommissær Fischlers handling. På den anden side støtter vi holdningerne i betænkningen af Cunha, som anmoder Kommissionen om at træffe foranstaltninger til tilsyn og effektiv kontrol - den Kommission, der ved ikke reelt at straffe de lande, som overtræder bestemmelserne, ydermere diskriminerer de lande, der opfylder bestemmelserne, f.eks. Portugal. Jeg stemte således for første og sidste del af punkt 6, men jeg undlod at stemme om de mellemliggende afsnit, som går stærkt ind for en konkret straf - enten fordi en sådan er forhastet med hensyn til et egnet retsgrundlag, eller fordi en sådan økonomisk sanktion kan være ude af proportioner i en anden situation, hvor det drejer sig om en simpel administrativ overtrædelse. Og jeg undlod at stemme ved den samlede afstemning, enten fordi de sidste afsnit i mellemtiden var blevet vedtaget, eller fordi der ikke blev stemt separat om punkt 5. Da vi deler de bekymringer, der kommer til udtryk i betænkningen og i beslutningen, ønsker CDS-PP ikke i denne sag at støtte noget som helst, der ligner en tilslutning til den fælles fiskeripolitik, der i praksis har været ført til skade for Portugal.

Simpson
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Det glæder mig at se Dem sund og rask tilbage på formandspladsen efter Deres sygdom.

Formanden
Tak for det. Hermed er afstemningen afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.44 og genoptaget kl. 15.00)

AKTUEL OG UOPSÆTTELIG DEBAT
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er aktuel og uopsættelig debat.

Tjetjenien
Formanden
Vi starter med forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
(B5-0048/2000) af Schori og Krehl for PSE-gruppen om situationen i Tjetjenien;
(B5-0065/2000) af Haarder m.fl. for ELDR-gruppen om Tjetjenien;
(B5-0067/2000) af Markov m.fl. for GUE/NGL-gruppen om krigen i Tjetjenien;
(B5-0080/2000) af Schroedter m.fl. for Verts/ALE-gruppen om krigen i Tjetjenien;
(B5-0082/2000) af Oostlander m.fl. for PPE-DE-gruppen om situationen i Tjetjenien.

Sakellariou
Hr. formand, mine damer og herrer, endnu en gang beskæftiger Parlamentet sig med rette med situationen i Tjetjenien. Vi har på tidligere møder gang på gang understreget, at vi har en meget stor interesse i, at Den Russiske Føderation finder en fredelig og politisk løsning på dette problem. Vi har virkelig appelleret til den russiske regering om ikke at behandle denne sag på en måde, hvorved den krænker samtlige de internationale konventioner, den har underskrevet. Desværre kan vi endnu ikke melde om nogen afspænding i denne krig. Tværtimod. Situationen er blevet langt værre. Situationen for civilbefolkningen i Tjetjenien er blevet uudholdelig. Vi har ingen mulighed for at iværksætte humanitære aktioner, selvom vi gang på gang har understreget, og Den Russiske Føderation i det mindste på topmødet i Istanbul lovede os, at det skulle blive muligt, at både OSCE's observatører og humanitære organisationer kunne komme til Tjetjenien.
Jeg kan ikke gøre andet end at gentage det, som er sagt her i Parlamentet, og som vi endnu en gang vil understrege i et fælles beslutningsforslag. Vores mål er, at der skal tilvejebringes en politisk løsning på denne konflikt. Med henblik herpå skal alle parter opfordres til at forhandle.
Vi vil lette situationen for civilbefolkningen, idet vi endnu en gang opfordrer Den Russiske Føderation til at tillade, at humanitære organisationer får adgang til Tjetjenien, og at OSCE's observatører også kan komme til Tjetjenien.

Maaten
Hr. formand, krigen i Tjetjenien skyldes i højere grad indenrigspolitikken i Rusland end selve situationen i Tjetjenien. Jeg er derfor også bange for, at krigen ikke slutter, før Putin vinder valget den 26. marts, medmindre der opnås en samlet russisk sejr inden da.
Det er vigtigt at vide, hvad der sker, når konflikten er overstået, og det er vanskeligt at forudsige. Det er klart, at problemerne i Tjetjenien og Nordkaukasus, som er en af de fattigste regioner i Rusland, ikke ophører, når krigen er forbi. Når tjetjenerne vender hjem til deres land, vil der ikke være meget tilbage, som de kan opbygge deres eksistens med. Efter den forrige krig holdt Rusland ikke sit løfte om genopbygning, og det var vanskeligt at yde udenlandsk hjælp på grund af problemer på både russisk og tjetjensk side.
Endvidere er det godt at se på de positive ting, f.eks. fremgangen i de tre uafhængige stater i Kaukasus, Armeninen, Aserbajdsjan og Georgien. Her er krigstruslen forsvundet, og de europæiske institutioner skal lægge mærke til den ændrede situation i disse områder, for sådan kan det altså også være.

Markov
Hr. formand, krigen i Tjetjenien har nu raset i fire måneder. Europa-Parlamentet har fordømt den og krævet våbenhvile og krævet, at der indledes en politisk dialog. Parlamentet har bidraget til, at der gives humanitær bistand, og at Den Europæiske Unions bevillinger dirigeres i den retning. Der er ikke udsigt til en afslutning på krigen og på civilbefolkningens lidelser, og da slet ikke til en varig løsning af konflikten. Har EU virkelig gjort alt, hvad der stod i dets magt? Det er en kendsgerning, at Rådet og nogle medlemsstater, herunder Forbundsrepublikken Tyskland, er overordentlig tilbageholdende med hensyn til politiske, diplomatiske og økonomiske reaktioner på, at Rusland vedvarende nægter at indgå i en politisk dialog.
Den Europæiske Union og dens medlemsstater skal gøre det klart, at den fuldkommen uforholdsmæssige anvendelse af militær magt for at løse konflikten i Tjetjenien og den massive krænkelse af menneskerettighederne ikke kan tolereres. Europa-Parlamentet bør arbejde for en suspendering af partnerskabs- og samarbejdsaftalen med Rusland, indtil Rusland accepterer en våbenhvile. Derudover bør vi opfordre medlemsstaterne til at gennemføre supplerende politiske, diplomatiske og økonomiske sanktioner.
Salg af våben og finansiel støtte til de krigsførende parter skal omgående stoppes. Ruslands suveræne ret til at beskytte sin territoriale integritet og bekæmpe terrorisme er ubestridt. Spørgsmålet er, med hvilke instrumenter man gør dette. Forholdet mellem dels dialog og samarbejde med Rusland, dels sanktioner i tilknytning til krigen er en kompliceret balancegang. Vi må ikke ydmyge og isolere Rusland, som det er sket gentagne gange i det forløbne årti. Det gensidige fordelagtige samarbejde og partnerskab med Rusland er uomgængelig nødvendigt for en fredelig udvikling i Europa. Men Den Europæiske Unions udenrigspolitik er kun troværdig, hvis den i tilfælde af krig og massive krænkelser af menneskerettighederne ikke viger tilbage for konsekvente politiske, diplomatiske og økonomiske aktioner.

Schroedter
Hr. formand, i går sagde mine kolleger, at Tjetjenien nu i flere måneder konstant har været det vigtigste punkt på dagsordenen. Og hvad er der kommet ud af alle vores krav? Hr. Sakellariou sagde meget klart, at vi fortsat skal gentage vores krav. Her mener jeg også, at vi ikke må give op, for så længe Ruslands militære magtanvendelse over for sin egen civilbefolkning vokser dramatisk, skal vi hæve stemmen og sige, at nu skal det slutte. Det accepterer vi ikke. Det krænker internationale menneskerettigheder. Det er ikke et indre anliggende for Rusland.
Listen over krigsforbrydelser bliver stadig længere. Det gælder f.eks. de unge, som arresteres i flygtningekolonnerne, og også listen over de mange voldtægtsforbrydelser, som jeg i dag har modtaget på mit kontor, og som udarbejdes af uafhængige menneskerettighedsobservatører. Kvinderne i det islamiske samfund bringes jo derved i en særdeles dramatisk situation. Derfor skal vi i ganske særlig grad tage os af dem. Det er netop de mange små enkeltskæbner, som opfordrer os til ikke at tie. I mellemtiden er også mange vigtige reservoirer for drikkevand blevet forurenet ved bombardering med olie.
Jeg beder kollegerne om også at medtage dette ændringsforslag. Det kom til os, efter at vi i fællesskab havde drøftet beslutningen.
Her kan vi ikke bare se til. I modsætning til Kosovo er det jo sådan, at der befinder sig 100.000 flygtninge i Ingusjetien uden international hjælp. Denne lillebitte naborepublik kan slet ikke klare presset. Jeg må sige, at det egentlig undrer mig, at der overhovedet ikke kommer noget svar på vores krav fra Kommissionens side. Jeg forventer faktisk i dag en noget mere konkret redegørelse for, hvordan De vil føre Parlamentets beslutninger og beslutningerne i Helsinki-resolutionen ud i livet. Det, De bød os i går, var virkelig en fornærmelse mod Parlamentet.
I den forbindelse forventer jeg, at man også undersøger, om det, der sker i Rusland, virkelig er foreneligt med paragraf 2 i ...
(Formanden afbrød taleren)

Oostlander
Hr. formand, Den Russiske Føderations regering anser sig for at være fuldgyldigt medlem af f.eks. Europarådet. Det medfører forpligtelser, som er langt mere omfattende end andre internationale aftaler om beskyttelse af menneskerettighederne, og som går langt ud over krigsretten. De aftaler, som vi har truffet med Rusland, peger også i den retning.
Men sådan som den russiske regering forsøger at løse sine problemer med Tjetjenien, er helt i strid med de internationale regler. Det er forståeligt, at der skulle gøres noget ved terrorismen og aggressionen mod Dagestan, og myndighederne i Tjetjenien kunne ikke uden videre kaldes repræsentanter for en demokratisk retsstat. De kunne f.eks. ikke stoppe de grusomme kidnapninger og gidseltagninger i deres eget område. Men de midler, som Rusland bruger, er ude af alle proportioner og bør fordømmes, og jeg tænker især på bombardementerne af befolkningen og den behandling, som de mennesker får, der forsøger at forlade landet.
Parlamentet har pligt til at fortage sig noget. Ikke af selvtilfredshed, for som indbygger i en tidligere kolonimagt kender jeg den type krige og den dårlige samvittighed, som opstår ca. 20-30 år efter, over de forbrydelser, der er begået. Men Ruslands og Tjetjeniens fremtid går os til hjertet, og det er baggrunden for denne anmodning.
Vi støtter derfor forslaget til beslutning med glæde. Forslaget til beslutning fokuserer især på humanitære aspekter, hjælp, flytning af Tacis-programmet i den retning, diplomatisk samråd og om muligt samråd i henhold til OSCE om stabiliteten i Kaukasus.
EU skal samarbejde med internationale organisationer, som Rusland forlanger og forventer støtte af. Vi skal i hvert fald, også hvis det skal være på den hårde måde, fortsætte dialogen med Rusland på alle mulige måder.

Posselt
Hr. formand, hvad har ændret sig i de fire måneder, vi har beskæftiget os med dette spørgsmål? For det første har der været Putins stilfærdige kup - meget fikst nytårsdag ved årtusindskiftet - som har placeret ham i en overordentlig magtfuld position, men også har gjort ham til en af de personer, der i størst omfang har slået politisk mønt af krig i vores tidsalder. Alligevel mener jeg, han bør udnytte den magt, han har nu, til at indgå det, som general de Gaulle kaldte paix des braves, de tapres fred. Det vil sige, at han nu har chancen for at afslutte denne morderiske krig og at gøre det ud fra en position, som er temmelig stærk. Hvis han ikke gør det, kunne hans præsidentdrømme muligvis drukne i blod.
Et andet væsentligt punkt er følgende: Der er også en anden ting, der har ændret sig, nemlig situationen i den russiske offentlighed. Der er gudskelov kritik. Der er kritik fra soldaternes mødre, der er kritik i medierne, fra menneskerettighedsforkæmpere. Det drejer sig stadigvæk om et mindretal, men det viser, at der stadig rører sig en samvittighed i det russiske folk, og at vi ikke må gøre det russiske folk ansvarligt for dets ledelse.
Det tredje punkt er, at jeg mener, at man i selve Tjetjenien har vist en beundringsværdig modstandsvilje, og derfor har jeg store problemer med punkt fire i vores beslutning, for jeg forstår fuldt ud, at man forsøger at beskytte befolkningen i Tjetjenien mod at blive offer for et folkemord. Jeg mener, at vi i Den Europæiske Union endelig skal udøve et massivt politisk pres, idet vi beskæftiger os med artikel 2 i partnerskabsaftalen, og idet Kommissionen og Rådet endelig udøver et konkret pres, således som Parlamentet fra begyndelsen har gjort det med sine beskedne muligheder. Vi skal tale med én stemme i EU og ikke kun overlade det til Europa-Parlamentet at sige tingene tydeligt. Hvad den humanitære bistand angår, mener jeg, at det er beskæmmende for os, at nogle ngo'er for længst har kunnet yde konkret hjælp. Jeg har kendskab til en transport af babymad, som det nu er lykkedes at få i gang. Men Kommissionen er Gud bedre det ikke i stand til at oprette passende kanaler til naboområderne. Jeg kunne virkelig godt tænke mig at høre fra Kommissionen, hvorfor dette ikke er lykkedes. Her skal der omsider iværksættes en konkret humanitær bistand mod folkemordet, for det, der finder sted i Tjetjenien, er intet andet end et folkemord.

Krehl
Hr. formand, kære kolleger, det er ikke kun i de sidste fire måneder, hvor vi har haft denne anden militære konflikt, at vi her i Parlamentet har drøftet problemet med de kaukasiske folkeslag og Rusland. Det har vi gjort særdeles ofte i fortiden. Hidtil har vi imidlertid ikke haft succes, hvad denne aktuelle militære konflikt mellem Rusland og det tjetjenske folk angår. Der er stadigvæk ikke fred i denne region, og selvom Europa-Parlamentet altid politisk har udtalt sig meget tydeligt, har vi indtil nu ikke haft succes.
Jeg mener, at der med valget til Dumaen og efter præsident Jeltsins tilbagetræden har åbnet sig visse nye politiske muligheder for os i Rusland. Jeg mener, at Europa-Parlamentet ud over overvejelserne om, hvilke sanktioner der er hensigtsmæssige, også skal forsøge at føre en politisk dialog med de russiske politikere. Dumaen har fået en anden sammensætning, end den nogensinde før har haft, og det giver også os en chance for at finde politiske allierede med henblik på at afslutte denne militære konflikt i Tjetjenien og endelig opnå, at der kan blive fred dér.
Vi ved alle, at når den militære konflikt er slut, er problemet med de kaukasiske folkeslag stadigvæk langtfra løst. Derefter har vi behov for en politisk dialog. Vi har behov for politisk samarbejde, for denne konflikt er jo ikke først opstået nu. Den er opstået på baggrund af de kaukasiske folkeslags historie i og imod Rusland og imod deportation og den russiske besættelse. Jeg mener, at det i bund og grund ville være i Europa-Parlamentets interesse, at vi finder allierede for en politisk dialog også efter afslutningen af den militære konflikt.

Krivine
Hr. formand, vi er selvsagt oprørte over den russiske invasion af Tjetjenien og over de grusomheder, der er fulgt i dens kølvand. Vi er oprørte over, at Boris Jeltsin og hans parti har kunnet udnytte disse massakrer og har formået at trænge enhver erindring om den nød og fattigdom, deres politik har medført for det russiske folk, i baggrunden. Myrderierne i Tjetjenien giver stemmer i Moskva.
Vi er imidlertid også oprørte over og står uforstående over for Vestens holdning. Vesten forholder sig passivt og pådrager sig dermed et medansvar. Vesten, som ellers ynder at optræde som forkæmper for hurtig humanitær og militær indsats, og som ikke veg tilbage for at bombe Irak og det tidligere Jugoslavien, ser med blide øjne på de mafiabander, der styrer Rusland. Tillad os at minde om de glødende taler til fordel for Boris Jeltsin, som både amerikanske og europæiske politiske ledere har holdt. Ved at gøre fælles sag med den russiske regering gav de markedskræfterne forrang på bekostning af befolkningens rettigheder.
Lad os bringe denne forsmædelige dobbeltmoral til ophør. Lad os kræve, at de russiske styrker straks trækkes tilbage. Lad os kæmpe for Tjetjeniens ret til selvbestemmelse. Lad os kæmpe for Tjetjeniens uafhængighed.

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse af Dimitrii Neverovskiis indsats. Han er medlem af det transnationale radikale parti og idømt to års fængsel for at have protesteret mod krigen i Tjetjenien. Jeg vil også gerne udtrykke min anerkendelse af den indsats, der er ydet af tilhængerne af det transnationale parti. De har som de eneste i Moskva protesteret mod krigen i Tjetjenien.
Desværre finder jeg ikke anledning til at udtrykke anerkendelse af kommissær Poul Nielsons indsats af de årsager, fru Schroedter netop har fremført. Kommissæren har inden for de seneste fire måneder ikke kunnet afse tid til at besøge Tjetjenien, til at besøge det krigsramte område og sikre sig, at EU, i det mindste når det gælder den humanitære indsats, optræder målrettet i forhold til den aktuelle tragedie. Og jeg understreger, at jeg ikke taler om en politisk, men udelukkende om en humanitær indsats. Jeg finder dette særdeles bekymrende og håber, at hr. Nielson i allernærmeste fremtid begiver sig til Tjetjenien, besøger området, besøger Ingusjetien og tager sig af flygtningeproblemerne i området.

Belder
Hr. formand, jeg citerer to kvindelige tjetjenske flygtninge. Første citat "Min søn er 13 år. Hvis vi vender tilbage, er jeg bange for, at russerne øjeblikkeligt arresterer ham og lader ham forsvinde", og andet citat "Russerne er ikke befriere, men besættere. Tidligere terroriserede islamiterne os. Nu gør de russiske soldater det."
Det ser ikke ud til, at blodsudgydelserne i det nordlige Kaukasus ophører på kort sigt. Uden at rødme foreholder den russiske statsminister og midlertidige præsident, Vladimir Putin, en officiel delegation fra Europarådet, at den ikke skal basere sin kritik af Kremls krig på propagandamateriale. Faktum er, at Moskva denne gang har bekymret sig om iscenesættelsen af mediedækningen lige fra starten af denne anden tjetjenske krig inden for få år.
Det har de dog ikke held med. Beretningerne fra den meget store skare af tjetjenske flygtninge siger nok. Ikke desto mindre lader alle russiske politikere sig tyrranisere og intimidere af Putin og hans rådgivere. Den reformvenlige præsidentkandidat Grigoij Javlinskij siger rent ud, at det er en forbrydelse at bruge en krig til valgformål. Javlinskij slår til lyd for en dialog med de tjetjenske ledere og befolkningen.
Vi bør støtte denne fornuftige russiske holdning. Alternativet er en udsigtsløs guerillakrig. Det foreliggende politisk ligevægtige forslag til beslutning fra Parlamentet har i hvert fald til hensigt at forebygge dette skræmmende og farlige scenarie. Virkningen heraf vil vise sig, når Putins udenrigsminister, Ivanov, besøger Europarådet i Strasbourg i næste uge.

Paasilinna
Hr. formand, ærede kolleger, vi har lagt pres på Rusland for en politisk løsning i Tjetjenien. Vores trusler om sanktioner har ikke ført til noget resultat. For at kunne medvirke til en politisk løsning i Tjetjenien, må vi efter min mening indlede en politisk drøftelse af sagen med den russiske ledelse, altså med politiske midler opnå en politisk løsning sammen med den nye ledelse. 70% af Dumaens medlemmer er nye, og Rusland har en ny fungerende præsident. Denne fungerende præsident har udtrykt sin vilje til en politisk drøftelse. Han har allerede mødt delegationen for Europarådet og talt med den i ca. 3 timer. Mit forslag er, at en delegation fra Parlamentet drager til Moskva specielt for at foretage politiske drøftelser med den nye ledelse. For det andet foreslår jeg, at kommissionsmedlem Christopher Patten, som er ansvarlig for eksterne forbindelser, ligeledes indleder politiske drøftelser om situationen i Tjetjenien. Med politiske midler kan vi påvirke den politiske krig, der nu er tale om.

Busquin
Hr. formand, Kommissionen finder det afgørende, at det langsigtede partnerskab med Rusland opretholdes. Et partnerskab, som bygger på partnerskabs- og samarbejdsaftalen og på den fælles strategi over for Rusland, og som tager sigte på i videste forstand at styrke sikkerheden og stabiliteten i Europa. Kommissionen finder derfor - helt i overensstemmelse med den holdning, Europa-Parlamentet med stort flertal har vedtaget - at det vil være forkert at afbryde dialogen. Vi må sikre, at vi kan fortsætte dialogen med Rusland og give udtryk for vores dybe bekymring over situationen i Tjetjenien.
Det Europæiske Råd sendte i forbindelse med Helsinki-topmødet et klart budskab om, at EU finder civilbefolkningens situation bekymrende, og at EU finder anledning til at understrege Ruslands pligt til at respektere menneskerettighederne. Dette i særdeleshed med tanke på det russiske ultimatum til indbyggerne i Groznyj, med tanke på den ekstreme volds- og magtanvendelse over for civilbefolkningen og de mange hindringer, der lægges i vejen for nødhjælpsorganisationerne og disses bestræbelser for at opnå sikker og hurtig levering af humanitær bistand, samt den manglende vilje til politisk dialog med de legitime myndigheder i Tjetjenien.
Situationen er ikke blevet bedre siden topmødet i Helsinki. Rusland har ganske vist ikke gjort alvor af truslerne i det omtalte ultimatum til indbyggerne i Groznyj, men vi er fortsat stærkt bekymrede over civilbefolkningens situationen, i særdeleshed situationen for de mange, som er fanget i Groznyj. Den humanitære indsats har fortsat vanskelige kår, og der er ikke umiddelbart udsigt til nogen løsning på den militære konflikt, idet de russiske styrker møder stærk modstand. Ruslands fungerende præsident, Vladimir Putin, taler da også om en langvarig operation. Der er stigende frygt for, at også naborepublikken Georgien bliver inddraget i urolighederne.
Formandskabet og Kommissionen arbejder ihærdigt på at gennemføre Det Europæiske Råds erklæring fra Helsinki. Den fælles strategi over for Rusland er taget op til ny vurdering. Visse initiativer i forbindelse med samarbejdsaftalen er stillet i bero. Handelsaftalernes bestemmelser efterleves nøje. Det er hensigten at overføre midler fra Tacis til humanitær bistand og at reducere Tacis 2000 til et basisprogram af begrænset omfang. Disse spørgsmål er på dagsordenen, når medlemslandenes udenrigsministre mødes førstkommende mandag. Vi kan selvsagt ikke i dag foruddiskontere udfaldet af Rådets møde, men jeg skal sørge for, at min kollega, hr. Chris Patten, er informeret om Europa-Parlamentets holdninger, som de er kommet til udtryk i forbindelse med dagens debat, således at han kan lade dem gå videre til Rådet (almindelige anliggender).
Endelig vil jeg gerne påpege, at Helsinki-erklæringen allerede har givet sig udslag i konkrete initiativer, som også tager højde for Europa-Parlamentets holdninger. Det er således besluttet at udskyde underskrivelsen af aftalen med Rusland om videnskabeligt og teknologisk samarbejde. Handelsbestemmelserne efterleves nøje. Der er i denne sammenhæng iværksat initiativer på stålområdet rettet mod eksportafgiften på ikkejernholdigt metalaffald. Kommissionen har endvidere besluttet ikke at anmode budgetmyndigheden om at overføre endnu ikke anvendte bevillinger til dette års budget for så vidt angår programmet om fødevarebistand til Rusland.

Dupuis
Hr. formand, har kommissær Nielson nedlagt sit hverv? Vi hører om hr. Patten og dennes indsats, men vi hører ikke et ord om hr. Nielson, som dog er kommissær med ansvar for udvikling og humanitær bistand.

Formanden
Der bliver ingen debat om dette emne, men jeg ved, at der er en god grund til, at hr. Nielson ikke er her i denne uge. Det sagde formanden i mandags. Hun sagde, at hr. Nielson personligt havde skrevet til hende for at forklare, hvorfor han ikke kan være til stede i mødesalen i denne uge.

Posselt
Hr. formand, det plejer jo at være sådan, at man kan stille et kort spørgsmål til kommissæren. Jeg vil blot konkret spørge - fordi det ikke er blevet besvaret - om der bliver ydet humanitær bistand, ja eller nej? Nu, mener jeg, altså ikke i fremtiden, og konkret.

Formanden
Jeg vil give kommissæren mulighed for at besvare spørgsmålet, hvis han ønsker det. Men der stilles normalt ikke tillægsspørgsmål under den aktuelle og uopsættelige debat. Der er en meget stram tidsplan herfor. Men hvis kommissæren ønsker at tage ordet, skal han være velkommen.

Busquin
Hr. formand, hr. Nielson har tidligere påpeget, at det er vanskeligt at få den humanitære bistand frem. Det er det primære problem i denne henseende.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Elfenbenskysten
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
(B5-0049/2000) af Carlotti og Sauquillo Pérez del Arco for PSE-gruppen om situationen på Elfenbenskysten;
(B5-0063/2000) af van den Bos for ELDR-gruppen om Elfenbenskysten;
(B5-0068/2000) af Sjöstedt og Alavanos for GUE/NGL-gruppen om situationen på Elfenbenskysten;
(B5-0077/2000) af Rod m.fl. for Verts/ALE-gruppen om Elfenbenskysten;
(B5-0087/2000) af Novelli m.fl. for PPE-DE-gruppen om statskuppet på Elfenbenskysten.

van den Bos
Dårlige regeringer skal forsvinde gennem valg og ikke gennem et geværløb. Det gælder også for Elfenbenskysten. Den berettigede store utilfredshed med den korrupte Bedié-regering retfærdiggør ikke et statskup. Nu drejer det sig om, at de nye ledere holder deres løfter, genopretter demokratiet på kort sigt, udarbejder en grundlov og afholder frie valg under internationalt opsyn senest i juni. Det er endvidere vigtigt, at der gøres noget ved korruptionen. Hvis den nye regering ikke holder sine løfter, skal samarbejdsaftalen med Europa udsættes. Den nationale enhedsregering har meget kort tid til at genoprette den internationale tillid. Jo hurtigere den selv forsvinder ved et valg, desto bedre.

Laguiller
I kompromisbeslutningsforslaget om situationen i Elfenbenskysten stilles der krav om genindførelse af den demokratiske legitimitet. Men hvad menes der mere konkret med dette udtryk? Elfenbenskysten har oplevet det ydmygende franske koloniherredømme, dernæst Houphouet-Boignys diktatur og Kon Bédiés lige så autoritære og korrupte styre. Og nu Gueis militære styre. Befolkningen har ikke på noget tidspunkt oplevet frie valg, endsige demokratiske rettigheder og frihedsrettigheder. Bag de hykleriske vendinger om demokrati skjuler sig et beslutningsforslag, som primært fokuserer på at genoprette statens autoritet og sørge for sikring af formuegoder.
Vores solidaritetsfølelse er imidlertid rettet mod det store flertal i Elfenbenskystens befolkning, som er arbejdere, arbejdsløse eller småbønder, som intet ejer, og som ganske enkelt kæmper for at overleve. De har til stadighed måttet tåle statens undertrykkende autoritet i tillæg til diktatur og fattigdom. Jeg må i denne sammenhæng også påpege skiftende franske regeringers ansvar. Frankrig har ikke blot støttet etpartistyret i Elfenbenskysten, men også fremstillet styret som et forbillede for hele Afrika, hvad angik stabilitet og sågar demokrati. Det er sket for at sikre de store franske industrikoncerners interesser og sikre, at disse fortsat kan øge deres overskud på bekostning af de fattige samarbejdspartnere. Lad os feje for egen dør. Vi må tage afstand fra Gueis sande militærstyre og Bédiés falske demokrati. Men vi må i endnu højere grad tage afstand fra stormagternes støtte til diktaturer i de fattige lande.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, for et par måneder siden hørte jeg Johan Van Hecke med hårde, men berettigede ord fordømme den daværende regering, som blev væltet ved et statskup. Jeg er enig med de kolleger, der siger, at det ikke er den korrekte fremgangsmåde. Men i sådan et land er der ikke mange gode måder at gøre det på. Regeringen var dårlig. Vi håber nu, at der kan iværksættes en proces, for efter vores mening er demokrati ikke kun et spørgsmål om valg.
Demokrati er en proces, og ved at gøre brug af artiklerne i Lomé-konventionen kan forhandlingerne måske føre til det ønskede resultat, såfremt de europæiske lande engagerer sig. Vi kunne have valgt at udelukke landet øjeblikkeligt fra Lomé-hjælpen, men jeg mener, at den valgte procedure giver flere muligheder på betingelse af, at vi ved, hvad vi vil opnå, og at vi er villige til at hjælpe landet effektivt.

Novelli
Hr. formand, kære kolleger, den 24. december satte et militært statskup på brutal vis en stopper for demokratiet i Elfenbenskysten. De foregående talere har påpeget det tidligere styres mangler. Der er fremsat anklager om korruption. Man kunne frygte valgsvindel i forbindelse med det forestående præsidentvalg.
Lad mig i denne sammenhæng pege på et andet land, som Europa-Parlamentet ikke har interesseret sig så meget for, nemlig Senegal. Også her skal der afholdes præsidentvalg med de samme risici for valgsvindel. Lad os imidlertid slå fast, at sådanne risici aldrig må tjene som undskyldning for det, der er sket eksempelvis i Elfenbenskysten. Et militært statskup er ikke og vil aldrig blive en sejr for demokratiet.
Europa-Parlamentet bør fordømme det militære statskup, men vi må selvsagt gå videre. Der er dannet en overgangsregering, og Europa-Parlamentet bør lægge pres på landets ledere og sikre, at der afholdes frie og åbne valg i juni 2000, som krævet af Det Økonomiske Fællesskab af Vestafrikanske Stater (ECOWAS), med tilstedeværelse af internationale observatører og på grundlag af troværdige valglister.
Samtidig må vi kræve, at styret løslader de politiske ledere, som blev arresteret i forbindelse med statskuppet. Det må på ny sikres, at ytringsfriheden og menneskerettighederne respekteres. Europa-Parlamentet bør således nøje følge Kommissionens initiativ med hensyn til at indlede konsultationer med henblik på en eventuel afbrydelse af samarbejdet mellem EU og Elfenbenskysten. Mine damer og herrer, hr. formand, kære kolleger, indsatsen for at sikre genindførelsen af demokratiet i Elfenbenskysten bør have høj prioritet for Europa-Parlamentet og for alle, som ønsker, at ret skal veje tungere end magt.

Van Hecke, Johan
Hr. formand, hr. kommissær, demokratiet er stadigvæk meget skrøbeligt i Afrika. Det har endnu en gang vist sig i Elfenbenskysten, som ikke desto mindre længe ansås for at være model for forholdsvis politisk og økonomisk stabilitet. Det er rigtigt, at Bédié-regeringen den sidste tid hurtigt kom ud på et sidespor. IMF, Verdensbanken og EU standsede sidste år deres hjælp til Elfenbenskysten på grund af manglende gennemskuelighed og misbrug af statsmidlerne. Det gik også galt politisk. Præsidenten begyndte at optræde autoritært og repressivt, især da han på en meget omstridt måde lod sin vigtigste rival, Watara, myrde. Men berettiger alle disse ting et statskup? Det er det store spørgsmål. Jeg har indtryk af, at EU indtager en meget mildere holdning over for Elfenbenskysten end i lignende situationer. Hvordan kan man straffe et statskup i Burundi ved at støtte en embargo og samtidig lade, som om der ikke er sket noget i Elfenbenskysten? Ved ikke at fordømme dette kup utvetydigt får de militære ledere i Afrika et alibi til at komme til magten ved hjælp af våben. Derfor skal EU forsat udøve pres og kræve genoprettelse af retsstaten og demokratiet gennem frie og åbne valg som betingelse for et videre samarbejde med Elfenbenskysten.
Vi må under ingen omstændigheder anlægge forskellige vurderinger. Efter min mening, hr. formand, er der ikke gode og dårlige statskup. Militære løsninger er overalt i verden pr. definition kortsigtede løsninger.

Busquin
Hr. formand, Kommissionen, formandskabet og EU's medlemsstater har udtrykt dyb bekymring over den opløsning af alle offentlige og lovfæstede institutioner, som fulgte i kølvandet på det militære statskup. EU fulgte i forvejen udviklingen i Elfenbenskysten med stor opmærksomhed. Der var foretaget arrestationer og fængslinger af oppositionens ledere og udstedt fængslingskendelse mod hr. Ouattara. Der var stridigheder mellem etniske grupper, og landets økonomiske situation var forværret.
I den aktuelle situation er det vores primære mål at sikre, at retsstaten snarest muligt genoprettes, og med de normalt fungerende demokratiske institutioner. Kommissionen har derfor besluttet at indlede høringsproceduren med henvisning til Lomé-konventionens artikel 366A. Samme procedure blev sidste år taget i anvendelse over for Niger og Guinea-Bissau. Rådet har godkendt Kommissionens forslag, og Kommissionen og Rådet har sendt den indledende skrivelse til Elfenbenskysten. Elfenbenskysten har en frist på to uger til at besvare skrivelsen. Høringerne vil blive påbegyndt i løbet af den derpå følgende måned. Europa-Parlamentet vil blive holdt orienteret om forløbet af konsultationerne.
Formålet med høringerne er følgende: At foretage en nærmere vurdering af situationen i Elfenbenskysten. At understrege over for Elfenbenskysten, at EU lægger stor vægt på, at bestemmelserne i Lomé-konventionens artikel 5 overholdes - med andre ord, at principperne om retsstaten, demokratiet og menneskerettighederne respekteres. Formålet er endvidere at få et præcist indtryk af, om Elfenbenskysten har den fornødne vilje til at sikre, at disse nøglebestemmelser overholdes, og at nå til enighed om, hvilke initiativer der skal træffes med henblik på at bringe krænkelserne af de omhandlede bestemmelser til ophør. Kommissionen og Rådet er i færd med at forberede høringerne, men jeg kan allerede nu sige, at det er vores mål at opnå fast tilsagn fra Elfenbenskystens side om, at landet vender tilbage til et forfatningsmæssigt styre, ligesom vi vil kræve en tidsplan for denne proces.
Er resultatet af høringerne ikke tilfredsstillende, har EU mulighed for efterfølgende at træffe passende foranstaltninger, herunder mulighed for om nødvendigt helt eller delvis at afbryde samarbejdet med landet. Der er ingen aktuelle planer om at afbryde samarbejdet, idet vi ikke ønsker at ramme befolkningen. Dog vil der indtil videre ikke blive tale om at godkende nye finansieringsaftaler, medmindre det drejer sig om projekter i forbindelse med humanitær bistand til de fattigste befolkningsgrupper.
Sammenfattende kan jeg forsikre, at Kommissionen lægger stor vægt på de høringer, som meget snart indledes mellem EU og Elfenbenskysten. Kommissionen vil følge situationen i Elfenbenskysten med den største opmærksomhed, i særdeleshed når det gælder overholdelsen af menneskerettighederne. Og Europa-Parlamentet vil løbende blive holdt underrettet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Egypten
(B5-0052/2000) af Karamanou for PSE-gruppen om vold mellem koptiske og muslimske sekter i Egypten;
(B5-0056/2000) af Le Pen m.fl. for TDI-gruppen om massakren på koptiske kristne ved Al-Kocheh i Egypten;
(B5-0066/2000) af Hughes Martin for PPE-DE-gruppen om den seneste religiøse vold i Øvre Egypten;
(B5-0069/2000) af Morgantini m.fl. for GUE/NGL-gruppen om den seneste religiøse vold i Egypten.
Kina - (B5-0050/2000) af Schori og Colom i Naval for PSE-gruppen om Kina;
(B5-0064/2000) af Haarder m.fl. for ELDR-gruppen om menneskerettighedssituationen i Kina;
(B5-0079/2000) af Gahrton m.fl. for Verts/ALE-gruppen om krænkelser af menneskerettigheder i Kina;
(B5-0083/2000) af Van Orden m.fl. for PPE-DE-gruppen om menneskerettigheder i Kina.
Irak- (B5-0038/2000) af Collins for UEN-gruppen om kuwaitiske fanger i Irak;
(B5-0053/2000) af Sakellariou for PSE-gruppen om Golfkrigens fanger;
(B5-0062/2000) af Haarder m.fl. for ELDR-gruppen om fanger fra Golfkrigen i Irak;
(B5-0070/2000) af Marset Campos m.fl. for GUE/NGL-gruppen om kuwaitiske krigsfanger i Irak;
(B5-0074/2000) af Boumédiene-Thiery m.fl. for Verts/ALE-gruppen om Golfkrigens fanger;
(B5-0084/2000) af Salafranca Sánchez-Neyra og Grossetête for PPE-DE-gruppen om fanger i Irak efter Golfkrigen.
Tchad- (B5-0078/2000) af Lannoye m.fl. for Verts/ALE-gruppen om menneskerettighedskrænkelser i forbindelse med Tchad-Cameroun-olieudvindings- og rørledningsprojektet;
(B5-0081/2000) af Howitt og Kinnock for PSE-gruppen om menneskerettighedskrænkelser i forbindelse med Tchad-Cameroun-olieudvindings- og rørledningsprojektet;
(B5-0088/2000) af Novelli for PPE-DE-gruppen om menneskerettighedssituationen i Tchad.
Egypten

Karamanou
Hr. formand, med det forslag til beslutning, vi behandler her, giver jeg udtryk for Den Socialdemokratiske Gruppes bekymring over omfanget af voldshandlingerne og de blodige sammenstød mellem grupper fra forskellige religiøse trosretninger. I Egypten, Indonesien, Nigeria, Libanon, Tjetjenien og Kosovo bringer religiøst betonet had og affekt freden, stabiliteten og udviklingen i fare.
Årtusindskiftet blev ikke kun ledsaget af højtideligholdelse og fest, men desværre også af blodige ofre - de alvorligste i flere år - på det blinde hads alter, som er skabt af religiøs fanatisme. Vi anerkender den egyptiske regerings indsats for at bekæmpe ekstremisterne og yde erstatning til ofrene for voldshandlingerne. Men indsatsen må intensiveres, der må foretages en tilbundsgående efterforskning, de skyldige må straffes, og der må gennemføres foranstaltninger til styrkelse af demokratiet, respekten for menneskerettighederne og tolerance over for de forskellige religiøse trosretninger.
En foranstaltning, der viser respekt for menneskerettighederne, ville være afskaffelsen af den middelalderlige form for straf, der stadig gælder i Egypten, nemlig dødsstraffen. Vi ved, at det i begyndelsen af det nye år med nød og næppe lykkedes det egyptiske politi at standse sammenstød mellem kristne og muslimer i den sydlige del af landet, som kostede 25 mennesker livet, og hvor snesevis af huse og forretninger blev sat i brand. Forud for disse voldshandlinger har Egypten oplevet tidligere episoder med muslimske fundamentalisters blodige overfald på kristne. De fandt sted i 1992 og 1997 og gik hårdt ud over turismen i Egypten med negative følger for landets økonomiske og sociale udvikling.
Med dette forslag til beslutning vil jeg opfordre Rådet og Kommissionen til inden for rammerne af Meda-programmet at gennemføre aktioner, der kan øge bevidstheden om respekten for menneskerettighederne og religiøs tolerance.

Ducarme
Hr. formand, lad mig indledningsvis understrege, at vedtagelsen af et beslutningsforslag i forbindelse med debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål efter vores gruppes opfattelse er et stærkt pressionsmiddel, som rettes imod et aktuelt problem, idet manglende politisk håndtering af det pågældende problem skønnes at ville øge en allerede eksisterende risiko. Vi finder imidlertid ikke, at den foreliggende tekst berettiger til anvendelsen af denne procedure. Efter at have læst sagens akter vil alle have bemærket, at de anførte forhold ikke har den politiske rækkevidde, de indledende betragtninger i det foreliggende beslutningsforslag lader formode. Det drejer sig ikke så meget om handlinger, som bunder i religiøse modsætninger. Der er i højere grad tale om modsætninger, som præger dele af Egypten, og som må betegnes som henhørende under almen gældende ret.
Vi må i øvrigt påpege, at vi finder det lidet elegant ordret at gengive flere passager fra et brev, formanden for det egyptiske Parlament har skrevet til Europa-Parlamentets formand. Jeg finder det i alle henseender uhensigtsmæssigt på denne måde for egen regning at gentage andres argumenter. Når vi ydermere ved, at vores initiativer traditionelt fortolkes aggressivt i visse islamiske kredse, kan vi frygte, at vi rent faktisk giver disse kredse gode kort på hånden og mulighed for at påvise, at Europa-Parlamentet drager for vidtrækkende konsekvenser af en situation, som ikke berettiger hertil.
Den Liberale Gruppe kan derfor ikke stemme for beslutningsforslaget. Vi undlader at stemme, idet vi forbeholder os ret til selv at fremsætte et beslutningsforslag, som anlægger et videre perspektiv på situationen i Egypten og i hele det nordlige Afrika, hvad angår beskyttelse af mindretallenes rettigheder og respekten for demokratiske rettigheder.

Martin, Hugues
Hr. formand, kære kolleger, det foreliggende beslutningsforslag vedrører de voldshandlinger, som for nylig blev begået i Øvre Egypten, og som kostede 20 egyptere livet. Kære kolleger, som det måske vil være bekendt, er jeg ordfører i forbindelse med associeringsaftalen mellem EU og Egypten. Forhandlingerne blev afsluttet i juni 1999, og den endelige aftaletekst kan forventes at foreligge inden længe. Jeg håber, aftalen vil markere indledningen til et stadig tættere samarbejde mellem EU og Egypten. Egypten er en vigtig aktør i Mellemøsten og i Middelhavsområdet.
Vi ser for øjeblikket en positiv udvikling i den politiske situation i Mellemøsten. Jeg finder det vigtigt at påpege dette forhold for at sikre, at vi ser det aktuelle beslutningsforslag i det rette perspektiv. Europa-Parlamentet ønsker at give udtryk for, at de seneste begivenheder berører os dybt, og samtidig minde om at vi opmærksomt følger udviklingen, når det gælder menneskerettighedsspørgsmålet. Det gælder i forhold til vores partnere i Middelhavsområdet, som det gælder i forhold til alle samarbejdspartnere. Beskyttelse af demokrati og menneskerettigheder står helt centralt i vores initiativer, og det er efter min opfattelse afgørende, at vi viser, at vi ikke går på akkord, når det gælder disse spørgsmål, ligesom det er afgørende, at vi støtter de kræfter, der arbejder i denne retning.
Europa-Parlamentets medlemmer vil have bemærket, at de egyptiske myndigheder reagerede hurtigt og korrekt i denne sag. Der blev straks iværksat en efterforskning af sagen, og det blev besluttet at yde bistand til ofrene for disse voldshandlinger. Præsident Mubarak er personligt gået ind i arbejdet med at finde en løsning på krisen. Det foreliggende beslutningsforslag skal derfor efter min opfattelse ubetinget ses som et positivt signal om støtte og opmuntring fra Europa-Parlamentets side. Teksten er udtryk for et kompromis, og jeg vil gerne takke de kolleger, som er medunderskrivere, for konstruktivt at have bidraget til at nå det foreliggende resultat.
Hr. formand, lad mig afslutningsvis understrege, at teksten løbende er blevet justeret. Og hvad mere er, det er sket i samarbejde med de egyptiske myndigheder, hvilket lover godt for fremtiden.

Boumediene-Thiery
Hr. formand, kære kolleger, gennem den seneste halve snes år har Egypten været skueplads for en sand voldsbølge. Det internationale samfund og Europa-Parlamentet har imidlertid forholdt sig passive. Egypten spiller en afgørende rolle i forbindelse med fredsprocessen i Mellemøsten, og landets geopolitiske placering sikrer, at der ikke lyder mange kritiske røster. Vi hilser derfor den aktuelle debat velkommen. Den omhandler et land, som står centralt i Euro-Middelhavssamarbejdet. Til gengæld må vi beklage de ulykkelige omstændigheder, som har givet anledning til debatten.
Vi støtter selvsagt den egyptiske regerings indsats for at bekæmpe den voksende religiøse fundamentalisme, men kampen mod forskellige former for ekstremisme retfærdiggør ikke krænkelser af det egyptiske folks rettigheder, herunder politiske rettigheder. Kampen må ikke tjene til dække for krænkelser af ytringsfriheden og grundlæggende menneskerettigheder. Vi må i denne sammenhæng beklage, at Egypten fortsat tillader dødsstraf. Vi anmoder Rådet om inden for rammerne af Meda-programmet at tage konkrete initiativer, som kan fremme den socioøkonomiske udvikling, som kan sikre en demokratisk udvikling og fremme tolerancen mellem de mange etniske og kulturelle mindretal, som netop er det egyptiske samfunds særkende og styrke.
Kina

Ford
Hr. formand, det er kun ret og rimeligt, at Europa-Parlamentet giver udtryk for sin bekymring vedrørende menneskerettighedssituationen i Kina. Vi kan ikke ignorere de alt for mange tilfælde af religiøs intolerance, diskriminering af etniske minoriteter og fortsat brug af dødsstraf. Vi er også bekymrede over de politiske frihedsrettigheder i Hongkong og fremtiden for Macao. Det er rigtigt af os at søge at presse Kina til at forbedre sit omdømme. Det er vigtigt, at EU fastholder dette pres.
Der er imidlertid to ting, der bekymrer mig. For det første skal vi passe på ikke at bringe Kinas tiltrædelse af WTO i unødig fare, fordi et WTO-medlemskab på mellemlangt sigt vil kunne gøre mere for at ændre Kinas økonomi og menneskerettighedssituation end noget andet. Mange i Kinas ledende kredse er klar over det og glæder sig over det. Vi skal derfor passe på ikke at kaste barnet ud med badevandet og komme til at gavne det værste i bestræbelserne på at få det bedste.
For det andet skal vi fortsætte kritikken af Kina. Det vil jeg fortsat gøre, hvor det er nødvendigt, men jeg håber, at der ikke vil blive lagt for stor vægt på Kina på bekostning af andre af verdens regimer, der er ligeså slemme om ikke værre. Det giver blot Kina en undskyldning for at ignorere vores krav.

Watson
Hr. formand, det mest foruroligende ved situationen i Kina er, at menneskerettighederne på mange måder forværres på trods af vores hyppige dialog med Kina. Der er fortsat anslag mod dissidenter, menneskerettighedsaktivister og religiøse grupper, og i de seneste måneder er mange ledere af Falun Gong-bevægelsen blevet tilbageholdt uden rettergang. Der er reelle problemer i Kina med tortur og tvangsarbejdslejre. Men det alvorligste er måske, at mere end 60 forskellige forbrydelser kan give dødsstraf. Mange af disse forbrydelser er ikkevoldelige.
Det er måske domstolenes dødsdomme, der giver anledning til størst bekymring. I 1998 registrerede Amnesty International 2.700 dødsdomme og 1.769 bekræftede henrettelser. Det er et meget alvorligt problem. Vi skal fortsætte dialogen med Kina. Vi skal forsøge at åbne det kinesiske samfund mod Vesten gennem dialog og handel og åbne dets øjne for egne fejl og mangler.

Wuori
Hr. formand, menneskerettighedssituationen i Kina er i sandhed yderligere blevet klart forværret. Hongkong er et kapitel for sig, som også har en særlig "symptomværdi". Karmapa Lamas flugt satte for sin del fokus på skærpelsen af den religiøse forfølgelse i Kina. Under disse forhold siger jeg ja til Kinas WTO-medlemskab, men samtidig må man kræve en ratificering af FN's konvention om menneskerettigheder og politiske rettigheder. En retorisk forpligtelse til at overholde menneskerettighederne er vigtig, det er det første skridt. Der må også anvendes andre midler, for at EU kan signalere sin bekymring, og man burde gå sammen med USA og støtte den kritiske erklæring, som fremsættes på det kommende møde i FN's Menneskerettighedskommission.

Van Orden
Hr. formand, spørgsmålet om menneskerettighedssituationen i Kina er atter højaktuel set i lyset af den fremtrædende demokratiske Hongkong-leder Martin Lees besøg i Strasbourg samt næste mandags besøg i Bruxelles af den kinesiske gruppe på højt plan, der skal forhandle om WTO. Ved at sætte fokus på denne sag ønsker vi ikke en konfrontation med Kina, som vi i høj grad respekterer og beundrer. Det er en skam, at de seneste 10 års enorme økonomiske fremskridt i Kina ikke modsvares af tilsvarende fremskridt inden for politisk og religiøs frihed samt lovgivning. Der skal selvfølgelig være en dialog om disse sager, men den skal føre til et positivt resultat i form af ægte og omfattende reformer. Det er uacceptabelt at sige, at vestlige normer ikke gælder i Kina. Menneskerettighederne er universelle, og i den henseende er asiatiske værdier ikke forskellige fra vores.
I Hongkong ser vi en udhuling af de tilkæmpede friheder og garantier. Men det kommer nok ikke som den store overraskelse, at demonstrationer vedrørende Tibet er forbudt i Hongkong, når de kun lige akkurat tillades i London, hvis den kinesiske præsident er på besøg.
På det kinesiske fastland kan vi gratulere den aktuelle ledelse for kommunismens afskaffelse, men i stedet vokser der nu en korrumperet kapitalisme frem uden demokrati. Den kinesiske regering skal holde op med at forfølge og fængsle kristne borgere, sådan som det har været tilfældet i Li Dexian i Guandong-provinsen, samt med at undertrykke buddhister i Tibet og andre steder. Jeg opfordrer de kinesiske myndigheder til at udvise mod og lade demokrater som Martin Lee rejse frit omkring på det kinesiske fastland. Vi ønsker, at Kina skal tage fuld del i det internationale samfund og indføre sand demokrati og lovgivning. Hvornår opstiller Kina en tidsplan for demokrati?
Kommissær Busquin, skønt jeg forstår, at menneskerettigheder og handelsforhandlinger normalt holdes adskilt i Den Europæiske Union, vil jeg gerne bede Kommissionen om at viderebringe Europa-Parlamentets bekymring til de kinesiske WTO-forhandlere i næste uge.

Cushnahan
Hr. formand, Den Europæiske Union roser sig af sit forsvar af menneskerettighederne. Desværre nægter de enkelte medlemsstater at kritisere menneskerettighedssituationen i Kina af frygt for deres handelsforhold. Dette politiske kort svækker EU's moralske beføjelse til at tale om menneskerettighedskrænkelser andre steder i verden.
Jeg er Parlamentets ordfører for Hongkong, og jeg er bekymret over antallet af menneskerettighedskrænkelser i den del af verden. Fjernelsen af Cheung Man-Yee som direktør for radio- og tv-selskabet i Hongkong var et direkte angreb på ytringsfriheden, og SAR-regeringens beslutning om at søge om genoptagelse af en tidligere upopulær højesteretsdom rammer lige i hjertet af lovgivningen, fordi man burde have respekteret den øverste appelrets afgørelse. Både behandlingen af Falun Gong-tilhængerne og det faktum, at LEGCO-lovgiverne er blevet nægtet indrejse til det kinesiske fastland, er symptomatisk for de fortsatte problemer i denne del af verden, hvilket jeg kommer ind på i mit forslag. Det er meget vigtigt, at EU både som institution og via medlemsstaterne kritiserer menneskerettighedskrænkelserne i Kina, hvor det er på sin plads.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, menneskerettighedssituationen i Kina er forværret meget i det forløbne år. Tænk på det stigende antal henrettelser, forbuddet mod Falun Gong-bevægelsen og undertrykkelsen af Tibet, som den 14-årige tibetanske Karmapa Lamas flugt til Indien var et tegn på.
For Den Liberale Gruppe er bægeret fyldt. En EU-Kina-dialog om menneskerettigheder er en god ting, men når det ikke fører til resultater, skal der gøres noget.
Nu, hvor USA på det kommende møde i Genève støtter en FN-resolution om Kina, anmoder jeg Rådet om enstemmigt at gøre det samme. Fortiden har vist, hvor skadeligt det er, når bestemte medlemsstater foretrækker deres nationale interesser. Det oplevede Nederlandene for tre år siden, da det som formand for EU støttede en FN-resolution, som ikke blev støttet enstemmigt af de andre medlemsstater. Det medførte økonomiske sanktioner mod Nederlandene.
Denne resolution er lakmusprøven for vores hr. FUSP, hr. Solana. Det er hans opgave at få medlemsstaterne til at blive enige denne gang, så Rådet kan gå i brechen for universelle menneskerettigheder.

Sjöstedt
Hr. formand, menneskerettighedssituationen i Kina er stadig meget alvorlig. De mest grundlæggende demokratiske rettigheder og menneskerettigheder respekteres ikke. Forsøg på at skabe en politisk opposition bekæmpes med fængsling, horrible straffe og forvisninger. Der findes i dag tusindvis af politiske fanger i landet. Man tolererer ikke forsøg på uafhængig faglig organisering og faglig kamp for arbejdstagernes rettigheder, der ikke kontrolleres af kommunistpartiet. Det er beklemmende at se, hvordan en stat, der hævder at handle i arbejdsklassens interesse, undertrykker netop denne arbejdsklasse, når den går til kamp for sine legitime rettigheder. Der udstedes og eksekveres dødsstraf i skræmmende omfang. Religionsfriheden respekteres ikke. Forfølgelsen af tilhængere af Falun Gong-bevægelsen er forbløffende og urimelig. Flere minoriteter, f.eks. tibetanerne, undertrykkes og savner ikke bare demokratiske, men også kulturelle rettigheder. Der findes en række dokumenterede tilfælde af overgreb og vold fra fængselspersonale og politi.
Der er således en meget god grund til det kritiske beslutningsforslag, der skal til afstemning om et øjeblik. Jeg stemmer selvfølgelig ja til forslaget. Det betyder ikke, at jeg finder hele teksten perfekt. Jeg synes f.eks., at indholdet i punkt 4 til dels kunne have været formuleret anderledes. Jeg havde også gerne set, at beslutningsforslaget havde nævnt de manglende faglige rettigheder i Kina. Vi ser jo, hvordan den kinesiske regering har reageret på den seneste tids strejker, demonstrationer og forsøg på faglig organisering. Jeg vil også gerne advare mod en udvikling, hvor man nedtoner kritikken af brud på menneskerettighederne for at få økonomiske og handelspolitiske fordele.

Segni
Hr. formand, tirsdag eftermiddag ved mødets begyndelse bad jeg Parlamentet og formanden om at sende en besked til Texas' guvernør for at forhindre en henrettelse, der var planlagt til at finde sted i disse dage. I dag skal Parlamentet derfor så meget desto mere - og med nogle meget stærkere argumenter - beskæftige sig med situationen i Kina, hvor overtrædelserne af menneskerettighederne er ved at nå et utroligt højt niveau. Alt dette er allerede blevet sagt af andre kolleger, og jeg kan kun sige, at jeg er enig med dem. Man kan reelt konstatere, at menneskerettighedssituationen i Kina forværres. Samtidig med, at der sker en langsom udvikling i de nye økonomiske processer, er vi vidner til en dramatisk tilbagegang, når det gælder menneskerettighederne. Ifølge oplysningerne fra Amnesty International er ca. 700 mennesker dødsdømt, mens en anden kilde i stedet taler om, at der ligefrem fandt 1.400 henrettelser sted sidste år. Uanset hvilke oplysninger, der er de rigtige, er det tydeligt, at vi står over for en dramatisk afsløring. Spørgsmålet er så, hvad Unionen og Parlamentet skal gøre ved denne situation. Det første, vi bør gøre, er efter min mening at koncentrere vores indsats om FN-Kommissionens næste møde i Genève den 20. marts, som netop vil have dette punkt på dagsordenen.
Jeg spørger nu mig selv og vores Parlament, om man ikke kan anmode om, at Unionen eller endda Parlamentet er til stede på dette møde. Som det allerede er blevet sagt, er det navnlig vigtigt, at Unionen ikke alene giver sin holdning til kende, men at det også lykkedes den at fremføre en fælles, stærk og bestemt holdning for de enkelte lande. De bemærkninger, der er blevet fremsat, er rigtige, nemlig at Unionens vigtige holdninger bliver svækket, hvis de enkelte lande på grund af deres økonomiske eller handelsmæssige interesser gør det modsatte.
Der er i den forbindelse et spørgsmål, som skal behandles, nemlig Kinas anmodning om at blive optaget i Den Internationale Handelsorganisation. Jeg er klar over, at der er nogle meget positive aspekter ved dette, og at det indirekte kan medføre nogle fordele, men det bør ikke også være knyttet til en global holdning fra FN's side og i den forbindelse til Kinas kraftige anmodning om at gøre nogle fremskridt. Så kan vi måske gå bort fra opfordringerne, som er nødvendige, men ikke tilstrækkelige, og gå over til nogle konkrete handlinger.

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg har en god nyhed til jer: Vestens industrivirksomheder viser stadig større tilbageholdenhed, når det gælder investeringer i Kina. Og dette gælder også de europæiske virksomheder. Europa-Parlamentet er således ikke længere alene om at være i opposition til Rådet og Kommissionen, som i årevis har ført en snæversynet politik over for Folkerepublikken Kina. Som det var tilfældet i forhold til Sovjetunionen, føres en politik, som beror på samarbejde med et diktatorisk styre, med et kommunistisk styre.
Den gode nyhed er således, at vi nu har en allieret, nemlig europæiske virksomheder og virksomhedsledere. Vi bør styrke denne alliance, og tvinge Rådet og Kommissionen til omsider at anlægge en hård og konsekvent holdning over for Folkerepublikken Kina.
Vi må endvidere arbejde på at skabe et alternativ. Kommunisterne forstår som bekendt kun magtens sprog. Det er således afgørende, at de ved, at efter ord følger handling. At vores politik er troværdig. Vi har rent faktisk et lovende muligt alternativ, og jeg tror, vi kan tilskrive det portugisiske formandskab æren herfor. Vi kan skabe en strategisk alliance med verdens største demokrati, med verdens folkerigeste demokrati. Jeg taler naturligvis om Indien. Det portugisiske formandskab har meddelt, at det første topmøde mellem Indien og EU er under forberedelse, hvilket giver os mulighed for at arbejde konkret med dette alternativ.
Jeg tror, det er det eneste initiativ, som kan få de kommunistiske myndigheder i Kina til at indse, at vi ikke lader det blive ved ordene, men at vi aktivt arbejder for at bringe det kinesiske kommunistiske imperium til fald. At vi arbejder for et demokratisk Kina. At vi arbejder for, at demokratiet omsider når Tibet, Vestturkestan og Indre Mongoliet. Områder, der, som Tjetjenien, fortsat er underlagt et ubarmhjertigt koloniherredømme.
Fanger fra Golfkrigen i Irak

Segni
Hr. formand, vi beskæftiger os i dag med forskellige aspekter af det dramatiske menneskerettighedsspørgsmål, og selvom vi befinder os i en anden verdensdel, er det nødvendigt, at Parlamentet giver sin holdning kraftigt til kende på dette tidspunkt, hvor situationen i Irak fortsat er vanskelig. For det første udgør landet en trussel for området, og for det andet finder der en klar, konstant og tydelig krænkelse af menneskerettighederne sted.
Det er nødvendigt at bede om, at fangerne fra Kuwait frigives - ifølge pålidelige oplysninger er der ca. 600 krigsfanger, der tilsyneladende er fængslet under helt umenneskelige forhold - og at tage hensyn til de indflydelsesrige personer i den arabiske verden, f.eks. Den Arabiske Ligas generalsekretær Abdel Meguid, der anmoder om, at menneskerettighederne overholdes samt om en forsoning mellem de arabiske stater. Vi må ikke glemme, at alt dette i den sidste ende er konsekvenserne af en klar krænkelse af staternes rettigheder, sådan som det skete i forbindelse med Iraks angreb på Kuwait. Med hensyn til dette spørgsmål vil jeg gerne opfordre Europa-Parlamentet til at give sin holdning til kende, idet vi dog skal huske, at der ifølge pålidelige kilder desværre også er ikke så få irakiske krigsfanger fængslet i Kuwait, og at fangernes forhold også skulle være bekymrende i dette tilfælde.
Vi skal overbevise Kuwait om, at det i langt højere grad vil kunne påberåbe sig sine rettigheder, hvis det først opfylder sine forpligtelser over for menneskeheden og overholder menneskerettighederne.

Martínez Martínez
Hr. formand, sagen om de kuwaitiske krigsfanger er dramatisk. Over 600 mænd og kvinder blev fordrevet fra deres land af de irakiske styrker, da disse blev overvundet og trak sig tilbage, efter at have invaderet og hærget Kuwait for nu 10 år siden.
Det drejer sig om personer, som nemt kan identificeres på grund af en særlig omstændighed: Der var ca. 4.000 fanger, samlet i Basra ved krigens afslutning. I første omgang tog de irakiske soldater en del af deres fanger med sig, temmelig sikkert mod Bagdad. Så udbrød den chiitiske revolte i Basra, som blev grusomt nedkæmpet, men som gjorde det muligt for de mere end 3.000 anholdte, der var tilbage, at flygte og vende tilbage til deres land. De, der vendte tilbage, kunne således præcist identificere dem, der havde været sammen med dem i fangeskab.
Over 600 forsvundne ud af en befolkning på 700.000 kuwaitere er et meget højt tal, så sagen er blevet en sand national katastrofe.
På trods af Røde Kors' og FN's bestræbelser nægter det irakiske regime imidlertid at oplyse noget som helst om disse personers skæbne. Det skal dog siges, at deres familiers materielle problemer er blevet løst af de kuwaitiske myndigheder, men den menneskelige tragedie er enorm.
Jeg har talt med forældre, hvis fire børn var forsvundet, med kvinder, der så, hvordan soldaterne trak af sted med deres mænd og med unge, som var børn, dengang deres forældre blev arresteret. Til ofrenes smerte tilføjes så deres familiers lidelser og alvorlige juridiske problemer, som f.eks. kvinderne har, når de efter så lang tid ikke ved, om de stadig er gift, eller om de er blevet enker.
Jeg mener, det internationale fællesskab bør afkræve Irak et svar om disse sager. Hvor frygteligt dette svar end måtte blive, vil familiernes lidelse være mindre skrækkelig end den nuværende uvisse situation, som er uudholdelig for dem og utålelig for os.
Jeg vil afslutte med at insistere på et punkt, som medtages i beslutningsforslaget, nemlig henstillingen, som Parlamentet fremlægger for Den Europæiske Union og dens medlemsstater om, som forudgående betingelse for normalisering af forholdet med Irak, at dette lands regering skal besvare spørgsmålet om Kuwait-krigens fanger. For De Europæiske Socialdemokraters Gruppe kan dette krav ikke være mindre end det krav, der blev stillet til Irak om nuklear, kemisk og biologisk afvæbning. Jeg håber, vores beslutning samtidig kan give nyt mod til dem, der fra Kuwait opretholder presset og håbet, og være en advarsel for dem, der i Irak er ansvarlige for denne alvorlige situation.

Marset Campos
Hr. formand, vores gruppe har altid været imod enhver form for embargo, fordi det er befolkningen, der lider, og vi har også altid forsvaret den internationale retsgyldighed som norm for sameksistens og som fredelig løsning på konflikter. Derfor kræver vi nu ikke alene, at man får afklaret, hvad der er sket med disse mennesker, der illegalt blev taget til fange under Kuwait-invasionen, men også, at de sendes tilbage til deres hjemland - Kuwait - for det er en måde, hvorpå man kan finde en løsning på resten af problemerne.
Men det drejer sig ikke alene om dette spørgsmål, som vores kollega Martínez Martínez udmærket beskrev, men også om, at der i Irak derudover fortsat sker brud på menneskerettighederne, hvilket gør hverdagen ulidelig. Derfor mener vi, det er hensigtsmæssigt i forbindelse med dette forslag at kræve, at Irak skal opfylde alle de krav, som De Forenede Nationer pålægger landet, for at få hævet embargoen, og for at demokratiet kan vende tilbage til landets befolkning.

Wuori
Hr. formand, problemet med krigsfanger og forsvundne personer er en del af Iraks katastrofale menneskerettigheds- og borgersituation. Allerede i 1992 konstaterede udsendingen for FN's Menneskerettighedskommission, Max van der Stoel, at alvoren af Iraks krænkelser af menneskerettighederne savner lige i hele verden efter Anden Verdenskrig. I sin nyere rapport fra sidste år må han konstatere, at situationen kun er forværret. Vi må gribe ind i det her på en eller anden måde. Krigsfangerne er første skridt, men borgernes forhold bliver stadig elendigere, og f.eks. våbenkontrollen må vi få på rette vej. Ekeus-sagen - diskussionen om denne - er et godt eksempel. Disse ting bør nu systematisk tages op.

Morillon
Hr. formand, kære kolleger, jeg tilslutter mig det, som allerede er sagt i denne debat. Vi kan ikke kraftigt nok understrege, at den uvished, der råder omkring de 605 forsvundne krigsfangers skæbne, er uudholdelig for de berørte familier. Den er en krænkelse af menneskerettighederne og af menneskets grundlæggende ret til agtelse.
Er det et problem, som fortjener at blive gjort til genstand for en aktuel og uopsættelig debat? Efter min opfattelse er svaret ja. Problemet har ganske vist eksisteret i ni år, og indtrængende anmodninger fra vores side, fra Europa-Parlamentets side og fra Den Internationale Røde Kors Komités side har hidtil ikke løst problemet. Jeg tilslutter mig imidlertid vores kollega Martínez Martínez' indlæg. Vi må benytte den lejlighed, der nu byder sig i forbindelse med genoptagelsen af forhandlingerne mellem EU og Irak med henblik på en ophævelse af embargoen. Det er denne lejlighed til at bringe spørgsmålet på bane igen, som efter min opfattelse gør det rimeligt at behandle sagen i forbindelse med debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål, og som gør det rimeligt at sætte det foreliggende beslutningsforslag under afstemning i Europa-Parlamentet. Vi må gribe denne lejlighed. Det er efter min opfattelse vores pligt.

Posselt
Hr. formand, den arabiske verden er i bevægelse. Konflikterne i Egypten, som vi tidligere har behandlet, har primært ikke en religiøs baggrund, men en økonomisk, og den egyptiske stat og trossamfundene bestræber sig ansvarsbevidst på at dæmpe problemet. Egypten og Libyen har taget et initiativ til at skabe fred i Sudan, og det bør vi kraftigt støtte. Trods mange problemer forhandler Syrien med Israel. Kun Irak stivner i fuldstændig ubevægelighed, og jeg mener, at dette skal føre til, at vi overvejer vores standpunkt. Vi skal føre en klar politik til fordel for menneskerettigheder og nedrustning, naturligvis netop over for Saddam Hussein. Men jeg vil gerne kraftigt støtte det, som kollega Morillon sagde, nemlig at vi nu har brug for nye forhandlinger. Vi har brug for et nyt initiativ for at opnå, at menneskene reelt bliver hjulpet, at der sker fremskridt, og at vi helt konkret gør mulige lempelser afhængige af, at der opnås helt konkrete fremskridt, herunder også, at vi nævner navnene på dem, der bliver forfulgt og er fængslet. Der bør omsider tages et europæisk initiativ til at skabe bevægelse i fronten også her.
Menneskerettighedskrænkelser i forbindelse med Tchad-Cameroun-olieudvindings- og rørledningsprojektet

Maes
Hr. formand, det er egentlig underligt, at dette rørledningsprojekt diskuteres i dag, for der er udført så meget lobbyarbejde for at undgå det. Vi er glade for, at vi kan behandle det i dag. Det er en begyndelse. Det drejer sig om et meget omstridt olieudvindings- og rørledningsprojekt mellem Tchad og Cameroun. Det er to lande, som klarer sig meget dårligt med hensyn til menneskerettigheder, bekæmpelse af fattigdom og retssikkerhed. Eksemplet fra Ogoniland dukker på ny frem i hukommelsen, når der tænkes på de skadelige virkninger, som anlæggelsen af en olierørledning kan få, hvis der ikke træffes de rigtige foranstaltninger og gives de rigtige garantier.
Det er endda så slemt, at olierørledningen allerede nu forårsager problemer, for de, der tør kritisere projektet i landet, kommer simpelthen i fængsel. Hvis det er den måde, en retsstat behandler en miljøprotest på allerede nu, hvad sker der så i tilfælde af større skade, når en korrupt regering tjener på sådan en rørledning? Den Europæiske Investeringsbank skal derfor ikke uden videre følge Verdensbankens beslutninger. For Verdensbanken er i gang med intensivt lobbyarbejde for at kunne støtte denne rørledning, og vi ved, at de eneste, der var inviteret til USA for at være til stede ved et protestmøde, var lobbyister.
Vi er derfor meget bange for, at de europæiske medlemmer af Verdensbankens bestyrelse ikke får tid nok til at forberede en holdning, simpelthen fordi der er så få objektive oplysninger. Derfor anmoder jeg Dem, hr. kommissær, om at sørge for, at Den Europæiske Investeringbank ikke støtter denne rørledning, medmindre alle sociale og miljømæssige foranstaltninger er truffet.

Howitt
Hr. formand, det er rigtigt, at Tchad-Cameroun-olieudvindings- og rørledningsprojektet, der har været planlagt i adskillige år, i dag gøres til genstand for en uopsættelig debat i Parlamentet, både fordi det forlyder, at Verdensbanken skal til at træffe sin afgørelse, og på grund af foruroligende rapporter om forfølgelse og intimidering af projektets modstandere.
Jeg har mødtes med Tchad-regeringens repræsentanter, der i strid med påstande fra den modsatte side af mødesalen hævder ikke at have truet med at tilbagetrække deres invitation til Parlamentets mission til Tchad, fordi vi afholder denne debat. De hævder derimod, at dette projekt nu overholder alle krav til demokrati, menneskerettigheder og gennemsigtighed.
Men hvis det er tilfældet, hvorfor modtager vi så fortsat rapporter om høringer under trussel om magtanvendelse? Hvorfor truer en tysk ikkestatslig udviklingsorganisation med at trække sig ud på grund af trusler og angreb fra militæret i Tchad? Hvorfor blev en landflygtig beboers hjem i N'Djamena angrebet af tchadiske soldater den 4. januar? Hvis olierørledningsprojektet er gennemsigtigt, hvorfor stiller uafhængige undersøgelser så store spørgsmålstegn ved dets effektivitet? Professor Rosenblum fra Harvard betvivler f.eks. betydningen for fattigdom. Professor Downing fra universitetet i Arizona konkluderer, at projektet ikke lever op til Verdensbankens retningslinjer vedrørende oprindelige folks rettigheder. Universitetet i Warwik i mit hjemland mener, at nationalindkomsten kan komme til at lide under projektet, hvis der tages højde for potentielle udslip og lækager.
Det er rigtigt, at Europa-Parlamentet skal udtrykke bekymring over en Verdensbank, der viderefører de gamle politikker med privatisering, store infrastrukturprojekter og masselandbrugseksport, der har fået et meget dårligt omdømme. Hvad angår selve olieselskaberne, hvorfor har de brug for at se bort fra miljøbeskyttelseskravene og udviklingskontrollerne og få uhæmmede funktionsrettigheder i tilfælde af civile katastrofer, hvilket antageligt vil give dem carte blanche til at optræde som en paramilitær magt? Kan Den Europæiske Investeringsbank virkelig retfærdiggøre at give 8 millioner euro direkte til Exxon under disse omstændigheder? Vi ønsker ikke at se et nyt Ogoniland i Afrika.

Novelli
Hr. formand, mine damer og herrer, tillad mig i forbindelse med denne debat at anføre nogle tal, som taler deres klare sprog. Tchad er verdens femte fattigste nation. Gennemsnitslevealderen på 50 år. Hvert femte barn dør, før det fylder fem år. Årsindkomsten pr. indbygger er på 180 dollars. Når det gælder Cameroun er situationen ikke ret meget bedre. Årsindkomsten pr. indbygger er her på 650 dollars.
Hvorfor anføre alle disse tal? Fordi de viser, at det er bydende nødvendigt at sikre disse lande, og i særdeleshed Tchad, de udviklingsmuligheder, de har ret til. Det er efter min opfattelse i dette perspektiv, vi omhyggeligt skal vurdere det store olieudvindingsprojekt i den sydlige del af Tchad og den planlagte olierørledning mellem Tchad og Cameroun. Projektet vurderes som afgørende for udviklingen i de to lande. Udnyttelsen af oliefelterne ventes således at kunne øge Tchads bruttonationalindkomst med 10% og indbringe landet et overskud på mellem fem og 10 milliarder dollars.
Verdensbanken har endnu ikke truffet en endelig afgørelse med hensyn til projektets godkendelse. Banken følger projektet nøje og støtter Tchad i projektarbejdet. De tre primære spørgsmål, der er rejst i forbindelse med projektet, vedrører miljøet, sociale problemer og problemet om administration af indtægterne fra projektet. I næsten fire år har disse spørgsmål været gjort til genstand for grundige analyser. Der har således været afholdt 900 møder om ledningsføringen. 40.000 personer har udtalt sig i sagen. 250 ngo'er har været hørt. Direktøren for en af disse, nemlig Verdensnaturfonden, anfører, at ud fra et miljømæssigt synspunkt er olierørledningsprojektet et af verdens bedste. Ikke desto mindre må et sådant projekt og dets konsekvenser fortsat følges nøje, og det må sikres, at projektet har så få skadelige virkninger som overhovedet muligt, både i miljømæssig henseende og i social henseende. Det er baggrunden for den aktuelle debat.
Skulle Verdensbanken, hvis kritik jeg ikke helt forstår, efter yderligere undersøgelser nå frem til en negativ vurdering af projektet, kan der ikke være tale om at videreføre det. Beslutter Verdensbanken at støtte projektet, vil til gengæld også vores helt legitime bekymring til dels være ryddet af vejen. Vi ofrer mange ord på de fattige lande og deres udvikling. For en gangs skyld får vi i så fald lejlighed til at tage konkrete initiativer i forhold til disse lande. Mine damer og herrer, menneskerettighederne er også udviklingsrettigheder.

van den Bos
Vi har dårlige erfaringer med olieprojekter i Afrika. Derfor skal dette projekt vurderes meget kritisk med hensyn til udviklingsrelevans og miljøkrav. Den planlagte olierørledning mellem Tchad og Cameroun kan sørge for meget store indtægter for disse lande, som ikke kan opnås på anden måde. Min gruppe fastslår, at der var mange indvendinger mod de oprindelige planer. Planerne er blevet ændret på alle disse punkter, og spørgsmålet er så, om det er tilstrækkeligt. Vi mener, at projektet kun kan starte på kort sigt, hvis det er helt klart, at de strengeste krav opfyldes, og Verdensbanken klart og utvetydigt har givet grønt lys. Det skal endvidere være klart, at menneskerettighederne ikke længere krænkes. Først når det er tilfældet, kan Den Europæiske Investeringsbank udstede lånene. For vores gruppe er dette en testcase for at se, om vi også kan opnå gode erfaringer med olieprojekter i Afrika.

Busquin
Hr. formand, Kommissionen er bekymret over den seneste tids voldshandlinger, som har ramt kristne i Al Kocheh-regionen i Øvre Egypten og kostet mange mennesker livet. Kommissionen noterer sig, at den egyptiske regering allerede har truffet forholdsregler, som skal genskabe ro og orden i regionen, ligesom Kommissionen hilser de egyptiske myndigheders indsats for at retsforfølge de ansvarlige velkommen. Kommissionen imødeser den offentlige anklagers foreløbige rapport, som ventes offentliggjort i næste uge.
I henhold til de første oplysninger, som er fremkommet i sagen, skulle den seneste tids begivenheder være af en markant anderledes karakter end begivenhederne i 1998. Begivenhederne i 1998 kunne primært tilskrives ordensmagtens voldelige fremfærd og udygtige håndtering af problemerne. De seneste begivenheder synes derimod umiskendeligt at have religiøse undertoner, om end det var en ordinær handelstvist, der udløste urolighederne. Fattigdom og vanskelige levevilkår bidrager i mange lande, herunder i Øvre Egypten, til at skærpe religiøse modsætninger, og det er derfor afgørende, at indsatsen for at genskabe enighed og forståelse mellem de forskellige samfundsgrupper ledsages af en indsats for at fremme den socioøkonomiske udvikling.
Kommissionen bestræber sig for i samarbejde med Egypten at sikre en afbalanceret indsats, som omfatter såvel forholdsregler til fremme af økonomisk modernisering som sociale forholdsregler, herunder en indsats for at bekæmpe fattigdommen og styrke det civile samfund og menneskerettighederne. Øvre Egypten er et af de områder, der er omfattet af de sociale foranstaltninger og foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdommen.
Hvad angår Kina, deler Kommissionen Europa-Parlamentets bekymring, når det gælder menneskerettighedssituationen i Kina, og ikke mindst i Tibet. Disse spørgsmål blev drøftet på højeste niveau i forbindelse med det andet topmøde mellem EU og Kina, afholdt i Peking den 21. december 1999. EU rettede endvidere en formel henvendelse til den kinesiske udenrigsminister den 14. januar 2000 og gav udtryk for dyb bekymring, når det gælder politiske dissidenters skæbne, når det gælder de kristne kirkers frihed til at udøve deres tro, og når det gælder den behandling, som tilhængerne af Falun Gong-bevægelsen bliver udsat for. Disse spørgsmål vil være på dagsordenen, når dialogen mellem EU og Kina om menneskerettighedssituationen fortsætter i forbindelse med mødet i Lissabon den 25. februar. Det samme gælder spørgsmål som varetægtsfængsledes vilkår, arbejdslejre, ytringsfrihed, forsamlingsfrihed og kvinders og etniske minoriteters rettigheder.
Resultaterne af dette møde og denne dialog vil være bestemmende for EU's holdning i forbindelse med den næste samling i FN's Menneskerettighedskommission. Det er EU's opfattelse, at en forbedring af menneskerettighedssituationen i Kina og forhandlingerne om Kinas medlemskab af WTO er to store udfordringer, som bør holdes adskilt og behandles separat i forskellige fora. Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at større økonomisk åbenhed og liberalisering af samhandlen med sigte på Kinas optagelse i WTO på sigt vil gøde jorden og fremme overholdelsen af menneskerettighederne, styrke det civile samfund og skabe grobund for retsstaten. Kommissionen vil selvsagt være opmærksom på disse forhold i forbindelse med forhandlingerne inden for Verdenshandelsorganisationens rammer.
Hvad angår Tibet, har vi allerede i vid udstrækning gjort brug af eksisterende kommunikationskanaler i forhold til de kinesiske myndigheder. Ambassadørerne for EU's trojkalande gennemførte i øvrigt i 1998 en observatørmission i Tibet, og Kommissionen lover at følge op på disse initiativer.
Når det gælder fanger fra Golfkrigen i Irak, vækker Iraks manglende samarbejdsvilje også bekymring i Kommissionen. Dette gælder ikke mindst spørgsmålet om de mange kuwaitere, som er meldt savnede, og vi har fuld forståelse for, at denne situation udgør en voldsom belastning for de berørte familier. Kommissionen opfordrer Irak til at overholde de resolutioner, der er vedtaget af FN's Sikkerhedsråd. Sagen om de mange kuwaitere, der meldes savnede, er som understreget af Europa-Parlamentet, overdraget Den Internationale Røde Kors Komité i henhold til de omtalte FN-resolutioner. Irak afviser desværre enhver form for samarbejde, selv med denne internationale organisations mellemkomst. Kommissionen støtter Den Internationale Røde Kors Komités indsats, og eftersom Kommissionen ikke har indgået aftaler med Irak, fører Kommissionen ikke nogen officiel dialog med den irakiske regering.
Jeg forsikrer, at Kommissionen fuldt ud tilslutter sig og håndhæver de sanktioner, der er vedtaget i FN som reaktion på den stærkt bekymrende menneskerettighedssituation i Irak. Imidlertid finder jeg det vigtigt at understrege et forhold, som også flere af indlæggene i dagens debat har berørt. Til trods for Iraks fortsatte krænkelser af de resolutioner, der er vedtaget i FN's Sikkerhedsråd, vil Kommissionen fortsat gennem ECHO yde humanitær bistand til den irakiske befolkning. Kommissionen er den største bidragyder, når det gælder humanitær bistand til Irak. Bistanden beløber sig til 240 millioner euro siden 1991. ECHO forventer i henhold til programmet for år 2000 at anvende 10 millioner euro til humanitær bistand til Irak. Vi skelner således klart mellem den irakiske befolkning og det irakiske styre, idet krænkelserne af menneskerettighederne må tilskrives sidstnævnte.
Endelig er der spørgsmålet om menneskerettighedskrænkelser i Tchad og Cameroun i forbindelse med det aktuelle olierørledningsprojekt. Kommissionen følger udviklingen nøje, når det gælder den fortsatte demokratiseringsproces, når det gælder respekten for menneskerettighederne, og når det gælder en styrkelse af retsstaten. Kommissionen følger også opmærksomt det olieudvindingsprojekt, som er under forberedelse i den sydlige del af landet, og som også vil berøre Cameroun. Kommissionen er ikke direkte involveret i finansieringen af dette projekt. Kommissionen har imidlertid ved flere lejligheder udtrykt forståelse for, at Tchad har ret til at udnytte landets eneste naturgivne ressource, forudsat der tages de fornødne hensyn til miljøet og til den berørte lokalbefolknings rettigheder, og forudsat de fremtidige olieindtægter anvendes til at fremme udviklingen i landet. Vi vil opfordre Den Europæiske Investeringsbank til at tage højde for disse forhold.
Udnyttelsen af Tchads olieressourcer vil på afgørende vis kunne bidrage til at udvikle og styrke retsstaten, hvis olieindtægterne anvendes målrettet. Kommissionen vil derfor opfordre Tchads regering til at fortsætte dialogen om de problemer, der rejses i tilknytning til olieudvindingsprojektet. Vi vil opfordre til dialog med de vigtigste samarbejdspartnere og med lokale organisationer, idet også lokalsamfund og ngo'er bør inddrages i forberedelserne. På denne måde sikres det, at den indsats, der allerede er gjort i forhold til de primære kritikpunkter, som har været anført i forbindelse med olieudvindingsprojektet, om nødvendigt kan styrkes.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Situationen på Molukkerne (Indonesien)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er behandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0034/00 af Maij-Weggen for PPE-DE-gruppen om Molukkerne og Indonesien;
B5-0054/00 af Schori og Wiersma for PSE-gruppen om Molukkerne;
B5-0059/00 af Maaten for ELDR-gruppen om Molukkerne;
B5-0071/00 af Vinci og Brie for GUE/NGL-gruppen om Molukkerne i Indonesien;
B5-0073/00 af Lagendijk m.fl. for Verts/ALE-gruppen om Molukkerne;
B5-0085/00 af Maij-Weggen m.fl. for PPE-DE-gruppen om Molukkerne i Indonesien.

Maat
Hr. formand, det er tredje gang inden for et halvt år, at vi er nødt til at henlede Kommissionens opmærksomhed på situationen på Molukkerne. Vi er utilfredse med den måde, som Kommissionen hidtil har reageret på beslutningerne.
Volden på Molukkerne startede allerede sidste år. Den stod i begyndelsen i skyggen af volden i Østtimor, men det gør ikke situationen på Molukkerne mindre alvorlig. I oktober var der tale om hundredvis af døde. Nu, tre måneder senere, er der tale om tusindvis af døde og endnu flere sårede og flygtninge.
Årsagerne er naturligvis forskellige. Området blev økonomisk tilbagestillet under Suharto-regeringen, som endvidere har bidraget til indførelsen af en mistænkelig flytningspolitik. Men det er endnu mere alvorligt, at der nu er provokatører, ligesom i Østtimor, der sætter befolkningsgrupperne op imod hinanden, og at hæren desværre spiller en tvivlsom rolle. Sidstnævnte blev bekræftet i et interview med præsident Wahid i går aftes i det nederlandske fjernsyn, hvor han sagde, at hærens opførsel i denne konflikt er kritisabel.
Forslaget til beslutning retter bestemt ikke kritikken mod den nye regering i Indonesien. Den gør, hvad den kan for at genoprette demokratiet og forebygge krænkelser af menneskerettighederne. Problemet i Indonesien er i meget højere grad aggressive muslimorganisationer og provokatører i dele af hæren.
Hvad kan EU gøre? I første instans advare om, ligesom hr. Holbrooke har gjort, at et statskup af hæren i Indonesien ikke toleres.
For det andet kan der oprettes et uafhængigt undersøgelsesudvalg, som sendes til Indonesien, helst med en FN-repræsentant, for at undersøge, hvad der er sket i de forløbne måneder. Samtidig kan der sendes et mæglingsudvalg til området for at forsone muslimer og kristne.
Præsident Wahid har allerede anmodet om dette og også nævnt en person. EU skal støtte sådan et initiativ, og der er naturligvis brug for meget mere hjælp, end der gives nu.
Til sidst mener jeg, at forbuddet mod våbeneksport skal forlænges. Det er der god grund til, så længe hæren spiller en så tvivlsom rolle.

Jeg gør opmærksom på, at striden og volden på Molukkerne har varet alt for længe. Nederlandene har en stor befolkningsgruppe af molukker. Det er en europæisk befolkningsgruppe, og derfor kan EU ikke forbigå molukkernes problemer. Vi opfordrer Rådet og Kommissionen til at vise meget større handlekraft, end de hidtil har vist.

van Hulten
Hr. formand, jeg taler på vegne af hr. Wiersma.
Hr. formand, Rådets beslutning om at ophæve forbuddet mod våbeneksport til Indonesien er kortsigtet og forhastet. Indonesien har taget de første skridt i retning af et demokratisk samfund, men som den amerikanske FN-ambassadør Holbrooke understregede i denne uge med sin advarsel til den indonesiske hær, er omstillingen til et demokratisk samfund endnu ikke afsluttet.
Den indonesiske hærs rolle under urolighederne i Østtimor er endnu ikke opklaret. Spændingerne i Indonesien stiger. Djarkata har ikke situationen på Molukkerne under kontrol. Det gjorde kollega Maat allerede klart. Store grupper af borgere føler sig ikke længere sikre.

Med en forhastet ophævelse af forbuddet mod våbeneksport gør Europa sig medskyldig i en stigning af volden. Vi mener derfor, at Rådet skal tage sin beslutning op til fornyet overvejelse. Vi anmoder endvidere indtrængende medlemsstaterne om, i afventning af en ny beslutning, ikke at genoptage våbeneksporten.
Vi anmoder Kommissionen og Rådet om at gøre fire ting. For det første skal EU sende en delegation til Djarkata for at finde en løsning på konflikten sammen med Wahid-regeringen. EU skal for det andet indgå aftaler med den indonesiske regering om at give uafhængige observatører adgang til Molukkerne. For det tredje skal der ydes mere humanitær bistand til alle dele af befolkningen. Til sidst skal der gennem FN og ngo'erne ydes mere hjælp til flygtningene og de hjemløse.
Til sidst vil jeg gerne sige, at medlemmerne af den nederlandske socialdemokratiske gruppe er meget skuffede over deres udenrigsminister, der ikke kan danne sig en mening i denne debat. Først var han tilhænger af forbuddet mod våbeneksport, men efter et besøg i Djarkata skiftede han mening.
EU skal gøre noget, inden det er for sent. Jeg opfordrer især det portugisiske formandskab om vise initiativ i denne sag.

Lynne
Hr. formand, jeg blev meget vred, da jeg hørte, at Ministerrådet ikke forlænger våbenembargoen på mandag. Jeg kan forstå, at Frankrig, Italien, Spanien og Belgien ønskede at hæve embargoen, og at Storbritannien som sædvanlig forholdt sig afventende. Mere er der ikke at sige om etisk udenrigspolitik. Men jeg opfordrer EU's Ministerråd til at overveje sagen endnu en gang.
Medlemsstaterne bør imidlertid ikke genoptage våbensalget. Det sender de forkerte signaler på det forkerte tidspunkt. Selv den indonesiske kabinetsminister sagde, at det var en forkert beslutning. Demokratiet er skrøbeligt. Der er stor fare for et militærkup, volden på Molukkerne er stigende, og nu hører vi i Lombok, at 12 kirker er afbrændt, og at 5.000 mennesker er flygtet, og der er atter beretninger om, at hæren deltog.
Jeg beder indtrængende Ministerrådet om at genindføre våbenembargoen for at sikre stabiliteten i Indonesien.

Meijer
Hr. formand, den nuværende enhedsstat Indonesien er et produkt af 350 års nederlandsk kolonial dominans. Befolkning på Molukkerne, der var blevet omvendt til kristendommen, blev indkaldt til den koloniale hær, der skulle holde de andre folkeslag under nederlandsk styre. For 50 år siden flyttede en stor del af befolkningen fra den sydlige del af Molukkerne til Nederlandene, og siden da har der fundet en omfangsrig emigration sted af indbyggere fra den tætbefolkede ø Java til de andre øer. Det gør den tilbagestillede molukkanske befolkning til et mindretal i deres eget område. Den indonesiske hær gennemførte i 1965 et statskup, som sandsynligvis kostede ca. 1 million mennesker livet. Efter valget i 1999 styres hæren stadigvæk ikke af en demokratisk myndighed. Hæren er bagmanden bag stridighederne mellem befolkningsgrupperne. Sidste mandag anmodede jeg Rådet om at opretholde forbuddet mod våbeneksport til Indonesien. Det muliggør, at nederlandske og franske virksomheder ikke begår kontraktbrud, hvis de ikke udfører tidligere bestillinger af militært materiel. Europa skal ikke blive forbavset over, at der udbryder borgerkrige i Indonesien, hvis vi nægter at erkende, at hæren har interesse i, at der udkæmpes etniske og religiøse konflikter, som skyldes kolonihistorien.

Lagendijk
Hr. formand, sidste gang situationen på Molukkerne blev drøftet, sagde jeg, at vi på det tidspunkt behandlede Molukkerne, men at jeg var bange for, at vi inden længe ville komme til at behandle andre dele af Indonesien. Det var, for klarhedens skyld, ikke en fornægtelse af den specifikke diskussion og de specifikke problemer på Molukkerne, men en analyse af problemet i Indonesien, der er meget mere omfattende end Molukkerne, og som er meget strukturelt og dybtgående. Jeg har desværre fået ret. Ifølge de sidste beretninger afspiller der sig også på Lombok frygtelige episoder, som minder om situationen på Molukkerne og i andre områder i Indonesien, hvor der er udbrudt kampe, og de følgende uroområder står allerede for døren, f.eks. på Sulawesi. Det er alt sammen en følge af bl.a. arrangerede hadkampagner af bl.a. formanden for den lovgivende forsamling.
Præsident Wahids reaktion giver derimod håb. Jeg mener også, at Parlamentet skal støtte ham i hans kamp mod intolerance og for en mådeholden og liberal form for islam. Han skal især også støttes i sin kamp mod store dele af hæren, som ikke i tilstrækkelig grad griber ind over for urostiftere, og som nægter at stå til ansvar for deres rolle i f.eks. Østtimor.
Jeg forstår ikke, hvordan man støtter præsident Wahid ved at genoptage våbenleverancerne. EU har mange muligheder for at påvirke processen i Indonesien. Det er allerede nævnt af mine kolleger, nemlig observatører og humanitær bistand. En anden mulighed er et forbud mod våbeneksport, og her henvender jeg mig især til medlemsstaterne. Det, der er nødvendigt i Indonesien, er at reducere hærens rolle. Den skal ikke styrkes ved at levere endnu flere våben.

Costa Neves
Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, jeg har bemærket, at Det Europæiske Råd med beslutningen om ikke at opretholde våbenembargoen mod Indonesien i denne måned har indtaget en holdning, som er i strid med Parlamentets anbefaling i forrige måned på baggrund af en stor konsensus. Som bevis på at de årsager, som førte til embargoen, ikke har ændret sig, jf. kohærensen i Parlamentets holdning, har vi situationen på Molukkerne, som der blev givet så udmærket udtryk for i teksten til den fælles beslutning under forhandlingen. Som jeg anførte for en måned siden, har den nuværende indonesiske regering, som er et resultat af frie valg, ved at påtage sig de demokratiske værdier, hvoraf jeg gerne vil fremhæve respekten for menneskerettighederne, gjort sig fortjent til det internationale samfunds anerkendelse og solidaritet.
Situationen på Molukkerne, som ikke er et isoleret tilfælde i Indonesien, og som jo er en følge af den interne migrationspolitik på grund af Suhartos militærdiktatur, hvortil skal lægges de indonesiske væbnede styrker nuværende optræden, der er en gentagelse af Østtimor i dens værste fase, som om intet havde ændret sig i deres land, gør det berettiget at udvise fornuft og dømmekraft i den måde, man viser sin solidaritet på.
Jeg støtter altså den nødvendige styrkelse af det internationale samarbejde, som især giver sig udslag i humanitær bistand til Indonesien og i bidrag til den nødvendige udvikling, idet man på denne måde anerkender landets nuværende regerings demokratiske natur, hvilket bidrager til at forøge dens evne til stabilisering.
Jeg afviser salg af våben til de væbnede styrker, som endnu ikke har forstået deres status i en retsstat, hvor de er underlagt regeringen. På grund af omstændighederne vil det være et tydeligt signal at opretholde våbenembargoen mod Indonesien.

van den Bos
Det er en katastrofe, hvis militæret på ny får magten i Indonesien. Derfor skal Europa støtte præsident Wahid i hans forsøg på at genoprette freden på Molukkerne. Det har EU hidtil ikke gjort godt nok. Vi skal yde mere humanitær bistand og bistå indoneserne med at få en dialog i gang mellem muslimerne og de kristne. En europæisk delegation, f.eks. under ledelse af Nederlandenes forhenværende statsminister Lubbers, kan gøre et godt stykke arbejde her. ELDR-gruppen beklager, at forbuddet mod våbeneksport ikke forlænges. Der er stadigvæk tale om et spændingsområde og krænkelser af menneskerettighederne. Rådet overholder altså ikke EU's egne kriterier for et forbud mod våbeneksport. EU's beslutning gavner militæret, og det er præcist det, som ikke må ske.

Montfort
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi har haft Egypten, Tyrkiet og Mellemøsten på dagsordenen på grund af udbytning og mordforsøg mod kristne. De tragiske begivenheder breder sig nu til Asien. Det er på høje tid at råbe vagt i gevær.
Skriftens ord er ellers klart, enkelt og positivt. Det er uantageligt, at skriftens ord fordrejes og tages til indtægt for sådanne grusomheder. Islam har i Fjernøsten allerede udøvet et sejt og vedholdende pres, som har tvunget de fleste kristne i eksil. Hvad gør vi helt konkret for at støtte de fordrevne? I Frankrig og på europæisk plan findes der sammenslutninger, som gør en indsats for at sikre, at flugten ikke skal være disse befolkningsgruppers eneste udvej. Denne indsats fortjener al mulig anerkendelse.
Hvilken forarmelse og hvilket tab for de berørte lande. De kristnes tilstedeværelse går tilbage til tiden før islams udbredelse og udgør landenes kulturelle rødder. På Molukkerne er situationen ganske vist en anden. Her forsøger den indonesiske regering - hidtil uden held - at bringe situationen under kontrol. Regeringen synes at have mistet enhver kontrol med de væbnede styrker, hvorfor det er afgørende, at våbenembargoen ikke ophæves.
Vi må frygte, at de kristne nok en gang med livet som indsats gøres til syndebukke i kriser, som ikke kan lægges dem til last. Den indonesiske stats krise stikker dybt, og forklaringen må søges i såvel økonomiske som sociale, politiske og religiøse forhold. Kære kolleger, UEN-gruppen tager på denne baggrund skarp afstand fra begivenhederne på Molukkerne - som vi i øvrigt også tog afstand fra begivenhederne i Østtimor - og vi må udtrykke dyb bekymring over de kristnes skæbne i Mellemøsten og nu i Asien.

Belder
Hr. formand, præsident Wahid benægter fortsat, at konflikten på Molukkerne har udløst en krise. Den religiøse vold skyldes efter hans mening et voldeligt mindretal, de såkaldte dark forces, som konstant sætter nyt liv i konflikten.
Nye billeder og beretninger viser det modsatte. Afbrændingen af kirker og moskéer, som foregår i stort omfang, og de gentange opfordringer til hellig krig, jihad, viser situationens alvor. Udbredelsen af volden til Lombok og Sulawesi giver også grund til bekymring. Blodsudgydelserne på Molukkerne har allerede stået på i et år.

Det er naturligvis fristende at finde de direkte skyldige i sådan en konflikt, og det er den indonesiske presse i fuld gang med. Det er så spørgsmålet, om det bidrager til løsningen af konflikterne. I øjeblikket ser det ud til, at medierne kun opmuntrer til at fortsætte volden. Nyhedsberetningerne giver ofte anledning til nye voldsepisoder.
Ud over pressen spiller hæren også en tvivlsom rolle. Både muslimer og kristne retter beskyldninger mod hæren. Wahid forsøger at få hæren under kontrol, men det er endnu ikke helt lykkedes ham. Det er derfor ikke fornuftigt på nuværende tidspunkt at ophæve forbuddet mod våbeneksport til Indonesien.
Den fælles beslutning opfordrer Rådet, Kommissionen og Parlamentet til at bidrage til løsningen af konflikterne i Indonesien ved at sende delegationer. Vi kan naturligvis ikke bare komme brasende og foreskrive en række løsninger. Inden for det indonesiske samfund skal etniske og religiøse mindretal og alle andre involverede i samfundet deltage i opbygningen af et civilt samfund. Der skal hurtigst muligt ydes humanitær bistand.

Busquin
Hr. formand, Kommissionen deler Europa-Parlamentets synspunkter, som de kommer til udtryk i det foreliggende beslutningsforslag. Den indonesiske regering viser efter Kommissionens opfattelse oprigtig vilje til at fremme demokratiet og respekten for menneskerettighederne. Vi finder det afgørende, at den indonesiske regering støttes i bestræbelserne på at begrænse volden og fremme respekten for menneskerettighederne på Molukkerne.
I den aktuelle og meget vanskelige situation må det internationale samfund efter Kommissionens opfattelse gribe ind for at sikre en fredelig dialog og genoprette freden mellem muslimske og kristne befolkningsgrupper. Det er på denne baggrund, vi bør støtte den indonesiske regering og undgå enhver form for straffeaktion.
Det er samme holdning, der kommer til udtryk i formandskabets seneste udtalelse af 17. januar, og jeg kan på vegne af kommissær Patten forsikre, at Kommissionen tilslutter sig formandskabets udtalelse. Europa-Parlamentets anmodninger vil blive behandlet på næste møde i Rådet (almindelige anliggender) den 24. januar.
I øvrigt vil den indonesiske præsidents forestående besøg i Bruxelles og i andre europæiske hovedstæder være en god anledning til at forsikre præsidenten og den indonesiske regering om, at vi i videst mulige omfang vil bidrage til at sikre en fredelig løsning på problemerne.
Når det gælder humanitær bistand, er ECHO og Kommissionen indstillet på at forstærke indsatsen.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Venezuela
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0047/00 af Muscardini og Ribeiro e Castro for UEN-gruppen om Venezuela;
B5-0055/00 af Medina Ortega for PSE-gruppen om de katastrofale oversvømmelser i Venezuela;
B5-0060/00 af Sánchez García og Di Pietro for ELDR-gruppen om de katastrofale oversvømmelser i Venezuela;
B5-0072/00 af Wurtz m.fl. for GUE/NGL-gruppen om oversvømmelserne i Venezuela;
B5-0076/00 af Knörr Borràs og Lipietz for Verts/ALE-gruppen om de katastrofale oversvømmelser i Venezuela;
B5-0086/00 af Marques og Salafranca Sánchez-Neyra for PPE-gruppen om katastrofen i Venezuela.

Medina Ortega
Hr. formand, dem, der følger denne uopsættelighedsdebat i Parlamentet, vil kunne se, at det ser ud, som om Europas historie igen vender tilbage til os. Det vil sige, i den forrige debat om Molukkerne hørte vi meget nederlandsk, og nu er jeg bange for, at kommissæren vil komme til at høre meget spansk, for vi taler om Venezuela. Det, der sker, er, at Europas historie vender tilbage til os. Det vil sige, at vi europæere, der rejste ud og erobrede verden, nu på en eller anden måde er påvirket af, hvad der sker uden for Europa. Så når hver enkelt af os taler, kan det, især for kommissæren, forekomme som en lang liste af klager, men vi giver blot udtryk for vælgernes mening. Helt konkret har man i mit land, Spanien, og i den region, jeg kommer fra, De Kanariske Øer, mærket Venezuelas katastrofe, som om den var sket på vores eget territorium.
Det, jeg beklager, er, at hr. Busquin, som er en betydningsfuld kommissær og en betydningsfuld politikker, og som er i stand til at kende til problemerne, nu ikke er den ansvarlige kommissær for sagen, for han har nok allerede svaret skrevet ned, og det, jeg kan fortælle ham, får ikke indflydelse på hans svar, for jeg er sikker på, det ikke kan lade sig gøre. Men jeg håber i det mindste, at han læser beslutningsforslaget og lægger mærke til nogle af de emner, som bekymrer os.
Venezuelas katastrofe har ikke været nogen almindelig katastrofe. Vi taler om 50.000 forsvundne - praktisk talt 50.000 døde - om en stats, Vargas-statens, forsvinden, hvor Maiquetía-lufthavnen og La Guaira-havnen, som er Venezuelas indgang eller hall, ligger. Denne stat skal genopbygges, og det skal gøres på en sådan måde, at der ikke igen sker en katastrofe. For katastrofen skete ikke på grund af en simpel forsømmelse fra myndighedernes side. Den skete på grund af sammenbruddet af en hel bjergryg, Ávila-nationalparkens bjergryg - og derfor skal der tages hensyn til dette, når den skal genopbygges.
Jeg håber, at Kommissionen registrerer Parlamentets bemærkninger, og at den overvejer muligheden for at afholde en form for "donorkonference" eller lignende sammen med andre organisationer og stater med det formål, at vi i fællesskab kan hjælpe den venezuelanske regering med at opbygge en meget vigtig del af landet.

Sánchez García
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, for os borgere, som bor på De Kanariske Øer, en region i Den Europæiske Unions yderste periferi, påvirker alt, hvad der sker i Venezuela, os betydeligt, eftersom tusindvis af personer fra De Kanariske Øer måtte emigrere til denne republik i midten af det forrige århundrede i en sådan grad, at vi betragter Venezuela som vores ottende ø.
Derfor er vi berørte af den katastrofe, der er sket i staterne Vargas og Miranda i midten af december sidste år på grund af styrtregn, laviner og oversvømmelser ved Venezuelas kyst ved foden af Ávila, som er en nationalpark, hvor jeg har haft mulighed for at arbejde professionelt. Der var store menneskelige tab, ligesom der var mange tilskadekomne, mens de materielle tab nåede milliarder af euro.
Vi har alle, da vi stod over for denne enorme katastrofe, reageret fra Europa og fra USA med humanitær bistand og med økonomisk støtte og med en eksemplarisk solidaritet. Det vil sige, der kom et hurtigt internationalt svar på alle niveauer, herunder Europa-Kommissionen, nogle medlemsstater og nogle spanske regioner, der har familiemæssige bånd med Venezuela.
Nu er den første fase klaret, og på trods af de sidste par dages andre naturtrusler er det mere end nogensinde før nødvendigt at rehabilitere og genopbygge de ramte boliger, forsyninger og infrastrukturer - ud over de relevante hydrologiske justeringer - ligesom det er nødvendigt at støtte ofrene for denne naturkatastrofe moralsk og økonomisk. Katastrofen udgør en af de værste tragedier i Latinamerikas og især i Venezuelas nyere historie.
Af disse grunde har vi alle fremlagt et beslutningsforslag, der først og fremmest sigter på at opnå en teknisk og finansiel samarbejdsplan med Den Europæiske Union, bl.a. i samordning med medlemsstaterne og andre institutioner, som kan gøre det muligt at lindre og kompensere for denne naturkatastrofes virkninger. Jeg kan garantere Dem, at katastrofen i Venezuela denne gang virkelig er blevet et "aktuelt og uopsætteligt spørgsmål af væsentlig betydning".

González Álvarez
Hr. formand, det triste er nok, at vi med korte perioders mellemrum ser os tvunget til at tale om de forskellige katastrofer, som ødelægger nogle områder mere end andre i verden, og eventuelt også om lande, der, idet de lider under en større fattigdom og under nogle svagere infrastrukturer, betaler dyrere end, hvis de var stærkere. Og det samme kan siges om disse landes borgere, for i tilfældet med Venezuela må man - som i tilfældet med Mitch - tale om de mange dødsofre.
Vi beder naturligvis de europæiske institutioner om at hjælpe økonomisk - og de har allerede hjulpet, de har foreslået 3,5 millioner euro til at klare de umiddelbare udgifter - men vi anmoder også om, at de skal samarbejde i andre henseender med den venezuelanske regering og befolkning.
Netop i denne uge har vi talt om en katastrofe, der var sket i Europa, og vi nævnte, at klimaændringen eventuelt spiller en rolle - og mange eksperter bekræfter det også - i den fortsatte voldsomme stigning i katastrofer med den fejlagtige betegnelse "naturkatastrofer". Vi mener, menneskene har været med til at skabe denne situation.
Og i tilfældet med Venezuela - vi havde mulighed for at være der i forbindelse med konferencen mellem Europa-Parlamentet og det latinamerikanske parlament - kan man tydeligt se den ukontrollerede urbanisering og angrebene på miljøet, som muligvis forværrer disse situationer.
Derfor, hr. formand, skal vi svare på hastebehovene for genopbygning af alle infrastrukturerne. De europæiske institutioner, medlemslandene og nogle ikkestatslige organisationer bør samarbejde med andre lande, for at denne katastrofe, som har skabt uigenkaldelige skader, i videst muligt omfang kan mildnes.

Knörr Borràs
Hr. formand, jeg vil ikke gentage det, der er blevet sagt af de andre talere før mig. Jeg kommer også fra et område, Baskerlandet, hvor der er en stor solidaritetsfølelse, eftersom Venezuela har modtaget emigranter fra hele Spanien generelt og især fra Baskerlandet. Og i løbet af de lange år med francodiktaturet støttede Venezuela os uvurderligt set fra såvel et moralsk som et materielt synspunkt.
Og eftersom "én ulykke sjældent kommer alene" har vi i disse dage hørt, at der er blevet registreret et jordskælv på 6 på Richter-skalaen og ligeledes et jordskælv på havbunden.
Eftersom vil deler beklagelses- og solidaritetsfølelsen, vil jeg også gerne koncentrere dette indlæg om nogle aspekter, som går ud over den materielle hjælp på kort sigt og ud over selve beslutningen. Det er nødvendigt at undersøge udviklingsmodellen, ikke alene i Venezuela, men også i andre lande, og rette de steder, hvor den er i uoverensstemmelse med opretholdelsen og respekten for miljøet. Der skal også gives hjælp til at undersøge disse aspekter og til den negative indflydelse, som visse industrisektorer har på miljøbalancen, og ikke alene i Venezuela.
Det er hensigtsmæssigt at afholde en EU-Latinamerika-konference for at revidere tendensen til afhængighed og til eksport af energiressourcerne ligesom det blinde misbrug af disse. Der skal gøres alt, hvad der er nødvendigt, for at forhindre disse katastrofer.
Derfor skal man være opmærksom på alle disse punkter - og naturligvis også på punkterne i beslutningen.
Endelig vil jeg ikke lade lejligheden gå fra mig til også at henlede opmærksomheden på anmeldelserne om brud på menneskerettigheder i Venezuela. Under påskud af, at de handler mod udplyndringer i de berørte områder. Det kan vi heller ikke lukke øjnene for. Vores solidaritet med den venezuelanske befolkning bør ikke få os til at være mindre på vagt over for individer som præsident Chávez, en folkepræsident, som har givet foruroligende eksempler på intolerance og trusler over for forskellige sektorer, herunder kommunikationsmidlerne, selvom der er europæiske ledere, der er villige til at takke ham hjerteligt.

Marques
Venezuela er for mere end 300.000 af mine landsmænd mulighedernes land, hvor de kan få et bedre liv. Venezuela har taget imod dem med åbne arme. Det samme er tilfældet med hundredtusindvis af andre europæiske emigranter. Bemærk desuden, at mere end 70% af de portugisere, der er emigreret til Venezuela, stammer fra min region, Madeira.
Denne store nærhed gør, at vi deler katastrofen med dem med stor tristhed og bevægelse. Men det har også medført en stærk solidaritetsfølelse. Det var meget tilfredsstillende at høre, at Kommissionen vil yde humanitær bistand. Tragediens omgang, som vi er blevet klar over i mellemtiden, har dog vist, at denne bistand ikke er tilstrækkelig. Venezuela står faktisk over for den største naturkatastrofe i Latinamerika i det 20. århundrede. Og man ved allerede, at mindst 15.000 mennesker er omkommet. Hundredtusindvis har mistet deres hjem. De materielle skader vurderes til mellem 10 og 20 millioner dollars. 230.000 arbejdspladser er gået tabt.
I lyset af dette gribende og tragiske scenario må Den Europæiske Union forstærke sin solidaritet med Venezuela betydeligt. Det var med dette formål, at jeg forelagde et beslutningsforslag i Parlamentet. Vi ønskede, at det skulle være Europa-Parlamentet, der som repræsentant for Europas folk gav udtryk for sin bekymring og solidaritet. Vi ønskede også, at Parlamentet skulle opfordre Kommissionen til at forstærke den humanitære bistand for at afhjælpe de utallige behov for lægehjælp, vand, sundhedsvæsen, fødevareforsyning osv. Vi ønskede ligeledes at foreslå Kommissionen, at den udarbejdede en aktionsplan på mellemlangt sigt for genopbyggelse af infrastrukturerne og boligerne, eftersom genoprettelsen af det katastroferamte område kan tage mere end syv år. Denne plan bør ligeledes begunstige og stimulere genoptagelsen af de økonomiske aktiviteter ved hjælp af finansielle incitamenter, billig finansiering og særlig bistand. Vi ønskede ligeledes at opfordre Kommissionen til at gøre sit yderste for at mobilisere de nødvendige midler for at klare de omtalte aktioner. Vi ønskede ikke at sidde tilbage med de gode hensigter.
Hr. formand, dette var det mindste, vi kunne gøre for de mennesker, der er blevet ofre for oversvømmelserne.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, jeg tror, Den Europæiske Union ville begå en alvorlig fejltagelse, hvis den nedvurderede dimensionerne af denne tragedie, som Venezuela har oplevet, hvor tusindvis af mennesker har mistet livet. Det er da godt, at vi giver udtryk for vores solidaritet, men det er vigtigt, og det haster, at vi går fra ord til handling.
Fællesskabets svar bør baseres på en bred plan om genopbygning og rehabilitering af landet, som tager hensyn til flere kapitler: at forstærke den humanitære hjælp og hastehjælpen samt at fastlægge retningslinjer for rehabilitering og genopbygning som noget ekstra. Og når jeg siger "noget ekstra", gør jeg det, fordi Ministerrådet på mandag vil vedtage en erklæring om grundlaget for en aftale, som ambassadørerne i COREPER har indgået, hvor der står, at der vil blive gjort bestræbelser i forbindelse med de eksisterende ressourcer.
Det er umuligt at finansiere denne prioritet med Mitch-ressourcerne. Det, som Parlamentet beder om - og det beder vi også om som part i budgetmyndigheden - er, at Kommissionen kommer med et ambitiøst forslag, som svarer til den situation, der er opstået.
Det ville ligeledes være interessant, hvis Kommissionen undersøgte mulighederne for at anvende handelsforanstaltninger inden for det skema, som Fællesskabets generelle præferencesystem forudser, samt udvidelsen og forlængelsen af lån fra Den Europæiske Investeringsbank.
Den Europæiske Union burde også støtte den internationale donorkonference som bevis på sin solidaritet, som bevis på sin bistand og for at være på højde med, hvad den venezuelanske befolkning, som lider, og som er ven af Den Europæiske Union, for indeværende forventer af os.

Linkohr
Hr. formand, hvis man overfører den skade, der er anrettet i Venezuela, på Forbundsrepublikken Tysklands territorium, ville det omtrent svare til, at hele vores kystregion var blevet ødelagt, og at 200.000 mennesker havde mistet livet. Heraf ser man den enorme dimension, som denne ulykke har haft for et land som Venezuela. Det er bestemt ikke makabert, når jeg siger, at det bedste, der for øjeblikket kan ske for Venezuela, er en så høj oliepris som muligt, for at Venezuela kan finansiere mest muligt ved egen hjælp. Det er ganske vist ubehageligt for os, fordi det er dyrt, men for Venezuela er det en fordel. For så vidt er Venezuela trods al den skade, der er anrettet, også bedre stillet end Mellemamerika efter orkanen Mitch.
Men det er en fattig trøst i betragtning af de voldsomme ødelæggelser. Kravet om en international donorkonference med aktiv deltagelse af Kommissionen er derfor berettiget. I øvrigt forventer jeg - ligesom også mine kolleger - at Kommissionen snarest muligt forelægger os en plan for, hvordan den i koordinering med Venezuelas regering kan hjælpe her.
Venezuelanerne kan være sikre på vores medfølelse. Men de har naturligvis også brug for penge, fantasi og samarbejde til genopbygningen. Lad mig tilføje, at globalisering jo ikke kun drejer sig om handel, men også om solidaritet.
Ved en sådan ødelæggende katastrofe er det imidlertid også på sin plads at spørge om årsagerne. Jeg er bange for, at vi i stadig højere grad vil komme til at beskæftige os med naturkatastrofer, som også er menneskeskabte. Mennesket er naturligvis magtesløst over for naturlige klimaændringer. Men hertil kommer nu drivhusgasserne. Netop her ligger problemet. Desværre opfylder Europa ikke sine forpligtelser i henhold til Kyoto. Jeg håber, at denne katastrofe - og desværre også andre - vil være en anledning til, at vi gør os overvejelser og også tager initiativer, så vi i den aktuelle og uopsættelige debat ikke konstant skal tale om katastrofer, men også kan tale om, hvad vi kan gøre for at forebygge, at katastroferne får dette omfang. Selvom de nu engang er en følge af naturen, bør mennesket i hvert fald ikke selv fremkalde dem.

Busquin
Hr. formand, Kommissionen deler fuldt ud den bekymring, Europa-Parlamentets medlemmer har givet udtryk for, når det gælder oversvømmelserne i Venezuela, og jeg skal lade medlemmernes bemærkninger gå videre til kommissær Nielson. I betragtning af ødelæggelsernes omfang reagerede Kommissionen prompte og besluttede allerede den 23. og den 30. december 1999 at bevilge humanitær bistand til Venezuela i størrelsesordenen 3,2 millioner euro. En ekspert fra EU's kontor for humanitær bistand, ECHO, rejste allerede den 22. december til Venezuela for nærmere at vurdere behovet for hjælp. En af de nærmeste dage kommer en af ECHO's faste samarbejdspartnere til Venezuela for at koordinere den humanitære indsats og sikre, at hjælpeprogrammerne gennemføres.
Der skønnes at være en betydelig risiko for epidemier, i særdeleshed når det gælder kolera og spedalskhed som også understreget af Venezuelas sundhedsminister. Kommissionen forventer derfor at træffe beslutning om en tredje bevilling i størrelsesordenen 2 millioner euro, som skal anvendes til at genopbygge og sikre drikkevandsforsyningen og forebygge epidemier. Jeg er enig med hr. Linkohr i, at det vil være hensigtsmæssigt at overveje generelle forholdsregler med henblik på fremtidige naturkatastrofer. Der er da også initiativer, der peger i den retning. Det skal tilføjes, at det internationale samfund generelt har reageret hurtigt og storsindet på den venezuelanske regerings anmodning om hjælp. I henhold til FN's kontor for koordinering af humanitær bistand er der i alt ydet bistand i størrelsesordenen 24 millioner dollars, hvoraf EU tegner sig for ca. 10 millioner.
Kommissionen planlægger imidlertid også som ønsket af Europa-Parlamentet at lade gennemføre en sagkyndig vurdering af situationen i Venezuela med henblik på at udpege særlige indsatsområder. Kommissionen vil på baggrund af en sådan sagkyndig vurdering træffe beslutning om en genopbygningsplan på mellemlangt sigt. Kommissionen vil i forbindelse med genopbygningen være særdeles opmærksom på eventuelle miljøproblemer. Det er på nuværende tidspunkt ikke muligt at angive noget beløb, idet dette vil afhænge af resultaterne af den sagkyndige vurdering og i øvrigt blive fastsat efter drøftelser med andre donorlande.
Kommissionen vil indgå i et nært samarbejde med andre donorlande og -organisationer og medvirke til at sikre, at det internationale samfund yder en koordineret og prioriteret indsats. Det er således vigtigt, at der hurtigst muligt etableres et system til koordinering af den internationale bistand.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.
(Mødet udsat til kl. 17.30)
(Mødet atter udsat kl. 17.30 og genoptaget kl. 18.00) FORSÆDE: James L. C. PROVAN
Næstformand

Martínez Martínez
Hr. formand, jeg ønsker at få tilføjet i protokollen, at jeg protesterer over, at afstemningen, der skulle have fundet sted kl. 17.30, er blevet udsat uden at give os den mindste forklaring. Det er en fuldstændig mangel på respekt for Parlamentet og for hver af os kolleger, som var her til det fastsatte tidspunkt. Jeg ville kun kunne finde det rimeligt, hvis der forelå force majeure, som f.eks. at formanden havde fået et hjerteslag. Hvis ikke det er tilfældet, synes jeg, det er et utilgiveligt tegn på foragt mod kollegerne i Parlamentet.
(Kraftigt bifald)

Formanden
Hr. Martínez, jeg forstår Dem udmærket. På nuværende tidspunkt kan jeg kun sige, at det vil blive indbragt for Formandskonferencen, der selv anmodede om udsættelsen. Det er primært plenarforsamlingen, der skal fastsætte dagsordenen, men af en eller anden grund besluttede Formandskonferencen, der stadig sidder i møde, at udsætte sessionen i endnu en halv time. Jeg skal sørge for at viderebringe Deres kritik i passende stærke vendinger.
Jeg håber, at det er tilfredsstillende for alle. Jeg ønsker ikke at starte en debat herom på nuværende tidspunkt. Sket er sket, og jo hurtigere vi kommer videre med afstemningen, desto bedre.
Jeg forsikrer Dem om, at sådanne emner skal diskuteres og besluttes af Parlamentet. Der skal ikke bare træffes en ad hoc-beslutning om at ændre dagsordenen.
Vi går nu over til afstemning om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.
Under afstemning om Tjetjenien:

Posselt
Hr. formand, det angår beslutningen om Tjetjenien. Jeg vil blot sige, at der i den tyske udgave under punkt 4 tales om tjetjenske militser, men i den engelske originaltekst var der tale om fighter. Men fighter betyder kombattant. Jeg beder Dem altså om at korrigere dette i alle sprogudgaver, for der er stor forskel på fighter og militser. Altså kontrollér venligst sprogudgaverne vedrørende punkt 4.

Formanden
De har helt ret, hr. Posselt. Teksten vil blive rettet.
Inden afstemning om Egypten:

Posselt
Hr. formand, jeg beder Dem undskylde, men det drejer sig endnu en gang om det samme problem. I den engelske originaltekst, som vi har forhandlet om, tales der om sectarian clashes eller noget lignende. I hvert fald drejer det sig om ordet "sectarian". I den tyske udgave hedder det "Auseinandersetzungen zwischen muslimischen und koptischen Sekten" (sammenstød mellem muslimske og koptiske sekter). Det er også det rene sludder, og jeg beder Dem om at tilpasse det til den engelske sprogudgave.

Formanden
Vi vil atter sørge for, at teksten oversættes korrekt til tysk.
Efter afstemning om Molukkerne (Indonesien):

Ribeiro e Castro
Hr. formand, kommissæren, som er til stede her, henviste til, at problemet med våbenembargoen mod Indonesien sandsynligvis kunne blive undersøgt nærmere på mødet i Rådet (almindelige anliggender) den 24., som er på næste mandag. Derfor anmodede han Præsidiet om at være særlig solidarisk og omhyggelig, så den beslutning, der netop er blevet stemt om, straks bliver sendt til Rådet. Og som konsekvens heraf at sekretariatet arbejder meget hurtigt. Jeg tror, at ministrene læser aviser, men da det er anden gang, at Europa-Parlamentet udtaler sig om en forlængelse af embargoen, er det vigtigt, at den beslutning, vi netop har stemt om, straks bringes til Rådets kendskab.

Formanden
Det vil blive gjort.

MacCormick
Hr. formand, jeg har et indlæg til forretningsordenen. I morges blev der fremsat to ændringsforslag, et fra min kollega hr. Hudghton og et fra mig selv. I begge tilfælde bad vi om afstemning ved navneopråb, fordi vi fandt det vigtigt. Listen over afstemninger ved navneopråb indeholder imidlertid kun resultatet af den første afstemning og ikke af den anden om antagelige. Medlemmerne vil huske, at det var en afstemning ved navneopråb, og at vi brugte maskinerne. Kan De garantere os, at vi får resultaterne af afstemningen om navneopråb inden i morgen tidlig?

Formanden
Vi skal se nærmere på sagen, hr. MacCormick, og forsøge at få resultatet trykt, inden De går herfra.

Det indre marked og retsbeskyttelse af forbrugerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om en mundtlig forespørgsel (B5-0039/99) af fru Palacio Vallelersundi for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om en afbalanceret strategi for det indre marked og den retlige beskyttelse af forbrugerne.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, nu da jeg har god tid, hr. formand og hr. kommissær, vil jeg forsøge med et didaktisk eksempel: Der var engang, før Amsterdam-traktaten kom, et Råd, der drøftede ændringen af Bruxelles-konventionen og Lugano-konventionen. For dem, der ikke kender til disse tekniske spørgsmåls mysterier, er det et spørgsmål om domsmyndighed. Det vil sige, hvilken dommer man skal fremføre sine sorger for, når man har en konflikt på tværs af grænserne. Og Rådet var enstemmigt nået frem til et aftaleprincip inden for rammerne af det mellemstatslige samarbejde, det vil sige ikke særligt fællesskabsagtigt, meget tæt på den internationale offentlige ret. Men, se her, så træder Amsterdam-traktaten i kraft og, i medfør af artikel 65 skulle denne ændring af Bruxelles-konventionen og Lugano-konventionen fællesskabeliggøres, og denne nye konvention skulle gøres til en fællesskabsakt: en forordning.
Så gjorde Kommissionen sin entré på scenen. Den ønskede hurtigt at høste en første frugt af denne nye Amsterdam-traktat og besluttede således, at fællesskabeliggørelsen af en akt blot var at ændre titlen: Der, hvor der står konvention, skriver man forordning. Og det var så det.
Og således igangsatte Kommissionen, uden forudgående konsultation, uden nogen drøftelser mellem de forskellige generaldirektorater, et udkast til forordning om disse spørgsmål om domsmyndighed.
I dag behandler Parlamentet betænkningen. Det er endnu en simpel udtalelse, eftersom Parlamentet på dette område endnu har nogle begrænsede beføjelser. Det er fru Diana Wallis, der er ordfører for betænkningen, og jeg håber, hun vil tale om sagen.
Men deraf - og her ender min historie - bør vi drage nogle konklusioner:
For det første manglende koordinering fra Rådets side. For Rådet er ikke Rådet, det er Rådet i sin udformning af "retshåndhævelse". Og derudover er det en samling eksperter, professorer i international privat ret. Det er dem, der har forhandlet disse internationale kontrakter, som i sidste ende behandler dette specifikke emne. Man havde heller ikke konsulteret Rådet (det indre marked) eller Rådet (almindelige anliggender).
Men også - og dette er vigtigere for fremtiden - manglende koordinering fra Kommissionens side. Det er rigtigt, at den gennemgik en svær tid - det var en afgående Kommission - men i sidste ende manglende koordinering, fordi, hr. formand, høringen af denne sag fandt sted, efter at forslaget til forordning var blevet offentliggjort, hvilket gik imod de mest elementære effektivitetskriterier, herunder respekten for borgerne og for Europa-Parlamentet.
Derudover tror jeg, at dette eksempel viser, hvor svær og prekær den situation er, eller udfordring om De vil, hr. formand, som vi har foran os: kriterier for det indre marked, kriterier for international privat ret. Det vil sige, det at fællesskabeliggøre en akt, og det skal vi gøre ved flere lejligheder, er det blot at skrive forordning dér, hvor der står konvention? I Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked mener vi ikke, det kan være rigtigt, og jeg håber, Parlamentet har samme opfattelse.
At fællesskabeliggøre en akt er frem for alt og især at foretage en screening af hvert enkelt lovforslag vedrørende det, der er de grundlæggende principper for det indre marked. I særdeleshed princippet for gensidig anerkendelse og princippet for kontrol i oprindelsesstaten.
At fællesskabeliggøre er i virkeligheden at have respekt for det indre marked. Det er meget vigtigt, for at gennemføre det indre marked betyder, på dette tidspunkt, at gå i gang med det grænseområde, som omgiver de regler, der gælder nu, og som mangler en klar definition, eftersom de er forankret i procesretten og naturligvis i mange områder af denne internationale privatret. Hvis vi her mister de kriterier, som informerer det indre marked, tømmer vi derfor indirekte det indre marked for indhold og går mod en umådelig farlig situation.
Hertil kan føjes en anden fare. Og det er, at der i denne situation med den digitale revolution er en vis tendens til at sige "vi er globale, det indre marked er blevet for lille for os, lad os regulere verden, hvad skal vi bruge det indre marked til, lad os springe det indre marked over". Godt, vi skal vide, at den europæiske integration er bygget på det indre marked, og, at vi derudover er forpligtet af en traktat til at respektere de principper, som bærer og former denne realitet.
Og hvor er forbrugerne så henne, spørger De nok. Jamen, forbrugerne i det eksempel, jeg gav, dem prøver man at beskytte ved at give dem mulighed for at bede dommeren ved siden af, dommeren det sted, hvor vedkommende har sin bopæl, om retfærdighed. Er det at beskytte forbrugerne? Nej, der er det ikke. Og beviset er, at forbrugerne ikke lægger sager an, når de køber et lille apparat, når de køber en eller anden ting i butikken ved siden af. Hvorfor? Fordi det er meget dyrt, og fordi det tager lang tid. Det vil sige, hvis vi vil beskytte forbrugerne, så lad os finde frem til foranstaltninger. F.eks. de to, som Kommissionen fremsætter med denne small claims procedure eller med den udenretslige løsning på forbrugernes konflikter. Det beskytter forbrugerne: hurtige, billige og effektive procedurer.
Og derudover, hr. formand, at beskytte forbrugerne er også at behandle dem som voksne mennesker og ikke tro, at forbrugerne er nogle væsener, som ikke kan træffe et valg. Jeg tror, at en af de største udfordringer, som Europa nu har i denne digitale revolution, er at ændre kulturen og principperne for forbrugerbeskyttelse. Man skal beskytte forbrugerne, men beskytte dem i virkeligheden og ikke formelt. Man må indføre en risikokultur, den udregnede risiko for forbrugeren, det vil sige, at han fuldt bevidst kan træffe et valg.
Jeg skal nok slutte nu, hr. formand. Europa skal forsvare sine værdier, men Europa har en anden stor udfordring, og det er balancen mellem den offentlige lovgivning og denne self regulation. For at forsvare forbrugerne har vi brug for en solid og beskyttende ramme for offentlige ret, men også et område, hvor man fra det civile samfund kan etablere nogle systemer, der er mere i overensstemmelse med nutiden, som vi kan etablere fra de offentlige institutioners side.
Forleden dag på topmødet i Madrid var der én, der sagde til mig: "Fru Palacio, på Internettet er et år lig med to måneder. Et direktiv, som De er fire år om at udarbejde, er lang tid". Lad os være hurtigere, lad os holde fast ved vores værdier, men vi må naturligvis forstå, at vores indre marked skal være en prioritet.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil indledningsvis gerne takke det ærede medlem af Parlamentet, fru Palacio, for, at hun giver mig mulighed for at behandle en sag, som er meget vigtig, men også meget kompleks. Jeg har følgende bemærkninger.
Ligesom fru Palacio tillægger Kommissionen med henblik på oprettelsen af et område uden indre grænser, som nævnt i EU-traktatens artikel 2, princippet om, at virksomheder kan tilbyde deres varer og tjenester i hele Unionen, uden at medlemsstaten, som det foregår i, pålægger dem diskriminerende og uretfærdige handelshindringer, stor betydning. Disse hindringer fører til opdeling af det indre marked, idet virksomhederne skal tilpasse deres varer eller tjenester til forskrifterne i alle de EU-lande, de er aktive i.
Det er vores udgangspunkt. Det deles af fru Palacio, der netop sagde, at EU er baseret på det indre marked. Det er Kommissionen helt enig med fru Palacio i. Betingelsen for fuldstændig godkendelse af princippet om gensidig anerkendelse er dog, at alle medlemsstater har et passende og sammenligneligt forbrugerbeskyttelsesniveau.
I det forslag til direktiv, som fru Palacio nævner, om bestemte juridiske aspekter af den elektroniske handel fastlægges udtrykkeligt, at begrebet "indre marked" i artikel 3 ikke omfatter forpligtelser i forbrugeraftaler. Som fru Palacio ved, er forpligtelser i forbrugeraftaler omfattet af Rom-traktaten og har derfor ikke noget at gøre med direktivet om elektronisk handel, som Rådet opnåede politisk enighed om den 7. december sidste år.
Vedrørende Kommissionens sidste initiativer inden for rammerne af det nye kapitel IV i EF-traktaten går jeg ud fra, at fru Palacio især henviser til, og det har hun faktisk netop sagt, et forslag til forordning, som Kommissionen i juli 1999, på grundlag af arbejdet af en ad hoc-gruppe under Rådet og efter de 15 medlemsstaters politiske aftale, vedtog, og som har til formål at medtage Bruxelles-traktaten af 1968 om den retlige kompetence, anerkendelsen og gennemførelsen af beslutninger i borgerlige og handelsmæssige anliggender i den afledte Fællesskabsret.
Fru Palacio har netop behandlet dette, og hun kritiserede den måde, som Kommissionens forslag til forordning er blevet til på. Hun sagde endvidere, at der ikke har været meget samråd, ikke kun mellem Kommissionen og Parlamentet, men også mellem de forskellige ministerråd.

Kommissionen har foreslået ændringerne til den oprindelige traktat af 1968 for at tilpasse den forholdsvis gamle traktat til de moderne handelsmetoder og især den elektroniske handel. Fru Palacio mener, at udgangspunkterne i forslaget til forordning, som skal gøre Bruxelles-traktaten til fælles bestemmelser, er i strid med princippet om oprindelseslandet. Hvis hun har ret, betyder det, at den retlige kompetence også er omfattet af det princip, hvilket ikke er tilfældet. I øvrigt er det fastsat i artikel 1 i førnævnte direktivforslag om elektronisk handel, som det blev fastsat ved politisk aftale i december, at forslaget ikke finder anvendelse på den retlige kompetence. Som fru Palacio ved, er den retlige kompetence omfattet af Bruxelles-traktaten.
I øjeblikket står der tre sager ved siden af hinanden. For det første direktivforslaget om elektronisk handel, for det andet Rom-traktaten, som jeg netop henviste til, og til sidst Bruxelles-traktaten. Det er tre sager, som på dette tidspunkt er uafhængige af hinanden. Kommissionen sørger for, hr. formand, at der på passende måde tages hensyn til de indvendinger, der blev fremsat under høringen den 4. og 5. november, om de mulige følger af dette forslag til forordning for det indre marked samt de modtagne erklæringer til fordel for forslaget. Kommissionen er nu i gang med at analysere de mange detaljerede synspunkter, som den har modtaget, og den vil til sin tid offentliggøre sine eventuelle forslag.
Det er efter min mening i hvert fald ønskeligt, ikke mindst i lyset af den kritik som fru Palacio har fremsat, at Kommissionen, inden den tager yderligere initiativer, kender det standpunkt, som Parlamentet indtager i februar i år om dette forslag.
Det er endvidere nødvendigt, at der udarbejdes passende supplerende løsninger for at imødekomme de indvendinger, der blev fremsat af forbrugerrepræsentanterne under høringen. Derfor skal der hurtigt forhandles med alle involverede parter for at finde alternativer, hvilket fru Palacio også anmodede om, for de ofte langvarige, kostbare og indviklede retlige procedurer for at afhjælpe grænseoverskridende tvister om elektroniske handelstransaktioner hurtigt og med lavere omkostninger for forbrugerne.

Harbour
Hr. formand, først og fremmest glæder det mig, at hr. Bolkestein netop har sagt, at Kommissionen nøje undersøger alle de komplicerede og indbyrdes relaterede love, der kommer til at påvirke den nye verden med elektronisk handel, som vi lever i.
Jeg var så heldig at deltage i høringerne den 4. og 5. november, og antallet af involverede mennesker og kvaliteten af deres bidrag viser, at dette emne tages meget alvorligt. Det var nogle overvejelser vedrørende de indledende trin.
Min kollega fru Wallis, der arbejder med vores betænkning, vil tale senere, og jeg ønsker ikke at komme hende i forkøbet eller tage ordene ud af munden på hende. Vi kommer til dette emne senere, og jeg ved, at kommissæren allerede har set elementer heraf. Mit indlæg har ikke en juridisk synsvinkel, for jeg er så privilegeret at være en af de få fra Udvalget om Retlige Anliggender under fru Palacios formandskab, der ikke er jurist. Jeg vil gerne fremsætte en bemærkning til disse emner set fra både erhvervslivets og forbrugernes synsvinkel.
Nøgleordet i vores spørgsmål til Dem, hr. kommissær, er balance. Hvis vi ser os omkring i verden, ændrer elektronisk handel eller elektronisk kommunikation i høj grad balancen på markedet. Balancen forskubbes i høj grad til fordel for forbrugerne. Som forbrugere får vi alle mere magt, fordi den nye kommunikationsteknologi giver os store muligheder for at handle globalt, sammenligne priser og træffe beslutninger på baggrund af enorme mængder lettilgængelig information. De af jer, der ikke har gjort sådanne erfaringer, bør så sandelig gøre det, for med sin kombination af computerkraft og information giver den elektroniske handel forbrugerne mulighed for at sammenligne tilbud og handle på en hidtil ukendt måde.
Jeg vil gerne komme med et enkelt eksempel, der er relevant for lovgivningen i hele den offentlige sektor. Telekommunikationskontoret i Det Forenede Kongerige har en hjemmeside, hvor forbrugerne kan gå ind og sammenligne oplysninger om alle de forskellige telekommunikationsvirksomheder. Man indtaster oplysninger om sit telefonforbrug og sammenligner de forskellige tilbud. Sådanne muligheder vil snart være vidt udbredte.
Denne nye generation af magtfulde forbrugere skal ikke bekymre sig om lovgivernes argumenter om retfærdighedsprincipper og gældende ret, for som fru Palacio påpegede, så tænker de forbrugere, der handler på Internettet eller andre steder, ikke i første omgang på adgang til retslokaler. Inden forbrugerne beslutter sig for at købe noget, vil de sikre sig, at sælgeren tilbyder gode betingelser, gode garantier og god klageadgang. Hvis det er et relativt ukendt mærke - og vi bør opfordre de mindre virksomheder til at udbyde deres varer gennem elektronisk handel - vil forbrugerne kunne føle sig trygge ved en godkendt mærkning i lighed med den, der i øjeblikket markedsføres med succes af en britisk forbrugerorganisation. Det bør den have megen ros for.
Det er sådanne initiativer, der skal fremme den elektroniske handel i Den Europæiske Union. Det er noget, som jeg vil bede kommissæren om at tage op sammen med de mange andre emner vedrørende forbrugerlovgivning.
Folk ønsker at handle med organisationer, der håndterer problemer og klager med samme hast og effektivitet som selve handlen på Internettet. De ønsker en enkel og effektiv klageadgang til folk, der kan løse deres problemer.
Én ting er sikker ved elektronisk handel, nemlig at det går meget stærkt. Nye produkter og tjenester kommer på markedet langt hurtigere end nogensinde tidligere, og det er vores job som lovgivere i Europa-Parlamentet at fremme denne dynamik i stedet for at bremse den. Vi ønsker at opmuntre forbrugerne til at bruge elektronisk information, når de skal handle, samt opfordre firmaer af enhver størrelse - specielt de små virksomheder - til at deltage i elektronisk handel. Derfor er det nødvendigt at tage lovgrundlaget op til fornyet overvejelse.

Berger
Hr. formand, hr. kommissær, vi fortsætter i dag debatten om en afbalanceret strategi for det indre marked og beskyttelsen af forbrugernes rettigheder. Det sker på grundlag af en mundtlig forespørgsel, som især omhandler modsætningen mellem oprindelseslandsprincippet i det indre marked og bestemmelseslandsprincippet inden for forbrugerbeskyttelsen. I mundtlige forespørgsler er sådanne forenklinger uundgåelige. Men jeg mener - og det har den hidtidige debat også vist - at diskussionen om disse to principper ikke reelt bringer os videre i denne sag, især når det drejer sig om at finde en egnet retlig ramme for den elektroniske handel. Det frygtes med rette - det anerkender jeg - at forbrugernes muligheder for at anlægge sag ved domstolene i deres bopælsland efter dette lands lovgivning kan have en hæmmende eller direkte afskrækkende virkning på etableringen af den elektroniske handel. Men samtidig ved vi også, at denne mulighed for nationalt sagsanlæg i forvejen ofte kun har teoretisk værdi og ikke vil blive benyttet.
Men endnu mindre kan vi kræve af forbrugerne, at de skal gå til domstolene i udbyderens oprindelsesland. Det vil betyde, at udbyderne etablerer sig i de medlemsstater, hvis lovgivning giver forbrugerbeskyttelsen de dårligste betingelser og indeholder de svageste forbrugerrettigheder. Den nødvendige tillid hos forbrugerne, som den elektroniske handel jo også behøver for at kunne udvikle sig, vil med sikkerhed ikke blive styrket derved.
Derfor mener jeg, at hverken den nye artikel 15 i den fremlagte forordning alene eller med sin begrænsning til offlinehandler virkelig hjælper os. Det, der mangler, er systemer til udenretslig bilæggelse af tvister og procedurer til hurtig afklaring af de berømte small claims. Derfor hilser jeg udtrykkeligt de initiativer velkomne, som Kommissionen har foreslået i sin meddelelse om den fremtidige strategi, især støtten til initiativer vedrørende procedurer til udenretslig bilæggelse af tvister, som kan afvikles online, og vedrørende en ny grønbog om forbrugerens adgang til retsvæsenet og retsmidlerne.
Jeg mener, at det imidlertid også skal være muligt i fællesskab med de europæiske banker og udbydere af kreditkort at udvikle sikre elektroniske pengeoverførsels- og betalingssystemer, som muliggør elektroniske handler med samtidig erlæggelse af ydelserne. Også et stærkere samarbejde mellem forbrugerbeskyttelsesorganisationer og grænseoverskridende beføjelser til disse forbrugerbeskyttelsesorganisationer kunne i sidste ende være os til større hjælp i hverdagen end en teoretisk strid om, hvorvidt der skal anvendes bestemmelseslands- eller oprindelseslandsprincippet.
Efter at der her er rejst kritik af Kommissionens forslag til det nye forordningsudkast, vil jeg gerne udtrykkeligt fastholde, at jeg anser Kommissionens fremgangsmåde for korrekt. Allerede nu er det i konventionens artikel 13 fastlagt, hvilke værnetingsbestemmelser der skal gælde for forbrugere, og allerede nu er det den fremherskende mening blandt jurister, at de også skal gælde for onlinehandler. Her ændrer Kommissionen altså ikke noget ved den eksisterende retstilstand. Som bekendt skal Kommissionen også ifølge artikel 95, stk. 3, ved alle forslag tage udgangspunkt i et højt niveau af forbrugerbeskyttelse.
Derfor mener jeg, at Kommissionen har handlet rigtigt med sit forslag. Vi i Den Socialdemokratiske Gruppe støtter også forslagene fra kollega Wallis i Retsudvalget, som har foreslået nogle ændringer til forordningsudkastet, men som også insisterer på, at det eksisterende system suppleres sådan, at vi får yderligere procedurer.
Jeg skal afslutningsvis på min gruppes vegne sige, at for os er en omlægning til oprindelseslandsprincippet kun mulig på betingelse af, at beskyttelsen af forbrugernes rettigheder styrkes ved yderligere procedurer, som giver dem muligheder for retsbeskyttelse.

Wallis
Hr. formand, dette spørgsmål understreger spændingen mellem erhvervslivets og forbrugernes interesser på det indre marked - en spænding, som jeg kun kender alt for godt som ordfører for Bruxelles-konventionen.
Tanken om koordinering har været nævnt. Jeg vil gerne gøre opmærksom på en fremgangsmåde - eller en stående vending om man vil - der hyppigt anvendes i forhold til regeringen i Det Forenede Kongerige i øjeblikket. Vi taler om fælles tankegang eller fælles administration. Det handler med andre ord om at slå bro mellem afdelingerne. Det er også et tegn på modenhed og udvikling på samme måde, som når skoleelever lærer at sætte bogstaver sammen til ord og sætninger.
Debatten om jurisdiktion og elektronisk handel har kastet lys over denne konflikt mellem forbrugere og handlende på Nettet. Kan en forbruger indbringe en sag for domstolen i sit hjemland, hvis han har ret til det? Vil det være dødsstødet for den elektroniske handel?
Jeg foreslår en pakke af foranstaltninger, der som fællestræk har adgang til retfærdighed, hvilket der blev slået meget til lyd for i Tampere.
Hvis det indre marked skal fungere ordentligt og udnyttes fuldt ud og fortroligt af både små virksomheder og forbrugerne, skal der være adgang til retfærdighed i borgerlige sager. Der skal være domstole, der behandler mindre søgsmål samt alternative tvistbilæggelsesprocedurer. Det er absolut en nødvendig del af det indre marked.
Men selvfølgelig vil vores kommissær sige, at det måske mere er forbeholdt hans kollega hr. Vitorino samt måske også hr. Byrne. Det har givet anledning til frustration hos mig. Hr. Byrne og hr. Vitorino har holdt taler og afgivet redegørelser til fordel for oprettelse af et europæisk system for mindre søgsmål. Vi er nødt til at samle disse redegørelser. Kommissionen skal samarbejde som en fælles administration. Vi har en enestående mulighed for at fremme væksten af elektronisk handel.
Hvad angår det andet emne, så tiltrækkes vi af harmonisering som et middel til at løse nogle af disse problemer - til at løse nogle af de spændinger, vi står over for. Men ofte afhænger harmoniseringsprocessen for meget af en stiv og ufleksibel lovgivning, så den også bliver til en hindring for det indre marked. Der verserer sådanne rygter om direktivet om beskyttelse af personoplysninger, der er en vigtig lov til beskyttelse af forbrugerne, men som i nogle lande er over-implementeret, hvilket har resulteret i en potentiel hindring på det indre marked.
Elektronisk handel er i høj grad et internationalt marked. De løsninger, vi finder frem til, skal give borgerne og virksomhederne mulighed for at deltage på dette store marked. I USA - der ikke nødvendigvis skal være vores forbillede - har de vedtaget en kombination af selvjustits og soft law med støtte i en egentlig lovgivning. Vi skal være villige til at søge sådanne blandede løsninger. Én er allerede blevet nævnt. En af de mulige løsninger kan ligge i hænderne på kreditkortindustrien. Med for at udnytte fordelene ved sådanne løsninger skal vi og Kommissionen yde en fælles indsats.

MacCormick
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Palacio og kommissær Bolkestein for at have indledt denne diskussion på deres sædvanlige præcise og høflige måde.
Det er bemærkelsesværdigt - og skønt det lyder banalt, kan jeg ikke afholde mig fra at sige det - hvor stor en betydning udviklingen af elektronisk handel vil få for den måde, vi alle kommer til at leve på i de kommende årtier og i resten af dette århundrede. For mit eget vedkommende foretog jeg de første elektroniske juleindkøb sidste år - til dels på grund af min nye livssituation og til dels fordi det ikke længere er så let for mig at komme til at handle på Edinburghs velkendte butiksstrøg. Jeg sendte ligeledes elektroniske blomster til min datter, da hun for nylig blev gift i Texas, og det var behageligt for en skotte at få blomsterne sendt uden at skulle betale for transporten, hvilket formanden sikkert vil give mig ret i! Vi står på tærskelen til en ny verden. Men som tidligere nævnt er der ekstraordinært store problemer.
Hvis man bevæger sig væk fra hjemlandsprincippet, vil mindre firmaer få vanskeligt ved at trænge ind på markedet. Fru Berger kom til dels ind på dette, men det er vigtigt at huske på, at folk, der bevæger sig ind i en ny branche, skal vide, hvad de skal forsikre sig imod, og her er det bedst med lokal rådgivning. Det er vigtigt, at hjemlandsprincippet er gældende. Men så opstår det modsatte problem. Man risikerer at blive distancefuppet af virksomheder i andre lande, der ved, at der ikke er den store risiko for at komme til at stå til ansigt med en vred fru Jensen, der har modtaget en værdiløs vare med posten. Hvad gør vi så ved det?
Det er allerede blevet nævnt to gange - og det er et vigtigt forslag - at det skal være muligt at bruge kreditkortvirksomheder til risikospredning, hvis de er villige til at deltage. Forbrugerne kan have rettigheder over for kreditkortvirksomheden i deres eget land, og kreditkortvirksomheden kan have rettigheder over for producenten eller sælgeren i sit land. På den måde kan alle markedsdeltagerne nøjes med at påtage sig en meget lille risiko på hele markedet. Det bør Kommissionen se nærmere på.
På langt sigt skal vi tilstræbe en harmonisering af civil- og erhvervsretten i Den Europæiske Union. Som formanden ved, havde vi i Det Forenede Kongerige et meget velfungerende indre marked i 300 år med to retssystemer, der spontant smeltede sammen. På langt sigt skal vi tilstræbe en sådan udvikling i Europa. Vi skal have en europæisk omdefinering i lighed med den amerikanske omdefinering, så vores lovgivning udvikles.

Berlato
Hr. formand, jeg vil gerne gøre rede for den holdning, jeg er blevet enig med hr. Nobilia om. Hr. Nobilia og jeg er med i en særlig gruppe til dette formål inden for UEN-gruppen.
Efter vores mening er det spørgsmål, vores kollega Palacio rejste, måske et af de vigtigste spørgsmål, der skal tages op i forbindelse med det indre marked. Lovgivningen på dette område er mangelfuld og uegnet, og i stedet for at skabe en almindelig operativ sikkerhed og en ensartet retlig beskyttelse af forbrugerne giver den en omfattende og uberettiget skønsmargen og upræcished. Denne situation gælder uden tvivl for det emne, spørgeren nævnte som eksempel, nemlig den elektroniske handel, og hermed også for salgsbetingelserne, køberens rettigheder og fortrydelsesret og samtidig for den forskellige beskatning af selve salget. Men dette spørgsmål vedrører ligeledes en lang række andre områder, såsom elektroniske komponenter - for at komme med endnu et eksempel - hvor produktionen kan ske i flere lande, også lande uden for EU, mens oplagringen og/eller påsætningen af mærket finder sted i en medlemsstat, og den endelige samling foregår i en anden medlemsstat. Desuden ligger problemet ikke så meget i de enkelte komponenters pålidelighed eller deres opfyldelse af den importerende eller producerende stats lovkrav, men snarere i, om de overordnet set giver en større fleksibilitet.
Den Europæiske Union er en kraftig tilhænger af disse argumenter, navnlig hvis de endelige forbrugeres bopælslande for at skabe en større konkurrenceevne for de økonomiske aktører, der arbejder i det pågældende land, har opstillet nogle særlige produktbestemmelser på baggrund af nogle klare og forud fastlagte karakteristika, som under alle omstændigheder tilføjes til dem, Unionen har fastsat.
Førnævnte opfattelse gør sig i øvrigt gældende inden for produktionen af landbrugsfødevarer, hvor problemet - særligt med hensyn til oprindelsesstedet og som følge af de undtagelser, medlemsstaterne får tilladelse til i den forbindelse - i høj grad drejer sig om de oplysninger, der skal angives på etiketten for det endelige salgsprodukt.
Det er klart, at en sådan situation ikke blot er årsag til upræcished og usikkerhed, men at den ligeledes fordrejer konkurrencen til skade for de små og mellemstore virksomheder, ikke alene på grund af den nødvendige overholdelse af den ene eller den anden nationale lovgivning, men også på grund af de ringere muligheder, disse virksomheder får som følge af manglerne i fællesskabslovgivningen.
Det er også klart, at hvis denne ulempe for de små og mellemstore virksomheder varer ved, kan man frygte, at det får nogle konsekvenser for beskæftigelsen, som man i dette særlige tilfælde hverken kan afbøde ved hjælp af en forenkling af de administrative procedurer og en reduktion af anlægsudgifterne eller ved hjælp af arbejdsmarkedets parters deltagelse og samarbejdsvilje.
Dette betyder, at man ud over at udarbejde de forskellige bestemmelser om de pågældende emner og om de specifikke aspekter i forbindelse hermed ligeledes skal styrke den nødvendige helhedsopfattelse og den lovgivningstankegang, der tjener som en egentlig regulering af det indre marked og som en effektiv og sikker referenceramme for medlemsstaterne og den enkelte økonomiske aktør.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at ud over Kommissionens kontrol med spredningsfaktoren - som virkelig er et prisværdigt stykke arbejde, når det gælder de nationale lovgivningers indbyrdes tilnærmelsesproces - bør man efter vores mening også gøre den størst mulige indsats for en mere korrekt implementering og en mere præcis fortolkning af det mandat, der blev givet af Rådet i Wien, og som herefter netop er blevet slået fast med hensyn til det indre marked, med det formål at forbedre Europas juridiske referencerammer og i forbindelse med konkurrenceevnen, også selvom det kommer til at ske samtidig med fjernelsen af handelshindringerne og forbedringen af tjenesteydelserne.

Blokland
Hr. formand, den mundtlige forespørgsel fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om eventuelle handelshindringer, som kan opstå gennem forbrugerregler, indeholder allerede udvalgets løsning, nemlig yderligere harmonisering. Er det nødvendigt?
Det indre marked har sørget for, at producenter og forbrugere i større omfang kan handle over grænserne. Der skal være en tilstrækkelig lovgivning for disse grænseoverskridende transaktioner. Derfor er minimumsharmonisering af lovgivningen nødvendig. Forbrugerbeskyttelse på højt plan betyder ikke, at vi gennem maksimumsharmonisering skal fastsætte alt på europæisk plan. Tværtimod, der skal findes en optimal løsning for forbrugerne, i dette tilfælde en referenceramme. Det er ofte en national ramme.
Ved elektronisk handel vælges oprindelseslandet forholdsvis tilfældigt. Det er ikke godt for forbrugernes tillid. Derfor skal forbrugerne kunne vælge lovgivningen i eget land. Det er efter min mening ikke rigtigt, at det fører til uønskede handelshindringer. Forbrugerbeskyttelse skaber en nødvendig, politisk ønskelig betingelse for handlen for at beskytte den svagere part.
Kommissionens fremgangsmåde fører i hvert fald ikke til endeløst tovtrækkeri om den foretrukne harmonisering. Den kræver heller ikke ny lovgivning på EU- eller nationalt plan, og den respekterer nærhedsprincippet. Der er ikke noget uligevægtigt i Kommissionens strategi. Det kan der tværtimod siges om Retsudvalgets strategi, som altid kører på mere fællesskab med argumenter, som efter min mening er uvirkelige.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, Kommissionens førsteprioritet, og det er også den europæiske industris og handels førsteprioritet, er e-commerce, den elektroniske handel. Vi må ikke glemme, at forbrugerne også har store fordele af en effektiv anvendelse af e-commerce. Hvordan ser er den nuværende situation ud? Der er en heftig diskussion i gang mellem industrien og forbrugerne om den ret, der skal anvendes ved grænseoverskridende handel, som stadigt mere foregår elektronisk. Sælgerne af produkter og tjenester går ind for princippet om oprindelseslandet, som betyder, at loven i det land, hvor sælgeren har hjemsted, finder anvendelse. Det har jeg forståelse for.
Hr. formand, et eksempel. En portugiser køber via Internet en computer i Finland, som i øvrigt har en god forbrugerbeskyttelse. Her gælder så princippet om oprindelseslandet ifølge finsk lov. Portugiseren modtager ikke den dyre computer, selvom han har betalt for den med sit kreditkort. Mon han gerne vil starte en retssag i Finland? Det tror jeg ikke. Det betyder nemlig, at han skal søge juridisk bistand i Finland eller informere om finsk lov. Men, hr. Bolkestein, der er mere. Mere end det, som De har nævnt, for den europæiske forbruger beskyttes af mere end regler om e-commerce eller de direktiver, som De netop nævnte. Der er nemlig et direktiv om fjernsalg, der kommer et direktiv om finansielle tjenester, og der er et direktiv om privacy. Heri er der optaget alle mulige minimumsgarantier og nogle gange også maksimumsgarantier for forbrugerne. De foreslåede regler om e-commerce tilføjer ekstra foranstaltninger hertil.
Der foreligger to forskellige kommissionsforslag om dette punkt. Det vil sige retsbeskyttelsen, hvem skal forbrugerne henvende sig til? På den ene side e-commerce, som er baseret på princippet om oprindelseslandet, og på den anden side forslaget om den nye tilpassede forordning fra Bruxelles. Selvom, og her er jeg enig med hr. Bolkestein, begge forslag indholdsmæssigt kan kombineres, er i hvert fald deres baggrund modstridende. Det er grunden til forvirringen, og derfor kommer retsbeskyttelsen ved e-commerce ikke helt godt i gang. Hr. formand, jeg mener, at Parlamentet har pligt til at udarbejde en god forbrugerbeskyttelse. Forbrugerne har gavn af et gennemskueligt og konsekvent system om retsbeskyttelse, for uden forbrugertillid kan e-commerce ikke virke optimalt og udvikle sig fuldt ud. Jeg mener, at vi derfor, mere end vi har gjort indtil nu, skal se på de mulige alternativer for at give forbrugerne retsbeskyttelse, også når der går noget galt. Med henblik herpå mener jeg, og det er en anmodning til kommissær Bolkestein, at vi skal undersøge de alternative systemer om bilæggelse af tvister. De ved, at Nederlandene har et meget afbalanceret system om alternativ bilæggelse af tvister, som i øvrigt allerede er grænseoverskridende, idet Stichting geschillencommissies også gør det muligt for udlændinge at indgive protester til stiftelsen i Haag, hvor der også kan træffes en afgørelse.
Hr. formand, én af løsningerne er at skifte kurs.

Konrad
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, lad mig først takke kollega Palacio Vallelersundi, fordi hun har taget initiativ til den mundtlige forespørgsel. Hvad drejer det sig om? I overskriftsform kan problemstillingen udtrykkes som spændingsfeltet mellem forbrugerbeskyttelse og elektronisk handel. Eller sagt på en anden måde: Hvordan kan forbrugerne i Den Europæiske Union beskyttes effektivt, uden at udviklingen inden for den elektroniske handel bremses? Diskussionen koncentrerer sig for tiden om spørgsmålet om, efter hvilket princip man skal fastlægge værneting og som konsekvens heraf den lovgivning, der skal anvendes ved grænseoverskridende tvister i den elektroniske handel.
Skal en forbruger i tilfælde af en tvist håndhæve sine rettigheder ved domstolen i det land, hvor udbyderen af varerne eller tjenesteydelserne har sit hjemsted, eller i det land, hvor han selv bor? Hvilken lovgivning skal anvendes? Jeg vil i dag ikke igen komme ind på aspekterne for og imod i disse spørgsmål. De er tilstrækkeligt kendt. Kommissionen afholdt en høring herom i november. Jeg vil i dag blot henlede opmærksomheden på, at det efter min mening er for snævert at diskutere forbrugerbeskyttelse på den ene side og elektronisk handel på den anden side. Det er også i strid med den strategi, Kommissionen selv har formuleret i sin meddelelse om en strategi for det indre marked.
I Kommissionens meddelelse redegøres der nemlig udtrykkeligt for, at der skal findes afbalancerede løsninger, hvis der hersker modstridende interesser mellem forbrugere og erhvervslivet. Udviklingen af den elektroniske handel i Den Europæiske Union skal have en realistisk chance. Der kan imidlertid kun findes en afbalanceret løsning i spændingsfeltet mellem forbrugerbeskyttelse og elektronisk handel, hvis diskussionen ikke begrænses til spørgsmålet om det rigtige værneting og den lovgivning, der skal anvendes, men derimod føres bredt.
Overvejelserne med henblik på en effektiv forbrugerbeskyttelse skal have som mål, at forbrugeren kan få sin ret hurtigt, billigt og ubureaukratisk. Men er det også reelt tilfældet, når forbrugeren anlægger sag ved sin bopæl på basis af sit eget lands lovgivning? Med en dom i sit bopælsland giver man i princippet kun forbrugeren stene for brød, for han skal fuldbyrde eller tvangsfuldbyrde sin dom i et andet medlemsland. Det er for det meste en langvarig proces, og det er besværligt og dyrt. Med henblik på en effektiv forbrugerbeskyttelse skal der udvikles alternativer til de bekostelige og omstændelige retssager uanset ved hvilken domstol eller ifølge hvilken lovgivning.
Udenretslige bilæggelser af tvister, i givet fald forbundet med yderligere harmoniseringer, er efter min mening det forløsende ord. Generaldirektoratet har allerede indgående beskæftiget sig med emnet udenretslig bilæggelse af tvister i forbindelse med grænseoverskridende finansielle tjenesteydelser. Således har det afholdt en høring om dette emne i oktober sidste år. Jeg forslår, at man også med henblik på den elektroniske handel foretager en detaljeret evaluering af resultaterne og idéerne i det arbejdspapir fra Kommissionen, som var grundlaget for høringen, samt af den meddelelse om resultaterne af høringen, som forventes midt i indeværende år.
Direktivet om elektronisk handel skal efter min mening have en højere politisk prioritering end Bruxelles/Lugano-konventionen og Rom II, og det må derfor ikke modarbejdes af bestemmelserne i disse. Af den grund foreslår jeg med henblik på den yderligere procedure, at ændringen af Bruxelles/Lugano enten stilles i bero, indtil alle ubesvarede retlige spørgsmål på dette område er afklaret, eller at man ved ændringen af Bruxelles/Lugano bevarer status quo med hensyn til afbalancering af udbydernes og forbrugernes interesser.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil kort behandle nogle af de interessante punkter, som er fremlagt af en del af Parlamentets medlemmer. Jeg vil indledningsvis bruge et udtryk, som hr. Harbour har brugt, og i den forbindelse vil jeg gerne takke ham for hans store interesse under høringen den 4. og 5. november. Det glæder altid Kommissionen, når medlemmerne deltager i møder eller andre aktiviteter, og det vil jeg gerne understrege, hr. formand. Hr. Harbour talte om balance, og det tilstræber Kommissionen naturligvis. Hr. formand, jeg taler ikke kun for mig selv og mit generaldirektorat, men på vegne af hele Kommissionen. Min kollega Byrne er også medlem af Kommissionen, og han varetager forbrugernes interesser, og i min besvarelse under denne debat, hr. formand, har jeg naturligvis også at gøre med hr. Byrnes' holdninger, så vi, som fru Wallis kalder det, kan vise en joined up administration.
Vi stræber efter denne balance, og det er en balance mellem på den ene side producenternes interesser og på den anden side forbrugernes interesser. Det er velkendt, og det gælder også for argumenterne. Kommissionen stræber efter denne balance. Jeg mener, at vi har opnået den balance i direktivet om elektronisk handel. Direktivets princip er, at oprindelseslandet spiller den afgørende rolle i processer om den elektroniske handel. Der er en dispensation med hensyn til den offentlige orden, men den er meget snævert formuleret. Det skal dreje sig om bestemte formål. Det skal være en dispensation, som er nødvendig. Landet, hvor overtrædelsen af den offentlige orden finder sted, skal stå til ansvar. Det skal have mulighed for at træffe foranstaltninger, og Kommissionen skal informeres. Kommissionen skal være i stand til at optræde over for et land, som lader overtrædelser finde sted. Kort sagt, direktivet om elektronisk handels grundprincip er oprindelseslandet med en dispensation, som er meget snævert formuleret. Hr. formand, jeg anmoder Parlamentet om korrekt, det vil sige hurtigt, at vedtage direktivet, så det kan optages i den europæiske lovgivning, når Rådet (det indre marked/forbrugerbeskyttelse) udløber i maj. Alle venter på et europæisk direktiv om elektronisk handel, og jeg håber, at det sker i maj.
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på et andet emne, som allerede er nævnt af nogle af medlemmerne. Ikke mindst af fru Palacio, men bl.a. også af fru Oomen-Ruijten, og det er Bruxelles-traktaten. Jeg accepterer fru Palacios kritik af den måde, som kommissionsforslaget er blevet til på, og det tager vi til efterretning. Men jeg anmoder Parlamentet og særligt Retsudvalget om at behandle det vanskelige punkt i artikel 15. Ser jeg det rigtigt, hr. formand? I det tilfælde afviger artikel 15 i Kommissionens forslag om Bruxelles-traktaten på et vigtigt punkt fra den oprindelige traktat til fordel for forbrugerbeskyttelsen. Den oprindelige traktat af 1968 stiller to krav til forbrugerens mulighed for at gøre brug af egne love. I Kommissionens forslag er et af de krav bortfaldet. Det er et meget vigtigt spørgsmål, som har skabt uro i de forskellige organisationer, som er beskæftiget med sagen. I næste uge afholder jeg sammen med fire andre kommissærer, herunder hr. Byrne, hr. Vitorino og hr. Liikanen, et møde om de nærmere bestemmelser i artikel 15. Hvis formanden og fru Palacio tillader det, anmoder jeg samtidig Retsudvalget om at se på artikel 15, så Kommissionen på et tidligt tidspunkt ved, hvad fru Palacios udvalg mener herom.
Fru Wallis talte med rette om joined up administration. Lad os sammen med Parlamentet finde frem til en definition af artikel 15, sådan som det er defineret i Kommissionens forslag.
Derudover har nogle medlemmer, hvorunder fru Wallis, Oomen-Ruijten og naturligvis fru Palacio, talt om small claim procedures på den ene side og alternative dispute settlements på den anden side.
Parlamentet ved, at disse sager ikke umiddelbart er omfattet af min portefølje. Det er spørgsmål, som angår min kollega Vitorino. Det betyder ikke, at de sager ikke er tæt knyttet til denne sag, og at de to fremskyndede og forenklede metoder til at afhjælpe juridiske tvister naturligvis er knyttet tæt til virkningen af det indre marked. Derfor føler jeg mig nært knyttet til denne sag, men når jeg skal være ærlig, er Antonio Vitorino hovedansvarlig.
Som jeg sagde lige før, har jeg sammen med 4-5 andre kommissærer et møde på onsdag i næste uge. Jeg lover at understrege og henlede opmærksomheden på nødvendigheden af at udarbejde disse to fremskyndede og forenklede metoder for at afhjælpe små juridiske tvister om e-commerce.
Jeg vil endnu en gang bemærke, og hermed slutter jeg af, at vi forsøger at finde balancen. Vi vil på den ene side ikke det, som hr. MacCormick sagde. Vi vil ikke have long distance rip-offs. Det vil vi ikke. Jeg takker hr. MacCormick for dette farverige udtryk. På den anden side vil Kommissionen heller ikke det, som fru Wallis sagde, nemlig at overbeskyttelse fører til overtrædelser på det indre marked. Vi vil hverken det ene eller det andet. Vi må forsøge at finde den rette vej mellem Scylla og Charybdis til gavn for det indre marked, det vil sige for alle forbrugere i Europa.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Kvinder og videnskab
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0082/1999) af McNally for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om meddelelse fra Kommissionen: "Kvinder og videnskab" - mobilisere kvinder til berigelse af europæisk forskning (KOM(1999) 76 - C5-0103/1999 - 1999/2106(COS)).

Gröner
Hr. formand, jeg vil indledningsvis rette en tak til fru McNally, som på grund af uopsættelige forpligtelser ikke mere kan være til stede i dag og selv præsentere sin betænkning.
Kvinder og videnskab - mobilisere kvinder til berigelse af europæisk forskning. Meddelelsen har to formål. Det første er at stimulere debatten mellem medlemsstaterne og fremme de bedste metoder med hensyn til at øge andelen af kvinder inden for videnskab og teknologi. Det andet er at øge andelen af kvinder i de forskningsaktiviteter, der støttes af Unionen, hvorved man opfylder Unionens traktatfæstede forpligtelser til at tilvejebringe lige muligheder for kvinder og mænd og berige kvaliteten af forskningsindsatsen, altså gennemfører gender mainstreaming.
Området forskning og teknologi er næst efter landbrug og strukturfonde immervæk det tredjestørste område i EU's budget. Vi hilser Kommissionens meddelelse og dens mål velkomne og opfordrer medlemsstaterne til fortsat at arbejde på at opfylde målet om ligestilling og om samarbejde med Kommissionen. Vi opfordrer Kommissionen til at fremlægge sammenlignelige og bedre data om kvinder og forskning, udvikle retningslinjer og foreslå yderligere foranstaltninger med det mål at forelægge en særlig rapport for Parlamentet om to år. Kommissionen vil fremover bestræbe sig på at indsamle bedre data om kvindelige forskere, den vil tilrettelægge møder mellem relevante parter og på to større konferencer samle nationale embedsmænd, kvindelige forskere og alle berørte parter.
Ordføreren udtrykker sin glæde over de initiativer, der allerede er taget i det femte rammeprogram. De går ud på at øge kvinders deltagelse og fastholde kravet om en kvindeandel på 40%, både ved Marie Curie-stipendier og i alle rådgivende organer. Derudover skal de foreslåede foranstaltninger gennemføres i det sjette forskningsrammeprogram. Der er tradition for, at kvinder er underrepræsenteret inden for forskning og videnskab, og kvindebevægelsen har måttet kæmpe en hård kamp for at opnå den nuværende position. I Finland blev ved århundredets begyndelse de første kvinder i Europa indskrevet på et universitet. Alligevel har universiteterne indtil i dag været højborge for mandlig dominans. I dag er ganske vist næsten halvdelen af de studerende kvinder. I mit hjemland Tyskland udgjorde kvinder eksempelvis i 1995 for første gang et flertal af de nye studerende. For alle studerende ligger gennemsnittet i Europa på 103 kvinder for hver 100 mænd. Tyskland er her agterlanterne i EU med 77 kvinder for hver 100 mænd. Der er dog flere kvinder end mænd, der afslutter studiet, nemlig i forholdet 110:100. I Tyskland og Irland er dette tal lavere. Når det drejer sig om studievalg, vælger for øjeblikket to tredjedele af de kvindelige studerende sprog og humanistiske fag. Hvad naturvidenskaberne angår, skal der arbejdes på at skabe motivation. Forståelse for naturvidenskabelige og tekniske emner skal vækkes i barndomshjemmet og skal stimuleres generelt op gennem uddannelsessystemet, i skolen, i børnehaven, overalt, og her skal man også gå nye veje. Fællesundervisning for piger og drenge er ikke altid den eneste gyldige vej, også adskilt undervisning kan her give en impuls netop i de naturvidenskabelige og tekniske fag.
Det stigende uddannelsespotentiale hos kvinder har imidlertid ikke givet sig udslag på forskningsområdet. Ved besættelser af stillinger på universiteter og højere læreanstalter kan der stadigvæk konstateres en katastrofal situation. Andelen af kvindelige professorer ligger i Unionen på 5%. Dette tal er kun ubetydeligt højere end i tyverne ved århundredets begyndelse.
Ligestilling for kvinder inden for forskningen skal imidlertid også føre til, at kvinders indflydelse på indholdet styrkes. Kvinde- og kønsforskning skal anses for en grundforskning, som er enormt vigtig for Den Europæiske Union. Med nye instrumenter, som medlemsstaterne her skal udvikle, skal det uudnyttede potentiale hos alle kvinder inden for forskning og undervisning forøges, og udvekslingen af erfaringer skal stimuleres. Netværk af kvindelige forskere skal støttes, og innovative projekter skal fremmes og spredes. Således kan det f.eks. dokumenteres, at der i Spanien og Italien er en højere andel af kvinder inden for naturvidenskaberne. Det skal undersøges nærmere.
Der er også eksempler fra Tyskland. Ved Expo 2000 etableres der i Hannover til sommer i 100 dage et internationalt kvindeuniversitet for teknologi og kultur. Tusinde vordende kvindelige forskere og 100 kvindelige professorer vil der arbejde med et tværfagligt, forskningsorienteret program med syv projektområder, nemlig intelligens, information, kroppen, vand, byen, arbejde og migration. Disse værdifulde erfaringer skal omhyggeligt samles og evalueres, og derefter skal man tage stilling til, om universitetet ved hjælp af moderne informationsteknologi kan fortsætte som et virtuelt universitet. Som stiftende medlem af kvindeuniversitetet er jeg overbevist om, at denne tænketank vil give os et fingerpeg om løsningen af mange af vores problemer.
Af hensyn til den europæiske forskning og dens position i globaliseringens tidsalder må EU ikke forspilde nogen chance. En yderligere chance vil være FN-konferencen Beijing +5, som skal afholdes midt på året i New York. Her skal der foretages en international status over de mål, der er nået, og dem, der ikke er nået. Ved konsekvent handling fra de politisk ansvarliges side i Den Europæiske Union og i alle medlemsstaterne skal det opnås, at vi sammen med ledelserne på universiteter og højere læreanstalter, med forskningsinstitutionernes organer samt med erhvervslivet gennemfører målrettede strukturelle ændringer af rammebetingelserne og sætter en forandringsproces i gang, som fører fællesskabsopgaven om ligestilling ud i livet, således som Amsterdam-traktaten pålægger os.
I det 21. århundrede skal vi bygge vores fremtid, som ordføreren, fru McNally, så rigtigt analyserer. Det sker ikke med en smule kosmetik. Vi skal have mod til at gennemføre gennemgribende forandringer. Endnu en gang en hjertelig tak til ordføreren, fru McNally.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, jeg vil indlede med at oplyse, at jeg taler på vegne af fru Elizabeth Monfort, som er talsmand for Gruppen Union for Nationernes Europa på dette område, og jeg vil derfor læse den tekst, som hun har udarbejdet på fransk, højt.
Hr. formand, det er glædeligt, at der i Industriudvalget kunne opnås enighed om konklusionerne efter debatten om den foreliggende betænkning af McNally, som primært tager sigte på at øge og lette kvinders deltagelse i forskningen. For at undgå enhver misforståelse er der imidlertid grund til at præcisere begrebet lige muligheder, idet der synes at være divergerende opfattelser af, hvordan begrebet defineres. I den oprindelige udgave af den foreliggende udtalelse fra Industriudvalget indgik en definition af begrebet, som for det første tog højde for kvindernes legitime forventninger om lige adgang til videnskabelige studier og forventninger om hertil knyttede ledsageforanstaltninger, som giver kvinder adgang til ansvarsfulde hverv i overensstemmelse med deres kvalifikationer, og en definition, som for det andet tog højde for begrebet komplementaritet som grundlag for en målrettet politik på dette felt.
Europa-Parlamentets debat bør bygge på disse værdier og dermed en respekt for kønnenes forskellighed, ikke på et modsætningsfyldt postulat om lighed mellem kønnene. Opfattes kvinder og mænd som værende ens, er der ingen grund til at stille krav om lige repræsentation for kvinder og mænd. Så bør tildeling af stillinger udelukkende ske på baggrund af faglige kvalifikationer. Udgangspunktet må således være en accept af kønnenes forskellighed og en accept af komplementariteten. På den baggrund kan vi tale om ligevægt og føre en målrettet politik, en realistisk og pragmatisk politik, som omfatter konkrete initiativer med henblik på at fjerne de særlige forhindringer, kvinder må overvinde, primært på grund af deres moderrolle. En kvantitativ og arbitrær politik, som bygger på kvoteordninger, løser ikke de grundlæggende problemer.
Europa-Parlamentet udtrykker vilje til at sikre kvinderne adgang til bestemte erhverv, herunder ikke mindst sikre kvinderne adgang til deltagelse i forskningen, hvor der i høj grad kan konstateres en underrepræsentation af kvinder. Vi må opfordre til, at Europa-Parlamentet også viser vilje til en gang for alle at udrydde en retorik, som bygger på krav og kvoter.

Avilés Perea
Hr. formand, lige muligheder mellem mænd og kvinder er nedfældet i artikel 2 og 3 i Amsterdam-traktaten, og det er nu en af Den Europæiske Unions målsætninger, at man bør tage hensyn til dette i alle fællesskabspolitikkerne.
Kvindernes tilstedeværelse på det videnskabelig område er steget betydeligt i de sidste år, men er endnu utilstrækkelig. Kvindernes tilstedeværelse på universiteterne er steget på alle områder, men inden for de uddannelser, som vi kan kalde hovedsageligt "videnskabelige" - som matematik, edb, ingeniørvæsen og arkitektur - er de stadig underrepræsenteret, med den skærpende omstændighed at de, efter at have afsluttet studierne med gode karakterer, i de fleste tilfælde ikke fortsætter den videnskabelige karriere, mest på grund af de store problemer, det betyder for dem. På den ene side på grund af tilrettelæggelsen af de videnskabelige erhvervs udvikling og ligeledes på grund af det ekstra problem med at forbinde det professionelle liv med det familiære.
Derfor mener vi, det er særligt vigtigt, at Kommissionen har viljen til, og er interesseret i, at forsvare kvindernes deltagelse i den videnskabelige verden i specifikke programmer, selvom det, vi mener virkeligt er vigtigt, er deres deltagelse i forbindelse med det femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling for år 1998-2002. Kvindernes integrationsforanstaltninger burde vedtages i de føromtalte specifikke programmer.
Kvinderne kan med deres bidrag til forskningen tilbyde alle de kvaliteter, som er særegne for dem, og som uden tvivl vil berige den videnskabelige verden. En afbalanceret deltagelse bør fremmes, idet man som målsætning har en ligeberettiget deltagelse, uden at glemme, at de professionelle færdigheder er ufravigelige.
Forfremmelsen af kvinder på dette område bør begynde fra de mere specifikt videnskabelige universiteter og i fortsættelsen af den professionelle karriere.
Man bør fremme forfremmelsen af unge kvindelige forskere via Marie Curie-stipendierne, idet de tildeles tilstrækkelige midler.
Kvinderne bør deltage på alle konsultationsniveauer og beslutningstagningsniveauer, og ikke alene i den videnskabelige forskning, eftersom målsætningen er berigelse og komplementaritet.
Lige fra skolealderen bør man fremme kvinders deltagelse i det videnskabelige miljø, i særdeleshed i edb på grund af den store betydning, som edb har for at få adgang til andre videnskabelige områder, ikke alene i Den Europæiske Union, men også i de associerede lande og i de områder i de underudviklede lande, hvor man gennemfører Unionens programmer.
Man skal lige fra skolealderen hjælpe kvinderne til at deltage i det videnskabelige miljø og i de nye teknologier. Kvindernes større tilstedeværelse i det videnskabelige miljø bør afspejle betydningen af kvindernes deltagelse inden for alle områder af den sociale sfære. En større tilstedeværelse af kvinder i det femte og sjette rammeprogram vil være et eksempel på ligestilling mellem mænd og kvinder og lette deres optagelse i en sektor, hvor de normalt har været underrepræsenteret.
Det bliver nødvendigt at forene det professionelle liv med familielivet, eftersom dette er afgørende for at kunne opnå en større tilstedeværelse af kvinder i ansvarsstillingerne. I Parlamentet - og især i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder - vil vi fortsætte arbejdet med disse grundlæggende målsætninger for at opnå en bedre balance i samfundet.

Karamanou
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at takke Europa-Kommissionen for dens initiativ til at mobilisere kvinderne til større deltagelse i videnskaben og til berigelse af den europæiske forskning.
Det står fast, at kvindernes repræsentation inden for den videnskabelige forskning og teknologi er meget lav og slet ikke svarer til den fremgang, der er sket på andre områder, bl.a. takket være den europæiske politik. Dette gælder især for uddannelsesområdet, hvor vi virkelig kan tale om en triumf for kvinderne, idet de kvindelige studerende er i overtal på næsten samtlige europæiske universiteter. Fru Gröner kom med mange interessante oplysninger om dette emne.
Generelt er kvindernes position med hensyn til karrierestillinger inden for den videnskabelige forskning i væsentlig grad forbundet med deres uddannelsesmæssige valg, men også med deres position i familien. De forskellige studieretninger, som de to køn følger, har indvirkning på deres fremtidige udvikling. Derfor er vi nødt til at gribe ind på et tidligt tidspunkt i forbindelse med skolens erhvervsorientering og informere de unge kvinder om, hvilke konsekvenser deres valg får for deres erhvervsmæssige integration.
Samtidig har de traditionelle, overleverede kønsroller og kønnenes arbejdsfordeling en negativ indflydelse på kvindernes udvikling og karriere. Derfor er det stadig nødvendigt med foranstaltninger, der kan forene familieliv med erhvervskarriere. Jeg vil dog sige, at dette navnlig bør gælde for mændene. Mændene er nødt til at forene karrieren med en tilstedeværelse i familielivet og i privatlivet. Kvinderne udgør halvdelen af det menneskelige potentiale, halvdelen af den globale kilde af talenter, færdigheder og kreativitet, og hvis den nuværende skævhed inden for et så vigtigt område som forskningen opretholdes, vil det betyde, at værdifulde ressourcer går tabt. Det har betydning for selve Den Europæiske Unions udvikling og fremtid. Ingen af nutidens udfordringer kan mødes, hvis ikke kvinderne kan bidrage med deres idéer, fantasi og færdigheder.
Foruden kravet om retfærdighed mellem kønnene har sagen også en udviklingsmæssig dimension, idet det er nødvendigt at styrke konkurrenceevne og innovation i EU. Vi har det femte rammeprogram, som også tager sigte på at inddrage en ligestillingspolitik. Vi støtter de initiativer, der mobiliserer de talrige videnskabelige netværk for kvinder og sikrer en lige fordeling af kvinder og mænd i de udvalg og organer, som udformer politikker, udvælger og vurderer projekter og træffer beslutning om bevilling af ressourcer.
Vi opfordrer Europa-Kommissionen og medlemsstaterne til at undersøge, om kvinderne er tilstrækkeligt repræsenteret i den fælles landbrugspolitik, i strukturfondene, i det femte rammeprogram, i de mange ekspertudvalg og tekniske udvalg og i nøglestillinger.
Til sidst vil jeg anmode Europa-Kommissionen om via programmerne for førtiltrædelseshjælp til ansøgerlande og Tyrkiet at sætte som mål at udnytte kvindernes videnskabelige kvalifikationer og øge deres muligheder for at bidrage til den videnskabelige og teknologiske forskning og udvikling.

Sörensen
Hr. formand, kommissær Busquin, kære kolleger, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har med stor opmærksomhed læst betænkningen af fru McNally om kvinder og videnskab og er selvfølgelig utilfreds med den manglende ligevægt mellem kvinders og mænds situation inden for videnskaben.
Vi mener, at det er vigtigt, at denne situation behandles, og at der udarbejdes forslag om at forbedre kvinders situation. Imidlertid har kommissær Busquin offentliggjort rapporten om en undersøgelse, der er udført på vegne af Kommissionen.
12 kvindelige topvidenskabsmænd fra forskellige medlemsstater har sørget for de nøgne tal, som angiver den manglende ligestilling inden for videnskaben. De har oven i købet udarbejdet konkrete forslag om at forbedre kvinders nuværende situation. Af undersøgelsen fremgår det, at årsagen til den manglende ligestilling ligger i den videnskabelige verden og ikke hos kvinder, der har andre interesser og ambitioner, og som træffer andre valg. Det viser sig at være fordomme.
Der er problemer både på universiteterne, undersøgelsesinstitutionerne og i industrien. Inden for alle disse erhvervskredse er der på ny en manglende balance i fordelingen af stillingerne. Procentdelen af kvindelige professorer varierer i medlemsstaterne mellem 4-18% af professorgruppen. Det fremgår desuden, at antallet af kvindelige professorer på en institution er væsentligt lavere end antallet af kvindelige assistenter.
Af en analyse af ansøgningsdata fremgår det, at kvinder, der ønsker en karriere inden for videnskaben, vælges i meget mindre omfang end deres mandlige kolleger. Det er ikke et problem, hvis de har børn, tværtimod, kvinder med familie og børn offentliggør mere end enlige.
Det er påfaldende, at de sydeuropæiske lande har flere kvinder med et videnskabeligt arbejde end de nordlige lande. En forklaring kan være, at sidstnævnte gruppe af lande har flere muligheder for arbejdsorlov, men det har til følge, at det er vanskeligere at genoptage en videnskabelig karriere.
Spørgsmålet om kvinder skal behandles omhyggeligt, og der skal træffes familievenlige foranstaltninger og nødvendige tjenester, så kvinderne har de samme muligheder som mænd.
Vi håber, at denne undersøgelse sammen med betænkningen af fru McNally kan være startskuddet for flere initiativer om at udarbejde mere statistisk materiale. Vi forventer, at Kommissionen gør noget for at omsætte de indgivne forslag i praksis.
Jeg slutter af med kommissær Diamantopoulous ord: "Vi kæmper for vores rettigheder og ikke for privilegier".

Fraisse
Hr. formand, kære kolleger, tillad mig indledningsvis at anføre, at jeg finder det beklageligt, at debatten om Beijing +5-processen i forbindelse med samlingen i december måned figurerede som sidste punkt på dagsordenen, ligesom vi i dag oplever, at debatten om "Kvinder og videnskab" er sidste punkt på dagsordenen. Der er en kedelig tendens til, at kvinderelaterede spørgsmål altid optræder som sidste punkt i debatten.
Hr. formand, kære kolleger, den foreliggende betænkning af McNally omhandler et væsentligt spørgsmål. Titlen "Kvinder og videnskab" kunne være vildledende. Ser vi den som et punkt på en uendelig liste over emner beskrevet som "Kvinder og ...", må vi sige, at en sådan opregning kan være nødvendig, men den er sjældent særlig hensigtsmæssig, hvis vi vil påpege vigtigheden af et givet emne. Og emnet for den foreliggende betænkning er vigtigt. Vi berører et emne, som i århundreder har givet anledning til debat om kønnenes ligestilling. Kan kvinders forstand ligestilles med mænds? Kan kvinder udføre videnskabeligt arbejde? Spørgsmålene rejses stadig, men svaret er og bliver et rungende ja. Men dermed begynder også alle vanskelighederne. Når kvindernes situation i forhold til videnskaberne giver anledning til bekymring, skyldes det en række problemer, som kun vanskeligt lader sig løse. Videnskaben er et område med betydelig symbolværdi, og det er et domæne, som er forbeholdt mændene, ganske som det politiske domæne. Vi oplever de samme fastlåste situationer, når det drejer sig om at dele den politiske magt, som når det drejer sig om at dele "tankens magt". I begge tilfælde er det mændenes magt, der står på spil. Vi kunne derfor foreslå, at man på begge områder anvendte samme metoder for at løse problemerne. Eksempelvis har nogle af EU's medlemslande indført et paritetsprincip, når det gælder det politiske domæne.
Pigerne klarer sig fremragende i skolen, og der er ingen umiddelbar grund til, at de kun i så ringe antal optræder inden for forskningsverdenen. Forklaringen skal søges uden for forskningsverdenen, hvor vi finder de forhold, der lægger hindringer i vejen for en videnskabelig karriere. Det er med andre ord ikke nok at skaffe sig adgang til det videnskabelige domæne. Det er også nødvendigt, at der inden for dette domæne skabes rum for kvinderne, og vel at mærke ikke blot rum for gæsteoptræden, som det så udmærket blev formuleret i forbindelse med den konference, Kommissionen arrangerede i april 1998. Skolernes og de højere læreanstalters læseplaner er kilde til stadig undren, når det gælder ligestilling mellem kønnene. De naturvidenskabelige fag er ofte tilrettelagt på en måde, som ikke appellerer til pigerne. Fællesundervisning og en kønsdiskriminerende holdning, som eventuelt præger underviserne, forældrene og institutionerne, er problemer, som endnu langtfra er løst. De humanistiske videnskaber derimod medtænker pr. definition kønsdimensionen, når sociale og menneskelige problemstillinger behandles. Beskæftiger man sig med humaniora, må man nødvendigvis anlægge et rummeligt syn på videnskaben, og al tale om samfundet rummer en kønsdimension.
Problemerne er langtfra løst. Den foreliggende betænkning af McNally er imidlertid både udførlig og kompleks og et særdeles vigtigt indlæg i debatten. Betænkningen påpeger om ikke løsninger så dog en række midler, som kan tages i anvendelse i forhold til problemet kvinder og videnskab. Betænkningen anfører således eksempelvis data (behørigt underbygget med tal og statistikker), som viser kvinders repræsentation i forbindelse med forskellige brancher, stipendiater og afgangseksaminer. I betænkningen stilles endvidere forslag om foranstaltninger, som vil sikre kvinderne øget repræsentation inden for forskningen, som vil fremme forskningen i kønsdiskriminerende mekanismer, og som vil etablere arbejdsgrupper og kontrolenheder inden for Kommissionens generaldirektorater. Det glæder mig, at betænkningen også rejser spørgsmål som kvinders magt inden for videnskabelige discipliner ...
(Formanden afbrød taleren)

Mann, Thomas
Hr. formand, lige muligheder for kvinder og mænd har ganske vist en høj prioritering i traktaterne, f.eks. i artikel 2 og 3 i Amsterdam-traktaten, men i arbejdslivet er der betydelige mangler. Inden for området forskning og teknologi, som er vores emne i dag, eksisterer de kun i meget beskeden grad. Her er det regelen, at kvinder er ansat i usikre job. De har en lavere indkomst end mændene. Ikke engang 10% beskæftiger sig med forskningsopgaver for slet ikke at tale om ledelsesfunktioner. Den lavere repræsentation af kvinder er i klar modstrid med deres evner og faglige kompetence, deres kreativitet og fleksibilitet på højt niveau.
Europæiske programmer yder allerede i dag væsentlige bidrag til at forbedre kvaliteten af forskningsresultater, men også til at uddybe samarbejdet mellem medlemsstaterne. Et grundlag for positive forandringer er for det første et statistisk materiale med kønsspecifikke data og for det andet kendskab til forskellige modeller til fremme af kvindernes position. Andre fællesskabsprogrammer, f.eks. elementer fra Sokrates og Leonardo vedrørende skole og uddannelse, skal kombineres med aktioner på nationalt plan, f.eks. læseplaner med et øget indhold af matematik og naturvidenskab. Så vil unge kvinder skaffe sig adgang til informationsteknologien. Mange af dem vil blive anerkendte forskere. De vil altså gøre karriere, og ikke kun inden for de klassiske kvindeområder såsom uddannelse, sundhed og den sociale sektor.
Hvad er der behov for? Mere deltidsarbejde, flere børnepasningsfaciliteter i virksomhederne og i ganske særlig grad flere kvinder i rådgivende, bedømmende og besluttende organer ved projekter og stillingsbesættelser. Jeg deler dog ikke helt den opfattelse, at der skal være tvangsmæssige kvoter. En stiv fastlæggelse af en kvindeandel på mindst 40% ved forskningsprogrammer og institutioner strider mod selvbevidstheden hos de kvinder, der selv baner sig vej eller vil bane sig vej uden en sådan såkaldt hjælp. Men som en fleksibel retningslinje eller som orienteringspunkt kan jeg absolut acceptere den i betragtning af den grove underrepræsentation af kvinder inden for forskningen.

Torres Marques
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at lykønske Kommissionen for betimeligheden og kvaliteten af dens meddelelse om kvinder og videnskab, hvori den påviser den eksisterende uligevægt og behovet for at ændre denne situation. Jeg vil også gerne lykønske min kollega Eryl McNally for den fremragende betænkning, hun har udarbejdet, og de forslag, hun kommer med.
Efter min mening kunne denne betænkning ikke komme på et bedre tidspunkt. Det erkendes, at kvindernes deltagelse i det aktive liv er væsentligt for Europas fremtid. Erhvervsfrekvensen i Europa er lavere end i USA og Japan, og denne kendsgerning hænger sammen med, at kvindernes beskæftigelsesgrad er lav i størstedelen af unionens medlemsstater.
Hvis kvindernes rolle er vigtig for at øge den europæiske produktivitet, bør man også nævne betydningen af deres bidrag til finansieringen af den sociale forsorg og dermed til opretholdelsen af den sociale model. Men det er ikke nok at analysere mængden af det arbejde, der udføres af kvinderne i Den Europæiske Union. For os er kvaliteten af det udførte arbejde og samfundets anerkendelse også afgørende, og det skal, sammen med kvindernes faglige kvalifikationer, være på højde med deres deltagelse inden for de mest krævende sektorer, hvad angår faglig uddannelse, og hvor Den Europæiske Union har et enormt efterslæb.
I Den Europæiske Union findes der rent faktisk 700.000-800.000 ledige stillinger, fordi der mangler folk med den rette uddannelse til udvikling af informationssamfundet og til udnyttelse af de nye teknologier. De kvindelige videnskabsmænd i Europa bør derfor gives al mulig støtte og imødekommenhed, for at de kan spille den rolle, de fortjener, inden for denne sektor, men som Europa også behøver.
Jeg forbinder betimeligheden af denne betænkning med den kendsgerning, at det portugisiske formandskab afholder et ekstraordinært topmøde i Lissabon til marts om beskæftigelsen, de økonomiske reformer og samhørigheden i et innovationens og kundskabernes Europa, hvor det har til hensigt at fremkomme med grundlaget for en udviklingsmodel, som bringer Europa helt i front med hensyn til økonomisk konkurrencedygtighed på verdensplan. Og dette vil ikke blive muligt uden en meget stor deltagelse af de europæiske kvindelige videnskabsmænd. Der skal derfor træffes positive foranstaltninger på området, og man skal ikke blot lade samfundsudviklingen og mainstream-politikkerne råde. Jeg har et begrundet håb om, at det portugisiske formandskab giver kvindernes deltagelse i dette program den behørige opmærksomhed, ikke kun fordi den portugisiske minister for ligestilling er tilknyttet programmet, men også - og ikke tilfældigvis - fordi koordineringen af det program, der skal forelægges på Lissabon-topmødet, er blevet betroet en kvindelig videnskabsmand af den portugisiske statsminister.
Jeg håber, at Kommissionens og Rådets gode hensigter vil udmønte sig i konkrete forslag, som er opmærksomme på en større deltagelse fra de europæiske kvinders side inden for videnskaben og de nye teknologier, såvel kvantitativt som kvalitativt.

Alyssandrakis
Hr. formand, mine damer og herrer, vi behandler i dag problemet om kvinders adgang til videnskabs- og forskningsområdet. Hverken Kommissionens tekst eller betænkningen opfylder formålet. Først og fremmest kæder de ikke spørgsmålet sammen med det generelle kvindespørgsmål. Ud over nogle statistikker over kønnenes fordeling på universitetsstudierne indeholder de ingen tal, som kan give et klart billede af situationen. Der er imidlertid langt imellem universitetsstudier og beskæftigelse på forskningsområdet. Men det største problem med disse tekster er, at de ikke uddyber emnet og ikke peger på årsagerne til problemet. Den vage omtale af komplicerede strukturelle hindringer og af den kendsgerning, at den fremherskende mentalitet på forskningsområdet er maskulin, kan ikke anses for seriøse forsøg på at tolke situationen.
Den manglende evne til at udnytte de produktive kræfter, navnlig menneskets, er sammen med mangelen på lige muligheder grundlæggende kendetegn ved det kapitalistiske system. Dette har navnlig væsentlige konsekvenser for de mest følsomme samfundsgrupper såsom unge og kvinder. Det er ingen tilfældighed, at kvindernes situation og sociale position i de tidligere socialistiske lande var langt bedre end i Vesten. Det samfund, vi lever i, har skabt fjendtlige betingelser for kvinderne. F.eks. har den politik, der hele tiden begrænser det sociale velfærdssystem og nedbryder de offentlige sociale sikringsordninger, presset kvinden yderligere til at gå ind i sin traditionelle rolle. Dette gælder i særlig grad for kvindelige eksperter.
Problemet løses i hvert fald ikke med den såkaldte fleksibilitet, heller ikke med deltidsbeskæftigelse, da man ikke kan forske uden engagement og en fast arbejdsindsats. Mange af de forslag, der stilles i beslutningsforslaget om f.eks. mere detaljerede statistikker, databasen for kvindelige eksperter m.m., er der ingen, der kan have noget at indvende imod. Men disse foranstaltninger kan ikke løse problemet. Langt mindre løses det med kvoter. Der er brug for en anden politik, som respekterer mennesket i almindelighed og kvinderne i særdeleshed, en politik, der ikke har fortjenesten til de få som drivkraft og udnyttelsen af de mange som mål. Vi forventer ganske vist ikke, at Den Europæiske Union vil føre en sådan politik, men vi forventer, at Den Europæiske Unions befolkninger tvinger den igennem.

Fatuzzo
Hr. formand, det glæder mig meget at kunne tage ordet for at sige, at jeg tilslutter mig dette program, som fru McNally har forelagt for os, og som tager sigte på at inddrage kvinderne mest muligt på det videnskabelige område.
Jeg taler for første gang som repræsentant for de kvindelige pensionister. Jeg er nationalsekretær for pensionistpartiet i Italien, mens formanden er en kvinde, Giuseppina Cardazzi, og vi anerkender således i høj grad kvindernes betydning. Jeg tror, at videnskaben er det område, hvor det er allervigtigst at indføre ligestilling mellem mænd og kvinder. Vi har - bare for at nævne nogle eksempler - kun haft mandlige videnskabsmænd som Leonardo da Vinci, Michelangelo, von Braun, Einstein osv.
Tænk engang, hvis kvinder havde haft samme muligheder som mænd i de sidste 2000 år, kommissær Busquin! Tænk engang, hvis kvinder i de sidste 2000 år havde haft den stilling, som Kommissionen ønsker at give dem med dette forslag, formand Provan. Jeg er helt sikker på, at hvis det havde været tilfældet, ville vi være betydeligt længere fremme i dag.
Kvinder lever som bekendt meget længere end mænd. Vi spørger os stadig selv, hvad de dog har, som mænd ikke har, men jeg er sikker på, at dette "noget", som vi endnu ikke kender, også vil vise sig ved de videnskabelige undersøgelser. Denne foranstaltning er i højere grad vigtig, fordi den giver kvinderne mulighed for at lade deres videnskabelige evner komme til udtryk - som hidtil har været skjult - end fordi den skaber beskæftigelsesmuligheder for kvinderne. Jeg er derfor særligt glad for at kunne sige, at jeg støtter denne betænkning.

Klass
Hr. formand, mine damer og herrer, erfaringen har lært os, at den, der ikke gør opmærksom på sig selv, desværre hyppigt bliver glemt, og det er det, vi taler om i aften. Tak, hr. kollega, for de venlige og opmuntrende ord. Men vi ved jo også alle ud fra vores erfaring og fra de indlæg, der er holdt her i aften, at det ikke skyldes mangel på god vilje og heller ikke kvinderne selv. Der er tale om komplekse, strukturelle hæmninger, ja man kunne næsten sige kvindetypiske hæmninger, som stadigvæk ikke har gjort det muligt for kvinder i øget grad at arbejde inden for videnskab og forskning. Her er vi kvinder underrepræsenteret, og ingen af talerne i aften har givet udtryk for andet.
Videnskab og forskning - hvis man vil arbejde og skabe sig muligheder her, skal man også kunne bevare en permanent tilknytning. Også dette er ofte ganske, ganske svært for kvinder. Man er nødt til at være fleksibel. Kvinder er bundet af familie, af børn, måske også af ægtefællens arbejdsplads. Her skal man tilbyde fleksibilitet, komme kvinderne i møde og give dem mulighed for permanent videreudvikling inden for dette område, som bevæger sig i rasende tempo.
Det femte rammeprogram bestræber sig specielt på at inddrage de lige muligheder. Denne forpligtelse for EU til ligestilling skal især gøre sig gældende på forskningens område. Der skal udvikles instrumenter og metoder til at gøre piger fortrolige med de klassiske naturvidenskabelige fag. Selvom kvinder dokumenterer deres akademiske kvalifikationer i de videnskabelige studier, får de kvindelige forskere stadigvæk lavere løn end deres mandlige kolleger. Det er sjældent, de besætter topstillinger, de har sjældent ansvarsfulde poster. En kvindes forskningsarbejde vurderes af bedømmelsesudvalg ofte lavere end deres mandlige kollegers forskning.
Vi er i aften nået til enighed her i denne sal. Vi glæder os over Kommissionens meddelelse og håber, at vi på denne måde kan gøre fremskridt med henblik på, at flere kvinder deltager i forskningen.

Vidal-Quadras Roca
Hr. formand, lighedsprincippet gennemstrømmer alle Unionens politikker som primære målsætninger, og den videnskabelige aktivitet skal ikke være nogen undtagelse. Derfor skal vi byde denne betænkning af fru McNally velkommen ligesom den tilsvarende meddelelse fra Kommissionen. Vi håber, den får hele Parlamentets støtte.
Jeg vil gerne fremhæve tre punkter, som jeg synes er interessante. Det første drejer sig om, at det netop, som det står i betænkningen og meddelelsen, er landene i syd - Italien, Portugal og Spanien - hvor kvindernes tilstedeværelse på det videnskabelige område er mere afbalanceret, hvilket viser os, at det er vigtigt at være mistroisk over for klichéer såvel inden for videnskaben som i det virkelige liv.
Det andet punkt drejer sig om kvoterne. Det er umuligt at undgå kvantitative elementer, når en politik skal evalueres, men kvoterne bør forstås globalt og retningsgivende, det vil sige som en målsætning, der skal nås på mellemlangt eller langt sigt, og som noget, der har anvendelse generelt, men ikke som et stift tal, der automatisk skal anvendes i hver rådgivende forsamling, i hvert evaluerings- og styrepanel.
Tilskyndelse, opmuntring, støtte, fjernelsen af hindringer, bortskaffelsen af forbehold skal utrætteligt efterstræbes. Men under alle omstændigheder skal man aldrig sælge skindet, før bjørnen er skudt. Det er det gamle problem med målsætningerne og midlerne. Midlerne skal være passende og velproportionerede. Og de skal især ikke bringe den overordnede gode, der skal bevares, i fare, nemlig videnskabens kvalitet, styrke, akkuratesse og rækkevidde.
Og endelig er det tredje punkt, at den videnskabelige metode ikke har noget køn. Madame Curie tænkte på samme måde som lord Rutherford, og madame Kowaleska tænkte ikke anderledes end Elie Cartan. Vi skal gøre alt, hvad der er muligt, for at afbalancere kvinders tilstedeværelse på videnskabsområdet, men vi skal ikke tage smutveje, der fører os på vildspor.

Busquin
Hr. formand, Kommissionen har med den foreliggende meddelelse ønsket at tage et markant politisk initiativ med hensyn til kvinders plads i forskningen. Jeg noterer med tilfredshed, at initiativet er blevet vel modtaget i Europa-Parlamentet, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke Europa-Parlamentet for en aktiv indsats i debatten om "Kvinder og videnskab". Det foreliggende beslutningsforslag støtter i alt væsentligt Kommissionens indstilling, hvilket er særdeles opmuntrende.
Spørgsmålet om kvinder og videnskab skal imidlertid ses i et videre perspektiv som en del af EU's forskningspolitik. Som anført over for Industriudvalget er det målet at udvikle en politisk strategi med henblik på at skabe et europæisk område for forskning. Kommissionen vedtog den 18. januar en meddelelse om dette. Indførelsen af et sådant område vil åbne nye muligheder for at mobilisere kvindelige forskere, og vi vil i fællesskab kunne tage udfordringen op og søge løsninger, som øger kvinders repræsentation inden for forskningsverdenen.
Kommissionen er opmærksom på den generelle debat om kvoteordninger i forbindelse med kvinders repræsentation. Debatten berører selvsagt også kvinders repræsentation i videnskabelig forskning. Kommissionen har valgt ikke at foreslå bindende kvoter, men derimod kvantitative målsætninger for kvinders repræsentation kombineret med opfølgende initiativer og evalueringsordninger. En sådan løsning vil efter Kommissionens opfattelse sikre kvinderne øget repræsentation og samtidig sikre, at princippet om faglig kvalitet respekteres. Den foreliggende betænkning af McNally, som er vedtaget med enstemmighed i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, støtter Kommissionens anbefalinger. Det er således målet, at kvindernes deltagelse i visse forskningsaktiviteter under femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling skal udgøre 40%. Europa-Parlamentets støtte til denne målsætning er af afgørende betydning. Allerede nu udgør kvindernes andel 26% i ekspertgrupperne og 24% i evaluerings- og kontrolpanelerne. Dette er en betydelig forbedring i forhold til fjerde rammeprogram, om end der stadig ligger en betydelig opgave foran os. Jeg føler imidlertid, vi er på rette vej.
I betænkningen af McNally anbefales det endvidere, at der i det sjette rammeprogram tages højde for de resultater, der måtte fremkomme, når Kommissionen har gennemført en undersøgelse af konsekvenserne for ligestillingen i forbindelse med det femte rammeprograms særprogrammer. Kommissionen har udbudt denne opgave i licitation og skal nu i gang med at vurdere de modtagne tilbud. Resultaterne af de omhandlede undersøgelser vil være afgørende for de mål, der fastsættes i det sjette rammeprogram.
Lige muligheder må imidlertid række videre end de fælles forskningsprogrammer, og jeg har fuld forståelse for, at Europa-Parlamentet ønsker spørgsmålet taget op også i forbindelse med EU's øvrige politikker. Kommissionen har allerede taget initiativer i denne retning, og vi vil fortsætte dette arbejde. Eksempelvis kan nævnes de beskæftigelsespolitiske retningslinjer og bestemmelserne vedrørende strukturfondene.
I Kommissionens reformudkast, der foreligger i form af en hvidbog, sætter Kommissionen sig som mål at sikre lige repræsentation af kvinder og mænd på alle områder og på alle niveauer. I den foreliggende betænkning af McNally foreslås det, at Kommissionen undersøger, hvad der er årsagen til den manglende overensstemmelse mellem antallet af kvinder, som afslutter en universitetsuddannelse inden for en af de videnskabelige discipliner, og antallet af kvinder, som rent faktisk opnår beskæftigelse inden for det pågældende område. Flere af indlæggene i dagens debat har berørt dette emne. Der er mange forklaringer på den manglende overensstemmelse, og spørgsmålet behandles nærmere i en ekspertrapport fra ETAM, som vil blive offentliggjort inden for den nærmeste fremtid. Det er vigtigt, at vi til stadighed udbygger vores analyser og søger så præcist som muligt at identificere mulige problemer og anvise løsninger herpå.
I øvrigt forløber gennemførelsen af handlingsplanen, som beskrevet i Kommissionens meddelelse, planmæssigt. ETAM's ekspertrapport, som fru Sörensen grundigt omtalte i sit indlæg for et øjeblik siden, blev offentliggjort den 23. november, og fru McNally var til stede ved den lejlighed. Rapporten, der er udarbejdet af uafhængige eksperter, gør status over kvindernes manglende repræsentation i forskningsverdenen. Den yder et særdeles vægtigt bidrag til debatten og byder også på konkrete forslag til initiativer på området.
Den endelige udgave af det omhandlede dokument vil blive sendt til Europa-Parlamentet. Der er imidlertid også andre initiativer undervejs. Jeg minder om, at der i juli måned vil blive afholdt et møde med henblik på at mobilisere de mange netværk af kvindelige forskere. Og den 29. og 30. november mødtes en gruppe embedsmænd fra EU's medlemslande med det formål at sammenligne medlemsstaternes politik, for så vidt angår øget repræsentation af kvinder på det videnskabelige område. Kommissionen tager i denne henseende initiativer i samarbejde med medlemslandene. Fru Gröner var i sit indlæg inde på Tysklands indsats på området. I samarbejde med nationale ekspertgrupper er vi i færd med at udvikle statistiske redskaber til analyse af kvinders deltagelse i europæisk forskning. Det er afgørende, at vi råder over pålidelige redskaber og data på alle niveauer, og eksperter i de enkelte medlemslande yder en væsentlig indsats i så henseende.
Lad mig endvidere minde om, at der den 3. og 4. april afholdes en stor europæisk konference med deltagelse af repræsentanter for alle berørte parter - medlemslandenes nationale parlamenter og relevante myndigheder, forskningsinstitutioner og netværk. Europa-Parlamentets medlemmer er selvsagt meget velkomne. Jeg vil også gerne understrege, at Kommissionen som anført i Kommissionens meddelelse løbende vil orientere Europa-Parlamentet om de fremskridt, der gøres på området. Vi har i øvrigt som påpeget i debatten planlagt en meddelelse i 2001 som opsamling på de foreliggende rapporter.
Lad mig afslutningsvis understrege, at temaet "Kvinder og videnskab" må og skal række ud over EU's forskningsprogrammer. Det er et tema, som fortjener en bred debat, sådan som det også har været tilfældet her i dag. Også Europa-Parlamentets beslutningsforslag peger i denne retning, hvilket jeg finder særdeles prisværdigt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i næste mødeperiode.
(Mødet hævet kl. 20.00)

