Odziv EU na migracijske tokove v severni Afriki in južnem Sredozemlju, zlasti na Lampedusi - Migracijski tokovi, ki nastajajo zaradi nestabilnosti: obseg in vloga zunanje politike EU (razprava) 
Predsednica
Naslednja točka je skupna razprava o:
izjavi Komisije o odzivu EU na migracijske tokove v severni Afriki in južnem Sredozemlju, zlasti na Lampedusi in
poročilu gospoda Fiorella Provere v imenu Odbora za zunanje zadeve o migracijskih tokovih, ki nastajajo zaradi nestabilnosti: obseg in vloga zunanje politike EU:.
Cecilia Malmström
članica Komisije. - Gospa predsednica, nekateri spoštovani poslanci so se me verjetno že nekoliko naveličali, kljub temu pa menim, da skupna razprava o migracijskih tokovih poteka ob pravem času. To bo splošna razprava o vlogi in obsegu zunanje politike EU, kot je navedeno v poročilu gospoda Provere, in priložnost zame, da vas seznanim z odzivom EU na krizo v južnem Sredozemlju.
Naj se najprej zahvalim gospodu Proveri za odlično poročilo, ki sem ga z velikim zanimanjem prebrala. O tej temi bomo razpravljali ob zelo primernem času, prav tako kot tudi o vlogi, ki jo mora imeti zunanja politika EU pri zelo zahtevni in večplastni naravi migracije.
Naj najprej opišem nekatere elemente odziva EU na krizo v južnem Sredozemlju in potem preidem na splošnejšo vlogo zunanje politike EU. Kot vsi veste, v južnem Sredozemlju vladajo razmere, ki so v zadnjih tednih postale zelo kritične glede migracijskih tokov. Od izbruha sprememb v severni Afriki in Libiji je bilo razseljenih več kot 400 tisoč ljudi. Večina teh ljudi je državljanov tretjih držav, ki so prišli v Tunizijo ali Egipt. Večina jih je bila vrnjena v matične države, nekaj tisoč pa jih je še vedno tam in k njim se bom kmalu vrnila.
S tem ko so dosegli obale Lampeduse in Malte, je v Evropsko unijo nezakonito vstopilo približno 20 tisoč migrantov, predvsem iz Tunizije, v manjšem obsegu pa tudi iz drugih afriških držav. Oba otoka sta pod velikim migracijskim pritiskom. Evropska unija se je že učinkovito in hitro odzvala na te resne, vendar različne izzive in izvedla tri konkretne ukrepe. Prvič, Komisija je mobilizirala 30 milijonov EUR, da bi obvladala humanitarno krizo, do katere je prišlo z nenadnim pritokom migrantov in beguncev v države, ki mejijo na Libijo. S to pomočjo, ki so jo na dvostranski ravni zagotovili države članice in drugi mednarodni donatorji, je bilo mogoče migrantom in beguncem zagotoviti začasno zatočišče, zadovoljiti njihove osnovne potrebe in jih vrniti v ustrezne matične države.
Drugič, odzvali smo se na nezakonite in mešane tokove prek Sredozemskega morja. Frontex je ob pomoči številnih držav članic začel z izvajanjem skupne operacije Hermes, namenjene zagotavljanju pomoči Italiji pri nadzoru plovil, ki vozijo migrante in begunce. Poleg tega je Europol v Italijo napotil skupino strokovnjakov, da bodo organom pregona pomagali pri iskanju morebitnih kriminalnih združb, ki sodelujejo v trgovini z ljudmi.
Tretjič, Komisija je poskušala zagotoviti, da bi lahko države članice, ki so izpostavljene vse večjim pritokom beguncev in nezakonitih migrantov, čim prej premagale finančne posledice tega razseljevanja. Hitro smo poiskali 25 milijonov EUR, ki jih je mogoče v skladu z Evropskim skladom za zunanje meje in Evropskim skladom za begunce mobilizirati, če in ko pride do posebnih zahtev, ki jih podajo države članice. Do zdaj je bila podana le ena zahteva, vendar smo pripravljeni obravnavati tudi druge nujne zahteve.
Menim, da je bil ta prvi odziv celovit; jasno pa je, da moramo storiti še več. Vzpostaviti moramo načrt, ki bo trajnejši in bolj urejen, s katerim bo mogoče obravnavati različne vidike tega pojava in ki bo temeljil na solidarnosti med državami članicami, hkrati pa v celoti upošteval mednarodne obveznosti Evropske unije.
Z madžarskim ministrom za zunanje zadeve, gospodom Martonyijem, sem obiskala Egipt; Tunizijo pa s kolegom, komisarjem Fülejem, ki je odgovoren za sosedsko politiko. Deloma je šlo za odziv na sklepe Evropskega sveta, ki je Komisijo pozval, naj se zelo dejavno poveže s tema dvema državama.
Pri pripravah na junijski Svet PNZ (Svet za pravosodje in notranje zadeve) nameravam maja Komisiji predstaviti sveženj predlogov, ki bodo obravnavali pristop EU na področju migracije, mobilnosti in varnosti z državami južnega Sredozemlja.
Kratkoročno moramo sprejeti nekaj ukrepov. V zvezi z neprekinjenimi in morebitno povečanimi tokovi beguncev iz Libije bomo obravnavali naslednje ukrepe: na voljo mora biti ustrezen obseg sredstev za podporo pri zagotavljanju humanitarne pomoči. V tem smislu bodo morala biti sredstva dodeljena tako, da bodo zadovoljevala osnovne potrebe beguncev, olajšala njihovo vračanje v matične države, ko bo to primerno, in podpirala njihovo uspešno socialno in poklicno ponovno vključevanje doma.
Poleg tega je vse več beguncev, ki bežijo iz Libije, državljanov tretjih držav, ki so v Libiji prebivali kot begunci ali prosilci za azil. Teh nekaj tisoč ljudi ni mogoče vrniti v njihove matične države. Razmisliti moramo o ponovni naselitvi. Komisija je pripravljena olajšati ta postopek in pozvati države članice, naj prevzamejo odgovornost in sodelujejo v teh prizadevanjih za ponovno naselitev. Za to bo zagotovljena finančna podpora, predvsem iz Evropskega sklada za begunce. V tem pogledu je nujno, da si Svet in Evropski parlament prizadevata in hitro dosežeta sporazum o evropskem programu za ponovno naselitev. Vse tri institucije se strinjajo o političnem cilju tega programa; najti moramo izhod iz te institucionalne blokade.
Prav tako moramo nujno razviti regionalni program za zaščito, ki bo vključeval Egipt, Libijo in Tunizijo. Komisija namerava v tematskem programu za sodelovanje s tretjimi državami nameniti 3,6 milijona EUR za podporo takšnemu programu. Razmislili bomo tudi o napotitvi skupin EASO v države članice, ki so jih ti tokovi prizadeli, da bi oblastem pomagale pri obravnavi prosilcev za azil.
In zadnje, Komisija je v primeru množičnega prihoda razseljenih oseb in če bodo izpolnjeni v pogoji, predvideni v direktivi, pripravljena razmisliti o uporabi mehanizmov, predvidenih v direktivi o začasni zaščiti iz leta 2001, da bi tako zagotovila takojšnjo zaščito za te ljudi na ozemlju drugih držav članic EU. S tem bi bili nekoliko razbremenjeni nacionalni azilni sistemi, hkrati pa bi to spodbudilo prostovoljne solidarnostne ukrepe med državami članicami.
V zvezi z nenehnimi pritoki nezakonitih priseljencev iz južnega Sredozemlja, ki bi se lahko okrepili, je Komisija prepričana, da bi države članice morale nameniti več sredstev skupni operaciji Hermes, ki jo vodi Frontex. Frontex bo pripravljen zagotoviti logistično in finančno pomoč in tako pomagati zadevnim državam članicam pri organizaciji povratnih letov in pri uporabi skupin za hitro posredovanje na mejah, če to želijo.
Ključnega pomena je, da hitro okrepimo pristojnosti agencije Frontex in ji zagotovimo učinkovitejša orodja. Svet in Evropski parlament morata čim prej sprejeti spremenjeno uredbo, s katero je bila ustanovljena agencija Frontex.
Službe EU prav tako pripravljajo posebne projekte in jih bodo v partnerstvu z zadevnimi državami kmalu začele izvajati, in sicer najprej s Tunizijo in Egiptom. Z njimi nameravamo okrepiti njihovo zmožnost nadzora svojih meja - v sodelovanju z ustreznimi oblastmi - za boj proti kriminalnim organizacijam, ki spodbujajo tihotapljenje migrantov in trgovino z ljudmi, olajšati ponoven sprejem ter socialno in poklicno ponovno vključevanje ter prepoznavati in evidentirati migrante, ki vstopajo na ozemlje, in ravnati z njimi v skladu z mednarodnimi standardi, tako da azil ponudimo tistim, ki potrebujejo mednarodno zaščito.
Ti ukrepi so takojšen odziv na razmere. Hkrati pa moramo izvesti tudi dolgoročne, trajnostne programe. S partnerji v Tuniziji in Egiptu smo razpravljali o pripravi razporeditve dela pri najrazličnejših vprašanjih, zajetih v partnerstvu za mobilnost. To bi lahko potekalo v obliki novega prilagojenega pristopa EU, v katerem bi bila obravnavana vsaka država posebej glede na zmožnosti, hkrati pa bi bila upoštevana celovita zunanja politika EU s temi državami.
Partnerstva bi lahko med drugim vključevala tudi poenostavitev izdajanja vizumov pod določenimi pogoji in za posebne kategorije, delovno migracijo, preprečevanje nezakonitih tokov priseljevanja, vzpostavitev azilnih sistemov, ponoven sprejem, odkrivanje in pregon, vračanje itd. Z ministroma za notranje zadeve teh dveh držav smo se dogovorili o pripravi razporeditve dela in prepoznavanju stvari, ki jih lahko izvedemo skupaj.
Prepričana sem, da bo ta celovit pristop zunanje politike EU pomagal pri uvedbi dolgoročnega sistema za obravnavo migracijskih tokov, s tem pa bom prešla na poročilo gospoda Provere. Dolgotrajni, obsežni spori in humanitarne krize v regiji, kot je ta, o kateri govorimo zdaj, pomembno prispevajo k migraciji jug-jug in migraciji v EU. Naši glavni svetovni izzivi, kot je migracija, jasno kažejo, kako pomemben je razvoj celovitega pristopa, ki povezuje varnost, stabilnost, krizno upravljanje in razvoj.
Kot izhaja iz poročila, mora ta pristop temeljiti na trdnem pristopu na podlagi človekovih pravic, predvsem v zvezi s pravicami migrantov. Posebno pozornost moramo nameniti razmeram, v katerih so ranljive skupine. Tudi mi smo mnenja, da moramo nujno vzpostaviti dolgoročnejše, trajnostne programe sodelovanja in tako s tretjimi državami obravnavati migracijo, mobilnost in varnost, hkrati pa spodbuditi demokracijo, pravno državo in dobro vodenje.
Ta pristop mora biti prilagojen, kot sem opisala, zmožnostim vsake posamezne države. Ta celovit pristop je skladen z drugimi postopki politike, kot je povezava med varnostjo in razvojem, omenjena v evropski varnostni strategiji in v evropskem soglasju o razvoju.
Mobilizirati moramo vse politike in instrumente, ki so nam na voljo v zvezi z izkoreninjenjem revščine, sisteme zgodnjega opozarjanja in preventivno diplomacijo, humanitarno pomoč, ukrepe za odzivanje na krizne razmere, vključno s sankcijami, misijami za krizno upravljanje ter obnovo po konfliktih in utrjevanjem miru.
Poročilo smo dobili pravočasno, saj se EU ravno zdaj ukvarja s krizo. Hkrati pa je tudi priložnost za nekaj novega, priložnost, da podpremo čudovite, nove demokratične sile, ki nastajajo: pripravljenost za reforme držav, predvsem v Tuniziji, pa tudi v Egiptu, je velika.
Globalni pristop k vprašanju migracij kot zunanji vidik migracijske politike EU mora temeljiti na pristnem odnosu s tretjimi državami. To je navedeno v stockholmskem programu in stockholmskem akcijskem načrtu, v globalnem pristopu k vprašanju migracij, ki ga bomo predstavili jeseni, pa bomo pripravili nove pobude. S tem nameravamo cilje pristopa jasneje opredeliti in v večji meri s strateškega vidika. Vključeval bo predloge prednostnih nalog, načel in konkretnih ukrepov, podrobneje pa bo obravnaval na primer tudi povezavo med migracijo in razvojem ter med migracijo in podnebnimi spremembami.
Vem, da ste pripravljeni razpravljati o različnih elementih tega vprašanja. Gre za celovito in zelo zahtevno vprašanje, za katero je potrebnega veliko časa in truda, če ga želimo ustrezno oceniti. Prav tako je zelo odvisno od dogodkov in se nenehno spreminja. Do zdaj je Komisija poskušala biti konstruktivna in to obravnavati na zelo celovit in vključevalni način. Z veseljem bom odgovorila na vaša vprašanja.
Fiorello Provera
Gospa predsednica, gospe in gospodje, to samoiniciativno poročilo s tehnično vsebino je bilo prvič pripravljeno pred več kot enim letom, da bi lahko na pragmatičen in uravnotežen način ocenili pojav priseljevanja in njegove strukturne vzroke ne glede na politične ali ideološke predsodke.
Želeli smo preiskati vlogo zunanje politike in njeno zmožnost, da vpliva na globoko zakoreninjene vzroke priseljevanja, ki presegajo humanitarne razloge ali razloge zaradi izrednih razmer. Vojne, etnične napetosti, nenehne podnebne spremembe, kršitve človekovih pravic, pomanjkanje državljanskih in ekonomskih svoboščin, razširjena korupcija, pomanjkanje institucionalnih predstavnikov zagovornikov pravic državljanov, kot so sindikati, združenja, politične stranke: pri vseh teh elementih lahko uporabimo evropsko zunanjo politiko, reševanje teh težav pa bo odpravilo številne razloge, zaradi katerih se izseljuje več milijonov ljudi.
Nobena politika razvojnega sodelovanja ne bo povsem učinkovita, če ne bomo odpravili vzrokov za nestabilnost v matičnih državah migrantov. To vključuje regionalno sodelovanje z matično državo in prehodno državo, tudi z dvostranskimi sporazumi. Razvojni cilji tisočletja so že zelo drzni, vendar jih zagotovo ne bomo uresničili brez politične stabilnosti in brez izvajanja učinkovitih mehanizmov za ohranjanje miru in preprečevanje sporov. Svetovni doseg te politike in njen celostni pristop zahtevata jasne zamisli in znatne finančne vire, ki jih je v tej krizi težko zagotoviti.
Zato je priporočljivo, da ukrepe Unije uskladimo z ukrepi drugih velikih sil, kot so Združene države, in se izognemo podvajanju pri financiranju istih področij ali razpršitvi finančnih virov, kot se je pogosto dogajalo v preteklosti. Svetovni pojav moramo reševati s svetovno politiko. Matične države migrantov moramo popeljati do demokracije in dobrega upravljanja, s tem ko jim zagotovimo naše vrednote in izkušnje.
V evropski sosedski politiki moramo ponuditi gospodarski program, ki bo povečal obseg zaposlenosti in trgovinske sporazume, s katerimi je mogoče ustvariti resničen gospodarski razvoj, ki deluje v skladu z zakoni trga. Komisar Füle in visoka predstavnica baronica Ashton sta s sloganom "več za več" opozorila na zamisel pogojenosti pomoči, ki bo nagrajeval države, ki so najbolj dejavne pri izvajanju demokratičnih reform in spoštovanju človekovih pravic. To je skladno z našimi evropskimi vrednotami, učinkovito pri razvoju in - če mi dovolite - moralno pošteno za davkoplačevalce.
Na koncu želim povedati, da mora Evropsko politiko za obvladovanje velikih migracijskih tokov dopolnjevati sprejetje koncepta "porazdelitve bremena" v skladu z dolžnostjo solidarnosti države iz člena 80 Pogodbe, saj se nobena država ne more sama spopasti z izrednimi razmerami ogromnih razsežnosti.
Na koncu se zahvaljujem komisarki Malmström, ker je podprla nekatere oziroma številne točke tega poročila in upam, da bo Evropa lahko sodelovala z Italijo ter obravnavala pojav, ki ima mednarodno razsežnost in ki vpliva na vse nas.
Corina Creţu
Gospa predsednica, najprej se želim zahvaliti poročevalcu za produktivno sodelovanje pri pripravi osnutka tega poročila.
V zvezi z konkretno temo, o kateri danes razpravljamo, izgon ljudi iz sredozemske regije ni le težava za države na tem območju, saj je celotna Evropska unija odgovorna za razrešitev teh nujnih humanitarnih razmer. Gre za posebne razmere, ki jih v času priprave osnutka tega poročila nismo predvidevali. Stališče Odbora za razvoj je, da moramo prednostno reševati humanitarne razmere, beguncem pa zagotoviti pomoč. Ne moremo pa sprejeti zelo populističnih rešitev, ki so bile predlagane in s katerimi je bilo prebivalcem Lampeduse obljubljeno, da se bomo priseljencev znebili v roku 60 ur. Sledila je evakuacija v regije na celini, vendar se je potem, ko ciljne regije niso hotele zbirnih centrov na svojem ozemlju, začelo vračanje v domovino.
Nesprejemljivo se mi zdi, da Francija in Nemčija nista hoteli sprejeti nekaj beguncev in da italijanski minister za notranje zadeve grozi z izdajo dovoljenj za začasno bivanje, kar bi več tisoč priseljencem omogočilo, da se gibljejo po Evropski uniji. To niso konstruktivni in vključujoči odzivi, ki bi bili skladni z zavezami držav članic. Sebičnost in vsiljena solidarnost nista med vrednotami, na katerih je bila zgrajena Evropska unija. Zato menim, da moramo odločno vztrajati pri dialogu in sodelovanju in tako določiti skupne rešitve za to resno težavo.
Franziska Keller
pripravljavka mnenja Odbora za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve. - Gospa predsednica, migracija ne poteka le od vsepovsod v Evropo. Dejansko je večina migracij zunaj Evrope, v države ali regije na drugih celinah.
Pakistan in Sirija sta državi, ki imata največ migrantov - tega ne smemo pozabiti. Vzroki za migracijo so različni: vojna, spori, revščina, diskriminacija, nasilje in pregon, družina, podnebne spremembe in številni drugi. Ta vprašanja moramo obravnavati in se boriti proti vzrokom, ne pa proti migrantom samim. Da bi se lahko borili proti tem vzrokom, potrebujemo dobro razvojno politiko, pri tem pa pogojenost ne bo v veliko pomoč.
Ponovno moramo pregledati politike, ki so v nasprotju z našimi razvojnimi cilji, kot se včasih zgodi v trgovinski politiki in kmetijstvu. Potrebujemo pa tudi dobro politiko o demokraciji in spodbujanju človekovih pravic. V preteklosti so Skupnost in države članice sodelovale s tretjimi državami pri zaustavljanju migrantov, ne pa pri človekovih pravicah. Komisija se je dogovarjala o sporazumu z Libijo glede podpore in pomoči tej državi, tako da bi Gadafi zaustavil migrante. Zdaj je čas, da to spremenimo. Zelo me veseli, ko slišim, da se strinjate z mano in da moramo nujno preiti na pristop, ki bo v večji meri temeljil na človekovih pravicah. Ne smemo pozabiti, da ljudje ne želijo in potrebujejo le stabilnosti. Stabilnost brez demokracije ni ustrezna pot naprej. Stabilnost in revščina ne dajeta nobenega napredka. Stabilnost je pomembna, vendar ni edino, kar je potrebno.
Peščici migrantov s celega sveta, ki so se odpravili v Evropo, ne smemo zapreti vrat. Potrebujemo skupni azilni sistem, ki bo zagotavljal učinkovito zaščito za tiste, ki rabijo pomoč, prav tako pa moramo zaščiti migrante zaradi sporov. Potrebujemo pošten dostop do zakonitega priseljevanja, ki migrantom zagotavlja ustrezne socialne pravice. Poiskati moramo način za zaščito podnebnih migrantov, saj morajo bežati, ker smo povzročili podnebne spremembe. Prav tako moramo z vidika človekovih pravic ponovno pregledati naše obmejne in vizumske politike.
Priseljencev ne bi smeli odganjati z ustrahovanjem. So ljudje, tako kot mi, ki pogosto nujno potrebujejo pomoč ter iščejo boljše življenje, mir in blaginjo. Ali ni bila EU ustanovljena ravno za to?
Zato sprašujem Komisijo: ali bo vzpostavljen skupni azilni sistem? Kaj se je zgodilo z direktivo modrega kartončka? In kako boste zagotovili, da bo člen 208 Lizbonske pogodbe, in sicer načelo, da ne bomo škodili našim razvojnim ciljem, v celoti izveden?
Mario Mauro
v imenu skupine PPE. - (IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, hvala predvsem za predanost pri pripravi tega svežnja ukrepov, za katerega menim, da pošilja jasno politično sporočilo in jasno navaja, da ne gre za težavo Malte, da ne gre za težavo Italije, za težavo Španije: gre za evropsko težavo.
Menim, da je to bistvo vaših sklicevanj na solidarnost med državami članicami in evropsko sosedsko politiko, želja po spodbujanju zadostnega financiranja humanitarne krize, pomoči, vračanju v domovino in usposabljanju, posredovanju pri temi prosilcev za azil, pripravljanju programa, ki odpravlja nemoč, nedotakljiv sklic na Direktivo 2001/55/ES in želja po krepitvi operacije Hermes. Vse to je znak, da Evropa ne želi biti več brezbrižna in odpraviti nedoslednost zadnjih mesecev.
Hkrati mi dovolite, da pojasnim, kaj je bistvo naših skrbi. Naša glavna skrb ni 20 tisoč ljudi, ki so prispeli na Lampeduso. Skrbi nas politično dejstvo, ki je povezano s tem. Na primer, to kar se je zgodilo leta 1989 s propadom vzhodnega sistema in komunizma, je bilo veliko breme na primer za Nemčijo in Avstrijo, vendar so potem našli evropsko solidarnost. Poskušali so zagotoviti politični odgovor na ta izziv in ponuditi načrt, ki je potem privedel do vključitve mnogih držav in mnogih ljudi, ki so zdaj v Parlamentu.
Ne pričakujemo veliko. Ni nobene podlage za vključitev Sredozemlja, vendar pa je podlaga za sosedsko politiko, ki bo končno vredna svojega imena, za evropsko strategijo za Sredozemlje, ki bo vredna svojega imena. To zahtevamo od Evrope. Menim, da je to, kar ste povedali, skladno s tem.
Glede Direktive 2001/55/ES bi želel, da na primer poleg takšnega sklicevanja nanjo, kot je bilo vaše, Komisija hkrati pripravi resničen predlog in ga predstavi Svetu, ki bo potem o njem glasoval s kvalificirano večino in na podlagi katerega bodo evropske države neizogibno spoznale, da je težava priseljencev evropska težava, in se zavedle, da je zaščita priseljencev evropska težava, ki se ji ne moremo več izogibati.
Juan Fernando López Aguilar
Gospa predsednica, komisarka, tudi sam sem sodeloval v zadnji razpravi v Parlamentu na to temo in obžalujem, da imamo danes takšne razmere in številke, kot jih vidimo predvsem na Lampedusi, ker so bili upoštevani le nekateri predlogi te razprave.
Zavedamo se pomoči in prizadevanj gospe Malmström v vlogi komisarke za notranje zadeve, da bi povečala evropski sklad za zunanje meje, evropski sklad za vračanje in evropski sklad za begunce, seveda pa tudi pri vodenju Evropske agencije za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije.
Vendar p ta kriza v Sredozemlju jasno kaže, da ne gre le za vprašanje verodostojnosti, ampak tudi smiselnosti skupne politike priseljevanja za Evropo, ki si prizadeva za območje svobode, varnosti in pravice v skladu s členoma 67 in 89 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Rezultat tega je, da je ta transformacijska, zahtevna evropska zunanja politika, ki izpodbija smiselnost strategije za Sredozemlje, združenja za Sredozemlje, velik izziv za humanitarni vpliv in pomen Evrope pri obravnavanju humanitarnega vpliva razseljenih oseb, morebitnih prosilcev za azil in beguncev.
Zato želim še enkrat poudariti, da bi moral biti namen te razprave enkrat za vselej odpraviti zastoj pri azilnem svežnju; enkrat za vselej opozoriti na potrebo po izvajanju in zagotavljanju skladnosti z direktivo 2001/55/ES o ukrepih za razseljene osebe v primeru humanitarnih kriz in množičnih, nepredvidenih tokov izseljencev. Poleg tega bi moral biti namen, kako vzpostaviti solidarnostno politiko, ki presega direktivo, da bi tako začela veljati solidarnostna klavzula, ki je bila ponovno zapisana v Pogodbo o delovanju Evropske unije in ki jo moramo uporabljati, kadar se srečujemo s takšnimi razmerami, kot so te.
Vsekakor se moramo zavedati, da Italija, Španija ali Grčija in nobena druga država, ki meji na Sredozemlje, ni sposobna sama rešiti teh težav.
Osupel sem nad dejstvom, da do zdaj še ni bilo nobenega poziva ali zahteve za aktiviranje člena 5 direktive, da bi bila tako uporabljena solidarnostna klavzula v skladu s Pogodbo. Vsekakor moramo izkoristiti to priložnost ter se dostojno odzvati in zagotoviti pomoč pri vprašanju, ki je tako kot Sredozemlje vsekakor evropsko vprašanje.
Cecilia Wikström
v imenu skupine ALDE. - (SV) Gospa predsednica, slišali smo, kako so številni ljudje izrazili zaskrbljenost zaradi migracij. Ljudje se preprosto bojijo množičnega priseljevanja v Evropo po nedavnih, obsežnih dogodkih v severni Afriki. Tem dogodkom bodo vsekakor sledili migracijski tokovi. To se že dogaja in se bo seveda še nadaljevalo. Neizogibno je, da bodo ljudje bežali pred negotovostjo in nasiljem, predvsem pred sedanjimi razmerami v Libiji. Kljub vsemu so bili migracijski tokovi do zdaj bolj horizontalni kot vertikalni in so bili omejeni predvsem na Tunizijo in Egipt, vendar pa je več tisoč ljudi prišlo tudi na majhen italijanski otok Lampeduso in to je resnično prava preizkušnja solidarnosti med našimi državami članicami. Zaskrbljujoče je, da države članice EU do zdaj še niso opravile tega solidarnostnega preskusa, in zdi se, da v težkih časih niso pripravljene stati druga ob drugi.
Skupina zavezništva liberalcev in demokratov za Evropo meni, da je izvedba direktive o azilu najpomembnejše, kar lahko zdaj naredimo. Nekoliko daljnosežnejši odgovor je priprava skupne evropske azilne politike, ki je vredna svojega imena. Tako bomo imeli priložnost, da začasno zaustavimo prenose prosilcev za azil v skladu z uredbo Dublin II, če bo država članica iz kakršnega koli razloga izjemno preobremenjena. S solidarnostjo je povezana tudi odgovornost. Vsaka država članica mora spoštovati in izvajati direktivo, namenjeno usklajevanju zaščite ljudi, ki bežijo, pred letom 2012 pa mora razviti trajnostni evropski azilni sistem. Zavezali smo se, da bomo to uresničili, in to moramo storiti, in sicer v solidarnostnem duhu ob spoštovanju mednarodnih obveznosti za skupno varnost in stabilnost vseh.
Jean Lambert
v imenu skupine Verts/ALE. - Gospa predsednica, zelo sem vesela, da nas je komisarka spomnila, da je najobsežnejše gibanje v regiji potekalo ravno v severni Afriki. Urad visokega komisarja ZN za begunce ocenjuje, da je Libijo že zapustilo več kot 400 tisoč ljudi. Nekaj, kar bi bilo dobro, po tem ko smo prej poslušali razpravo o postopkih, da si naše države članice zapomnijo: večina ljudi se giblje znotraj severne Afrike.
Močno pozdravljamo podporo, zagotovljeno uradu UNHCR in drugim organom, pri zagotavljanju pomoči razseljenim osebam. Vseeno pa je bilo izrečenih veliko pomislekov glede pritiska na Malto in Lampeduso, in to povsem upravičeno. Težava je velika, vendar ni primerljiva s tem, kar se dogaja v Tuniziji in Egiptu. Vse večja pa je zaskrbljenost glede tega, kar se dogaja z mladoletnimi osebami - ki so brez spremstva ali ločene po prihodu. Skrbi nas, ali so deležne zadostne podpore in ali so ustrezno identificirane. Upamo, da bo Komisija obravnavala njihov položaj in položaj drugih, ki so zdaj še posebno ranljivi.
Prav tako pozdravljamo pripravljenost na obravnavo možnosti uporabe direktive o začasni zaščiti. Ali lahko komisarka navede, kakšna merila bo uporabila pri izvedbi presoje in ali bo pripravila priporočila?
Rui Tavares
v imenu skupine GUE/NGL. - (PT) Gospa predsednica, komisarka, begunci so bili na Lampedusi sprejeti v odvratnih razmerah, brez hrane ali sanitarij: v razmerah, ki so resnično nečloveški. Center za pridržanje je zaprt, nevladne organizacije, novinarji, verjetno pa tudi člani parlamenta, nimajo dostopa do njega. Italijanski svet za begunce zahteva, da se tem beguncem izdajo začasne odredbe o zaščiti v skladu s pogoji direktive 2001/55/ES, in to zahtevo ste odobrili, komisarka. Hvala za vaše posredovanje, saj je bila ta zahteva celovita in obsežna. So stvari, s katerimi se strinjamo, in stvari, s katerimi se ne strinjamo. Vendar pa lahko to, kar ovira celovito ukrepanje, poimenujemo z imenom: hinavščina držav članic.
Komisarka, govorili ste o doseganju soodločanja o ponovni naselitvi. Kot poročevalka lahko povem, da je Parlament pripravljen obravnavati vse zamisli, ki jih bo predlagal Svet. Vendar na to čakam že leto in pol, pa še vedno nismo slišali niti ene zamisli o ponovni naselitvi. Ravno zaradi te hinavščine držav članic je lahko polkovnik Gadafi begunce in priseljence za več let pometel pod preprogo, medtem ko so mu prodajale orožje. Ravno zaradi tega je ves ta govor o sedanjem pomanjkanju sredstev ravno tako hinavski. Samo v letu 2009 so države Evropske unije zaslužile 343 milijonov EUR s prodajo orožja polkovniku Gadafiju, medtem ko je prvotni znesek, ki so ga zagotovile za sprejem beguncev zaradi arabskih revolucij, znašal 3 milijone EUR: stokrat manj. Menim, da ta razlika pove vse.
Mara Bizzotto
Gospa predsednica, gospe in gospodje, Lampeduso je zasedlo več deset tisoč Severnoafričanov, ki jih otok nikoli ne bo mogel sprejeti. Italija je že več tednov cilj več sto ladij z nezakonitimi priseljenci. Če se ne bomo odzvali skupaj, če se EU ne bo odzvala, se bo migracijski val razseljenih ljudi nadaljeval.
Nezakonite priseljence, ki so prispeli v zadnjih mesecih, moramo poslati domov; ni alternativne rešitve. Vendar pa je bila italijanska vlada, razen nekaj besed o solidarnosti, prepuščena sama sebi, da rešuje to biblijsko preseljevanje tako nepredvidljivih razsežnosti.
Kje je Evropa? Do zdaj se je Bruselj skrival; moji sodržavljani ne morejo več prenašati takšnega sramotnega ravnanja. Evropa je pustila Italijo samo, da se spopada z izrednimi razmerami brez primere. Namesto tega mora Evropa pomagati Italiji pri vračanju nezakonitih priseljencev v domovino, prav tako pa mora podpreti prizadevanja italijanske vlade, ki poskuša preprečiti več tisoč ljudem, da bi še naprej odhajali, predvsem iz Tunizije.
Begunci iz Libije so povsem druga zadeva: Evropa mora podpreti Italijo pri identifikaciji in upravljanju logistike, predvsem pa mora poskrbeti, da bodo begunci nameščeni v vseh državah članicah. Italija ne more sama sprejeti ljudi, ki bežijo pred vojno. Čas je, da nehamo govoriti. Evropska unija mora poskrbeti, da bomo čutili njeno navzočnost. Ne moremo sprejeti dejstva, da je Italija polna nezakonitih priseljencev, medtem ko jih Francija tako sramotno zavrača. Nezakonite priseljence moramo poslati nazaj domov, vse države članice pa se morajo zavezati, da bodo sprejele libijske begunce.
Philip Claeys
(NL) Gospa predsednica, to, kar zdaj vidimo na Lampedusi, je opisal in napovedal francoski pisatelj Jean Raspail že leta 1973 v svojem preroškem romanu Le camp des saints (Taborišče svetnikov). Edina razlika je v tem, da resničnost presega leposlovje.
Evropa mora prevzeti nadzor nad dogajanjem, ne pa da stoji ob strani in dopušča, da se to dogaja. Absurdno je najprej pozdravljati spremembo režima v Tuniziji in Egiptu, potem pa nemudoma množično sprejeti migrante, oziroma natančneje, tako imenovane begunce iz teh držav. Vsi vemo, da skoraj nihče na tistih ladjah, ki so zasidrane na Lampedusi, ni upravičen do statusa političnega begunca. Tem ljudem pa je zdaj dovoljen vstop na evropsko ozemlje in ob podpori najrazličnejših subvencioniranih skupin, trgovcev z ljudmi in dragih odvetnikov bodo sprožili postopke, s katerimi bodo kar se da dolgo zavlačevali in, če bo treba, izginili v podzemlje, če jim ne bo priznan status begunca.
Sodeč po sedanjih dogodkih Frontex ne varuje zunanjih meja Evrope; obravnava jih, kot bi bil neke vrste sprejemi odbor. Te ladje bi morali pospremiti nazaj v kraje, od koder prihajajo, resnične begunce pa bi morali v čim večji meri sprejeti v njihovih domačih regijah, ne pa v Evropi. Ključnega pomena je, da številne mednarodne konvencije prilagodimo današnjim razmeram.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Gospa predsednica, želim spregovoriti in to razpravo izkoristiti za razpravo o temeljnem vprašanju: izrednih razmerah. Tega ne bodo zmogli sami.
Kot vsi vemo, so nestabilne razmere v Tuniziji in Egiptu ter vojna v Libiji glavni vzrok te težave. Ne vemo pa, kako dolgo bo trajala: žal bo trajala zaskrbljujoče dolgo. Zato se moramo odločiti, kako uporabiti skupne politike za obvladovanje kriznih razmer, saj tega ne morejo rešiti sami.
Gospa predsednica, komisarka, menim, da mora biti naša glavna prednostna naloga solidarnost z žrtvami in solidarnost z državami in regijami gostiteljicami.
Imamo instrumente, ki jih ne uporabljamo pravilno. Imamo štiri sklade. Gospa Malmström je jasno in jedrnato govorila o zneskih, ki se mi zdijo smešni. Govorila je o 30 milijonih EUR, 25 milijonih EUR na zahtevo itd. Vendar naši štirje skladi, Evropski sklad za begunce, Evropski sklad za vračanje, Evropski sklad za zunanje meje in Evropski sklad za vključevanje v sklopu finančnih perspektiv znašajo skoraj 3 milijarde EUR.
Gospa Malmström, zdi se mi, da bi te sklade morali uporabljati za krizne razmere, saj nam mora biti zagotovljeno, da jih uporabljamo in spreminjamo. Naše omejitve z vidika sodelovanja in solidarnosti ponazarja ranljivost Evropske agencije za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije, ki jo je pokazala pri operaciji Hermes. Prihod vse večjega števila ljudi, ki bežijo pred vojno in iz obupa, izpostavlja omejenost te zmogljivosti zmožnosti. Tega ne bodo zmogli sami.
Kdo to zmore? Evropska unija ima potrebno solidarnost, s katero lahko izpolni zahteve teh kriznih razmer.
Ana Gomes
(PT) Gospa predsednica, poročilo gospoda Provere ne bi moglo biti pripravljeno v zahtevnejših razmerah. Tunizija in Egipt, državi z ogromnimi gospodarskimi težavami, sta že odprli vrata več kot 400 tisočim beguncem iz Libije. Kljub temu so se evropske vlade odločile, da bodo še naprej govorile neumnosti in ignorirale 20 tisoč ljudi, ki se gnetejo na Lampedusi v razmerah, ki niso vredne ljudi. Zaradi revolucije v severni Afriki je še toliko nujnejše, da države članice Evropske unije izpolnijo svoje humanitarne obveznosti in sprejmejo begunce ter določijo novo migracijsko politiko, ki bo temeljila na solidarnosti ter na drugih temeljnih vrednotah in načelih Evropske unije. Zaprta vrata in politike prisilnega vračanja, kar so v zadnjih nekaj letih uporabljale nekatere države članice za sosednje sredozemske države, so verjetno preprečile, da bi nekaj migrantov prišlo v Evropo, in sicer z večjim nadzorom v pristaniščih severne Afrike, patruljami na Sredozemskem morju in še okrutnejšimi metodami, kot je elektrošok. Vendar pa je to imelo nezaslišano visoko ceno: pravice migrantov in beguncev, ki so bili s silo vrnjeni v režime, kot je Gadafijev.
Zaradi sedanjih kriznih razmer moramo sprejeti skupni azilni sistem, s skupnim prevzemanjem odgovornosti, vključno z mehanizmom za začasno zaščito in še več ponujenih namestitev. Potrebujemo novo migracijsko strategijo, ki upošteva prvotne razloge za migracijo, kot so revščina, diskriminacija, spor in politično zatiranje. Brez tega bodo trgovci z ljudmi vedno našli alternativne poti. Naša resnična prednostna naloga v zunanji politiki Evropske unije, razvojnih programih za Sredozemlje in drugje mora biti zagovarjanje človekovih pravic, demokracije in trajnostnega razvoja.
Sonia Alfano
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, krizne razmere so za evropsko migracijsko in azilno politiko resna lekcija. Spet se je pokazalo, da EU nima zakonodajnega in operativnega okvira, s katerim bi se lahko spopadla z izrednimi, vendar ne nepredvidljivimi dogodki, kot so dogodki v severni Afriki v zadnjih mesecih.
Lampedusa, Italija in južna Italija plačujejo za te napake, resnične žrtve pa so begunci, ki so sprejeti na tak nečloveški način. Kljub členu 80 Pogodbe o delovanju Evropske unije in načelom o enakomerni porazdelitvi solidarnosti se vse države ukvarjajo le s svojimi zadevami, odnos Francije, ki meji na Italijo, pa je v sedanjih evropskih razmerah nesprejemljiv. V zvezi s tem pozivam Komisijo, naj razmisli o načinu, kako od francoske vlade pridobiti pojasnilo.
EU je več let sklepala sporazume z državami, ki so jih vodili diktatorji, financirala njihove dejavnosti in postavljala poslovne interese pred demokratičnimi zahtevami. Evropa je glede napadov na Libijo še vedno tiho: ali namerava ostati tiho tudi glede nevzdržnih razmer v šotorskih taboriščih?
Seveda se vsi strinjamo, da ne moramo sklepati poslov s polkovnikom Gadafijem, pa vendar še pred nekaj meseci nisem slišala nobenih nasprotovanj italijansko-libijski pogodbi, v kateri je bilo vprašanje priseljevanja obravnavano na izjemno nečloveški način. Danes je predsednik Berlusconi poskušal uporabiti enak pristop pri Tuniziji in ji ponudil denar. Mogoče se je nova vlada v Tuniziji kaj naučila iz tega.
Če nam je všeč ali ne, je za ukrepanje odgovornih 27 držav članic in EU, pri tem pa ne smemo pozabiti na prednostni pomen mednarodne solidarnosti in varstva človekovih pravic. Zato upam, da bo Evropska komisija čim prej predlagala uvedbo nujnega postopka iz Direktive 2001/55/ES o začasni zaščiti in da bo Svet kmalu sprejel ta predlog, sicer bo vse zaman.
Prav tako pozivam, da na Lampeduso pošljemo parlamentarno delegacijo, ne delegacijo političnih skupin, ki se bo prepričala o humanitarnih razmerah priseljencev in načelu nezavračanja.
Malika Benarab-Attou
(FR) Gospa predsednica, to poročilo je občutljivo in kritična sem do njegovega naslova. Uporaba besed "migracijski tokovi" mu daje prizvok: daje vtis, da so migranti blago ali napadalci.
To je zgodovinsko obdobje za ljudi v južnem Sredozemlju in za nas, vendar pa strah pred množičnim priseljevanjem državam članicam in EU onemogoča, da bi vzpostavile novo dinamiko.
Zaradi nedavnih demokratičnih gibanj na jugu smo se zavedli naših nasprotij. Še enkrat sta se pokazala nedoslednost in pomanjkanje vizije naših zastarelih in nerealnih politik sodelovanja. Skrajni čas je, da Evropska unija uvede migracijsko politiko, ki je skladna z našimi vrednotami, ki priznava, da živimo v svetu, v katerem so ljudje mobilni, svetu, v katerem se ljudje selijo.
Nadaljnje govorjenje o migracijskih tokovih je absurdno in je v nasprotju z našimi humanističnimi vrednotami. Če želimo biti Evropejci glavni akterji v svetu, moramo spremeniti naš pristop in si prizadevati za Unijo za Sredozemlje, ki temelji na solidarnosti; tega ne moremo storiti, če ne bomo ponovno pogledali politike o mobilnosti ali tega, kar danes imenujemo migracijska politika. Izpolniti moramo pričakovanja ljudi na jugu.
Strah pred priseljevanjem ne sme več usmerjati naših politik. Krepitev nadzora na mejah ne sme biti več naša glavna motivacija pri izvajanju sporazumov o sodelovanju, kot se je zgodilo v primeru Libije.
Ponovno moramo pregledati pogoje, ki morajo biti izpolnjeni pri podpisu sporazumov o pretoku oseb, tudi sporazumov o ponovnem sprejemu, tako da bomo spoštovali človekove pravice. Naše ukrepe še vedno zaznamuje pristop k mobilnosti, ki temelji na varnosti, kar je v nasprotju z našimi vrednotami in z zahtevo o zaščiti naših prebivalcev. Nezaslišano stališče, ki sta ga zavzela gospod Berlusconi in gospod Guéant, moramo ostro obsoditi.
Komisarka, kakšno politiko moramo sprejeti, da bi vzpostavili resnično Unijo za Sredozemlje, v kateri bomo izkazovali solidarnost z ljudmi na jugu, ki imajo zdaj občutek, da jih preziramo.
Marie-Christine Vergiat
(FR) Gospa predsednica, Konfederalna skupina Evropske združene levice - Zelene nordijske levice ne bo glasovala za to poročilo. Res je, da vsebuje nekaj pozitivnih točk, vendar jim nenehno nasprotujejo prakse nekaterih držav članic, tudi moje države.
To poročilo noče dojeti, da je migracija predvsem vprašanje jug-jug. To nedojemanje pomeni, da se bodo napetosti še povečale, hkrati pa bodo mnoge izmed teh države zabredle še globlje v revščino.
Res je, da Evropska unija ne more sprejeti vseh obupanih ljudi sveta, vendar ni nobene nevarnosti, da bi to morala storiti; to številke tudi dokazujejo, ne glede na hrup, ki ga nekateri ljudje zganjajo. Evropska unija ne more sprejeti vseh obupanih ljudi sveta, vendar bi morala k temu prispevati sorazmerno s svojim bogastvom, potrebami in škodo, ki so jo povzročila in jo še vedno povzročajo nekatera njena podjetja, ki plenijo naravne vire teh držav. To poročilo se še naprej oklepa običaja te vase zazrte trdnjave Evrope, ki brani svoje interese, predvsem demografske.
Ne, Evropska unija se ni nič naučila iz revolucij, ki se dogajajo v arabskih državah. Ne izkazuje solidarnosti. V roku nekaj dni so Tunizijci sprejeli več kot 100 tisoč libijskih beguncev v razmerah, ki so nam lahko za vzgled. Ne, komisarka, govorjenje Evrope ne zadostuje za težave, s katerimi se spopada svet. Bo pa okrepilo ksenofobne politike nekaterih držav članic, kar obžalujem.
Mario Borghezio
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, najprej se želim zahvaliti komisarki Malmström, da teden za tednom neutrudno dela pri reševanju te epske katastrofe - kar to dejansko je.
Slišali smo pripombe, ne samo v Parlamentu, ki poskušajo zmanjšati pomen težav, s katerimi se spopadajo naša vlada, naša država in naši ljudje. Šlo je in še vedno gre za izredne razmere - humanitarne in druge - izjemnih razsežnosti. Menim, da so naša vlada in predvsem naši ljudje zelo dobro izšli iz tega z vidika mednarodnega javnega mnenja. Prebivalci Lampeduse so na začetku ravnali izjemno, sprejeli migrante in jim pomagali s svojim denarjem, potem pa so v določenem trenutku rekli: "Tega ne moremo več početi", saj moramo poleg človekovih pravic, o katerih vsak dan razpravljamo v Parlamentu, upoštevati tudi pravice ljudstev, vključno z njihovo pravico, da ohranijo identiteto, dejavnosti in seveda pravico do tega, da niso preplavljeni.
Med migranti so tudi nezakoniti priseljenci, kriminalci, ki so bili izpuščeni iz zaporov. Države, ki jih morajo sprejeti, so upravičeno zaskrbljene. Kadar migracija dobi razsežnost - ponavljam - preplavljanja, se moramo s težavo spopasti.
Naše ljudi stoodstotno podpiramo, brez "če" in "ampak". Komisarka, Evropska unija se mora postaviti zase in biti pozorna. Poleg človekovih pravic moramo razmisliti tudi o naših pravicah, pravicah avtohtonih prebivalcev. Zato v celoti podpiramo prizadevanja italijanske vlade v Tuniziji, saj v primerjavi s skromnimi zneski, ki jih je napovedala komisarka, italijanska vlada Tuniziji ponuja veliko. Potekajo številne stvari in prepričani smo, da bomo dosegli oprijemljive rezultate.
Preiti pa moramo z besed na dejanja in Frontex ne počne tega, kar bi moral, da bi zaustavil to osovraženo trgovino z ljudmi, saj je v sramoto Sredozemlju, Evropska unija pa je deloma kriva zanjo. Zato pozivam, da preprečite trgovino z ljudmi in potrdite Marshallov načrt za te države.
Andreas Mölzer
(DE) Gospa predsednica, gospa Malmström, dobro vemo, da ljudje iz prenaseljenih, slabo razvitih držav vsak dan tvegajo svoja življenja, ker EU s svojimi psevdo-humanitarnimi idejami ni jasno povedala, da za migrante ne veljajo enaka pravila kot za begunce.
Glede na Ženevsko konvencijo o statusu beguncev so begunci, kot vemo, ljudje, ki so zaradi utemeljenega strahu pred pregonom ali iz rasnih razlogov, vere ali političnega prepričanja zapustili svojo matično državo. Vendar ta opredelitev ne velja za veliko večino ljudi, ki vsakodnevno prihajajo v Evropo. Ne glede na razmere v njihovi matični državi si želijo le nekam v EU - v deželo, kjer se po njihovem mnenju cedita med in mleko -, da bi preskusili srečo, in običajno le zaradi tega, da bi bili vključeni v naše socialne sisteme. To je mogoče smiselno z njihovega stališča, vendar si moramo kot poslanci Evropskega parlamenta prizadevati za interese Evropejcev. To vsekakor ne vključuje stalne podpore več milijonom ekonomskih migrantov, ki nam zaradi pomanjkanja usposobljenosti in neustreznih kvalifikacij za naš trg dela niso v pomoč.
Prav tako bi bilo skrajno nepošteno do držav, kot sta Tunizija in Libija, ki se pravkar osvobajajo diktatorskih režimov in so na poti demokracije, pri tem pa bodo potrebovale vso razpoložljivo delovno silo za obnovo. Ti ljudje morajo razviti svoje države.
Tunizija je svobodna država vse od padca režima Bena Alija. V EU moramo v razpravah o tem, kako ravnati z množičnim prihodom ljudi iz severne Afrike, upoštevati tudi te okoliščine. Zato moramo po mojem mnenju vse ekonomske migrante poslati nazaj, še preden prispejo do Evrope. Ne bi jim smeli dovoliti, da pridejo na Lampeduso, agenciji EU Frontex pa moramo dati ustrezne pristojnosti, da bo za to tudi poskrbela.
Salvatore Iacolino
(IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, slišali smo o številnih ukrepih in pobudah, kar je prav gotovo pomirjujoče in skladno z zahtevami italijanske delegacije na sestanku prejšnji teden med vodjo delegacije in predsednikom Barroso: več solidarnosti, več sredstev, več posebnih in odločnih ukrepov za Lampeduso, Malto in vse države, izpostavljene izrednim migracijskim pritiskom, s katerimi se lahko spopademo le z evropskim vodenjem.
Te pomirjujoče izjave so seveda skladne z našim razmišljanjem o uporabi člena 5 Direktive 2001/55/ES. Verjamemo, da lahko to predstavimo Svetu v povsem razumljivem časovnem okviru. Skladnejša evropska sosedska politika, ki temelji na rezultatih in politiki primarnosti v korist obmejnim regijam, ki lahko porabijo sredstva in zagotovijo, da bodo njihovi mladi imeli možnost za delo in rast v svojih državah. Boljši in ustreznejši operativni načrt za Frontex, ki je pomagal pri izvajanju skupnih patrulj v tej izjemni fazi. Prepričani smo, da delež za financiranje migracije omogoča dodatne ukrepe zaradi izjemnih okoliščin, ki se jih zdaj vsi dobro zavedamo.
Komisarka Malmström, nismo omenili izravnalnih ukrepov. Komisar Hahn ni z vami in verjetno bi bilo koristno, če bi bil. Ponoven pregled strukturnih skladov, politika, ki upošteva izredne razmere, zmanjšanje privlačnosti, kaznovanje privlačnosti regije Sicilije glede ribištva in turizma, za kar morata biti Lampedusa in Sicilija nekako odškodovani.
V Libijo se je vrnilo sto petdeset tisoč Egipčanov, vendar se to vprašanje migracije tu še ne konča. Zato moramo s trdno in odločno evropsko politiko zelo odločno ukrepati in verjamemo, da lahko skupaj s predsednikom Barrosom pripravite strategijo s celovitim načrtom migracije. Ne moremo več čakati na ukrepe in prepričani smo, da bo do konca tega meseca Evropa pripravila načrt migracije, kar je v interesu dolgo pričakovane solidarnosti, za katero želimo, da končno zaživi v praksi.
John Attard-Montalto
Gospa predsednica, ko poslušam nekatere - ne vse - kolege, ki sodelujejo v tej razpravi, slišim, da omenjajo migracijo kot nekaj, kar se ne dogaja, ampak nekaj, kar se bo zgodilo.
Ravno zdaj, ko razpravljamo v Parlamentu, se dogaja človeška tragedija. V mnogih primerih govorimo o tem, ali se strinjamo ali ne strinjamo, vsekakor pa bi se morali strinjati, da gre za tragedijo, ki se ravno zdaj odvija pred našimi vrati - nekaj sto kilometrov od južne meje Evropske unije - in se bo v prihodnje le še zaostrila. Kljub temu še naprej razpravljamo, tudi ko imamo na voljo orodje - Direktivo Sveta 2001/55/ES -, ki ga lahko Svet začne izvajati na priporočilo Komisije.
Kako bomo merili, ali je pritok velik, majhen ali dovolj velik, ko bo vsega konec? Evropska unija se mora odločiti, ali želi ukrepati ali pa se bo samo odzivala. Odzivamo se na stvari, ki so se že zgodile. Ne bodimo ljudje preteklosti. Bodimo institucije sedanjosti.
Sarah Ludford
Gospa predsednica, učinkovito upravljanje, skladnost, solidarnost, odgovornost: to naj bi bili temelji skupne politike priseljevanja. Primerjajte to z dejansko zgodovino EU v zadnjem desetletju, ki si na lestvici do deset zasluži oceno tri. Za to ni kriva Komisija, ki je pripravila veliko politik in predlagala zakone, ampak so za to v veliki meri krive države članice. Čas je, da prestopimo z zaviralnega in kaotičnega položaja v ozadju na proaktiven, dobro usklajen položaj v ospredju. Mogoče bi nam koristilo, če bi se ozrli na države, kot je Kanada, predvsem pa na njene politike o zakoniti migraciji.
Moja država, Združeno kraljestvo, se je odmaknila od vseh zamisli o skupni politiki. To obžalujem, ker pa je tako veliko tistih, ki so bili zaslišani na krajih, kot je Lampedusa, povedalo, da želijo hitro proti severu, pogosto ravno v Združeno kraljestvo, to nikakor ne pomaga pri prepričevanju moje države, ki je sama doživela veliko priseljevanja, naj odpravi nadzor meje.
Verjamem v solidarnost. Menim, da moramo zdaj uporabiti direktivo o začasni zaščiti. Vendar morajo biti vse države članice - tiste na severu, pa tudi tiste na jugu - odgovorne za ustrezno izvajanje zakona EU o sprejemanju migrantov in o obdelavi zahtev za finančno in drugo pomoč, pa tudi o vključevanju in izvajanju delovnega prava. Solidarnost in odgovornost morata potekati v obe smeri.
Hélène Flautre
(FR) Gospa predsednica, ne verjamem, da lahko po eni strani pozdravimo revolucijo v Tuniziji, po drugi strani pa zahtevamo, da država uvede takšno politiko nadzora meje, kot je bila v dneh diktatorja Bena Alija. Mislim, da ne smemo več pritiskati na tunizijsko vlado, ki se mora posvetiti mnogim drugim stvarem: svojim beguncem - kot je bilo povedano - in spremljanju procesa prehoda na demokracijo.
Razmere so torej nove in izredne in to bi nam moralo omogočiti, da razmislimo o ustreznih rešitvah in smo hkrati solidarni. Baronica Ludford ima prav - ravno to najbolj pogrešamo v Evropski uniji. Menim, da bi lahko delo Evropske komisije in Parlamenta predvsem vključevalo razglasitev moratorija na vračanje Tunizijcev, saj je to res neustrezno in neprimerno. Prav tako moramo odobriti dovoljenje za izredno bivanje Tunizijcem, ki so že prispeli v Francijo in Italijo, dovoliti vstop v Evropo ljudem, ki iščejo zaščito, in se vzdržati vseh ukrepov ali sklepanja kakršnih koli sporazumov, ki bi lahko ovirali to zaščito, izvajati določbe - kot je bilo povedano - direktive iz leta 2001 in namestiti vse begunce, ki so na meji med Tunizijo in Libijo, kot del postopka ponovne naselitve.
Prav tako sem prepričana, da moramo razmisliti o vzpostavitvi povezav sodelovanja s temi državami, ki bodo v prihodnje povsem demokratične in bodo tako lahko Tunizijci prihajali delat, študirat in potovat povsem zakonito, s tem pa bomo vzpostavili resnične kanale mobilnosti med obalama Sredozemlja.
(Aplavz)
Willy Meyer
(ES) Gospa predsednica, menim, da je Lampedusa postala simbol za okrutnost migracijske politike Evropske unije. Ne gre le za takojšno težavo; gre za strukturno težavo.
Spominjam se 14. februarja 2009, med prejšnjim parlamentarnim zasedanjem. Z delegacijo iz moje parlamentarne skupine smo obiskali Lampeduso. Šlo je za pot v pekel; pravim, v pekel! Ta migracijska politika ne temelji na razumevanju, da je izseljevanje pravica, ne pa kaznivo dejanje, prav tako pa ni z ničemer zagotovila nedotakljivega načela pravice do prošnje za azil.
Leta 2009 na Lampedusi niso z ničemer poskrbeli za identifikacijo ljudi ali za obdelavo prošenj za azil, dokler ljudje niso naredili tega, kar so morali narediti: postavili se zase, se uprli, saj so živeli kot živali.
Med letoma 2009 in 2011 se ni nič spremenilo. Pravzaprav bi lahko rekli, da se je nekaj spremenilo: predsednik Berlusconi je podpisal sporazum s polkovnikom Gadafijem, čeprav ta ni spoštoval mednarodnega prava in je izgnal visokega komisarja Združenih narodov za begunce, ker je vedel, da ima v Libiji 9 tisoč beguncev; ravno to Libijo, ki jo zdaj bombardirajo po humanitarnem pozivu.
Gre za hinavščino, ki jo moramo odpraviti. Ravno to se mora v Evropski uniji temeljito spremeniti.
Gerard Batten
Gospa predsednica, s sklepom Sveta je bila potrjena resolucija Varnostnega sveta ZN. Naj navedem: "Za izvedbo vseh potrebnih ukrepov, namenjenih zaščiti civilistov in območij v Libiji, kjer živijo civilisti, ki jim grozi napad, ob hkratni izključitvi vseh oblik tuje okupacijske sile na kateri koli del ozemlja Libije".
Ta stavek vsebuje dve popolnoma nasprotujoči si ideji. Kako je mogoče zaščititi civiliste pred napadi, ne da bi v ta namen zasedli kakršen koli del ozemlja?. Kako lahko države z dolgo in pestro vojaško zgodovino, kot sta Britanija in Francija, sprejmejo tako nesmiselno politiko? Odgovor na to vprašanje je preprost: k temu jih zavezuje skupna zunanja in varnostna politika Evropske unije, ki izhaja iz Lizbonske pogodbe. Ne morejo več vplivati na svoje zunanje politike.
Sklep Sveta poleg tega navaja, da je za vojaško politiko Unije odgovorna visoka predstavnica za skupno zunanjo in varnostno politiko. Torej bo baronica Catherine Ashton imela priložnost za svojo prvo vojno in za to, da se pridruži velikanom vojaške zgodovine, kot so Rommel, Montgomery in Eisenhower. Veliko sreče ji želim, vendar bo ta neumna politika najverjetneje pomenila polomijo za vse vpletene.
Prednostne naloge zahoda, predvsem pa evropskih držav, bi morale biti, kako podpirati zmerne režime v severni Afriki z vsemi diplomatskimi sredstvi in kako zaščiti naše meje pred dodatnimi obsežnimi migracijskimi tokovi. To verjetno ni politično korekten odgovor, vendar je realističen z vidika dovzetnih držav, če bi lahko o tem odločale same.
Daniël van der Stoep
(NL) Gospa predsednica, prejšnji petek je več sto tako imenovanih prosilcev za azil iz nekdanje Berberije ušlo iz sprejemnih centrov na celino v Italiji. Ti priseljenci so bili premeščeni tja, ker je Lampedusa prenatrpana. Gospa predsednica, to je kruta resničnost: več tisoč priseljencev brez upanja iz Berberije zlorablja nestabilnost v svoji regiji, da bi si poiskali boljše življenje v bogati Evropi.
Priseljenci, ki so bili intervjuvani na televiziji, so hitro navedli, v katera mesta si najbolj želijo - Amsterdam, Rim, sploh ni pomembno -, in da bi bile zadeve še slabše, so se pritoževali, da jim italijanske oblasti ne zagotovijo dovolj cigaret in pijače. Skoraj bi pozabili, da so se ti ljudje zavestno odločili za ilegalo in namerno zlorabljajo socialne storitve v Evropi. Te tako imenovane prosilci za azil, ki jih sam raje imenujem priskledniki, mora sprejeti regija. Za njihovo nastanitev so odgovorne Afriška unija, Arabska liga ali grozna Organizacija islamske konference.
Evropska unija ni odgovorna za te iskalce bogastva. Če kljub temu vstopijo, močno pospešimo azilne postopke teh tako imenovanih beguncev in jih čim prej pošljimo v države v in okoli Berberije. Naj te države prevzamejo odgovornost, ne pa mi in ne zdaj.
(Govornik se je strinjal, da sprejme vprašanje v skladu s členom 149(8))
Silvia Costa
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, kolega poslanca v EP, ki je pravkar govoril, želim vprašati, ali se mu zdi primerno, da uporablja izraze "priskledniki" in "iskalci bogastva" za ljudi, ki bežijo pred velikimi političnimi napetostmi - glede tega se strinjajo vse politične skupine -, ki zdaj vladajo v severni Afriki.
Zdi se mi, da gre za skrajno resne obtožbe, in predsednico pozivam, da nekako osvetli povedano in ugotovi, ali je to primerno v tako občutljivi razpravi, ki je povezana s trpljenjem ljudi, za katere očitno velja, da nimajo pravice jesti, kot je bilo povedano, saj "celo zahtevajo hrano in so skupina prisklednikov".
Zelo zaskrbljujoče se mi zdi, da kaj takšnega slišimo v Parlamentu, in upam, da lahko evropski državljani preberejo to grobo izražanje, ki razkriva popolno politično neustreznost osebe, ki jih je izrekla.
Daniël van der Stoep
(NL) Gospa predsednica, gospa Costa, prav imate, uporabljam grobe besede, vendar so te besede zelo jasne. V Evropski uniji se moramo spopasti z ogromnim prihodom beguncev in večina na levici pravi, da gre le za nesrečne ljudi, ki bežijo iz svojih držav. Prav, ampak zakaj morajo vsi priti v Evropo? Mislim, da je težje doseči Evropo v čolnu, kot pa doseči Maroko ali Saudovo Arabijo. Očitno je, da sem prihajajo zaradi naših storitev socialnega skrbstva in ker jim bodo tukajšnje vlade dale denar. Vse to dopuščate!
Proti temu moramo odločno ukrepati, hkrati pa moramo zagotoviti, da se bomo kot poslanci Evropskega parlamenta zavzemali za državljane Evropske unije. Če boste še naprej tako razmišljali, nas bo to pokopalo. V prihodnje bomo obravnavali podsaharsko Afriko in na koncu bodo vsi prišli sem. Tega si ne moremo privoščiti. To je vaš svet, ne moj. Pri tem vam želim veliko uspeha, vendar si tega naši državljani ne želijo, vsekakor ne na Nizozemskem.
Simon Busuttil
Gospa predsednica, nekaj dni nazaj so voditelji EU naznanili, da so pripravljeni izkazati dejansko solidarnost s tistimi državami članicami, ki so zaradi migracijskih pritiskov najbolj obremenjene. Ta čas je napočil, saj je množično gibanje zdaj zajelo Evropsko unijo. Pozivamo Evropski svet, da izpolni svoje obljube. Da bi res lahko govorili o solidarnosti, morajo vse države članice prevzeti odgovornost za razseljene ljudi, ki bežijo iz Libije v Evropo.
Na voljo imamo orodje; le uporabiti ga moramo. Gre za solidarnostni mehanizem, predviden v Direktivi 2001/55/ES, ki zagotavlja dve stvari. Prvič, vsem razseljenim ljudem, ki pridejo v EU, zagotavlja začasno zaščito. Drugič, odgovornost za njihov sprejem nalaga vsem državam članicam in ne le državam, v katere ti ljudje pridejo. Mehanizem je mogoče sprožiti s sklepom Sveta, da gre za množični prihod. Vendar pa mora to predlagati Komisija - vi, gospa komisarka.
Ni dvoma, da iz Libije poteka množična preselitev. Iz Libije je zbežalo več kot 400 tisoč ljudi, predvsem v Tunizijo in Egipt, zdaj pa tudi v države EU. Prejšnji teden je le v štiriindvajsetih urah na Malto prispelo več kot 800 ljudi, predvsem Somalcev in Eritrejcev. Če gledamo sorazmerno, ima to enak vpliv, kot če bi v Francijo v enem dnevu prišlo 120 tisoč ljudi. To bi vsekakor štelo za množični prihod. Ne smemo torej obravnavati zgolj absolutnih številk, ampak relativne številke - njihov relativen vpliv na državo, v katero pridejo.
Gospa komisarka, resnično vas pozivam, da prevzamete politično vodstvo in pripravite ta predlog. Prav tako pozivam Svet, da izpolni svoje obljube in izkaže dejansko solidarnost.
Claude Moraes
Gospod predsednik, Svet že vse od leta 1999 zavrača pripravo azilne politike in prave, uradne porazdelitve bremena. V imenu Davida Sassolija in italijanskih kolegov sporočam, da v Italiji vlada izredno stanje, za katero v zakonodaji ni prave rešitve. To rešitev bi do zdaj že morali najti. Postopke sprejema, kvalifikacije - bistvo azilnega svežnja, o katerem danes razpravljamo - bi morali uvesti že dolgo nazaj. Tako bi imeli koncept ponovne naselitve in koncept porazdeljevanja bremena, zdaj pa tega nimamo.
Zato v imenu svoje skupine pravim, da moramo pomagati pri teh izrednih razmerah. Predvsem pozivamo Svet - pa tudi vas, komisarka -, da pokažete to politično vodstvo in uporabite Direktivo Sveta 2001/55/ES. S tem lahko vzpostavite razmere za ponovno naselitev, ki lahko vsaj deloma ublažijo nekatere pritiske.
Poleg tega - kot so nekateri že povedali - ne smemo spregledati naših dolžnosti v zvezi z azilom in mednarodnim pravom. Te dolžnosti bodo veljale za veliko ljudi, ki so ranljivi in danes trpijo. Razlogi za vzroke azila so globoki in obsežni - gre za revščino in nestabilnost. Vendar imamo zdaj razmere, ki vplivajo na južne države, zato moramo uporabiti Direktivo Sveta 2001/55/ES.
Cornelia Ernst
(DE) Gospa predsednica, izpostaviti želim tri točke. Prvič, jasno moramo povedati, da res lahko zagotovimo pomoč beguncem iz severne Afrike, predvsem iz Tunizije in da to tudi želimo storiti. Zato prav tako pozdravljam dejstvo, da želi Komisija uveljaviti Direktivo 2001/55/ES za zagotavljanje začasne zaščite, hkrati pa pozivam vse države članice, da to tudi uporabijo, ne samo v Italiji, ampak tudi v Franciji in Nemčiji - predvsem države, ki lahko investirajo.
Drugič, pričakujemo jasno izjavo Komisije glede tega, da so vsi sporazumi o preprečevanju migracij - tako bi jih opisala -, sklenjeni z diktatorji, kot sta Ben Ali ali Gadafi, neveljavni in nični. Pristna partnerstva s tretjimi državami, kot je omenila gospa Malmström, verjetno niso primerljiva z italijansko idejo o kupovanju pripravljenosti na sprejemanje beguncev s 150 milijoni EUR. Namesto da izkazujemo solidarnost pri preprečevanju beguncev, bi morali izkazati posebno solidarnost z državami severne Afrike, kot je Tunizija, v katero je prebežalo 150 tisoč ljudi.
Tretjič, zavedati se moramo, kako krhki so temelji, na katerih stojijo instrumenti EU za preprečevanje prihoda beguncev. Frontex in Dublin II - o tem moramo ponovno razmisliti. V Evropi potrebujemo liberalno azilno in migracijsko zakonodajo in drugačno razvojno politiko, ki bo res trajnostna.
Constance Le Grip
(FR) Gospa predsednica, v tej fazi razprave bom morala ponoviti ali podpreti nekatere stvari, ki smo jih že slišali. Vendar tako kot mnogi moji kolegi želim tudi sama povedati, da težav, s katerimi se spopadamo - težave, s katerimi se zdaj spopada cela Evropska unija -, ne more rešiti ena sama država članica.
Nobena država članica se ne bi smela biti primorana sama spopadati s temi težavam in s težavami, s katerimi se spopada, po mojem mnenju, cela Evropska unija. Zato v resnici pozivam k zmožnosti Evropske unije, da se organizira in obvlada razmere s skupnim in enotnim delovanjem. Menim, da je zdaj napočil čas, da določimo temelje za resnično evropsko migracijsko in azilno politiko.
Pred enim letom je bil sprejet pakt o priseljevanju in azilu. Menim, da je čas, da ga začnemo dosledno izvajati.
Slišali smo komisarko; slišali smo številna njena priporočila. Rada bi jih izpostavila in nekatere njene predloge odločno podprla. Da, za vsako ceno moramo povečati sredstva agencije Frontex. Okrepiti moramo kadre, njena materialna in finančna sredstva, hkrati pa moramo zagotoviti, da bo lahko v večji meri podpirala operacijo Hermes in operacijo Poseidon.
Da, potrebujemo nova, dodatna sredstva za tiste države članice, ki so jih migracijski tokovi, katerim smo danes priča, močno prizadeli. Tako bomo finančno pokazali svojo solidarnost.
Da, prizadevati si moramo za tesnejše sodelovanje z državami v severnem Sredozemlju; seveda jih moramo podpreti, jim pomagati in najti instrumente. Komisarka je omenila - mislim, da je o tem vprašanju govorila v Tuniziji - partnerstva za mobilnost. Da, okrepiti moramo te instrumente v duhu odgovornosti, v duhu solidarnosti, pa tudi v duhu resničnega, konkretnega ukrepanja.
David-Maria Sassoli
(IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, verjetno ste spoznali, da v Parlamentu vlada velika solidarnost, vendar to ni dovolj. Da bi uvedli in podprli evropsko politiko priseljevanja, moramo skupaj storiti to, kar drugi ne morejo, povedano drugače, doseči soglasje vlad.
Zberite svoje predloge in jih predstavite Svetu. Podprli vas bomo, saj ste verjetno spoznali, da razen nekaterih ksenofobnih pripomb, uživate veliko spoštovanje in solidarnost v Parlamentu. Parlament bo jutri to ponovno dokazal ter zavrnil zavračanje in potrdil izvajanje Direktive 2001/55/ES in člena 25 te direktive.
Jutri bomo v Parlamentu opravili svoj del. Svoj del pa morajo opraviti tudi drugi; da bodo vlade manj sebične; da bomo podpirali solidarnost, potrebno za izvajanje evropske politike. Vaše delo je seveda osrednjega pomena za ta prizadevanja, saj bo Evropa brez vlad šibkejša.
Carlos Coelho
(PT) Gospa predsednica, komisarka Malmström, gospe in gospodje, vsi govorimo, kako se spopadamo s povečanjem migracijskih tokov tako z vidika obsega kot tudi zahtevnosti. Kroničnim konfliktnim razmeram v Afganistanu, Somaliji in Demokratični republiki Kongo se zdaj zaskrbljujoče pridružujejo drugi primeri, kot so Egipt, Tunizija in Libija, zaradi česar so se razmere dramatično poslabšale.
Prav tako se je močno zmanjšala sposobnost odzivanja držav članic, ki so jih zaradi geografskih razlogov ti migracijski pritiski močneje prizadeli. Kaotične razmere na otoku Lampedusa, ki so ga mnogi govorniki že omenili, so eden od primerov, kjer število beguncev presega število prebivalcev. Države članice, ki so še posebej prizadete, morajo prejeti nujno pomoč v obliki finančnih, tehničnih sredstev in kadrov, saj se bodo le tako lahko odzvale na množične migracijske tokove in se humano odzvale na bremena ljudi, ki smo jim priča.
Zato podpiram poziv kolegov poslancev k takojšnji uveljavitvi solidarnostnega mehanizma Evropske unije. Prav tako je pomembno, da uporabimo sedanjo infrastrukturo in organe, kot sta Evropska agencija za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije in Evropski urad za podporo azilu, ter verjetno ponovno ocenimo in prilagodimo operacijo Hermes. Prav tako se strinjam s tem, kar je že povedal gospod Tavares o postopku ponovne naselitve beguncev. Pomembno je, da se Svet, ki na tej razpravi ne sodeluje, preneha skrivati za pravnimi izgovori in uspešno zaključi s to zadevo o ponovni naselitvi beguncev. Komisarka, menim, da potrebujemo več solidarnosti med državami članicami Unije, boljše usklajevanje prizadevanj ter delitev odgovornosti in bremen.
Rosario Crocetta
(IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, žalostno je, da je zahod tako solidaren pri bombardiranju, pošiljanju podjetij v države tretjega sveta in črpanju nafte, ne more pa zagotoviti solidarnosti in migracijskih politik. Ravno tem temam je namenjena nocojšnja razprava.
V ponedeljek sem obiskal Lampeduso in videl, kako se 4000-5000 ljudi gnete na kupu ter spi na soncu in dežju, opravljajo svoje potrebe tam, kjer jejo, in se ne morejo preobleči v suha oblačila - nekateri so omenili, da so bili pri prehodu oblečeni v priznane blagovne znamke - vendar ponarejene -, ki pa so zdaj v obžalovanja vrednem stanju. Med temi je bilo 4500 otrok, 12- do 13-letni otroci, ki živijo v enakih razmerah, neugodnih razmerah, v katerih živijo tudi prebivalci Lampeduse.
V Tuniziji, ki je pokazala svojo solidarnost, je zdaj 150 tisoč migrantov iz Libije. Gre za revno državo, ki izkazuje solidarnost, medtem ko bogata Evropa ne more namestiti 5000 migrantov. Evropa bi morala dokazati solidarnost s temi čudovitimi otroki, ki so zanetili jasminovo revolucijo v mestu Sidi Bouzid, zaradi katere se spreminjata severna Afrika in svet.
Alfredo Pallone
(IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, vaše besede so skladne s tem, kar smo želeli slišati. Vendar ne želim, da bi ta razprava postala ideološka, kar se včasih dogaja na dvostrankarski način. Menim, da moramo o humanitarni krizi govoriti zelo resno.
Sprašujem se in to vprašanje naslavljam tudi na kolege poslance v EP: "Ali lahko govorimo o humanitarni krizi in se pri tem ustavimo ali pa moramo zastaviti dve vrsti vprašanj, eno o krizi in s tem tudi o perečih vprašanjih ter drugo o strategiji?"
Težava Afrike in Bližnjega vzhoda je težava, ki že po definiciji ne spada v Evropo, pri tem pa se zastavlja vprašanje, ali lahko pride do sprememb brez demokracije. Ne pozabimo, da do upora v teh državah Bližnjega vzhoda in Sredozemlju ni prišlo zaradi ideologije, ampak zaradi kruha, upora za demokracijo, da bi bilo možno preživeti.
Glede tega si moramo zastaviti nekatera vprašanja. Komisarka, prav je, da obravnavamo težavo z Direktivo 2001/55/ES in to, kar počne Frontex, vendar se mora Evropa vprašati, kaj želi narediti s Sredozemljem in Afriko.
Mnogi poslanci so govorili o Libiji in drugih državah. Ob tem se spomnim na Darfur, na nekatere razmere, v katerih v Afriki vsak dan poteka genocid. Dodal bi le naslednje nestrinjanje: ni res, da je Evropa odgovorna za plenjenje. Seveda so nekatere evropske države delno odgovorne, vendar se v Afriki prepletajo številni kapitalistični sistemi, ki ne temeljijo na ekonomiji dela, tako kot naš, ampak na državnem gospodarstvu, državnem kapitalizmu. Glavni primer je Kitajska, ki kupuje državne dolgove in izkorišča celotno prebivalstvo. Ne moremo izgnati predsednikov, katerih glavno vodilo je zločin. Celo ZN ne morejo storiti tega.
Mislim, da bi morali pozabiti na ideološka vprašanja in razmisliti o sedanjem problemu, kar pomeni sprejeti vse te ljudi. Jutri se ne bomo mogli izogniti razpravi o evropski strategiji o Afriki.
Sylvie Guillaume
(FR) Gospa predsednica, prišli smo do konca govorov, zato se bom na dve točki obrnila z vprašanji. Prvič, humanitarni kaos v Sredozemlju je neizogibna posledica pomanjkljivosti, neobstoja skupne migracijske politike v Evropski uniji. Nerealno je, da si prizadevamo le za preprečevanje migracijskih tokov v Evropo, prav tako pa to pomeni, da morajo danes tretje države in države članice na jugu Evrope same prenašati posledice. Italijanski odziv - množični izgon - ni sprejemljiv, prav tako pa ni sprejemljivo francosko stališče o zapiranju meja; to ne rešuje ničesar, prav tako pa so spregledana prava vprašanja.
Moje prvo vprašanje se glasi: ali lahko pričakujemo spremembe in pripravo uravnotežene evropske migracijske politike?
Tudi moje drugo vprašanje je povezano z evropsko solidarnostjo; na to ne gledam kot na slogan, ampak na nekaj, kar je postalo nujnost. Tudi jaz pozivam Svet, da se hitro odzove in uporabi solidarnostni mehanizem iz direktive o začasni zaščiti v primeru množičnega prihoda, hkrati pa pozivam države članice, da se odzovejo na poziv Urada visokega komisarja ZN za begunce o hitri uporabi mehanizmov ponovne naselitve.
Zato se moje drugo vprašanje glasi: ali lahko pričakujemo konkretne ukrepe v Svetu za pravosodje in notranje zadeve, ki bo 11. in 12. aprila?
Cristian Dan Preda
(RO) Gospa predsednica, prepričan sem, da je današnja razprava o poročilu gospoda Provere dobrodošla z vidika nedavnih dogodkov v Sredozemlju in severni Afriki. Najprej želim poudariti potrebo po pristopu k upravljanju migracijskih tokov na ravni EU, ki jih je sprožila revolucija v arabskem svetu, in sicer v solidarnostnem duhu v skladu s členom 80 Lizbonske pogodbe.
Po drugi strani pa želim čestitati gospodu Proveri za poročilo, ki izpostavlja potrebo po doslednem upoštevanju globoko zakoreninjenih vzrokov za nestabilnost, ki so razlog za migracijske tokove. Dogajajo se številne stvari, kar nas opozarja na to, da moramo nujno ukrepati. Zaradi povolilnih konfliktov na Slonokoščeni obali je na primer v sosednjih državah iskalo zatočišče več sto tisoč ljudi, od tega 94 tisoč samo v Libiji, v državi, ki ji prav tako grozi nestabilnost.
Da bi se izognili temu začaranemu krogu nestabilnosti in migracij, menim, da moramo poudariti predvsem preventivni vidik. S tem mislim zlasti na preprečevanje sporov. Prav tako moramo razmisliti o spodbujanju demokracije in človekovih pravicah, seveda pa tudi o dolgoročnem izboljšanju gospodarskih razmer.
Prav tako pa moramo po mojem mnenju bolje izkoristiti instrumente, ki so nam na voljo kot del globalnega pristopa k migraciji, da bi tako spodbudili sinergijo med migracijo in razvojem. Vprašanje migracije mora biti samodejno vključeno v dialog s partnerji Evrope. Poleg tega moramo okrepiti prizadevanja pri podpori razvojnih projektov v matičnih in tranzitnih državah, ki izboljšujejo življenjske razmere in sposobnost teh držav, da upravljajo migracijske tokove.
Carlo Casini
(IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, razmere v severni Afriki so negotove. Ne vemo, kakšen bo izid državljanske vojne v Libiji, ne vemo, ali bo nov politični red v državah Magreba in Egiptu pripeljal do demokracije ali pa bodo nastale še hujše razmere za demokracijo in odnose z Evropo.
V zvezi z neustavljivim tokom beguncev z obal Afrike na obale Evrope, predvsem pa Lampeduse, je tudi v tem primeru težko razlikovati med tistimi, ki so na primer ušli iz zapora, in tistimi, ki si želijo boljše prihodnosti, ne pa lahkote v svoji državi.
Smo pa lahko gotovi glede nekaterih stvari. Prvič, spoštovati moramo človekovo dostojanstvo vseh ljudi. Drugič, evropski pristop naj daje gostoljubje vsem beguncem. Tretjič, meje posameznih držav, ki sestavljajo Evropsko unijo, so meje Evrope. Četrtič, med evropskimi državami, ki so članice Unije, vlada dolžnost solidarnosti: to je bilo potrjeno, okrepljeno in je postalo pravno zavezujoče z Lizbonsko pogodbo, ki prav tako ureja migracijsko politiko in upravljanje migracijskih tokov na območju svobode, varnosti in pravice. Petič, instrumenti za razreševanje kriznih razmer, s katerimi se zdaj spopadamo, so že vzpostavljeni v obliki Direktive 2001/55/ES, agencije Frontex in Evropskega urada za podporo azilu (EASO). Sedanje razmere spadajo med tiste, ki razkrivajo, ali Evropa res obstaja ali ne.
Komisarka, vaš govor mi je bil zelo všeč, vendar mislim, da moramo preiti z besed na dejanja. Tega se dobro zavedam in vem, da boste ukrepali. Upamo, da bo vaš predlog upoštevan. Najpomembnejše je to, da besede ne zadostujejo: potrebujemo ukrepe, s katerimi bo Evropa postala resničnost. To je priložnost, da zgradimo Evropo.
Georgios Papanikolaou
(EL) Gospa predsednica, smo na razpotju. To pravim zaradi tega, ker moramo razmisliti o tem, kako bomo nadaljevali po krizi, s katero se zdaj spopadamo. V preteklih letih nam je uspelo omejiti migracijske tokove iz severne Afrike v južno Evropo, v Italijo, Španijo, na Portugalsko, Malto in Grčijo z dvostranskimi sporazumi med temi državami in ustreznimi državami v severni Afriki in resnično smo dosegli pomembne rezultate. Ravno zaradi tega se zdaj krepi pritisk Turčije na Grčijo, saj sta Evropa in Grčija uspeli uporabiti podobne sporazume s Turčijo, in to kljub takim dvostranskim sporazumom.
Moje vprašanje se glasi: zdaj, ko je prišlo do vseh teh izbruhov, kaj se bo zgodilo s temi sporazumi, komisarka? Ali lahko - in ali smemo - povezati predhodne sporazume ali druge, prihodnje sporazume, s financiranjem, ki ga zagotavljamo? Sveženj ukrepov, ki ste ga naznanili, je zelo dober in tem državam moramo pomagati. Pomagati smo dolžni vsem ljudem; vendar pa mora biti to povezano z obveznostjo teh držav, da bodo sprejele nazaj vse, ki so prispeli na Lampeduso, in vse, ki bodo zdaj ali v prihodnje prispeli v druge evropske države, saj večji je pritisk, večje je število ljudi, ki prihajajo v druge države.
Ko že govorimo o tej temi in omenjamo Direktivo 2001/55/ES, bi bilo mogoče dobro, če bi pregledali, kaj smo govorili pred enim letom; mnogi poslanci so se sklicevali na znamenito ponovno namestitev, ki smo jo tako nestrpno pričakovali. Še vedno čakamo, da bomo začeli uporabljati vrnitev v domovino in ponovno namestitev; povejte nam, kaj še lahko storimo. Mogoče bi morali takoj začeti z notranjo ponovno naselitvijo beguncev in tako zmanjšati pritisk na države, ki se spopadajo z resnično težavo?
In na koncu, ker se je moj čas iztekel, omejiti moramo nepopolne pristope držav članic. Nekatere države, kot sta Nemčija in Francija, selektivno opuščata povračila Grčiji iz uredbe Dublin II. Mogoče bomo v prihodnje imeli podobne težave z Italijo. Grška vlada se je pridružila in naznanila drug nepopoln pristop: ograjo iz evrov, vendar pa za težavo ni celovite rešitve. Gre za tako ključno vprašanje, da potrebujemo resnično solidarnost in splošno strategijo, komisarka.
Jacek Protasiewicz
(PL) Gospa predsednica, komisarka, po prvotnem načrtu naj bi bila ta razprava veliko ožja in naj bi obravnavala le poročilo gospoda Provere. Na konferenci predsednikov je bila sprejeta odločitev o razširitvi vsebine in tako zdaj razpravljamo - povsem upravičeno - o odzivih na prihod ljudi, ki so pretežno begunci. Ne moremo jih imenovati nezakoniti priseljenci, saj so begunci - iz Sirije, predvsem pa iz severne Afrike, ki so jo zajeli revolucijski pretresi. Naša razprava je osredotočena tudi na splošno oceno veljavne politike priseljevanja in azilne politike Evropske unije.
Kot poročevalec v senci za Poslansko skupino Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov) o poročilu gospoda Provere pa se želim vrniti na ta dokument. Izpostaviti želim dve z njim povezani vprašanji, ki sta po mojem mnenju ključnega pomena. Prvič, povedati želim, da odločno pozdravljam dejstvo, da poročilo obravnava potrebo po večji sinergiji med dvema stebroma evropske politike, in sicer med razvojem in varnostjo. Lekcija, ki smo se je naučili od revolucionarnih dogodkih v severni Afriki, nas uči, da pomoč, ki jo zagotavljamo le prek uradnih kanalov, razširjajo pa jo oddelki vlad, ki jih vodijo diktatorji, ne rešuje socialnih težav ljudi, ki živijo v državah, za katere velja politika EU razvojne pomoči. Pomoč EU mora biti namenjena navadnim ljudem za reševanje socialnih težav, ne pa za polnjenje žepov diktatorjev in tistih na oblasti.
Glavni pogoj za odobritev razvojne pomoči ne smejo biti samo gospodarske reforme, ampak tudi reforme z vidika demokracije in človekovih pravic. Mladi ljudje iz teh delov sveta, ki nas zanimajo in ki jih vključuje naša razvojna politika, danes ne želijo le kruha, ampak tudi svobodo in demokracijo.
Drugič, glede na demografske spremembe, s katerimi se srečuje Evropa, je vse bolj jasno, da se Evropska unija ne bo mogla boriti s težavami, ki se že zgrinjajo nad trgom dela brez celovite in racionalne politike priseljevanja. Edino, kar lahko prepreči prihod najbolj obupanih migrantov, ki iščejo svoje mesto v svetu, in najmanj izobraženih migrantov v Evropo, je dobro premišljena in usklajena politika priseljevanja, in sicer takšna, kot jo uporabljajo v Kanadi ali na Novi Zelandiji, kot so omenili prejšnji govorniki.
Giovanni La Via
(IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, zaradi razmer v sredozemskem bazenu ter sedanjih in skorajšnjih migracijskih tokov moramo sprejeti srednjeročno in dolgoročno strategijo, ki bo drugačna od strategije, ki jo je naznanila komisarka Malmström.
V afriških državah, ki mejijo na Sredozemlje, moramo vzpostaviti pogoje za demokratično življenje in razvoj, ki bodo preprečili take migracije, ko jih vidimo zdaj. Zato menim, da kratkoročno potrebujemo poseben načrt - nekateri so ga opredelili kot Marshallov načrt -, s katerim bi spodbudili in izvedli proces razvoja v državah severne Afrike. Le tako bomo v prihodnje zaustavili in preprečili migracijo.
Prav tako želim izpostaviti potrebo po ukrepih za nadomestilo škode za vpletena območja. Vsi govorniki so omenjali Lampeduso, vendar vas pozivam, da razmislite o tem, kaj migracijski proces, ki ga zdaj doživljamo, res pomeni za otok, ki živi od turizma in ribištva. Organizatorji že več mesecev niso prejeli nobenih rezervacij, le odpovedi. Evropa mora pokazati pomoč z ustreznimi ukrepi za nadomestilo škode.
Barbara Matera
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, govorim kot predstavnica južne Italije in kot ponosna Evropejka v prepričanju, da morajo države članice prispevati k izgradnji trdne in trajnostne Unije.
Nepripravljenost na izredne razmere le 70 milj od naših obal kaže na slabost našega sistema 27 držav in na potrebo po večjem občutku za odgovornost in solidarnost. Individualističen pristop bo verjetno oslabil Evropo in zaustavil proces povezovanja, za katerega smo si v zadnjih desetletjih tako močno prizadevali.
Vsak košček Evrope je Evropa. Tudi Lampedusa je Evropa in to velja za vsa področja in za vse politike. Absurdno je, da se s temi izrednimi razmerami ukvarjata le dve državi članici. Za združitev smo se odločili, da bi tako postali močnejši, in tako kot velja v najboljših zakonih bi morala tudi unija veljati v dobrem in slabem.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, zahvaljujem se vam za povedano. Povsem vas podpiramo, ko govorite o solidarnosti med državami članicami in ko poudarjate, da bo Komisija pozvala države članice k polni odgovornosti do prosilcev za azil. Hvala, ker ste nam spet zagotovili, da bodo odpravljene vse pomanjkljivosti.
Na jutrišnjem glasovanju želimo podpreti vaše ukrepe, vaše besede in vam dati vsa pooblastila, da boste zagotovili in odpravili vse pomanjkljivosti.
Žal se s tem pristopom ne strinjajo vse evropske vlade. Nekatere menijo, da so morske meje Italije le meje Italije in ne Evrope, pri tem pa povsem jasno navajajo, da ne želijo prevzemati bremena, ki ga nosita le Italija in južna Italija.
Zato v celoti podpiramo vaš govor, in sicer v prepričanju, da bo zaradi odločnega ukrepanja Komisije v Svetu solidarnost držav članic z Italijo resnična in znatna ter da bo vseh 27 držav članic dokazalo svojo odgovornost in prevzelo svoj delež v teh izrednih razmerah.
Raffaele Baldassarre
(IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, pozdravljam vaš govor in seznam naznanjenih ukrepov ter se ne bom spuščal v pravno in zakonodajno razpravo o začasni zaščiti migrantov in uporabi člena 80 Pogodbe.
Medtem ko govorimo, plovila, ki niso plovna, še naprej plujejo po Sredozemskem morju proti italijanski obali, njihovi potniki pa to pogosto plačajo z življenjem. Kljub nedavnim premestitvam na Lampedusi še vedno vladajo izredne razmere, ljudje pa se še vedno zgrinjajo v šotorsko naselje Manduria.
Italija še naprej sprejema te obupane ljudi, medtem ko so druge države opažene le zaradi števila izgonov na policijskih postajah. Naša vlada je v Tunisu in poskuša omejiti ta tok, vendar tega ne moremo več početi sami. Potrebujemo Evropsko unijo, potrebujemo pomoč in potrebujemo politično vlogo Evrope pri pripravi nove sosedske politike in učinkovitejše strategije o migraciji, najprej pri neuspehu sistema Dublin in spoznanju, da Lampedusa ni le italijanska, ampak tudi evropska meja.
Mario Pirillo
(IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, kot izvoljen predstavnik za južno Italijo se pridružujem kolegom poslancem v EP, ki so pred mano pozvali k ustreznim ukrepom, namenjenim obravnavi kritičnih razmer, v katerih so državljani in migranti na Lampedusi.
Zdravstvene in sanitarne razmere na otoku so pod vsemi mejami spodobnosti. Pozivam k odgovornosti italijanske vlade, da bo sprejela vsa razpoložljiva sredstva, Evropsko komisijo pa pozivam, da izvede ukrepe iz direktive EU o začasni zaščiti priseljencev.
Na naslednjem evropskem svetu ministrov za notranje zadeve, predvidenim za 11. april, morajo biti sprejeti ustrezni ukrepi, s katerimi bo mogoče zagotoviti, da migranti in državljani na Lampedusi ne bodo živeli v obupnih razmerah. Zato moramo sprožiti resno razpravo o evropski sosedski politiki, ki bo poudarek namenjala pobudam za podporo prehodu na demokracijo, predvsem v državah na južnih obalah Sredozemlja. Čestitam gospodu Proveri.
Ilda Figueiredo
(PT) Gospa predsednica, vemo, da moramo, če želimo rešiti težave priseljevanja, podpreti razvoj v matičnih državah priseljencev brez zunanjega vmešavanja, a s konkretnimi ukrepi za spodbujanje solidarnosti, spoštovanje človekovih pravic in ohranjanje miru, pa naj gre za Tunizijo, Egipt, Libijo ali katero koli drugo državo. Kakor koli že, to se ne dogaja in žalosten primer tega so razmere na Lampedusi. Nujno potrebujemo resne ukrepe; solidarnostne ukrepe; ukrepe, ki bodo končali to tragedijo. Komisarka, zlasti želim opozoriti na razmere priseljenk. Tem ženskam moramo zagotoviti pravico do lastnega potnega lista in dovoljenja za bivanje, kar je prav tako pomembno v boju proti trgovini z ljudmi, predvsem z ženskami in otroki; s tem mora biti povezana tudi podpora za ponovno naselitev beguncev. Na koncu pozivam komisarko, da čim prej ponovno pregleda direktivo o vračanju: direktivo, ki ne podpira priseljencev, ki bežijo pred vojno, lakoto in bedo, ki si želijo le srečnega življenja z družino in ki zaslužijo našo solidarnost.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Gospa predsednica, gospod Provera je opravil odlično delo in mu čestitam. Njegovo poročilo vključuje realističen pogled na težave, njegov predlog o deljenju bremena priseljevanja pa je nujna rešitev.
Zato predlagam, da pripravimo sporazum, ki bo izboljšal in posodobil dublinsko uredbo. Dogodki kažejo, da težave priseljevanja ne bomo razrešili in da se bo še nadaljevalo. Ne moremo ga odpraviti, ga pa lahko obvladujemo. Grčija, Italija in Španija se ne morejo same spopasti z njim, saj so že zdaj resno obremenjene. To težavo neuspešno rešujemo že vse od leta 1990. Menili smo, da je ni, države članice smo prepustili usodi, zato te revne ljudi izkoriščajo, medtem ko avtohtoni prebivalci Evrope nosijo to breme. Ne smemo pozabiti, da je v Evropi danes 7 milijonov brezposelnih, od tega jih je 3 milijona starih od 19 do 24 let.
Corneliu Vadim Tudor
(RO) Gospa predsednica, nekdanji Stalinov pomočnik Boris Bažanov v svojih spominih opisuje dogodek, ki se je zgodil v Kremlju decembra 1923. Gruzijski morilec je v razpravi s svojimi tovariši izrekel nekaj, kar je povzročilo nemir. Ni pomembno, kdo glasuje v partiji in kako. Najpomembneje je, kdo šteje glasove. Zato ni nobeno presenečenje, da je bil Nursultan Nazarbajev v Kazahstanu nedavno ponovno izvoljen z več kot 95 odstotki glasov.
To se dogaja tudi v Romuniji, kjer so prirejene popolnoma vse volitve. To namišljeno demokracijo vodi lokalna mafija pod neposredno zaščito veleposlaništva ZDA v Romuniji, ki v resnici odloča, kaj je najbolje za Romune. Telegrami iz WikiLeaks dokazujejo, da je Romunija žal tretjerazredna postojanka organizacije CIA, ki demonizira Stalina, hkrati pa uporablja njegove metode. Kakšna sramota!
Marco Scurria
(IT) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, na tej točki razprave je bilo praktično že vse povedano in mogoče je ravno to pravi namen. Še naprej govorim, medtem pa se nadaljuje izkrcavanje, ljudje umirajo na morju in se gnetejo v nečloveških razmerah na obalah Italije in Malte, ki niso italijanske in malteške obale, ampak evropska meja, vhod v našo Evropsko unijo, skozi katerega je mogoče doseči katero koli izmed 27 držav članic.
Naši državljani in migranti, ki so iskali svobodo, zdaj pa so zaprti v taboriščih, nam sporočajo, da je dovolj govorjenja. Komisarka, čas je, da ukrepamo. Pozivam vas; pozivamo vas, da že jutri po našem glasovanju prevzamete pobudo in na Svet naslovite zahtevo o izvajanju Direktive 2001/55/ES in skupaj pripravite resnično strategijo za prihodnost Sredozemlja, saj ni ogrožena le verodostojnost Evrope, ampak tudi njena usoda.
Elena Băsescu
(RO) Gospa predsednica, ta razprava poteka v odločilnem trenutku za prihodnost evropske sosedske politike. V sklopu tega sem prepričana, da dogodki, s katerimi se srečuje Italija na Lampedusi, izpostavljajo potrebo po pripravi migracijske politike EU, osredotočene na naslednja področja.
Prvič, EU se mora osredotočiti na vzroke za migracijske tokove. Pri tem mislim na negotove gospodarske razmere in nestabilno politično ozračje v matičnih državah. Unija bi z ustvarjanjem delovnih mest in povečevanjem naložb v te države spodbudila njihove državljane, da začnejo sodelovati v svoji skupnosti.
Drugič, menim, da moramo zaščititi pravice migrantov. Agencija Frontex je dolžna izvajati Ženevsko konvencijo o statusu beguncev in druge mednarodne sporazume na tem področju.
Mairead McGuinness
Gospa predsednica, za nocojšnjo razpravo je značilna uporaba besede "solidarnost". Poslanci v Parlamentu vse prepogosto govorijo v interesu svojih držav in mogoče bi bilo bolje, če bi več govorili o težavah drugih držav in tako izkazali solidarnost.
Za besedo sem zaprosila zaradi tega, ker so me presenetile številke, ki jih je navedel kolega Simon Busuttil, da je 800 ljudi, ki prispe na Malto ravno tako, kot bi v Francijo v enem dnevu prišlo 120 tisoč ljudi. Težave Malte in Lampeduse so težave Evropske unije.
Med razpravo o Lizbonski pogodbi sem veliko govorila o zamisli o solidarnosti. V Parlamentu moramo razpravljati o konceptu solidarnosti, saj se bojim, da je Evropska unija zdaj brez nje, ne le pri tem težkem vprašanju, ampak tudi pri drugih. Čas je, da se v Parlamentu spoprimemo s solidarnostjo in jo spet vrnemo v Evropsko unijo.
Cecilia Malmström
članica Komisije. - Gospa predsednica, resnično gre za zahtevne razmere. Seveda se tudi severna Afrika spopada z izzivi. Tamkajšnji ljudje, predvsem v Tuniziji in Egiptu, poskušajo zgraditi nove države - demokratične države, kjer spoštujejo temeljne pravice in pravno državo. Pripravljajo se na volitve, ki naj bi bile v jeseni. Storiti moramo vse, da jih podpremo na tej čudoviti poti.
Kot veste, Komisija pripravlja prenovljeno sosedsko strategijo, ki jo bomo predstavili Svetu. Vključevala bo podporo demokraciji, podporo gospodarskemu razvoju, rasti in delovnim mestom, prav tako pa bo vključevala element mobilnosti. Gre za izziv, ki ga moramo podpreti.
Tudi Libija se spopada z izzivi, kjer je vse hujše nasilje pripeljalo do negotovih razmer in prisililo mnoge ljudi, da so pobegnili. Gre za izziv evropski migracijski politiki. Dolgoročno moramo pripraviti globalnejši pristop k temu, in sicer pristop, ki bo usklajen s poročilom gospoda Provere, katerega vsebino bomo upoštevali.
Kratkoročno pa moramo seveda dokončati azilni sveženj. Verjemite mi, gospa Keller, da se trudimo to storiti. Še vedno upam, da bomo lahko ob pomoči Evropskega parlamenta in prizadevanjih različnih poročevalcev pri pripravi svežnja in zaključku poganjanj s Parlamentom to dokončali pred koncem leta.
Lampedusa in Malta se spopadata z izzivi. Zavračam nekatere obtožbe, da Komisija ali "Bruselj" nista pomagala Italiji. Italiji smo ponudili pomoč. V preostalem obdobju veljavnega dolgoročnega proračuna je v nacionalnem okviru za Italijo namenjenih 171 milijonov EUR. Italija nekaj tega denarja še ni porabila, z italijanskimi oblastmi pa si skoraj vsak dan prizadevamo, da bi lahko financiranje programa preusmerili tako, da bi ga uporabili pri obravnavanju razmer na Lampedusi.
Italiji smo ponudili tudi pomoč pri povračilu nekaterih stroškov internega premeščanja migrantov. Imamo operacijo Hermes agencije Frontex, želim pa vas opozoriti, da je odvisna od prispevkov držav članic in da bo kmalu ostala brez sredstev. Imamo odgovor: imamo Europol. Sodelujemo v pogovorih s Tunizijo in poskušamo najti rešitev za organizirano, dostojno, prostovoljno vračanje tistih ljudi, ki ne potrebujemo mednarodne zaščite. Tuniziji pomagamo v boju proti mrežam trgovine z ljudmi in pri vzpostavitvi mejnega nadzora. To je del obsežnejšega partnerstva za mobilnost.
Večina teh beguncev je v Tuniziji in Egiptu. Kot sem omenila, je Libijo zapustilo več kot 400 tisoč ljudi. Večina teh ljudi je bila vrnjenih v domovino. Gre predvsem za Tunizijce in Egipčane, nekaj pa jih je tudi iz 30 različnih držav, predvsem iz Afrike. So tudi ljudje iz Bangladeša, Iraka, Afganistana itd.
Večina ljudi je bila z evropsko pomočjo vrnjena v domovino, države članice pa so s Tunizijo in Egiptom sodelovale v pravem duhu solidarnosti. Ostalo pa je še nekaj ljudi. Ta begunska taborišča sem obiskala nekaj dni nazaj. Tunizijci v sodelovanju z mednarodnimi organizacijami, kot je UNHCR, opravljajo izjemno delo. Vendar je tam nekaj ljudi, nekaj sto, ki so obtičali. Ne morejo se vrniti domov. Tem ljudem moramo pomagati. Ponovno jih moramo naseliti v Evropi. Tem Somalcem je zelo težko pojasniti, da ne smejo priti v Evropo zato, ker se nismo dogovorili o delegiranih ali izvedbenih ukrepih. Zato vas in Svet pozivam, da glede tega dosežete sporazum, saj bi tako res lahko uresničili cilj evropskega programa ponovne naselitve in pomagali tem ljudem, ki nimajo kam iti.
Begunci zdaj prihajajo tudi v Evropo - na Lampeduso in Malto. Zavedam se, da je Malta zaradi velikosti otoka seveda zelo obremenjena. Lahko se zgodi, da bo prišlo še več ljudi. Mnogi bodo morda potrebovali mednarodno zaščito. Vse dokler v Libiji divja nasilje, se bo povečevala verjetnost, da bodo morali ljudje pobegniti.
Ti ljudje so vsekakor evropski izziv. Verjetno bodo potrebovali zatočišče. Imamo nekatere sklade. Imamo nekatere agencije. Imamo nekatere politike, s katerimi lahko poskušamo pomagati tem ljudem. Kot sem rekla, razmišljamo o možnosti uporabe mehanizma za začasno zaščito. Tega lahko začnemo izvajati ob množičnem prihodu ljudi, ki se ne morejo vrniti. Za začetek izvajanja pa potrebujemo kvalificirano večino Sveta. Danes te večine ni. Seveda to zelo pozorno spremljamo in se bomo v Svet vrnili naslednji teden. Preden pa začnemo izvajati ta mehanizem, pozivam - to bom počela tudi v prihodnje - države članice, da solidarnost uporabijo v praksi: ne le govorijo lepe besede, ampak tudi ukrepajo.
Najti moramo rešitve za pomoč Italiji in Malti, verjetno pa tudi drugim državam, ki bodo obremenjene. Pozivam države članice, da to storijo. Evropskim državam, ki se bodo odzvale na ta poziv, so na voljo solidarnostni skladi. O vsem tem bo prihodnji teden razpravljal Svet za pravosodje in notranje zadeve. Z veseljem vam bom poročala o tem.
Najlepša hvala, gospa predsednica, za zelo pomembno razpravo.
Mario Mauro
- (IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, od komisarke Malmström bi rad slišal nekaj pojasnil. Komisarka je omenila, da bo o izvajanju Direktive 2001/55/ES razpravljal Svet. O tem boste s Svetom razpravljali prihodnji teden, saj, če prav razumem, zdaj nimamo kvalificirane večine.
Cecilia Malmström
članica Komisije. - Gospa predsednica, mogoče nisem bila dovolj jasna. Naslednji teden bomo v Svetu razpravljali o vsem, kar sem vam predstavila, tudi o nekaterih izkušnjah iz Egipta in Tunizije.
Seveda so razmere v severni Afriki glavna točka dnevnega reda. V svojem govoru se sklicujem na ta mehanizem začasne zaščite, vendar ne vem, če bo sprejeta odločitev o čemerkoli podobnem. Od predsednikov je odvisno, kako bodo to nadzirali, vendar mi te razmere nadziramo vsako uro. Povedati sem želela, da zdaj nimamo kvalificirane večine, da bi začeli z izvajanjem tega mehanizma zaščite.
Fiorello Provera
Gospa predsednica, gospe in gospodje, preden spregovorim o poročilu, se želim odzvati na govor gospoda Meyerja in gospoda Tavaresa. Resnično spoštujem mnenje vseh, vendar se mi zdi, da njuna pogleda na Lampeduso in na to, kar se tam dogaja, nista plemenita.
Seznaniti sem ju želel, da je v treh nočeh na Lampeduso prišlo 12 tisoč ljudi. Lampedusa je majhen otok s 6 tisoč prebivalci, število prebivalcev pa se je z nenadnim prihodom 12 tisočih ljudi v treh nočeh povečalo na 20 tisoč. Mislim, da bi imela vsaka država težave pri sprejemanju tako velikega števila ljudi v tako kratkem času na majhnem otoku, ki nima namestitev za tako veliko število ljudi. Na Lampedusi je zdaj 1400 migrantov. Veliko je bilo storjenega in kakor hitro bodo razmere na morju dopuščale, bodo migranti premeščeni v druge centre, predvsem na jug države.
S tem bom prešel na poročilo. Poročevalcem v senci različnih političnih strank se želim zahvaliti, da so po svojih močeh zelo učinkovito prispevali k temu poročilu. Povsem pregledno so odločilno prispevali v istem duhu, kot nas je vse navdajal na začetku. Prav tako se zahvaljujem komisarki Malmström za navdušenje, ki ga je pokazala pri zamisli delitve bremena, kar bo vplivalo na njeno delo v Komisiji, s tem pa tudi v Svetu. Če bo še naprej izkazovala takšno navdušenje, mislim, da bodo sledili tudi rezultati.
Na koncu želim povzeti, da so razmere zelo težke. Če je sploh mogoče pripraviti povzetek, želim povedati, da bodo vse politike neučinkovite in nepopolne tako dolgo, dokler bodo ogromne razlike v razvoju med severom in jugom sveta, dokler bodo ogromne razlike v kakovosti demokratičnih institucij in dokler bodo izjemne razlike v spoštovanju človekovih pravic. Ukrepati moramo v sklopu pomembne politike strateškega sodelovanja in pomoči, ki bo vplivala na strukturne vzroke, ki so pripeljali do teh ogromnih neenakosti med severom in jugom. Če bomo te strukturne vzroke odpravili, bo vse ostalo sledilo, svet, v katerem vsi živimo, pa bo verjetno boljši.
Predsednica
Skupna razprava je zaključena.
Glasovanje bo potekalo v torek, 5. aprila 2011.
Pisne izjave (člen 149)
Giovanni Collino
v pisni obliki. - (IT) Zelo sem kritičen do ukrepov, ki jih izvaja EU v zvezi z migracijami. Zaradi različnih interesov Nemčije, Francije, Španije in drugih držav članic, razdeljenih med severom in jugom Evrope, se je Italija znašla v zelo nerodnem položaju. Za italijansko vlado bi bilo bolje, če bi manj odlašala in odločneje ukrepala ter zavračala migrante, vse dokler Evropa ne pripravi prave skupne politike priseljevanja. Evropska unija potrebuje skupno azilno politiko, hkrati pa mora zagotoviti, da načela solidarnosti in deljenja bremen ne bodo le obljube na papirju. To bi se zgodilo, če bi Italija prevzela breme razmer, zaradi katerih se spreminja podoba severne Afrike in celotne sredozemske regije. Italija ne more več sprejemati Libijcev, Tunizijcev in Egipčanov, vse dokler ne bodo Francija, Nemčija in Avstrija nehale zavračati vse, ki pridejo iz severne Afrike na njihova ozemlja. Dobro bi bilo, če bi Italija sprejela veliko ostrejše stališče, kot ga ima zdaj, vse dokler bo Bruselj usklajeval migracijske tokove z vladami v Parizu, Berlinu in na Dunaju, pa tudi v Rimu in drugih državah članicah.
Robert Dušek
Poročilo o migracijah vsebuje rešitev za preprečevanje migracijskih tokov. Poročevalec je prepričan, da moramo migracije preprečiti z naložbami v države, iz katerih ti migracijski tokovi izvirajo. V času gospodarske in finančne krize pa EU ne more obsežno "financirati" tretjega sveta na račun ohranjanja življenjskih standardov evropskih državljanov. Ogromne gospodarske razlike med EU in Afriko so bile, še vedno so in bodo tudi v prihodnje. Če bodo te razlike odpravljene in državljani tretjega sveta ne bodo imeli več razlogov za migracijo v EU, se bo to zgodilo na račun zmanjšanja standardov v državah EU. Ne smemo se slepiti, da so migracije le posledica kršenja temeljnih človekovih pravic. Velik odstotek migrantov pride v EU le zaradi "boljšega" življenja. Sociološke raziskave kažejo, da večji kot je delež migrantov v EU, več lokalnih prebivalcev je nezadovoljnih z načinom življenja. Če število migrantov presega določen odstotek, izgubijo zanimanje za to, da bi postali del evropske družbe, in namesto tega v EU ustvarijo svojo družbo. EU mora migracijsko politiko osredotočiti izključno na kršitve človekovih pravic. Finančne in gospodarske razlike med državami migrantov in EU ne bi smele biti razlog za financiranje teh držav. Politika preprečevanja migracij mora biti združena s politiko preprečevanja migracij na zunanjih mejah EU.
Ville Itälä
Zaradi dogodkov v severni Afriki je prišlo do novega migracijskega toka na južni meji Evrope. Hkrati s tem, ko razmišljamo o rešitvah za to perečo težavo, moramo preučiti tudi njene vzroke.
Padec arabskih diktatorstev bi lahko bila ena izmed najpomembnejših prelomnic v svetovni politiki vse od padca železne zavese pred 20 leti. Predvsem je izjemna priložnost za demokracijo in človekove pravice. Tako kot vse revolucije tudi ta prinaša tveganje. Najhuje je, ko diktatorji zlorabljajo svoje pristojnosti in grozijo lastnim državljanom, kot se dogaja v Libiji.
Evropa in njene zaveznice ne morejo in ne smejo samo stati ob strani, medtem ko na njenih mejah divjajo nemiri. Imamo skupno poslanstvo: storiti moramo vse, kar je v naših močeh, da bi zaščitili življenje nedolžnih državljanov, tudi žensk in otrok, kadar tega ne more nihče drug. S tem povezana demokratizacija severne Afrike, spoštovanje človekovih pravic in rastoča gospodarska rast so najboljši način za zaustavitev vala na južno mejo Evrope.
Véronique Mathieu
v pisni obliki. - (FR) Že več tednov na tisoče migrantov, ki bežijo pred razmerami v svojih državah, kjer vlada nepopisna politična nestabilnost, pristaja na obalah Sredozemlja, predvsem na Malti in Lampedusi. Frontex je upravičeno sprožil operacijo Hermes, da bi pomagal italijanskim oblastem v boju proti temu množičnemu prihodu migrantov na njihove obale. Obvladovanje te humanitarne krize ne sme ležati le na ramenih italijanskih oblasti. Nadzor zunanjih meja EU mora biti skupna naloga, saj gre za skupni izziv. Zaradi množičnega prihoda državljanov tretjih držav bo prišlo do množičnega vstopa nezakonitih migrantov v številne države članice. Le poglejte, kako francoske oblasti vsak dan prestrežejo več sto nezakonitih migrantov, ki prihajajo iz Italije. Zelo dobro vemo, da so med temi prosilci za azil mnogi gospodarski migranti, ki se "izmuznejo" v te mešane migracijske tokove. Poleg tega moramo okrepiti evropska prizadevanja. Države članice morajo agenciji Frontex zagotoviti sredstva, ki jih potrebuje za izvajanje svojih nalog. Prav tako moramo tesneje sodelovati s tunizijskimi oblastmi. Tunizija mora izpolniti svoje obveznosti glede ponovnega sprejema.
Edward Scicluna
v pisni obliki. - Razmere v Libiji so zelo negotove. Gotovo pa je, da je prišlo do humanitarne krize. Kot opisuje to poročilo, se zaradi oboroženih sporov, predvsem, kadar so povezani z zlorabami človekovih pravic, močno povečajo migracijski tokovi v sosednje države. Ker lahko to pripelje do izjemnih razsežnosti, progam agencije EU Frontex ne more biti najboljše orodje za obvladovanje takšnega obsega migracij. EU mora takoj pripraviti ustrezen odziv, tudi podroben akcijski načrt za porazdelitev bremena, da bi tako pomagala pri usklajeni ponovni naselitvi beguncev. Ta mora temeljiti na solidarnostni klavzuli iz člena 80 PDEU. Lahko se prepiramo okoli tega, kakšno število beguncev lahko opredelimo kot "izredne razmere". Potrebujemo pa podrobno določen akcijski načrt z jasnimi omejitvami za vsako posamezno državo, tako da bodo vlade EU in Komisija dobro pripravljene na obvladovanje neizbežnih kriz. Kot malteški poslanec v EP sem zelo razočaran nad slabo pripravljenostjo Komisije na obvladovanje krize, ki je bila neizogibna.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
Predlog resolucije izpostavlja pomembno temo. Ne osredotoča se le na težavo enake obravnave žensk in moških na podeželju, ampak neposredno izpostavlja potrebo po zagotavljanju enakih priložnosti za ženske, ki delajo na podeželju, ki bodo podobne takšnim, kot so jih vsak dan deležne ženske, ki živijo v mestih. Menim, da smo v Parlamentu namenili premalo pozornosti družbenemu in poklicnemu razvoju žensk na podeželju. Ženske, ki živijo na podeželju, se vsak dan srečujejo s številnimi ekonomskimi in infrastrukturnimi ovirami, ki močno omejujejo njihove možnosti z vidika dostopa do izobrazbe, varovanja zdravja, predvsem pa do trga dela. Ni veliko ponudb za delovna mesta na podeželju, predvsem zaradi tega, ker so ta območja gospodarsko občutno manj razvita. Ravno zaradi tega je tako pomembno, da z izboljšanjem dostopa do sodobne infrastrukture ali z možnostmi za izkoriščanje visoko razvitih informacijskih in komunikacijskih tehnologij podpremo politike razvoja podeželja. Verjamem, da lahko k večjemu izkoriščanju ugodnosti civilizacije veliko prispevajo tudi poslanci Evropskega parlamenta. Organiziramo lahko najrazličnejša usposabljanja in delavnice, s katerimi lahko zagotovimo pravo pomoč pri dostopu do sredstev EU, namenjenih za razvoj podeželja.
