Európai stratégia a romakérdésben (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont az alábbiakról folyó vita:
a Jan Marinus Wiersma, Hannes Swoboda, Lévai Katalin, Adrian Severin és Jan Andersson által a PSE képviselőcsoport nevében előterjesztett szóbeli választ igénylő kérdés a Bizottsághoz az európai romastratégiáról (O-0081/2007/rev. 1 - B6-0389/2007)
a Mohácsi Viktória által az ALDE képviselőcsoport nevében előterjesztett szóbeli választ igénylő kérdés a Bizottsághoz az európai romastratégiáról - B6-0003/2008)
a Járóka Lívia által a PPE-DE képviselőcsoport nevében előterjesztett szóbeli választ igénylő kérdés a Bizottsághoz a romákkal foglalkozó Európai Közösségi Intézkedési Tervről - B6-0004/2008)
a Roberta Angelilli által az UEN képviselőcsoport nevében előterjesztett szóbeli választ igénylő kérdés a Bizottsághoz az európai romastratégiáról - B6-0005/2008)
Járóka Lívia
szerző. - (HU) Köszönöm, elnök úr. Tisztelt képviselőtársaim, tisztelt elnökség! Több dokumentum, köztük az Európai Parlament 2005-ös romahatározata, az Európai Bizottság 2004-es kutatása, az Európai Parlament Nőjogi Bizottságának roma nőkről szóló jelentése, valamint az EBESZ 2003-as akcióterve is egyaránt világosan fogalmaznak az európai romák tarthatatlan helyzetének megoldása tekintetében.
Mégis sem a tagállamok, sem pedig az európai intézmények nem léptek igazán előre a romák befogadásának elősegítésében, holott az európai munkaerőpiacnak és az európai társadalmaknak egyaránt érdeke Európa legnépesebb és leggyorsabban növekvő kisebbségének sikeres integrációja.
A Vladimir Spidla biztos úr által létrehozott magas szintű tanácsadói csoport tavaly decemberben bemutatott jelentésének ajánlása egy közösségi akcióterv létrehozására fontos lépés. Ennek az akciótervnek létre kell jönnie, ám a hatékony és azonnali intézkedések megtételéhez a Bizottság jóval erőteljesebb és hitelesebb elkötelezettsége szükséges. Ugyanez vonatkozik az Európai Parlamentre és a civilekre is a romákat érintő többi területen is.
A leghátrányosabb helyzetű csoportok közvetlen uniós forrásokból történő segítését az Európai Bizottságnak kell kezdeményeznie, finanszíroznia, ellenőriznie és keresztülvinnie a tagállamokkal. Az Európai Unió pénzügyi eszközeinek lehívása esetén lényegi és számon kérhető szempontként kell szerepeltetni az adott beruházás esélyegyenlőségi hatásait, azaz az uniós forrásokból finanszírozott fejlesztések esetén legyen kötelező a pályázónak esélyegyenlőségi helyzetelemzést és intézkedési tervet megvalósítania, illetve végrehajtania.
Amennyiben az intézkedési terv a különböző fejlesztési szektorok és az egyes régiók pályázatainak kötelező elemévé válna, az nagyban hozzájárulna a hátrányos helyzetű és leszakadó társadalmi csoportok esélyegyenlőségének biztosításához és előremozdításához.
Elengedhetetlen továbbá egy összeurópai krízistérkép létrehozása, amelynek alapján fel lehet mérni azokat a területeket az Európai Unióban, ahol a mélyszegénység és a társadalmi kirekesztés leginkább sújtja a roma és nem roma közösségeket, és amelyek mentén az Európai Bizottság a tagállamokat támogatva megkezdheti a deszegregációs munkát, melyet a kormányok különböző politikai elkötelezettségei folytán évtizedek óta halogatnak.
Fontos, hogy az oktatási, foglalkoztatási, esélyegyenlőségi, regionális és fejlesztési politikai portfóliók révén a kisebbségek integrációjáért és befogadásáért közvetve vagy közvetlenül felelős biztosok összehangolják tevékenységüket, és szakmai csoportként kialakulva, együttműködve a Parlamenttel és a civilekkel kidolgozzák a 2008-as akciótervet roma ügyekben, és ennek végrehajtása minél előbb kell, hogy megkezdődjék.
Amellett, hogy 2005-ben elfogadtunk már egy rezolúciót, aminek tulajdonképpen nagyon csekély hatását láthatjuk most, inkább fontosnak tartom, hogy meginduljon egy párbeszéd a pártok között is akár minél előbb a Bizottság és a civilek bevonásával.
És azt gondolom, hogy a 2008-as évben mindenképpen látnunk kellene az összes párt szervezésében romákkal kapcsolatos megmozdulásokat és elbeszélgetéseket. Fontosnak tartom és vállalom a Néppárt nevében, hogy ezt kezdeményezni fogom 2008 során. Köszönöm.
Roberta Angelilli
szerző. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, ma reggel elfogadták az EU gyermekjogi stratégiájáról szóló jelentést. Ennek egyik prioritása a szegénység és a diszkrimináció elleni fellépés. Ezen a ponton úgy döntöttünk, hogy külön bekezdést szánunk a roma gyermekeknek, akiket gyakran kirekesztenek az egészségügyi és szociális ellátásokból és az iskoláztatásból.
Jól ismert tény, hogy a roma gyermekek igen nagy százaléka nem jár iskolába, vagy csak alkalmilag látogatja azt. Sok roma gyermeket tulajdonképpen kényszerítenek, hogy speciális iskolákba, ha nem a fogyatékkal élők számára rendszeresített intézményekbe járjanak. A rendelkezésre álló adatok azt mutatják, hogy néhány tagállamban az iskolából való kimaradás a roma gyerekek esetében meghaladja a 60 %-ot. Egyértelmű, hogy azok a gyermekek, akik nem járnak iskolába, akik analfabéták, vagy akiknek az esetében az oktatás vagy szakképzés színvonala nem megfelelő, olyan gyermekek, akiknek nincs jövőjük, koldulásra vagy fekete munkára kényszerülnek. A sorsuk minden esetben megpecsételődött: rájuk még a legjobb forgatókönyv szerint is a szegénység és a társadalmi kirekesztés vár, míg a legrosszabb forgatókönyv szerint a szervezett bűnözés áldozataivá válnak.
Érdemes emlékezetünkben tartani, hogy a roma populáció nagyon fiatal, a romák mintegy 45 %-a 16 éven aluli; éppen ezért rendkívül hasznos és fontos lenne, hogy a Bizottság konkrét intézkedéseket határozzon meg a roma gyermekek számára, különösen az iskolából való lemorzsolódás elleni fellépésre, és a megfelelő, jó minőségű iskoláztatás elősegítésére vonatkozóan. Az oktatáshoz fűződő jog nélkül nincs garancia az egyenlő bánásmódra, és legfőképpen nincs jog a jövőre.
Jan Marinus Wiersma
szerző. - (NL) Elnök úr, mi is feltettünk kérdéseket a Bizottságnak, és azt gondolom, a biztos meg fogja válaszolni azokat. Ma este elsősorban az Európai Unió - az Európai Bizottság -romák problémáinak megoldására irányuló erőfeszítéseit vitatjuk meg, akiknek egy nagy csoportja néhány évvel ezelőtt, míg egy másik csoportja tavaly EU-polgárrá vált. Ezek a polgárok olyan körülmények között élnek, amelyek a legtöbb esetben elfogadhatatlanok. Örülünk, hogy az Európai Bizottságtól ebben a Házban ma választ kaphatunk.
Annak is örülünk, hogy az Európai Tanács a brüsszeli csúcstalálkozón figyelmet szentelt a romák helyzetének, és felkérte a Bizottságot, hogy konkrétabb javaslatokat terjesszen elő arról, hogy az Európai Unió maga mit tehet a nagy roma közösségekkel rendelkező tagállamok politikájának kiegészítésére azzal, hogy mi mit tehetünk koordináció és a legjobb gyakorlat cseréje tekintetében, illetve, hogy a rendelkezésre álló EU-erőforrások az alapokon keresztül ezekben az országokban hogyan vethetők be a romák helyzetének javítása érdekében.
Ezt különösen azért mondom, mert több ország csatlakozásakor - tavaly, de már 2004-ben is - azt mondtuk, "rendben van, gyertek be; az egyik dolog, amit közösen kell megoldanunk, az a romák problémája”. Én magam voltam Szlovákia előadója, és emlékszem a szlovák kormány különböző ígéreteire, de vannak kételyeim ezen ígéretek valóra váltásának hatékonyságával kapcsolatban. Ez változatlanul fontos pont.
Azt is elmondanánk, hogy a roma nem tekinthető tipikus nemzeti kisebbségnek, mint például a magyarok Szlovákiában, vagy az oroszok a Baltikum államaiban. Ők tipikus európai kisebbség, amelyre az érintett tagállamokkal együtt speciális európai politikát lehetne kidolgozni, az Európai Unió önálló felelősségével - amint ezt a brüsszeli Európai Tanács nyilatkozataiban el is ismerte.
Azt kérnénk különösen a Bizottságtól, hogy a Bizottságon belül gondoskodjon nagyobb koordinációról. Hogyan lehet az együttműködést javítani? Hogyan adhatunk valakinek - lehetőleg a biztosi rangban levők közül - központi felelősséget a roma politikáért? Talán meg kellene vizsgálnunk azt a lehetőséget is, hogy a romákat, mint egyfajta európai kisebbséget ismerjük el, hogy bizonyos mértékig megkerülhessük a tagállamok kisebbségpolitikájára jelenleg alkalmazandó szubszidiaritás elvét.
Végezetül, azt hiszem a szándékai mindenkinek jók, de jobb koordinációra és több intézkedésre van szükség.
Mohácsi Viktória
szerző. - (HU) Köszönöm szépen. Tisztelt elnök úr, tisztelt képviselőtársaim! Emlékeztetni szeretném önöket, hogy a romák integrációjának hiányára ez a Parlament már 1983-ban felhívta a figyelmet. 1994-ben szintén állásfoglalásban kérte a Bizottságot, a Tanácsot, valamint a tagállamok kormányait, hogy tegyenek meg mindent a romák társadalmi, gazdasági és politikai integrációja érdekében.
Mint emlékeznek, a 2005 áprilisában elfogadott parlamenti állásfoglalásban már mi kértük a Bizottságot, hogy fogadjon el cselekvési tervet, amely világos ajánlásokat tartalmaz a tagállamok és a tagjelölt országok számára a romák gazdasági, társadalmi és politikai integrációjával kapcsolatban.
Majd 2007 novemberében javaslatomra már európai szintű romastratégiaként került bele ismét a szabad mozgásról szóló parlamenti állásfoglalás szövegébe a romák társadalmi integrációjának ügye. Ekkor ismét kértük a Bizottságot, hogy haladéktalanul dolgozzon ki európai stratégiát a romák társadalmi beilleszkedésére, felhasználva az integrációs alapot és a strukturális alapokat.
Mindezenközben biztosan tudjuk, hogy a roma gyerekek az Unió legalább tíz tagállamában továbbra is szegregált osztályokban, szegregált intézményekben kénytelenek tanulni, és bevett gyakorlatként pedig indokolatlanul fogyatékossá minősítik őket, ezzel determinált életpályára állítva, örökre megbélyegezve bennünket, romákat.
Sajnos minden tagállamban pontosan tudható, hogy a romák melyik nyomortelepen, hol élnek szörnyű állapotok között. Sajnálattal közlöm, hogy azt is pontosan tudjuk, hogy a romák átlagos élettartama minden tagállamban 15 évvel alacsonyabb az uniós állampolgárok várható élettartamánál. Mondjuk el ismét, hogy a romák felülreprezentáltak a munkanélküliek körében minden egyes tagállamban.
Mindeközben sajnos már nem múlik el úgy hónap, hogy valamelyik tagállamban ne lenne rasszista indíttatású támadás a romákkal szemben. Híradásokból tudjuk - vagy nem különösebben értesülhettünk róla -, hogy 2008. január 4-én éjszaka a Róma Marconi negyedében található nyomortelepet rágyújtották az ott tartózkodó közel 250 romára, majd 3 nappal később szintén Olaszországban, Apriliában dobtak Molotov-koktélokat a helyi cigánytelepre, ezzel több száz embert téve ki a közvetlen életveszélynek. Mindkét esetben rasszista indítékok voltak a támadások hátterében.
Nem fér kétség hozzá, jogos a számonkérés, kell az állásfoglalási indítvány, kell az európai szintű stratégia, és kell, hogy minden tagállam készítsen akciótervet a romák integrálására. Senki sem kivétel, senki sem tehet úgy, mintha nem élnének romák a saját hazájában - akár elismerik őket, akár nem -, és az előbb elmondottak nem lennének igazak az Unió tagországaira, mindegyikre kivétel nélkül. Köszönöm.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, először is szeretnék köszönetet mondani Járóka asszonynak, Angelilli asszonynak, Wiersma úrnak és Mohácsi asszonynak e kérdések felvetéséért - amelyekkel kollégám, Vladimír Špidla nevében foglalkozom, mert ő jelenleg Kínában van -, és ezek lehetőséget adnak a számunkra, hogy ezt a rendkívül fontos témát megtárgyaljuk.
Az elmúlt év valóban megmutatta, hogy mind az Európai Unió szervei, mind a tagállamok maguk intenzívebbé tették erőfeszítéseiket annak érdekében, hogy a romák helyzetén tartósan javítsanak az Európai Unióban. Azt hallottuk, hogy ez szükséges és ezzel én egyetértek. E tekintetben néhány fontos lépést már megtettek. Ezek közé tartozik az Európai Parlament 2005. évi határozata az Egyenlő Esélyek Mindenki Számára Európai Évének bevezetéséről, a magas rangú szakértői csoportnak az etnikai kisebbségek integrációjával kapcsolatos munkája, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság munkája, valamint a közelmúltban a decemberi Európai Tanácsban elfogadott következtetések, amelyekre éppen most utaltak.
Azt kell mondanom, hogy a diszkrimináció nehéz kérdését, ahogyan azt a romák megtapasztalják, és a társadalomból és a munkaerőpiacról való kirekesztésüket nem fogadhatjuk el. Ezért szilárdan eltökéltek vagyunk amellett, hogy minden rendelkezésünkre álló eszközt felhasználjunk - legyen az a jogalkotás, a strukturális alapok vagy a tájékoztató és tudatosító kampányok - a jelenlegi helyzet javítása érdekében. Nyilvánvaló, hogy a foglalkoztatási és társadalompolitikai programokat és intézkedéseket nem használják fel kellő módon a romák társadalmi beilleszkedésének előmozdítására. Ezért minden erőfeszítésünket elsősorban arra koncentráljuk, hogy az ilyen intézkedésekhez való hozzáférést célirányos tervvel javítsuk. Magától értetődik, hogy egy ilyen jellegű tervet a tagállamok határozott és hosszú távú kötelezettségvállalására, valamint a közösségi instrumentumok és politikák hatékony felhasználására kell építeni.
Engedjék meg ezért, hogy röviden és konkrétan foglalkozzam kérdéseikkel, és bemutassam 2008-ra vonatkozó javaslatainkat: a Bizottság ezen a nyáron fogadja el iránymutatását a diszkrimináció elleni fellépés módosított stratégiájáról, mondhatni, az Egyenlő Esélyek Mindenki Számára Európai Évének utánkövető intézkedéseként. Az Európai Tanács 2007. decemberi következtetései szerint ezek az iránymutatások nagyrészt a romaproblémával és a magas szintű szakértői csoportnak az etnikai kisebbségek integrációjára irányuló ajánlásaival kapcsolatosak. Ezeket az iránymutatásokat egészíti ki a Bizottság szolgálatainak munkadokumentuma, amely elemzi az előrehaladást, és ezen intézkedések hatékonyságát a romák javára mind politikai, mind jogalkotási szinten, illetve a strukturális alapok programjainak tervezése során.
Ugyanakkor felajánljuk, hogy magas szintű roma fórumot szervezünk, amelynek célja, hogy a nemzeti kormányok és parlamentek, az Európai Parlament, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság, a Régiók Bizottsága képviselőit, a roma civil társadalom vezető személyiségeit és más fontos szereplőket egy asztalhoz ültetessen. Meg vagyunk győződve arról, hogy a romák jogai rangos és nyílt vitákban megerősíthetők, és az erőforrások sokkal célzottabb felhasználása is elérhető a javukra.
Az említett kezdeményezéseket kollégám, Vladimír Špidla munkatársai készítik elő, majd a romaproblémára összpontosítanak a diszkriminációmentesség, az Európai Szociális Alap, a foglalkoztatási és társadalmi integráció területein. Mivel a romák helyzete a Bizottság tevékenységi területei közül többet - például a regionális politikát, az oktatást, a közegészségügyet, az igazságszolgáltatást - érint, a romakérdésekkel foglalkozó ügynökségközi szakértői csoport, amely 2004-ben jött létre, biztosítja majd az információcserét. Végezetül, néhány héttel ezelőtt a Bizottság partnerségi keretmegállapodást kötött az Európai Roma Tájékoztatási Hivatallal, az ERIO-val. Ez a partnerség állandó és közvetlen kapcsolatot hoz létre az európai szervek és a roma civil társadalom között.
Ami pedig az egyebeket illeti, emlékezni kell arra, hogy a kultúrák közötti párbeszéd európai évének részeként - ami éppen csak megkezdődött - számos kezdeményezést valósítanak meg nemzeti és európai szinten. Ezek célja, hogy rámutassanak a kultúrák közötti párbeszéd fontosságára, és mindenekelőtt azokra az előnyökre, amelyeket e kulturális sokszínűség a társadalmunknak jelent, és ezzel az embereket még érzékenyebbé tegyék.
A Bizottság 2008 tavaszán közzéteszi a zöld könyvét az olyan diákokkal kapcsolatos oktatási kérdésekről, akik migránsi háttérrel rendelkeznek, vagy egy hátrányos helyzetű kisebbséghez tartoznak. Ez foglalkozik majd a romákat érintő főbb vonatkozásokkal is, például az iskolai szegregációval. Ennek a zöld könyvnek a téma széles körű megvitatását kell kiváltania, és ez talán egy európai szintű intézkedési tervhez is elvezet.
Hogy Mohácsi asszony kérdésére közvetlenül válaszoljak, hozzá kell tennem, hogy a Bizottság 2008-ban javaslatot szándékozik benyújtani az egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás területén túli alkalmazásáról szóló irányelvről, amint ezt már a munkaprogramunkban bejelentettük.
Jelenleg ezek az alapvető ügyek, amelyeket előkészítünk, és most érdeklődéssel várom a vitát, amelynek végén talán még néhány megjegyzést kell majd tennem.
Roberta Alma Anastase
a PPE-DE képviselőcsoportja nevében. - (RO) Azt hiszem, ennek a vitának a plenáris ülésen történő megszervezése rendkívül fontos, mivel mérleget kell vonni a roma lakossággal kapcsolatos európai intézkedésekről, és elemezni kell a módszereket az ilyen intézkedések hatékonyságának fokozása érdekében.
A közelmúlt számos eseménye bizonyította számunkra, hogy az európai politikák szintjén ezen a téren még mindig jelentős hiányosságok vannak, ezért a jelenlegi kihívások fényében aktualizálásra és alkalmazkodásra van szükség.
A kölcsönös tolerancia és az etnikai integráció az Európai Unió alapelvei, és a roma fontos közösség európai szinten, amelynek lényeges hatása van az Európai Unió számos tagállamának társadalmi, politikai és gazdasági életére egyaránt. Ezért elkerülhetetlen, hogy a romákat illetően európai szinten dolgozzunk ki átfogó jövőképet, a beilleszkedésükre összpontosítva, és a jogok és kötelezettségek közös alapját biztosítva.
Bár novemberben én már feltettem az Európai Bizottságnak egy kérdést ezzel kapcsolatban, és azt a választ kaptam, hogy a roma integrációt célzó új javaslatokat indítanak majd el, szeretném megkérni a Bizottságot, hogy tisztázza szándékait. Először is az érdekelne, hogy a Bizottság intézményi szempontból miként közelíti meg ezt a kérdést, hogy a romák védelmét és integrációját célzó európai intézkedések hatékony koordinálását és figyelemmel kísérését biztosítsa.
Ahogyan kollegáim rámutattak, az oktatás szerepe és azt mondanám, a toleranciára nevelés szerepe nem kevésbé fontos. Ez az oktatás valamennyi EU-polgár hasznára válna, ez a toleranciára nevelés lenne a romák integrációját, a velük folytatott párbeszédet és társadalmi kapcsolatokat ösztönző tényező az Európai Unióban. Ezek fejlesztése megkönnyítené a romák társadalmi beilleszkedését, másrészről korlátozná az ellenük megnyilvánuló stigmatizációt és diszkriminációt. Kérem tehát a Bizottságot, hogy tájékoztasson bennünket az ilyen programok létezéséről, azok megvalósításáról, és különösen arról, hogy figyelembe kívánja-e venni ezt a kérdést, amikor a romákkal kapcsolatban további európai politikákat dolgoz ki.
Köszönöm, és remélem, hogy e vita eredményeként erőteljes és kézzelfogható határozatok születnek az európai romapolitikák javítására.
Hannes Swoboda
a PSE képviselőcsoportja nevében. - (DE) Elnök úr, biztos asszony, köszönöm az ön válaszát, amely legalább néhány ponton félúton találkozott velünk. Meg kell értenie, hogy türelmetlenek vagyunk ezekkel a kérdésekkel kapcsolatban, mert a legutóbbi incidensek is rámutattak, hogy a probléma mennyire sürgető.
Először, ami a romafórumot illeti: részünkről helybenhagyva. Én ezt jó gondolatnak tartom, különösen, ha a romák maguk is részt vesznek benne. Fontos azonban, hogy gyorsan cselekedjünk, mert attól félek, most, hogy megszületik a javaslat, azt majd megvitatjuk, és jön a huzavona. Azt gondolom, hogy a romafórumot a lehető leggyorsabban, éspedig még az idén létre kell hozni. A Parlament ehhez minden bizonnyal segítséget nyújt.
Másodszor, természetesen az is fontos lenne, hogy bevonjuk a helyi hatóságokat is, mert a kormányok gyakran jó szándékúak és ígéreteket tesznek, de aztán a probléma a polgármesternél vagy a régióban valahol máshol landol, és ténylegesen senki sem foglalkozik vele.
Harmadszor, őszinte köszönet az ön ígéretéért, ami a munkahelyen kívüli egyenlő bánásmódra vonatkozó javaslatokat illeti. Ez általában is fontos téma, amelyet az én képviselőcsoportom nagyon is támogat.
De mindenek ellenére, biztos asszony, szeretném elmondani képviselőcsoportom nevében, hogy ezek az interdiszciplináris csoportok - mindannyian jól ismerjük őket saját közigazgatásunkból - mind vesződségesek és hasznosak. Nézetünk szerint fontos lenne, hogy e téma koordinációjának felelőse egy biztos legyen, de legalábbis legyen egy felhatalmazott képviselő valamelyik biztos alatt, akinek a feladata a végrehajtás lenne.
Még mindig nem tudom, hogy a román biztosnak miért az a feladata, ami. Ha legalább képes volna azt ellátni, előbbre vinne. Nem is tudom.
Mi azonban azt szeretnénk, ha ezek az ügyek nagy lendületet kapnának. A dolgok a helyes irányba mozdulnak el. Köszönjük biztos asszony beszámolóját, de egy kicsivel több erő és egy kicsivel nagyobb sebesség a romák érdekében igen fontos lenne.
Alfonso Andria
az ALDE képviselőcsoportja nevében. - (IT) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, bár ezt a vitát a Bizottsághoz intézett szóbeli választ igénylő kérdések váltották ki, ez lényegében a Parlament egyik régebbi, közelmúltban vállalt kezdeményezésének természetes folytatása. Nyilvánvaló, hogy a romák helyzetének javítása érdekében szükségünk van intézkedési tervre, ennek a kisebbségnek az Európai Unió országai társadalmi és civil keretébe történő beilleszkedésének elégtelen voltára tekintettel.
A romaprobléma transznacionális jellege, ami egyike az ő speciális jellemzőiknek, veti fel annak szükségességét, amit én személyesen is támogatok, hogy készüljön európai stratégia, hogy kikerülhessenek azon nyugtalanító és megalázó, sok esetben az embertelennel határos feltételek közül, amelyekben élnek, ami kétségtelenül a társadalmi kirekesztés hatása, és az ebből adódó különféle hátrányos következmények előidézője: a befogadó országtól való elidegenedéstől az erőszakba való hanyatlásig, akár elkövetőként, akár áldozatként.
Az iránymutatások mellett, amelyek segíthetnek a helyi és nemzeti hatóságoknak, hogy megállítsák a szociális nélkülözésbe süllyedő tagállami kisebbségekhez tartozók számát, a meghozandó intézkedéseket kellő pénzeszközökkel szükséges alátámasztani. Ez azonban nem csak finanszírozási probléma. Az igazi cél az, hogy létrehozzuk a munkához, az oktatáshoz, a lakhatáshoz, az egészségügyi és a szociális ellátásokhoz és a környezethez való egyenlő hozzáférést, amelyhez szükség van a polgári jogok gyakorlására a döntéshozatali folyamattól kezdve. A célok elérése érdekében mindez integrált megközelítést és egyesített intézkedéseket igényel. Ezért én személyesen ellenzem, hogy a romakérdés felelősségét egyetlen európai biztosra bízzuk.
Két évvel a Roma Integráció Évtizedének (2005-2015.) elindítása után még mindig nagyon sok olyan kötelezettségvállalás van, amelynek a teljesítését az azt támogató kormányoknak még meg kell kezdeniük. Ezzel kapcsolatban a Bizottság milyen kezdeményezésekkel kíván élni? Remélem, hogy ezek közvetlenül az Egyenlő Esélyek Mindenki Számára Európai Éve után mielőbb megkezdődnek, a kultúrák közötti párbeszéd európai évében.
Elly de Groen-Kouwenhoven
a Verts/ALE képviselőcsoportja nevében. - Elnök úr, a romák jelenlegi helyzete arra kényszerít, hogy kritikával kezdjem hozzászólásomat: az Európai Bizottság lassúnak és lustának bizonyult az európai romákat érintő kérdések kezelésében.
Nézzék csak meg az utóbbi két évtizedben kizárólag romaügyekkel foglalkozó irodákat működtető Európa Tanácsot és EBESZ-t. Az Európa Tanács számos részletes ajánlást fogalmazott meg a romákkal kapcsolatban, az EBESZ pedig kidolgozta a tagországok területén élő romák életkörülményeinek javítását célul tűző akciótervét. Kíváncsi vagyok arra, hogy a Bizottság és az EU tagállamai mennyi figyelmet szenteltek e dokumentumoknak, és mennyire vették komolyan az EP közös állásfoglalását.
Egyszerűen kritizálni azonban ellenkezik a politikai stílusommal, és Ferrero-Waldner asszony okot adott számomra az optimizmusra. Ezért felkérem a biztos asszonyt, hogy amikor legközelebb találkoznak, ossza meg a következő üzenetet Barroso elnök úrral és kollégáival.
Először, amilyen hamar csak lehetséges, létre kell hozni az európai romastratégiát, és ebben az európai romaság életkörülményeinek javítására kell tenni a hangsúlyt: munkahelyeket teremteni a csaknem 90 %-nyi roma munkanélküli számára, küzdeni a cigányellenességgel, támogatni a romák oktatását, egészséges lakóhelyet teremteni a romák számára, és elősegíteni a romák bevonását a politikába.
Másodszor, egy ilyen stratégia megvalósításához az Európai Bizottságnak szüksége van egy romákkal foglalkozó állandó szervezeti egységre, amelyben roma alkalmazottak dolgoznak. Őszintén remélem, hogy a Bizottság a képességeik, és nem - ahogyan néhány tagállam tette a múltban - a bőrszínük alapján válogatja ki a roma személyzet tagjait.
Harmadszor, az Európai Bizottságnak elsőbbséget kell biztosítania egy különleges, roma projekteket támogató európai alap felállításához. Az Európai Parlamentnek ugyancsak hozzá kell járulnia egy közös európai "munkaunióhoz”, hogy javítson a romák helyzetén. Ezen a ponton szeretném ismét felhívni a figyelmet arra a javaslatra, amely a roma ügyekkel foglalkozó állandó előadó kinevezésére vonatkozik, aki jó áttekintéssel rendelkezne az ügyben, és javaslatokat tenne a Ház, más európai intézmények, és a tagállamok számára.
Továbbá, szeretném a romák hangját erősebben hallani e Házban. A ő érdekeiket a parlamenti képviselőiknek kell bemutatniuk.
Végezetül, szeretném hangsúlyozni, hogy az európai romastratégiának politikai értékeket kell kifejeznie a jövőbeni bővítés és az európai ultranacionalizmussal, valamint a szélsőjobboldallal való küzdelem kapcsán.
Vittorio Agnoletto
a GUE/NGL képviselőcsoportja nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretnék köszönetet mondani a biztos szavaiért és kötelezettségvállalásaiért, amely, úgy tűnik, összhangban áll azzal, amit az Európai Parlament állásfoglalásaiban több alkalommal is kimondott, de ezek az ígéretek arra, hogy majd cselekszünk, önmagukban nem elegendőek.
Szeretném megkérdezni, hogy a Bizottság milyen eszközöket használ, és mit tud elmondani nekünk azoknak a pénzeszközöknek a felhasználásáról, amelyeket a különféle kiadási címek alatt ez idáig a tagállamok rendelkezésére bocsátottak a romák beilleszkedésének érdekében. Másodszor, milyen ellenőrzést gyakorol az elfogadott irányelvek nemzeti szintű tényleges végrehajtása felett? Harmadszor, csatlakozom azokhoz, akik azt kérik, hogy a Bizottságban legyen egyetlen személy, aki a romákkal kapcsolatos összes kérdést kezeli.
Hogy rátérjek saját országomra, hangsúlyoznom kell, hogy mi a rasszizmus és stigmatizálás igen erős hullámával állunk szemben, ami elsősorban a romák ellen irányul, különösen mivel Olaszország nem ültette át teljes körűen az etnikai diszkrimináció elleni 43/2000/EK irányelvet. E tekintetben a Bizottság milyen intézkedést kíván foganatosítani? Az olasz jog nem vette át a faji zaklatás fogalmát, a bizonyítási kötelezettség megosztásának kérdését, sem a faji megkülönböztetés következményeként elszenvedett erőszaktól való védelmet sem.
Továbbá, megkérdezem a Bizottságot, tudja-e, hogy egy olasz nagyvárosban, nevezetesen Milánóban, azok a migráns gyerekek, akik ebben az esetben főleg romák, és a szüleik jogi helyzete rendezetlen, mert nincs tartózkodási engedélyük, nem járhatnak állami iskolába. Ez szerintem teljes egészében szembenáll az EU dokumentumaival, ellentmondásban áll az Európai Unió alapjogi chartájával, és a ma reggel a gyermekjogokkal kapcsolatban elfogadott állásfoglalással is.
Végezetül, szeretnék rámutatni arra, hogy az olasz kormány az x-edik törvényerejű rendeletet tárgyalja egy olyan kérdésről, amely a valóságban a romákról szól, nevezetesen, hogy lehetséges-e gazdasági okokra hivatkozni azon indokok között, amelyekre egy másik tagállam állampolgárának az adott országból történő eltávolítását, ebben az esetben Olaszországból történő eltávolítását alapozzák. A bevándorlás általános kérdései mögött ez a rendelet a valóságban kifejezetten a romák ellen irányul. Szeretném megismerni az önök nézeteit.
Desislav Chukolov
(BG) Kiváló kollégáim, én is felszólalok, hogy végül ebben a teremben is hallani lehessen, mi a valós helyzet, és legalább egy ideig véget lehessen vetni a képmutató nyilatkozatoknak.
Mi vehető ki az eddigi vitából? Mi azt vesszük ki, hogy önöket nyugtalansággal tölti el a cigány lakosság Európában, amely magában foglalja az én hazámat, Bulgáriát is. El sem merem képzelni, hogy önöket nyugtalanítaná a nyugdíjasok rendkívül alacsony nyugdíja Bulgáriában vagy azoknak a becsületes, keményen dolgozó bolgároknak a sorsa, akik naponta válnak a cigánybűnözés áldozatává.
Kiváló európai parlamenti képviselők, ugyan nyugtalanítsa már önöket egy kicsit az a tény, hogy a Bolgár Szocialista Párt rendszeresen cigányszavazatokat vásárol a választások során Bulgáriában. Ugyan törődjenek már azzal, hogy a bolgár szocialisták koalíciós partnere, a Jogok és Szabadságjogok Mozgalma, amely itt az ALDE képviselőcsoportjában képviselteti magát, vásárolja fel az összes fennmaradó szavazatot. Amiket szintén a cigányok adnak le. Törődjenek már azzal, hogy a Jogok és Szabadságjogok Mozgalmának elnöke, Ahmed Doghan a szavazatvásárlást, a cigányszavazatok megvásárlását "normális európai gyakorlatnak” nevezi.
Ugyan, nyugtalanítsa már önöket az a tény, hogy miközben Bulgáriában a cigány lakosság a teljes lakosság 3-4 %-át jelenti, az általuk elkövetett bűncselekmények az összes bűncselekmény 30-40 %-át teszik ki. Ezek nem csak megélhetési bűncselekmények, amelyeket a szegénység miatt követtek el. Ezek rendkívül szégyentelen és brutális bűncselekmények. Mert egy 79 éves idős asszony megerőszakolása és meggyilkolása nem megélhetési bűncselekmény. Önök egyetértenek velem ebben, nem igaz?
Nyilvánvaló, hogy az erre biztosított hatalmas pénzösszeg nem hoz megoldást. Ez a finanszírozás nem működik, mert a pénz kétes alapítványokon és nem kormányzati szervezeteken keresztül tűnik el. A mi véleményünk, ami az atakai patrióták véleménye is, hogy e probléma megoldása abban rejlik, hogy minden egyes országban mindenki tartson be minden törvényt. A törvények betartása anélkül, hogy valamely konkrét kisebbséggel szemben toleranciát tanúsítanának, az, ami sikerre vezet. Mert Bulgáriában a cigányok által elkövetett bűncselekményeket nem vizsgálják ki részletesen. Ez tény. Olyan tény, amit maguk is láthatnak.
A tizenéves Belneyski nővérek meggyilkolását nem vizsgálták ki. Elsimították az ügyet. Ezeknek a kérdéseknek kellene nyugtalanságot keltenie bennünk. Mert ha a többség kárára tolerálunk egy adott kisebbséget, az semmilyen sikert nem hoz, hanem csak ellentétet. Köszönöm a figyelmüket.
Lévai Katalin
(HU) Tisztelt elnök úr, tisztelt képviselőtársaim! Örömmel hallottam Ferrero-Waldner biztos asszony szavait, és örültem azoknak a kezdeményezéseknek, amelyek várhatóan a jövőben megtörténnek. Azt hiszem, hogy ez lényegesen segíteni fogja valóban a romák helyzetét, de egyet kell értenem holland képviselőtársammal, aki a türelmetlenségének adott hangot. Én magam is és többen türelmetlenek vagyunk, mert valóban nagyon lassan változik a helyzet.
Európában 7-9 millió roma él, többségük rossz szociális körülmények között, és ugyanazokkal a gondokkal küzd, mint évekkel ezelőtt: a kirekesztés és a beilleszkedés problémájával, a foglalkoztatás hiányával, az iskolai szegregáció kérdésével, a roma nők többszörös diszkriminációjával.
A tagországok többsége a romákat nem tekinti az ország kisebbségének, helyzetükön lényeges változtatásokat nem akar elérni, sőt az elmúlt évek tapasztalatai inkább a radikalizmus és a cigányellenesség megerősödését mutatják mind az új, mind pedig a régi tagállamok területén.
Ezért úgy gondolom, nincs több felesleges idő, tényleges változtatásokra, összehangolt, európai romapolitikára van szükség. Európai romapolitika nélkül nem létezik nemzeti romapolitika sem, ezt meg kell érteni, és ezzel szembe kell néznünk. Jó lenne, hogyha annak érdekében tennénk lépéseket, hogy a romák transznacionális kisebbségi státuszát ismerjék el, hiszen valóban ez egy különleges státusz.
Az Európai Parlament és ezen belül a szocialista frakció beindította már a cselekvési tervét, már márciusban európai körútra indulunk, konferenciákat, workshopokat, látogatásokat szervezünk helyi romák, NGO-k, kormányzatok bevonásával annak érdekében, hogy a diszkriminációs eseteket feltárjuk, és az európai közvélemény figyelmét felhívjuk a romák áldatlan helyzetére, és megpróbáljuk orvosolni azt. Köszönöm szépen.
Adrian Severin
Elnök úr, a romák nem az ókori Római Birodalom örökösei, és nem a mai Róma lakói. Ők sem nemzet állam nélkül, sem nemzeti kisebbség. Ők egy etnokulturális közösség, amely továbbra is őrzi törzsi tradícióit, és egy páneurópai közösség, amelyet a premodern és a koramodern Európában rabszolgasorsba kényszerítettek, a fasiszta rezsimek haláltáborokba küldtek, a kommunista diktatúrák alatt börtönökké vált államokban pedig elzárva tartottak. A hidegháború vége és az első posztbipoláris bővítés után lettek szabad európai állampolgárok.
Évszázados marginalizáltság és kirekesztettség után a roma közösséget az európai jólétből is kirekesztették, amely az európai rend visszautasításával próbálta védeni magát. Kiegyezzen-e Európa a roma népességgel - most, hogy önmagával kiegyezett -, vagy nyilvánítsa és kezelje a romákat másodosztályú állampolgárként, akik néhány roma gettóvá vált tagállamban koncentrálódnak? Az ilyen kérdésekre csak egy válasz van: a romakérdés európai kérdés. Ez nem csak egy probléma, hanem egy hatalmas kihívás - egy közös kihívás, amellyel közösen kell megbirkóznunk. Különben képtelenek leszünk a roma közösség európai társadalomba való integrálására, és az európai rendbe való bevonására.
Ez kulturális és társadalmi kérdés. Az Európai Uniónak pénzeszközöket kell mozgósítania, programokat kell kialakítania és konkrét intézményi struktúrákat kell létrehoznia, hogy segítsen azon országok nemzeti hatóságainak, ahol a romák letelepedtek, hogy tisztességes megélhetést, valódi oktatást, a társadalom többi tagjával való versenynek a diszkrimináció bármilyen formájától mentes lehetőségét, és az európai civilizációban való összetartozó létezés érzetét tudják biztosítani e közösség számára. Azt várjuk az Európai Bizottságtól, hogy tegye meg a megfelelő lépéseket ebbe az irányba, és átfogóan tájékoztassa az Európai Parlamentet az elért haladásról.
Jan Andersson
(SV) Elnök úr, biztos asszony, amikor a Foglalkoztatási és Szociális Bizottságban tárgyaljuk a Lisszaboni Stratégiát, mi nagyfokú növekedésről, magas szintű foglalkoztatásról, jó szociális feltételekről, jó egészségügyi ellátásról beszélünk, és arról is, hogy az oktatási rendszernek és a fejlesztésnek kell az e célok elérését lehetővé tévő hajtóerőnek lennie. Amikor mindezeket, mindezen célokat a roma kisebbségre transzponáljuk Európában, elképesztően magas munkanélküliséggel találkozunk. Olyan szociális feltételeket találunk, amelyek felettébb nem jók, olyan egészségügyet, amely felettébb nem jó, szegényes lakhatási feltételeket, szegregált társadalmat, sőt szegregált oktatási rendszert. A roma emberekre különleges oktatási rendelkezések vonatkoznak, amelyek nem adják meg nekik a megfelelő oktatáshoz való jogot. A Lisszaboni Stratégia mégis mindenki javát szolgálja.
Önöknek számos jó javaslatuk volt. Mi támogatjuk azokat, de fontos, hogy a stratégiát intézkedési terv kövesse. Fontos, hogy legyen meghatározó irányzat, ugyanakkor lennie kell koordinációnak a Bizottságon belül. Fontos, hogy felülvizsgáljuk pénzeszközeinket, figyelembe véve a roma kisebbséget. Fontos, hogy amikor stratégiákat készítünk a foglalkoztatás és az oktatás terén és más területeken, vegyük mindig figyelembe a romák helyzetét, hogy a különféle stratégiákba ők is integrálódjanak.
Tabajdi Sándor Csaba
(HU) Elnök úr, az Európai Uniónak nincs kisebbségpolitikája sem a romák, sem a tradicionális nemzeti kisebbségek, sem a migráns kisebbségek irányában. Én a romákat is a tradicionális nemzeti kisebbségek közé sorolom, ugyanakkor sajátos szociális hátrányos helyzetük miatt mégis külön kategóriaként kell kezelni őket.
Nagyon örülök annak, hogy az Európai Parlament élő lelkiismereteként a két magyar, roma származású képviselő asszony, Járóka Lívia és Mohácsi Viktória föltette ezt a kérdést másokkal együtt, mert novemberben joggal ítéltük el az olaszországi eseményeket. Nagyon helyes, hogy erre a kérdésre folyamatosan visszatérjünk.
Mi az Európai Unió feladata? Nagyon örülök annak, amit Ferrero-Waldner biztos asszony mondott. Az Európai Uniónak is van feladata, de el kell különíteni, mi a tagállami kompetencia, mi az Európai Unió kompetenciája. És teljesen egyetértek a már itt nem lévő Hannes Swobodával, nem az Osztrák-Magyar Monarchia miatt, hanem mert igaza van nevezetesen abban, hogy a helyi szint dönti el, hogy sikerül-e valami vagy sem. Nevezetesen, a tagállamnak kell adni nemzeti cselekvési programot. Büszke vagyok, hogy Európa első középtávú roma programját államtitkárságom alatt dolgoztuk ki. Pénzt kell adni a tagállamoknak, de minden a helyi szinten dől el.
Mit tehet az EU? Ellenőrizze, hogy mit tesznek a tagállamok, adjon módszertant a "best practice”, a legjobb gyakorlatok ügyében, mi a legjobb megoldás. Nemcsak pénz, hanem felkészített szakértők kérdése is, hogy a többség és a roma társadalom részéről vannak-e olyanok, akik ezt az ügyet előre akarják vinni. Európa jövője a kisebbségektől függ.
Paul Rübig
- (DE) Elnök úr, igen tisztelt biztos asszony, hölgyeim és uraim, először is szeretném visszautasítani azt a kritikát, hogy Špidla biztos túlságosan lusta lenne ahhoz, hogy ezzel a problémával foglalkozzon. Nem hiszem, hogy ez lenne a helyes módja a viták lefolytatásának ebben a Házban.
Fontos, hogy a roma népesség esetében éppen a fiatalok számára nyújtott oktatás javítására koncentráljunk. Mindannyian ismerjük a kötelező oktatás rendszerét, és úgy vélem, hogy a nyelvi jártasságot, a számolás tudományát és sok más dolgot, amelyre egész egyszerűen a jó élethez van szükség, ezen a területen kötelezővé kell tenni.
Másrészről, én azt is megértem természetesen, hogy nem mindenki akar beilleszkedni. Valódi kezdeményezéseket kell kínálnunk mindazoknak, akik nem kívánnak társadalmunkban beilleszkedni. Úgy gondolom, hogy e problémák nyitott megközelítésének koncepciója a fő megoldás a jövőre nézve.
Christopher Beazley
Elnök úr, ez a vita felhívta a figyelmet számos olyan problémára, amely e vita tárgya lehet. Nekem, biztos úr, úgy tűnik, ahelyett, hogy kitalálnánk a stratégiát, és megmondanánk másoknak, hogy mit tegyenek, talán bölcsebb lenne a roma közösség képviselőit megkérdezni.
Jelenleg két roma parlamenti képviselőnk van. Emlékszem továbbá egy 1989-ben megválasztott, igen híres spanyol szocialista képviselőre, aki kifejezetten lebilincselő és tájékozott volt a roma kultúrával kapcsolatban. Az a kultúra része a mi kultúránknak, és része az európai civilizációnak, és hűen visszaadja, milyen emberek vagyunk mi.
Talán bölcs lenne a romák történelmét megvizsgálni, és a roma kultúra képviselőivel beszélni, megkérdezni őket, hogy miként javíthatnánk kilátásaikat, ahelyett, hogy megmondanánk nekik, hogyan kell a mi társadalmunkba beilleszkedniük, és hogy mi hogyan elégíthetjük ki legjobban az ő szociális szükségleteiket.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - (DE) Elnök úr, összegezhetném még egyszer: rendkívül érdekes vita volt, és mi mindannyian nagyon világosan látjuk a szükségességét annak, hogy reagálnunk kell. Én természetesen megértem, hogy önök mindannyian a lehető leggyorsabb reakciót kívánják.
Szabadjon elmondanom önöknek, hogy van egy irányelv, nevezetesen a 2000/43/EK irányelv, amely faji vagy etnikai származásra való megkülönböztetés nélkül garantálja az egyenlő bánásmód elvének alkalmazását a foglalkoztatásban, a szociális és oktatási területeken, és a javakhoz és a szolgáltatásokhoz való hozzáférésben, és mindez a romákra is érvényes. Azt hiszem, itt ez is fontos. Ez az irányelv lehetővé teszi továbbá, hogy a tagállamokban pozitív intézkedéseket tegyenek. Az is igaz azonban, hogy a tagállamok nem kötelesek ezeket az intézkedéseket nemzeti jogszabályaikba beépíteni.
Az európai rendeleteket azonban alkalmazni kell, és elmondhatom, hogy mi itt a Bizottságban szilárdan eltökéltek vagyunk, hogy azok végrehajtását biztosítsuk. A Bizottság az elmúlt évben 22 tagállam ellen kezdeményezett jogsértési eljárást, olyan tagállamok ellen, amelyek nem megfelelően hajtották végre az európai rendeleteket; közéjük tartozik Olaszország is, Agnoletto úr.
Ami az emberek munkaerőpiaci beilleszkedését illeti, ehhez a legfontosabb instrumentumunk megint az Európai Szociális Alap. A romák foglalkoztathatóságának javítását célzó intézkedések egy lényeges része társfinanszírozható az Európai Szociális Alapból. Például 2000 és 2006 között mintegy 275 millió eurót szántunk kifejezetten a romák integrálását célzó projektekre.
Az etnikai kisebbségek integrálásával foglalkozó magas szintű szakértői csoport rámutatott, hogy bizonyos, az ESZA-ból támogatott projektek, mint a spanyolországi Acceder-program példaszerűnek bizonyultak a romák hatékony integrációját illetően. Ezért szeretnék ismételten sürgető felhívást intézni az egyes államok hatóságaihoz, hogy használják ki ezt a lehetőséget. Egyetértek Swoboda úrral, hogy nemcsak a nemzetállamok testületei játszanak itt fontos szerepet, hanem természetesen a helyi szervezetek is.
Ahogyan mindannyian tudjuk, a romák társadalmi kirekesztése komplex jelenség, és életük valamennyi fontos aspektusát érintő egységes megközelítésre van szükség, hogy ezzel megbirkózzunk. Ez magában foglalja az oktatást, a foglalkoztatást, az egészségügyi ellátást, a lakhatást és az infrastruktúrát. Ez a megközelítés hatékony koordinációt követel az európai intézmények szintjén. Meg vagyok győződve róla, hogy az ilyen intézkedések segítségével valódi fejlődés következhet be a jövő év során.
Természetesen meghallottam, hogy önök közül sokan - nem mindenki - azt szeretné, ha egy külön biztos vállalná magára ezt a témát, és ezt természetesen továbbítom kollégámnak, Špidla úrnak. Itt azonban különféle témák széles skálájáról van szó, és a legfontosabb dolog éppen ezért a hatékony koordináció. A másik kérdésről minden bizonnyal ismételten beszélhetnek majd Špidla úrral.
Szeretnék nagyon röviden kiragadni néhány, a vita során konkrétan felvetett kérdést. Ide tartozik az a kérdés: hogyan áll párbeszéd a civil társadalommal, és magukkal a romákkal. Úgy vélem, hogy az ilyen jellegű párbeszéd - különösen a romák és gyermekeik érdekeit szolgáló cselekvésről - nagyon fontos, egyrészt a diszkriminációmentesség elvének garantálásához, és másrészt a munkanélküliség elleni fellépéshez, és a romák által lakott régiók szociális fejlesztésének előmozdításához, és mindenekelőtt a többség fejében található korlátok lebontásához is, hogy a romákat, mint az európai kultúra valódi részét ismerjék el.
Egyetértek mindazokkal, akik ezt a kérdést felvetették.
Én magam - és mindazok, akik ismernek engem, tudják, hogy ez egy politikán kívül eső amolyan hobbi a számomra - mindig is kiálltam az emberi jogi nevelés mellett. Ez a toleranciára nevelés. Én csak azt mondhatom el, hogy az iránymutatások közé minden bizonnyal fel fogom venni az emberi jogi nevelés kérdését, amit nagyon fontosnak tartok.
De Groen-Kouwenhoven asszony, el kell mondanom itt, hogy a biztos talán lassú, de semmiképpen sem lusta. Amikor azt látják, hogy az Európai Tanács, és különösen az EBESZ - elsősorban az Európai Bizottság támogatásával - számos programot hozott létre, akkor talán észreveszik, hogy itt mindenképpen létezik néhány nagyon pozitív megközelítés.
Záró megjegyzésem a transznacionális kisebbség kérdésére vonatkozik. Itt csak annyit szeretnék mondani, hogy megfontolás tárgyává kellene tenni azt a tényt, hogy az Európai Uniónak nincs felhatalmazása a magukban a tagállamokban lévő kisebbségek meghatározására. Önök is tudják, hogy ebben az összefüggésben figyelemmel kell lenni arra, hogy a szociálpolitikai intézkedések nem az etnikai származáshoz, hanem mindig az egyéni szükségletekhez igazodnak. Amint önök is tudják, az egyes tagállamokban nagyon eltérő vélemények vannak arról, hogy mi a kisebbség, és a kisebbséget hogyan definiálják. Ez a kérdés emiatt túl gyorsan nem oldható meg. Máskülönben szívesen továbbítom megjegyzéseiket. Ezzel kapcsolatban minden bizonnyal hamarosan meg fogják kapni az iránymutatásokat.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra 2008. január 31-én csütörtökön kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
David Martin  
írásban. - Egyértelmű, hogy a romák hátrányos helyzetben lévő kisebbség az Európai Unióban; nem engedhetjük meg, hogy ez így maradjon. Teljes mértékben támogatom kollégáimat, akik a Bizottságot a kérdés kapcsán további cselekvésre kérik. Olyan helyzetben vagyunk, amelyben az EU legnagyobbnak tartott, etnikai kisebbségi csoportja a rossznak vélelmezettnél is rosszabb körülmények között él, és amelyet nehezen tudunk védelmezni és segíteni. Határozott és gyors cselekvésre van szükség a Bizottság részéről, hogy minden értelemben, mind gazdasági, szociális vagy politikai értelemben segítse a romák társadalomba való integrációját. Az EU-nak vezető szerepet kell vállalnia e probléma megoldásában.
