Výsledky summitu NATO v Lisabonu (rozprava) 
Předsedající
Dalším bodem je prohlášení místopředsedkyně Komise a vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku k výsledku summitu NATO v Lisabonu.
Catherine Ashton
vysoká představitelka Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku. - Paní předsedající, summit NATO v Lisabonu představoval pro NATO i pro generálního tajemníka této aliance úspěch. Byla jsem velmi ráda, že jsem se zúčastnila některých rozhovorů na tomto summitu.
Nastíním váženým poslancům výsledky, které jsou podle mě důležité, přičemž se zvláště zaměřím na vztahy EU-NATO, a naopak se nebudu zabývat tématy, které jsou více vnitřními záležitostmi NATO.
V Lisabonu se hlavy států a vlád dohodly na nové strategické koncepci, vizi pro Alianci na příštích deset let. NATO si zachovalo své hlavní úkoly kolektivní obrany a prostředky odstrašování a uznalo význam krizového řízení a společné bezpečnosti. Lisabon také připravil půdu pro důležitá rozhodnutí NATO v několika klíčových oblastech, jako jsou raketová obrana, počítačová obrana, reforma NATO a příspěvek NATO ke stabilizaci a rekonstrukci.
Pokud jde o Afghánistán, o kterém jsme hovořili před chvílí a který rovněž představuje významnou oblast spolupráce mezi EU a NATO, byla přijata rozhodnutí o předání odpovědnosti i o dlouhodobém partnerství. Zaměřím se na to, jak podle mě lisabonský summit zlepší vztahy mezi EU a NATO, což bylo i na programu schůze ministrů obrany, které jsem minulý týden předsedala a které se zúčastnil také generální tajemník NATO Anders Rasmussen.
NATO je klíčovým strategickým partnerem Evropské Unie. Vítám skutečnost, že hlavy států a vlád členů Aliance uznávají význam příspěvku Evropské unie k bezpečnosti a stabilitě. Ráda bych zdůraznila silný politický závazek posílit strategické partnerství EU-NATO, který vyjádřili všichni účastníci, a zvláště pan prezident Obama.
Jednala jsem velmi aktivně s členskými státy a spojenci a generálním tajemníkem NATO s cílem posílit vztahy EU-NATO. V tomto směru byla rozhodující má účast na řadě schůzek představitelů Aliance na vysoké úrovni, včetně večeře ministrů zahraničních věcí na lisabonském summitu NATO, kde se také jako hlavní téma probíraly vztahy EU-NATO.
Již dříve tento rok jsem z vlastního podnětu zaslala NATO soubor konkrétních opatření k posílení spolupráce mezi EU a NATO. Mnoho z těchto opatření už bylo v Evropské unii s podporou generálního tajemníka NATO uvedeno do praxe. Vytvořily se tak příležitosti k neformálním rozhovorům o tématech společného zájmu a také pro rozsáhlejší politický dialog EU se všemi členy Aliance.
Mým cílem je připravit půdu k dosažení ještě většího pokroku. Obdržela jsem k tomu mandát na zasedání Evropské rady dne 16 září. V Lisabonu získal pan generální tajemník Rasmussen obdobný mandát k tomu, aby se mnou pracoval na posílení vztahů mezi EU a NATO.
Jednou z oblastí, v níž se dosáhlo pokroku, je spolupráce EU-NATO při rozvoji kapacit, což je oblast, kde dosahujeme slibných výsledků, zejména pokud jde o rozvoj vojenských kapacit, který je nezbytný pro zvýšení vojenských kapacit i pro dosažení co největší hospodárnosti. Více než kdy jindy musíme zajistit, aby se kapacity doplňovaly, a vyhnout se jejich zdvojení.
Dne 9. prosince ministři obrany EU vřele přivítali pokrok, který byl dosažen v posílení spolupráce s NATO. Už dříve jsme spolupracovali např. v oblasti poskytování vrtulníků a nyní jsme definovali stavební kameny pro opatření proti improvizovaným výbušným zařízením a pro zdravotní pomoc. V obou případech se jedná o životně důležité oblasti práce s reálnými důsledky pro operace našich jednotek v oblasti.
Dovolte mi zmínit několik konkrétních příkladů. Pokud jde o poskytování vrtulníků, měli jsme už dvě cvičení ve Francii a Španělsku, podobná cvičení se plánují na další čtyři roky. Takto jsme vycvičili 114 posádek, tj. přes 1300 příslušníků personálu s 58 vrtulníky. Bezprostředním výsledkem je, že 63 vycvičených posádek bylo nasazeno v Afghánistánu. Jiný příklad, tentokrát z oblasti kroků proti bombám nastražovaným u cest, jsou opatření proti improvizovaným výbušným zařízením, kdy je Evropská obranná agentura v závěrečné fázi nákupu forenzní laboratoře, jež by mohla být příští rok nasazena v Afghánistánu.
Nadále také pokračujeme ve zlepšování spolupráce prostřednictvím produktivní interakce mezi Evropskou obrannou agenturou a velitelstvím Aliance pro transformaci.
Celkově mým cílem zůstává rozvoj skutečného vztahu mezi Evropskou unií a NATO jako mezi dvěma organizacemi. Setkání ministrů obrany, k němuž došlo minulý týden, připravilo půdu pro posun směrem k tomuto cíli.
Je zásadní, abychom se před přijetím rozsáhlejších řešení mohli při společném nasazení v jedné oblasti spolehnout na pevná vzájemná ujednání. Dlužíme to našemu vojenskému personálu. Je také velmi důležité moci i nadále účelně pracovat na podpoře členských států a členů Aliance v rozvoji klíčových vojenských kapacit v návaznosti na úspěšnou práci, kterou jsme už zahájili. Řekla bych, že toto je ještě důležitější v aktuálních souvislostech ekonomického pozadí.
Všichni budeme potřebovat flexibilitu, abychom v této věci mohli pokročit a najít nová řešení. Můj postup bude konkrétní a pragmatický a budu pracovat pro všech 27 členských států.
Elmar Brok
Paní předsedající, dámy a pánové, summit NATO ukázal, že spolupráce mezi NATO a Evropskou unií, o níž se na něm jednalo, je velmi důležitá. NATO zůstává pro kolektivní bezpečnost Evropy zásadní a představuje také důležitý prostředek zapojení Ameriky. Summit jasně ukázal, že systém protiraketové obrany, který nyní jakožto součást společného projektu NATO zajišťuje celou Evropu, představuje důležitý krok směrem k další spolupráci. Je však také zřejmé a rozprava o Afghánistánu je toho příkladem, že existuje vysoká míra civilní a vojenské spolupráce, přičemž Evropská unie zde může poskytnout důležitý příspěvek. Myslím, že toto je třeba náležitě rozvíjet. Musíme si však uvědomit, že nedošlo k pokroku v jedné rozhodující oblasti, protože potřebnou spolupráci, kterou je třeba zorganizovat mnohem účelněji, vetoval jeden z partnerů NATO, Turecko. Baronko Ashtonová, domnívám se, že je velmi důležité, aby se tato otázka řešila v souvislosti s přístupovými jednáními s Tureckem. Neměli bychom NATO a spolupráci mezi NATO a Evropskou unií využívat jako nástroj ve sporu s jedním členským státem Evropské unie, který není členským státem NATO. Z tohoto důvodu mám za to, že skutečnost, že Turecko ještě nepodniklo příslušné nezbytné kroky, rozhodujícím způsobem ovlivňuje naši schopnost jednat. Samozřejmě vítám skutečnost, že otázka spolupráce v oblasti zbraní naznačuje, že spolupráce s Evropskou obrannou agenturou je možná, přičemž pro tuto agenturu má velký význam zejména téma kyberprostor.
Adrian Severin
jménem skupiny S&D. - Paní předsedající, na summitu NATO v Lisabonu byly uznány nové skutečnosti, výzvy a nekonvenční hrozby, před kterými ve světě po konci studené války stojíme. Na tomto základě se pak účastníci summitu pokusili stanovit novou rovnováhu mezi regionálním a celosvětovým zapojením Aliance. Celosvětové NATO či NATO s celosvětovou úlohou je nezbytné. A vyplývají z toho určité důsledky.
Zaprvé, Evropská unie se musí připravit na to, že převezme více povinností, pokud jde o evropskou bezpečnost a obranu. Znamená to nejen rozvíjet a aktualizovat naši evropskou koncepci bezpečnosti a obrany, ale také budovat naše vojenské kapacity. Zadruhé, Evropská unie má povinnost připravit se na světové výzvy a chovat se jako skutečný světový hráč. Znamená to, že musíme znovu definovat naše zájmy a cíle ve světě a rozšířit naše vojenské kapacity tak, abychom mohli řádně sdílet břímě celosvětové obrany společně s našimi americkými spojenci. Zatřetí, máme povinnost zahrnout do svých strategií stran vztahů s jinými světovými hráči myšlenky, které povedou k systému obranného partnerství, jenž bude mít schopnost sdružit se v rámci celosvětového obranného paktu.
Evropská unie by si při vyrovnáváníse všemi těmito povinnostmi, měla nejen zachovat své strategické spojení s NATO, ale měla by také být schopna intelektuálně a politicky přispět k udržení schopnosti NATO odstrašovat a schopnosti této aliance bránit členské státy před jakoukoli agresí v situaci, která se liší od souvislostí, jež byly určující pro zrození této aliance.
Norica Nicolai
Paní předsedající, domnívám se, že lisabonský summit je od roku 1999 prvním summitem, který pozitivně přispívá ke strategické vizi Aliance. Mám za to, že v tomto století je důležitějším faktorem to, že nejen stávající hrozby a bezpečnostní zájmy, ale zejména také schopnost rozpočtů na obranu nabízet účelná vojenská řešení vedou k diskusi o problému bipolárního světa.
Bylo na čase provést širokou analýzu toho, kam Aliance směřuje a v každém případě také toho, zda je aspektem tohoto směřování i kompatibilita s Ruskem. Musím však zdůraznit, že podle mě je pro NATO životně důležitá také kompatibilita s evropským bezpečnostním projektem. Afghánistán, zdá se, dal Alianci dostatečný impuls a já s potěšením konstatuji, že Rusko souhlasilo s tím, že se zapojí do úsilí NATO v Afghánistánu. Doufám, že komplexní problém Afghánistánu nebude z hlediska budoucí efektivity Aliance představovat jeden z důvodů k obavám.
Vítám také to, že Evropská unie učinila z protiraketové technologie diskusní téma. Myslím, že musíme na úrovni EU o účelnosti tohoto protiraketového štítu diskutovat.
Reinhard Bütikofer
Paní předsedající, baronko Ashtonová, summit NATO v Lisabonu je velmi důležitý pro EU i pro Parlament, protože v budoucnu můžeme úspěšně zvládnout evropskou bezpečnost, pouze pokud se na ní budou podílet NATO, EU a jiné organizace, např. Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE), a pokud tyto organizace budou účelně spolupracovat. Doposud se však výsledky summitu v Lisabonu v podstatě přikrášlovaly. S trochou ironie bych chtěl říci, že ačkoliv má NATO novou strategii, stále neví, kam vlastně chce směřovat. Přehnané představy o NATO jako světovém policejním sboru byly opuštěny, což určitě představuje jistý pokrok. Postup NATO je skromnější, ale věci bohužel ještě nejsou dost jasné.
Dovolte mi to ukázat na několika příkladech.
1. Prvním příkladem jsou výdaje na zbrojení. Členské státy Evropské unie chtějí snížit své výdaje na zbrojení prostřednictvím stálé, strukturované spolupráce, na druhou stranu NATO podepisuje bianco šeky na raketovou obranu. Generální tajemník říká, že jde o 200 milionů EUR, ale všichni odborníci mají za to, že protiraketový systém bude spíše stát mezi 40 a 70 miliardami EUR, a ani nevíme, jak bude řízen.
2. Druhým příkladem je jaderné odzbrojení. Vize světa bez jaderných zbraní, kterou prezident Obama představil v Praze, byla působivá a my jsme ji přivítali. Evropa však nebyla nadále zajedno už na konferenci ke smlouvě o nešíření jaderných zbraní, ale NATO se drží svého jaderného odstrašujícího arsenálu jako slepec pouliční lampy. Zejména někdejší světové velmoci zřejmě považují své jaderné zbraně za mnohem atraktivnější než ambiciózní evropskou politiku pro jaderné odzbrojení.
3. Třetím příkladem jsou práce pro mír a civilní řešení konfliktů. Evropská unie na tomto poli mnohého dosáhla. Pak zčistajasna přijde NATO a chce se rovněž zapojit. Další věc, o níž NATO příště projeví zájem, bude rozvojová politika.
NATO bohužel, pokud jde o bezpečnostní politiku, trpí rozštěpenou osobností. Skončeme s touto rozštěpeností. Zajistěme, aby byla do roka vypracována bíla kniha, která jasně stanoví, jakou bezpečnostní politiku v Evropě chceme.
Charles Tannock
jménem skupiny ECR. - Paní předsedající, NATO zůstává základním prvkem evropské kolektivní bezpečnosti, stejně jako jím zůstává spojení s Amerikou, které NATO tvoří. Na lisabonském summitu NATO pro svou novou strategickou koncepci nově definovalo své místo v srdci euro-atlantické bezpečnostní struktury.
Díky funkci místopředsedy delegace tohoto Parlamentu na parlamentním shromáždění NATO jsem dospěl k tomu, že jsem více než kdy dříve přesvědčen o hodnotě NATO a spolupráce EU s ním. Jsem pln obdivu pro práci jednotek mise NATO ISAF v Afghánistánu, ale mrzí mě nedostatečná účast některých našich spojenců, kteří mají restriktivní výhrady stran vojenského angažování, za situace, kdy by porážka či předčasný zbabělý ústup NATO měly nedohledné následky pro bezpečnost Západu a pro trvalý mír v tomto regionu - a především by vedly k destabilizaci Pákistánu. Dokonce i v období úspor, kdy mnohé členské státy provádějí ve svých rozpočtech na obranu škrty, musí vítězství v Afghánistánu zůstat naší prioritou.
Nedávno jsem také navštívil Kosovo, kde jsem na vlastní oči viděl cennou práci, kterou odvádějí jednotky NATO v rámci mise KFOR. Operace NATO "Ocean Shield" k boji s piráty u pobřeží Somálska funguje dobře, ačkoliv hrozí nebezpečí, že představuje zdvojení větší mise Atalanta v rámci společné evropské zahraniční a bezpečnostní politiky. Vítám koordinaci mezi těmito dvěma operacemi.
Podporuji také to, aby se NATO jednoho dne rozšířilo o Gruzii a Ukrajinu. Studená válka skončila a stále více jsme vystaveni asymetrickým a celosvětovým hrozbám. Vítám nový přístup, kdy NATO sleduje širší souvislosti - od počítačové bezpečnosti po hrozby, které přináší změna klimatu a potravinová bezpečnost, ale důvody pro existenci NATO jsou dnes stejně silné jako v době, kdy byla tato organizace před 61 založena.
Marisa Matias
jménem skupiny GUE/NGL. - (PT) Paní předsedající, summit NATO se konal v Lisabonu, a proto bych chtěla pronést pár slov o tom, co se v mé zemi v souvislosti s tímto summitem dělo.
Portugalské úřady odepřely od země přístup evropským občanům, a to z jediného důvodu: Tito občané u sebe měli psané materiály, jejichž obsah byl vůči Alianci kritický. O těchto událostech lze přinejmenším říci tolik, že to, co se stalo v Portugalsku, bylo zavedení stavu svévole, zásah skutečné myšlenkové policie. Jednalo se o natolik zvláštní stav, že to přimělo portugalskou vládu k tomu, aby utratila pět milionů eur za vybavení pro zásahy při nepokojích, přičemž toto zařízení do doby konání summitu ani nedorazilo. Takové jsou priority vlády, která čelí obrovské sociální krizi.
V Evropě, o níž sníme, je svoboda projevu základní hodnotou. Evropa, o níž sníme, se nesklání před vojenskými organizacemi, jež píší dějiny krví.
Výsledkem summitu NATO je ospravedlnění vojenské intervence Aliance kdekoliv na světě. Výsledkem summitu je také to, že se Evropská unie podřídila vojenské strategii a zájmům Severní Ameriky. Zatřetí, summit konsolidoval militarizaci přístupu ke zdrojům energie. A konečně: vojenská obrana ustavila model rozvoje, který vede k ekologické nerovnováze a sociální krizi.
Proto bych, paní předsedající, chtěla říci, že jsme tímto summitem ztratili demokracii, ztratili svobodu a prohráli jsme, aby někteří mohli vítězit válkou.
David Campbell Bannerman
jménem skupiny EFD. - Paní předsedající, děkuji vám, že jste použila mé plné jméno. Domnívám se, že bychom měli mít radost z toho, že summit NATO v Lisabonu posílil ochranu našeho míru a demokracie, a to v přímém protikladu k Lisabonské smlouvě, která už dociluje přesného opaku. NATO nicméně ohrožují drastické škrty, kterým evropské ozbrojené síly čelí.
Jedná se o škrty velmi nebezpečné. Je neodpustitelné, že vláda Spojeného království snižuje výdaje pod 2% základ, který má každý členský stát NATO dodržovat. Jedná se navíc o falešné úspory, protože výdaje na obranu s sebou přinášejí kvalitní pracovní místa. Dnes je ze služby vyřazován britský letoun Harrier. Tento měsíc jsme navíc předčasně přišli o letadlovou loď HMS Ark Royal a s ní i o 6 000 oddaných členů personálu.
Nelze očekávat, že USA ponesou tuto tíhu a my budeme přispívat stále méně. Nedělejme si iluze, že Američané nemohou z NATO vystoupit, před čímž varoval vysoce postavený britský generál Dannatt, a nechat nás napospas osmělenému ruskému medvědovi, jenž je vždy připraven kyberneticky napadnout Estonsko a systematicky sondovat britskou obranu na moři a ve vzduchu, a dávat tak zneklidňujícím způsobem zaznít ozvěnám studené války.
Andreas Mölzer
(DE) Paní předsedající, byl zmíněn historický průlom na summitu NATO. Ačkoliv byl spor mezi Německem a Francií stran jaderného odzbrojení urovnán, skutečnost je taková, že se v budoucnu bez jaderných zbraní neobejdeme. To by totiž umožnilo Teheránu či Pchjongjangu státy NATO vydírat. Svět bez jaderných zbraní, či dokonce bez diktátorských režimů zůstane iluzí, pokud některé státy jsou brány vážně, až když rozšíří řady potenciálních či skutečných jaderných mocností.
Je také politováníhodné, že se účastníci summitu dokázali vyhnout tématu, co se stane na Blízkém východě po plánovaném odchodu amerických sil z Iráku, což je pro Spojené státy nepříjemné téma. Často citovaný obrat ruské zahraniční politiky se při bližším pohledu ukázal být jen šikovným taktickým tahem. Pokud jde o terorismus a kybernetický boj, šlo spíše o deklarace záměrů než o skutečné koncepce. Podle mě měl summit NATO k průlomu velmi daleko.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Paní předsedající, nová strategická koncepce Severoatlantické aliance (NATO), která spatřila světlo světa v Lisabonu, byla ustavena s cílem snažit se reagovat a přizpůsobit, jednak novým souvislostem, jinými slovy skutečnosti, že zmizel systém bloků a skončila studená válka, a jednak s cílem přizpůsobit se nové struktuře hrozeb, a zejména globalizaci a skutečnosti, že naše armády nečelí jasným nepřátelům a naši nepřátelé nemají armády.
Na základě této nové strategické koncepce mě při zohlednění článku 5 Washingtonské smlouvy týkající se vzájemné pomoci zajímají tři aspekty.
Zaprvé, jak utvářet tuto strategickou alianci s Evropou: Baronko Ashtonová, chtěl bych se vás zeptat, zda si myslíte, že Turecko by se mělo co nejvíce účastnit na opatřeních a rozvoji společné zahraniční a bezpečnostní politiky.
Zadruhé, pokud jde o ratifikaci smlouvy START Kongresem Spojených států amerických, domníváte se, že na tuto novou strategickou koncepci bude mít vliv, pokud k ratifikaci nedojde?
Konečně, co si myslíte o protiraketovém štítu? Domníváte se, že tento návrh představuje určitým způsobem rezignaci na cíl omezení jaderných arsenálů? Zdá se, že názory členských států na tuto věc se různí.
Roberto Gualtieri
(IT) Paní předsedající, baronko Ashtonová, dámy a pánové, nová strategická koncepce připravená NATO obsahuje důležité pozitivní změny, které mají sloužit k tomu, aby se dostálo výzvám 21. století způsobem slučitelným s hodnotami Severoatlantického paktu.
Zvláště vítáme oživení strategického partnerství s Ruskem, explicitní formulaci cíle v podobě světa bez jaderných zbraní, uznání významu silnější evropské obrany, opětovné potvrzení zásady kolektivní obrany a zároveň prohlášení, že NATO nepovažuje žádnou zemi za svého nepřítele.
Existují však stále problémy a rozpory, které tato koncepce, jež zdaleka není nová, nikterak neřeší. Zaprvé, chybí jasný a jednoznačný závazek k odstranění taktických jaderných zbraní, které jsou v Evropě stále rozmístěny, ačkoliv, strategicky vzato, představují anachronismus a ekonomicky jsou čím dál tím méně udržitelné. Zadruhé, úloha Evropské unie ve strategické koncepci je stále nedostatečná a hrozí, že plánované kapacity k civilnímu řešení krizí budou zbytečně zdvojovat kapacity Evropské unie.
Jsme si vědomi politických problémů, které bráni účelnější spolupráci EU a NATO, toto však nemůže být na překážku rozvoji takové operační perspektivy, doplňkovosti a součinnosti, která bude odpovídat našim ambicím. Vrtulníky, lékařská pomoc a výbušniny představují významný pokrok, ale nestačí: Potřebujeme vizi a aktivní závazek a vyzýváme vás, baronko Ashtonová, abyste obojí silně a jasně vytvořila.
Kristiina Ojuland
Paní předsedající, Anders Fogh Rasmussen, generální tajemník NATO, prohlásil, že summit rady NATO-Rusko, který se uskutečnil v Lisabonu, dal historický impuls ke zlepšení vztahů mezi NATO a Ruskem, což velmi vítám.
Ačkoliv se hlavy států a vlád rady NATO-Rusko shodly na společném hodnocení hrozby balistických raket a rozhodly se obnovit spolupráci na protiraketové obraně, prezident Medveděv po summitu oznámil, že se Rusko zúčastní plánovaného systému protiraketové obrany pouze jako rovnoprávný a plnohodnotný partner, který bude zapojen do výměny informací a řešení všech problémů.
Chtěla bych podotknout, že rovnoprávní partneři se musí rovným dílem dělit také o povinnosti. V definici bezpečnosti existují mezi NATO a Ruskem některé významné rozdíly. Zatímco Rusko vnímá klasické vojenské bezpečnostní hrozby, NATO jako bezpečnostní hrozbu naopak zdůrazňuje chybějící demokracii a porušování lidských práv. Aby se Rusko mohlo intenzivněji zapojit do společných projektů v rámci NATO, očekávala bych od něj prosazování demokracie, lidských práv, občanských svobod a právního státu ve všech ohledech. Aby partnerství bylo rovnoprávné, musí být NATO a Rusko ve věci těchto důležitých témat na stejné úrovni.
Franziska Katharina Brantner
Paní předsedající, ráda bych zde baronku Ashtonovou přivítala. Poslouchali jsme její poznámky k jiným tématům a mám za to, že mezi nimi existují silné souvislosti. Možná se bude zdát zvláštní, když teď budu velmi konkrétní, ale chtěla bych zmínit další rozvoj společné bezpečnostní a obranné politiky v rámci obecné spolupráce s NATO. Domnívám se, že opravdu potřebujeme externí přezkum toho, co se doposud stalo.
Ve věci lidských práv jste zmínila, že nastal čas provést inventuru a jít dál. Myslím, že u misí, které doposud proběhly, musíme udělat přesně totéž. Domnívám se, že máte šanci začít znovu. Můžete se ohlédnout do minulosti a nechat provést externí posudek a přezkum s cílem lépe definovat, jaké jsou naše skutečné priority a jaké kapacity potřebujeme. Ráda bych zmínila jen to, že máme základní cíle pro rok 2010, ale nyní jsme na konci roku 2010 a k jejich dosažení máme daleko, a to i v civilní oblasti. Otázka zní, jak bychom se měli posunout dále, a myslím, že by bylo dobré mít v této věci nějaký výhled.
Zadruhé, opravdu naléhavě vás vyzývám k využití funkce pro součinnost, která doufám vznikne v rámci ustavování Evropské služby pro vnější činnost, tak aby v rámci vaší služby došlo k posílení civilních řídících kapacit. Neměli jsme příležitost vytvářet nové funkce, ale měli bychom je alespoň využít k posílení této oblasti.
Má poslední, velmi stručná poznámka se týká toho, že se v současné době diskutuje o reakci na krizi a reakci na národní pohromy. Domnívám se, že v tomto směru musíme být opatrní, abychom udrželi neutralitu humanitárních opatření EU, i když je to v krizových oblastech někdy obtížné. Myslím, že se jedná o důležité téma.
Konrad Szymański
(PL) Paní předsedající, pozice NATO je po lisabonském summitu skutečně silnější. Článek 5 byl oživen a nevylučuje schopnost obrany proti balistickému útoku. Ustanovení nové strategie je třeba nyní uvést do praxe. Plán opatření pro transatlantickou protiraketovou architekturu by měl být dokončen nejpozději do poloviny roku 2011. Plán by měl být podpořien také penězi, a to i penězi evropských partnerů v NATO. Skutečnost, že Rusko podepsalo novou smlouvu START, nesmí vést k omezení výstavby protiraketové struktury NATO. Spolupráce s Ruskem v této oblasti nesmí vést k oslabení obrany Střední Evropy.
Ilda Figueiredo
(PT) Jak bylo uvedeno v závěru summitu NATO, který se konal v Lisabonu, NATO se ukazuje být skutečnou vojenskou aliancí, jadernou vojenskou aliancí, která je rozhodnuta rychle a rozsáhle intervenovat v kterékoliv části světa, kdykoliv a pod jakoukoliv záminkou, přičemž tvrdí, že má jednotný a silný soubor politických a vojenských kapacit, jež je sto poradit si s každým typem krize, a to před vlastními konflikty, v jejich průběhu i po nich.
Znepokojivou celosvětovou hrozbou je, že NATO uvádí, že jej ovlivňuje politický a bezpečnostní vývoj za vlastními hranicemi a že tento vývoj může samo ovlivnit, a že se tedy bude aktivně zasazovat o zlepšení mezinárodní bezpečnosti prostřednictvím partnerství s příslušnými zeměmi a dalšími mezinárodními organizacemi. Jedná se o výrok, který odkrývá dva cíle: na jedné straně cíl prosadit se jako svého druhu centrum, z něhož se paprskovitě rozbíhají vztahy závislosti, které umožňují být přítomen, vyvíjet nátlak a zasahovat prostřednictvím svých sil na celém světě. Na druhé straně je to cíl posílit cestu intervencionismu a spojení mezinárodní bezpečnosti a vnitřní bezpečnosti států, což má za cíl destrukci mezinárodního práva, přímou urážku úlohy Organizace spojených národů, pokud jde o její přístup k mezinárodním bezpečnostním problémům.
Pod vedením jedné z velmocí, Spojených států, usiluje NATO také o posílení svého evropského pilíře, Evropské unie, která je považována za jediného a klíčového partnera NATO. NATO tedy opustilo Lisabon větší, silnější, nebezpečnější a kradmější; hrozba je však značná a reakcí portugalského lidu bylo více než 30 000 lidí v ulicích Lisabonu, kteří proti této organizaci, která je pokládána za tak zásadní pro obranu míru, bojovali a kteří požadovali její rozpuštění.
Jaroslav Paška
- (SK) Paní předsedající, ačkoliv se na jednání zástupců členských zemí NATO v Lisabonu řešilo více vážných témat z oblasti bezpečnostních rizik současného světa, některé závěry a rozhodnutí svým významem v současném politickém světě přeci jen zanechají výraznější stopu.
Opatrný nový pokus o spolupráci mezi NATO a Ruskem při budování protiraketové obrany v Evropě představuje změnu v bezpečnostní politice, která naznačuje, že jak USA, tak Evropa mohou v Rusku najít nového a silného partnera, jenž si možná také uvědomuje, že největší hrozbou pro poklidný a důstojný život civilizované demokratické společnosti se staly teroristické skupiny a militantní režimy opírající se o extremistické ideologie.
Vážená paní vysoká představitelko Ashtonová, bylo by dobré, pokud bychom dokázali slova prezidenta Obamy, který řekl, že vidí v Rusku partnera, a ne nepřítele, promítnout do nového impulzu na poli hospodářské spolupráce. V době, kdy evropský průmysl zápasí s problémy nedostatečného odbytu pro své produkty, by mohl otevřený a solventní tržní prostor v Ruské federaci nabídnout příležitosti, které by oběma partnerům, Rusku i Evropě, pomohly s jejich vnitřními hospodářskými problémy.
Michael Gahler
(DE) Paní předsedající, jaké budou povinnosti EU v oblasti bezpečnosti a obrany v souvislosti s novou strategickou koncepcí, kterou představilo NATO? Evropští ministři obrany se dotkli bolavého místa. EU nemá odpovídající schopnost či kapacity. Finanční krize a rozpočtová omezení ale zvyšují tlak na soustředění vojenských kapacit v rámci EU a NATO. To, co je nyní zapotřebí, popisují pojmy "sdílení" a "sdružování". Jakmile členské státy prozkoumají, co je možné, musí se do centra společného budování kapacit dostat Evropská obranná agentura. Komise navíc musí rozšířit svou spolupráci s Evropskou obrannou agenturou tak, aby tato zahrnovala také výzkum a rozvojové projekty financované EU. Souhlasíte se mnou?
Neměl jsem k dispozici čas, abych promluvil k předchozímu tématu, a proto bych měl jednu otázku k tématu podpory demokracie. Chtěl bych se od vás dozvědět, kolik peněz se skutečně utratilo na nástroj pro demokracii a lidská práva bez souhlasu vlád příslušných zemí.
Chci říci také něco k volebním pozorovatelům. V této oblasti jsme nedůslední, a někdy dokonce zbabělí. Část Komise a některé členské státy tlačily na uskutečnění pozorovací mise v souvislosti s volbami v Etiopii a zpráva vedoucího mise nemohla být v Addis Abebě představena a posléze to bylo v Bruselu zcela ututláno. Zajímalo by mě toto: Proč veřejně neprotestujete? Nyní máte šanci se k tomuto tématu vyjádřit.
Ioan Mircea Paşcu
Paní předsedající, nová strategická koncepce i prohlášení ze summitu skutečně hlasitě a jasně uznávají, že EU je významným, a proto nepostradatelným partnerem Aliance. Aktuální mezinárodní výzvy, před nimiž NATO a EU stojí, současná přítomnost obou těchto organizací v řadě působišť, a navíc i skutečnost, že se jejich role stále více doplňují, vyžadují, aby vztahy mezi těmito dvěma organizacemi byly posíleny.
V tomto ohledu a při zohlednění nezbytné spolupráce v jednotlivých působištích a - nevyhnutelné - revize dohod Berlín Plus očekávají obě organizace z rozhovorů mezi místopředsedkyní Komise / vysokou představitelkou a generálním tajemníkem Aliance v souladu s jejich mandáty konkrétnější výsledky a v tomto směru nadešel čas, kdy je třeba uplatnit představivost a najít vhodný politický kompromis, který umožní dostat se ze současného mrtvého bodu a dovolí oběma organizacím naplnit potenciál spolupráce, který skutečně mají.
Willy Meyer
(ES) Paní předsedající, paní baronko Ashtonová, jste si jistě dobře vědoma toho, že má parlamentní skupina je proti existenci Severoatlantické aliance (NATO).
Má skupina je proti její existenci, mimo jiné proto, že nepodporujeme to, aby jakýkoliv stát - či skupina států, např. vojenská aliance NATO - měl možnost použít síly bez zvláštního mandátu Rady bezpečnosti Organizace spojených národů.
Na summitu ve Washingtonu v roce 1999 NATO v rámci své strategické koncepce schválilo možnost užití síly bez mandátu Rady bezpečnosti. Jedná se o krok zpátky a frontální útok na systém mezinárodního práva, který se po dvou světových válkách tak obtížně budoval.
S touto filozofií proto nesouhlasíme. Nesdílíme ji ani s NATO ani s jiným státem, který by si nárokoval právo na užití síly bez tohoto výslovného mandátu.
Je zde navíc i přímý dopad na někdejší civilní reakce na problémy, které vytvářejí nejistotu: organizovaný zločin, terorismus atd. Nikdy se nejednalo o záležitosti, na něž by bylo třeba reagovat vojensky, ale spíše civilně prostřednictvím mezinárodní policejní sféry a sféry soudní. Nemáme proto za to, že se má na tyto záležitosti reagovat vojensky a ohrožovat přitom přírodní zdroje a riskovat nekontrolovanou masovou migraci. Nejedná se o záležitosti, které by vyžadovaly vojenskou reakci.
Nečastějšími příčinami smrti jsou na světě hlad a chudoba - jedná se o nejstrašnější zbraň hromadného ničení - a vojenská moc jako NATO s nimi bojovat nedokáže.
Jacek Saryusz-Wolski
Paní předsedající, otázka stojí tak, zda jsme s výsledkem z Lisabonu spokojeni, a má odpověď je velmi rozpačitá. Není dostačující, ale směr je správný. Dalo se čekat více? Myslím, že ano, ale při srovnání se situací před dvěma, třemi či čtyřmi lety jsme na tom nyní mnohem lépe.
Jistě, ve vztahu mezi oběma organizacemi existuje nevyužitý potenciál, avšak více se mluví, než dělá, a my potřebujeme více činů než slov. V tuto chvíli se hodně hovoří o sbližování, jedná se však o prohlášení spíše než o konkrétní kroky.
Zároveň se obě organizace navzájem čím dál tím více doplňují. Unie má určité odborné zázemí a určité kapacity. Specializuje se na měkkou sílu. NATO se zaměřuje spíše na sílu tvrdou, na sílu vojenskou, nicméně obě strany se vyvíjejí. Od dob Saint-Malo ušla EU obrovský kus cesty a potvrdila svou úlohu v oblasti bezpečnosti a obrany, na druhou stranu NATO zase uznalo, že musí rozšířit svou čistě vojenskou oblast působnosti o nesilový rozměr, a už přijalo příslušná rozhodnutí. Jedna organizace se tedy přibližuje druhé, a roste tak prostor pro vzájemné doplňování. Proč jej nevyužít?
Skutečný kámen úrazu představuje vztah Turecka a Kypru a nevyřešený kyperský problém. Úkolem Unie je ujmout se vedení, přicházet s iniciativami, navrhnout NATO prostředky užší spolupráce, přejít od slov k činům a pro mě je příklad nedávného dopisu ministrů zahraničí Polska, Německa a Francie, na který paní Ashtonová zareagovala, dobrým začátkem a krokem správným směrem.
Tedy bližší spolupráce mezi EU a NATO na základě politické vůle na obou stranách a posílení společné bezpečnostní a obranné politiky, svou úlohu však musí sehrát také hlavní města NATO a členských států EU, zde je třeba v tomto směru ještě zapracovat.
Ana Gomes
(PT) Paní předsedající, obsah strategické koncepce NATO, k jejímuž přijetí došlo v Lisabonu, není, pokud jde o doktrínu jaderného odstrašování, nikterak nový, je starý. Aliance se rozhodla ponechat si jaderné zbraně jako krajní prostředky odstrašování. Ironické je, že je to v rozporu s voláním prezidenta Obamy po světě bez jaderných zbraní a s odzbrojením slíbeným na poslední konferenci k revizi smlouvy o nešíření jaderných zbraní.
Aliance by měla jít příkladem, ale toto od šíření jaderných zbraní neodradí - bohužel jej to naopak podnítí. V době finanční krize to navíc váže prostředky, které potřebujeme na jiné hrozby, jimž čelíme. Lze snad jadernými bombami bojovat s neadresným a anonymním terorismem, s pirátstvím v Indickém oceánu či s organizovaným zločinem, počítačovými či chemickými a biologickými útoky?
Rada Evropské unie vydala tento týden prohlášení o potřebě zintenzivnit naše úsilí zaměřené proti šíření jaderných zbraní. Paní Ashtonová, jaké jsou vaše plány stran použití této karty v rámci NATO, kde je 21 z 28 spojenců zároveň i členy EU? A co můžete říct dvěma jaderným velmocím, které jsou členy Evropské unie a které v souvislosti s touto pro celé lidstvo existenciální otázkou nejvíce vzdorovaly pokusům strategické rady NATO o změnu?
Takis Hadjigeorgiou
(EL) Paní předsedající, baronko Ashtonová, domnívám se, že žijeme v absurdním světě a že jste byla zvolena, abyste v něm hrála určitou úlohu, aby se iracionální absurdita utlumila. Jak všichni vědí, válka v Afghánistánu stála přes 300 miliard USD. Náklady na vymýcení chudoby v Afghánistánu se rovnají výdajům za pět dní války. Prostředky vydané na týdenní operace by vystačily na provoz šesti tisíc škol. Za tři sta miliard amerických dolarů by se dalo postavit dvě stě tisíc škol. Za stejnou částku by bylo možno postavit třicet tisíc nemocnic. Jen si to spočítejte a uvidíte. Mám na mysli nemocnice, z nichž jedna přijde na 10 milionů dolarů.
Potřebujeme více informací, abychom pochopili, že žijeme v absurdním světě? Pokud bychom tyto peníze rozdělili mezi všechny rodiny v Evropě, které žijí pod prahem chudoby, dostala by každá z nich dostatek peněz. Věřili byste tomu? Dvacet tisíc tři sta padesát pět eur pro dvacet sedm milionů rodin.
Kam tato absurdní cesta vede? Vede k NATO. Vyzývám tedy baronku Ashtonovou, které v rámci Evropské unie přísluší vedoucí funkce, aby sehrála úlohu katalyzátoru tak, aby byla tato organizace zrušena zevnitř.
Arnaud Danjean
(FR) Paní předsedající, baronko Ashtonová, sdílím váš názor na lisabonský summit, který přišel s novou strategickou koncepcí, která je celkově uspokojivá. Měli bychom ve vší poctivosti přesto uznat, že chudým příbuzným tohoto textu je vzhledem k potenciálu tohoto strategického partnerství vztah Evropské unie a -NATO. Tento vztah by měl být o poznání ambicióznější.
Správně jste zmínila úspěchy a pokrok v budování kapacit. Uvedla jste samozřejmě úspěchy v Afghánistánu, kde se nám v reálu daří dosahovat kompromisů. Je však neuspokojivé, že kromě jednoho jediného případu, Bosny, nemáme strukturovaný politický dialog s NATO. Všichni víme, že problémem je Turecko. Budeme se tímto problémem muset vážně - a samozřejmě pragmaticky - zabývat a doufám, že snahy, které spolu s generálním tajemníkem Rasmussenem vyvíjíte, přinesou ovoce.
Chtěl bych stručně říci, že problém zdvojení se často rozvíjí, aby se jeho prostřednictvím zdůraznily slabiny Evropské unie a omezily její snahy a ambice. Jedná se o pseudoproblém, protože v našich členských státech nemáme dvě armády, armádu NATO a armádu Evropské unie. V každé zemi existuje ozbrojená moc a je na této zemi, zda své jednotky postaví pod prapor NATO či pod prapor Evropské unie. Přestaňme strašit pojmem zdvojení.
Také bych se rád vyjádřil k doplňování: Je klíčové a musí se využívat inteligentně. Byl bych nerad, aby se z doplňování stala povinnost v tom smyslu, že se z Evropské unie vznikne jakýsi červený kříž ozbrojených sil NATO. Evropská unie si musí uchovat své vojenské kapacity, držet se svých vojenských ambicí a udržet si ambice v případě společné bezpečnostní a obranné politiky (SBOP), jak uvedl tripartitní francouzsko-německý a polský dopis.
Teresa Riera Madurell
(ES) Paní předsedající, lisabonský summit jistě posloužil k modernizaci Severoatlantické organizace (NATO) a k jejímu přizpůsobení novým bezpečnostním výzvám.
Musíme přivítat skutečnost, že tato nová strategická koncepce uvádí nové výzvy, např. terorismus, boj se šířením zbraní hromadného ničení, počítačovou obranu a energetickou bezpečnost.
Je třeba také uvítat to, že nová koncepce zdůrazňuje potřebu posílit strategický vztah mezi NATO a Evropskou unií. Je však třeba jasně určit rozdělení úloh tak, aby se dosáhlo účinnosti a aby v době krize nedocházelo ke zdvojování úsilí.
Lisabonská smlouva představovala ve věci společné bezpečnostní a obranné politiky krok vpřed, který je nyní třeba konsolidovat. Cíl je jasný: Evropská unie musí být schopna zmobilizovat nezbytnou civilní a vojenskou kapacitu, aby se mohla ujmout svých mezinárodních povinností, a společná bezpečnostní a obranná politika by měla významně přispět k atlantické bezpečnosti.
Není však jasné, jak bude tato spolupráce s Aliancí zorganizována tak, aby byla skutečně účelná. Mělo by tedy velký význam, baronko Ashtonová, pokud byste nám v tomto směru mohla sdělit více.
Krzysztof Lisek
(PL) Paní předsedající, paní Ashtonová, vlastně už zde dnes v rámci této rozpravy zazněla otázka, proč v Evropském parlamentu - orgánu EU - hovoříme o summitu NATO. Odpověď je nasnadě. Většina členských států Evropské unie je členy NATO, a Evropská unie tedy většinou znamená my a NATO většinou také znamená my.
Je tedy třeba poznamenat, že pro NATO byl rozvoj spolupráce mezi Evropskou unií a NATO jednou z důležitých záležitostí, o nichž se během summitu v Lisabonu diskutovalo. Rozhodnutí summitu NATO a také prohlášení, např. prezidenta Spojených států, potvrzují, že se NATO nebrání společné bezpečnostní a obranné politice, ale spíše se snaží najít způsob spolupráce prospěšný pro obě organizace. Musíme se proto také snažit spolupracovat a pracovat společně, a nikoliv se oddávat nesmyslnému soutěžení a nákladně zdvojovat struktury, zejména ne dnes v době finanční krize. Doufám, že rozhodnutí, která byla na summitu NATO učiněna, a dopis ministrů zahraničí Francie, Německa a Polska, který zde byl zmíněn, nás - Evropskou unii - přesvědčí, abychom začali vážně diskutovat o společné bezpečnostní a obranné politice.
Polsko - já jsem poslancem z Polska - vás bude v každém případě v této práci během svého předsednictví podporovat, paní Ashtonová. Musíme využít mechanismů a příležitostí, které nám dává Lisabonská smlouva. Pro nás je toto velkou výzvou. Nakonec bych rád řekl, že vítám prohlášení NATO o otevřenosti ke spolupráci s Ruskem, prohlášení, které také zdůrazňuje připravenost NATO otevřít se novým státům, jako např. Gruzii, a přijmout je.
Kyriakos Mavronikolas
Paní předsedající, Evropská unie je jedinečným a klíčovým partnerem NATO. Jak to vyjadřuje jeden z dokumentů nové strategické koncepce, v podpoře mezinárodního míru a bezpečnosti NATO a Evropská unie mohou a měly by hrát úlohy, které se budou vzájemně doplňovat a posilovat.
Aktivní a efektivní Evropská unie přispívá k celkové bezpečnosti euroatlantického prostoru. Proto by se měly posílením strategického partnerství v duchu plné vzájemné otevřenosti, transparentnosti, doplňkovosti a respektu k autonomii a institucionální integritě obou organizací vytvořit příhodnější podmínky.
Měli bychom také poukázat na skutečnost, že úzká spolupráce mezi EU a NATO je životně důležitá a měla by být rozvíjena, aniž by byla dotčena zásada autonomie v rozhodování. Dále by měla být náležitě zohledněna skutečnost, že některé z členských států EU disponují jadernými zbraněmi.
Ernst Strasser
(DE) Paní předsedající, baronko Ashtonová, dámy a pánové, summit NATO přinesl slušný pokrok. Je dobře, že zde o něm diskutujeme. Nové strategické prvky, jako např. civilní řešení krizí a počítačová obrana, představují kroky správným směrem. Zejména pro malé neutrální země jako Rakousko má posílení strategického partnerství mezi NATO a Evropskou unií rozhodující význam. Budování vojenské kapacity prostřednictvím rozšiřování součinnosti, omezování zdvojení a zlepšování spolupráce v oblasti zbrojení pomůže všem, zejména však malým členským státům.
Vykonat je třeba ještě poměrně mnoho práce, a zvláště v našem případě. Evropa si musí dát domácí úkol a zajistit, aby byl splněn. Iniciativa francouzského, německého a polského ministra zahraničí je krokem správným směrem. Ve střednědobém výhledu potřebujeme evropskou obrannou architekturu, která podpoří vojenskou spolupráci mezi členskými státy EU, která spojí civilní a vojenskou spolupráci mezi EU, OSN a NATO a která postupně vybuduje evropské obranné struktury. Naším cílem musí být stát se důležitým bezpečnostním partnerem ve světě. Na tom musíme pracovat.
Elena Băsescu
(RO) Paní předsedající, lisabonský summit narýsoval novou perspektivu pro bezpečnostní strategii Aliance. Prakticky to znamená, že byly dosaženy tři hlavní cíle: došlo k přijetí nové strategické koncepce, vznikl nový přístup k Afghánistánu, nemluvě o tom, že se nového impulsu dostalo vztahům s Ruskou federací.
Myslím, že nejdůležitějším výsledkem je začlenění protiraketového štítu do nové strategické koncepce. Rumunsko obhajovalo zřízení tohoto štítu od summitu v Bukurešti v roce 2008. Naznačuje to, že má země měla vhodnou vizi a že k zavedení tohoto obranného systému významně přispěje. Zároveň Rumunsko podporovalo politiku otevřených dveří namířenou především k posílení vztahů NATO s Gruzií a Ukrajinou.
Vítám také skutečnost, že NATO znovu potvrdilo strategický význam regionu Černé moře, vzhledem k významným bezpečnostním rizikům v této oblasti. Tato rizika se týkají především nevyřešených konfliktů v Podněstří a Gruzii. Mám pocit, že v tomto ohledu musí Aliance zůstat jednotná, pokud jde o oznámení Rusku. Ruská federace musí svá prohlášení o dobrých záměrech prokázat činy, protože má silnou povinnost vůči východní hranici Rumunska a NATO. Musím zdůraznit, že v důsledku politického prohlášení, které bylo přijato, učinilo NATO závazek ve věci územní celistvosti Moldavské republiky a Gruzie.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Paní předsedající, historický summit NATO v Lisabonu představuje z hlediska budoucnosti Aliance mezník. Dvacet osm spojenců učinilo významná rozhodnutí, přijalo novou obrannou doktrínu, položilo základy bližší spolupráci s Ruskem, vyjasnilo otázku protiraketové obrany, schválilo akční plán pro Afghánistán a potvrdilo důležitost spolupráce s Evropskou unií.
Takový je aspoň obecný a optimistický pohled. Neměli bychom však zapomínat, že tyto texty jsou, coby výsledek konsenzu, vyjádřením nejmenšího společného jmenovatele postojů a názorů. Všichni víme, že v prostředí světa po studené válce existují ve vnímání hrozeb rozdíly a různé stupně. Východoevropské země se jinak dívají na vztahy s Ruskem a Turecko jinak vnímá íránský jaderný program. Víme také, že Ankara vedla diplomatickou válku, aby zabránila jakékoliv zmínce o tomto tématu v lisabonském textu. Ankara také jinak přistupuje ke spolupráci ve věci společné bezpečnostní a obranné politiky, protože chce vyloučit spolupráci s jedním evropským partnerem a členem Unie. Vzhledem k tomu všemu je úloha společné bezpečnostní a obranné politiky ještě důležitější, samozřejmě v kontextu spolupráce EU/NATO.
Proto se domnívám, že Evropská unie musí plně využít nové příležitosti, které nám dám Lisabonská smlouva, tím, že si zachová nezávislé rozhodovací pravomoci. Musíme zvýšit viditelnost EU na mezinárodní scéně a posílit její mezinárodní přítomnost. Potřebujeme silnější Evropu, abychom mohli mít silnější Severoatlantickou alianci.
Marietta Giannakou
(EL) Paní předsedající, sdílím názor vysoké představitelky na lisabonský summit. Skutečně se jednalo o významný mezník a důležitou chvíli. Transatlantické vztahy jsou pro světovou bezpečnost a rozvoj klíčové, na druhou stranu však Evropská unie musí v oblastech, kde je to nutné, mít svůj vlastní hlas a své vlastní struktury. Tato spolupráce povede ke snížení nákladů, které zde bylo už zmíněno, a to jak na úrovni vybavení, tak pokud jde o civilní rozhodnutí, aniž by zároveň bylo nutné alianci NATO měnit a aniž by se k její změně otevírala cesta. Evropa musí mít svůj vlastní obranný systém a bezpečnostní systém a svůj vlastní hlas, protože jen tak bude schopna řešit problémy, jako je problém s Tureckem či jiné problémy se členy i nečleny NATO, kteří vůči Rusku uplatňují jiný přístup. Navíc se nedomnívám, že problém s Ruskem je problémem obtížným. Mám za to, že se jedná o záležitost, kterou je Evropa celkově schopna vyřešit stejně, jako tuto záležitost řeší Amerika. Možná, že je Evropa dokonce schopna ji vyřešit účelněji.
Tunne Kelam
Paní předsedající, rozšíření NATO lze vykládat jako jeden z mála opravdových úspěchů z doby po konci studené války. Nicméně rozšiřování ztratilo na energičnosti. NATO i nadále váhá, zda se otevřít Gruzii či Makedonii. Vojenské příspěvky se znepokojivě snížily. Jen velmi málo členů NATO plní kritérium 2 % výdajů na obranu a Aliance už více než deset let neuspořádala významná vojenská cvičení. Poslední takové velké cvičení, které dokázalo, že Spojené státy jsou schopny rychle přesunout jednotky do Evropy, se uskutečnilo před 17 lety. Je sice pravdou, že se Sovětský svaz rozpadl, důvěryhodnost a potenciál NATO však stále spočívá na vojenské moci Spojených států. Je životně důležité, aby vojenské orgány NATO byly i nadále dobře integrovány a aby vojenští velitelé z Ameriky a Evropy měli možnost spolu cvičit.
Pouze za podmínek výrazně užší a rozhodnější transatlantické spolupráce budou EU a NATO během příští dekády schopny postavit proti výzvám multilaterálního světa demokratický mezinárodní program.
Rád bych se také vyjádřil k závěrům rady NATO-Rusko. Vyzývá k modernizaci partnerství, které by mělo být založeno na vzájemné důvěře, transparentnosti a předvídatelnosti. Lze to vnímat jako vyjádření dobré vůle. Víme však, že ruská vojenská doktrína stále považuje rozšiřování NATO do sousedství Ruska za agresi a ospravedlňuje preventivní vojenské údery a výsadky na cizím území.
Velká vojenská cvičení, která se odehrála na podzim roku 2009 v severozápadním Rusku nedaleko území pobaltských států, byla přípravou invaze do těchto států jako protiútoku, zřejmě proti akcím NATO. Pozitivní je, že se pobaltským státům konečně podařilo dosáhnout vzniku pohotovostních plánů NATO na svou obranu, jak ukázaly také WikiLeaks.
Rusko vpadlo do Gruzie a prakticky anektovalo dvě z jejích autonomních oblastí. Nedávno byly v těchto odštěpeneckých subjektech rozmístěny ruské rakety a Rusko také nadále pokračuje v masivní špionáží ve všech západních zemích. Jsou-li tito špioni odhaleni, je to Západ, kdo cítí rozpaky, a ne Rusko, které svým špionům nepokrytě uděluje nejvyšší státní vyznamenání.
Ruské naléhání na rovnost ve vztahu s NATO a nějaký druh společného rozhodování je proto předčasné a nese s sebou riziko ruského veta ve věci rozhodnutí NATO a dalšího rozšiřování.
Katarína Neveďalová
- (SK) Paní předsedající, na lisabonském summitu NATO potvrdilo svou roli garanta bezpečnosti v euroatlantické oblasti a také uznalo, že čelí novým výzvám.
Nejlepší nástrojem k plnění této úlohy je široká síť strategických partnerství, ať už se státy či s mezinárodními organizacemi. NATO proto musí být připraveno vstoupit do politického dialogu s každým potenciálním partnerem, který sdílí naše společné úsilí o mír a bezpečné mezinárodní vztahy.
Podle mého názoru je klíčovým strategickým partnerstvím spolupráce s Ruskem, kde NATO potřebuje prohloubit praktickou spolupráci, aby bylo schopno čelit moderním hrozbám mezinárodního terorismu, pirátství, obchodování s lidmi a pašování drog. Aby mohlo plnit své poslání, potřebuje NATO dostatečné finanční, vojenské a lidské zdroje. Je však nezbytné, aby se tyto zdroje využívaly co nejúčinněji, a to hlavně k zajištění míru.
Ivo Vajgl
(SL) Paní předsedající, jsem velmi rád, že jsem dostal slovo před svým lucemburským kolegou panem Goerensem, protože v opačném případě by nevyznělo to základní, co chci říct, totiž že my, kteří jsme zde poslední půl hodinu hovořili, jsme zejména poslanci z jihovýchodní Evropy. To by mělo naznačit, že pro nás jsou bezpečnostní otázky, NATO a vztah NATO a Evropské unie o něco důležitější než pro jiné státy.
A přesně z tohoto důvodu bych chtěl říci, že ti, kdo se zúčastnili lisabonského summitu, nevyužili příležitost a nezaujali jasnější a zásadovější a rozhodnější postoje k přáním dvou zemí jihovýchodní Evropy, Makedonie a Bosny a Hercegoviny, posílit svou bezpečnost vstupem aspoň do jedné z organizací, EU či NATO.
Když se nám ve Slovinsku přibližovalo členství v těchto dvou organizacích, říkali jsme, že by stačilo členství i v jedné. NATO má příležitost napravit chyby, které udělala Evropská unie. Myslím, že bychom si toto měli uvědomit.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Paní předsedající, velmi vám děkuji za to, že jste mi dala možnost promluvit. Dnes diskutujeme o spolupráci mezi NATO a Unií. Paní Ashtonová nám zde podala pozitivní hodnocení, chtěl bych však říci, že se z mého pohledu jedná o hodnocení značně přehnané. Mí polští kolegové pan Saryusz-Wolski a pan Lisek už hovořili a chtěl bych říci, že s jejich hodnocením souhlasím.
Jedná se pouze o začátek, a to začátek velmi dlouhé cesty. V tomto směru chci upozornit na tři pragmatické aspekty, v nichž můžeme zaznamenat společný pokrok. První oblast se týká společného obranného plánování NATO a Evropské unie - zde je zřejmé, že lze učinit více. Druhá oblast by se měla týkat spolupráce mezi výzvědnými službami - zde lze také dosáhnout pokroku. Konečně třetí aspekt se týká fungování bojových skupin - je třeba si klást otázku, zda dnes poskytují přidanou hodnotu.
Charles Goerens
(FR) Paní předsedající, rád bych baronce Ashtonové položil otázku stran úlohy Evropy v oblasti obrany a také stran NATO.
Lisabonská smlouva umožňuje členským státům Evropské unie úžeji spolupracovat na poli obrany, tedy samozřejmě pokud si to přejí. Říká se tomu buď "strukturovaná spolupráce" či "posílená spolupráce", na názvu sotva zaleží.
Může mi baronka Ashtonová říci, zda už nějaká skupina zemí zvažuje spolupráci tohoto druhu, a pokud tomu tak je, můžete mi případně říci, jaká kritéria je třeba splnit, aby se bylo možné na této spolupráci podílet?
Catherine Ashton
místopředsedkyně Komise / vysoká představitelka Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku. - Paní předsedající, dovolte mi ještě jednou poděkovat všem, ktěří přispěli do této velmi rozsáhlé rozpravy. Dovolím si pokusit se vybrat některé klíčové myšlenky, které zde zazněly, a alespoň pro vás načít odpovědi na ně.
Nejprve je třeba říci, že se usilovně snažím najít ve vztahu mezi Evropskou unií a NATO cesty vpřed, nepodceňuji však politické problémy, které leží v samém srdci této otázky. Mým cílem je najít praktické a pragmatické způsoby, jak intenzivnější spolupráce může pomoci našim nasazeným lidem. Na lidi v poli, lidi, kteří jsou nasazeni, na ty myslím při přemýšlení nad tím, jak bychom spolu mohli spolupracovat, nejvíce. Činím tak však s vědomím toho, že Turecko má důležitou úlohu, a činím tak s vědomím, že zastupuji 27 členských států, a úzce spolupracuji s členskými státy, které uvedené problémy nejvíce zajímají a kterých se nejvíce dotýkají.
Postupujeme kupředu a snažíme se toho dosáhnout, jak nejrychleji jen můžeme. Nepodceňuji však související výzvy a zajímají mě nápady, jak bychom toho mohli docílit, a stále se jimi zabývám.
Ano, chceme se velmi pozorně zabývat také tím, co sami děláme, a zajistit, aby to, co děláme, doplňovalo, a nikoliv zdvojovalo práci druhých. Oblasti, v nichž pracujeme, jsou opravdu velmi komplementární. Už zde zazněl příklad operace "Ocean Shield" u pobřeží Somálska a naší činnosti v rámci operace Atalanta.
Poslanci, kteří tuto oblast navštívili, asi vědí, že se jedná o opravdu obrovskou mořskou plochu, kde je prostor pro doplňující se činnosti dostatečný, a riziko zdvojení velmi malé, a tyto služby spolu skutečně velmi dobře fungují. Velitel Howes, který operaci Atalanta v současnosti vede, hovořil s ministry obrany přesně v tomto smyslu, že skutečně existuje značná propojenost, co se týče komunikace, ale také nesmírné množství práce, kterou lze společně uspokojivě odvádět.
Pan Gahler měl několik poznámek, které nesouvisely s touto rozpravou, a ráda bych mu tedy navrhla, že když mi v těchto věcech napíše stručný dopis, ráda je s ním proberu, nechci však tento večer brát Parlamentu čas na věci, které se této rozpravy samotné netýkají.
Pokud jde o otázky protiraketové obrany, stalo se, pokud vím, to, že se během jednání o nové strategické koncepci NATO podařilo najít rovnováhu mezi tématem protiraketové obrany a postoji NATO v otázce jaderných zbraní. Je zřejmé, že si NATO bude chtít ponechat své prostředky jadernéhoodstrašování, a přitom sledovat cíl světa bez jaderných zbraní, který si stanovilo.
Takto dnes tedy postupujeme, ačkoliv se samozřejmě - přesně z těch důvodů, které byly v této sněmově velmi dobře pochopeny - neúčastníme všech aspektů NATO. Neúčastníme se například schůzek rady NATO-Rusko, a nemohu se tedy vyjádřit k tomu, co se na nich odehrálo, ale pouze, tak jako jsem to už udělala, k tématům, která z toho vzešla.
Pokud jde o smlouvu START, je třeba pokrok, k němuž ve věci demilitarizace mezi Spojenými státy a Ruskem došlo, přivítat a já věřím, že připraví půdu pro zlepšení koordinace s NATO, což je v každém případě cíl, který si stanovil generální tajemník Aliance.
Konečně, strukturovaná spolupráce, zda bude a co se v tomto směru dělá. Je skutečně na členských státech, aby přicházely s nápady. Jsou zde příklady, kdy členské státy jako Spojené království a Francie nebo Výmarský trojúhelník, od něhož jsem obdržela dopis, zkoumají způsoby, jak zlepšit spolupráci, částečně také prostřednictvím Evropské obranné agentury, kde existují příležitosti snažit se podle možností rozvíjet tyto součinnosti.
V tomto směru si od budoucnosti slibuji a očekávám více. V této věci očekávám více zvláště od nadcházejících předsednictví, zejména od toho polského, protože Polsko se chce na oblast obrany soustředit. Bohužel nemohu poskytnout váženému poslanci žádné příklady, které by naznačovaly, že je možno se zapojit, nicméně přesto doufám, že budeme svědky předkládání cílů, které rozšíří naše možnosti využívat ve stávající hospodářské krizi naše zdroje co nejúčelněji.
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Písemná prohlášení (článek 149)
Ágnes Hankiss
Na schůzi ministrů členských zemí NATO v říjnu 2008 prohlásil generál John Craddock, velitel ozbrojených sil NATO v Evropě, že vojenský zásah Ruska v Gruzii přiměl NATO k revizi základního předpokladu stran bezpečnosti svých členských států. Je toto prohlášení nyní, po lisabonském summitu, stále aktuální? Dohoda s Ruskem je účelný politický krok, který by mohl posloužit k posílení naší bezpečnosti. Nevyhnutelně s sebou však přináší závažné morální i strategické otázky. Hodlá NATO kvůli spolupráci rezignovat na to, aby zastupovalo a chránilo demokratické myšlenky, na nichž euroatlantická aliance stojí a které jsou v mnoha ohledech v příkrém rozporu s ruským pojetím demokracie?
Je možná zbytečné zde zvlášť připomínat zastrašování lidí a jejich šikanování a nejasné okolnosti úmrtí novinářů a právníků v Rusku. Je také těžké nepovažovat nedávnou nominaci zakladatele Wikileaks Juliana Assangeho Ruskem na Nobelovu cenu za mír za provokativní gesto. Sníží se šance zemí na vstup do NATO, nedá-li Rusko souhlas s jejich budoucím členstvím? Stojíme před otázkou, zda vedoucí představitelé NATO berou v potaz zranitelnost některých členských států Aliance a otevřené a nevyřešené problémy těchto států s Ruskem, které do dnešního dne přetrvávají. V každém případě je třeba přivítat historickou cestu budování míru a dohody. Musíme však jednoznačně uznat historickou odpovědnost NATO za to, jakou významnou mocnost v důsledku uzavřené dohody o programu na raketovou obranu legitimizuje, a za to, proti čemu se ostře postaví, zachovávajíc věrnost našim evropským hodnotám.
Nuno Teixeira
Summit NATO, který se konal v Lisabonu, znamenal konec strategické bezpečnostní koncepce, jež platila od dob studené války. Uplatňování této nové bezpečnostní strategie představuje posun od tradiční obrany členských zemí atlantické aliance ke koncepci celosvětové bezpečnosti pro 21. století.
Výzvy, které nová bezpečnostní koncepce zdůrazňuje, si žádají úzkou spolupráci s různými mezinárodními institucemi, vládními i nevládními, a posílení partnerství, zejména partnerství s Ruskem. Kromě zřízení politických kanálů došlo k přizpůsobení operačních otázek týkajících se kapacit a struktury samotné Aliance celosvětovým trendům. Je důležité vyzdvihnout skutečnost, že NATO přijalo pro Afghánistán plán předání mise s cílem, aby se afghánské úřady ujaly v otázce národní bezpečnosti vedení. Domnívám se, že tato nová strategická vize, která vytváří směry, z nichž by měly vycházet mezinárodní vztahy členských států, je nesmírně důležitá.
Niki Tzavela
písemně. - Poprvé od dob druhé světové války bylo Rusko pozváno, aby se připojilo k programu protiraketového štítu, což z hlediska Aliance nelze neoznačit za milník. Na reakci Ruska si ještě musíme počkat, rýsuje se však potenciál ke skutečnému partnerství se Spojenými státy, kdy by se obě země musely závazně zapojit a zasednout společně ke stolu. Tento projekt také vyžaduje významné financování ze strany Evropy, což tváří v tvář evropským škrtům v oblasti obrany nebude snadné.
Konečně, Afghánistán bude do budoucna pro NATO velkým politickým testem. Spojené státy jednaly rychle a ujistily Rusko, že rakety ve skutečnosti nebyly namířeny na něj. Pro Spojené státy bylo klíčové nepopudit Rusko a tím, že právě Rusko pozvaly k účasti na programu protiraketového štítu, dokázaly, že na ničem takovém nemají zájem. Dále byly Spojené státy natolik moudré, aby nezmínily Írán, respektive, abych to řekla přesně, daly na přání Turecka, které hrozilo tím, že vycouvá, pokud bude uveden jeho soused (Írán). Problémem je, že pouze 21 z 27 členských států EU je členy NATO, což představuje hrozbu budování společné evropské obrany.
