Euroområdet (2007) - Den Europæiske Centralbank (2006) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
betænkning af Dariusz Rosati for Økonomi- og Valutaudvalget om årsrapport om euroområdet for 2007 og
betænkning af Gay Mitchell for Økonomi- og Valutaudvalget om ECB's årsberetning 2006.
Det er mig en fornøjelse at byde velkommen til formanden for Eurogruppen, Luxembourgs statsminister og finansminister, Jean-Claude Juncker. Det er mig også en fornøjelse at byde formanden for Den Europæiske Centralbank, Jean-Claude Trichet, velkommen til Europa-Parlamentet. Lad mig også rette en varm velkomst til kommissær Joaquín Almunia.
Dariusz Rosati
ordfører. - (EN) Hr. formand! Det glæder mig at kunne fremlægge Europa-Parlamentets anden betænkning nogensinde som reaktion på Kommissionens årsrapport om euroområdet. I Kommissionens rapport beskrives den økonomiske situation i euroområdet i 2007.
Resultaterne af rapporten giver anledning til tilfredshed. Den økonomiske vækstrate i euroområdet steg til 2,7 %, hvilket er det bedste resultat siden 2000, mens arbejdsløsheden faldt til 7,6 %, det laveste i 15 år. Samtidig er euroområdet ved at blive en stadig vigtigere faktor for stabilisering af verdensøkonomien.
Dette overordnet set optimistiske billede må imidlertid ikke skjule, at der findes nogle negative punkter, og det er dem, vi fokuserer på i vores betænkning. For det første er tempoet for tilpasningen af skattesystemet, navnlig i lande med store budgetunderskud, for langsomt, idet man skal huske på, at stabilitets- og vækstpagten forpligter medlemsstaterne til at opretholde et så afbalanceret budget som muligt på mellemlang sigt. Dette indebærer, at de skal opbygge et budgetoverskud i gode tider, så de har en økonomisk reserve i nedgangstider. I denne forbindelse er vi kritiske over for adfærden hos nogle medlemsstater, som ikke benytter den nuværende vækstperiode til at foretage de nødvendige reduktioner af de offentlige udgifter.
For det andet påpeger Parlamentet, at de gode gennemsnitlige resultater for hele euroområdet dækker over betydelige forskelle i den økonomiske situation medlemsstaterne imellem. Af særlig bekymring er den faldende internationale konkurrenceevne i nogle landes økonomier, oftest som følge af lønstigninger, der er større end produktivitetsstigningerne.
For det tredje opfordrer vi til en videreførelse af de strukturreformer, der kræves i retningslinjerne til den nye Lissabon-strategi. Vi er nødt til at sætte hastigheden i vejret for afskaffelsen af de resterende hindringer på markederne for varer og tjenester og bidrage til den fortsatte integration på arbejds- og finansmarkederne, hvilket bliver et vigtigt aspekt for euroområdets korrekte funktion. Vi ønsker især at henlede opmærksomheden på den hurtige gennemførelse af servicedirektivet, som har ført til en hurtigere vækst i arbejdskraftens produktivitet og begrænset inflationen inden for servicesektoren. Dette er særligt vigtigt, eftersom tjenesteydelserne tegner sig for 70 % af BNP i euroområdet.
For det fjerde understreger Parlamentet betydningen af at udvide euroområdet for at styrke Den Økonomiske og Monetære Union og den fælles valuta. Vi glæder os over beslutningen om at indlemme Cypern og Malta i euroområdet og ser frem til, at andre stater slutter sig til i en ikke alt for fjern fremtid. Vi vil gerne påpege, at proceduren for vurdering af landenes parathed til at ansøge om medlemskab af euroområdet skal være gennemsigtig og være baseret på ensartede kriterier, hvor der ikke må herske nogen tvivl om det økonomiske rationale og den politiske betydning.
I denne forbindelse opfordrer vi Kommissionen og Rådet til at indlede en seriøs diskussion om de nominelle konvergenskriterier.
Endelig vil jeg gerne understrege betydningen af forsvarlig forvaltning og en intensiveret koordinering i euroområdet. Det har vi brug for, hvis vi skal udnytte alle mulighederne ved den fælles valuta. Jeg glæder mig over beslutningen, som Eurogruppen traf i april i år om at indføre benchmarks for medlemsstaternes finanspolitik. Vi forventer, at gennemførelsen af disse beslutninger vil blive overvåget nøje. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at forsikre hr. Juncker for, at han på dette område har Parlamentets fulde opbakning.
Jeg vil også gerne lykønske kommissær Almunia med at have udarbejdet Kommissionens anden rapport om den økonomiske situation i euroområdet og udtrykke ønsket om, at rapporterne i de kommende år vil indeholde lige så gode nyheder som denne.
Gay Mitchell 
ordfører. - (EN) Hr. formand! Det glæder mig, at denne betænkning drøftes sammen med betænkningen om euroområdet. Og jeg vil lige tilføje, at den betænkning, jeg forelægger, blev enstemmigt vedtaget i Økonomi- og Valutaudvalget.
For at begynde med den økonomiske situation blev det økonomiske opsving i 2006 i euroområdet en selvforstærkende proces med den indenlandske efterspørgsel som den væsentligste drivkraft. Der blev skabt 2 millioner job i 2006, og arbejdsløsheden faldt fra 8,4 til 7,6 %. I denne situation med økonomisk genopsving vil jeg gerne understrege hovedpunkterne i betænkningen. På baggrund af det seneste opsving skal man være forsigtig med at gennemføre en yderligere rentestigning for ikke at sætte den økonomiske vækst på spil. Det er vigtigt, at lønnen stiger i takt med produktiviteten for at bevare medlemsstaternes konkurrenceevne og muliggøre jobskabelse i et ikkeinflatorisk miljø. Budgetkonsolidering er af stor betydning og så meget desto vigtigere i gode tider for at sikre en langsigtet vækst.
Det hedder i betænkningen, at små økonomier har klaret sig bedre end store siden etableringen af euroområdet i henseende til vækst, hvor det især er Irland, Finland, Grækenland, Luxembourg og Spanien har opnået en højere gennemsnitlig vækst end gennemsnittet i euroområdet, og vi mener, at man kan lære noget af denne udvikling. I betænkningen udtrykkes der bekymring over den løbende opskrivning af euroen mod de fleste større europæiske valutaer. I henhold til traktatens artikel 111 er det Rådet, der har ansvaret for kurspolitikken, men det er dog ikke specificeret, hvordan dette ansvar skal udøves.
I betænkningen opfordres Eurogruppen, Rådet og ECB til at udøve deres respektive beføjelser og påtage sig deres ansvar i fuldstændig koordinering. Ligeledes opfordres ECB til at overvåge udviklingen i anvendelsen af euroen som reservevaluta for centralbanker og i forbindelse med sin årlige beretning om euroens internationale rolle at kvantificere og analysere følgerne heraf, især i henseende til kurser. Det vil være hr. Trichet bekendt, at hver gang han har deltaget i et møde i Parlamentets Økonomi- og Valutaudvalg i de sidste to år, har jeg rejst spørgsmålet om boligpriser over for ham. Det er stadig noget, er bekymrer mig. Derfor opfordres ECB i betænkningen til at overvåge denne udvikling nøje, fordi den kan få følger for realøkonomien. Betænkningen indeholder en anmodning om, at ECB fremsætter forslag til strategier for fremtiden og gør rede for deres respektive fordele, f.eks. at medtage fast ejendom i det harmoniserede forbrugerprisindeks eller at udarbejde en specifik type indikator eller stille forslag om specifikke foranstaltninger, der skal tages på nationalt plan, fordi de nationale markeder er forskellige.
Her tænker jeg på Fed-formlen. Måske er tiden kommet til at udvikle en ECB-formel til at beregne rentestigningernes sandsynlige virkning på huspriserne. Min betænkning handler også sub-prime-lån og indeholder et forslag om, at vi i EU kan tage ved lære af de potentielle problemer, som den amerikanske økonomi står over for på grund af dette fænomen.
Jeg vil gerne lige sige lidt om et emne af særlig interesse for Irland, men som også kan være relevant for andre medlemmer af euroområdet. Sidste år forudsagde ejendomsmæglerne Hook og McDonald en stigning på huspriserne i Irland på 9 %, Sherry Fitzgerald sagde 8 % og Friends First og IIB sagde 10 %, mens Allied Irish Banks regnede med en stigning på 3-6 %. De nye irske indeks Permanent tsb/ESRI viser faktisk, at huspriserne faldt med 2,1 % mellem januar og maj 2007, og der forventes yderligere fald i Irland. Sub-prime-lån - dvs. låne til fattigere mennesker, personer med uregelmæssige indtægter eller en problematisk historie med hensyn til at opfylde deres låneforpligtelser - forventes at stige til 4 milliarder euro i Irland i år. Hvis det gennemsnitlige lån ligger på mellem 200.000 euro og 400.000 euro, findes der mellem 10.000 og 20.000 af den slags lån alene i Irland. Sub-prime-långivere er et relativt nyt fænomen på det irske marked og forlanger normalt omkring dobbelt så høj rente for at "kompensere", som de kalder det, for den højere risiko. I et tilfælde har en pantevirksomhed, som har arbejdet i Irland siden 2005, allerede genovertaget 30 boliger.
Der er også grund til bekymring i Storbritannien på grund af sub-prime-lån. Vi har vidst et stykke tid, at der findes en Fed-formel i USA. Den Fed-formel, som den amerikanske Federal Reserve har udviklet, viser ifølge en af deres tidligere økonomer, at når huspriserne er gået i vejret over flere år på grund af lave renter, begynder priserne typisk at falde omkring 18 måneder til to år senere, når renten stiger. Jeg mener, at ECB skal følge denne formel og udvikle en ECB-formel, fordi vi nu overlader det til personer fra branchen selv at udarbejde prognoser, og det er netop disse mennesker - finansinstitutionerne og andre - der har mest at vinde.
I betænkningen opfordres Kommissionen indtrængende til at vurdere kvaliteten af overvågningen og offshore-placering af hedge funds. Den indeholder gentagelser af, hvad der er sagt tidligere om demokratisk overvågning og nødvendigheden af at offentliggøre mødereferater. Der gøres opmærksom på, at renten på kassekreditter i euroområdet svinger fra 7 til 13 % og beder ECB om at evaluere denne situation.
Betænkningen slutter med en bemærkning om, at mængden af sedler i omløb udgjorde en værdi på 628,2 milliarder euro sidste år, men der udtrykkes bekymring over væksten i antallet af sedler med en pålydende værdi på 50 euro, 100 euro og 500 euro. 500 eurosedlerne tegnede sig alene for en stigning på 13,2 %. I min betænkning nævner jeg med støtte fra Økonomi- og Valutaudvalget muligheden af kriminelle aktiviteter, hvor man bruger disse store pengesedler, og jeg siger, at ECB bør undersøge dette spørgsmål i dybden. Jeg håber, at hr. Trichet vil kunne besvare spørgsmålene i denne betænkning og især - ikke i dag, men måske på et senere tidspunkt - vil overveje mit forslag om at udarbejde en ECB-formel svarende til Fed-formlen, så vi kan få en reel, nøjagtig måling af, hvilke følger rentestigningerne får for huspriserne i de lande, der er medlemmer af euroområdet.
Jean-Claude Juncker
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, fru formand for udvalget, ordførere, mine damer og herrer!
Her i Europa har vi erstattet den grundlæggende debat med simple ord. Vi inviteres til Parlamentet - jeg ser det næsten aldrig - til det såkaldte plenarmøde, hvor vi taler om europæernes daglige levevilkår, hvilket utvivlsomt styrker institutionernes troværdighed.
De europæiske aviser - især fra denne uge - beretter om de ord, som vi angiveligt udvekslede under et nyligt møde i Eurogruppen med en aftengæst, som vi havde fornøjelsen at være vært for. Jeg har læst et sammendrag af disse lange forhandlinger i ledere, der knapt fylder 25 linjer, og vi klager over, at europæerne er dårligt informerede om, hvad der virkelig foregår i Europa! Sådan er det.
På den anden side glæder det mig, at der bortset fra et par nuancer er meget små forskelle i indholdet af betænkningen fra vores ven hr. Rosati og af Eurogruppens fælles overvejelser, idet begge parter konstaterer, at væksten i Europa atter er i fremgang, vokser og fortsætter, og alting hviler på vores viden om, hvorvidt vi om nogle få måneder vil kunne se, om dette forlængede opsving, denne fornyede vækst i Europa, vil sætte os i stand til at sige, at EU's og i særdeleshed euroområdets vækstpotentiale er blevet mærkbart større. Vi konstaterer, at underbeskæftigelses- og arbejdsløshedsniveauet er faldende. Vi har haft det laveste arbejdsløshedsniveau i meget lang tid. Det hersker der ingen tvivl om. Vi må imidlertid understrege, at EU - der skal være et forbillede for verden, men som fortsat har en beskæftigelsesfrekvens, der er strukturmæssigt højere end 7 % - ikke har nogen grund til at søge bifaldsytringer fra andre eller til at erklære sig selv sejrrigt over fænomenet arbejdsløshed på vores kontinent.
Underskuddene er faldende. Der var et udtalt opsving i EU-landenes offentlige finanser i perioden 2005-2006. Det gælder primært med hensyn til underskuddet. Det faldt fra 2,5 i 2005 til 1,6 i 2006, hvilket tydeligt beviser, at den korrigerende del af den reformerede stabilitets- og vækstpagt har bevist sit værd, og det til trods for alle de generelt dårlige varsler i forbindelse med ændringen af pagten.
Det er sandt, at vi med hensyn til pagtens forebyggende gren kæmper for at skabe de samme resultater, som vi har formået at skabe med genopretningen af de offentlige finanser i den korrigerende del. Vi medlemmer af Eurogruppen - i øjeblikket er vi 13, og vi bliver 15 fra den 1. januar - støtter fortsat fuldt ud effektiviteten af de politikker, der skal gennemføres for at få pagtens forebyggende del til at udvikle sig og gå på vingerne.
Når økonomien går godt, og vækstraterne giver mange grunde til tilfredshed, og den økonomiske vækst kommer tilbage på sporet, skal de tider, som vi på angliseret fransk kalder the good times, naturligvis udnyttes til nedbringelse af de strukturelle underskud på de offentlige finanser. Derfor lægger vi enorm vægt på hurtigt at nå det mellemsigtede mål, hvilket kræver en forstærket indsats fra medlemmerne af euroområdet, hvis de skal opfylde deres mellemsigtede mål i tide.
Det har ikke forbigået Deres opmærksomhed, at Eurogruppens uformelle møde om dette emne i Berlin den 20. april resulterede i en beslutning, der omfatter en forpligtelse, da vi sagde, at alle medlemsstater skal leve op til den mellemsigtede målsætning i 2008 og 2009. Nogle af dem fik det udsat til 2010, uden at deres sager blev afklaret. Der var aldrig tale om, at målsætningen først skulle efterkommes i 2012. Det var selvfølgelig det vigtigste diskussionsemne, da vi først på ugen mødtes med den franske præsident, der mødte op - og det skal vi glæde os over - for at forklare os i Eurogruppen om de nye overskrifter og målsætninger for Frankrigs økonomi- og budgetpolitik. Vi glæder os meget over det igangværende reformsæt, fordi der er tale om strukturreformer udarbejdet af den franske regering og den franske præsident, men vi vil understrege, hvad vi forventer os og kræver af Frankrig. Frankrig skal ligesom de øvrige medlemmer af euroområdet opfylde det mellemsigtede mål, vi har opstillet for os selv for den 1. januar 2010. Det er en bemærkning, der gælder for Frankrig. Den kan meget vel gælde for lande længere mod syd og på en økumenisk måde for alle medlemsstater i euroområdet. Vi er imidlertid blevet lovet en reduktion i underskuddet i 2008 sammenlignet med 2007 med hensyn til det princip, som de franske myndigheder har accepteret om at bevilge hele overskuddet fra indtægter vedrørende budgetoverslag, for så vidt som der er tale om kortsigtede indtægter, og med hensyn til nedbringelse af underskuddet og gælden.
Vi mener alle, da dette er et emne, der behandles af pressen i både Frankrig og over grænsen ind i Tyskland - vi befinder os trods alt i Strasbourg - at ingen lande på noget af EU's arbejdssprog i mandags stillede spørgsmålstegn ved Den Europæiske Centralbanks uafhængighed. Og hvis nogen skulle tage sig den frihed at gøre det, vil det ikke være tilstrækkeligt, at de giver udtryk for en misforstået tankegang, for der skal fortsat udvises respekt for traktaterne. Vi ønskede en uafhængig centralbank, og vi har en uafhængig centralbank. Den vil naturligvis fortsat være en uafhængig central monetær myndighed.
(Bifald)
Euroens styrke er et andet emne, der giver anledning til debat. Under de nuværende omstændigheder påstår Eurogruppens ministre - selv ikke i dag - imidlertid ikke, at en stærk euro truer den økonomiske vækst i euroområdet. Vi mener tværtimod, at de medlemsstater, der er usikre på den europæiske valutas styrke i forhold til omverdenen - en styrke der afspejler holdbarheden af Europas økonomiske opsving - gennem indførelsen af de nødvendige strukturreformer bør sikre, at deres nationale økonomiske systemer, dvs. deres systemer under euroområdet, bliver mere konkurrencedygtige.
Jeg var lydhør over for ordførerens bemærkninger i betænkningen om afsporingen af visse elementer af lønpolitikken. Mange virksomhedsledere får godtgørelser, der på ingen måde svarer til både Den Europæiske Centralbanks og Eurogruppens gentagne opfordringer om en løntilbageholdelsespolitik, der forstås ordentligt, dvs. et lønmådehold, der holder trit med produktivitetsstigningen. Det bør ikke overraske os, at de europæiske arbejdstagere ikke længere kan acceptere et Europa, hvor nogle mennesker tjener en formue uden at arbejde, når man ser på den arbejdsindsats, som det kræver, mens andre må affinde sig hermed og være genstand for vores opfordringer om at støtte løntilbageholdenhed. (Bifald) Det er den økonomiske og sociale uretfærdighed, der nu får fat. Den skal vi reagere på.
Jeg giver Deres ordfører ret i, at det økonomiske område udefra betragtet skal fremstå som en mere solid indre enhed, men jeg kan ikke sige, at jeg forstod hele rækkevidden af hans ambitioner om at fremme en enkelt repræsentation af euroområdet på internationalt plan.
Trods hr. Trichets kvaliteter vil han ikke få mig til at forlade den europæiske scene. Jeg er her, og jeg agter at blive her. Og jeg har ikke nogen ambition eller noget som helst ønske om at tvinge den anden Jean-Claude til at trække sig tilbage. Og hvem af os kunne desuden forestille sig, at Kommissionen skal holdes uden for den eksterne repræsentation af euroområdet? Euroområdet kan eksternt repræsenteres af én part, selv om der er tre af os, forudsat at der er enighed blandt de tre partnere, der repræsenterer euroområdet udadtil. Denne enighed findes. Alle er sikkert klar over, at vi har præcist de samme idéer og overbevisninger vedrørende de centrale aspekter af den monetære politik, det være sig internt eller eksternt.
Hr. formand! Jeg har kun kommenteret de væsentlige punkter i overensstemmelse med Europa-Parlamentets forretningsorden, som jeg finder særligt streng, når formålet er at tale mere livligt om europæernes centrale, og som Parlamentet ofte siger, dagligdags problemer.
Jean-Claude Trichet
ECB. - (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg har den ære at præsentere Dem for Den Europæiske Centralbanks årsrapport for 2006. Den er et vigtigt redskab til at forklare den europæiske befolkning, dens valgte repræsentanter og Parlamentet om vores pengepolitik og vores aktiviteter inden for vores ansvarsområder.
Indledningsvis vil jeg godt give Dem et kort overblik over den økonomiske og pengepolitiske udvikling i 2006 samt forklare ECB's pengepolitiske foranstaltninger. Dernæst vil jeg gerne fremsætte nogle kommentarer til stabiliteten på de finansielle markeder og om emnet betalingssystemer.
(EN) Jeg vil begynde med økonomi- og valutaspørgsmål. I 2006 var ECB's pengepolitik stadig baseret på, at de mellem- og langsigtede forventninger til inflationen ville ligge på et niveau, der stemte overens med prisstabilitet og afspejlede ECB's troværdighed med hensyn til at gennemføre sin pengepolitik. Som den veltalende ordfører har sagt, havde euroområdets økonomi i 2006 den højeste vækstrate siden 2000. Trods følgerne af de ustabile oliepriser steg den BNP i faste priser med 2,9 % sammenholdt med 1,5 % i 2005. Det økonomiske opsving bredte sig langsomt i løbet af 2006, og den økonomiske ekspansion var i stigende grad baseret på national efterspørgsel som den væsentligste drivkraft. De nyeste data og undersøgelser har generelt været positive og baseret på en antagelse af, at den økonomiske aktivitet i euroområdet i andet kvartal af 2007 fortsat steg stabilt. Ser man fremad, er de mellemlange udsigter for den økonomiske aktivitet stadig gunstige, og betingelserne er på plads for, at økonomien i euroområdet stadig kan vokse regelmæssigt.
Med hensyn til prisudviklingen lå den gennemsnitlige årlige HICP-inflation i 2006 på 2,2 %, hvilket er det samme som det foregående år. Det lå over ECB's mål med at holde inflationen på mellemlang sigt under, men tæt på 2 %. Skønt dette resultat hovedsagelig kan tilskrives stigninger i oliepriser og varepriser, og selv om inflationen har været en anelse under 2 % i første halvdel af 2007, er der ingen grund til at hvile på laurbærrene.
Udsigterne for prisstabilitet på mellemlang sigt er fortsat udsat for opadrettede risici. Eftersom kapacitetsudnyttelse i euroområdet er høj, og der sker gradvise forbedringer på arbejdsmarkederne, opstår der begrænsninger, der især kan føre til en lønudvikling, der ligger over forventningerne. Desuden kan virksomhedernes "pricing power" inden for markedssegmenter med lav konkurrence øges i en sådan situation. Vores vurdering af, at de opadrettede risici for prisstabiliteten vil vare ved, er blevet bekræftet i perioden fra starten af 2006 til medio 2007 gennem krydscheck med de pengepolitiske analyser. Markedsdynamikken for væksten i pengemængde og långivning i 2006 og 2007 afspejlede en fortsat stabil opadrettet tendens i den underliggende takt for udvidelsen af pengemængden, hvilket fører til øget likviditetsakkumulering.
For at tage højde for de opadrettede risici for prisstabiliteten, som er blevet identificeret gennem ECB's økonomiske og pengepolitiske analyser, har Styrelsesrådet, som De ved, justeret pengepolitikken gradvist i otte trin siden afslutningen af 2005. Som jeg sagde sidste torsdag, da jeg forklarede Styrelsesrådets vurdering, er ECB's pengepolitik efter justeringen af de centrale rentesatser stadig på den konjunkturudjævnende side, idet de overordnede finansieringsbetingelser er gunstige, væksten i pengemængde og långivning er livlig, og likviditeten i euroområdet er rigelig. Der er fortsat behov for en beslutsom og rettidig indsats for at sikre prisstabiliteten på mellemlang sigt. Styrelsesrådet vil fortsat nøje overvåge alle udviklingstendenserne for at sikre, at disse risici på mellemlang sigt ikke bliver til virkelighed.
Med hensyn til finanspolitikken deler ECB det synspunkt, der kommer til udtryk i forslaget til betænkning om, at budgetkonsolidering af nøglen og så meget desto mere nødvendigt i gode tider for at kunne opnå vækst på længere sigt. For Styrelsesrådet, som det blev formuleret så elegant, må jeg sige til ordføreren og formanden for Eurogruppen, er det vigtigt, at alle regeringer overholder betingelserne i stabilitets- og vækstpagten om budgetkonsolidering, og at alle de berørte lande opfylder forpligtelserne fra mødet i Eurogruppen i Berlin den 20. april 2007. Som man aftalte i Berlin vil udnyttelsen af de gunstige cykliske betingelser give de fleste lande i euroområdet mulighed for at nå deres mål på mellemlang sigt i 2008 eller 2009, og det bør alle sigte mod 2010 som det seneste.
Jeg må sige, at vi også i høj grad glæder os over, at Økofin-Rådet har lagt vægt på foranstaltninger til forbedring af kvaliteten og effektiviteten af de offentlige finanser.
Nu vil jeg gå over til strukturpolitikkerne, og i forslaget til betænkning fra Økonomiudvalget henviser man flere gange til økonomiske forskelle inden for euroområdet. Jeg vil gerne understreget, at generelt er forskellene i inflationstakterne mellem landene i euroområdet faldet og er i øjeblikket forholdsvis begrænsede mål med historiske alen. Størrelsen af den nuværende inflation og output-forskellen svarer øjeblikket til dem, man kan iagttage for regioner eller stater i USA, en stor kontinental økonomi, der ligger i samme størrelsesorden som vores. Når det er sagt, betyder en fælles valuta en fælles valutapolitik og en fælles valutakurs over for andre valutaer. Derfor er det vigtigt at sikre, at alle de nationale mekanismer til afbødning af chok fungere korrekt. En effektiv og smidig funktion ved økonomiske justeringer inden for euroområdet kræver, at man fjerner institutionelle hindringer for fleksible løn- og prisfastsættelsesmekanismer samt gennemfører det indre marked og dermed sikrer øget konkurrence på tværs af grænserne. Veludformede strukturreformer, der gennemføres af de nationale regeringer, er af central betydning for, at markederne for varer, arbejdskraft og finanser kan fungere og for at styrke konkurrenceevnen.
Vi mener ligeledes, at en fri og uhindret konkurrence fremmer langsitet økonomisk vækst og jobskabelse og gør det lettere at opretholde prisstabilitet inden for euroområdet.
En bemærkning om finansiel stabilitet, som jeg ved er et vigtigt spørgsmål for Parlamentet. Vi vil anerkende den positive rolle, som hedge funds spiller, idet de bidrager til effektiviteten og likviditeten på finansmarkederne. Vi må imidlertid også være klar over, at hedge funds kan udgør en risiko for stabiliteten i finanssystemet. På denne baggrund glæder vi os over rapporten, som forummet for finansiel stabilitet udsendte i maj 2007 efter anmodning fra G8 om institutioner med kraftig løftestangseffekt. Rapporten indeholder en række anbefalinger til tilsynsførende, deltagere og investorer i hedge funds og selve hedge-fund-branchen, som jeg fuldt ud kan tilslutte mig. Med hensyn til branchens rolle vil vi mere end nogensinde støtte forslaget om, at sektoren for hedge funds bør gå i retning af bedste praksis, og at benchmarks udviklet af branchen selv vil være et egnet værktøj til gennemførelse af dette mål. I samme ånd vil det seneste initiativ fra branchen om oprettelse af en arbejdsgruppe, der skal revidere bedste praksis, være en meget velkommen udvikling, og jeg ser frem til resultatet af dette arbejde.
Min sidste bemærkning drejer sig om integration af betalingssystemer i Europa. Jeg har med tilfredshed bemærket, at metoden med et fælles betalingsområde for euroen og Mål 2-projektet er meget positiv, og inden for eurosystemet vil vi fortsat spille vores rolle i denne henseende.
Med hensyn til T2S har vi indført en forvaltningsmodel for udviklingsfasen, hvor vi søger at inddrage alle interessenter gennem oprettelse af en rådgivende gruppe om T2S, hvor markedets aktører er godt repræsenteret. I april 2007 iværksatte vi en officiel offentlig høring om principperne og forslagene bag T2S-projektet. Den første og foreløbige vurdering af disse bemærkninger viser, at tilbagemeldingerne generelt set er positive. Ud af 67 forslag har vi fået i alt 3.200 bemærkninger fra 56 institutioner, og vi har bemærket, at man i 60 % af disse 3.200 bemærkninger udtrykte fuld accept af forslagene, mens kun 6 % erklærede, at man var fuldstændig uenig. Alle de modtagne tilbagemeldinger er blevet offentliggjort og gennemgås nu nøje.
Joaquín Almunia
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, mine damer og herrer! Jeg synes, at det er meget positivt, at vi for første gang afholder denne forhandling om situationen i euroområdet, som er den anden forhandling, vi afholder, efter den første som følge af Kommissionens første rapport om euroområdet, og Den Europæiske Centralbanks beretning samtidig, idet vi så kan foretage en overordnet vurdering af situationen i euroområdet, Den Økonomiske og Monetære Unions funktion og om fremtidsperspektiverne.
Jeg vil gerne takke såvel hr. Rosati som hr. Mitchell for deres fremragende betænkninger og Økonomi- og Valutaudvalget for dets indsats i forbindelse med forhandlingen af de forslag, vi behandler her i dag.
Et velfungerende euroområde er et spørgsmål af afgørende betydning for vores borgere. Selv om jeg indledningsvis er nødt til at sige til Dem, at det bekymrer mig, at mange europæiske borgere, som har euro i deres lommer og betaler med euro hver eneste dag, ikke er særlig tilfredse med den fælles mønt på et tidspunkt, hvor økonomien i euroområdet er i klar bedring, hvor den økonomiske vækst ligger over vores potentiale - og også over USA's - hvor euroområdet nyder godt af dette opsving, der som nævnt af hr. Trichet er baseret på den interne efterspørgsel, hvilket ikke var tilfældet for blot få år siden.
Vi har et opsving med investeringer, der vokser meget tilfredsstillende, og som varsler en bedre fremtid for vores økonomi, og med en økonomi som hjælper til med at skabe - alene sidste år - 2 millioner arbejdspladser i landene i euroområdet. Det sker, samtidig med at der er næsten ligevægt på handelsbalancen, en inflationsrate, der i dag er på under 2 %, og med en stabilitet, som resten af de økonomiske områder i verden godt kunne tænke sig.
Jeg tror, at vi alle, Kommissionen, naturligvis, men også Rådet, og i særdeleshed Eurogruppen, Den Europæiske Centralbank og Europa-Parlamentet har et stor ansvar for at forklare vores borgere, at denne europæiske satsning, otte år efter dens oprettelse, giver meget gode resultater. Jeg synes, at det skal være formålet med denne forhandling.
Men den skal også bruges til at lære af erfaringen og få kendskab til, hvilke dele af Den Økonomiske og Monetære Union, der ikke fungerer sådan, som vi havde forestillet os, at den burde fungere for otte år siden, og iværksætte de nødvendige tilpasninger eller politiske beslutninger, så fremtiden bliver bedre end nutiden, selv om nutiden er positiv. En positiv fremtid, hvor der efter Økofin-mødet i går er flere europæere, der vil konkurrere. I går vedtog Økofin formelt de sidste nødvendige beslutninger med henblik på at konfirmere, at euroområdet bliver udvidet med Malta og Cypern den 1. januar 2008. Den 1. januar i år kom Slovenien med. Til næste år vil der således være tre nye medlemsstater, der også er med i Den Økonomiske og Monetære Union, som sammen med 318 millioner andre europæere deler den fælles mønt.
Jeg synes, at det er et meget positivt element, der i går blev drøftet og vedtaget til alles tilfredshed, ikke kun for de 15 medlemmer af euroområdet, men også for de 12 øvrige medlemsstater, som endnu ikke bruger den fælles mønt, og efter min mening bør dette også fremhæves i dag.
Med hensyn til den økonomiske situation vil jeg ikke gå i detaljer, efter som hr. Juncker og hr. Trichet allerede har gjort det.
Hvad angår anvendelsen af stabilitets- og vækstpagten, som efter min mening har betydning for den forbedring af den økonomiske situation og af den økonomiske stabilitet, vi nyder godt af i euroområdet, vil jeg gerne i lighed med hr. Juncker sige, at anvendelsen af den korrigerende del af den reviderede stabilitetspagt, anvendelsen af proceduren om uforholdsmæssigt store underskud, er meget positiv. Vi har i år ophævet tre producerer om uforholdsmæssigt store underskud vedrørende tre medlemmer af euroområdet, heriblandt de to vigtigste økonomier i området, Frankrig og Tyskland, som ikke længere har uforholdsmæssigt store underskud.
Vi har også ophævet proceduren om uforholdsmæssigt store underskud mod Grækenland. På nuværende tidspunkt er der lande i området, som stadig er omfattet af procedurer om uforholdsmæssigt store underskud, nemlig Italien og Portugal. Hvis tingene fortsætter som hidtil, vil Italien med udgangen af året have korrigeret dets uforholdsmæssigt store underskud, og det vil klart komme under 3 %, og hvis tingene fortsætter som hidtil, om end ikke i år, så til næste år, når Portugal, sådan som Rådet har anmodet det om at gøre inden udgangen af 2008, korrigerer det uforholdsmæssigt store underskud.
Med hensyn til euroområdet vil anvendelsen af denne del af pagten, som er den mest kendte, den mest markante og den, som giver Kommissionen og Rådet de stærkeste instrumenter, derfor ske på tilfredsstillende vis.
Den præventive del er den, der beskæftiger os mest, og som bekymrer os nu. Eurogruppen diskuterede den i mandags, og Økofin diskuterede den i går. Det er den mest aktuelle og vanskelige debat i gunstige økonomiske tider, for i gunstige økonomiske tider er det vanskeligere, ikke i økonomisk forstand, men i politisk forstand, at blive ved med at konsolidere de offentlige finanser og de instrumenter, som Kommissionen og Rådet råder over for at kunne bistå med denne korrektion af de offentlige finanser ud over grænsen på 3 % frem mod det middellange mål om strukturel ligevægt. Det er nogle juridisk set svage instrumenter, og de skal baseres på politisk konsensus, på peer pressure og på overbevisningen om, at dette er en nødvendig betingelse for at opnå en støt vækst.
Vi har for nylig - i denne uge - diskuteret den nye situation i Italien, som har et uforholdsmæssigt stor underskud, men som allerede nu skal overveje, og som rent faktisk overvejer, om end med store vanskeligheder, hvordan landet skal komme videre med konsolideringsprocessen. Vi er så heldige, at vi ikke behøver at diskutere den tyske situation så meget, for der er sket store fremskridt i forbindelse med skattekonsolideringen i Tyskland. Vi er begyndt at drøfte situationen i Frankrig.
Jeg vil som supplement til det, som hr. Juncker har sagt, komme med min mening om mandagens forhandling i Eurogruppen. Der er et meget positivt faktum: Den franske præsident har over for euroområdets finansministre, Den Europæiske Centralbanks formand og Kommissionen forpligtet sig til at sætte skub i et meget seriøst reformprogram, som han vil forklare os nærmere om inden september.
Der et meget positivt faktum: Han har forpligtet sig til at anvende alle indtægtsoverskuddene til skattekonsolidering og gældsreduktion. Og som noget nyt sagde han på Eurogruppens møde, at "hvis jeg kan tilpasse underskuddet i 2010, vil jeg gerne tilpasse underskuddet i 2010", hvilket ikke fremgik så klart før Eurogruppens møde. Det er korrekt, at han også har tilføjet, at "hvis jeg ikke kan, vil jeg være nødt til at gøre det i 2012".
Men forklaringen var ikke slut i mandags, for der er et andet element fra dette møde, som jeg synes er meget interessant, nemlig at drøftelsen af den franske budgetstrategi, som drøftelsen af ethvert andet lands budgetstrategi, som det har været tilfældet hidtil, vil ske inden for rammerne af stabilitets- og vækstpagten, idet Frankrig vil forelægge et revideret stabilitetsprogram, som Kommissionen og Rådet vil se nærmere på, og det bliver ministrene, når de mødes i Rådet, i Eurogruppen og i Økofin, der vil sige, hvad de mener om det tilpasningsprogram og den skattekonsolidering, som Frankrig forelægger.
Jeg synes, at det skal understreges, for der er nogle, der har fortolket hændelserne i de seneste dage som pagtens anden død, idet der er nogle, der allerede i 2003 påstod, at den var død. Efter min mening er den i fuld vigør, men som sagt er den vanskelig at anvende, når konjunkturerne er gode, især i nogle lande. Men det er det, vi har pagtens instrumenter til: til at hjælpe med at overvinde disse vanskeligheder.
Jeg vil kort komme med en sidste bemærkning, hr. formand, om den betydning, som den nye traktat, når den træder i kraft, får med henblik på at give Eurogruppen større institutionel beføjelse og forbedre styringen af Den Økonomiske og Monetære Union, hvor der såvel ud fra et udenrigspolitisk aspekt som et internt aspekt stadig er lang vej tilbage. Jeg håber, at Kommissionen under den næste forhandling kan forelægge en fyldestgørende undersøgelse for Dem om, hvordan Den Økonomiske og Monetære Union fungerer, og hvordan den burde fungere, idet den kan benytte 10-året for indførelsen af euroen, i maj 2008, hertil.
Andreas Schwab
for PPE-DE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil godt starte med at takke ordførerne, hr. Mitchell og hr. Rosati, for deres arbejde. Med den fælles pengepolitik under ECB's ansvar og euroen som fælles valuta har euroområdets medlemsstater opnået den højest tænkelige integrationsgrad på det penge- og valutapolitiske område. I modsætning til den fælles valutapolitik fastlægges den økonomiske politik imidlertid ikke på fællesskabsniveau, og derfor ligger de politiske beslutninger på det økonomiske område som hidtil i hænderne på de nationale regeringer og parlamenterne.
En høj grad af langsigtet økonomisk konvergens i euroområdets lande er en grundlæggende forudsætning for en stabil og stærk europæisk valuta. På den baggrund glæder jeg mig over det, som hr. Juncker og hr. Trichet sagde i dag. Man har kunnet læse mangt og meget herom i pressen i den forgangne uge og i begyndelsen af denne uge. Det hele kan sammenfattes i én sætning: Bjerget havde veer og fødte en mus.
Jeg glæder mig over klarheden og beslutsomheden i Deres udtalelser, men jeg mener, at der fortsat vil være diskussioner om, hvordan euroen og de forhold, som præger den, vil udvikle sig i fremtiden. Og disse diskussioner kræver betydelig styrke fra alle deltageres side.
Som repræsentant for den unge generation vil jeg indtrængende opfordre alle medlemsstater i euroområdet til ikke at opgive konsolideringsbestræbelserne og disciplinen i de nationale budgetter. I den sammenhæng vil jeg godt citere Montesquieu, der sagde, at det handler om at overholde esprit de la loi. Traktaten om Den Økonomiske og Monetære Union skal overholdes, også selv om regeringerne udskiftes. Her gælder det om at følge Montesquieus fremragende råd slavisk. Hvis f.eks. en medlemsstat, som har kastet meget benzin på bålet i den forgangne uge, forlod denne kurs, ville andre mere nordligt beliggende medlemsstater følge trop, og dette ville få katastrofale følger for konsolideringen og budgetpolitikken i EU.
Derfor, hr. Juncker og hr. Trichet, opfordrer jeg Dem til at stå fast på Deres principper, og lad ikke nogen få Dem til at ændre kurs i de kommende år.
Formanden
Hr. Schwab, det ligger naturligvis specielt lige for at citere Montesquieu i dette tilfælde.
Benoît Hamon
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg kan ikke modstå trangen til at reagere på bemærkningerne fra hr. Juncker og hans aftengæst ved først at anbefale, at han ikke lader sig udnytte af sin aftengæst, specielt med hensyn til arten af de underskud, han er ved nøje at undersøge i Frankrig. Når det så er sagt, så har disse underskud intet at gøre med nye investeringer i forskning, udvikling og innovation - sådan som det foreslås i Lissabon-strategien - men skyldes primært en skattenedsættelse på 14 milliarder euro, der er rettet mod de mest velhavende mennesker i Frankrig. Denne skattenedsættelse får de fleste økonomer til at tvivle på dens formodede positive afsmittende indvirkning på EU's vækst. Jeg vil nu vende tilbage til emnet.
Her og nu vil jeg takke hr. Mitchell for hans betænkning og for hans arbejdsindsats i Økonomi- og Valutaudvalget. I denne betænkning gøres der store fremskridt ikke mindst med hensyn til gennemsigtigheden i Den Europæiske Centralbanks arbejde og beslutninger samt med hensyn til demokratiseringen af ansættelsesprocedurerne. I teksten opfordres der også til større forsigtighed vedrørende en mulig rentestigning for ikke at bringe væksten i fare. Der opfordres også til forsigtighed vedrørende hedgefonde med henblik på at forbedre overvågningen og reguleringen til gavn for finansiel stabilitet og gennemsigtighed. Endelig er vi tilfredse med, at Økonomi- og Valutaudvalget har skabt enighed om behovet for at investere enorme summer i forskning, uddannelse og kursusvirksomhed.
Når det er sagt vil jeg gerne vende tilbage til spørgsmålet om valutakurser, fordi vi i strid med fatalismen og den fremherskende ultrakonservatisme gerne vil påpege, at der findes instrumenter, hvormed vi kan gøre en indsats. Traktatens artikel 111 stipulerer slet og ret, at - og jeg citerer - "Såfremt der ikke findes noget valutakurssystem i forhold til en eller flere ikkefællesskabsvalutaer (...) kan Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal enten på grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter høring af ECB eller på grundlag af en henstilling fra ECB, udarbejde generelle retningslinjer for valutakurspolitikken i forhold til disse valutaer". Det er det, vi beder Dem om, hr. Juncker, hr. Trichet og hr. Almunia: generelle retningslinjer for valutakurspolitikken i forhold til vores vigtigste partneres og konkurrenters valutaer i stedet for en generel laissez-faire politik samt ikke særligt troværdige erklæringer om den manglende økonomiske effekt af en meget overvurderet euro.
Til slut vil jeg gerne sige et par ord om et emne, hvorom der hersker stor uenighed blandt Europa-Parlamentets to sider: lønpolitikken. Ligesom Dem, hr. Juncker, har vi lagt mærke til, at lønningernes andel af euroområdets BNP fortsat er faldende, samtidig med at lønninger, fratrædelsesgodtgørelser og andre aktieoptioner til direktører og ledere i de store virksomheder er en sand provokation for de europæiske arbejdstagere, hvis købekraft svækkes.
Ligesom Dem, hr. Almunia, ønsker vi en lovbestemt mindsteløn i alle EU-lande eller i det mindste i euroområdet. Når man opfordrer arbejdsmarkedets parter til at blive enige om markante lønstigninger, sådan som arbejdsmarkedets parter i Tysklands metallurgiske industri er blevet, stræber man ikke kun efter en bedre fordeling af vækstens frugter, men efter vores mening hjælper man også med at fastholde væksten ved at give husholdningerne mere tillid og ved at øge forbruget.
