Dagsordenen
Howitt
Hr. formand, jeg tager ordet på grundlag af forretningsordenens artikel 41 og bilag II. I går modtog jeg et brev om, at mit spørgsmål nr. 41 om en Kosovo-flygtnings situation ikke vil blive stillet under spørgetiden, da emnet allerede behandles under dagsordenens punkt 144. Jeg mener, at der er tale om en fejl. Spørgsmålet drejer sig om den konkrete indvandrerstatus for en konkret Kosovo-flygtning og hans problemer med at få visum fra ambassader i andre EU-lande. Dette vil helt sikkert ikke blive behandlet under en generel drøftelse om Kosovo. Jeg vil anmode Parlamentets tjenestegrene om at se nærmere på denne sag og sørge for, at spørgsmålet i det mindste besvares skriftligt, så denne mand ikke risikerer at miste sit job og tvinges til at vende tilbage til Kosovo, hvor hans liv er i fare.

Formanden
Hr. Howitt, som De ved, står der i forretningsordenens bilag II, punkt A, stk. 2 - Afvikling af spørgetiden - at »Et spørgsmål kan ikke stilles, hvis det vedrører et emne, der allerede er opført på dagsordenen til forhandling med deltagelse af den pågældende institution«. Denne regel findes netop, for at en generel drøftelse ikke skal blive forstyrret af konkrete emner fra en anden kilde. Under alle omstændigheder kan De stille spørgsmålet næste gang i dets nuværende udformning eller en ny udformning. Jeg kan give Dem lov til at stille spørgsmålet til en af grupperne under den generelle drøftelse om Kosovo. Det kan ikke behandles særskilt under spørgetiden. Det er desværre mit eneste bud på en løsning.

Resultater af Det Europæiske Råds ekstraordinære møde den 24.-25. marts 1999 i Berlin
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er beretning fra Det Europæiske Råd og redegørelse fra Kommissionen om resultaterne af Det Europæiske Råds ekstraordinære møde den 24.-25. marts i Berlin.
Jeg byder kansler Schröder velkommen til hans første møde i Parlamentet.
Jeg gør opmærksom på, at jeg i overensstemmelse med artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen har modtaget syv beslutningsforslag for at afslutte denne forhandling.
Bifald

Schröder
Hr. formand, mine damer og herrer, ca. ved denne tid i dag for tre uger siden samledes Det Europæiske Råd til et ekstraordinært møde i Berlin. Allerede ved afrejsen til Berlin nærede vi en tiltagende frygt for, at det ikke ville lykkes at nå frem til en løsning af konflikten i Kosovo ad fredelig vej. I dagene op til mødet i Berlin var de serbiske sikkerhedsstyrkers overgreb ...
Uro
... mod det albanske flertal i befolkningen blevet øget massivt. Præsident Milosevic benyttede ugerne i Rambouillet og Paris til at iværksætte en systematisk fordrivelse af albanerne fra Kosovo. Det kunne det internationale samfund ikke passivt være vidne til.
Kraftigt bifald
Albanerne i Kosovo forventer med rette, at menneskerettigheder, ret til frihed, hjemstavn og personlig sikkerhed gælder uindskrænket også for dem. Det europæiske værdifællesskab ville blive en tom frase, hvis vi europæere tillod, at de principper, Den Europæiske Union bygger på, blev trådt under fode blot en times flyvetid herfra, det vil sige midt på vores kontinent.
Bifald
Det er principperne om demokrati, lov og ret samt frihed og solidaritet med de svageste. Siden den 24. marts om aftenen har de allierede luftstyrker angrebet mål i Jugoslavien. Endnu samme aften bakkede Det Europæiske Råd i enighed op om denne handling fra NATO's side.
For at sige det helt klart: Den, der krænker menneskerettighederne så brutalt som præsident Milosevic, må og kommer til at regne med et resolut svar fra vores side!
Bifald
Den, der med iskold beregning bygger sit herredømme på forfølgelse af et etnisk mindretal og dets lidelse og på mord af en del af dette mindretal, skal vide, at det vestlige værdifællesskab også er rede til at tage det sidste skridt for at forhindre noget endnu værre og for at gøre de grundlæggende værdier, det har, gældende. Vi har bestemt ikke truffet beslutningen om en militær indsats med let hjerte, og den blev først truffet, efter at alle argumenter var blevet vejet reelt og omhyggeligt. Der var efter min faste overbevisning på baggrund af den dramatiske tilspidsning i Kosovo ingen vej uden om denne beslutning.
Krisen i Kosovo, Kommissionens tilbagetræden og Agenda 2000 var nok i denne sammenhæng de største udfordringer, et Europæisk Råd nogensinde har skullet klare. Hver enkelt af disse opgaver ville under normale omstændigheder have været nok til at udfylde et europæisk topmøde. I Berlin lykkedes det os at leve op til alle tre udfordringer samtidig. Berlin - det gælder det om at fastholde - har virkningsfuldt bevist Den Europæiske Unions handleevne som næppe noget tidligere møde i Det Europæiske Råd. Det er det budskab, som efter alle deltageres overbevisning udgår fra Berlin. Europa vedkender sig uden forbehold sit ansvar. Den Europæiske Union lader sig ikke splitte op. Signalet fra Berlin er: Vi europæere taler med én stemme.
Ud på morgenen den 26. marts lykkedes det os at få vedtaget Agenda 2000. Med Berlin-pakken fandt vi frem til et kompromis, hvor alle involverede blev nødt til at fravige deres oprindelige idéer. Det er et kompromis, der er fornuftigt, og som alle kan leve med. Derfor er det efter min opfattelse også godt og rigtigt.
I Berlin indstillede vi Romano Prodi til formand for Kommissionen. Med Deres samtykke, mine damer og herrer, får vi allerede til sommer en fuldt arbejdsdygtig Kommission igen med en leder, hvis kompetence er uomtvistet. Det glæder mig endvidere, at jeg over for Dem kan bekræfte, at siden Berlin har vejen til en handels- og samarbejdsaftale med Sydafrika været definitivt åben.
Bifald
Jeg ved, at mange i Europa-Parlamentet er stærkt engagerede i det nye Sydafrika. Også for mig personlig var det en stor tilfredsstillelse, at dette gennembrud omsider lykkedes for os efter så mange års forhandlinger nu, hvor præsident Mandelas embedsperiode er ved at være slut.
Berlin-pakken i forbindelse med Agenda 2000 er et bæredygtigt grundlag for, at Den Europæiske Union kan handle i de kommende år, og den er et klart signal til borgerne i Europa, til markederne og tillige til ansøgerlandene. Den er et signal om, at Den Europæiske Unions medlemsstater var rede til at sætte deres fælles ansvar højere end hver enkelt nationalstats særinteresser. Jeg behøver ikke på dette sted endnu en gang at komme nærmere ind på detaljerne i enigheden i Berlin. Men jeg vil gerne understrege, at to principper stod og står forrest: Stabile udgifter på den ene side og solidaritet med de svageste på den anden side. Vi blev i Berlin enige om at udøve streng budgetdisciplin i Europa også for fremtiden. Samtidig er det vores vilje og vores ønske at bevare sammenholdet mellem medlemsstaterne, således som det er fastsat i traktaten.
De ved jo alle, at medlemsstaternes udgangsposition på mange områder inden for Agenda 2000 til dels helt frem til topmødet lå meget langt fra hinanden. Jeg vil huske den nat i Berlin som en af den sidste tids vanskeligste og tillige længste forhandlinger, jeg har skullet klare. I min egenskab af tysk forbundskansler har jeg i Berlin ikke ladet nogen være i tvivl om, at mit land ville være rede til at stille sine berettigede nationale interesser til side for en fornuftig samlet løsning. Denne linje med det europæiske ansvar i højsædet åbnede døren for en acceptabel løsning. I sidste instans sætter alle partnere den europæiske merværdi højere end mulige særinteresser i enkelttilfælde. Således blev et kompromis muligt, som baner vejen for Den Europæiske Union ind i det 21. århundrede.
Europa-Parlamentet - altså De - har fulgt forarbejdet til Agenda 2000 op konstruktivt og tæt lige frem til topmødet, til dels under stort tidspres. For dette engagement og den dermed forbundne fleksibilitet og vilje til at nå frem til aftalte løsninger vil jeg gerne udtrykkeligt give Dem min dybtfølte tak og i den sammenhæng fremsætte en anmodning: Jeg anmoder Dem om at gøre alt for så hurtigt som muligt at afslutte det igangværende lovgivningsarbejde. Det er ikke kun de næste skridt i udvidelsesprocessen, der er afhængige af, at Berlin-pakken gennemføres. Det ville også være en trussel mod den kontinuerlige videreførelse af strukturstøtten efter årsskiftet, hvis vi ikke hurtigt får et samarbejde i gang. På baggrund heraf bliver det forhåbentlig muligt at vedtage de nødvendige retsakter i en fart.
Vores borgere, de europæiske folk, går ind for integrationen. I det gode naboskab, i utallige forbindelser af kulturel, økonomisk og samfundsmæssig art er vores fælles Europa for længst en realitet. Samtidig kræver Europas borgere med rette, at de europæiske institutioner skal være og forblive handledygtige. De har ingen forståelse for manglende effektivitet i gennemførelsen af fællesskabspolitikkerne og de forventer den største personlige integritet af alle involverede. Efter at Kommissionen under Jacques Santer samlet er trådt tilbage, var der i den Europæiske Union fare for en alvorlig institutionel krise. Idet Det Europæiske Råd allerede den første formiddag under mødet i Berlin hurtigt indstillede Romano Prodi, ydede det et vigtigt bidrag til at forhindre den truende krise. Også dét er en stor og varig succes for topmødet i Berlin. Allerede fra Berlin gav jeg som formand for Det Europæiske Råd formanden for Europa-Parlamentet meddelelse om indstillingen. Ved samme lejlighed henledte jeg opmærksomheden på, at hans udnævnelse under alle omstændigheder skal ske i henhold til den procedure, som Amsterdam-traktaten fastsætter for denne udnævnelse. Jeg vil gerne i dag anmode Dem om at stemme om den kommende formand for Kommissionen i så god tid, at den samlede Kommission, efter at den indstillede formand og medlemsstaternes regeringer har indstillet medlemmerne af kollegiet, kan udnævnes endnu i sommeren 1999.
Europa-Parlamentets betydning er helt klart blevet øget i de sidste måneder. Jeg er sikker på, at folk i Europa vil honorere det ved at deltage i stort antal i valget den 10.-13. juni.
I eftermiddag samles Den Europæiske Unions stats- og regeringschefer til et uformelt møde i Bruxelles. Dér vil vi først behandle den aktuelle udvikling i Kosovo-spørgsmålet indgående. Det vender jeg tilbage til i slutningen af min redegørelse. I mødets anden del vil vi indlede drøftelsen af Kommissionens fremtidige arbejdsmåde med Romano Prodi. Efter vores faste overbevisning har Den Europæiske Union brug for en stærk Kommission, som virkelig kan leve op til kravet om effektivitet, gennemskuelighed og - det er meget afgørende - nærdemokrati. Vi vil derfor anmode den indstillede formand for Kommissionen, Prodi, om i samtaler med ikke mindst Europa-Parlamentet og medlemsstaterne at udarbejde et program, der nøje beskriver Kommissionens ændrede arbejdsmåde. Denne eller hin forbedring nødvendiggør i denne sammenhæng en ændring af traktaten. Vi bør med henblik herpå benytte den lejlighed, som den allerede fastsatte regeringskonference om løsningen af de institutionelle spørgsmål, der har stået åbne siden Amsterdam, frembyder. Jeg vil foreslå mine kolleger, at vi på Det Europæiske Råd i Köln vedtager et program for en sådan regeringskonference, der om muligt skal afsluttes allerede til næste år.
Bifald
Mine damer og herrer, de foregående år vil i et tilbageblik vise sig at have været gode år for Den Europæiske Union og for europapolitikken. Indførelsen af euroen var et stort integrationsskridt.
Bifald
De deltagende stater har i en suveræn politisk afgørelse afgivet den nationale kompetence angående et centralt element i deres økonomiske politik til en europæisk institution. Med Amsterdam-traktaten blev der bl.a. lagt en grundsten til et samarbejde om retlige og indre anliggender og til en handlekraftig fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i Unionen. Europa-Parlamentets ret til medindflydelse er blevet afgørende forbedret. Udvidelsesprocessen er blevet sat i gang og vi har indledt tiltrædelsesforhandlinger med de kandidater, der var bedst forberedt også ud fra en viden om, at den europæiske integration kun kan lykkes, hvis Europa ikke standser ved det tidligere jerntæppes grænser. Alt dette var i lighed med vedtagelsen af Agenda 2000 i Berlin også den afgående Kommissions fortjeneste under Jacques Santer.
Bifald
Hvad der end er blevet kritiseret, og hvor god grund der end kan have været til det, vil jeg gerne her endnu en gang takke Jacques Santer og kollegiet hjerteligt for deres arbejde!
Bifald
Foran os ligger der igen store opgaver. Det kræver en stærk og handledygtig Kommission at klare dem. Med Romano Prodi har stats- og regeringscheferne indstillet en kandidat til embedet som formand for Kommissionen, som efter min faste overbevisning har alle forudsætninger for sammen med os og med Dem at klare disse opgaver. Det er ikke kun, siden begivenhederne i Kosovo tilspidsedes, at vi har vidst, at Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skal styrkes yderligere. Amsterdam-traktaten, som træder i kraft den 1. maj, betyder her en klar forbedring. På Det Europæiske Råd i Köln vil vi udnævne den fremtidige højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Samarbejdet om sikkerheds- og forsvarspolitik skal helt klart intensiveres. Med vedtagelsen af en fælles strategi på tværs af søjlerne angående Rusland vil vi udsende det utvetydige signal, at Den Europæiske Union agter at udbygge forbindelserne med Rusland yderligere og gør det.
Bifald
Vi har i samarbejdet med Rusland nået en kvalitet, som vi fra vores side på ingen måde vil sætte spørgsmålstegn ved længere. Vi bifalder de russiske bestræbelser på i den nuværende krise at udøve en positiv virkning på Beograd. Jeg er i tæt kontakt med præsident Jeltsin og regeringsleder Primakov. Rusland er - det er jeg overbevist om - en central stabilitetsfaktor i Europa og skal sættes i stand til og forblive i stand til at gå videre ad den reformvej, landet er slået ind på. Den Europæiske Union er i den sammenhæng fortsat rede til at samarbejde. Ja, den vil gerne intensivere samarbejdet yderligere, hvor der er mulighed for det. Det anerkendes også i Moskva - det har jeg forstået af mine samtaler med russerne.
Mine damer og herrer, i EU-samarbejdet er der behov for en mærkbar forbedring af samarbejdet om retlige og indre anliggender. Også her åbner Amsterdam-traktaten nye chancer og muligheder, som vi resolut vil gribe. Den generøse og solidariske behandling af de flygtninge, der kommer til Den Europæiske Union fra Kosovo, bliver her en første prøvesten.
Bifald
Et centralt anliggende for Den Europæiske Union skal være bekæmpelsen af massearbejdsløsheden. Vi skal finde veje til at bevare sammenholdet i samfundet og den europæiske sociale model også under de betingelser, den globale konkurrence i det 21. århundrede vil betyde. Forud for indførelsen af euroen blev der ydet et vigtigt arbejde i den økonomiske politik. Men den ensidige fokusering på den rene læres stabilitetspolitik skal undgås. Den vil heller ikke i længden kunne formidles politisk til vores borgere. Derfor vil vi i Köln supplere den stabilitets- og vækstpakke, som vi står inde for, med en europæisk beskæftigelsespakke.
Bifald
En vigtig opgave i fremtiden er fortsat udvidelsen af Den Europæiske Union mod øst og mod syd. Åbnes Unionen ikke for nye medlemsstater, ville den europæiske enhed i længden blot komme til at stå som et ufuldendt projekt og lide skibbrud, fordi den mangler det politiske grundlag.
Men også set i relation til ansøgerlandene kan man, mine damer og herrer, lære noget af krisen i Kosovo. Nogle af dem har i mellemtiden fundet udenrigs- og sikkerhedspolitisk stabilitet i NATO. Men det, de vil, og det, de har brug for, er, at denne stabilitet får et grundlag i form af økonomisk stabilitet. Det er grunden til, at de vil ind i EU, og den er fornuftig nok. Set i relation til de nuværende medlemsstater må man sige, at også de har en klar interesse i udvidelsen. Læren fra Jugoslavien er, at der kun kan blive fred på dette kontinent, hvis der finder en økonomisk og social udvikling sted, og hvis den kan finde sted i hele Europa.
Bifald
Under det tyske formandskab har vi fremskyndet de igangværende tiltrædelsesforhandlinger. Det Europæiske Råd i Berlin er i et budskab til ansøgerlandene på ny gået ind for, at udvidelsesprocessen udtrykkelig fremmes.
Med vedtagelsen af Agenda 2000 er der skabt endnu en forudsætning derfor. Den allerede nævnte regeringskonference om de institutionelle kernespørgsmål skal sikre, at den sidste mulige hindring for nye medlemsstaters tiltrædelse fjernes definitivt af Den Europæiske Union. Herefter vil det være op til ansøgerlandene at leve op til de krav, Fællesskabets niveau kræver. Vi vil også for fremtiden støtte dem heri, så godt vi kan. Jeg vil udtrykkelig fastholde, at de fremskridt, der indtil nu er gjort i ansøgerlandene, er imponerende og virkelig giver anledning til forhåbninger.
Som afslutning på det, jeg har at sige til Dem, vender jeg endnu en gang tilbage til situationen i Kosovo. De vil i dag drøfte udviklingen i konflikten, det skal udtrykkelig hilses velkomment. Europas stemme skal være stærk i disse dage, og ikke kun de, der sidder i regeringerne og i de nationale parlamenter, skal sige noget. Som udtryk for det nye Europa skal også Europa-Parlamentet indtage en klar holdning for fred, for stabilitet og for bevarelsen af menneskerettighederne i Jugoslavien.
Den grufulde udvikling i Kosovo er ikke noget internt jugoslavisk problem. Det vedrører os alle! Medmenneskelighed og ret ender ikke ved statsgrænserne. Vi har et fælles ansvar for vores kontinent. Der kan og må ikke eksistere et grundlag af nogen som helst art for påberåbelse af en kynisk politik gående ud på fordrivelse, ja deportation af hundredtusinder af mennesker.
Bifald
En million mennesker har måttet forlade hus og hjem eller er blevet fordrevet af serbiske sikkerhedsstyrker, heraf alene 500.000 siden marts. I Albanien er der over 300.000 flygtninge fra Kosovo. Situationen er også dramatisk for det lille Makedonien. Den Europæiske Unions medlemsstater har derfor sammen med andre stater indledt en stort anlagt nødhjælpsoperation. Vi vil lindre flygtningenes lidelser, og vi vil vise vores solidariet med de stater, der grænser op til det konfliktramte område. Derfor vedtog Rådet sidste torsdag at stille EUR 150 millioner til rådighed for den humanitære flygtningehjælp.
De lande, der har taget imod flest flygtninge, Albanien og Makedonien samt den jugoslaviske delrepublik Montenegro, vil vi støtte med yderligere EUR 100 millioner.
Tilråb: Det vil vi også!
Det er godt! Rådet har derudover anmodet Kommissionen om at fremsætte forslag med henblik på en yderligere intensivering af Den Europæiske Unions forbindelser i Makedonien, eventuelt i form af en associeringsaftale. Ansvaret for den situation, der er indtrådt, påhviler alene den ekstremistiske ledelse i Beograd. Det ligger i dens hånd varigt og kontrollerbart at standse militærets og sikkerhedsstyrkernes operationer og gøre det muligt for flygtningene at vende tilbage. En blot og bar erklæring af våbenhvile, som ikke er alvorligt ment, og om hvilken vi fra krigene i Kroatien og i Bosnien-Hercegovina ved, hvor forløjet den er, er ikke nok.
Beograd skal omgående tage kontrollerbare skridt til en løsning af konflikten. Det betyder ud over en reel våbenhvile, at alle jugoslaviske styrker trækkes ud af Kosovo, herunder de berygtede paramilitære bander, at flygtningene kan vende tilbage, og at der kan udstationeres internationale tropper, som skal beskytte flygtningene og civilbefolkningen.
Bifald
Mine damer og herrer, bag dette krav står også De Forenede Nationers generalsekretær, Kofi Annan, som i aften vil være gæst på stats- og regeringschefernes uformelle møde i Bruxelles. Det er nu op til den jugoslaviske side at acceptere det internationale samfunds krav uden forbehold og omgående gennemføre dem. Det og kun det kan bane vejen for en politisk løsning af konflikten.
Den vestlige alliance kæmper på Balkan ikke kun mod lidelse og for ret og retfærdighed. Også den europæiske civilisationsmodels troværdighed og gyldighed står på spil. Regimet i Beograd fører krig mod sin egen befolkning. Derfor var de demokratiske og retsstatslige samfund i Europa nødt til at gribe ind over for det totalitære regime i Beograd. Fremtidsmodellen »europæisk integration« konfronteres med et hermetisk koncept gående ud på etnonationalisme, hvor der ikke er plads til mindretal og anderledes tænkende. Det 21. århundrede står, om De vil, over for det 19. århundrede.
Tænker man videre end til dagen i dag, kan der derfor kun være én fremtid for staterne og befolkningerne i regionen. Hvis vi vil hjælpe demokratiet til et vedvarende gennembrud dér og vinde folk i regionen - og her inkluderer jeg udtrykkeligt Jugoslaviens befolkning - for den europæiske model, er vi nødt til at give dem et europæisk perspektiv.
Bifald
Dermed menes ikke en snarlig tiltrædelse af Den Europæiske Union, som ville stille for store krav til disse lande. Jeg taler snarere om en altomfattende regionalstrategi, om en slags stabilitetspagt for Balkanregionen. En sådan strategi skal bane vejen for en tilknytning til Den Europæiske Union, til det indre marked og til det europæiske værdifællesskab. Det tyske formandskab har fremlagt et koncept desangående.
Det er blevet os pålagt gennem resolut handling at bestemme, under hvilke fortegn Europa skal afslutte dette blodige århundrede med nationale egoismer og opskruede ideologier. Det er vores pligt at hjælpe demokratiet, menneskerettighederne og samarbejdet på tværs af grænserne i hele Europa til et definitivt, irreversibelt gennembrud. Vi vil dér, hvor menneskers lidelser i denne region end påbyder det, være imødekommende og virkelig bevise vores solidaritet med de svage.
Mine damer og herrer, lad os i fællesskab tage fat på denne opgave, i Europas navn, i de europæiske borgeres navn og i de europæiske værdiers navn! Mange tak, fordi De lyttede opmærksomt!
Vedvarende bifald

Santer
Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, ærede parlamentsmedlemmer, den 14. juli 1997 talte jeg her i Parlamentet for at fremlægge Agenda 2000, en af de største reformpakker i Unionens historie. Ved den lejlighed talte jeg om den historiske chance, der var for at styrke Unionen og forberede dens udvidelse.
Jeg er i dag meget tilfreds med, at det er lykkedes for Det Europæiske Råd i Berlin at tage denne udfordring op. Dette resultat ville ikke have været muligt uden institutioner, der var stærke, uafhængige og i stand til at handle. Det er rigtigt, at forhandlingerne om Agenda 2000 har været komplekse og vanskelige. Det drejede sig om at fortsætte de landbrugsreformer, der blev indledt i 1992, og at bevare de elementer, der er afgørende for den økonomiske og sociale samhørighed samtidig med at tage hensyn til udvidelsen og de økonomiske begrænsninger.
Forhandlingerne, der blev indledt med udgangspunkt i de forslag til lovgivning, Kommissionen fremsatte for et år siden, forløb tilfredsstillende under det britiske og det østrigske formandskab og nåede frem til Berlin under ledelse af den tyske kansler, som jeg på Kommissionens vegne gerne vil rose.
Forhandlingerne er selvfølgelig ikke afsluttede. Vi mangler stadig at færdiggøre lovgivningsarbejdet, før Deres valgperiode udløber. Vi skal også forhandle den interinstitutionelle aftale, som med god grund optager Dem meget. Men aftalen i Berlin har lagt det politiske grundlag for at afslutte en pakke, jeg vil betegne som ambitiøs. Jeg ved godt, at der på dette punkt er tale om en lille skuffelse, men samlet er der al mulig grund til at glæde sig over en aftale, der ligger inden for de vejledende rammer, Kommissionen lagde i 1997.
Hvad angår landbruget, drejede det sig om at bevare konkurrenceevnen og eksporten i denne sektor, der bliver mere og tværfunktionel, og at udvikle landdistrikterne. Alle ved, at Kommissionen ønskede at gå længere ad reformens vej, men jeg mener dog alligevel, at Agenda 2000 udgjorde et godt skridt fremad.
Vi har for de fælles markedsorganisationer bevaret princippet om at sænke prisen med en delvis kompensation. Vores forslag til udvikling af landdistrikterne er blevet taget til efterretning. Der er her tale om en væsentlig nyorientering. Disse reformer vil gøre det muligt at styrke landbruget, samtidig med at vi holder os inden for en stram budgetramme i hele den nye periode. Reformerne vil endvidere lette udvidelsen og en aftale i Verdenshandelsorganisationen.
Med hensyn til den anden store udgiftsgruppe - strukturaktiviteterne - var det målet at bevare den økonomiske og sociale samhørighed ved at koncentrere de midler, der var til rådighed. Det var afgørende for Kommissionen at fastholde det høje støtteniveau, vi opnåede i 1999, for de hårdest ramte regioner og samfundsgrupper. Dette mål er nået.
For det andet var det nødvendigt at løse en bestemt række specifikke problemer. I stedet for at handle ved at forvride de objektive kriterier for tildeling af midler har Det Europæiske Råd valgt at afsætte en lille beløbsramme inden for den samlede ramme for at kunne reagere punktvist i disse tilfælde. Det har således været muligt at fastholde de brede principper i de foreslåede reformer, selvom prisen har været en række kedelige ad hoc løsninger.
For det tredje sigtede Agenda 2000, som Kommissionen foreslog det, på at give Unionen de nødvendige midler til at skabe betingelserne for en bæredygtig vækst, rig på beskæftigelse. Til dette formål ønskede Kommissionen at styrke udgiftsområde 3 for den interne politik. Resultatet fra Berlin ligger i den nederste ende af det interval, formandskabet havde foreslået. Jeg har mange gange gjort Rådet opmærksom på, hvor stor vægt De her i Parlamentet lægger på udgiftsområde 3, og jeg er sikker på, at det vil lykkes Dem igen at hæve ambitionsniveauet under forhandlingerne om den interinstitutionelle aftale.
Det sidste punkt på udgiftssiden er de administrative udgifter. Allerede i Agenda 2000 meddelte Kommissionen, at den overvejede sin egen omstrukturering. I den sammenhæng får spørgsmålet om at skabe overensstemmelse mellem politiske mål og administrative midler en afgørende betydning. Resultaterne fra Berlin, hvad angår udgiftsområde 5, ligger i den bedre ende af det forhandlingsudspil, formandskabet foreslog, men vil næppe gøre det muligt at holde institutionernes indtægter konstante. Det er utilstrækkeligt. Men her vil det igen være muligt for Parlamentet under forhandlingerne om den interinstitutionelle aftale at korrigere resultatet.
Hr. formand, Unionens udvikling foregår ikke kun med de 15 nuværende medlemsstater. Udvidelsen med vores naboer og venner nærmer sig stadig mere intenst. Kommissionen foreslog i Agenda 2000 at afsætte en betydelig del af pakken til førtiltrædelsesprocessen og den kommende udvidelse. Jeg kan nu konstatere, at vores forslag, der kan sammenlignes med en virkelig Marshall-plan, er blevet bevaret fuldstændigt i pakken. Det drejer sig om et beløb på EUR 80 milliarder.
Det var nødvendigt at sammenholde målene uddybning og udvidelse inden for en stram, effektiv og retfærdig økonomisk ramme. Aftalen fra Berlin skal nu føre frem til en interinstitutionel aftale, der gør det muligt at holde budgetdisciplinen inden for de lofter, der er fastlagt ud fra stramme, men realistiske økonomiske perspektiver. For De 15 vil forpligtelserne stabilisere sig i 2006 på et niveau, der ligger under niveauet for år 2000, hvilket betyder, at der må foretages meget store besparelser. Stabiliseringen af udgifterne for De 15 vil skabe det nødvendige spillerum inden for lofterne for egne indtægter til at kunne modtage de nye medlemmer i perioden 2000-2006.
Også dette er solidaritet, ærede medlemmer. Endelig nåede man frem til en aftale om egne indtægter, der vil føre til et mere retfærdigt system. Den delvise udskiftning af momsindtægten med BNP-indtægten vil nærme medlemsstaternes bidrag mere til deres ydeevne. Ændringen i finansieringsnøglen for den britiske godtgørelse vil aflaste de lande, der har den største ubalance i deres budget uden for så vidt at indføre nye korrigerende mekanismer. Inden den nye periode for de økonomiske perspektiver udløber, vil Kommissionen igen få mulighed for at undersøge systemet for egne indtægter, herunder virkningerne af udvidelsen, og det spørgsmål, der optager Dem så meget, nemlig de nye autonome egenindtægter.
Hr. formand, den aftale, der er opnået i Berlin om Agenda 2000, er en succes og en succes for Unionen. Jeg regner med Parlamentet for at tilføre visse nødvendige ændringer. Endnu en gang har Unionen vist, at den forstår at finde løsninger for at skabe fremskridt for EU. Jeg vil ikke skjule min personlige tilfredshed over sammen med mine kolleger i Kommissionen at have bidraget til dette positive resultat. Således afsluttes forløbet for de store skæringsdatoer, jeg fremlagde for Dem den 17. januar 1995.
Hr. formand, mine damer og herrer, formanden for Det Europæiske Råd har netop i detaljer beskrevet situationen i Kosovo. Jeg vil blot tilføje et par ord. Vi er helt klart meget bekymrede over, hvad der sker i Kosovo. Jeg skal ikke vende tilbage til baggrunden for denne situation, men blot understrege, at den udelukkende skyldes, at myndighederne i Beograd har afvist enhver forhandlingsløsning. Repræsentanter for det internationale samfund, og især fra EU, har mangedoblet deres indsats for at finde en fredelig og retfærdig løsning, en løsning der var retfærdig for alle parter, såvel for befolkningen af albansk oprindelse som for den serbiske nation.
Disse anstrengelser har lidt nederlag, og den nuværende militæraktion skal gøre det muligt med magt at sørge for, at man respekterer de principper og værdier, der er EU's eksistensberettigelse. Den, der ikke handler, accepterer, og EU og dens partnere accepterer ikke mord, deportationer, terror og had mellem befolkningsgrupper. EU og dens partnere, der er allierede i en vanskelig militæraktion, har klart fastlagt deres krav. Det internationale samfund er nu aktivt for at få lederne i Beograd til at acceptere at gøre en ende på undertrykkelsen, at lade flygtningene vende tilbage og for, at der indsættes en international styrke. På et tidspunkt bliver det nødvendigt at gennemføre et omfattende initiativ for stabiliteten på Balkan, hvilket allerede blev antydet af formandskabet på det seneste møde i Rådet (almindelige anliggender). Kommissionen giver det sin fulde opbakning.
Vi står for øjeblikket over for en humanitær krise af et dramatisk omfang for Europa. Naboregionerne i Montenegro, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, og Albanien er de hårdest ramte. Det er også nødvendigt at tage højde for de personer, der er fordrevne inden for selve Kosovo-regionen. Kommissionen har øjeblikkeligt sat sig for i det omfang, der er fællesskabsmidler, at opfylde de mest presserende behov. Vi vil, som vi plejer, arbejde tæt sammen med FN's Højkommissariat for Flygtninge.
De ved endvidere, at Kommissionen på et særligt møde har vedtaget to vidtrækkende initiativer, hvor den involverer Parlamentet og Rådet. Det var først nødvendigt at sørge for at mobilisere ekstra ressourcer til humanitær hjælp. Der blev indsendt en anmodning til budgetmyndigheden om at overføre EUR 150 millioner fra nødhjælpsreserven til ECHO's budgetpost. Med disse EUR 150 millioner har Fællesskabet således frigjort EUR 180 millioner i humanitær hjælp til flygtninge i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Albanien og Montenegro fra 1999-budgettet.
Derudover mener Kommissionen, at det vil være passende at yde støtte til Kosovos naboregioner, der modtager flygtninge, i første omgang Albanien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Montenegro, men det kunne også være andre regioner, hvis disse modtager et stort antal flygtninge. Vi ved reelt, at dette store antal flygtninge vejer meget tungt på disse områders budgetter.
Kommissionen har derfor planer om at afsætte op til EUR 100 millioner til dækning af udgifter direkte forbundet med modtagelsen af flygtningene, deres sikkerhed, administrative udgifter, ekstra udgifter til transport, elektricitet, forsyning med vand osv. Kommissionen har for øjeblikket en specialgruppe i området for at analysere behovene. Jeg vil gerne slå fast, at hjælpen kun ydes på den betingelse, at modtagerne fuldt ud opfylder de krav, der stilles til dem, især i henhold til Genève-konventionen.
Denne særlige bistand til tredjelande hænger fuldstændigt sammen med, at Kosovos naboregioner har valgt at prioritere en midlertidig modtagelse af flygtningene. I den forbindelse skal jeg i øvrigt nævne muligheden for, at medlemsstater, der svarede på FN's Højkommisariats anmodning, besluttede at påtage sig midlertidigt at modtage flygtninge. For at man over EU's budget kan afsætte en støtte til sådanne medlemsstater, har Kommissionen ændret sit forslag til fælles handling, hvilket gør det muligt at henvende sig til EU's flygtningefond. Jeg skal nævne, at denne fond råder over EUR 15 millioner. Denne planlægning tager hensyn til den nye situation, der er skabt af krigen i Kosovo. Den har fået Parlamentets støtte, og nu skal Rådet udtale sig.
Til alle disse operationer har vi behov for et meget tæt samarbejde med Parlamentet. Hvad angår den humanitære hjælp, er der ingen problemer i at anvende nødhjælpsreserven. Med hensyn til de EUR 100 millioner, der skal gå til at opveje udgifterne til at modtage flygtninge i Kosovos naboregioner, har situationen vist sig at være mere kompleks. Kommissionens mål i denne sag er først og fremmest at rejse midlerne hurtigt.
Jeg vil også gerne gøre Dem opmærksom på et andet vigtigt punkt, som det er absolut nødvendigt at nævne, nemlig at disse nye operationer bør kunne føre til en forøgelse af Kommissionens personale. Jeg tror, at Parlamentet er meget bevidst om, at Kommissionen skal have midler for at kunne påtage sig opgaver under ordentlige forhold. Vi kan ikke - vi kan ikke længere - nøjes med at sige, at administrationen vil følge.
Kommissionen vil, såvel til disse nye aktiviteter som til at imødegå et senere behov for genopbygning, få behov for ekstra personale i Bruxelles og i sine delegationer. Den skal endvidere anmode om teknisk og administrativ bistand på stedet. Kommissionen vil således på meget kort sigt klare sig gennem en omgruppering, men det vil ikke være tilstrækkeligt. Det bliver nødvendigt at forstyrke den i det kommende finansår. Dette gælder både for denne sektor og for andre. Den nuværende situation fremhæver endnu en gang, at Kommissionen skal modtage ekstra personale for at kunne udføre de opgaver, den bliver pålagt.
Den meddelelse, De har modtaget i sidste uge, omtaler disse økonomiske og humanitære behov, og jeg sætter min lid til, at Parlamentet og Rådet vil tage højde for disse begrænsninger. Hver enkelt institution bør give sit bidrag, for at Europa kan reagere på denne krise på en effektiv og ansvarlig måde. Jeg mener, at De i deres forhandlinger om disse to centrale punkter - økonomiske behov og menneskelige ressourcer - må drage den klarest mulige konklusion.
Bifald

Hänsch
Hr. formand, kære kolleger, indledningsvis en personlig bemærkning: Det glæder mig, at jeg som min gruppes første taler må byde den tyske forbundskansler velkommen i Europa-Parlamentet i hans egenskab af formand for Det Europæiske Råd, og alle vil kunne forstå, at det for mig som socialdemokrat er en særlig glæde, navnlig efter den tale, De netop har holdt, hr. rådsformand.
Bifald
Sjældent har et rådsformandskab skullet træffe så vigtige beslutninger som i de tre første måneder af Deres embedsperiode, og man kan forholde sig til de enkelte afgørelser, som man vil, men én ting er blevet klar: Den Europæiske Union har bevist sin handlekraft, og det siger vi Dem tak for.
Under Deres formandskab indstillede Det Europæiske Råd, inden der var gået en time, en kandidat til embedet som formand for Kommissionen, et forløb, der for fem år siden skulle bruges mere end to topmøder på. Det er allerede noget værd i Den Europæiske Union. Vi vil nu sørge for, at vores godkendelse af hr. Prodi kommer til at foreligge endnu i Parlamentets indeværende valgperiode - det vil sige i maj - og at der stemmes om den samlede Kommission senest i begyndelsen af september. Det passer, tror jeg, med Deres tidsplan.
For øvrigt var Kommissionens tilbagetræden ikke nogen institutionel krise, tværtimod. Jeg opfatter den som et skridt hen imod europæisk normalitet. Det skal være normalt, at Parlamentet kontrollerer og sanktionerer, og det skal være normalt, og det bliver også normalt for fremtiden, at EU's organer påtager sig det politiske ansvar for mangler og fejl.
Bifald
At det nu er sket for første gang, fortjener ganske vist også vores respekt. Nu gælder det en grundig reform af forvaltningsstrukturen og af forvaltningskulturen i Bruxelles, og det er ikke kun en opgave for den nye Kommission, men også for Dem i Rådet og for os i Parlamentet. Vi ønsker ikke en svagere, men en stærkere Kommission. Den nye Kommission skal kunne blive det, den skal være, nemlig en europæisk regering.
Når man overdrager Kommissionen opgaver, skal man også sørge for, at den får midlerne til det nødvendige personale med henblik på at kunne udføre disse opgaver. Når jeg her ser på den finansielle aftale fra Berlin, er det ikke mit indtryk, at Rådet har forstået det fuldt ud. For øvrigt har vi i Parlamentet heller ikke endnu fuldt ud forstået, at man er nødt til at give Kommissionen midler, så den kan bære det ansvar, vi pålægger den.
Bifald
Beslutningerne i Berlin om Agenda 2000 er et kompromis, det er normalt, og alligevel er det for nogle deles vedkommende vanskeligt at acceptere, fordi nogle af de kompromiser, man fandt frem til mellem de nationale interesser, og som man var nødt til at finde frem til, jo nu alligevel debiteres og betales af Europa. Det vil Parlamentet undersøge kritisk i detaljer i de kommende uger, og De kan være sikker på, at vi vil finde en del knaster i dette kompromis. Det vil jeg ikke gå ind på i detaljer nu. Blot dette: Landbrugsreformen blev udvandet. De vil inden længe blive nødt til at gå den efter, ikke kun fordi reformen ikke er tilstrækkelig til at klare udvidelsen, men tillige af hensyn til de næste WTO-forhandlinger.
For det andet er der behov for en interinstitutionel aftale med henblik på nye finansielle overslag. Vi agter ikke at ændre den finansielle pakke fra Berlin, men vi vil modificere nogle dele af den således, at de nærmer sig vores krav og prioriteter, f.eks. i forbindelse med foranstaltningerne til bekæmpelse af langtidsledigheden og til støtte af en aktiv arbejdsmarkedspolitik. Vi ønsker en interinstitutionel aftale om de finansielle overslag, vi ønsker den virkelig, men ikke for enhver pris. Det drejer sig i sidste instans om en aftale, ikke om et diktat. Alligevel og som helhed har De med Agenda 2000 i Berlin iværksat den største reform af EU-politikkerne, som EU indtil nu har foretaget.
Hr. formand for Det Europæiske Råd: Vi vil sætte alt ind på at finde det nødvendige flertal for Agenda 2000 og vedtage den inden udløbet af den indeværende valgperiode. Vi ved, at den kun er en del af de reformer, der er nødvendige for at sætte EU i stand til at klare udvidelsen, og derfor glæder jeg mig over Deres meddelelse i dag om, at tidsplanen for de nødvendige institutionelle reformer fastlægges i Köln i juni. Vi støtter Dem udtrykkeligt i den hensigt at afslutte denne reformproces, endnu før den første østeuropæiske stat tiltræder Den Europæiske Union.
Vi forventer endnu en ting af Deres rådsformandskab. Den Europæiske Union har været i stand til at indgå en pagt om stabilisering af den fælles valuta, det var godt. Men nu skal den også være i stand til at indgå en pagt om arbejde til folk, det er lige så godt. Derfor støtter vi Deres hensigter angående topmødet i Köln.
Bifald
Hvad angår Kosovo, er det for os alle, netop også i min gruppe, et vanskeligt tema. Vi bifalder den enighed, hvormed Det Europæiske Råd i Berlin bakkede op om NATO's militære indsats i Kosovo. Det var tillige ildprøven for den fælles udenrigs-og sikkerhedspolitik, for dermed viste De, at Europa er et værdifællesskab og ikke kun et hjemsted for erhvervslivet. Et stort flertal i min gruppe støtter medlemsstaternes holdning til militæraktionen. Vi anser denne aktion for uundgåelig, men ud over grænserne for og nødvendigheden af det militære vil jeg gerne fremhæve to punkter. Det er rigtigt, at vi bliver nødt til at sætte en stopper for forbryderen Milosevic og hans soldater og morderbander. I slutningen af dette blodige århundrede må nationalisme og racisme ikke få en chance i Europa, intetsteds i Europa!
Folkeretten bygger på national suverænitet og territorial integritet. Det er værdifulde goder, men national suverænitet og territorial integritet må ikke for nogen stat i Europa betyde tilladelse til undertrykkelse, til fordrivelse og til folkemord.
Bifald
Derfor har vi ud over det, der nu er blevet nødvendigt i militær henseende, brug for en videreudvikling af folkeretten, og vi indbyder Dem til at være med i arbejdet. Befolkningerne på Balkan vil kun i et europæisk perspektiv nå frem til fred. Vi bifalder, at De har taget initiativet til en Balkan-konference med det formål at genopbygge denne martrede region politisk, økonomisk og socialt. Vi støtter udtrykkeligt de forslag, De har fremsat her i dag.
Jeg vil endvidere gerne sige, at vi takker de soldater fra medlemsstaterne, som har engageret sig i NATO. Vi takker dem, fordi de sætter deres liv ind på at få bragt de etniske udrensninger i Kosovo til ophør.
Bifald
Vi takker også de mænd og kvinder i de ikkestatslige organisationer, som ligeledes under store ofre arbejder på at gøre situationen for flygtningene og de fordrevne i denne region mere tålelig. Også de fortjener vores tak.
Bifald
Hr. formand for Det Europæiske Råd, De overtog formandskabet i en af de vanskeligste faser, Den Europæiske Union hidtil har skullet igennem. Vi ønsker Dem held og lykke, fordi det også er vores held og lykke og Den Europæiske Unions. I den vanskelige opgave, der stadig ligger foran Dem, vil De altid have os, Europa-Parlamentet og navnlig min gruppe som en kritisk, af og til endog måske meget kritisk partner, men altid en partner, De kan stole på. Mange tak!
Bifald

Brok
Hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg er overbevist om, at også min gruppe støtter Dem, hr. rådsformand, i gennemførelsen af menneskerettighederne og i aktionen til beskyttelse af befolkningen i Kosovo. Vi ved, hvor tungt det ansvar er, der skal bæres i en sådan stund. Det er i den forbindelse givet nødvendigt, at vi er i stand til virkelig at definere fomålet med krigen og få afsluttet indsatsen. Fru Doris Pack vil gå nærmere ind på det.
Men efter min mening bør det også være en påmindelse til os om nu omsider at indlede en handlekraftig europæisk udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik.
Bifald
Det er, hr. rådsformand, i Deres embedsperiode frem til slutningen af juni Deres opgave at gennemføre Amsterdam-traktaten på dette område i afgørende spørgsmål. Det bør man ikke overlade til teknokraterne. Dette potentiale bør snarere udnyttes virkelig politisk til, at vi derigennem får større handlekraft og for fremtiden er i stand til at føre en sådan udenrigspolitik, at en situation som den i Kosovo slet ikke får lov at opstå, for at det ikke skal blive nødvendigt at gribe til våben.
Bifald
Hvad angår Berlin, mener jeg, at der ikke i Berlin, men før Berlin blev begået en del fejl. Jeg er enig med Dem i, at der med valget af Romano Prodi er truffet et godt valg. Men hvis rådsformandskabet allerede i januar i år havde samarbejdet med Parlamentet i dette spørgsmål, ville vi muligvis slet ikke være kommet i en sådan situation.
Bifald
Når jeg tænker tilbage på nogle af talerne fra december i fjor, fristes jeg til at måle resultaterne af forhandlingerne om Agenda 2000 ud fra det, De selv ud fra en tysk synsvinkel dengang krævede som nødvendigt. Men jeg står ikke her som repræsentant for Tyskland, men taler på min gruppes vegne. Også dét, at det er to forskellige ting, var De nødt til at lære som rådsformand!
Munterhed
Jeg synes virkelig ikke, at vi skal ændre Agenda 2000. Men Europa-Parlamentet lægger stor vægt på, at vi får margener til yderligere politikker, at vi får margener til udenrigs- og sikkerhedspolitik, at vi får margener, der f.eks. også gør udvidelsen mulig. Usikkerheden i landbrugspolitikken har jo medført, at der blandt ansøgerlandene er opstået nye bekymringer, hvad angår fastsættelsen af tidspunktet. Vi bør gøre det klart, at disse uklarheder i Agenda 2000 ikke medfører en forsinkelse af udvidelsen. Kosovo lærer os, at vi skal udnytte bredden af mulighederne til at fremskynde udvidelsen så meget som muligt. Jeg mener, det er vores politisk ansvar.
Bifald
De skal forberede topmødet i Köln. Det drejer sig her om regeringskonferencen. Vi er spændt på, på hvilken måde mandatet fastlægges, og på hvilken måde Europa-Parlamentet kommer til at deltage i denne regeringskonference. Vi vil gerne deltage på samme måde som Kommissionen.
Det ville for øvrigt være et godt skridt i den retning, hvis formanden for Europa-Parlamentet allerede i dag skulle have deltaget i det uformelle topmøde. Han er ikke blevet indbudt!
Bifald
Jeg mener endvidere, det også ville være fornuftigt at udnytte mulighederne i Amsterdam-traktaten inden for området retlige og indre anliggender. På baggrund af Kosovo bør man i spørgsmål vedrørende asyl- og indvandringspolitik hurtigt nå frem til muligheden for flertalsafgørelser. Det er muligt ved en simpel rådsafgørelse og bør ske for at få en ægte handlekraft i stand.
Jeg finder det rigtigt, at beskæftigelsespolitikken får en høj prioritet på topmødet i Köln. Men vi skal sikre, at det er indholdet, der drøftes dér. Vi skal gøre det klart, hvem der kan føre en virkelig aktiv beskæftigelsespolitik i Europa. Hvis der indgås en beskæftigelsespagt, som ikke har noget reelt indhold og som giver det indtryk, at Europa kan løse problemet, og det så dernæst viser sig, at Europa ikke kan løse problemet, fordi det ikke har instrumenterne dertil, skader man dermed Europa. Europæisk beskæftigelsespolitik må ikke tjene som alibi for mislykkede nationale beskæftigelsespolitikker! Det vil vi lægge stor vægt på ved bedømmelsen af topmødet i Köln.
Kraftigt bifald

Brinkhorst
Hr. formand, hr. formand for Rådet, i dag vil De træffe den nyudnævnte formand, hr. Romano Prodi. Vi håber, at De kan bekræfte, hvad De tidligere har sagt, nemlig at vi har brug for en stærk Europa-Kommission. Der er naturligvis behov for en ny administrativ og politisk kultur, men der er også brug for en stærk Kommission. Trods de mange problemer, der har været, vil jeg gerne takke Kommissionens formand hr. Santer for hans indsats i løbet af de seneste par år.
Europa-Parlamentet har også brug for at deltage fuldt ud i den kommende periode. Vi har visse spørgsmål vedrørende den mellemliggende periode. Det kan ikke passe, at Rådet skal have tre måneder, mens Parlamentet kun har to eller tre dage til overveje nomineringen af formanden.
Som nævnt er Agenda 2000 blevet vedtaget under ekstraordinært vanskelige omstændigheder: NATO's bombardementer som følge af Kosovo-krisen og Kommissionens fratrædelse. Det glæder os, at De har holdt Europa-Unionen sammen i en meget vanskelig fase. Alternativet ville have været et håbløst og hjælpeløst EU. Det er ikke et acceptabelt alternativ. Men samtidig ved vi, at der er betalt en meget høj pris for den pakke, der er vedtaget. Vi har set 11 individuelle medlemsstater i Den Europæiske Union i stedet for et samlet EU. Prisen har været en uacceptabel reduktion af de økonomiske margener på områder, der har afgørende betydning for Unionens innovation og fornyelse. Som hr. Prodi sagde i mødesalen i går, er der behov for at starte på en frisk. Den Europæiske Unions økonomiske grundlag for at gøre dette er undergravet betydeligt.
Som andre har sagt, så ønsker Europa-Parlamentet en interinstitutionel aftale, men ikke for enhver pris. I den henseende vil jeg gerne understrege, at Parlamentet i de seneste par år har været en meget effektiv og nyttig partner. Men De må forstå, at det er vigtigt med fleksible margener fremover. Det er på denne baggrund, at jeg retter en personlig appel til Dem, hr. formand, om at finde innovative elementer, fleksibilitet og visse margener. Ellers vil Parlamentet i budgetmæssig henseende forblive et gummistempel i de kommende syv år. Jeg vil gerne komme med to eksempler.
Det ene drejer sig om det, De sagde om Kosovo. Det er rigtigt, at Parlamentets budgetudvalg i går blev enig om beløbet på EUR 250 millioner. Samtidig betyder det, at vi har opbrugt hele den margen, der blev vedtaget i Berlin til udenrigspolitiske anliggender. Det viser derfor, at Unionens finansielle struktur stadig ikke er korrekt.
Det er på denne baggrund, at vi gerne vil bevæge os i retning af et budgetforslag, der giver Kommissionen mulighed for at bevæge sig i retning af mere positive økonomiske fordele. Jeg håber, at De vil skabe mulighed for mere fleksibilitet, end der findes i øjeblikket.

Puerta
Hr. formand, topmødet i Berlin blev afholdt under vanskelige omstændigheder med en dyb institutionel krise i Den Europæiske Union, med Kommissionens fratræden og med en alvorlig krise på Balkan. Hvad angår Agenda 2000, har regeringscheferne, til trods for den aftale der blev indgået ud på morgenen til den 26. marts, givet udtryk for en konfrontationsholdning og mangel på fremtidsvisioner. I Berlin forsvarede de enkelte hårdnakket deres egne interesser, men ingen fremmede Unionens interesser.
Det Europæiske Råd tilvejebringer stadigvæk ikke de nødvendige midler. Man kan ikke sætte sig store mål med et budget, som i bedste fald kun når op på 1, 27 % af Fællesskabets bruttonationalprodukt. Uden en forøgelse af budgettet kan man ikke samordne de økonomiske politikker, fremme jobskabelsen eller styrke solidariteten.
For os er nogle af konklusionerne fra Berlin skuffende. Bevillingerne til strukturpolitikkerne og til de interne politikker bryder med den stigende tendens, der blev indledt i 1988 og styrket i 1993. Desuden gives der ingen garanti for midlerne til udvidelsen af Den Europæiske Union, som nu trues af udsættelse. I tal er de EUR 240 milliarder, der er foreslået i Agenda 2000 til strukturpolitikker blevet til 213 milliarder, og for samhørighedspolitikkerne gælder det, at procentdelen af BNP sænkes progressivt fra de nuværende 0, 46 % til 0, 42 % i 2006.
Hvad angår landbrugspolitikken, er aftalen fra Berlin en fortsættelse af reformen fra 1992, som bl.a. medførte, at et stort antal landbrugsbedrifter og dermed arbejdspladser forsvandt. I dette tilfælde ville det have været nødvendigt at indføre korrigerende mekanismer, men det har ikke været tilfældet. Vi frygter især for de små familiebrug, for prisnedsættelserne, der kun delvist kompenseres med indkomststøtte, får de største følger for små og mellemstore bedrifter. Det er også kritisabelt, at der ikke er blevet vedtaget et retfærdigt modulationssystem, som er mere fordelagtigt for de små producenter, for at rette op på den aktuelle situation, hvor 80 % af støtten er rettet mod 20 % af landmændene.
Med hensyn til den institutionelle krise skal vi være glade for den hurtige udnævnelse af Romani Prodi som kandidat til formandsposten for Kommissionen i henhold til Amsterdam-traktaten, men vi må konstatere, at der mangler en dialog og en aftale med Europa-Parlamentet, der kan muliggøre en tidsplan for indsættelse af den nye Kommission, og dermed sikre, at overgangsperioden hurtigt overstås, samtidig med at denne institutions demokratiske legitimitet styrkes.
Hvad angår krigen på Balkan, som senere vil blive diskuteret, kan jeg på vegne af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre sige, at De 15 har begrænset sig til at legitimere NATO's militære intervention i Jugoslavien, efter at den var gennemført. Der er ingen tvivl om, at Milosevics regerings vedvarende undertrykkelse af den kosovoalbanske befolkning efter at have ophævet Kosovos selvstyre, dens krænkelse af menneskerettighederne og dens afvisning af at indgå en aftale i Rambouillet er årsagen til NATO's intervention. Men denne hårde og vedvarende militære intervention, som er iværksat uden for FN, danner alvorlig præcedens for en vilkårlig anvendelse af folkeretten, og den har i øjeblikket virkninger, der står i modsætning til de planlagte mål: den serbiske befolknings støtte til Milosevic som en reaktion på NATO's bombardementer og deres følger for uskyldige civile ofre, og også ødelæggelsen af landets infrastruktur samtidig med den forværrede situation for den kosovoalbanske befolkning, som fordrives fra deres land i en etnisk udrensning uden fortilfælde og i tilgift spændinger i Den Russiske Føderation og faren for generel destabilisering på Balkan.
Hr. formand for Rådet, jeg vil slutte med at beklage - og det er jeg meget ked af - at Den Europæiske Union med sine institutioner har underlagt sig en militær organisations beslutninger og i så mange år har givet afkald på sit politiske ansvar på kontinentet. Det er bedre at forebygge end bagefter at måtte optræde på denne måde.

Collins, Gerard
Hr. formand, jeg vil gerne byde kansler Schröder, der er her på vegne af det tyske formandskab, hjertelig velkommen. Jeg takker ham meget for en af de bedste redegørelser, jeg har hørt i Parlamentet fra en formand for Rådet i meget lang tid. Jeg takker ham for hans ord om Kosovo-krisen. Med sit bifald har Parlamentet udtrykt tilfredshed med redegørelsen. Jeg vil også gerne oprigtigt takke ham for Berlin-resolutionen på dette område.
Jeg ved, at formanden for Rådet har et møde med stats- og regeringscheferne i eftermiddag, og det er vigtigt, at han under disse drøftelser informerer sine kolleger om, at det er meget vigtigt at fortsætte nødhjælpsarbejdet til fordel for kosovoalbanerne, og at Den Europæiske Union indtager en ledende rolle i forbindelse med den humanitære bistand. Der skal skaffes de nødvendige finansielle midler for at sikre, at nødhjælpsprogrammerne fortsætter, og at den nødvendige medicin og de nødvendige fødevareressourcer når frem til nødstedte flygtninge.
Vi så gerne, at vi, når dette årtusinde ender, har lagt krigens spøgelse bag os i Europa. Den totalitære despot hr. Milosevic giver desværre næring til folkedrabets flammer og øger kosovoalbanernes elendighed. Jeg går meget ind for, at Milosevic ikke skal have mulighed for at undslippe, og at han på et eller andet tidspunkt skal retsforfølges for krigsforbrydelser.
Jeg har én negativ kommentar til kansler Schröder. Jeg tror, at De udtrykker en ægte anerkendelse af Europa-Parlamentets rolle, men Deres troværdighed bringes noget i tvivl af det faktum, at vores formand, hr. Gil-Robles, ikke er inviteret til mødet i eftermiddag. Det beklager jeg. Det er en fejl, der er opstået undervejs, og jeg mener, at De selv på dette sene tidspunkt bør genoverveje det. Det er en alvorlig fejl, og det udsender et forkert signal.
Jeg vil gerne udtrykke en særlig tak til hr. Santer for hans store arbejdsindsats for Europa-Unionen gennem de seneste fire et halvt år. Jeg takker ham mange gange for hans indsats, og jeg takker også hans kolleger i Kommissionen. Jeg beklager meget, at han er blevet offer for de særlige omstændigheder. De har min fulde agtelse, formand Santer, samt min anerkendelse af Deres indsats for Europa i mandatets varighed.
Topmødet i Berlin den 25. marts var et godt topmøde. Man opnåede store resultater med hensyn til at træffe endelig beslutning om de overordnede finansielle parametre for EU's udgifter i syvårsperioden efter 1999. Lige siden forslagene i Agenda 2000 om en reform af Unionens politikker blev offentliggjort i marts 1998 har man fra nogle sider følt, at det ville blive vanskeligt at nå frem til en afbalanceret og upartisk aftale for alle områder af Den Europæiske Union. Det tyske formandskab kan trøste sig med, at Unionens udgiftsparametre for budgettet for perioden 2000-2006 har tillid og opbakning fra alle medlemsstaterne i Den Europæiske Union.
Det samlede budget på GBP 506 milliarder kan finansiere forskellige programmer, der kan skabe grundlaget for den nært forestående udvidelse af selve Den Europæiske Union. Det vil ligeledes sikre, at den fælles landbrugspolitik vil blive ordentligt finansieret, og at mange sociale og regionale støtteordninger vil fortsætte for Unionens fattige medlemsstater i perioden efter 1999.
Jeg vil gerne rette blikket mod nogle aspekter af den fælles landbrugspolitik. Det blev foreslået i et dokument om den fremtidige finansiering af Den Europæiske Union, som Kommissionen udsendte før jul, at 25 % af den fælles landbrugspolitik muligvis skal finansieres af statskasserne i de enkelte medlemsstater. Det ville have været et tilbageskridt for Den Europæiske Union. Det ville have været et meget splidskabende træk, fordi et af de vellykkede aspekter af den fælles landbrugspolitik er det faktum, at den administreres ensartet i alle områder af Den Europæiske Union. En renationalisering af en del af den fælles landbrugspolitik ville i sidste ende kun have resulteret i desintegration og opdeling af selve den fælles landbrugspolitik.
Endelig vil jeg gerne sige til kansler Schröder: De fik en rimelig dårlig start på Deres formandskab; De har gjort enorme fremskridt på det seneste. Der findes stadig en masse vigtige punkter på dagsordenen for Deres formandskab. Jeg lykønsker Dem med Deres hidtidige fremskridt. De er to tredjedele af vejen mod målet. Vi ser Dem gerne en yde en ekstra indsats frem til udgangen af juni.

Müller
Hr. formand, hr. formand for Rådet, krigen i Kosovo stiller alt, hvad der sker i Europa, i et andet lys, også topmødet i Berlin. Ethvert kompromis vedtaget i fred er på én gang mere værd end oprindelig antaget. Ethvert kompromis vedtaget i fred er imidlertid kun noget værd, for så vidt som det leder os sikkert i de kommende syv år med reform og udvidelse af Den Europæiske Union. Ud fra den synsvinkel var topmødet i Berlin en ren succes med alle de afgørelser, der blev truffet. Set ud fra en budgetmæssig synsvinkel vil jeg gerne fremsætte tre bemærkninger.
For det første skal den finansielle pakke hilses velkommen, fordi det lykkedes Dem at reservere midlerne til ansøgerlandene definitivt. Det lå min gruppe særlig stærkt på sinde. EU med 15 medlemslande har begrænset sig, navnlig på strukturområdet, og dermed har Berlin sendt et klart og troværdigt signal til ansøgerlandene.
For det andet skal den finansielle pakke betragtes med kritiske øjne, fordi det afgørende skridt hen imod en omlægning af landbrugspolitikken efter min mening desværre ikke blev taget. Denne belastning vejer tungt og kræver en revision tidligere end planlagt. Den tysk-franske motor kører nu engang ikke på mælk. Det ved vi alle. Efter valget og med en ny Kommission skal dette tema uvægerligt sættes på dagsordenen igen.
For det tredje kan den finansielle pakke ikke accepteres ud fra Parlamentets synspunkt dér, hvor det drejer sig om inden- og udenrigspolitik, administrationsudgifter og den ønskede fleksibilitet. At netop udgifterne til udenrigspolitik vil stige i de kommende år, og at vi her har brug for mere end smukke ord for at få udarbejdet et egentligt intitiativ med henblik på en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i Europa, dét viser de forfærdelige begivenheder i Kosovo.
Men jeg går ud fra, at vi i trepartsdrøftelser kan udnytte endnu eksisterende margener, og jeg anmoder om Deres støtte dertil. Samtidig vil jeg gerne tilslutte mig anmodningen fra hr. Collins om, at De endnu en gang tager op til overvejelse, om hr. Gil-Robles ikke alligevel som repræsentant for Europa-Parlamentet må deltage i det ekstraordinære møde i eftermiddag.
Bifald

Lalumière
Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, det ekstraordinære topmøde i Berlin har reelt været ekstraordinært på mere end en måde.
Det blev afviklet med det forfærdelige drama i Kosovo som kulisse. Det fulgte efter den første politiske krise i Den Europæiske Union, med Kommissionens afgang, og det skulle beslutte de store retningslinjer, især for budgettet, fra Agenda 2000 for de første år i det nye årtusinde.
Det har været Deres fortjeneste, hr. kansler, at opnå resultater på alle de punkter, De skulle behandle. Tyskland har ud over sine egne interesser forstået at holde sig tilbage og spille sin rolle som formand for hele Unionen. Det vil vi gerne som overbeviste europæere sige Dem hjerteligt tak for. Det er godt for Tysklands og for hele EU's omdømme.
Ganske vist tilfredsstillede det endelige kompromis os ikke fuldt ud. Hvad angår budgettet, er vi således bekymrede over udgiftsloftet, idet udgifterne med udvidelsen og hjælpen til Kosovo må stige. Vi kunne have ønsket, at man i det mindste havde indført en klausul om automatisk revision af de økonomiske perspektiver ved hver enkelt udvidelse.
Hvad angår den fælles landbrugspolitik, frygter vi, at det forskræmte kompromis, der til sidst blev vedtaget, ruster os dårligt til de kommende forhandlinger i WTO. Med hensyn til strukturfondene ville vi have foretrukket, at Unionens indsats for den økonomiske og sociale samhørighed havde ligget tættere på Kommissionens mere gavmilde forslag.
Men trods disse forbehold er vi dog alligevel tilfredse med, at man i Berlin fik taget fat på de vigtigste spørgsmål.
Med hensyn til at udpege en formand for Kommissionen har De handlet hurtigt. Vi håber, at den efterfølgende proces vil blive gennemført effektivt og uden hastværk, men med det formål hurtigt at give EU en ny, reformeret kommission, der er i stand til at spille en reel politisk rolle.
Jeg mangler at nævne Kosovo, det allervigtigste. Berlin kunne selvfølgelig ikke løse denne tragedie, men det, der blev sagt i Berlin, og det, De har sagt her i morges, går i den rigtige retning. Jeg tænker især på den politiske rolle, Rusland kan og bør spille. Jeg tænker på den mobilisering, hvormed De opfordrer vores lande til øjeblikkeligt, men midlertidigt, at påtage sig et ansvar for de forviste og for flygtningene. Jeg tænker også på idéen om en slags stabilitetspagt for Balkan for at hjælpe disse mennesker til at komme ud af deres elendighed og isolering.
Det er Deres idé, og den er god. Og når De siger til os, hr. formand for Det Europæiske Råd, at EU's stemme bør være kraftig, og at EU bør respektere de værdier, der er fundamentet i EU-samarbejdet, kan vi kun være enige og ønske, at De vil blive hørt af alle!

Bonde
Hr. formand, hr. forbundskansler, Shakespeare sagde: »At være eller ikke være - det er spørgsmålet«. Rådet siger nu, at Kommissionen både kan være og ikke være på samme tid. Nationernes Europa og JuniBevægelsen forlanger, at Kommissionen træder effektivt tilbage og erstattes af et rengøringshold, som kan rydde op og rense ud, inden der vælges en ny Kommission. Vi opfordrer de nationale parlamenter til selv at vælge den, der skal repræsentere landet i den europæiske Kommission. Det skal ikke være Prodi eller et flertal her i salen, som bestemmer, hvem der skal være det danske medlem i Kommissionen. Det danske medlem skal ikke være EU's befuldmægtigede over for danskerne, men danske vælgeres repræsentant i EU, og for øvrigt: 1.000 komitéer, 10.000 forskellige love og 100.000 projekter er alt for meget til at blive styret fra Bruxelles. Skær fedtet fra! Sæt EU på slankekur og giv større frihed til demokratiet i vores lande!

Parigi
Hr. formand for Rådet, Italiens Demokratiske Højreparti/Den Nationale Alliance håber, at Parlamentets formand kan deltage i det møde, som De har bebudet vil finde sted i eftermiddag, og giver udtryk for sin kraftige støtte til NATO's initiativer i forbindelse med indsatsen i det tidligere Jugoslavien. Vi tillader os blot at bemærke, at hvis NATO's strateger, som har været på stedet i 10 år, havde kigget i en historiebog, ville de have opdaget, at den etniske udrensning er en vane hos visse befolkninger på Balkan; en vane, som 350.000 italienere var ofre for, da de for 55 år siden blev fordrevet med magt fra den adriatiske kyst, hvor de altid havde boet.
Da Agenda 2000 dukkede op på den europæiske scene, kunne den godt se ud til at være en illusionernes bog, selvom den tog de vanskeligste problemer i Fællesskabet op på en seriøs måde. Nu, hvor den er blevet omarbejdet af regeringscheferne i Berlin, forekommer den os at være en skuffelsernes bog, så mange uvisheder og modsigelser er der i den. Den bærer nemlig i højere grad end tidligere præg af de enkelte medlemsstaters egne uvisheder og modsigelser, ikke mindst fordi de enkelte medlemsstater, hvis regeringer fortrinsvis tilhører venstrefløjen, har ladet deres efterhånden tydelige mangel på idéer gå ud over Agenda 2000.
Udligningerne på landbrugskontoen blev til en række tilpasninger, der smager meget af søndagstiggeri, og som endnu en gang går ud over en omfattende del af landbrugsøkonomien i Sydeuropa. Man mangler i Agenda 2000 modet til at træffe nogle effektive foranstaltninger til at løse det alvorlige arbejdsløshedsproblem, eftersom man bliver ved med at undervurdere de små og mellemstore virksomheders store betydning samt det akutte problem, der består i, at hele Den Europæiske Union er bagud på det teknologiske område i forhold til USA.
At Agenda 2000 ikke byder på en klar og strategisk fornuftig indfaldsvinkel med hensyn til udvidelsen, kan vi efterfølgende se af selve Den Europæiske Unions mangelfuldhed, når det gælder udenrigspolitikken for Balkanområdet, hvis historie og skæbne begge er europæiske, bortset fra kommunisten - og jeg gentager: kommunisten - Milosevics vanvittige handlinger. Og at de venstrefløjsregeringer, der er fremherskende i Europa, mangler idéer, kan vi se af, at deres ledere, som for nylig mødtes i Milano, har besluttet at benytte sig af Clintons forslag om økonomi og beskæftigelse, hvorved de viser en nedslående videnskabelig, ideologisk og kulturel undergivenhed. Hvis de fortsætter i samme stil, vil der komme en dag, hvor vi erfarer fra USA, at en vis Christoffer Columbus, der drog ud fra Huston-bugten med tre karaveller, har opdaget Europa.

Medina Ortega
Fru formand, først vil jeg lykønske formanden for Rådet med det store arbejde, der blev udført i Berlin. I mine tidligere indlæg sagde jeg til formandskabet for Rådet, at det stod over for en vanskelig opgave, og det tyske formandskab har virkelig vist sin fasthed og sin evne til at udføre opgaven. Når Rådet gør det, er det dog logisk, at Parlamentet har visse forbehold over for indholdet af de budgetmæssige aftaler.
Der er sket en voldsom indskrænkning af Det Europæiske Fællesskabs disponible midler. Jeg ved, at det var et af målene for det tyske formandskab, men det kolliderer med de mål, som Europa-Parlamentet havde, og, som formanden for Kommissionen har sagt, det er klart, at gennemførelsen af aftalerne fra Berlin vil kræve en ny interinstitutionel aftale, hvor Europa-Parlamentets synspunkter tages i betragtning. Disse synspunkter vedrører nogle aspekter, som vi har nævnt. F.eks. aspektet vedrørende den nødvendige fleksibilitet. Hvad vil der ske, når der opstår en krise som den, der netop er opstået i Kosovo, og som forudsætter yderligere budgetmæssige midler?
Der er en stor reduktion i de budgetposter, som kan bruges i forbindelse med arbejdsløshedsbekæmpelse, og der er også reduktioner i de interne politikker, i indsatsen udadtil og i selve forvaltningen af Fællesskabet. Hvis vi tager udgangspunkt i, at Fællesskabets administration i øjeblikket er underskudsgivende, og at den er underskudsgivende, netop fordi Kommissionen ikke fik bevilget midler nok, så må man spørge sig selv, om de midler, der nu er til rådighed til administation, gør det muligt for Kommissionen at fungere.
Men der er også andre områder: Der er f.eks. ikke fastlagt en revisionsklausul til udvidelsen. Vi ved, at behovene i landene i Øst- og Centraleuropa er enorme, og man kan spørge sig selv, om disse behov kan blive dækket med de eksisterende midler. Det ser nærmere ud til, at vi kunne få brug for yderligere ressourcer til udvidelsen, hvis den skal gennemføres inden for den nye finansielle overslagsperiode, altså inden 2006.
På landbrugsområdet har man ikke gennemført, eller vil man ikke kunne gennemføre en gennemgribende reform, der bibeholder vores landbrugs konkurrenceevne og samtidig forbedrer livskvaliteten på landet, for det drejer sig ikke om, at landbefolkningen skal vedblive med at være andenrangsborgere.
Men der er nok blevet skåret mest ned på strukturpolitikkerne. Kommissionen - og kommissær Wulf-Mathies er til stede her i dag - havde lavet et meget afbalanceret overslag over strukturpolitikkerne, og de er blevet skåret ned ud fra kriterier, der måske er forståelige, men som vil vanskeliggøre samhørighedspolitikkerne inden for Den Europæiske Union. Der er nemlig en række regioner og lande med et lavere udviklingsniveau, som skal konkurrere på meget vanskelige betingelser for at opfylde målene i stabilitetspagten, og som vil få vanskeligt ved det. Et eksempel på en ændring, som kan være til stor skade, er fjernelsen af undtagelsen for regionerne i den yderste periferi fra kravet om 75 % for at forblive mål 1-områder. Når denne undtagelse forsvinder, går man ud fra, at regionerne i den yderste periferi har de samme betingelser som de kontinentale regioner uden at tage hensyn til de enorme vanskeligheder, som de står over for.
På den anden side, fru formand, vil jeg på den Den Socialdemokratiske Gruppes vegne lykønske det tyske formandskab, Rådet og medlemsstaternes regeringer med den beslutsomhed, som de har udvist i forbindelse med krisen i Kosovo. Det drejer sig om anvendelsen af en ny humanitær folkeret, en humanitær folkeret, der opstod i 1945 i De Forenede Nationers pagt og ved Nürnberg-processerne. Det er klart, at det ikke kan tillades, at en stats- eller regeringschef påfører sin befolkning lidelser, som dem, som hr. Milosevic påfører en del af den jugoslaviske befolkning, den kosovoalbanske befolkning.
Jeg mener, at Den Europæiske Unions medlemsstater inden for rammerne af Den Nordatlantiske Traktats Organisation handler som repræsentanter for hele menneskeheden. Og vi i Europa-Parlamentet, i hvert fald i Den Socialdemokratiske Gruppe, støtter den type foranstaltninger, og vi håber, at de, måske gennem en eller anden form for initiativ som det FN's generalsekretær netop har taget, kan føre til en snarlig løsning på problemet, som indebærer, at Milosevics styrker trækkes ud af Kosovo, at kosovoerne kan vende tilbage til området under international beskyttelse, og endelig at området genopbygges og genoprettes økonomisk.
Det er rigtigt, at det tyske formandskab kun har kort tid tilbage, men i Europa-Parlamentet håber vi, at formandskabet fortsat vil fremme NATO's fredsstiftende indsats og støtten til den kosovoalbanske befolkning.

Fontaine
Fru formand, kære kolleger, Den Europæiske Union, som De nu leder, hr. formand for Rådet, har sat sig et ambitiøst mål, måske endda for ambitiøst, nemlig igennem de kommende seks år at sætte en ramme for EU's budget med henblik på et udvidet EU og i en verden, der er i kraftig bevægelse.
Den Europæiske Unions ånd kunne være blevet splintret mod skærene af nationale interesser. Et nederlag ville have været en politisk katastrofe tre måneder efter euroens indførelse og to måneder før valgene til Europa-Parlamentet, men især lige midt i tragedien i Kosovo, som kun kan få en positiv udgang, hvis solidariteten mellem vores 15 lande forbliver uden brud.
Vi kan i dag konstatere, at Fællesskabets overordnede interesser vejede tungest. Som De sagde, har Unionen forstået at tale med én stemme. Den har vist sig i stand til at handle, det væsentligste er blevet bevaret, og det kan vi kun rose Dem for. Styrken i vores Union ligger i dens evne til på en solidarisk måde at sikre de overordnede balancer, der er nødvendige for, at markedet fungerer, hvis endelige mål ikke er koldt økonomisk, men socialt og endda humanistisk.
Det har været mit ansvar at lede vores delegation i forhandlingerne med Rådet om strukturfondene, og det er især i den egenskab, jeg tager ordet her til morgen. Vi har på alle vores møder sat pris på hr. minister Verheugens åbenhed, hjertelighed og evne til at lytte. Vi har i dag en følelse af at være blevet hørt i temmelig høj grad. Berlinaftalen inddrager en del af de retningslinjer, Parlamentet har holdt fast i, og vi kan kun støtte de tre hovedpunkter, Rådet har fremhævet på dette område: koncentration, forenkling og effektivitet. Der er dog en række spørgsmål, der stadig ikke er rigtigt afklarede. Mine kolleger - hr. Arias Cañete, vores ordførere og for lidt siden hr. Medina Ortega - talte om disse punkter, og vi bør fortsætte dialogen med Rådet, så vi inden dette mandat udløber sammen kan finde en løsning. Dette tyder i øvrigt på, at forhandlingerne om de økonomiske perspektiver og den nye interinstitutionelle aftale vil munde ud i et acceptabelt kompromis for Parlamentet.
De kan, hr. formand for Rådet, være sikker på, at Europa-Parlamentet vil udvise fleksibilitet, men det forventer også, at Rådet selv fuldt ud anerkender vores institutions demokratiske rolle. Det er grunden til, vi støtter, at Europa-Parlamentets formand kan deltage i det uformelle rådsmøde, der finder sted i eftermiddag.
Jeg tvivler ikke på, at udnævnelsen af hr. Prodi som formand for den nye Kommission, som De har formået at skabe enstemmighed om blandt stats- og regeringscheferne - og jeg håber også, at Parlamentet vil give sin tilslutning - vil være en vigtig faktor med hensyn til at give denne reform succes, hvilket vil være en betingelse for, at Unionen fungerer, og her bliver udvidelsen en absolut politisk nødvendighed.

Neyts-Uyttebroeck
Fru formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, min gruppe og jeg selv bifaldt rådsformand og kansler Schröders tale, fordi vi helhjertet godkender hans brændende appel om at hæve sig over national egoisme, om en beslutsom spredning og forsvar af den europæiske kultur- og civilisationsmodel, såvel som en afvisning af enhver form for etnisk nationalisme. Vi kan også godt forstå, at kansleren er meget tilfreds med resultatet af topmødet i Berlin, hvor der virkelig blev indgået aftaler om svære og følsomme anliggender. Indholdet af disse aftaler passer desværre ikke med rådsformandens højt stemte retorik.
Et enkelt eksempel: Rådsformanden meddeler os, at det besluttes at frigøre EUR 150 millioner til flygtningene fra Kosovo. Det bifalder vi, men det afviger meget fra konklusion 45 fra topmødet i Berlin, hvor ikke mindre end 5.200 og en del millioner euro mere i afsnittet om særlige situationer 2000-2006 uden videre uddeles som gave til medlemslandene selv. Mere end EUR 5.200 millioner, som regeringerne kan uddele til deres befolkninger, mens 150 millioner kun med nød og næppe stilles til rådighed for flygtningene. Og dette til trods for at det i sidste uge ikke lykkedes for Rådet at indtage et enstemmigt synspunkt om modtagelse af flygtningene, og alt imens kreditter til uopsættelige anliggender i de finansielle overslag reduceres til næsten ingenting for hele perioden 2000-2006. Den hårde realitet ved regnearbejdet i Berlin modsiger retorikken fra Berlin. Lignende uoverensstemmelser truer med at få de europæiske borgere til at miste enhver tiltro til Unionen.
Hvad Kommissionen og dens kandidat til formandsposten angår, vurderer min gruppe ligeledes, at Rådet ikke fuldt ud har båret sit ansvar. Vi hilser aftalen vedrørende forslaget om Romano Prodi velkommen. Vi kan desuden kun fastslå, at Rådet ved ikke at ændre på sammensætningen af Kommissionen stiller Parlamentet over for store vanskeligheder. Vi kan især ikke acceptere bibeholdelsen af fru Cresson. Min gruppe agter ikke at samarbejde med hende, og vi råder hende til ikke at vise sig her igen. Romano Prodi, som vi agter højt, og som vi forventer meget af, anser vi som den ansvarlige for dannelsen af den nye Kommission, som Parlamentet skal udtale sig om efter valget. Enhver anden fortolkning ville nemlig føre til konstitutionelle problemer. Jeg vil gerne vide om formandskabet deler dette syn på sagen.

Moreau
Fru formand, Europas befolkninger, der har lidt så meget under krige, føler en enorm ængstelse over for begivenhederne i Kosovo. Mens luftangrebene kun forværrer problemerne, bør man gøre alt for at finde en politisk løsning, der udelukkende skal have til formål at sætte en stopper for Milosevics afskyelige system og Kosovo-befolkningens martyrium samt at bekæmpe nationalismen.
Med hensyn til Berlinpakken nævnte De, hr. kansler, at Det Europæiske Råd i Berlin havde indgået et godt kompromis. Jeg vil være mere nuanceret. Selvom den har gjort visse fremskridt mulige, indeholder denne aftale mangler og risici for fremtiden. Det er rigtigt, at man har udelukket de mest brutale muligheder, men der er intet aftalt om fremtiden. Således er sænkningen af landbrugspriserne blevet mindre kraftig, end Kommissionen havde krævet, men den er ikke desto mindre betydelig, og den bliver endda kun delvist kompenseret. Det vil få negative følger for landbrugets indtægter, især for de små og mellemstore landbrug, fordi loftet for støtte er blevet fjernet. Endvidere stiller aftalen os ikke i den bedste situation for at kunne modstå det amerikanske pres i de kommende forhandlinger i WTO.
Jeg glæder mig over, at man har bevaret princippet om økonomisk solidaritet og forkastet medfinansieringen, og at man bevæger sig frem mod en mere retfærdig finansiering. På trods af visse muligheder, især fremført af Kommissionen, har Rådet undgået at søge nye egne midler. Hvorfor ikke indføre en skat på økonomiske transaktioner? Det ville give mere retfærdighed, idet de, der har størst fordel af det indre marked, således vil bidrage økonomisk til opbygningen af EU.
Jeg vil endelig til sidst udtrykke min glæde over de positive politiske signaler, Rådet har udsendt om Sydafrika og Palæstina.

Kaklamanis
Mine damer og herrer, hr. formand for Rådet, Tysklands kansler Schröder har i dag gjort rede for sine synspunkter, men uden at forstå, at det, som han logisk set burde repræsentere, nemlig Europa, desværre ikke eksisterer i dag. I stedet for vores drømmes Europa findes i dag et protektorat under USA. Dette er den skinbarlige sandhed, den er ubehagelig at se i øjnene og svær at erkende.
Han sagde, at der var tre store spørgsmål, vi måtte se på:
Hvad krisen i Kommissionen angår, er det selvfølgelig en positiv udvikling, at hr. Prodi er udpeget som formand. Hr. Prodi må imidlertid indse, at han ikke både kan være formand for Kommissionen og samtidig partileder i Italien.
Agenda 2000 vil lide skibbrud før sin jomfrurejse, hr. kansler, så længe budgettet er fastlåst på 1, 27 %.
Hverken udvidelse af den europæiske familie, bekæmpelse af arbejdsløsheden eller udviklingspolitik gennemføres med ord.
Jeg blev chokeret over at høre Dem i Deres omtale af Kosovo sige, at det var den europæiske civilisation, der krævede bombardementerne af Jugoslavien. Tror De virkelig, at det er Milosevic, han som har begået de mange, store fejltagelser, der bliver ramt? Milosevic er desværre blevet styrket af bombardementerne. Derimod bliver kirker, kirkegårde, toge med civile og sygehuse bombarderet, og disse bombardementer har overhovedet intet med den europæiske civilisation og Europas historie at gøre.

Schroedter
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, topmødet i Berlin er et lærestykke i, hvor farligt det er for Fællesskabet, når nationale særinteresser dominerer, og den fælles gang fremad sættes på andenpladsen. Men det gik jo godt endnu en gang. Der kom ganske vist ikke nogen reform ud af det, men da en pakke, med hvilken man klarer de næste år i Unionen. Et betydeligt tegn for Europas fremtid bragte dette topmøde trods alt. Topmødet lagde sig bindende fast på en tidlig dato for udvidelsen. Det var det nødvendige signal til ansøgerlandene og deres befolkning. Det var en tilskyndelse til deres reformproces.
Fred er et kostbart gode. Derfor kan jeg kun endnu en gang gentage, at Europas fremtid ligger i overvindelsen af nye grænsedragninger og nationale interessers dominans. Men samtidig har topmødet i Berlin også fastlagt en tidsplan for den institutionelle reform, så Unionen overhovedet bliver i stand til at udvide sig. Jeg håber, at Rådet så anerkender Parlamentet som ligeberettiget og omsider giver det øget kompetence og initiativret. Det er forudsætningen for at overvinde blokerende enstemmighed. Hr. formand for Rådet, forestil Dem engang, at De skulle forære 20 eller 25 gaver væk, for at alle stemte for.
Flere beføjelser til Parlamentet betyder nærdemokrati og demokrati til Den Europæiske Union. Det er fremtiden: et samlet Europa, som er socialt, økologisk og demokratisk. Det er det, vi vil, og det skal vi nå!

Escolá Hernando
Fru formand, hvis jeg i én sætning skulle opsummere aftalen fra Berlin, hvad angår Agenda 2000, ville jeg sige, at Berlin har været en sejr for dem, der ønsker mindre Europa, for mødet i Berlin betød mindre Europa.
Den aftale, som Det Europæiske Råd er nået frem til, er et resultat af en forhandling, der er baseret på beskyttelse af statslige interesser og ikke på beskyttelse af det europæiske projekt.
Vores regering har i Berlin satset på en spekulativ politik, en kortsigtet politik, og Europa-Parlamentet er forpligtet til at gøre en indsats for at ændre kurs og vende tilbage til den europæiske linje.
Holdningen fra Berlin vil ikke give os mulighed for at klare de udfordringer, som vi står over for. Udvidelsen af Unionen, reformen af institutionerne, samhørigheds- og solidaritetspolitikkerne vil kun være floskler, tomme ord, hvis de ikke ledsages af en rimelig budgetpolik og en føderalistisk ånd, som er den, der set i et historisk perspektiv har været årsag til Den Europæiske Unions fremskridt, og som slet ikke var til stede i Berlin.

Berthu
Fru formand, Det Europæiske Råd i Berlin opnåede kun tilsyneladende en aftale om en økonomisk ramme for Unionen for perioden 2000-2006.
I virkeligheden drejer det sig om et overfladisk kompromis, der sandsynligvis kun har til formål uhindret at springe over perioden for valget til Europa-Parlamentet, mens man venter på, at de virkelige problemer viser sig i morgen.
Hvad angår strukturfondene, vil bevarelsen af de overordnede bevillinger og udgifterne til samhørighed uden tvivl snart - når programmets detaljer kommer frem - afsløre en kraftig nedgang i de beløb, der tildeles lande som Frankrig. På samme måde er fastholdelsen af de samlede bevillinger til landbruget udelukkende for et syns skyld, fordi dette kun er opnået via en overførsel fra EUGFL-Udviklingslinjen under den ledende landbrugsbudgetpost, og de øvrige udgifter vil i realiteten blive kraftigt formindskede i og med, at fællesskabspræferencen reduceres.
Offentligheden har endnu ikke klart opfattet denne udvikling, og det gælder uden tvivl også for mange af de nationalt valgte franskmænd. Disse forhold er dog ikke en gang tilstrækkelige til at garantere en varig balance i de økonomiske perspektiver. Endvidere bad kommissionsformanden lige for lidt siden endda om yderligere driftsbevillinger. Rådet er endda så bevidst om dette, at det i en afkrog af sine konklusioner beder Kommissionen foretage en generel revision af systemet for egne indtægter, herunder spørgsmålet om, jeg citerer: »at skabe nye indirekte styrede egne indtægter«, hvilket rent ud vil sige, at indføre EU-skatter. Det forekommer klart, at Den Europæiske Union forbereder sig på at betale gælden ved at oprette nye obligatoriske afgifter.
Bifalder de liberale i Frankrig konklusionerne fra topmødet i Berlin på dette punkt? Det kunne vi godt tænke os at vide.

Raschhofer
Hr. formand for Rådet, kære kolleger, topmødet i Berlin fandt sted under vanskelige institutionelle og internationale betingelser, hvorved reformpakken Agenda 2000 fik mindre plads, end der generelt ville have været brug for. På baggrund af konflikten i Kosovo fremstår det i et noget andet lys, hvor meget de øvrige politikområder egentlig haster.
Hvad angår Agenda 2000, opnåedes der på strukturområdet en stabilisering af udgifterne, selvom det i strukturforanstaltningerne kom til større rokeringer og det finansielle tyngdepunkt blev lagt et andet sted, f.eks. forhøjelsen af samhørighedsmidlerne med EUR 3 milliarder. I forbindelse med det nye mål 2, som bl.a. skal fremme udviklingen af landdistrikterne, er støtteintensiteten faldet med i hvert fald 5 %. Jeg kan ikke frigøre mig for det indtryk, at koncentreringen om de mest ugunstigt stillede regioner kunne komme i stand, efter at der er blevet fordelt mere end EUR 4 milliarder hen over Europa som finansielle bolcher.
Alligevel giver konklusionerne et svar på den videre finansiering af det eksisterende Fællesskab bestående af 15 medlemslande samt af et udvidet Europa. Således opfordrer Rådet på den ene side Kommissionen til at arbejde intensivt på at skabe nye selvstændige egne indtægter. Andetsteds fastsættes lige så klart en tilpasning af de finansielle overslag, for øvrigt med kvalificeret flertal i Rådet. Det forklarer for så vidt også udtalelserne fra Deres kollega Wemheuer og fra kommissionsformand Santer, som begge talte om, at der efter den nuværende enighed snart skulle følge en reform. Jeg er derfor ikke enig i den opfattelse, nogle kolleger i Europa-Parlamentet har, nemlig at det store kup er lykkedes med beslutningen om Agenda 2000.

Swoboda
Fru formand, hr. formand for Rådet, ærede Kommission, der er krig i Kosovo og mellem NATO og Jugoslavien. Hvorledes man end ser på det juridisk, er det en kendsgerning. Krig er normalt ikke tiden til en differentieret synsvinkel, øget sensibilitet og en fornuftig blanding af ratio og emotion. Alligevel er der behov for det i dag, for man er i krigstid også nødt til ikke kun at tænke på freden, men også arbejde på den. I den henseende bifalder jeg det, De sagde i Parlamentet, hr. rådsformand, fordi De gav udtryk for denne følelse.
En militær aktion var blevet nødvendig. Den gør mig ikke lykkelig, den gør ikke særlig mange af os lykkelige, men vi ville være endnu mindre lykkelige, hvis vi var nødt til at se på, hvorledes massakrerne fortsætter, uden at vi forsøger at bringe dem til ophør. Mange af os ville have ønsket, at denne aktion fandt sted under De Forenede Nationers ægide. Men det blev desværre forhindret af Ruslands og Kinas holdning. Alligevel vil jeg på min gruppes vegne sige helt klart, at vi agter at fastholde det princip, at sådanne aktioner principielt skal gennemføres af De Forenede Nationer, og vi skal sætte alt ind på at reformere De Forenede Nationer på en sådan måde, at det bliver muligt i fremtiden. Men dertil hører også det, De sagde, hr. rådsformand, nemlig at suveræniteten skal følge princippet om overholdelse af menneskerettighederne. Vi ved, at suverænitet har været et vigtigt mål i den historiske udviklings forløb. Men i Europa har vi gjort den erfaring, at der findes større værdier end den totale og absolute bevarelse af den nationale suverænitet. Det skal vi formidle videre.
Bifald
Hr. formand for Rådet, militæraktionen har klare humanistiske mål, og jeg anmoder indtrængende om, at disse mål fastholdes. Det er ikke et folk, vi vil besejre, det er regimet, det er Milosevic og hans soldater, som Klaus Hänsch sagde. Desværre - det er en følgevirkning, som automatisk indtræder - er det for øjeblikket sådan, at serberne er blevet svejset endnu tættere sammen. Selv serbere fra oppositionen, de få, der var, og navnlig de intellektuelle fra oppositionen og de mennesker i Serbien, der var kritiske over for styret, har ikke nogen forståelse for NATO's aktion og flokkes endog om Milosevic. Vi skal af al kraft prøve på at gøre forskellen klar mellem et regime, der har bragt sit eget folk i ulykke, og et folk, vi lige så gerne vil have i Europa som alle andre folk på dette kontinent og alle andre folk på Balkan. Vi skal sætte alt ind på, at antallet af civile ofre som følge af militæraktioner bliver så lavt som muligt. Det skal være vores mål, ikke kun af humanitære grunde, men netop den forskel mellem regimet og befolkningen skal frem.
Der er allerede gjort meget for flygtningene. En del er måske kommet lidt for sent, men det giver ingen mening at beklage det her og nu. Det vil være nødvendigt at gøre alt for at hjælpe flygtningene og støtte den store, den umådelige vilje til at hjælpe i den europæiske befolkning og hos mange ikkestatslige organisationer. Når vi siger, at folk i dag er hårdhjertede, viser Kosovo og reaktionen blandt folk i Europa, at der også er mange, som har et godt, humanitært hjerte, det skal vi benytte os af. Jeg er navnlig fru Bonino taknemmelig, fordi hun støtter os så helhjertet heri.
Jeg vil gerne meget klart sige, at vi først og fremmest skal hjælpe flygtningene på stedet. Vi må ikke gøre den store sejr mulig for Milosevic, at han til sidst har fået Kosovo gjort fri for albanere, og at den albanske befolkning, der er spredt over hele Europa, ikke mere kan vende tilbage til deres hjemstavn. Vi er nødt til at forhindre, at han når dette mål, men vi skal navnlig også hjælpe naboerne, som yder en fremragende indsats i en vanskelig situation, for det er ikke nogen nem situation hverken for Albanien, Makedonien eller Rom. Vi skal bistå dem med at føre en humanitær flygtningepolitik.
Et sidste punkt, hr. rådsformand: De har også klart og tydeligt henvist til fremtiden, om det nu bliver en Balkan-konference, eller vi vil kalde den noget helt andet. Vi skal starte med en form for Marshall-plan eller stabilitetspagt. Det koster penge. Men krigen og kriserne og urolighederne koster flere penge, og de koster navnlig også mange menneskeliv. De sagde endvidere, at det gælder om at få det 21. århundrede til at sejre over det 19. århundrede. Det giver jeg Dem ret i. Det 19. århundrede var et århundrede, hvor ikke kun befolkningerne på Balkan svigtede på grund af deres nationalisme, det var et århundrede, hvor de europæiske magter udnyttede befolkningerne på Balkan i kampen for deres egne interesser. Nu drejer det sig ikke om at spille én befolkning på Balkan, det vil sige folk i ét land, ud mod en anden befolkning. Det drejer sig om at føre folk sammen, med besvær føre dem sammen og tillige vise dem, at det er muligt at eksistere side om side, således som vi i Vesteuropa trods krige gør det. Selvom mange siger, at kosovoalbanerne jo aldrig kan eksistere side om side med serberne, så bliver de nødt til at eksistere side om side, de er nødt til at bo på ét kontinent, i én region, og det er Europas opgave at lære af egne fejl fra tidligere, at gøre disse fejl gode igen og lede befolkningerne på Balkan ind i et fredeligt, ikkenationalistisk Europa.
Bifald

Pack
Hr. formand for Rådet, på min gruppes vegne vil jeg gerne give udtryk for vores fulde støtte til EU-medlemsstaternes og NATO-medlemsstaternes fælles handling, som ene og alene tager sigte på at bringe folkemordet i Kosovo til ophør. Omsider blev man i fjor klar over kosovoalbanernes ulykke. Omsider satte man alle politiske midler ind, men på grund af slagteren i Beograd var der ingen udsigt til succes. Det kunne vi have lært i Bosnien.
Men jeg forstår godt, at demokratier vægrer sig ved at sætte militær magt ind, især da de jo ikke løbende fik oplysninger om Milosevics rædselsregime. Milosevic interesserer sig overhovedet ikke for de mennesker, der lever i hans stat. Han er en misantrop! Det viser massegravene i Kroatien og Bosnien. Det viser deportationerne i Kosovo, de utallige voldtægter og de grusomme mord på mange albanere. Allerede under det apartheidregime, der strakte sig over flere år, var Milosevics statholdere i Kosovo årsag til utallige døds- og torturofre. I årene fra 1991 til 1998 konstaterede jeg selv mange af disse grusomheder i Kosovo og gjorde opmærksom på dem igen og igen, mens alle vestlige politikere bare så til den anden side.
Men Milosevic bekymrer sig heller ikke om de serbiske borgeres vel, de har i årevis lidt økonomisk og psykisk under hans politik. Desværre har bombardementerne af Serbien fået nogle serbiske borgere til på et forkert grundlag at stå last og brast med Milosevic. Milosevic har imidlertid altid benyttet nationalismen som et middel til at opretholde sin egen magt. Men nationalisme sløver folk og fører dem på vildspor, hvilket vi har oplevet ved flere lejligheder i dette århundrede.
Det var jo ikke NATO's bombardementer, der fik Milosevic til at starte sit djævelske maskineri for at få et helt folk til at forsvinde. De var desværre det eneste logiske svar på hans rædselsgerninger. Fortsat passivitet ville også i historisk lys have gjort Vesten mere skyldig end de målrettede bombardementer med et forhåbentlig klart politisk formål. Den politiske løsning kan imidlertid under ingen omstændigheder ligge i en deling af Kosovo. Hvis vi accepterede det, ville vi selv skabe et arnested for brande i de næste 100 år. Siden 1990 har jeg her forgæves forsøgt at åbne Rådets og Kommissionens øjne for Milosevics systematiske fremgangsmåde. I sanu memorandum fra 1985 fra det serbiske videnskabernes akademi kan man se Milosevics fremgangsmåde beskrevet. Dér står der endvidere, at der skal foretages en deling af Kosovo, hvis det ikke kan holdes, i den nordlige del, der er rig på mineralforekomster, »Serbiens vugge«, og den fattige sydlige del, hvis eksistens før eller senere ville ødelægge staten Makedoniens eksistens og dermed bringe hele regionen i alvorlige vanskeligheder.
Den eneste løsning for øjeblikket er efter min mening et autonomt Kosovo, hvortil Kosovos borgere så hurtigt som muligt bringes tilbage under internationale styrkers beskyttelse. Dette Kosovos videre politiske fremtid er tæt knyttet til en ændring af regimet i Beograd og en demokratisering af Serbien. De ansvarlige ledere i Milosevics stab og Milosevic selv skal stilles for domstolen i Haag. Jeg vil gerne her på min gruppes vegne støtte alle diplomatiske bestræbelser fra rådsformandskabets side. Jeg vil imidlertid gerne anmode Dem om endnu en ting, hr. rådsformand. Jeg anmoder Dem indtrængende om, at De i endnu højere grad end hidtil går i brechen for, at Ibrahim Rugova, der har modtaget vores Sakharov-pris, og hans familie kan rejse ud.
Bifald
Efter at Vesten i årevis har ladet ham stå ene med hans pacifistiske udholdenhed over for apartheidregimet, skylder Vesten ham at få gennemført, at i det mindste han og hans familie kan rejse ud. Jeg anmoder Dem inderligt om i denne ånd at arbejde for menneskeligheden!
Kraftigt bifald

Haarder
Fru formand, jeg er enig med fru Pack. Jeg vil gerne sige noget om Kommissionen og de problemer, der har været, og som har været kritiseret. Jeg vil gerne understrege, at Rådet jo har et kæmpeansvar for, at det gik så galt. Det er Rådet, der gang på gang har godkendt regnskaber, der ikke skulle have været godkendt. Det var Rådet, der nu i marts blæste på Parlamentet og godkendte regnskabet for 1997 på netop den dag, da rapporten fra de fem eksperter gjorde det klart, at regnskabet ikke skulle have været godkendt, og at Parlamentet havde ret. Det er ufatteligt, at Rådet ikke har villet lære af Parlamentets vedholdende kritik, som bl.a. blev fremført af min partifælle, Eva Kjer Hansen, så ofte her i salen.
Det er Rådet, som nu har hovedansvaret for de dybt forældede og stive personaleregler. Det er Rådet, der undlod at bakke op, da kommissær Liikanens tiltrængte personalereformforslag blev stoppet af forstokkede fagforeninger for et år siden. Det er Rådet, der nu har muligheden for at insistere på, at disse forslag gennemføres til punkt og prikke tillige med reformplanerne SEM 2000 og MAP 2000, som er højst tiltrængte. Det er Rådet, som nu skal insistere på fleksibilitet, på uddelegering, flere åremålsansættelser og lettere adgang til at komme af med mindre gode medarbejdere. Det er kun Rådet, der kan afskaffe de nationale og geografiske kvoter i ansættelsespolitikken, således at man for fremtiden kan ansætte de bedste i enhver situation. Det er Rådet, der har begravet Kommissionen i alt for mange store og små programmer uden mulighed for at styre dem. Det er Rådet, der skal sørge for, at nærhedsprincippet ikke bare bliver tom snak. Det er Rådet, der skal gennemføre besparelser og forenklinger, som gør det muligt at gennemføre udvidelsen med Central- og Østeuropa, samtidig med at man overholder udgiftsloftet på 1 1/4 %. Desværre kom Rådet jo i stedet til at svække de højst tiltrængte landbrugsreformer, som der ellers var blevet enighed om på ministerniveau.
Hr. formand for Rådet, jeg håber, at De tager alt dette med til Deres forhåbentligt frugtbare møde med den nye kommissionsformand i eftermiddag. Så vil jeg til sidst sige Dem tak for Deres fasthed i Kosovo-spørgsmålet.

Novo
Fru formand, hr. formand for Rådet, ærede kommissærer og kære kolleger, indlægget i går i Berlin af den udpegede formand for Kommissionen syntes at vise, at man ikke har til hensigt at ændre den europæiske opbygnings nyliberale retning. Topmødet i Berlin har således godtaget de begrænsninger, som stabilitetspagten foreskriver, ved ikke at ændre dem og ved at godkende et utilstrækkeligt finansielt grundlag for Fællesskabets politikker, samhørighedens udfordringer og de kommende udvidelser. Man har opretholdt uacceptable særordninger i de egne indtægter samtidig med, at man ikke har truffet nogen beslutning om at slå ned på spekulative kapitalbevægelser. Afvisningen af medfiansiering på landbrugsområdet må ikke få os til at glemme de uligheder og privilegier, som den fælles landbrugsordning indebærer til fordel for de rigeste og de stærkeste. På regionalområdet vil den samlede formindskelse af samhørighedsfonden medføre en nedgang på mindst PTE 18 milliarder om året til Portugal, som tilfældigvis er et af samhørighedslandene. Og hvis vi til denne nedgang lægger nye restriktive betingelser, vil strukturmidlerne blive endnu mindre.
Til forskel fra de pompøse erklæringer og sejrsmeldinger til internt brug i Berlin vil den manglende solidaritet og den ligegyldighed over for samhørigheden, der blev vist i Berlin, føre til et EU i større stagnation, med højere arbejdsløshed, med dårligere arbejdsforhold og ringere velfærd.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, hr. formand for Rådet, jeg vil gerne sige til Dem, at De efter min opfattelse holdt en bemærkelsesværdig tale med megen finjustering og imødekommenhed over for Europa-Parlamentet. Men helt tilfreds med aftalerne i Berlin er jeg ikke. Landbrugspolitik er ikke lige Deres politiske yndlingsområde, men det, De lavede dér, var ikke det store kup. De sagde i Deres tale, at der skal sendes et klart signal til markederne. Dette signal viser den forkerte vej. Signalet til de central- og østeuropæiske stater er på grund af bibeholdelsen af interventionen, at de roligt kan forlade deres markeder og arbejde for interventionen. Det er den forkerte vej.
De talte - ganske vist i en anden sammenhæng - om solidaritet med de svage, men også i landbruget er der nogle, der er svage, og her blev der ud over den udeblevne degression og gradueringen ikke gjort noget for de mindre brug: De rammes nu på grund af prissænkningen og kompensationen, som ikke er på 100 %. Fra Dem som forbundskansler ønsker jeg ikke mere at høre, hvor ydedygtige de store bedrifter er, for midlerne fra EU tilflyder de store, rationaliserede bedrifter, og så er det let at arbejde. De mindre brug har orienteret sig efter markedet. Her ligger den egentlige præstation, og det skulle have været styrket. Jeg indrømmer, at kimen dertil findes i den anden søjle. Det er det eneste lyspunkt på landbrugsområdet.
For det tredje er, hvad budgetdisciplin angår, det at spare ikke nogen kvalitet i sig selv. Jeg håber, De er enig med mig på det punkt. Der skulle have fundet en kraftigere omstrukturering sted, en kvalificering af pengene på landbrugsområdet, således som Kommissionen foreslog. Her vil jeg gerne også en gang rose hr. Fischler. Det, Kommissionen foreslog, ville være et tegn også til de mindre brug, der orienterer sig efter markedet. Institutionen bør nu blive ved med at være handledygtig.
Hr. formand for Rådet, gå dog på regeringskonferencen ind for, at landbrugspolitikken inddrages i den fælles beslutningstagning. Det er stærkt påkrævet, at Parlamentet også her får beføjelse til at være med til at bestemme kvalitet og indhold.

Blokland
Fru formand, topmødet i Berlin fik på grund af de seneste begivenheder i Kosovo og omkring EU-Kommissionen en anden dagsorden end, hvad der oprindeligt var meningen. De længe planlagte punkter om Agenda 2000 kom dog også til debat. Det er godt, at der i hvert fald nu er taget beslutninger om dette, selvom vi må konstatere, at Rådet har skubbet mange problemer foran sig. Det er således kedeligt, at mejerireformerne først iværksættes i 2005. Det betyder, at Unionen på dette område sikkert ikke i tide bliver klar til at lade medlemslande fra Central- og Østeuropa tiltræde. Det lykkedes dog for Rådet at fastlægge et restriktivt langtidsbudget for de kommende år. Disse finansielle planer giver en god mulighed for en interinstitutionel aftale mellem Råd, Kommission og Parlament.
Vi værdsætter den hastighed, som Rådet har handlet med i forbindelse med forslaget om hr. Prodi som formand for Kommissionen. Dette er dog kun det første lille skridt. Derfor gentager jeg over for Rådet mit krav om, at den nye Kommission kan begynde sit arbejde så hurtigt som muligt, og vel at mærke før valgene til Europa-Parlamentet.
Erklæringen om Mellemøsten, mener jeg, er uklog. Arafats proklamering af en palæstinensisk stat lignede mere et politisk pressionsmiddel end en realistisk plan. Med den europæiske støtte af denne palæstinensiske stat kan fredsforhandlingerne komme under pres på en forkert måde. For hvad menes der præcist med denne palæstinensiske stat?
NATO's indgriben i Kosovo var, og er, uundgåelig. Den nederlandske undergruppe støtter ubetinget EU's synspunkt vedrørende Kosovo.

Martinez
Fru formand, hr. kansler, hr. Santer, jeg vil gerne sige til Dem, hr. Santer, at vi glæder os over at genfinde Dem her. Man har behandlet Dem uretfærdigt, for i forhold til den hæderlighed, man har krævet af Deres Kommission, skulle ingen af de 15 regeringer være blevet på deres poster. Hvad angår den korruption, man har beskyldt Dem for, stammer den sandsynligvis fra socialisternes stille korruption i 1980'erne, regeringerne ledet af hr. Gonzales, hr. Craxi, og hr. Mitterrand, sandsynligvis undtagen den, vores kollega Rocard ledede, og i Belgien, hr. van den Broek, chef for socialistpartiet, som vil lede listen i Flandern til trods for Agusta-affæren. I øvrigt har fru Cressons sko ikke kostet EUR 2.000, så vidt vi ved! Deres vigtigste fejl, er måske, at De i BSE-affæren har overtaget arven fra Deres forgænger, Jacques Delors, demokraten, der aldrig i hele sit politiske liv har stillet op ved noget valg, bortset fra et kommunevalg i Clichy.
Hr. kansler, i Berlin, hvis navn endnu giver kuldegysninger og fremkalder visse billeder, besluttede man for første gang, at hr. Cohn-Bendits hær skulle vende tilbage til de områder, hvor der endnu er overlevende, der husker. I Serbien bærer seks gader i Beograd navnene på franske generaler fra Første og Anden Verdenskrig, hvor serberne kæmpede heroisk imod aksemagterne. Dengang var der virkelige deporterede og lejre, som jeg tror, man kunne kalde koncentrationslejre. I Serbien som i Irak mislykkes det for EU at bekræfte, den har en uafhængig udenrigspolitik. Når man vil være en stormagt med en enhedsvaluta, en euro, der skal konkurrere med dollaren, og når man vil have et strålende BNP, ordner man i Serbien sager i den europæiske familie inden for denne families rammer uden at underkaste sig en ekstern sherif, især for i sidste ende at skabe en islamisk halvmåne med Kosovo, Albanien og måske med Bosnien. Det er rigtigt, at man i Berlin også udnævnte hr. Prodi, lederen af Olivenkoalitionen - oliven på et tidspunkt hvor man igangsætter en krig! Hr. Schröder, til Deres tyske kvaliteter føjer de den britiske, humoren.
I Berlin har man som en biting beskæftiget sig med teknikken. Først den fælles landbrugspolitik, et lille beskedent kompromis, som går ud over Frankrig, og dernæst fastfryser man udgifterne, sænker priserne med 20 % i stedet for 30 på kød og med 15 % i stedet for 20 på korn, man kompenserer halvdelen og især, som i 1992, forbereder man sig på at rette sig ind efter USA i de globale kommercielle forhandlinger. Europa er kontinentet, hvor man tilpasser sig, og det er normalt, at man bombarderer Jugoslavien, symbolet på de ikketilpassede. Tyskland har tabt, også hvad angår strukturfondene ...
Tilråb fra forskellige pladser
Der var også i Berlin tale om en økonomisk arbitrage. Hr. Schröder, De er for godt underrettet til ikke at vide, at vi vil blive tvunget til at indføre en EU-skat ...
Formanden opfordrede taleren til at slutte
Fru formand, jeg er blevet afbrudt hele tiden!
Vi bliver nødt til at indføre en EU-skat på indkomsterne eller på virksomhederne, medmindre De Grønne pålægger os en CO2 -skat på grund af den forurening, der skyldes, at man bombarderer raffinaderierne.

Myller
Fru formand, i den humanitært tragiske katastrofe i Kosovo skal Den Europæiske Union først og fremmest, mens situationen for flygtningene netop er så håbløs som den er, lindre situationen for flygtningerne eller rettere sagt for de landsforviste. Anbringelse af flygtninge i andre områder i Den Europæiske Union skal også være et alternativ, når andre alternativer menneskeligt set er dårligere løsninger end denne. Den Europæiske Union skal bibeholde den position, hvor EU aktivt kan fremme igangsættelsen af forhandlinger om en retfærdig fred. Der bør stræbes efter, at også Rusland deltager i forhandlingerne. Alt, der kan gøres for at lindre menneskenes nød, skal gøres.
Det Europæiske Råds ekstraordinære topmøde i Berlin blev i hvert fald i nogen grad afholdt i en særpræget situation. Fællesskabet manglede jo det kompetente lokomotiv som følge af Kommissionens fratrædelse for en måned siden. Medlemsstaterne og først og fremmest Tyskland skal gratuleres for, at der faktisk blev gjort et forsøg på at træffe afgørelser, intet blev overladt til tilfældigheder: Udgangspunktet var, at forhandlingerne allerede inden de afgørende situationer blev godt forberedt.
Mange af os har svært ved at acceptere indholdet i Agenda 2000, eller i det mindste har vi bemærkninger til den. Landbrugsreformen, som de fleste medlemsstater var lykkelig for, betyder også, at de store problemer blev fejet ind under gulvtæppet. Men det skal i hvert fald siges specielt angående landbruget, at der stadig er brug for nye afgørelser inden udvidelsen, og WTO-forhandlingerne vil heller ikke lykkes med dette udgangspunkt. Det gode ved landbrugsløsningen er, at integrationen af miljøspørgsmålene er forbedret, og det var den Kommissionen udarbejdede et godt grundlag for. Det er også godt, at der endelig blev taget rimeligt højde for de nordiske landbrugsforhold, og at det i hvert fald i nogen grad lykkedes at lappe på landbrugets udgiftsside.
Derimod kan man sige om regional- og strukturpolitikken, at de store linjer blev respekteret. Det vigtigste er, at systemet forenkles og effektiviseres. Nu skal Parlamentet sørge for, at de problemer, som stadig ikke er færdigbehandlet, bliver forhandlet i et samarbejde, således at Parlamentet behandler hele Agenda 2000 som én pakke i maj. Dette er specielt en udfordring, som har betydning for udvidelsens succes og for et fortsat effektivt arbejde i Den Europæiske Union. Hvis jeg tager problemer fra regional- og strukturpolitikken frem, er det selvfølgelig skuffende, at målsætning tre, beskæftigelsesinitiativet, ikke er med i målsætninger, mens vi imidlertid her i Parlamentet samtidig har prioriteret løsningen af beskæftigelsesspørgsmålet som den primære opgave i Den Europæiske Union. Nu skal vi koncentrere os om, at i målsætningerne et og to spiller beskæftigelsen en meget betydningsfuld rolle, som bliver mere fremtrædende end tidligere.
Tidsrammen for udnævnelsen af Kommissionen skal være snæver, men der skal samtidig sikres, at de målsætninger, som Parlamentet har vedrørende kommissionsreformen, også realiseres.
Jeg ønsker Tyskland held og lykke med resten af formandsperioden. Jeg håber, at denne udvikling, som med stor vægt fik sit udgangspunkt i Berlin, også kan fortsætte helt til slut. Jeg gratulerer med, at Agenda 2000 blev vedtaget i Berlin. Dette giver Finland en god mulighed for at få succes med sine egne store udfordringer i den kommende formandsperiode. Regeringen er vel snart dannet.

Oostlander
Fru formand, Milosevic-regimet har i de sidste 10 år gjort sig skyldig i storstilet undertrykkelse og en række krige. Afslutningen er i øjeblikket Kosovo, men det bliver ikke derved. Der er forsøg på destabilisering i gang i Makedonien og Montenegro, og der skydes allerede på Albanien.
De etniske udrensninger og massemordene i Kosovo beviser den foragt, som Milosevic-regimet har for menneskelige værdier. En foragt som nogle understreger ved udfordrende at kokettere med en skydeskive. De bringer blot deres spot til udtryk over for de humanitære værdier, som regeringerne i NATO-landene, der så vidt vi ved om muligt ønsker at undgå civile ofre, står for.
Et sådant regime kan egentlig ikke længere være forhandlingspartner. Det deler ikke de værdier, som rådsformanden, forbundskansleren, netop med rette talte om. Dette regime burde egentlig udskiftes, som en klog ortodoks serbisk biskop sagde for et par måneder siden her i Parlamentet: Det bliver aldrig til noget med Serbien og Kosovo, hvis Serbien ikke bliver en retsstat. Hvis Serbien bliver en retsstat, kan man regne med respekt for mindretal og med respekt for menneskerettigheder.
I mellemtiden flakker næsten en million fordrevne om i Kosovo og de tilstødende lande. Hjælp er tvingende nødvendig, og vi istemmer derfor Kommissionens politik om at bistå Albanien og Makedonien og Montenegro så meget som muligt. De forskellige medlemslandes indsats er helt sikkert prisværdig og uundværlig, men Parlamentet foretrækker egentlig en ren EU-politik. Gode modtagelsesfaciliteter fra EU, så tæt på det oprindelige hjemsted som muligt, kan lette koordinering af hjælpen og overflødiggøre spørgsmål om omkostningsfordeling. Herved bliver vi i mindre grad offer for den kedsommelige bogholderegoisme, som nogle regeringer også stillede til skue i Berlin.
Kommissionen har virkelig brug for tilstrækkeligt ekspertpersonale til dette. Vi støtter hr. Santers appel. Ekstra muligheder for Makedonien - et land som vi alt for længe har krævet virkelig meget af - er helt på sin plads, og støttes af os. I sidste ende er den politiske støtte til Montenegro absolut på sin plads, fordi det netop er der, de serbere, der holder perspektiverne åbne over for Europa, nu bor. Det må vi være forsigtige med.

Berès
Fru formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger. Hr. formand, Deres succes i Berlin handler først og fremmest om Agenda 2000, da den var Deres dagsorden.
Den er et resultat af en forhandling mellem medlemsstaterne, der har gjort det muligt at genskabe Unionens fælles politikker. Det glæder vi os over, selvom der i forhold til det ambitiøse mål, der oprindelig blev fastsat af Jacques Santer, stadig er lang vej igen. Vi har stablet Unionen på benene igen, men vi har ikke nødvendigvis givet den alle fortrin for fuldt ud at kunne føre forhandlingerne om udvidelsen. Vi ved alle, at vi endnu mangler at afholde adskillige møder.
Deres succes hænger sammen med, at De har afvist de mekanismer, der lå uden for Fællesskabet, og som havde omdannet Unionen til en liberal service. De har gjort det ved at afvise medfinansieringen, der ville have været et dårligt signal, at opløse Unionens eneste virkeligt integrerede politik netop nu, hvor man går i gang med forhandlingerne om udvidelsen.
De har også gjort det ved at afvise nedskæringsmekanismer, der ville have været i modsætning til alle de solidariske mekanismer i EU. I øvrigt kunne der måske have været gjort mere ved de eksisterende mekanismer for retfærdige tilbagebetalinger.
På landbrugsområdet vil jeg ikke sige meget, blot beklage, at den aftagende støtte ikke har fået mere kraft i aftalen, for jeg tror, det ville have bidraget til et mere afbalanceret og retfærdigt landbrug, hvor man i højere grad kunne hjælpe de, der har behov for hjælp.
Hr. formand, De er gået i gang med den institutionelle reform. Med udnævnelsen af hr. Prodi er spørgsmålet om at reformere Kommissionen helt klart kommet på dagsordenen. Det er vi glade for. Det er nødvendigt, at denne Kommission udviser en større fællesskabsfølelse i udøvelsen af sine ansvarsområder. Denne Kommission kan ikke fungere med feudale strukturer, baroner og reserverede områder.
Vi har også behov for koordination af Unionens eksterne aktiviteter. Hvordan kan vi føre en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, når fem kommissærer har ansvaret for disse områder?
Det haster. Men det haster også med hele den institutionelle reformpakke, fordi Unionen har behov for den, og fordi den er en forudsætning for de kommende udvidelser. De har netop i morges mindet kraftigt om dette, og det glæder vi os over.
Dernæst er der Kosovo-spørgsmålet. I denne krise og under denne krig skal Unionens stemme være kraftig, fordi den i Europa er absolut nødvendig. Vi er enige om målet, at gøre en ende på den etniske udrensning. Ikkediskriminationen er indskrevet i vores traktater og i vores rettigheder. Vi skal sørge for, at den bliver respekteret inden for vores grænser, men også udenfor.
Det er klart, at vi ikke vil opnå fred for en hvilken som helst pris. Vi har indsat vores styrker, fordi vi burde gøre det. Vi bør også nu arbejde på at genindføre FN og Rusland i arbejdet med at finde en løsning. Vi har behov for en beskyttet humanitær zone under en neutral styrkes ledelse. Vi har behov for en Balkan-konference, der fører frem til en europæisk union for Balkanlandene, og Deres stabilitetspagt kan bidrage til dette. Vi har også behov for at overveje konsekvenserne for os af en europæisk identitet på forsvarsområdet og for stærke forslag til en reform af De Forenede Nationer.

Bourlanges
Fru formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, jeg tror, de fleste af vores kolleger mener, at Rådet har arbejdet godt i Berlin.
De havde en tung dagsorden på mødet. De har ryddet hindringerne af vejen. De gik først og fremmest i gang med at løse det institutionelle problem, der rejste sig, da Kommissionen gik af, og De udnævnte hr. Prodi. De har bevaret den fælles landbrugspolitik i stedet for at reformere den. De har taget beslutninger, der var nødvendige i forbindelse med Kosovo-spørgsmålet, og De har forpligtet Dem på økonomiske perspektiver, der fastlægger valg, vi overordnet set kun kan bifalde.
Jeg tror derfor, at Det Europæiske Råd har gjort sit arbejde, og det skal De have ros for, hr. kansler.
Jeg vil gerne sige et par ord om de økonomiske perspektiver, for jeg tror, vi har et problem. Det Europæiske Råd i Berlin traf to valg. Det valgte den stramme linje, og det bifalder vi. Det afviste fleksibiliteten, og det bekymrer os. De har valgt stramheden, og det forstår vi, selvom denne sommetider forblinder øjet. F.eks. på landbrugsområdet, hvor den samlede beløbsramme er mindre end det beløb, man har forpligtet sig til at anvende som særlige bevillinger. Ligeledes inden for kategori V, hvor kommissionsformanden, hr. Santer, netop har mindet om, at den ikke kan dække det behov for personale, der kræves.
Vi accepterer, at De har valgt en stram linje. Parlamentet har sagt det før, og det har altid tilsluttet sig dette udgangspunkt. Men De har trods alt især - og det er vigtigt - afvist fleksibiliteten. De kan bare ikke styre stramheden uden fleksibilitet. Hvorfor ikke? Se en gang på kategori IV. Udgifterne til Kosovo vil få denne kategori til at sprænges.
De skal vide, hr. kansler, uden overhovedet at være agressiv, at Parlamentet har de juridiske og institutionelle midler til at genvinde det spillerum for fleksibiliteten, det finder nødvendigt, og det vil gøre det, hvis De ikke i de kommende dage bevæger Dem i den retning for at give os den fleksibilitet, vi sætter så meget mere pris på end De, ja lige så meget, som De går ind for den stramme linje.

Willockx
Fru formand, kære kolleger, denne debat og det tyske formandskab, det er allerede blevet sagt, gennemlever nu en dramatisk periode. Igen konfronteres vi i Europa med de skrækkelige følger af, hvad fanatisk nationalisme, racisme og fascisme kan medføre.
Historien gentager sig. Hr. formand for Rådet, det tyske formandskab indgyder respekt i denne svære periode. Og nu konfronteres også De med den største kval ved de europæiske institutioners arbejde, nemlig regelen om enstemmighed i beslutningstagningen på meget vigtige områder. Den gælder ikke kun for den fælles sikkerheds- og udenrigspolitik. Den gælder også for udenrigsministrene, der i sidste uge på skammelig vis ikke engang kunne give et humanitært svar under de nuværende tragiske omstændigheder.
Med hensyn til selve topmødet i Berlin, hr. rådsformand, er det utvivlsomt Deres fortjeneste, at en komplet aftale blev vedtaget. De har på nogle punkter lavet en god aftale. De har på andre punkter, efter vores mening, lavet en dårlig aftale. De lavet en god aftale omkring kommissionsformand Prodi, der allerede i går i Parlamentet viste, at han er gjort af det rette stof. De har efter vores mening lavet en dårlig aftale om budgettet for Europa. På den ene side på indtægtsområdet. Afgørelsen om egne indtægter, kompromiset om egne indtægter, er efter min mening et nederlag for medlemslandene, der i årevis har kæmpet for princippet om rimelig modydelse. Vi har her i Parlamentet talt for mere gennemsigtighed, og for mindre »rabatter«. Vi har fået mindre gennemsigtighed og flere »rabatter«. Det kan vi kun beklage. Vi har heller ikke fået nogen afhjælpning med hensyn til den interinstitutionelle aftale, hverken kvalitativt eller kvantitativt. Parlamentets ordfører, hr. Colom i Naval er stadig en særdeles mådeholden mand. Han formulerede i sidste uge meget skarpt, at de foreliggende forslag med hensyn til den interinstitutionelle aftale nærmest er en provokation. Jeg mener da også, at en stor indsats er nødvendig for til sidst at kunne føre en aftale ud i livet.
Hr. formand for Rådet, jeg benægter ikke, at Deres tale her til morgen gjorde et stort indtryk på mig. Vi støtter fuldt ud Deres vilje til topmødet i Köln. Vi håber, at De dér vil fremtvinge den klare tidsplan for ny institutionel fordybelse, der er afgørende nødvendig for Europas troværdighed. Vi håber også, at De får succes med en konkret europæisk beskæftigelsesaftale, som vi kan bruge til at overbevise menneskene om en ny tiltro til Europas fremtid. Köln skal med andre ord indholdsmæssigt være bedre end Berlin. Det regner vi med Deres slagstyrke til.

Arias Cañete
Hr. formand for Rådet, ærede kommissærer, mine damer og herrer, når vi analyserer resultaterne fra Det Europæiske Råd i Berlin og tænker på de objektive vanskeligheder, som afslutningen af Agenda 2000 medførte, kan vi ikke andet end lykønske det tyske formandskab med at have været i stand til at indgå en aftale, som mange anså for at være nærmest umulig at opnå.
Men lykønskningerne skal også gælde hele kommissærkollegiet for det fremragende forberedende arbejde med Agenda 2000 og for deres stærke engagement under hele processen.
Med hensyn til regionalpolitikken havde Europa-Parlamentet kategorisk erklæret, at Unionens finansielle bevillinger til samhørighedspolitikkerne som minimum skulle ligge på 0, 46 % af Fællesskabets BNI, hvis man ønskede at være i besiddelse af midler nok til at nedbringe de regionale uligheder i en passende takt, som det fremgår af såvel treårsberetningen som den sjette beretning om situationen i de europæiske regioner.
Den beklagelige diskussion om budgetmæssige nettoresultater og for store bidrag til Fællesskabets budget - en diskussion, der ignorerer de fordelagtige handelsresultater, som den afbalancerede udvikling i hele Fællesskabet betyder for de mest velstående stater - har medført store finansielle nedskæringer for samhørighedspolitikkerne og de i forvejen beskedne forslag fra Kommissionen.
Men det bør erkendes, at selvom udgifterne skæres ned, er princippet om koncentration holdt udenfor, og mere end to tredjedele af strukturfondene vil, fordi de er rettet mod mål 1-områderne, gøre det muligt at bevare indsatsen for samhørighed i disse områder på samme eller højere niveau end niveauet i den foregående programmeringsperiode.
Vi kan også glæde os over, at mål 3 har fået horisontal karakter, og over at Samhørighedsfonden er blevet bevaret, hvorved en steril og meningsløs diskussion er afsluttet.
Men, som hr. Bourlanges har nævnt, er det nødvendigt på det område at give udtryk for bekymring over, at der endnu ikke er fastlagt nogen finansielle overslag, for de er nødvendige for at skabe en flerårig finansiel ramme for politikker som regionalpolitikkerne, der er langsigtede politikker.
Det ville være en ekstra gevinst for aftalen fra Berlin, hvis en vis fleksibilitet fra Rådets side gjorde det muligt at indgå den interinstitutionelle aftale, der er så nødvendig for at garantere stabilitet i Fællesskabets finanser i det næste århundrede.

Schröder
Fru formand, mine damer og herrer, naturligvis først hjertelig tak for den ros, vi har fået for vores arbejde. Det er glædeligt, at man ikke kun bliver kritiseret efter et hårdt arbejde, men af og til - i hvert fald i Europa-Parlamentet - også får ros.
Jeg skal naturligvis først og fremmest tage stilling til de kritiske bemærkninger, der er blevet fremsat. Det vil jeg gerne gøre. Men i første omgang er jeg glad for den overensstemmelse, der på nær nogle ganske få kritiske røster har været i Europa-Parlamentet i Kosovo-spørgsmålet. Jeg har opmærksomt noteret, i hvor høj grad krænkelserne af menneskerettighederne i Kosovo optager Parlamentet, og hvor resolut Parlamentet - i hvert fald et meget stort flertal i Parlamentet - støtter Vestens position.
Med hensyn til en bedømmelse af situationen vil jeg henholde mig til det, som medlem af Europa-Parlamentet, fru Pack, sagde om den. Efter min opfattelse var det en lige så rigtig analyse som beskrivelse af de farer, der kan opstå, hvis fællesskabet af stater ikke fortsat handler resolut for i en blanding af militære foranstaltninger og naturligvis politiske aktiviteter at nå frem til en politisk løsning af krisen i Kosovo. Det skal være klart for alle, at årsag og virkning ikke må forveksles. Årsagen til konflikten er Milosevics forbryderiske politik, og de virkninger, som f.eks. de militære foranstaltninger skal have, har det ene formål at beskytte menneskene i Kosovo og nå frem til en politisk løsning. Jeg kan tre gange fremhæve det, der her er blevet sagt. Det drejer sig ikke om at straffe nogen som helst, men det drejer sig om at få afsluttet det udpegede mål, en humanitær katastrofe, der udvikler sig og er i fuld gang, for at ikke endnu flere mennesker skal dø.
Bifald
Det glæder mig at kunne sige, at Råd og Parlament her er helt enige!
Hvad der for det andet blev fremsat af kritiske bemærkninger til resultaterne fra Berlin, kan jeg udmærket forstå det, f.eks. hr. Graefe zu Baringdorf sagde om landbrugspolitikken og om, at det ikke lykkedes os at nå alle mål, ikke engang dem, som isoleret set må betragtes som særdeles fornuftige, f.eks at stabilisere mindre brug endnu mere, end der kunne opnås enighed om. Det har også noget at gøre med medlemsstaternes forskellige interesser og med gennemførelsen af disse forskellige interesser. Naturligvis er landbrugsdelen lige som den del, der omfatter strukturfondene og Samhørighedsfonden samt finansieringsdelen virkelig et kompromis, med alle et kompromis' styrker, men tillige med alle dets svagheder. Hvis det kan berolige Dem, hr. Graefe zu Baringdorf, så ville jeg, hvis jeg kunne have lavet det alene, have imødekommet Dem endnu mere! Men det var ikke muligt, som enhver umiddelbart vil kunne forstå - det er for øvrigt ikke engang ønskværdigt.
Munterhed
Hvad dernæst strukturfondene og Samhørighedsfonden angår, har jeg taget til efterretning, at ikke alle ønsker angående omfanget er blevet opfyldt. Det kunne heller slet ikke være anderledes, for blandt medlemsstaterne er der en del, som navnlig skal indbetale til Samhørighedsfonden og strukturfondene - det er for øvrigt ikke kun Tyskland alene, for at der ikke skal opstå misforståelser - og en anden del, der nyder godt af fondene.
Det skaber helt naturlige interessemodsætninger, som kun kan overvindes ad kompromisets vej. Jeg mener, at det, hvad angår omfanget og udformningen af disse fonde, er blevet klart, at vi alt i alt er nået frem til et fornuftigt kompromis. Hvad Parlamentets interesser angår, kommer der jo forhandlinger om fleksibilitet og lignende krav, der er blevet stillet. Jeg tror, man vil føre disse forhandlinger lige så målrettet og resultatorienteret. Det er i hvert fald Rådets ønske i lighed med de allerede afsluttede forhandlinger med henblik på udarbejdelse af de nødvendige retsakter. Jeg er optimistisk med hensyn til, at den fornuftige grad af fleksibilitet, Parlamentet ønsker, også kan realiseres.
Bifald
Det, der blev sagt om de videregående mål, kan jeg kun understrege. Naturligvis gælder det nu om at iværksætte reformen af institutionerne. Ikke mindst fordi reformen af institutionerne ved siden af finansarkitekturen er en af de virkelige betingelser for, at udvidelsesprocessen lykkes. Kun hvis det lykkes os virkelig at få de institutionelle reformer på plads sideløbende med tiltrædelsesforhandlingerne, kan vi gennemføre tiltrædelsen som planlagt. Hvis der ikke kom institutionelle reformer, ville det udvidede Europa, som ikke gør holdt ved den tyske grænse mod øst, ikke kunne regeres. Jeg tror, man er klar over det i Parlamentet, og det er man også klar over i Rådet, og derfor er det en af de helt store opgaver, som ikke kan klares under vores formandskab, men det kan sættes i gang.
Hvad angår de to andre store mål, som er blevet nævnt under debatten, nemlig at skitsere den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, forankre den institutionelt og finde frem til en virkelig betydningsfuld og synlig personlighed, som skal repræsentere og bistå med at gennemføre denne fælles udenrigspolitik, er det punkter, vi, hvad angår personer, vil træffe afgørelse om i Köln, og som naturligvis, hvad angår indholdet, skal iværksættes. Vi føler her, at også Parlamentet pålægger os et ansvar, og det er godt. Vi vil virkelig arbejde på det. Lige så klart skal det være - det siger jeg især til dem, der udtalte sig kritisk om europæisk beskæftigelsespolitik - at europæisk beskæftigelsespolitik, den beskæftigelsespagt, vi vil have udarbejdet, ikke må opfattes som en erstatning for national beskæftigelsespolitik. Det ville være helt forkert, hvis det blev opfattet således; den nationale skal være et fornuftigt supplement til den europæiske. Det er det mål, vi arbejder hen imod.
Hvis det skulle lykkes os i øget grad at lede medlemsstaternes betydelige ressourcer hen imod dette mål ved hjælp af en koordineret politik for de nationale budgetter, og hvis det derudover skulle lykkes os tillige at lede de europæiske ressourcer hen imod dette mål, tror jeg, at vi virkelig ville gøre noget for at bekæmpe arbejdsløsheden, navnlig ungdomsarbejdsløsheden i Europa. Vi ville dermed tillige gøre noget storstilet for at forankre idéen om Europa bedre hos de unge, end det hidtil er lykkedes. Det vil vi behandle i Köln og sætte i gang.
Med hensyn til spørgsmålet om forholdet til Parlamentet vil jeg lige fremsætte en afsluttende bemærkning: Jeg har naturligvis som alle parlamentskontrollerede og parlamentsvalgte regeringschefer respekt for parlamentsmedlemmerne. Men vi er som regering også selvbevidste nok til i en konstruktiv dialog ganske vist at acceptere og anerkende parlamentsmedlemmernes beføjelser, men tillige gøre opmærksom på, at politikken f.eks. i forbindelse med udgifterne skal legitimeres af os, så længe det ikke ændres grundlæggende. Vi skal forklare folk, hvorfor de skal betale det og det beløb for den og den ydelse. Denne form for legitimation får også en vis selvbevidsthed frem. Jeg glæder mig til en konstruktiv dialog med parlamentsmedlemmerne, med det Parlament, hvor ingen forærer noget væk, men begge parter ved, at Europa kun kan trives, hvis institutionerne kan samarbejde og blive endnu bedre til at samarbejde.
I den sammenhæng vil jeg gerne lige gøre opmærksom på en ting: Det drejer sig om det ceterum censeo , som jeg har hørt i mange af indlæggene, nemlig det ceterum censeo , som vedrører indbydelsen af formanden til det uformelle topmøde, der finder sted i dag. Vi har af og til indbudt ham, og det vil også ske igen. Vores afgørelse i dag er der en helt enkel og simpel grund til. For det første vil jeg snart mødes med formanden og tale med ham, og for det andet har vi egentlig arrangeret dette uformelle topmøde for at få en drøftelse med hr. Prodi. Parlamentet har jo haft en drøftelse med hr. Prodi, derfor var der ikke noget formål med en indbydelse. Derudover var det klart, at stats- og regeringscheferne på baggrund af udviklingen i situationen i Kosovo ikke kunne mødes uden at tale om Kosovo. Vi har nøjagtig halvanden time til det. Dét og ikke f.eks. forbehold over for formanden og da slet ikke over for Parlamentet har ført til, at vi denne gang - og det skal ikke gøres til en vane - ikke har indbudt formanden for Europa-Parlamentet. Hvis De ikke vil gå ind for det, anmoder jeg i det mindste om Deres forståelse derfor og om at tro mig, når jeg siger, at det hverken er mangel på respekt eller uhøflighed, men simpelthen et spørgsmål om tid.
Jeg håber, at jeg har kunnet redegøre for min indstilling til nogle af de indvendinger, der er blevet fremsat her. Jeg takker Dem, mine damer og herrer, og Dem, fru formand, for muligheden for at tale her. Det har været mig en ære, og jeg takker for muligheden for at tage stilling til de bidrag, De er kommet med. Jeg ønsker Dem og dermed os alle held og lykke i og for Europa.
Bifald

Formanden
Hr. formand for Rådet, jeg takker Dem for det, De har fremført i dag. Jeg ønsker Dem held og lykke med forandlingerne på det uformelle topmøde i eftermiddag.

Hatzidakis
Fru formand, det er ingen hemmelighed, at der herskede stor ubeslutsomhed, inden aftalen om Agenda 2000 blev indgået i Berlin. Det er en ubeslutsomhed, der har fulgt Den Europæiske Union i alle afgørelser truffet efter Maastricht.
Efter min opfattelse er årsagen den, at euroskepticismen på politisk ledelsesplan efterfulgtes af en eurofrygtsomhed. Resultatet er, at Den Europæiske Union ikke forsynes med de nødvendige politiske og økonomiske midler til at nå de mål, der sættes - i hvert fald på papiret. Denne ubeslutsomhed har også vist sig i Kosovo-krisen, hvor den dårligt fungerende fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik betød, at man ikke nåede at hindre en optrapning af krisen, så USA endnu en gang blev den førende magt på vores eget kontinent.
Vedrørende Agenda 2000 har der også været uoverensstemmelse mellem ord og handling. Det er naturligvis positivt, at der er fundet et kompromis. Det kompromis, der er indgået, har imidlertid givet en økonomisk pakke, der er mindre end den, Kommissionen og Parlamentet har foreslået.
Hvad angår strukturfondsforordningerne, afviger de løsninger, der er valgt med hensyn til partnerskabsprincippet, reservernes effektivitet osv. ikke fra Parlamentets forslag, hvilket er positivt. Hvad angår den økonomiske støtte til de fire fattigste lande, har man som løsning valgt at bevare udgifterne pr. indbygger på 99-niveau. Dette kan være udmærket for Spanien, Portugal og Irland, men jeg kan ikke forstå, hvordan denne løsning kan være tilfredsstillende for mit eget land, Grækenland, der som bekendt er det fattigste land og det eneste land, der falder helt ind under mål 1. Jeg kan heller ikke forstå, hvordan man har kunnet acceptere en forhøjelse af Spaniens andel i Samhørighedsfonden fra 55 % til 62 % og en reduktion af Grækenlands andel fra 18 % til 17 %. Men det er en helt anden historie, som Kipling ville have sagt.

Rack
Fru formand, Berlin var rejsen værd, det har vi også hørt flere gange i dag. Men der skal meget arbejde til endnu, for at de mål, Det Europæiske Råd i Berlin har opstillet, får virkning lokalt. Det gælder især for det vigtige fremtidstema »udvidelse«, som med rette er blevet omtalt ved flere lejligheder her i dag. Ikke være bange for hinanden, men gå hinanden i møde, lyder parolen. Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet har i et forbilledligt samarbejde gjort fællesskabsinitiativet Interreg til et tegn på samarbejdet ud over den nuværende ydre grænse. Mange tak, fru kommissær!
Nu skal det påses, at der af europæiske lovtekster og af europæisk støtte opstår et konstruktivt samarbejde mellem befolkningerne på begge sider af Unionens grænse. I mit land, Østrig, men også i andre medlemsstater langs grænsen til ansøgerlandene har vi chancen for med konkrete projekter at omsætte idéen om europæisk samarbejde i handling. Lad os gøre det! Et sådant helt konkret samarbejde mellem de europæiske institutioner og de europæiske borgere eksisterer for øjeblikket i mit land også i forbindelse med et andet europæisk tema, nemlig flygtningene i og fra Kosovo.
I Østrig har borgerne selv, kraftigt støttet af medierne, af ORF og af aviserne, hejst deres helt personlige europæiske signal i en forbilledlig aktion »naboer i nød«. På få dage har folk - og det var først og fremmest almindelige mennesker, som jævnligt selv har problemer med at få indtægterne til at slå til - allerede doneret mere end ATS 100 millioner. Det er et synligt bevis på den europæiske solidaritet, som vi politikere i Europa-Parlamentet alt for ofte kun bruger som en formel. Vi, Rådet og Parlamentet som europæisk budgetmyndighed, burde bruge denne adfærd som vores forbillede.
Bifald

Cunha
Fru formand, kære kolleger, den enighed, der blev opnået i Berlin om Agenda 2000 har sikret EU's virksomhed på kort sigt, men den sikrer ikke dens fremtid på langt eller mellemlangt sigt.
For det første fordi der ikke var mod til at ændre status quo i Fællesskabets politikker og i deres fordelingspolitiske konsekvenser. For det andet fordi finansieringen af EU's udvidelse kommer til at foregå gennem fastfrysning af struktur-og samhørighedspolitikkerne og gennem udskydelse af finansierings- og landbrugsreformerne. For det tredje fordi man ikke har fået skabt nogen specifik mekanisme til at lette tilpasningen for de svageste økonomier, der er mest sårbare over for udvidelsen, sådan som det gælder mit eget land. For det fjerde fordi den fælles landbrugspolitik i al væsentlighed har fastholdt status quo, hvad der betyder, at den vil imødekomme EU's landmænd på en højst ulige måde og ikke vil lette den næste runde forhandlinger i WTO, således at vi om tre år bliver udsat for et voldsomt pres udefra for at gennemføre en ny reform.
Til slut vil jeg gerne sige, at aftalen om strukturfondene ikke ville have været dårlig for Portugal, hvis vi ikke havde været i gang med at udvide EU med nye lande, men da vores økonomi er den mest sårbare over for udvidelsen, og der ikke er blevet vedtaget nogen form for kompensation, er aftalen dårlig. Endnu dårligere er dog reformen af den fælles landbrugspolitik, hvor det mest tilbagestående landbrug i EU ikke engang har fået lov til at udvide sit kunstvandingsområde - ikke kun for at tage højde for det store Alqueva-projekt, men i det hele taget - eftersom det i et land som vores slet ikke kan lade sig gøre at modernisere landbruget uden at øge kunstvandingen.

Goepel
Fru formand, den principielle enighed på topmødet i Berlin om landbrugsdelen af Agenda 2000 er i modstrid med Kommissionens påstand om, at den ville gøre det europæiske landbrug mere konkurrencedygtigt og dermed sætte det i stand til at overleve. Rådets delvise overtagelse af Kommissionens forslag om prisnedsættelser i mælke-, korn-og oksekødssektoren medfører ganske vist en tilnærmelse til verdensmarkedsniveauet, men de fastsatte kompensationer dækker langt fra indkomsttabet. Nu skal reformen af markedet for mælk først indledes i tre trin i 2005 og kvotebestemmelserne ophøre i 2008. Vi bifalder den fakultative arealforpligtelse. Det er en forudsætning, vi har krævet. Også for korn gælder aftalerne i første omgang kun frem til 2002. Så bliver kortene i givet fald spillet ud igen. Der tales om yderligere prisnedsættelser på 5 %, men så ville man igen kunne hæve kompensationen fra EUR 63 til EUR 66 pr. t. Det er tilsyneladende ikke gået op for nogen, at det i særlig grad har ramt de landmænd, der dyrker olieholdige frø. Mens de i henhold til landbrugsministrenes kompromis var sikret EUR 66, er det nu kun 63. På den anden side bifalder vi, at jordudtagning fortsat er fastsat til 10 % frem til 2006. Hvad angår oksekød, løser afgørelserne i Agenda 2000 hverken overskuds- eller indkomstproblemet. De landmænd, der har malkekøer, har vundet, de klassiske tyreopdrættere har tabt. Så enkelt er det med Agenda 2000, kære rådsformandskab!

Garriga Polledo
Fru formand, mine damer og herrer, denne beslutning og den strategi, som Budgetudvalget har fastlagt, er uansvarlig, og skaber fare for, at det ender med en virkelig konflikt om budgettet.
Den finansielle aftale, der blev indgået i Berlin, er i dag en stor succes, som er enestående under de nuværende omstændigheder, og derfor er vi nogle, der støtter den fuldt ud, til trods for, at den som en ordentlig aftale ikke tilfredsstiller alle fuldt ud.
Vi er også nogle, der for at opfylde et rimeligt ønske er rede til at være imod at udvide Parlamentets budgetmæssige beføjelser, hvis en sådan udvidelse kan betyde, at strukturfondene og Samhørighedsfonden kommer i fare.
Det politiske signal, som denne beslutning giver, er en trussel om afvisning af de finansielle overslag fra Berlin, og det fører også til en årlig meget forvirret budgetprocedure, som ikke sikrer bevillingerne til strukturfondene og Samhørighedsfonden. Finansielt er det kun 0, 38 % af det totale beløb, som blev vedtaget i Berlin for syv år, der adskiller os fra Rådet.
Aftalen er - som hr. Santer har mindet om - lige rundt om hjørnet, og den skal uden større forsinkelser indgås senest i juni.
Det virkelige problem er, at der er en politisk strømning i Parlamentet, der foretrækker en årlig budgetprocedure uden finansielle områder, og dermed uden bevillinger fastsat år for år til strukturpolitikken.
Vi kan forstå disse argumenter, selvom vi afviser dem, men vi kan ikke forstå, at mennesker, der er forpligtede til at gå ind for en europæisk model med økonomisk og social samhørighed, vælger denne vej.

Formanden
Forhandlingen er afslutet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00

Afstemning
Forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 1442/88 om ydelse af produktionsårene 1988/89 til 1998/99 af præmier for endelig nedlæggelse af vinarealer (KOM(99)0083 - C4-0161/99-99/0053(CNS))Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter

Forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EF) nr. 2597/97 om supplerende regler til den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter med hensyn til konsummælk (KOM(99)0063 - C4-0175/99-99/0048(CNS))Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter
Forslag til Rådets forordning (EF) om grænser og vilkår for kapitaludvidelser i Den Europæiske Centralbank (BCE(98)0011 - C4-0103/99-99/0802(CNS))Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik
Forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Den Tjekkiske Republiks associering med Fællesskabets programmer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) og programmerne for forskning og uddannelse (1998-2002) (KOM(99)0046 - C4-0115/99-99/0040(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i Associeringsrådet om associeringen af Republikken Estland med Fællesskabets programmer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) (KOM(99)0046 - C4-0116/99-99/0041(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Republikken Ungarns associering med Fællesskabets programmer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) og programmerne for forskning og uddannelse (1998-2002) (KOM(99)0046 - C4-0117/99-99/0042(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Republikken Letlands associering med Fællesskabets programmer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) og programmerne for forskning og uddannelse (1998-2002) (KOM(99)0046 - C4-0118/99-99/0046(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Republikken Litauens associering med Fællesskabets programmer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) og programmerne for forskning og uddannelse (1998-2002) (KOM(99)0046 - C4-0119/99-99/0044(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Republikken Polens associering med Fællesskabets programmer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) og programmerne for forskning og uddannelse (1998-2002) (KOM(99)0046 - C4-0120/99-99/0045(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Republikken Sloveniens associering med Fællesskabets programmer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) og programmerne for forskning og uddannelse (1998-2002) (KOM(99)0046 - C4-0121/99-99/0046(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en tillægsprotokol til associeringsaftalen EØF/Cypern med henblik på at associere Cypern med femte rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) (KOM(99)0057 - C4-0140/99-99/0049(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Republikken Bulgariens associering med Fællesskabets programmer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) og programmerne for forskning og uddannelse (1998-2002) (KOM(99)0084 - C4-0143/99-99/0060(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Rumæniens associering med Fællesskabets programmer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) og programmerne for forskning og uddannelse (1998-2002) (KOM(99)0084 - C4-0144/99-99/0061(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Den Slovakiske Republiks associering med Fællesskabets programmer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) og programmerne for forskning og uddannelse (1998-2002) (KOM(99)0084 - C4-0145/99-99/0062(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en aftale om ændring af aftalen om videnskabeligt og teknisk samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Australien (KOM(99)0024 - C4-0142/99-99/0009(CNS))Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi
Forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for sukker (kodificeret udgave) (KOM(98)0794 - C4-0147/99-98/0370(CNS))Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder
Forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af protokollen om særligt beskyttede områder og den biologiske mangfoldighed i Middelhavet samt om godkendelse af bilagene til den nævnte protokol - (Barcelona-konventionen) (KOM(99)0030 - C4-0082/99-99/0019(CNS))Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse
Forslag til Rådets afgørelse om godkendelse af ændringerne til konventionen om beskyttelse af Middelhavet mod forurening og til protokollen om forebyggelse af forurening af Middelhavet ved dumpning fra skibe og luftfartøjer - (Barcelona-konventionen) (KOM(99)0029 - C4-0170/99-99/0023(CNS))Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse
Forslag til Rådets afgørelse om godkendelse af ændringerne til den reviderede protokol om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening (Barcelona-konventionen) (KOM(99)0028 - C4-0173/99-99/0021(CNS))Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse
Ved succesive afstemninger vedtoges Kommissionens forslag

Formanden
Vi vil straks sende en betjent op til den herre, hvis han ikke hører, hvad vi siger.
Jeg ser, at han har hørt os, og jeg kan forsikre Dem, at hans »kvaliteter« vil blive nøje undersøgt.

Balfe
Fru formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at fotografen stadig befinder sig i tilhørerlogen. En parlamentsbetjent talte med ham, men han nægtede at flytte sig. Jeg vil gerne anmode om at få ham flyttet og identificeret samt om eventuelt at få hans adgangskort inddraget. Det er uacceptabelt, at fotografer med telelinser nægter at flytte sig fra tilhørerlogen.
Bifald

Formanden
Det har jeg godt lagt mærke til, hr. Balfe. Jeg vil nu bede den herre om at forlade salen.

Bourlanges
Fru formand, jeg vil bare foreslå, at vi uddeler en pris til mødelederen, der slår enhver hastighedsrekord, hvad angår afstemninger. Jeg tror, at De sammen med hr. Martin ligger i forreste række. Men konkurrencen er åben.
Bifald

Dell'Alba
Fru formand, jeg har stemt imod det fælles beslutningsforslag om Det Europæiske Råds møde i Berlin. Begrundelsen herfor er, at det ved et ændringsforslag, som i øvrigt er uden sammenhæng med topmødet i Berlin og dets resultater, er vedtaget, at Europa-Parlamentet erklærer sig ude af stand til at samarbejde med en af kommissærerne, nemlig fru Cresson. Vi har i Europa-Parlamentet efter min mening haft rig lejlighed til at kommentere, diskutere og stemme om tekster vedrørende Den Uafhængige Ekspertgruppe, Kommissionens tilbagetræden osv.
At fremsætte ændringsforslag i sidste øjeblik, det være sig om Det Europæiske Råds møde i Berlin, om landbrugspriser eller om et helt tredje emne, bidrager imidlertid kun til at svække Europa-Parlamentets troværdighed. Det er efter min opfattelse en fremgangsmåde, som ikke tjener os til ære. Det er en holdning, som må betegnes som urimelig, forhastet og uberettiget. Lad mig gentage, at jeg har stemt imod forslaget, hvilket jeg er stolt af. Kommissionen er trådt tilbage, og vi har i dette spørgsmål truffet en afgørelse, som i enhver henseende er politisk. Den omtalte fremgangsmåde skader efter min opfattelse det image, Europa-Parlamentet har opbygget gennem de seneste måneder.

Berthu
Fru formand, følgevirkningerne af de afgørelser, der blev truffet under Det Europæiske Råds møde i Berlin den 24. og 25. marts 1999, tegner sig endnu ikke tydeligt for EU's borgere. De vil som sædvanlig gradvist opdage konsekvenserne af disse aftaler.
Vi kan eksempelvis se på landbrugspolitikken. Kommissær Fischler betegnede den vedtagne landbrugsreform som »den mest gennemgribende reform nogensinde af den fælles landbrugspolitik; en reform, som betegner afslutningen på de omfattende ændringer, der blev iværksat i 1992«. Denne gennemgribende reform, som indebærer en integration på verdensmarkedet og faldende indkomster for landmændene, fremstår i virkeligheden som en samling punktuelle, tekniske forholdsregler, hvis overordnede perspektiv vanskeligt lader sig gennemskue af lægmænd.
Vi beklager den manglende gennemsigtighed. Ikke mindst fordi de omtalte vedtagelser vil danne grundlag for en række fremtidige afgørelser af principiel karakter. I Det Europæiske Råds beretning hedder det f.eks., at »beslutningerne vedrørende en reform af den fælles landbrugspolitik inden for rammerne af Agenda 2000 udgør grundelementerne i Kommissionens forhandlingsmandat i forbindelse med de fremtidige multilaterale forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen«.
Vi skulle altså således i al ubemærkethed allerede have fastlagt Den Europæiske Unions holdning i forbindelse med de fremtidige internationale forhandlinger. Denne fremgangsmåde er ganske vist ikke ualmindelig i EU-sammenhæng, men den må betegnes som værende noget usædvanlig for demokratiske lande. Ikke mindst fordi de nationale parlamenter endnu ikke har haft lejlighed til at godkende de nævnte aftaler.
Ironisk nok fastslog en offentlig høring arrangeret af Europa-Parlamentet umiddelbart forud for Det Europæiske Råds møde i Berlin, at de multilaterale handelsaftaler kendetegnes ved utilstrækkelig debat og utilstrækkelig demokratisk kontrol.
Det er netop dette forhold, vi i I-EDN-gruppen længe har kritiseret, og det er dette forhold, der har resulteret i det katastrofale resultat af Uruguay-runden. Lad os ikke gentage disse fejl. Det er baggrunden for, at vi foreslår, at dette afsnit i beretningen fra Det Europæiske Råds møde i Berlin forkastes. Vi foreslår, at forhandlingsmandatet til Rådet og Kommissionen i forbindelse med kommende forhandlinger i WTO gøres til genstand for en grundig offentlig debat og fastsættes på grundlag af en regulær afstemning i de nationale parlamenter.

Berès
Fru formand, jeg må konstatere, at PPE-gruppen allerede har taget hul på valgkampen, også når det gælder Europa-Parlamentets interesser. Når hr. Martens under debatten i går fremførte, at Edith Cressons tilbagetræden ville have været tilstrækkelig til at løse krisen, må jeg konstatere, at der er tale om et regulært felttog.
Europa-Parlamentet begår en juridisk fejl ved at vedtage det omtalte ændringsforslag til beslutningsforslaget om Det Europæiske Råds møde i Berlin. Det er en absurd vedtagelse. Kommissionen er trådt tilbage, kollektivt, fordi Kommissionen bærer et kollektivt ansvar. Politisk er vedtagelsen imidlertid betegnende. Hr. Martens vælger at lukke øjnene for realiteterne. Ej heller læser han Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning, som klart peger på et kollektivt ansvar for den konstaterede slendrian i Kommissionen.
Vores gruppe har efter min opfattelse optrådt på en måde, som er et modent Europa-Parlament værdig, som medvirker til at bringe sandheden for dagen, som gør det muligt for Kommissionen at genvinde sin troværdighed, og som fremmer den demokratiske proces. Jeg glæder mig således over Den Socialdemokratiske Gruppes holdning, men beklager Europa-Parlamentets afgørelse. Den tjener ikke Europa-Parlamentet til ære.

Fabre-Aubrespy
Fru formand, af de grunde, som min kollega Georges Berthu på udmærket vis har fremført, har I-EDN-gruppen stemt imod beslutningsforslaget om Berlin-topmødet. Jeg vil blot tilføje et par bemærkninger vedrørende afsnit 2, som omhandler udnævnelse af den nye Kommission.
Det er selvmodsigende, når Europa-Parlamentet endnu en gang kapitulerer uden kamp. Jeg husker, hvordan medlemmer slog til lyd for, at en ny Kommission straks skulle erstatte den afgåede. De samme medlemmer erklærer sig i dag tilfredse med en løsning, som betyder, at en ny Kommission vil være på plads fra januar 2000. En løsning, som betyder, at Europa-Parlamentet eventuelt får lejlighed til at udtale sig om udnævnelsen af den nye Kommission.
Vi vedtog på samme møde det efter min opfattelse skandaløse ændringsforslag 2, som blev forelagt i sidste øjeblik af PPE-gruppen og ELDR-gruppen. I henhold til dette ændringsforslag modsætter Europa-Parlamentet sig, at fru Cresson bevarer sin kommissærpost, og erklærer, at vi ikke ønsker at samarbejde med fru Cresson, så længe hun sidder på kommissærposten. Samtidig forkastede vi ændringsforslagene 16 og 17, som krævede Kommissionen udskiftet og fastslog, at kommissærerne ikke kunne opstilles som kandidater ved det kommende valg til Europa-Parlamentet. Europa-Parlamentet har slet ikke forstået Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning, idet denne netop gør Kommissionen kollektivt ansvarlig.

Burenstam Linder, Carlsson, Cederschiöld, Stenmarck og Virgin
Arbejdsløsheden i Europa kan ikke mindskes med AMS-politik på EU-niveau. Vi har derfor stemt imod punkt 4 i resolutionen. I stedet for en mere aktiv arbejdsmarkedspolitik, som i Sverige tydeligt har vist sig resultatløs, er der behov for en liberalisering på arbejdsmarkedet og lavere skattesatser på arbejde.
Der findes under alle omstændigheder ingen grund til at centralisere en udvidet AMS-politik til et overstatsligt niveau. Forholdene i de forskellige medlemslande er forskellige, og for så vidt som man vil føre arbejdsmarkedspolitik, sker det bedst gennem afgørelser i de enkelte lande. Vi har også stemt imod punkt 4, fordi det afviger fra subsidiaritetsprincippet.
Da der skal udvises stor tilbageholdenhed med udgifter, er det godt, at Rådets overenskomster bygger på forsigtighed med skatteydernes penge. De ekstra ressourcer, der kan frigøres, bør disponeres for at lette Den Europæiske Unions udvidelse mod øst. Her skabes nye, voksende markeder. Det giver nye, lønnede arbejdsmuligheder for Unionens nuværende medlemmer og dermed bedre bidrag til beskæftigelsen, i forhold til hvad en udvidet AMS-politik nogensinde ville kunne gøre.

McCarthy
Jeg har stemt for beslutningen fra topmødet i Berlin, primært for at støtte det tyske formandskab, der skabte enighed om strukturfondpakken i Agenda 2000.
Det glæder mig, at Rådet har fulgt flere af henstillingerne i min rapport om forordningen om generelle retningslinjer. Et vigtigt resultat var forpligtelsen til at følge op på topmødet i Cardiff ved at fortsætte støtten til fredsprocessen i Nordirland gennem det særlige fredsinitiativ.
Man mangler stadig at løse et problem sammen med Rådet, inden der gives samtykke, nemlig Parlamentets anmodning om yderligere fællesskabsinitiativer, Urban og Crisis. Parlamentet er naturligvis villig til at søge et kompromis på dette område, men det skal afspejle Parlamentets prioriteter vedrørende fællesskabsinitiativer. Jeg vil endnu en gang understrege vores ønske om at gennemføre vores politiske prioriteter og leve op til vores ansvar over for samfundene i regionerne.

Malone
Jeg er ked af, at Det Europæiske Råd ikke kunne efterkomme Parlamentets ønske om at genindsætte fællesskabsinitiativet Urban. Dette initiativ har været et nyttigt våben i kampen mod fattigdom i byerne. Bevarelsen af Leader til fremme af udviklingen af landdistrikter bør afbalanceres med en bevarelse af Urban.
Bevarelsen af Urban ville være specielt vigtig for byer som min egen - Dublin - der sandsynligvis kommer til at gå glip af mange strukturfondsmidler, fordi den har mistet sin status som region under mål 1.
Jeg har været fortaler for en bevarelse af Urban, da det kunne bidrage med en grundlæggende finansiering af mit forslag om, at der skal være en fond, der er øremærket til udviklingen af ugunstigt stillede byområder. Disse områder er ugunstigt stillede både fuldstændigt og relativt, da de findes side om side med områder med betydelig velstand.
Jeg håber, at aftenens forhandling resulterer i, at Urban genindsættes. Jeg vil gerne sikre, at strukturfondene i betydelig omfang bruges til at løse problemet med ugunstigt stillede byområder. Jeg vil gerne anmode om, at reglerne for ESF og EFRU ændres, så flere af midlerne herfra går til områder, der lider akut nød, og jeg vil også anmode om at få retningslinjerne for regionalstøtte ændret, så der kan gives mere statsstøtte til de byområder, der lider akut nød.

Martin, David
Jeg stemmer for den fælles beslutning, da jeg glæder mig over Det Europæiske Råds hastige indstilling og anbefaling af en kandidat til posten som formand for Europa-Kommissionen.
Resultatet i Berlin vedrørende strukturfondene har vist, hvilken betydning Det Europæiske Råd tillægger fortsættelsen og reformen af den økonomiske og sociale bistand i Unionen. Jeg glæder mig mest over de EUR 300 millioner, der er garanteret til brug i det skotske højland og de skotske øer. Det skotske højland og de skotske øer har haft god gavn af midlerne fra det eksisterende program under mål 1, men området er stadig ugunstigt stillet på grund af sin perifere beliggenhed og sin lave befolkningstæthed. En fortsat støtte vil hjælpe regionen med at overvinde disse ulemper.
Det eneste skuffende aspekt ved topmødet var den begrænsede reform af den fælles landbrugspolitik. Vi ønsker en langt mere vidtgående reform.

Souchet
Den reform af strukturfondene, der blev resultatet af Berlin-topmødet, løser ikke problemerne med hensyn til regionalpolitikken. Den bidrager ikke til øget økonomisk og social samhørighed. Den indebærer tværtimod en særdeles uheldig opsplitning af regionalpolitikken, hvilket ikke mindst vil skade mange landzoner i Frankrig.
På et enkelt område er der imidlertid opnået tilfredsstillende resultater, nemlig med hensyn til fiskeriet. Som ordfører for udtalelsen fra Fiskeriudvalget glæder jeg mig over, at det lykkedes for vores gruppe at sikre de fornødne midler til finansiering af strukturelle initiativer til fordel for fiskeriet (omstrukturering af fiskerflåden ...) i områder, der ikke er omfattet af mål 1, og uanset om midlerne går til modtagere i områder, der er støtteberettigede i henhold til mål 2, eller ej. I alt er 0, 39 % af strukturfondsbudgettet, svarende til EUR 875 millioner, afsat til det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet, Fiuf. Det er et politisk resultat, som krævede en aktiv indsats fra vores side, idet Kommissionen som udgangspunkt var stærkt kritisk over for vores forslag.
Når det gælder regionalpolitikken, er vi ikke nær så tilfredse med resultatet.
Det Europæiske Råds møde i Berlin gav på dette område anledning til ny inflation i bevillingerne. EUR 195 milliarder til strukturpolitikken, EUR 18 milliarder til Samhørighedsfonden og EUR 49 milliarder til førtiltrædelsesinstrumenterne. Mål 1-regionerne løber med en stor del af strukturfondsmidlerne (69, 7 %) på bekostning af mål 2-regionerne, der kun modtager 11, 5 % af bevillingerne.
De enkelte regioner argumenterer dygtigt for at sikre sig de størst mulige bevillinger. Og ingen stiller spørgsmålstegn ved effektiviteten, når det gælder disse midlers anvendelse.
Hvad skal man mene om en budgetprocedure, som fastlægger et udgiftsmål, ikke et udgiftsloft? En procedure, ifølge hvilken der med lys og lygte søges projekter, som kan modtage de afsatte midler, mens man med fordel i stedet kunne afsætte midler til eksisterende projekter? Anvendelsen af midlerne bliver et mål i sig selv og et kriterium for succes.
Tager man sig tid til at analysere Europa-Kommissionens statistikker, vil man imidlertid kunne konstatere, at Kommissionens regionalpolitik har sine begrænsninger:
For det første har de rigeste regioner i Den Europæiske Union oplevet fremgang i perioden 1986-1996, hvilket vidner om, at velstand og (erhvervs)aktivitet tydeligt koncentreres i bestemte områder: Hamburg, Bruxelles, Antwerpen, Luxembourg, Ile-de-France-regionen, Darmstadt, Nordbayern, Bremen, Wien ... og mindre udtalt i Karlsruhe og Emilia-Romagna-regionen.
Den Økonomiske og Monetære Union har vist sig at forværre affolkningen af de fjernest beliggende regioner, af landbrugsdominerede områder og tyndt befolkede områder til fordel for områder nær Unionens centrale akse (Benelux, Nordvesttyskland, Norditalien, Ile-de-France-regionen ...).
For det andet reducerer de fattigste regioner lidt efter lidt deres efterslæb i udviklingsmæssig henseende. De 10 fattigste regioners BNI lå i 1986 i gennemsnit på 41 % af EU-landenes samlede BNI. I 1996 var denne procentdel steget til 50. Særlig tydelig er fremgangen for Portugals og Irlands vedkommende.
For det tredje bliver de rige således stadig rigere, og de meget fattige bliver mindre fattige. Til gengæld oplever regioner, der befinder sig i mellemkategorien (regioner hjemmehørende under mål 2), en ikke ubetydelig tilbagegang i BNI og en forværring af beskæftigelsessituationen. Dette ses særlig tydeligt i Frankrig. Pays-de-Loire-regionen har oplevet en nedgang i BNI fra 95 % til 91 % af EU-gennemsnittet. Poitou-Charentes-regionen har oplevet et fald fra 91 % til 83 %, og den midtfranske region (Centre) har oplevet et fald fra 103 % til 92 %. Der er tale om en generel tendens, som også rammer Rhône-Alpes-regionen og Alsace. Den ses ligeledes i Sverige og Finland, hvor arbejdsløsheden i øvrigt er steget i foruroligende grad de seneste år. Også i flere regioner i Storbritannien slår tendensen igennem.
Det kan derfor forekomme paradoksalt, at mål 2-områder (industri- og landbrugsområder, der gennemgår økonomisk omstrukturering) nedprioriteres til fordel for mål 1 og mål 3-områder. De samlede bevillinger for perioden 1999-2006 er på EUR 22, 5 milliarder, hvilket stort set svarer til bevillingerne for perioden 1994-1999. Landbrugsområder, der er støtteberettigede i henhold til mål 5b, er blandt de områder, der er hårdest ramt. I Frankrig vil en tredjedel af de områder, der er støtteberettigede i henhold til dette mål, efter overgangsperiodens udløb ikke længere modtage strukturfondsmidler.
Ovennævnte er imidlertid ikke det eneste misforhold, når det gælder reformen af strukturfondene. Flere regioner opnår særbehandling i kraft af politiske studehandler, der sikrer, at de ikke underkastes de strenge fællesskabsbestemmelser. Kun tre lande er afskåret herfra, nemlig Luxembourg, Finland og ... Frankrig. Et eksempel er belgisk Hainaut. Denne provins modtager en samlet ekstrabevilling på EUR 15 millioner som kompensation for, at området ikke længere er støtteberettiget i henhold til mål 1, mens fransk Hainaut, der grænser op til belgisk Hainaut, intet modtager. Denne forskelsbehandling lader sig ikke begrunde med henvisning til forskelle i BNI eller arbejdsløshedsprocenter.
Eksemplet demonstrerer særdeles tydeligt Frankrigs forhandlingsposition. Frankrigs position er svækket på grund af Tysklands position i landbrugsspørgsmål. Frankrig har således på det regionalpolitiske område fået en hård medfart uden at kunne bevare sin stilling i forbindelse med den fælles landbrugspolitik.
På dette område, som også på flere andre områder, må Berlin-topmødet betegnes som en fiasko. En fiasko for Frankrig, og en fiasko for EU.
Betænkning af Happart (A4-0168/99)

Raschhofer
Fru formand, jeg tager ordet om Happart-betænkningen. Vi stemmer for prisforslagene i betænkningen, fordi de af juridiske grunde er bydende nødvendige til sikring af landbrugernes indkomst. Men jeg gør opmærksom på, at den pakke, der skal sikre landmændenes levdygtighed, er utilstrækkelig. Landbrugspriserne bliver nemlig ved med at være de samme, mens det generelle prisniveau stadig stiger på grund af inflationen. Dermed daler indkomsterne i landbruget, i Østrig var det -1, 7 % i 1997, mens de steg i f.eks. industrien.

Konrad
Fru formand, mine damer og herrer, jeg stemte imod betænkningen, fordi jeg er af den opfattelse, at vi i Europa-Parlamentet principielt skal drøfte landbrugspolitikken endnu en gang. Jeg vil gerne have mere marked.
Når vi tænker på, at i henhold til oplysninger fra OECD stammer en tredjedel af alle landbrugets indkomster i industrilandene ikke fra markedet, men er et resultat af statsstøtte til landbruget, og at endog 40 % af landbrugets indkomster i Den Europæiske Union stammer fra skatteborgernes penge i form af statsstøtte, bliver vi efter min mening nødt til så hurtigt som muligt at tage dette område op til overvejelse. Det angår også området prisstøtte og subvention som f.eks. i forbindelse med sukker, hvor vi betaler det dobbelte eller tredobbelte af prisen på verdensmarkedet og derefter regulerer endnu en gang med kvoter til de enkelte bedrifter.
Jeg mener, vi har brug for mere marked i landbruget. Jeg ville ønske, det kommer til udtryk her.

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
. Vi forudsætter, at Kommissionen nu følger op på de beslutninger, der blev truffet af Det Europæiske Råd i Berlin, og som gælder den fælles landbrugspolitik. Vi mener derfor, at det ikke er nødvendigt for Parlamentet yderligere at komplicere situationen med flere forslag til fælles forpligtelser. Som sagerne står, har vi valgt at følge forslagene fra vores gruppe, selvom vi fastholder vores tidligere kritik af den fælles landbrugspolitik.

Blak, Iversen, Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt imod betænkningen af Happart, fordi den lægger op til en forhøjelse af priserne på landbrugsprodukter. Vi kan ikke gå ind for at sætte priserne op, når der netop er vedtaget en reformpakke, der sænker priserne. Det giver simpelthen ikke mening. Vi burde snarere sætte priserne ned, og især inden for sektoren for sukker og sukkerroer, hvor der ikke er en fælles markedsordning. De kunstigt høje priser på vores landbrugsvarer må gradvist nedsættes, så de kommer på niveau med verdensmarkedspriserne. Det er nødvendigt for udvidelsesprocessen.

Ephremidis
Den tekst, vi sidder med her, er den negative sum, det farlige resultat af alt, hvad der er bekendtgjort i Agenda 2000 og allerede trådt i kraft i produktforordningerne for de fleste landbrugsprodukter, som fastsætter klare priser og kvoter, der kun kan ændres, hvis selve forordningerne ændres. Alt det andet er et ydre billede af forhandlinger og drøftelser, mens det, vi i virkeligheden taler om, bare er historien om et dødsfald, der er fastsat for længe siden.
Kommissionens forslag bruger ordet »reduktion« i alle varianter for alle landbrugsprodukters vedkommende. Landbrugsudvalget har godkendt disse forslag, forkastet alle de ændringsforslag, som kræver forhøjede priser, og vi står nu med nogle farlige forslag, hvor der slet ikke er balance mellem den menneskelige faktor, produktionen og jorden, forslag, som fjerner sammenhængen mellem priser og produkter, og hvis formål er at reducere landbrugsbefolkningen yderligere og reducere priserne og produktionsomkostningerne af hensyn til konkurrencen. Der er tale om forslag, som ikke kun vil skabe yderligere ubalancer i produktionen, men også sætte produkternes kvalitet, balancen i miljøet, selve beskæftigelsen i landbruget og den sociale ligevægt og samhørighed på spil.
1992-reformen af den fælles landbrugspolitik betød, som ordføreren også påpeger, en forringelse af markederne og en indtægtsnedgang for landbrugerne, så vi oplevede en næsten total udslettelse af de små og mellemstore familiebrug, især i Fællesskabets sydlige Middelhavsområder, hvilket betød en drastisk nedgang i antallet af landbrugsbedrifter og antallet af beskæftigede, så arbejdsløshedskurven i landbrugsområderne gik til vejrs og øgede affolkningsprocenten i landdistrikterne i faretruende grad. Landbrugserhvervets gennemsnitsindtægt i hele EU faldt med 3, 9 % i forhold til 1997. Og Deres vision går ud på at reducere den yderligere, hvilket sker med de nye forslag til landbrugspriser, der nøje følger ånd og bogstav i Agenda 2000, og som ikke kun er en forlængelse af den gældende ordning med »tekniske justeringer« og teknokratisk behandling af problemet med landbrugernes indtægt, men skærer indkomsten yderligere ned, og hvis faste, endelige mål er en reduktion af selve landbrugskapaciteten og producenternes afgang fra landbrugserhvervet.
Når priser og tilskud fastfryses eller skæres drastisk ned for 11. år i træk, når interventionsregelen slækkes eller fjernes, og de små og mellemstore landmænd overlades til mellemmændenes og de multinationale selskabers forgodtbefindende, når tilskuddene afskaffes, så man kan betale de katastrofale medansvarsbøder, når den åbenlyst uretfærdige behandling af de små og mellemstore familiebrug fortsætter og udvides og ligeledes den provokerende præmiering af de store landbrugsprodukter, som får 80 % af landbrugsstøtten, og når de politikker, der udformes, arbejder til gavn for storkapitalens penge, er erklæringerne om interesse for beskyttelse og udvikling af landdistrikterne det rene falskhed og hykleri. Præcis som erklæringerne om humanitær hjælp og beskyttelse til kosovoalbanerne under den dræbende bomberegn.
Skridt for skridt forbereder man nye lens- og forpagtningssystemer, Varlikios-metoden genindføres (medansvarsbøder, »samfinansiering« m.m.). Overskriften på denne forhandling er helt forkert. Den handler ikke om »fastsættelse af priser«, men om at fastsætte, hvordan vi sætter endnu mindre pris på de små og mellemstore landbrugere, Sydeuropas producenter, forbrugerne, det sociale sikkerhedsnet og miljøbalancen.
I siger, at I bomber i Jugoslavien af humanitære årsager. Er det af miljømæssige årsager, I fjerner landmændene? Tilsyneladende forurener deres slid og kamp for livet det sunde miljø, globaliseringen og konkurrencen, og så vil I have dem igennem den nye verdensordens skærsild.
Imidlertid har landmændene med deres kampe, med deres demonstrationer i alle 15 lande, med den store europæiske demonstration i Bruxelles for nylig og med demonstrationer i ansøgerlandene - se bare på Polen - vist, at de ikke agter at acceptere og langt mindre følge disse planer. I har pustet til flammen, og nu er I nødt til at stå til regnskab over for befolkningerne i en ny Nürnberg-proces for jeres landbrugsfjendtlige, fredsødelæggende politik.

Souchet
Den foreliggende betænkning af Happart er den sidste vedrørende landbrugspriser inden for rammerne af den nuværende fælles landbrugspolitik. Endnu en gang har Europa-Parlamentet forkastet ændringsforslag, som kræver, at der tages højde for inflationen i forbindelse med fastsættelsen af priser og kompensationsbeløb. Denne udhuling går ud over landmændenes indtjening. Hvilken anden samfundsgruppe ville acceptere en stagnerede indtjening og dermed en reel indtægtsnedgang målt i faste priser?
Indførelsen af euroen fra 1. januar 1999 har også påvirket landmændenes indtjening i negativ retning, idet den grønne ecu med et slag er afskaffet. Inflationen og afskaffelsen af den grønne ecu forventes tilsammen at indebære et fald i de centralt fastsatte priser og kompensationsbeløb på ca. 4 % i næste driftsperiode.
Når det gælder landbrugspolitikken, hører vi generelt mange formanende røster, som taler om udviklingen af landbrugsområder, om sporing af produkter, om sikre fødevarer, om miljøhensyn, om dyrevelfærd mv. Når vi træffer afgørelser, som er bestemmende for landmændenes indtjening, er det imidlertid nedskæringspolitikken, der er fremherskende. Når støttebeløb og priser falder, har landbruget kun én mulighed, nemlig intensivering af driften, enten i form af stadig større bedrifter eller i form af omlægninger til jordløs drift. Der er således et klart misforhold mellem de høje krav til miljøhensyn, sundhedshensyn og dyrevelfærd og de gentagne anslag mod princippet om fællesskabspræference. Europæiske produktionsomkostninger og europæiske produktionskrav må gå hånd i hånd med europæiske priser. Det burde være ledetråden for erhvervets repræsentanter og for politikerne i bestræbelserne for at sikre fremtiden for europæisk landbrug.

Konrad
Fru formand, jeg har stemt nej til alle tre landbrugsbetænkninger og går ud fra, at denne tilkendegivelse omfatter dem alle.

Schierhuber
Fru formand, jeg bifalder den planlagte indførelse af oplysningskampagner og salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter i tredjelande, da jeg anser disse midler for absolut nødvendige, hvis vi fortsat skal kunne klare os i den internationale konkurrence. Det er nødvendigt, at EU fører en aktiv eksportpolitik, som går videre end anvendelse af eksportrestitutioner og oven i de allerede eksisterende eksportrestitutioner kan få en positiv virkning på salget af landbrugsprodukter. På baggrund af denne forordnings betydning vil jeg gerne gøre opmærksom på, at de her anslåede midler og bestemmelserne om finansieringen skal være tilstrækkelige. Der burde stå et selvstændigt budget til rådighed, så dette eksportpolitiske instrument virkelig kan gøre sig gældende. Da jeg anser det for vigtigt, at foranstaltningerne kan gennemføres i praksis, er jeg kompromisløst gået imod, at der indføres en ny forvaltningskomité.
Betænkning af Fantuzzi (A4-0173/99)

Souchet
Det er beklageligt, at Kommissionen har været mere end to år om at forberede det foreliggende forslag til forordning om oplysningskampagner og salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter i tredjelande. Allerede i begyndelsen af 1997 rejste EU's landbrugsministre spørgsmålet over for Kommissionen og bad denne undersøge, hvorvidt det ville være hensigtsmæssigt at etablere en horisontal ramme for støtte til eksportfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter.
Lad mig understrege, at Kommissionens forslag til bevillinger til dette formål er yderst beskedent, nemlig EUR 15 millioner årligt. Sammenligner vi med den indgåede frihandelsaftale med Sydafrika, konstaterer vi, at Kommissionen i forbindelse med forhandlingerne med de sydafrikanske myndigheder har accepteret, som kompensation for, at der ikke anvendes betegnelser med angivelse af europæisk oprindelseslokalitet (portvin, sherry ...), at der afsættes EUR 15 millioner til finansieringen af initiativer, som sikrer sydafrikanske vinprodukter adgang til det europæiske marked.
Hvad angår listen over aktiviteter, som dækkes af salgsfremmefonden, støtter vi afgjort det fremsatte ændringsforslag, ifølge hvilket »udsendelse af højtstående repræsentanter for Det Europæiske Fællesskab« slettes af listen. Hvorfor skulle vi anvende fondsmidler til at dække kommissærers og generaldirektørers udgifter til rejser i tredjelande? Personligt finder jeg det ikke rimeligt at sidestille kommissærers rolle med den rolle, der varetages af handelsagenter.
Endelig har vi i vores gruppe stemt imod ændringsforslag 23, som imidlertid blev vedtaget af et flertal af Europa-Parlamentets medlemmer. I henhold til dette ændringsforslag bør Kommissionen undersøge mulighederne for at nedtrappe eksportrestitutionerne og stille en del af de derved fremkomne midler til rådighed for salgsfremmende foranstaltninger. Endnu en gang ser vi, hvorledes tilhængere af globalisering og internationalisering af landbrugsmarkederne udnytter en tekst, som kunne være positiv for europæisk landbrug, til at krænke princippet om fællesskabspræference.
Betænkning af Viceconte (A4-0166/99)

Caudron
Det glæder mig, at Europa-Parlamentets vedholdende indsats omsider har båret frugt. Debatten om Kommissionens forslag til handlingsprogram om sjældne sygdomme startede for næsten et år siden, og Europa-Parlamentet har hele tiden stået fast på sin holdning. Som følge heraf blev der nedsat et forligsudvalg, og det lykkedes omsider i dette forum at opnå støtte til de væsentligste af Europa-Parlamentets ændringsforslag. Jeg er således meget tilfreds med det opnåede resultat.
Sjældne sygdomme har længe været overset af lægerne, af forskerne og af samfundet som helhed. De er imidlertid på det seneste blevet genstand for øget opmærksomhed og anses omsider for et anliggende af interesse for folkesundheden. Sjældne sygdomme bør indtage en væsentlig plads i EU's politik på folkesundhedsområdet.
Det er da også målet med det handlingsprogram, Kommissionen foreslår. Kommissionen konstaterer, at et fremstød på europæisk plan er en forudsætning for at fremme udviklingen på dette felt. Eftersom der er tale om sjældne sygdomme, repræsenterer omkostningerne i forbindelse med udvikling og markedsføring af lægemidler til brug for forebyggelse og behandling af disse sygdomme en investering, som ikke lader sig forrente ved salg af de nævnte lægemidler. Man kan i denne forbindelse tale om »vajsenhus«lægemidler. Der er i øvrigt fremsat forslag til en forordning vedrørende disse lægemidler, og jeg håber, denne forordning bliver vedtaget snarest muligt.
Ud fra et princip om lige behandling af alle syge bør vi således træffe alle fornødne foranstaltninger for at lette og fremme forskernes arbejde og markedsføringen af relevante lægemidler. En effektiv indsats sikres i denne sammenhæng bedst på fællesskabsniveau. Der kræves et tværnationalt samarbejde, hvis vi skal sikre, at initiativer og viden koordineres, og midlerne anvendes på effektiv vis. Europa-Parlamentet har på denne baggrund stillet krav om - og også fået gennemført - foranstaltninger, som sikrer, at der etableres et europæisk informationsnet, at der etableres et samarbejde mellem frivillige organisationer i de forskellige medlemsstater, at der sker den fornødne uddannelse af de berørte faggrupper, og at der søges etableret et kontaktnet omfattende eksperter inden for de omhandlede fagområder.
Det har imidlertid ikke været muligt at ændre Rådets holdning med hensyn til den samlede budgetramme, hvor Europa-Parlamentet havde foreslået det dobbelte beløb.
Budgetrammen er således skuffende. Imidlertid hedder det i en fælles erklæring om Kommissionens forslag til nyt handlingsprogram som led i indsatsen på folkesundhedsområdet, at der må tages »behørigt hensyn til de budgetmæssige konsekvenser«. Der er tale om et kompromis. Europa-Parlamentet vil sikre, at det bliver overholdt.
Betænkning af Ghilardotti (A4-0186/99)

Andersson, Hulthén, Lööw, Palm, Sandberg-Fries, Theorin og Wibe
Betænkningen om forslag til Rådets direktiv om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab er en god betænkning. Med direktivet styrkes en af de vigtigste rettigheder for arbejdstagerne. Det er vigtigt, ikke bare for at forstærke den sociale dialog, men også for at øge den gensidige tillid i virksomhederne.
Grænsen for direktivets anvendelsesområde, det vil sige virksomheder, der beskæftiger mindst 50 arbejdstagere, havde vi gerne set anderledes. Vi mener ikke, at der bør være nogen grænse, men hævder i stedet, at alle arbejdstagere har ret til information og høring. Den foreslåede grænse er imidlertid acceptabel, fordi der er tale om et minimumsdirektiv, hvilket giver medlemsstaterne mulighed for at anvende regler, der passer dem bedre.

Blak, Iversen, Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater har undladt at stemme for direktivforslaget om information og høring. Vi kan ikke stemme for forslaget, fordi der er fare for, at forslaget i sin nuværende udformning vil gribe ind i den specielle danske forhandlingsmodel, hvor information og høring reguleres i aftaler om samarbejdsudvalg mellem arbejdsmarkedets parter.
Vi har dog ikke stemt imod, fordi information og høring af arbejdstagerne er en del af EU's sociale dimension, som ikke må modarbejdes af hensyn til solidaritet med de arbejdstagere i EU og de nye medlemsstater, der endnu ikke har velfungerende ordninger for information og høring af arbejdstagerne. Vi håber derfor, at Rådet vil finde en løsning, der både tilgodeser arbejdstagernes behov for information og høring på et højt niveau overalt i EU samt behovet for, at medlemsstater kan beholde allerede velfungerende ordninger.

Cars
Ved den endelige afstemning stemte jeg imod betænkningen, da jeg mener, at de pågældende spørgsmål hører hjemme i medlemsstaterne, det vil sige falder ind under subsidiaritetsprincippet.

Caudron
Jeg vil gerne udtrykke min tilfredshed med Rådets direktivforslag og den foreliggende betænkning af Ghilardotti.
Kernen i det foreliggende forslag er arbejdstagernes legitime ret til information og ikke mindst høring, når det gælder ledelses- og organisationsrelaterede spørgsmål vedrørende den virksomhed, arbejdstageren er ansat i. Der er langt fra rettighed til virkelighed på dette felt, og arbejdstagerne bliver ofte behandlet som brikker, man kan flytte rundt på i takt med konjunkturudviklingen.
Ikke desto mindre nærer europæiske arbejdstagere et reelt ønske om at give deres mening til kende og deltage aktivt i virksomhedernes drift. Det er et træk, som kendetegner den sociale model i Europa, og et træk, vi for enhver pris må bevare. Lovgivningen bør være i overensstemmelse med arbejdstagernes krav på dette felt. Kommissionens forslag skal ses i dette perspektiv. Direktivet har til formål at sikre minimumsstandarder for høring og information af arbejdstagerne. Selvom forslaget kan betegnes som et fagforeningsretligt mindstekrav, er det værd at understrege, at direktivet er første skridt i en langsigtet strategi, som tager sigte på at styrke arbejdstagernes rolle.
Konkurrenceevne og social dialog er ikke modsætninger. Tværtimod. Jeg deler fuldt ud den opfattelse, at det er nemmere at opnå accept af de nødvendige omstruktureringer, også selvom disse måtte indebære afskedigelser og omplaceringer, hvis ledelsen har forklaret og begrundet initiativerne over for medarbejderne og lyttet til disses kommentarer hertil. Direktivets bestemmelser bør finde anvendelse på så mange virksomheder som muligt. Grænsen er sat ved 50 arbejdstagere, hvilket er tilfredsstillende. Også mindre virksomheder bør imidlertid lytte til medarbejdernes synspunkter. Vi bør derfor iværksætte initiativer, som fremmer denne dialog.
Det er klart, at vi som fortalere for en udvidelse af de foreslåede bestemmelsers anvendelsesområde ikke kan acceptere de dispensationsbestemmelser, Kommissionen foreslår til fordel for selskaber, hvis formål er af politisk, ideologisk eller religiøs art. Bestemmelserne må i øvrigt følges op af passende sanktioner, som sikrer, at reglerne anvendes som tilsigtet.
I denne sammenhæng vil jeg også gerne tilslutte mig fru Ghilardottis bemærkninger om, at vi ikke længere bør acceptere, at fagforeningsrepræsentanter straffes på grund af deres hverv.
Vil vi sikre os, at det sociale Europa ikke forbliver en ubestemmelig størrelse i arbejdstagernes øjne, må vi etablere de fornødne værktøjer, som kan sikre arbejdstagernes grundlæggende rettigheder.

Haarder, Kjer Hansen og Riis-Jørgensen
Vi stemmer imod betænkningen om information og høring af arbejdstagerne i nationale virksomheder. Forslaget er et eklatant eksempel på manglende respekt for nærhedsprincippet. For det første er der intet grænseoverskridende aspekt i forslaget, og for det andet er spørgsmålet allerede reguleret i de fleste medlemslande, herunder i Danmark, via »Samarbejdsaftalen«. Spørgsmålet skal reguleres nationalt og mellem parterne på arbejdsmarkedet. Dette ville tilgodese nærhedsprincippet, de nationale forskelle og traditioner i EU.

Lindqvist (ELDR), Gahrton, Holm, Lindholm og Schörling (V)
Antallet af virksomhedslukninger og virksomhedsflytninger er steget. I Sverige er virksomhedslukningerne sket, fordi EU-støtten udformes mere gunstigt i andre lande. Det er ikke hensigten med EU-støtten. Lukninger og flytninger påvirker virksomhedens ansatte. Det er vigtigt, at der tidligt gives informationer til de personer, der er berørt af sådanne beslutninger.
Det reguleres gennem aftaler og lovgivning i de enkelte medlemslande, i Sverige gennem medbestemmelsesloven, MBL.
Det foreslåede direktiv skal give øget information om store virksomhedsændringer gennem regler om høring mellem arbejdstagere og virksomheder. Det er rimeligt at spørge, hvorvidt det skal reguleres på EU-niveau. Direktivet er imidlertid udformet som et minimumsdirektiv, hvor det står medlemslandene eller arbejdsmarkedets parter frit at bevare eller indføre regler med en mere vidtrækkende informationspligt.

Rübig
Har stemt nej til betænkningen, da retsgrundlaget taler imod.
Den samlede betænkning: et nej.

Theonas
Vi er enige i ethvert forslag og enhver foranstaltning, der medfører bedre information af arbejdstageren og styrker arbejdstagerens kontrol og rolle i virksomheden, uden hermed at sige, at vi nærer nogen illusioner med hensyn til betingelserne for denne form for lovgivningsmæssige interventioner i den dagligdag, som er skabt af det system, vi lever i.
Ud fra denne betragtning er vi enige i, at det er nødvendigt at få et obligatorisk og effektivt lovgivningsredskab, som indfører en så rettidig og bred information og høring som muligt i spørgsmål, der vedrører virksomhedens udvikling og fremtid, beskæftigelsen, ansættelsesforhold og i det hele taget alle spørgsmål og forslag til beslutninger med direkte indvirkning på arbejdstagernes interesser og hermed også deres liv og velfærd.
Vi er derimod absolut modstandere af den retning, Kommissionen angiver i denne proces, hvor den opfatter information og høring som et middel til »styrkelse af arbejdstagernes tilpasningsmuligheder«, eller, som det står i begrundelsen til direktivforslaget, som »forudsætning for et heldigt resultat af virksomhedernes omstrukturering og tilpasning til de nye betingelser, der følger af økonomiens globalisering, især via udvikling af nye måder at organisere arbejdet på«.
For os er alle former for informations-, hørings- og medbestemmelsesprocedurer et redskab, som arbejdstagerne bør have til rådighed for at styrke deres rolle og deres indflydelse med henblik på en effektiv synliggørelse og styrkelse af deres interesser og naturligvis ikke for at gøre dem til medansvarlige for beslutninger, der træffes hen over hovedet på dem. På hvilken måde disse mekanismer udnyttes, afhænger naturligvis af arbejdstagerne selv, men i høj grad også af arbejdstagerrepræsentanternes arbejde og kvalitet. Et bevis på, at disse mekanismer, hvis de fungerer godt nok, kan bidrage til effektivt at forsvare arbejdstagernes interesser, er arbejdsgiversidens meget klare reaktion på Kommissionens forslag - som ellers er forsigtigt og begrænset - og mængden af ændringsforslag stillet i Socialudvalget og her i Parlamentet, og som tager sigte på at fjerne ethvert indhold fra forslaget.
Vi kan ikke tro, at direktivet kan have nogen virkning, hvis det kun kommer til at vedrøre 3 % af virksomhederne, som Kommissionen selv indrømmer. Vi mener, at grænsen for direktivets anvendelse skal være under fem ansatte, så det også dækker de små SMV, som udgør et overvældende flertal af virksomhederne. Denne regel er allerede indført i nogle landes lovgivning efter pres fra arbejderbevægelsen.
Vi kan ikke acceptere de begrænsninger, der foreslås indført af hensyn til oplysningernes fortrolighed og tavshedspligt. Hvis de træder i kraft, vil de stort set fjerne arbejdstagernes ret til information og høring. Der bør være særligt strenge regler om tidspunktet for og omfanget af informationen/høringen, som bør finde sted i godt tid, inden en afgørelse bliver truffet, så arbejdstagerne har mulighed for at gribe ind og tage stilling til alle ændringer, der vil kunne påvirke deres ansættelsesmæssige og forsikringsmæssige rettigheder. Vi kan f.eks. nævne planer, der vedrører omstruktureringer, sammenslutninger og samarbejdsaftaler, investeringer, virksomhedsflytninger, lukning af hele virksomheden eller dele af virksomheden/afdelingen, ændrede ansættelsesforhold og i det hele taget planer, der vedrører virksomhedens strategi, status og udvikling.
Det er positivt, at betænkningen fra Socialudvalget forsøger at tilføre Kommissionens forslag væsentlige forbedringer. Disse forbedringer vedrører en udvidelse af direktivets anvendelsesområde, informationens og høringens indhold og omfang, afskaffelse af medlemsstaternes mulighed for at begrænse direktivets anvendelsesområde til store virksomheder (virksomheder med 100 ansatte eller derover) og bedre beskyttelse af arbejdstagerrepræsentanterne. Desuden vil vi dog gerne understrege, at vi finder det kolossalt vigtigt, at man bevarer den bestemmelse, der findes i Kommissionens forslag, om, at der ikke skal være nogen juridiske konsekvenser af beslutninger, der træffes under tilsidesættelse af informations- og høringspligten fra arbejdsgiverens side, og at man ikke vedtager de ændringsforslag, der kræver fjernelse af denne bestemmelse, for så ville direktivet virkelig kun være tomme ord. Bestemmelsen om, at der ikke skal være juridiske konsekvenser, bør imidlertid vedrøre hele den beslutning, der er truffet under tilsidesættelse af informations- og høringspligten, og ikke kun den del, som vedrører ansættelses- og kontraktforhold. Herved får man større mulighed for at forebygge omgåelser af direktivet under anvendelsen.

Thors
Jeg har ikke kunnet støtte betænkningen ved den endelige afstemning, da direktivet på radikal vis griber ind i de nationale systemer for information af arbejdstagere, uden at der findes tilstrækkelige grunde til overstatslige regler. Da vi ikke har kunnet føre en diskussion om konsekvenserne, vil direktivet have store konsekvenser for arbejdsforholdene. Det er grundene til, at jeg ikke har kunnet støtte forslaget, selvom det indeholder mange gode ting. Det vil bl.a. betyde øget information af arbejdstagerne i den offentlige sektor.
Betænkninger af Ghilardotti (A4-0186/99) og Chanterie (A4-0184/99)

Konrad
Fru formand, jeg vil gerne afgive en stemmeforklaring til betænkningerne af Ghilardotti og Chanterie, som behandler emner inden for socialpolitikken. Jeg mener, vi har god grund til at tage op til principiel overvejelse, om vi vil behandle bestemte områder inden for politik på europæisk plan.
Jeg har stemt nej til begge betænkninger, fordi jeg er af den opfattelse, at vi f.eks. ikke skal oprette en socialunion i Den Europæiske Union. Vi skal ikke stræbe efter en skatte- og afgiftsunion. Vi har brug for statens indflydelse på den enkelte stats område, men vi har ikke samtidig brug for den på europæisk plan. Arbejdsmarkedspolitik skal tilrettelægges nationalt. I henhold til begge betænkninger skal der fastsættes bestemmelser for arbejdsmarkedet i hele Europa, idet f.eks. arbejdstagernes ret til høring skal gælde hele Europa, eller at der skal gælde bestemmelser om arbejdstiden, således som det foreslås i Chanterie-betænkningen.
Jeg mener, vi har god grund til at holde fast ved nationale bestemmelser på dette område. Det er ikke alt, der skal behandles på europæisk plan. Vi har ikke brug for en kopi af nationalstaten på europæisk plan. Derfor er jeg imod disse betænkninger om emnet socialpolitik.
Betænkning af Chanterie (A4-0184/99)

Caudron
De foreliggende betænkninger af henholdsvis Chanterie og McMahon udmærker sig først og fremmest ved på ny at rejse spørgsmålet om nedsættelse af arbejdstiden, selvom vi denne gang ikke skal diskutere betydningen af en eventuel arbejdstidsnedsættelse som led i beskæftigelsesfremmende foranstaltninger.
De fremsatte forslag betegner således en klar forbedring for erhverv, som hidtil ikke har været omfattet af eksisterende bestemmelser. Jeg støtter derfor vores kollega Chanteries forslag om at fastsætte en frist på fire år, inden for hvilken medlemsstaterne skal bringe deres lovgivning i overensstemmelse med direktivets bestemmelser.
Ligeledes tilslutter jeg mig vores kollega McMahons forslag om at lade selvstændige chauffører være omfattet af direktivet om tilrettelæggelse af arbejdstiden inden for vejtransport. Der er mange eksempler på, at for mange timer bag rattet markant øger risikoen for ulykker i trafikken.
Jeg konstaterer i øvrigt med tilfredshed, at betænkningen også tager højde for den hastige vækst i antallet af underleverandører, som alt for ofte tager for lempeligt på gældende bestemmelser.
Endelig håber jeg, de anførte krav til kontrol med arbejds- og køretid også rent faktisk bliver håndhævet i medlemsstaterne. Jeg nærer dog en vis skepsis på dette punkt.
Jeg har gentagne gange rettet forespørgsler til kommissærerne om arbejdstiden i vejtransporterhvervet og om ansættelsesvilkår i visse rederier. Jeg vil derfor nøje overvåge, at de nye direktiver rent faktisk gennemføres.
Vi er i fuld gang med at gennemføre Den Økonomiske Union. Skal vores medborgere fortsat have forståelse for de byrder, de pålægges i denne forbindelse, er det på tide, vi skaber Borgernes Union, hvor den sociale dimension må indtage en fremtrædende plads. I modsat fald sætter vi spørgsmålstegn ved hele idéen om Den Europæiske Union!

Theonas
Som udtryk for en styrkelse af den sociale beskyttelse i EU præsenterer Kommissionen sit forslag om en udvidelse af direktivet om arbejdstiden til de områder, der har været udelukket, og som vedrører ca. seks millioner arbejdstager, hovedsagelig inden for transportsektoren. Desværre kan vi ikke tilslutte os forslaget, dels fordi selve direktivet fra 1993 ikke er godt nok og halter langt bagefter i forhold til de fleste landes lovgivning, dels fordi forslaget indgår i en større pakke, der kendetegnes af en opdeling af arbejdstagerne og af unødvendige afvigelser og undtagelser.
Vi er principielt modstandere af enhver opdeling af arbejdstagerne i mobile arbejdstagere og ikkemobile arbejdstagere. Det er rigtigt, at mobile arbejdstagere er specielle alt efter, hvilken branche de arbejder i, men dette kan løses med nogle særbestemmelser, som under ingen omstændigheder må betyde en begrænsning af den beskyttelse, der gives arbejdstagerne. Et bevis på bestemmelsernes autoritære karakter er, at Kommissionen selv foreslår, at direktivet dækker alle ikkemobile arbejdstagere inden for de sektorer, der i dag er udelukket, samt mobile arbejdstagere i jernbanesektoren. Tilsyneladende skal mobile arbejdstagere, som ikke er underlagt det generelle arbejdstidsdirektivs anvendelsesområde, underlægges andre særbestemmelser, som indeholder mere besværlige betingelser. Et typisk eksempel er forslaget til et arbejdstidsdirektiv gældende for mobile arbejdstagere inden for landevejstransport, hvor der tillades en arbejdstid på op til 60 timer om ugen.
Det er klart, at den indfaldsvinkel, der danner udgangspunkt for de gældende bestemmelser i det almene direktiv om arbejdstid, og som har en indbygget fleksibilitet med hensyn til den ugentlige arbejdstid - hvilket gjorde det muligt for den græske regering at vedtage det lovforslag om tilrettelæggelse af arbejdstiden, der tillader en ugentlig arbejdstid på helt op til 48 timer - også tegner Kommissionens nuværende holdning, idet den både i sidste års hvidbog om dette emne og i det aktuelle forslag fremhæver nødvendigheden af, at aktionen »muliggør tilstrækkelig fleksibilitet for virksomhederne« og ikke pålægger virksomhederne »unødige byrder«, sådan som arbejdslovgivningens beskyttelsesregler så »elegant« beskrives.
Vi er bange for, at udvidelsen af direktivets anvendelsesområde bruges som anledning til at forberede en ændring, til det værre, af direktivet, så der bliver endnu flere muligheder for at tilrettelægge arbejdstiden. Typisk er bestemmelsen om udvidelse af referenceperioden for beregning af den gennemsnitlige ugentlige arbejdstid fra de alment gældende fire måneder til tolv måneder for mobile arbejdstagere og arbejdstagere, der hovedsagelig udfører arbejde til søs. Endvidere er der klare bestemmelser om, at mobile arbejdstagere er undtaget fra bestemmelserne i de artikler, der vedrører den daglige hviletid (det vil sige arbejdstiden), selvom direktivet tillader en daglig arbejdstid på 13 timer, og de artikler, der vedrører pauser og ugentlig hviletid, hvilket betyder, at man tillader en syv dages arbejdsuge, samt artiklen om natarbejde, som udtrykkeligt ikke må overskride otte timer. Samtidig er der ingen konkret bestemmelse, der sætter kvantitative grænser. Ved samme lejlighed, når sandheden skal frem, afskaffes også den bestemmelse, der gør søndagen til den bedst egnede dag til den ugentlige fridag. Det er vores opfattelse, at vi ikke alene kan tale om udvidet beskyttelse, men oven i købet har at gøre med en lovmæssig dækning af den destrukturering af arbejdsmæssige forhold og arbejdstid, som tydeligt kan iagttages inden for transportbranchen som et led i gennemførelsen af de procedurer, der liberaliserer markederne og intensiverer konkurrencen.
Betænkningen fra Socialudvalget kommer med nogle enkelte positive ændringer, som begrænser tilladelserne til undtagelse, men de bibeholder de grundlæggende undtagelser vedrørende mobile arbejdstagere. Samtidig accepterer man den holdning, at vi via kollektive overenskomster kan have afvigelser med hensyn til referenceperioden for den ugentlige arbejdstid, selvom anvendelsesområdet for den pågældende bestemmelse indskrænkes. De kollektive overenskomster - uanset hvilket plan de indgås på - kan dog under ingen omstændigheder føre til forringelser af arbejdstagernes position og overtræde grundlæggende bestemmelser i arbejdslovgivningen som f.eks. bestemmelserne om beregning af arbejdstiden, som der er tradition for er af obligatorisk karakter. Et af de fundamentale principper, der ligger til grund for loven om kollektive overenskomster, er, at disse kun kan harmoniseres med højeste lovgivningsmæssige fællesnævner eller have et indhold, der stiller arbejdstagerne mere gunstigt.
I denne sammenhæng står det klart, at dette lovindgreb ikke alene kan løse flertallet af de problemer, som det er meningen, det skal søge at løse. Det bruger også de særegenheder, der findes inden for de forskellige brancher, til officielt at kategorisere arbejdstagerne og gøder jorden for en mere generel ændring, til det værre, af direktivet om arbejdstid.
Vi har helt fra starten taget afstand fra 1993-direktivet og kræver det ændret, så det i højere grad fremmer en 35-timers arbejdsuge uden lønnedgang, så det sikrer en fem dages arbejdsuge og syv timers arbejdsdag, så det begrænser overtid, afskaffer overarbejde, sætter strenge begrænsninger på natarbejde, begrænser undtagelserne mindst muligt og underlagt strenge krav for at tage hensyn til de enkelte branchers særegenheder. Under alle omstændigheder kan det centrale mål for lovgivningen om arbejdstid kun være at beskytte arbejdstagernes og hele befolkningens sundhed og sikkerhed, reducere arbejdsløsheden, fremme målet om fuld beskæftigelse, udnytte de muligheder, som den moderne teknologi giver, til gavn for den menneskelige faktor, og undgå omgåelser, bl.a. via anvendelse af andre overenskomster end dem, der vedrører lønarbejde.
Betænkning af McMahon (A4-0187/99)

Fayot
Vi er alle bekendt med, at vejtransporten er et område, hvor det sociale Europa har trange kår. Da der ikke findes nogen aftale mellem arbejdsgivere og arbejdstagere på dette felt, er det glædeligt, at Kommissionen har vedkendt sig sit ansvar og fremsat det foreliggende direktivforslag.
Sammen med arbejdstagernes faglige sammenslutninger har ordføreren og Socialudvalget i store træk godkendt Kommissionens forslag. På enkelte punkter er forslaget forbedret og den sociale dimension styrket:
Alle chauffører i EU vil være omfattet af minimumsbestemmelser om en 48-timers arbejdsuge.-Arbejdstiden kan være på op til 60 timer om ugen, forudsat bestemmelserne om en gennemsnitlig ugentlig arbejdstid på 48 timer overholdes.-Direktivet vil også omfatte selvstændige chauffører, og arbejdstidsbestemmelserne vil være identiske for lønmodtagere og selvstændige.Der er andre bestemmelser, som regulerer arbejdstidens tilrettelæggelse inden for vejtransporterhvervet, eksempelvis særlige bestemmelser om natarbejde.
Overordnet håber vi, EU's transportministre når til enighed om en aftale, som øger sikkerheden på vejene, sikrer chaufførernes sociale velfærd og bringer den sociale dumping til ophør. Det sociale Europa har alt for længe ladet vente på sig, når det gælder vejtransporten.

Lis Jensen og Krarup
Dette forslag går ud på at udvide direktivet om arbejdstiden fra 1993 til at omfatte flere grupper af lønarbejdere. Principperne i 1993-direktivet og det foreliggende forslag er de samme. Direktivet fra 1993 har givet anledning til mange problemer for dansk fagbevægelse. For det første indeholder EU's direktiv i almindelighed ikke nogen forbedring af danske lønarbejderes retsstilling i forhold til de gældende overenskomster. Og dernæst har de danske myndigheder krævet, at direktivet gennemføres, ved at det skrives ind i overenskomsterne. Dette er efter vores mening absurd, og den slags bidrager - i sammenhæng med EU's andre (voksende) indgreb i danske overenskomster - til at undergrave de frie forhandlinger.
Vi er fuldt ud på det rene med, at forslaget på enkelte punkter kan betragtes som fremskridt i de EU-lande, der savner faglig styrke til at kræve forbedringer gennem overenskomster. Men på baggrund af de danske erfaringer - og fordi EU skal respektere de frie forhandlinger - kan vi ikke stemme for forslaget om denne udvidelse af EU's reguleringsmagt.

Ryynänen, Thors, Väyrynen og Virrankoski
Vi stemte imod betænkningen af Hugh McMahon om tilrettelæggelse af arbejdstid inden for vejtransportsektoren, fordi vi ikke kan acceptere, at private chauffører tages med i reguleringen af arbejdstider. For forholdene i Finland vil dette skabe yderst vanskelige ordninger og alvorligt vanskeliggøre funktionaliteten af hele det finske transportsystem, som bygger på småforetagender. Af samme grund kan vi ikke acceptere begrænsninger på natarbejde i betænkningen.

Schlechter
Det er aldrig for sent, for nu fik Europa-Parlamentet lejlighed til at drøfte et direktiv fra Rådet om lovbestemmelser om erhvervschaufførers køre- og arbejdstider og vedtage det med nogle forslag til forbedringer.
Dette direktiv, der burde have været vedtaget allerede i 1993, er således nu ude på sin forhåbentlig sidste vej, og der er kun tilbage at håbe, at det kommer uændret igennem de forestående drøftelser i Rådet. I 1993 blev samtlige transportsektorer holdt uden for direktiv 93/104, hvori de generelle bestemmelser om arbejdstiden blev fastsat. Med dette direktiv skal det, der blev forsømt dengang, indhentes.
Er der stadig nogen, der husker, med hvilken heftighed drøftelserne om direktiv 3280/85 blev ført, som ifølge fagforeningerne ikke gik tilstrækkelig vidt, men som set med arbejdsgivernes øjne gik alt for vidt på grund af for stor indblanding fra erhvervslivets side?
I dag kan man sige, at selvom direktiv 3820/85 ikke fastsatte alle bestemmelser således, som man kunne have forventet, var det godt, at det overhovedet eksisterede og prøvede på at bringe orden i et erhverv, som i sine arbejdsretlige vilkår var blevet stående på det stadium, der er beskrevet i Emile Zolas Germinal .
Ganske vist kan man i dag stille sig det spørgsmål, hvorledes det var muligt, at de mobile arbejdstagere, det vil sige alle, der er beskæftiget på transportområdet, blev holdt uden for de generelle sociale bestemmelser angående tilrettelæggelsen af arbejds-, hvile- og køretider.
Efter at forhandlingerne med arbejdsgiverne om en kollektiv overenskomst på ny var brudt sammen, så Kommissionen sig nødsaget til at tage initiativet til en lov.
Således fastsættes den ugentlige arbejdstid for alle erhvervschauffører til 48 timer om ugen. Den kan ganske vist udvides til 60 timer om ugen, hvis den gennemsnitlige arbejdstid på 48 timer om ugen opretholdes over en periode på fire måneder. Her forelå der ganske vist et ændringsforslag om at nedsætte fristen på fire måneder til én måned, som blev forkastet af et flertal, selvom det var ret sympatisk.
Det er endvidere en skam, at man ved fastsættelsen af natarbejde ikke benyttede den formel, der er gængs i alle andre faggrupper, nemlig fra kl. 22.00 til kl. 6.00. Man kan virkelig spørge sig selv, hvorfor natarbejde for transportarbejdere nu skal beregnes fra kl. 24.00 til kl. 5.00, selvom mange transportarbejdere arbejder hele natten igennem. Her snydes langturschauffører og taxachauffører, der er på arbejde om natten, for velfortjente tillæg.
Den største forbedring i det nye direktiv er køre- og arbejdstiderne. Her har Kommissionen omsider indset, at det at lade begrebet arbejdstid træde ind i stedet for begrebet køretid ville bidrage til en forøgelse af færdselssikkerheden, til en forbedring af chaufførernes arbejdsvilkår og til en harmonisering af konkurrencevilkårene for virksomhederne. Hvor tidligere kun den rene køretid gjaldt, gælder nu for erhvervschauffører tiden fra arbejdet begynder, til det er forbi, det vil sige alle aktiviteter som kørsel, på- og aflæsning, vedligeholdelse af køretøjets tekniske dele, tidsforbrug til samarbejde med toldmyndighederne osv.
Det skal dog påses, at de praktiske problemer i forbindelse med kontrol med overholdelsen af de sociale bestemmelser vedrørende vejtransport bliver løst.
Et godt udgangspunkt er den nye fartskriver, der kommer til at gælde fra 2000. Den muliggør ikke kun den spontane kontrol over fire måneder, men også med de arbejdstimer, der er præsteret i løbet af et helt år. Måske kan den endog bruges som middel til at bevise, at erhvervschauffører arbejder langt flere timer end folk beskæftiget i andre erhverv og dermed også har ret til som krævet af fagforeningerne at blive pensioneret som 55-årig.
Hvorledes det end forholder sig, vil det nye direktivs ikrafttrædelse bringe større forbedringer, hvis det overholdes, selvom der endnu er meget, der skal gøres.
Betænkning af Blokland (A4-0183/99)

Breyer
Fru formand, vi har stemt for betænkningen, for vi bifalder sammenlægningen af de to direktiver om forbrænding af farligt og ufarligt affald. Vi finder det ganske vist meget beklageligt, at Parlamentet ikke fulgte ændringsforslaget fra De Grønne om at tilstræbe en emissionsgrænseværdi på nul for dioxin i vand. Vi ved, at dioxin er det farligste kemikalium, som mennesker nogensinde har fremstillet. Også WHO har på grundlag af nye videnskabelige erkendelser gjort opmærksom på det problem, som den maksimale belastning af mennesket udgør, og sænket sine værdier.
Vi forstår derfor ikke, hvorfor Parlamentet ikke fulgte et gammelt forslag fra Kommissionen. Jeg anser ligefrem en så høj belastning af vand med dioxin for et sundhedsmæssigt Waterloo. Jeg finder det helt uansvarligt, hvis Parlamentet ikke følger disse forslag, for det betyder jo, at man har bøjet sig for presset fra industrien. Det har jeg vanskeligt ved at forstå i forbindelse med et så farligt stof som Seveso-giften dioxin.
Det ville have været vigtigt, at Parlamentet, som jo har stemt for en reduktion af emissionerne af dioxin i luften og for en sænkning af værdierne, også havde stemt for værdierne i vand. Det er komplet uforståeligt, at man tillader fem gange så høje værdier for dioxin i vand som i luften. Netop vand er jo levnedsmiddel nr. et, og det kan ikke udelukkes, at der siver vand ned i grundvandet eller at emissionerne i luften finder vej til vandet. Derfor synes vi, det er meget beklageligt, at man ikke stemte for denne halvering af emissionerne af farlige stoffer i vand lige ned til nul. Vi foreslog her et årstal ude i fremtiden, nemlig 2020. Det ville have kunnet gennemføres rent teknisk. Det lykkedes desværre ikke at få forbrugerbeskyttelsen prioriteret højst.

Grossetête
Jeg finder det overraskende, at hr. Blokland gør sig til talsmand for en strategi, som også forfægtes af Europa-Kommissionen, med det sigte at få vedtaget et samlet direktiv, som skal erstatte Kommissionens forslag til direktiv om forbrænding af ufarligt affald og direktiv 94/67 om forbrænding af farligt affald. Forslaget om et samlet direktiv på dette område vækker bekymring af flere årsager.
For det første er det værd at bemærke, at direktiv 94/67 i henhold til direktivets artikel 13 og artikel 18 finder anvendelse på eksisterende forbrændingsanlæg for farligt affald fra 1. juli 2000. Disse forbrændingsanlæg har med andre ord foretaget investeringer med henblik på at sikre, at anlæggene senest på den nævnte dato er i overensstemmelse med direktivets krav. Disse krav må i dag betegnes som forældede, her umiddelbart før deres ikrafttræden overalt i EU. Det er ikke en rimelig fremgangsmåde. Erhvervslivet kan gøre krav på et minimum af kontinuitet og juridisk sikkerhed.
For det andet anføres det, at et samlet direktiv skal ses som et led i bestræbelserne for at sikre en forenklet og lettere tilgængelig fællesskabslovgivning. I sig selv et prisværdigt mål, men vi må gøre opmærksom på, at et samlet direktiv i virkeligheden indebærer en forringet beskyttelse af miljøet, idet et forbrændingsanlæg skal kunne behandle såvel farligt som ufarligt affald. Forslaget vil givetvis sikre en bedre udnyttelse af forbrændingsanlæggene, som i flere medlemslande ikke udnyttes fuldt ud. Det er imidlertid ikke rimeligt at korrigere for fejlinvesteringer ved at reducere sikkerhedskravene, når det gælder farligt affald.
Det er afgørende, at der opretholdes en klar skelnen mellem de to typer affald, som er forskellige med hensyn til art og toksicitet, hvilket gør det rimeligt at arbejde med to sæt specifikationer. Denne skelnen bør opretholdes i alle faser af affaldshåndteringen: indsamling, modtagelse, håndtering i forbrændingsanlægget, behandling, bortskaffelse af forbrændingsaffald osv. Ønsker vi at efterleve princippet om differentieret behandling af affald, må målsætningen om forenkling af lovgivningen i denne sammenhæng komme i anden række.
Vi kan til gengæld fuldt ud tilslutte os ønsket om at udligne det nuværende økonomiske misforhold mellem normer for luftforurenende og vandforurenende udledninger. En udligning må imidlertid ikke ske på bekostning af de positive resultater, der er opnået takket være direktiv 94/67 om farligt affald.
Europa-Parlamentet har vedtaget forslaget om et samlet direktiv, og jeg har derfor stemt imod det således ændrede forslag.

des Places
Vi har stemt imod samtlige ændringsforslag, som tager sigte på at lade et samlet direktiv erstatte direktiv 94/67 om farligt affald og det forelagte forslag til direktiv om ufarligt affald. Miljøudvalgets forslag indebærer en række risici.
Hvad angår reglerne for forbrænding af farligt affald, risikerer vi, at reglerne lempes for indirekte at muliggøre forbrænding af denne type affald i forbrændingsanlæg for ufarligt affald.
Hvad angår gennemførelsen af direktivet om ufarligt affald, risikerer vi, at beslutningen om udarbejdelse af et samlet direktiv forsinker vedtagelsen af nye emissionsgrænseværdier, som defineret i direktiv 94/67.
Hvad angår kontrolforanstaltninger, frygter vi, at der sker en ophævelse af de særlige kontrolforanstaltninger vedrørende modtagelse af farligt affald eller blandet affald til forbrænding. Disse kontrolforanstaltninger kan ikke, såfremt de efterleves fuldt ud af affaldsleverandørerne, sidestilles med gældende kontrolforanstaltninger vedrørende modtagelse af ufarligt affald i forbrændingsanlæg for ufarligt affald.
Hvad angår balancen mellem de forskellige grene inden for denne branche, frygter vi, at et samlet direktiv meget vel kan vise sig at begunstige en eller flere grene på bekostning af andre, såfremt grænseværdierne ikke reguleres nøje. En sådan udvikling vil være uheldig, idet vi fortsat har behov for fire grene inden for affaldsforbrændingsområdet: Særskilt forbrænding af ufarligt affald, særskilt forbrænding af farligt affald, kombineret forbrænding (forbrænding i cementovne) og forbrænding i modificerede fyringsanlæg. Vi bør sikre, at vi ikke favoriserer en gren på bekostning af en anden, idet krav til såvel miljø- som energiregnskab er sagligt begrundede.
Sidst men ikke mindst risikerer vi, at forslaget medfører betydelige stigninger i forbrændingsomkostningerne, uden at der opnås nogen mærkbar miljømæssig forbedring. Der fastsættes grænseværdier for forurenende udledninger, som ikke er specifikke for affaldsforbrænding (eksempelvis for svovldioxid og kvælstofoxid), og disse må tilpasses de enkelte forbrændingsanlæg, både med hensyn til type og kapacitet.

Theonas
Med dette forslag gives et væsentligt supplement til det gældende direktiv 94/67/EF (erstatter artikel 8) på et afgørende punkt, der vedrører miljøet. Nemlig fastsættelsen af konkrete grænser for koncentration af forurenende stoffer i forarbejdet flydende affald, der stammer fra rensning af røggasser, samt indførelse af konkrete kontrol- og overvågningsprocedurer.
Det princip, der fastsættes, er fornuftigt. Det kan ikke tillades, at forureningen overføres fra et miljø (i dette tilfælde luften) til et andet (her vand og jord). Det bør således ikke være tilladt på den ene side at opstille strenge normer for koncentrationen af forurenende stoffer i emissionerne fra en forbrændingsanstalt (så der tilbageholdes store mængder forurening via rensning af røggasser), mens på den anden side en stor del af denne forurening (på grund af dårlig forarbejdning af restproduktet) bringes til modtagerne af de (ufuldstændigt) forarbejdede udledninger.
Hertil finder vi det værd at bemærke følgende:
1.Forslagets tankegang og indledende betragtninger peger ud fra en ny synsvinkel på den modsigelse, der ligger i at anvende forbrænding som metode til at forarbejde farligt (og andet) affald. Jo mere man forsøger at begrænse forureningen af atmosfæren (ved at tilbageholde store mængder giftige stoffer med rensning af røggasser), desto større problemer får man med hensyn til beskyttelsen af to andre miljøer (vand, luft) mod forurening, og desto flere økonomiske midler skal der jo bruges til dette formål.2.Den uvished, der stadig hersker med hensyn til, hvor farlig forureningen i forarbejdede røggasser fra forbrændingsanlæg er, gør efter min opfattelse denne forbrændingsmetode upålidelig og uegnet til beskyttelse af miljøet og den offentlige sundhed. Et eksempel på denne usikkerhed er de store afvigelser, der gøres opmærksom på i begrundelsen, med hensyn til de emissionsgrænseværdier, som de økonomisk udviklede lande har fastsat. Der er himmelvide forskelle på disse grænser fra land til land og fra anlæg til anlæg. De kan være op til 1000 gange højere det ene sted i forhold til det andet sted.3.Ovenstående danner grundlag for den holdning, som en stor del af videnskaben deler med samtlige ikkestatslige organisationer, nemlig at forbrænding af farligt affald bør begrænses eller ophøre. Dette støttes af forebyggelsesprincippet, det vil sige princippet om, at produktionen af farligt affald bør standses eller begrænses.4.Alt dette gælder også fuldt ud for forbrænding af ufarligt fast affald (og vi kræver tilsvarende bestemmelser herfor), som har mange alvorlige konsekvenser: a)Forbrændingsanlæggene har langt større kapacitet, hvorfor produktionen af røggasser er langt større.b)Vi har her at gøre med en produktion (på grund af forbrændingen) af giftige stoffer »ud af ingenting«, idet det ufarlige affald (som omfatter husholdningsaffald og lignende) indeholder ingen eller ubetydelige mængder giftige stoffer, som med forbrændingen imidlertid skaber alle de ovennævnte problemer (producerer dioxiner, furaner, tungmetaller, støv m.m.).Betænkning af Lienemann (A4-0180/99)

Souchet
En sammenhængende og effektiv strategi på miljøområdet forudsætter et lovgivningsmæssigt initiativ kombineret med økonomiske og skattemæssige instrumenter samt tilhørende finansielle instrumenter.
Life-programmet er det eneste finansielle instrument, som udelukkende støtter miljøpolitiske initiativer inden for Den Europæiske Union samt miljøsamarbejde med tredjelande. Det er således arten af støtteberettigede projekter, der adskiller Life-programmet fra andre instrumenter inden for forskning og udvikling eller støtte til strukturelle investeringer, hvori indgår miljøbeskyttende foranstaltninger.
Det foreliggende forslag til forordning udgør tredje fase af Life-programmet og omfatter tre emneområder:
Life-Natur tager sigte på samfinansiering af naturbevarende projekter, som kan bidrage til at bevare og genoprette arter og disses leve-/voksesteder (budgetpost B4-3200).
Life-Miljø tager sigte på samfinansiering af nye miljøinitiativer, demonstrations- og pilotprojekter, som har til formål at sikre, at miljøaspekter integreres i egnsudviklingsprojekter og i forbindelse med industriproduktionen, idet der sikres en bedre håndtering af affald og en begrænsning af produkters indvirkning på miljøet (budgetpost B4-3201).
Life-Tredjelande tager sigte på en samfinansiering af programmer vedrørende teknisk bistand. Der er især tale om programmer, som bidrager til at opbygge de fornødne administrative strukturer inden for miljøsektoren som en forudsætning for udvikling af landenes miljøpolitik. Endvidere tager Life-Tredjelande sigte på en samfinansiering af handlingsprogrammer i tredjelande ud over de nuværende kandidatlande (budgetpost B7-810).
I-EDN-gruppen har stemt for de ændringsforslag, der støtter Life-programmets iværksættelse og gennemførelse. Det skal imidlertid understreges, at initiativer, der opnår støtte i henhold til Life-programmet, skal være i overensstemmelse med EU's miljøpolitik. Vi har derfor stemt imod det ændringsforslag, der anfører, at den videre udvikling af Fællesskabets politik på miljøområdet skal tage højde for de resultater, der opnås med Life-programmet. Var det tilfældet, ville bevillingerne til Life-programmet være helt utilstrækkelige. Ikke mindst når vi tænker på den kommende udvidelse af EU med en række central-og østeuropæiske lande.
Mødet udsat kl. 13.50 og genoptaget kl. 15.00

Situationen i Kosovo
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om situationen i Kosovo.

van den Broek
Hr. formand, da Kosovo er i vores tanker dag og nat, har jeg ikke noget imod ganske uventet at skulle komme med nogle indledende bemærkninger, når man tænker på, at det tyske formandskab og formanden for Kommissionen også afsatte tid til dette meget vigtige emne. Jeg er sikker på, at både Rådet og Kommissionen giver mig ret i, at vi udmærket er klar over situationens alvor og over den menneskelige tragedie, der er under udvikling, samt i at intet må hindre os i at blive ved med at søge efter en politisk tilfredsstillende løsning på denne rystende situation.
Det er selvfølgelig ikke nogen let opgave. Vi skal glæde os over, at det er lykkedes den vestlige alliance, herunder Den Europæiske Union og i vid udstrækning også Rusland, at bevare en fælles holdning over for det barbari, der ikke længere hører hjemme på vores kontinent. Det er derfor af allerstørste vigtighed, at Unionen bevares. Kommissionen har støttet alle formandskabets indsatser og initiativer, og skønt vi ikke ønsker en militær løsning på tragedien, så forhindrer en militær indsats i det mindste præsident Milosevic i at gennemtvinge en militær løsning og udnytte sin militære magt over for albanerne i Kosovo. Det vil ikke blive accepteret.
I de seneste uger har det tyske formandskab sammen med de andre europæiske, amerikanske og russiske partnere gjort en stor indsats for at forsøge at kombinere den militære indsats med politiske initiativer. Parlamentet vil vide, at der i går var et vigtigt møde i Oslo, hvor USA's udenrigsminister Albright og den russiske udenrigsminister Ivanov forsøgte at nå frem til en aftale om en plan, som vores regeringschefer også i dag drøfter med FN's generalsekretær. Det tager et forsøg på at nå til enighed om en løsning i Sikkerhedsrådet, der vil gøre det klart over for hr. Milosevic, at vi først og fremmest forventer, at han træffer foranstaltninger, der gør det muligt for flygtninge - eller måske skulle vi sige deporterede - at vende sikkert tilbage til Kosovo, i betragtning. Det kunne gøres, ved at han trækker sine tropper og paramilitære enheder tilbage og stiller de nødvendige garantier for folkenes sikkerhed ved at acceptere tilstedeværelsen af internationale militære styrker i landet.
Fru Bonino og jeg har forsøgt at give vores aktive støtte til de lande, der grænser op til Kosovo, og som påvirkes mest af den massive strøm af hundredtusindvis af flygtninge. Derfor glædede vi os meget over den fælles støtte fra Rådet (udenrigsministre), der i mandags gav tilsagn om EUR 250 millioner til disse lande. EUR 150 millioner skulle komme fra ECHO, og de skulle primært bruges på sædvanlig vis gennem ikkestatslige organisationer, hvor UNHCR naturligvis spiller en vigtig rolle. De andre EUR 100 millioner skulle sætte de regeringer, der primært arbejder med flygtningeproblemet, i stand til at træffe visse foranstaltninger for at forhindre en destabilisering i deres lande som følge af denne uventede og massive flygtningestrøm. Vi tænker primært på Albanien, men også på den tidligere jugoslaviske republik Makedonien, og vi forsøger at få kontakt med de grupper i Montenegro, der arbejder med den massive strøm på titusindvis af fordrevne personer.
Jeg håber, at det snart vil lykkes os at fremsætte endelige forslag til Parlamentet. Jeg har allerede talt med formanden for Budgetudvalget for at forsøge at skaffe en bevilling på EUR 100 millioner, som skal findes i budgettet uden at skade andre igangværende programmer, der faktisk ofte er til gavn for de samme lande, som vi ønsker at hjælpe med de ekstra EUR 100 millioner.
Det vil ikke være sidste gang, vi drøfter dette spørgsmål: Det er en fortsat proces. Jeg kan kun afslutte mine indledende bemærkninger ved at sige, at vi alle har et stort ønske om, at Milosevic kommer til fornuft. Det er ikke den ydre verden, der påtvinger ham en militær løsning, det er den ydre verden, der på overbevisende vis protesterer imod de grusomheder, den etniske udrensning og de deportationer, der finder sted imod befolkningen i Kosovo. Vi vil gøre, hvad vi kan for at hjælpe dem. Da fru Bonino er til stede, går jeg ud fra, at hun vil kommentere den humanitære indsats yderligere. Dette var mine indledende bemærkninger.
Bifald

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil som et supplement til det, forbundskansler Schröder allerede har sagt i sin egenskab af formand for Det Europæiske Råd, fremhæve, at Den Europæiske Union i den nuværende alvorlige krise i og omkring Kosovo har vist stor enighed og handlekraft. Enighed om den politiske vurdering af det, der sker dér - og det har, som De alle ved, ikke altid været tilfældet - og handlekraft, hvad angår den bistand, der skal ydes til de mennesker, der er ramt af katastrofen, den stabilisering, der skal til i staterne i regionen, og fremme af det princip, at politik skal prioriteres højere end krig. Når våbnene taler, må vi jo ikke blot skyde politikken til side, politikken skal fortsætte. Det skal være en given sag, at politiske initiativer kan bidrage til at standse brugen af våben.
For præcis 14 dage siden var kommissær fru Bonino og jeg i Tirana og Skopje. Fru Bonino vil sikkert berette derom. Jeg vil kun sige, at det vel gælder for os begge, at denne rejse var noget, som falder helt uden for den normale politiske rutine. Jeg var i hvert fald - og fru Bonino helt sikkert også - dybt rystet over det, jeg så dér, og jeg har allerede set en del af den slags - torturofre i Sydafrika, ofre for sult i Somalia, fordrevne i Afrika - men en så massiv og så brutal og systematisk krænkelse af menneskerettighederne som dér har jeg endnu ikke set, og så midt i Europa, lige uden for vores gadedør! Jeg mener derfor, at det er bydende nødvendigt, at vi fastholder målet, som er at standse denne umenneskelige adfærd. Det må ikke længere tolereres i Europa i slutningen af dette århundrede!
Bifald
Samtidig er det nødvendigt at udvikle politisk fantasi til, hvorledes problemet kan løses. Det bestræber det tyske formandskab sig med stor energi på for øjeblikket. Jeg er absolut tilfreds med at kunne sige til Dem, at der tegner sig bred international tilslutning til en fremgangsmåde, der ser omtrent således ud: Den jugoslaviske regering tilbydes en våbenstilstand på 24 timer, så snart den begynder at trække sine tropper og paramilitære enheder ud. Denne våbenstilstand forlænges, hvis tilbagetrækningen fortsætter, og når tilbagetrækningen er afsluttet og de øvrige betingelser opfyldt, kan implementeringen af en fredsorden indledes - stadig på basis af forhandlingerne i Rambouillet.
Men det besvarer jo kun det direkte spørgsmål om, hvad vi skal gøre, når skyderiet ophører. Det mere vidtgående spørgsmål er, hvorledes man kan udarbejde en politik, som i længden sikrer stabilitet og fred i hele regionen. Her har vi bragt idéen om en stabilitetspagt for hele regionen ind i drøftelsen. Det skal man forestille sig som en proces på mellemlangt eller langt sigt, ved hvis afslutning der ikke skal stå en nyordning i den forstand, at grænser ændres eller mennesker endog skal foranlediges til at forlade deres hjemstavn, men ved dens afslutning skal der stå et politisk koncept, som gør det muligt for befolkningerne i regionen at samarbejde og eksistere side om side i fred.
Det afgørende i den nuværende situation er, at vi som Europæisk Union og internationalt samfund ikke giver anledning til tvivl om vores beslutsomhed. Derfor skal vi fastholde de betingelser, vi har nævnt for at indstille de militære aktioner. Disse betingelser er sådan, at Milosevic meget nemt kan opfylde dem. Det er op til ham og til ham alene at sørge for, at hans land ikke ødelægges yderligere, og at det eksistensgrundlag, folk i hans land har, ikke bringes i fare.
Jeg vil gerne endnu en gang udtrykkelig sige, at det internationale samfund ikke fører krig mod Serbien eller det serbiske folk. Det drejer sig ikke om at vinde territorier, herske over mennesker eller opnå områder, hvor det får indflydelsen. Det drejer sig heller ikke om råstoffer eller olie eller andet i den retning, det drejer sig om fundamentale menneskerettigheder og intet andet! Det drejer sig om, at konventionen om menneskerettigheder i Europa ikke er en tom frase, men ...
Tilråb
De kan lige så godt lade være med at komme med tilråb, for jeg kan jo ikke forstå, hvad De siger. Jeg kan ikke forstå det sprog, De taler. Jeg forstår det ikke!
Det drejer sig om at gøre det klart, at vi også er rede til at yde ofre for vores fælles overbevisning og at forhindre dem, som med forbryderiske midler prøver på at ødelægge alt det, vi har opnået i form af fremskridt for civilisationen i Europa, altså resolut at forhindre dem i deres forehavende!
Bifald

Formanden
Tak, hr. formand for Rådet.

Titley
Hr. formand, i går var det Holocaust Day i Israel. Denne årsdag er en stærk påmindelse om vores pligt til at overholde princippet om »aldrig mere«, der var det grundlæggende princip bag Den Europæiske Union. Vi må aldrig mere vende det blinde øje til folkedrab, vi må aldrig mere tolerere etnisk udrensning, vi må aldrig mere stille os tilfredse med et brutalt diktatur. Parlamentet og det internationale samfund må gøre det klart, at Milocevics kampagne med etnisk had, der startede for 10 år siden, skal slutte, hvor den startede - i Kosovo! Vi skal sige til ham, at han på kanten til det næste årtusinde ikke kan bruge begivenheder, der fandt sted i 1389, til at retfærdiggøre et massemord i dag. Vi vil ikke lade ham trække os tilbage til middelalderens barbari.
Tilråb
Jeg lykønsker det tyske formandskab med dens beslutsomhed og lederskab i denne konflikt. Vi kender alle til de enorme problemer, som det har givet Tyskland, og jeg anerkender og hylder specielt den tyske kansler og udenrigsminister. Jeg ønsker også Kommissionen tillykke med dens hurtige respons over for den humanitære krise, på trods af dens aktuelle problemer.
Den Socialdemokratiske Gruppe har konsekvent hævdet, at en militær aktion var en sidste udvej på grund af de farer ved en militær aktion, som vi ser i øjeblikket. Da alle forhandlingsmuligheder var udtømte - og alle muligheder var brugt op - var en militær indsats imidlertid uundgåelig, og den bør have Parlamentets støtte.
Den militære indsats skal fortsætte, indtil kosovoalbanerne kan vende tilbage til deres hjem i fred. Vi må ikke give Milosevic nogen sejr eller give ham lov til at lave flere julelege med det internationale samfund. Vi skal øge vores beslutsomhed for at hjælpe de fordrevne personer. De er ikke flygtninge. De er fordrevet fra deres hjem.
Vi skal også lære af disse begivenheder. Det er helt klart, at vi skal have en europæisk forsvarsidentitet, og derfor bør man hurtigt følge op på St. Malo-initiativet.
Det er ligeledes indlysende, at Europa ikke har de nødvendige ressourcer til en europæisk forsvarsidentitet. Vi kan ikke gennemføre en kampagne uden støtte fra USA og NATO. Så hvis vi virkelig ønsker at skabe fred og værne om freden, skal medlemsstaterne være villige til at have et forsvarsbudget, der står mål med vores ambitioner. Det er ikke nok at tale! Vi skal bakke talen op med penge!
Endelig skal vi lære følgende: Der er megen opmærksomhed på Ruslands og USA's betydning. Hele denne tragedie har understreget betydningen af et andet land i Europa, og det er Tyrkiet. Tyrkiet har helt klart stor betydning for fred og stabilitet på dette kontinent. Det påhviler Den Europæiske Union at tage sit ansvar over for Tyrkiet alvorligt og sikre, at Tyrkiet føler sig som en del af den europæiske familie.

Lambrias
Hr. formand, det vil tage lang tid at give en korrekt vurdering af den europæiske holdning til tragedien i Kosovo, og det kan ikke gøres midt i bombetorden og sørgende flygtningene.
Militæret vil fortsætte sin skyggeboksning for at gøre luftangrebene så effektive som muligt. Disse har nu stået på med samme ødelæggende vanvid i tre hele uger. Men den almindelige borger undrer sig over, hvordan Europa, via NATO, endnu en gang kunne give amerikanerne den ledende rolle.
Lad os ikke glemme, at der gik hele årtier, før McNamara indrømmede, hvilken forbryderisk fejltagelse det var at intervenere i Vietnams anliggender. Og for at tage et andet, nyere, eksempel må vi heller ikke glemme, at ligesom Milosevic i dag kaldes »slagteren fra Kosovo«, blev Saddam Hussein kaldt »slagteren fra Bagdad«, og han lever og regerer i bedste velgående på trods af den store aktion i Golfen, mens de irakiske børn dør af sult og sygdom.
På dette tidspunkt, hvor blindgyder og dramatik overskygger alt andet, er der ikke plads til nøgterne svar. Men der hersker bekymring over de katastrofale farer, der truer, så længe man ikke finder en politisk løsning. Bekymring over faren for destabilisering af hele Balkan, hvis der indledes aktioner på landjorden, og grænsernes ukrænkelighed ikke respekteres til punkt og prikke, bekymring over faren for, at den kolde krigs spændinger vækkes til live igen, og over faren for, at FN's rolle som fredens og den internationale ro og ordens vogter afskaffes.
Lad os håbe, at Rådet på sit møde i Bruxelles i dag omsider påtager sig sit reelle ansvar og tager skridt til at beskytte ikke NATO's troværdighed, men freden i Europa og samarbejdet mellem alle europæiske befolkninger.

Pack
Hr. formand, jeg vil blot sige, at jeg respekterer hr. Lambrias' mening. Men det var ikke den mening, Det Europæiske Folkepartis Gruppe har, han gav udtryk for. Det gjorde jeg i formiddags, da rådsformanden var til stede.
Bifald
Det vil jeg gerne gøre opmærksom på. Det skal også stå i protokollen!

Formanden
Jeg tænkte nok, at det var det, De ville sige, fru Pack, men det er et spørgsmål, der skulle have været løst før, nemlig internt i gruppen. Hr. Lambrias ønskede at tale på vegne af PPE-gruppen. Det er ikke et spørgsmål, der skal løses af formandskabet, men er i dette særlige tilfælde et spørgsmål, der skal løses af den politiske gruppe.

La Malfa
Hr. formand, mange af os har truffet hr. Ibrahim Rugova i år. Under hans hyppige besøg i de europæiske hovedstæder og i Bruxelles fortalte hr. Rugova flere gange og med stadigt voksende bekymring, at en tragedie var under udvikling i Kosovo, og at Milosevics vold ville presse Kosovos befolkning og specielt de unge til en væbnet kamp.
Desværre tog vi ikke de dystre advarsler alvorligt. Måske ønskede vi at gøre det, men det lykkedes os ikke. Det tager meget lang tid at nå frem til regeringsaftaler - FN er et godt eksempel, men det er europæiske mekanismer også - og derfor dikteres vores beslutninger af procedurer i stedet for kendsgerninger og den historiske nødvendighed.
NATO's intervention skulle have været foretaget langt tidligere, og jeg lykønsker vores kolleger fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe med deres klare forkastelse af denne redegørelse, som jeg ikke kan forestille mig er et udtryk for vores kollegers holdning. NATO's intervention udløste ikke en etnisk udrensning. Den afslørede blot, at noget sådant forekom. Den provokerede ikke hr. Milosevic. Den har blot afsløret Milosevic som en krigsforbryder.
Vi respekterer stemmerne fra dem, der oprigtig talt ikke ønsker brug af våben. Vi respekterer de katolske ledere, som f.eks. paven. Men hvis ikke vi bruger magt mod Milosevic, så vil volden fortsætte og sprede sig. Der er brug for enighed og beslutsomhed. Det er grunden til, at Den Liberale Gruppe havde foretrukket, at Europa-Parlamentet om nødvendigt havde overvejet brugen af landtropper. Ellers kan vi fuldt ud tilslutte os den fælles redegørelse og kansler Schröders bemærkninger her til morgen.

Pasty
) Hr. formand, kære kolleger, situationen i Kosovo præger nyhedsbilledet i Europa for øjeblikket, og alle andre emner træder i baggrunden. Situationen i Kosovo må ses under tre synsvinkler: den militære, den humanitære samt den politiske og diplomatiske.
Rambouillet-konferencen var en politisk og diplomatisk fiasko. Det lykkedes ikke at få de involverede parter til at indgå en aftale, og som følge heraf må vi desværre nu prioritere en løsning af den militære konflikt højere end alle øvrige aspekter. Løsningen afhænger udelukkende af, hvordan Slobodan Milosevic reagerer. Han må ikke et øjeblik være i tvivl om NATO's holdning: NATO fortsætter sin militære aktion, indtil der er skabt sikkerhed for, at alle Kosovos indbyggere kan leve trygt inden for Forbundsrepublikken Jugoslaviens grænser og alle flygtninge, der nu er mål for en regulær etnisk udrensning, kan vende tilbage til deres land. Dette krav er ufravigeligt, hvilket FN's generalsekretær Kofi Annan også har understreget for ganske nylig. Kravet vinder også bred tilslutning i befolkningen i de europæiske lande.
Den jugoslaviske, tidligere kommunistiske diktator afviser pure at se dette forhold i øjnene og indtager dermed en selvmorderisk holdning, både for ham selv og for det serbiske folk, hvis oprigtige patriotisme må aftvinge respekt, men i den aktuelle situation groft misbruges. NATO må således fortsætte den militære aktion. Samtidig må alliancens medlemslande forholde sig til en humanitær katastrofe uden fortilfælde. Flygtningestrømmen overstiger modtagekapaciteten i Kosovos nabolande og truer med at destabilisere disse lande politisk. FN's Højkommissariat for Flygtninge er hæmmet af bureaukrati og måske lammet på grund af manglende muligheder for hurtigt at tilvejebringe de fornødne ressourcer. Indsatsen har derfor været utilstrækkelig. Til gengæld har ngo'er og Internationalt Røde Kors ydet en bemærkelsesværdig indsats.
Behovet for en humanitær indsats er stort, og det er påtrængende. Det er afgørende, at indsatsen koordineres. Såvel Europa som USA er i stigende omfang indstillet på at modtage de mest sårbare flygtninge - kvinder, børn og syge. Dette skal på ingen måde tolkes som en reel accept af den etniske udrensning, der er iværksat af Slobodan Milosevic i Kosovo. Men det vil utvivlsomt være nødvendigt på denne måde at lette presset på Albanien, eftersom de fordrevne tydeligvis ikke umiddelbart vil kunne vende tilbage til deres hjem i Kosovo.
For at bringe Kosovo-konflikten til ophør, må der imidlertid findes en politisk og diplomatisk løsning. I bestræbelserne på at finde en varig løsning på situationen i Kosovo må også Rusland inddrages. Rusland har allerede ydet en betydelig diplomatisk indsats for at bringe den jugoslaviske diktator til fornuft, og Rusland vil ligeledes kunne spille en væsentlig rolle i forbindelse med fredsforhandlingerne og den efterfølgende sikring af freden. Ikke mindst må Rusland deltage i en fredsstyrke under FN-mandat.
På den indenlandske scene i Kosovo vil Ibrahim Rugova kunne spille en væsentlig rolle. Han modtog for nogle måneder siden Sakharov-prisen af Europa-Parlamentet. I dag holdes han som gidsel af den jugoslaviske diktator og risikerer at blive udnyttet som en brik i dennes spil. Vi må derfor kræve Ibrahim Rugova frigivet, således at han får frihed til at arbejde for en diplomatisk løsning i forhold til de involverede parter, ligesom Europa-Parlamentet bør tage initiativ til at invitere ham til at mødes med Udenrigsudvalget.
Den Europæiske Union har ikke været i stand til at hindre konflikterne, hverken i Bosnien eller i Kosovo, omend de var særdeles forudsigelige. Imidlertid må EU tage ved lære heraf og omsider skabe en troværdig fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Den Europæiske Union formåede at forlige fortidens fjender. Den Europæiske Union må tjene som model for fremtidens Balkan og klart tilkendegive, at et demokratisk og fredeligt Serbien, omfattende Kosovo, har sin plads blandt Europas nationer. Det er det håbets budskab, vi bør sende til vores serbiske venner, som for øjeblikket misbruges af en kynisk diktator, som leder deres nation mod et kollektivt selvmord og ikke mod den glorværdige fremtid, han har stillet dem i udsigt for at pleje egne forbryderiske ambitioner.

Wurtz
Hr. formand, det er efter min opfattelse positivt og fuldt ud berettiget, at millioner af europæere støtter modstanden mod det menneskelige drama, kosovoalbanerne udsættes for.
Vi skal i Europa tilbyde flygtningene vores hjælp. Vi skal tilbyde husly til dem, der anmoder derom, garantere dem retten til at vende tilbage til hjemlandet og sikre, at dette kan ske under betryggende former takket være en europæisk fredsstyrke. Vi skal kræve, at Kosovo opnår udstrakt selvstyre, og der må afholdes en europæisk fredskonference med henblik på at sikre fred, sikkerhed og genopbygning på Balkan. Det er vores forslag, hvoraf nogle har været gentaget gennem lang tid.
Jeg må på det skarpeste fordømme Milosevics politik. Den etniske udrensning og tvungne masseudvandring er en skændsel og en forbrydelse. Jeg hører til dem, der mener, at national suverænitet er vigtig i internationale relationer, hvilket imidlertid ikke er ensbetydende med, at magthaverne kan behandle befolkningen og de forskellige mindretalsgrupper efter forgodtbefindende. Det gælder, hvad enten serberne bærer ansvaret for forbrydelserne, sådan som det var tilfældet i Bosnien og nu i Kosovo, eller serberne er ofre, sådan som det var tilfældet i Krain-provinsen i Kroatien.
Vi er således ikke uenige i de her anførte holdninger. Uenigheden gælder andre forhold. Uenigheden gælder den udbredte opfattelse af krigen som eneste middel til at løse problemerne, uden hensyn til de alvorlige følger af menneskelig, materiel og politisk art. Uenigheden gælder den manglende erkendelse af, at bombeangrebene virker stik imod den erklærede hensigt. Uenigheden gælder accepten af det tvetungede og uansvarlige spil, visse kredse i Vesteuropa driver i forhold til UCK. Uenigheden gælder en aktion, hvor man er gået uden om FN, og hvor partnere som f.eks. Rusland nonchalant er skubbet ud på sidelinjen. Man begynder nu at indse, at såvel FN som Rusland må inddrages, hvis der skal findes en løsning på konflikten. Alle disse strategiske fejl må tilskrives NATO og de amerikanske ledere. Det nært forestående topmøde i Washington vil stadfæste USA's magtstilling i forhold til Europa efter Den Kolde Krig.
Jeg er derfor af den opfattelse, at Europa har ladet sig fange i dette spil, og jeg mener, vi må gøre alt for at slippe ud af denne blindgyde. Jeg følger i denne sammenhæng de igangværende diplomatiske initiativer fra europæisk side med den største interesse og opmærksomhed.
Det er vejen frem. Tillad mig at gøre opmærksom på den fælles appel fra den jugoslaviske civilbefolkning, udtrykt af de mange organisationer, som kæmper en vedholdende kamp for menneskerettighederne, for Kosovos selvstændighed og imod Milosevics styre. I appellen hedder det bl.a.: »NATO's militære aktion har undergravet alle de resultater, vi havde opnået. Den har bragt landets civilbefolkning og samfundets fortsatte eksistens i fare«.
Lad os lytte til dem, der slår til lyd for, at bombeangrebene bringes til ophør. Røster, der taler for en bred politisk kamp for en retfærdig og varig fredsløsning for det europæiske kontinent. Røster, som lyder fra mange sider. Fra den kristelig-demokratiske næstformand for OSCE's parlamentariske forsamling, fra hr. Bottazzi, fra Helmut Schmidt og Mario Soarez, fra fremtrædende politiske ledere i Sverige, Østrig, Tyskland, Italien og Frankrig, fra talrige repræsentanter for fremsynede bevægelser i Europa.

Aelvoet
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, i krigstider er den dominerende realitet en realitet om fronter, der organiseres og opretholdes som lukkede blokke. Enhver mislyd er forrædderi, og skal udslettes. Mulighederne for debat skrumper ind, og kære kolleger, også i krigstider er det meget farligt ikke at føre debat. Lad os ikke narre os selv med, at alle sunde og menneskelige argumenter ligger i én analyse og i én enkelt indfaldsvinkel.
Hvem kan hævde, at NATO-angrebene uden FN-mandat ikke giver nogen som helst problemer på området international ret og internationale forhold? Hvem kan sige, at blokeringen fra FN ikke skaber et tomrum, fordi FN på den ene side ikke har givet grønt lys for en aktion, men heller ikke har udtalt en fordømmelse af angrebene? Selvfølgelig sker der i sådan et tomrum i lang tid intet, eller også udfylder en anden aktør, i dette tilfælde NATO, hullet med såvel humanitære som militære strategiske planer. I den anledning vil jeg gerne opfordre Dem alle til at læse den artikel af hr. Brezinski, der i dag står i Süddeutsche Algemeine Zeitung , og som uddyber dette meget klart.
Hvem kan med sikkerhed sige, at den kriminelle behandling af befolkningen i Kosovo, der naturligvis var begyndt længe før NATO-angrebene, pludselig som ved et under ville være stoppet? Men hvem kan benægte, at de angreb ikke har fået undertrykkelsen og deportationen af kosovoalbanerne til at stige dramatisk? Og hvem kan frem for alt glemme, at den massive flugt og fordrivelse har været totalt undervurderet, og modtagelsen forvirrende dårligt organiseret? Hvem indser ikke, at de stadige ødelæggende bombardementer ikke kun berører regimet, men frem for alt også befolkningen og dens levebetingelser på længere sigt?
Men det allervigtigste er det, der nu står på spil, nemlig at politik på ny kommer til orde. Vi må væk fra militære skydeskiver, igen til politiske mål. Derfor glæder De Grønne sig over, at det tyske formandskab med Joschka Fischer sætter al sin kraft ind på, at en fredsplan vedtages. Det er vores inderste overbevisning, at der ikke kan komme en varig politisk løsning uden inddragelse af FN og uden deltagelse fra Ruslands side. Det er vores mening, at Rådet skal skabe betingelserne ved gennem et ophør af bombardementerne at berede vejen til en accept af en våbenhvile, der selvfølgelig skal være forbundet med betingelser, betingelser der også er nævnt af Kofi Annan.
Jeg er uendeligt taknemmelig for, at de europæiske borgere melder sig så generøst til at modtage flygtninge fra Kosovo. Deres etniske beslutning er et klart signal til deres regeringsledere, om at de må bringe sig op på deres niveau, i stedet for at halte skammeligt bagefter.

Dupuis
Hr. formand, vi må vist konstatere, at ånden fra München de seneste dage har mistet noget af sin kraft her i forsamlingen. Anderledes for en måned siden. Situationen udvikler sig hele tiden, og vi forholder os til den aktuelle situation. Vi lukker ikke - som fru Alvoet hævder - øjnene for problemerne, men erkender, at problemerne i FN også eksisterede før Kosovo-konflikten. De er ikke et resultat af situationen i Kosovo. Vi er ikke blinde for, at vetoretten i Sikkerhedsrådet af nogle lande udnyttes til at stække det internationale samfunds handleevne, idet der gentagne gange nedlægges veto mod foreslåede initiativer. Der var desværre ikke noget alternativ til NATO-aktionen, fru Alvoet. Det er den ubønhørlige og ulykkelige kendsgerning.
Til hr. Pasty må jeg sige, at jeg finder hans indlæg optimistisk. At betegne Milosevics politik som en selvmorderisk politik er at vise ham for megen ære. Det er et udtryk for manglende erkendelse af, at Milosevics politik er en videnskabelig politik, også den aktuelle politik, og initiativet hertil udgår fuldt ud fra Milosevic.
Jeg stiller mig tvivlende og skeptisk over for det tyske forslag. Forslaget vil blive udnyttet af Milosevic til en gradvis troppetilbagetrækning, indtil disse befinder sig, hvor han ønsker, de skal være. Derpå vil vi opleve den situation, vi har advaret imod siden august måned: Kosovo bliver delt, og Milosevic kommer i den forbindelse til at stå som sejrherren. Han vil i forbindelse med delingen kunne annektere 40-50 % af Kosovo, hvor der - tilfældigvis - findes nogle historiske rigdomme (klostre), men også rigdomme i undergrunden (miner). Milosevic vil annektere denne del af Kosovo og vil derpå nægte enhver videre tilbagetrækning, hvorefter det internationale samfund, efter flere ugers udmarvende aktion, vil give efter og indgå en aftale, der besegler Milosevics sejr, ganske som det skete i forbindelse med Dayton-aftalen. Milosevic vil sammen med halvdelen af Bosnien, som det internationale samfund tildelte ham i forbindelse med Dayton-aftalen, nu også få halvdelen af Kosovo - naturligvis renset for kosovoalbanere.
Det er den risiko, vi står over for. Jeg tror, vi skal være os denne risiko meget bevidst. Vi kender Milosevics intellektuelle forbryderiske styrke. Vi ved, Milosevic er i stand til hvad som helst. Det har han lige demonstreret endnu en gang. Personligt var jeg ikke i tvivl herom. Men for en del af Europa-Parlamentets medlemmer har den seneste magtdemonstration fra Milosevics side gjort udslaget, og de har nu omsider fået øjnene op for sagens rette sammenhæng. Vi skal fortsat holde øjnene åbne og arbejde for, at Milosevic indstævnes for Domstolen i Haag. Den tid er for længst forbi, hvor Milosevic kan betragtes som politisk samtalepartner. Det er på tide, det internationale samfund erkender dette.
Bifald

Souchet
Hr. formand, hr. formand for Rådet, NATO har af egen drift, uden om FN, iværksat en militæraktion med det formål at sætte en stopper for den etniske udrensning i Kosovo. Vi må i dag konstatere, at denne aktion med sikkerhed har bidraget til at fremskynde og forværre den etniske udrensning. Den militære indsats, som kun var bestemt til at vare nogle få dage i henhold til hr. Vedrine og hr. Cook, forvandledes hurtigt til en omfattende krig mod en europæisk nation. De økonomiske infrastrukturer i landet søges systematisk tilintetgjort, bombeangrebene rammer uundgåeligt civilbefolkningen, og man ved i dag ikke, hvor langt det bliver nødvendigt at gå i denne optrapning af konflikten, såfremt Beograd ikke bøjer sig for det militære pres.
Det oprindelige mål med den militære aktion var med magt at opnå, hvad man forgæves havde søgt at opnå ad forhandlingens vej, nemlig gennemførelsen af Rambouillet-fredsplanen. Planen giver Kosovo udstrakt selvstyre, samtidig med at Kosovo forbliver en del af Jugoslavien. En større NATO-styrke skal overvåge planens implementering. Imidlertid synes modsætningsforholdet mellem serbere og albanere nu at have nået et omfang, der umuliggør en fremtidig sameksistens mellem de to folk som skitseret i Rambouillet-planen.
Når vi ser, hvordan aktionen er løbet af sporet, hvordan den befinder sig i et dødvande, føler vi alle, at den vej, der hedder fortsat optrapning af militæraktionen, er en vej, som ender blindt. Vi må afvise de ansvarsløse krigstilhængere, der taler for indsættelse af landstyrker og/eller en mobilisering af Kosovos befrielseshær, UCK. Vi føler alle, at det var en fejl at gå uden om FN og skubbe Rusland ud på sidelinjen. Såvel FN som Rusland må hurtigst muligt søges inddraget i bestræbelserne for at løse Kosovo-konflikten. Alle erkender, at vi må gribe enhver chance for at genoptage dialogen og finde en politisk løsning på konflikten. Vi må i den aktuelle situation støtte ethvert initiativ, som tager sigte på snarest muligt at vende udviklingen, og som tager udgangspunkt i freden, ikke i krigen. Vi må støtte alle initiativer, som kan sikre, at flygtningene hurtigst muligt og under trygge forhold kan vende tilbage til deres hjem. Vi må sikre genopbygningen efter krigens ødelæggelser.
Hr. formand, De har netop forelagt den fredsplan, formandskabet har udarbejdet. Lykkeligvis bryder denne plan omsider med den militære overbudspolitik og anviser en løsning, som under ingen omstændigheder omfatter en militær optrapning. Vi må sætte alt ind på at undgå en sådan optrapning. Hr. formand, vi må ikke lade opsparet had skabe ny dyb splittelse i Europa. Vi må aktivt arbejde for freden, som vi også aktivt har bidraget til krigens udbrud.

Antony
Hr. formand, kære kolleger, i 1991 forsvarede jeg over for Europa-Parlamentet kroaternes og serbernes ret til selvstændighed, mens vi hørte Delors og Mitterrand udtrykke støtte til Milosevic og det kommunistiske styre i Jugoslavien. Milosevics røde hær bombede Dubrovnic og anrettede et blodbad i Vukuvar, uden at Europa-Parlamentet reagerede. Jeg har i fem år arbejdet inden for den kristelige solidaritetsbevægelse, som har søgt at hjælpe mere end 300 kroatiske børn fra Bosnien til et tåleligt liv. Jeg udtrykker derfor uden tøven min fulde solidaritet med det serbiske folks børn, som udsættes for et topmålt teknologisk barbari.
Kosovo er ikke Kroatien. Kosovo er set med serbiske øjne ikke blot en provins. Her stod nationens vugge. Og lad mig understrege, at NATO's bomber ikke blot rammer Milosevics styre, de rammer hele befolkningen, jorden, fremtiden for en gammel europæisk og kristen nation. Hvordan vil historieskriverne til sin tid forklare, at NATO endnu kun har grebet ind i dette ene tilfælde? NATO, som blev oprettet i 1949 med det formål at beskytte Europa mod den sovjetiske imperialisme, greb ikke ind i Berlin i 1953, i Ungarn i 1956 eller i Tjekkoslovakiet i 1968. NATO er udelukkende et redskab for USA, som ikke greb ind for at standse folkedrabene i Tibet eller i Cambodja, ligesom der ikke blev grebet ind over for myrderierne i Libanon. Folkedrab rettet mod kristne fortsætter i dag ustraffet i Timor og Sudan. NATO forholder sig passivt, når det gælder kurdernes situation i Tyrkiet eller kabylernes situation i Algeriet, hvor den nationale befrielsesfront, FLN, fortsætter de systematiske myrderier rettet mod kvinder og børn.
Hvorfor går NATO i krig mod Serbien? For kosovoalbanernes skyld? Mon dog? Kosovoalbanerne er jo også ofre for Clintons dårskab, der udmønter sig i støtte til Kosovos befrielseshær, UCK. Vi må ikke glemme, at UCK er en kommunistisk terroristorganisation, ganske som det kurdiske arbejderparti, PKK. NATO's aktion er ikke en kur, som er værre end ondet selv. Den er et onde, som er værre end ondet selv. NATO's bombeangreb i Serbien betegner en krænkelse af serbisk territorium og en tilsidesættelse af FN's regler. Det er jungleloven, vi ser anvendt. De groveste kneb tages i anvendelse over for offentligheden, som udsættes for misinformation og hjernevask. De folkeretlige love krænkes. Der føres krig mod serberne, men man nægter dem retten til at forsvare sig, man nægter dem retten til at tage krigsfanger. Ja, man kræver, at de på demokratisk vis »stiller serbisk TV og radio til rådighed for angriberne«. Aldrig tidligere i historien har vi oplevet sådanne forlangender, aldrig tidligere har vi oplevet en sådan grad af ringeagt for modstanderen. Det tjener os ikke til ære. Alt ondt kommer fra serbisk side. Serberne har den frækhed ikke at ville indse, at bombardementerne er til deres eget bedste. Der er tale om rent kirurgiske indgreb. Vi tilbyder pleje, og så har patienten den frækhed at protestere! Serberne repræsenterer alt, hvad der er sort og snavset. NATO derimod er uskyldshvid og har ren samvittighed som også humanisten Clinton.
Ironien til side. Clinton myrdede koldblodigt flere hundrede tusinde børn i Irak. Han afslører sig nu igen som forbryder med de igangværende forbrydelser mod menneskeheden. Vi må håbe, Clintons krigsførelse og vores optræden som krigens lakajer ikke eskalerer på tragisk vis og fører til en tredje verdenskrig og menneskehedens totale udslettelse.
Bifald

Formanden
Fru Müller, under henvisning til hvilken artikel i forretningsordenen beder De mig om ordet?

Müller
Jeg henviser til den artikel i forretningsordenen, der må give Dem anledning til at drage et medlem af Europa-Parlamentet, som kalder USA's præsident for morder, til regnskab.

Formanden
Ærede kolleger, De opnår absolut ikke noget ved at råbe, når en af Deres kolleger taler. Da nogle af kollegerne talte for lidt siden, kom hr. Le Pen med nogle kommentarer til formanden for Rådets og kommissær van den Broeks indlæg. Jeg kaldte ham til orden, men jeg mener, at det er forkert, ligesom det er forkert, at der er andre, som bliver højrøstede under hr. Antonys indlæg. Det nytter absolut ikke noget. Vi ved godt, hvilke holdninger der kommer til udtryk her i Parlamentet. Lad os respektere dem, også selvom vi slet ikke er enige i dem.

Barón Crespo
Hr. formand, mine første ord skal være en hyldest til en demokratisk serber, journalisten Slavko Curuvija, som i forsvaret for demokratiet betalte med sit liv i søndags, hvor han blev dræbt efter offentligt at have sagt, at Milosevic ikke kunne sikre freden, men kun kunne skabe krise. Og jeg mener også, at det i dag er på sin plads at hylde de serbere, som kæmper for fred og frihed i deres eget land med risiko for deres eget liv.
Når det er sagt, hr. formand, vil jeg kun sige to ting på nuværende tidspunkt. Den ene er, at kansler Schröder her i formiddag med fuld ret har sagt, at Den Europæiske Union skal være et værdifællesskab og ikke blot et økonomisk fællesskab og et marked. Og de værdier, som vi forsvarer i øjeblikket, er respekt for menneskerettighederne, respekt for livet - det mest elementære - værdier som systematisk ignoreres i Kosovo nu, men også noget som vi i flere år under den tragiske proces med opløsningen af det gamle Jugoslavien, gang på gang har været vidner til i Slavonien, Bosnien, nu i Kosovo og i morgen måske i Montenegro.
Det er virkelig noget, som vi europæere ikke kan tolerere. Og derfor er det nødvendigt fuldt ud at støtte - og endnu mere i øjeblikket - Kommissionen, som gør et godt stykke arbejde. Og det bør også understreges, at vi ikke bare iværksætter en militær aktion, men at vi seriøst foreslår - og det har kansler Schröder gentaget i dag - at der laves en samlet plan, der kan løse problemerne på Balkan, så området også kan inddrages i den proces, der har gjort vesteuropæerne i stand til at overvinde så mange århundreders barbari og konfrontationer.
Derfor, hr. formand, mener jeg, at det er nødvendigt at støtte denne plan, og at støtte den fuldt ud, så de fordrevne kan vende tilbage til deres hjem. Og det gør man ikke kun med beslutninger, det gør man med interventionsstyrker. Og jeg kan sige, at i det øjeblik Amsterdam-traktaten træder i kraft, er disse opgaver fastlagt som Unionens opgaver i de såkaldte Petersberg-opgaver. De bør tages i anvendelse.

Soulier
Tak til fru Bonino, tak til hr. van den Broek for rent undtagelsesvis at have sikret hurtig indgriben.
Lad mig minde om, at Europa-Parlamentet for fire måneder siden tildelte hr. Rugova Sakharov-prisen, menings- og ytringsfrihedens pris. Vi har en forpligtelse til at beskytte denne mand. Ellers giver det ikke mening fortsat at foretage den årlige uddeling af denne udmærkelse, der kan betegnes som den frie tankes Nobelpris.
Jeg må gøre opmærksom på, at hr. Rugovas situation er usædvanlig. Han betragtes som pacifist. Han har ikke åbnet ild mod nogen. Han har ikke opfordret til opstand, hvilket mange af hans væbnede landsmænd meget vel kan tænkes at bebrejde ham. Hr. Milosevic har således ikke noget at sige hr. Rugova på, men erklærer, idet han påberåber sig sine gode hensigter - støttet af flere af de tilstedeværende her i Europa-Parlamentet - at han holder hr. Rugova under beskyttelse i Pristina, da der er serbere, som stræber hr. Rugova efter livet.
Europa-Parlamentet må gribe ind. For det første må vi, som anført i det fremsatte beslutningsforslag, invitere hr. Rugova til Bruxelles eller Strasbourg og give ham mulighed for at udtale sig, ikke mindst fordi han må formodes at være bitter. Fru Flottau udtrykte det på udmærket vis: Hr. Rugova har vanskeligt ved at forstå denne tavshed. Han har vanskeligt ved at forstå, at alle de, der gennem årene har bejlet til ham, har tildelt ham priser og udmærkelser, har ladet sig fotografere ved hans side under stort medieopbud, nu passivt ser til, mens han udsættes for ydmygelser fra den serbiske diktators side.
Jeg frygter, at hans bitterhed er rettet mod os, og jeg vil gerne fremsætte et forslag: Nuvel, vores regler er tunge og omstændelige. Men lad os huske, at Europa-Parlamentet ikke har erklæret krig mod nogen. Vi står frit, og Europa-Parlamentets medlemmer kan frit udtale sig. Jeg har for nogle dage siden skrevet til den serbiske chargé d'affaires i Bruxelles og meddelt ham, at jeg som formand for underudvalget om menneskerettigheder - uden i øvrigt på nuværende tidspunkt at være udstyret med noget forhandlingsmandat - er klar til sammen med nogle af mine kolleger at rejse til Beograd eller Pristina. Europa-Parlamentet må forberede sig på at sende en delegation afsted, hvilket kan ske hurtigt. Delegationen skal mødes med hr. Rugova i Pristina og invitere ham med tilbage hertil. Lad mig sige til hr. Milosevic: »Eftersom De ikke har noget at sige denne mand på, opfordrer vi Dem til at lade ham gå. Det vil også være en anledning til på symbolsk vis at sætte handling bag Deres ord om vilje til fred.«

Spencer
Hr. formand, jeg er enig med hr. Soulier. Men jeg tager ordet af en anden grund, nemlig for at spørge, om De kan fortælle, hvad der er sket med det tyske formandskab. Jeg skulle mene, at når kontinentet er i krig, så kunne formandskabet i det mindste have været så høflig at blive, indtil forhandlingen er afsluttet.

Formanden
Jeg kan ikke svare på Deres spørgsmål, hr. Spencer. Jeg havde fået at vide, at formandskabet for Rådet ville være til stede under hele debatten.

van Bladel
Hr. formand, jeg er enig i, hvad Rådet i dag har udtalt om Kosovo, og også hvad kommissæren har sagt. Men lad os være oprigtige. Den vestlige verden får præsenteret regningen for dens halvhjertede holdning i begyndelsen af 1990'erne med hensyn til den militære afstraffelse af grusomhederne på Balkan. Anerkendelsen af de uafhængige lande med undtagelse af Bosnien var i sig selv til dels en accept af den etnicitet, som vi på samme tid afskyr. Det forestår nu igen med Kosovo. Vi har ikke lært meget af Jugoslaviens sammenbrud. Vi har ikke gjort meget for den serbiske opposition, ikke gjort meget for hr. Rugova. Selvom Rugova fik Sakharov-prisen, havde en del af Parlamentet travlt med at opmuntre UCK i deres kamp.
Hr. formand, jeg er en overbevist NATO-tilhænger. Men de kynisk teknologiske rapporter fra NATO tilslører, at vi er kommet i klemme i en udvikling, hvis følger vi ikke til fulde kan overskue. Derfor mine spørgsmål, hr. formand. Hvordan kan vi forhindre, at Milosevic river Montenegro, Makedonien og Albanien med i sit fald? Hvordan kommer NATO ud af denne snare uden landtropper? Ånden fra et uafhængigt Kosovo er sluppet løs. De ensidige aftaler fra Rambouillet er forældede. Hvordan vil Rådet forhindre, at der dannes et Stor-Albanien? De spørgsmål er vigtige. I mellemtiden hviler pligten til at modtage flygtningene, at erstatte skaden med medfølelse på os, også for Serbien efter Milosevic.
Til sidst er jeg helt enig med kollega Soulier. Jeg håber, at det russiske diplomati hjælper os ud af problemerne, og bringer Rugova hertil, så vi personligt kan diskutere med ham, hvad hans strategi er, og indpasse den i den stabilitetspagt, som Rådet har planlagt.

Theonas
Hr. formand, det er med beklagelse og vrede, jeg må konstatere, at Europa-Parlamentet i dag kommer til at dele ansvar med alle de umenneskelige og hykleriske ledere fra USA og Europa, som forsøger at redde deres tabte troværdighed.
Bare det, at det fælles beslutningsforslag, vi sidder med her, er blevet stillet, er en skamplet for Europa-Parlamentet. Det vil være en vanære, der vil vare i flere årtier, hvis det vedtages. Hvis Europa-Parlamentet ville spille sin rolle, var et ængstelsens skrig på de europæiske befolkningers vegne alt, der skulle til for at standse krigen! Respekter freden! Lad Jugoslaviens ledelse og kosovoalbanernes legitime ledelse løse deres problemer! De har vist, at de kan gøre det! Lad være med at forhindre dem i det! Ellers må I, som hr. Titley forlangte, bede den tyrkiske hær om at afbryde det »hæderlige« arbejde, den er i gang med i Kurdistan, hvor kurderne nedslagtes og tilintetgøres, og tage til Kosovo for at redde de menneskerettigheder, I forsvarer så ihærdigt.

Cohn-Bendit
Hr. formand, mine damer og herrer. Når der er en, der erklærer, at han ikke ønsker krig, tror jeg, han høster bifald fra alle sider. Når der er en, der siger, han hader krig, tror jeg, han høster bifald fra alle sider. Men når der er en, der ikke siger, han hader etnisk udrensning, ikke siger, han er imod enhver form for etnisk udrensning, så har vi et problem. Når man siger, at serberne og kosovoalbanerne selv må løse deres problemer, må jeg gøre opmærksom på, at Milosevic de sidste 10 år har arbejdet på at løse disse problemer. Jeg må gøre opmærksom på, at Milosevic for 10 år siden erklærede, hvad han havde til hensigt at gøre i den sammenhæng. Vi behøver blot at erindre om hans tale på Solsortesletten i 1989. Som ung fik jeg at vide, at man skal lære at læse, hvad der står i bøgerne. Man læste, hvad Hitler skrev, og han gjorde, som han havde skrevet. Man har læst og hørt, hvad Milosevic skrev og sagde på Solsortesletten, og han har gjort, som han skrev. Han har gjort, som han sagde. Han erklærede, at han ville foretage en udrensning i Kosovo for således at åbne mulighed for, at serberne kunne vende tilbage til Kosovo. Det er kendsgerningerne i denne sag. Der har været gjort forsøg på forhandlinger i denne sag. Der er begået fejl. Alle har begået fejl. Rugova, som for nylig modtog Sakharov-prisen i Europa-Parlamentet, har med fredelige midler budt styret trods, men har ikke formået at ændre situationen. Det er afskyeligt, hvad der foregår, og bombeangrebene har ikke forstærket udrensningerne. De etniske udrensninger var i gang, før bombardementerne satte ind.
Jeg er i den aktuelle situation stolt af den tyske regerings indsats. Jeg er stolt af den tyske udenrigsminister, som endnu i dette øjeblik arbejder på at finde en diplomatisk og politisk løsning på konflikten. Imidlertid skal det understreges, at en politisk løsning, at en diplomatisk løsning, at krigens ophør ikke må indebære fortsat etnisk udrensning. Vi sikrede Europas genopbygning efter anden verdenskrig. Vi må ikke lade det aktuelle krigsdrama nedbryde alt. Det er i sandhed et ufatteligt drama, vi oplever. Jeg havde aldrig troet, at min søn skulle opleve krig i Europa. Vi må ikke lade fejheden sejre og undlade at handle, undlade at forsøge at sætte en stopper for den etniske udrensning. Selektion og deportation er våben, der hører Hitler-tiden til. Vi ønsker, at serberne igen bliver - og forbliver - en del af Europa. Vi ønsker at Serbien igen bliver - og forbliver - en del af Europa. Men ikke med etnisk udrensning i bagagen.

Formanden
Hr. Spencer, ærede kolleger, jeg kan meddele Dem, at formanden for Rådet er midt i en uformel trepartsforhandling med vores næstformand Fontaine om strukturfondene, og at han vil indfinde sig i salen igen kl. 17.30 for at svare på spørgsmålene.

Maes
Hr. formand, indtil nu har NATO-bombardementerne desværre ikke bragt nogen afslutning på den etniske udrensning, tværtimod. Kosovoalbanere fordrives fra deres land under dramatiske omstændigheder, eller er nu endog flygtninge i landet. De er ofrene for en totalitær etnisk centreret nationalisme, som vi fordømmer. Men jeg kan ikke på samme tid fordømme NATO's indgriben, for jeg kan konstatere, at Europa, som Cohn-Bendit netop sagde, i løbet af 10 år magtesløst har set til, mens Eksjugoslavien er gået i opløsning, og da Milosevic for 10 år siden fjernede Kosovos autonomistatus, blev det forudsagt af dem, der kendte området, hvad der ville ske i de efterfølgende år. Vi gjorde ikke noget dengang.
Og alligevel skal vi tilbage til en politisk ramme, hr. formand. En acceptabel international juridisk ramme, som også de Forende Nationer, OSCE og russerne blandes ind i. Vi ønsker, at kosovoalbanerne vender hurtigt tilbage til Kosovo, men uden politisk løsning må det ske med militær beskyttelse, som fastlagt i vores fælles beslutning.
Men vi vil dog henvise til, at vi ville beklage, hvis det blev en militær beskyttelse udelukkende med NATO-regler. Vi slutter os til dem, der er fortalere for et europæisk perspektiv for folkeslagene i Øst- og Sydeuropa, så respekt for menneskerettigheder og folkerettigheder kan gå sammen i fred og udvikling.

Muscardini
Hr. formand, vi håber, at den næste Kommission og det næste Parlament i tættere samarbejde med hinanden vil minde Rådet - hvis fravær i dag er undskyldt - om, at det kun er en af de tre fællesskabsinstitutioner og ikke den vigtigste.
Jeg tror ikke, at vi her i Parlamentet er venstre- eller højreorienterede medlemmer, eller at vi er krigsgale eller fredselskende medlemmer, men at vi bare - og det håber jeg virkeligt, vi er - er mænd og kvinder, der forsøger at minde om, at der ikke er nogen internationale rettigheder, hvis man ikke først respekterer menneskerettighederne. Vi kan derfor kun deles op i to kategorier, nemlig dem, der er i god tro, og dem, der er i ond tro, samt dem, der kæmper for nogle principper, idet de bliver klar over, at man med hensyn til principperne også nogle gange er nødt til at løse situationerne med magt, for magt og krig er ikke en god eller dårlig ting i sig selv, men derimod en nødvendig holdning og løsning, når det gælder om at kæmpe for menneskers liv og værdighed.
Vi kan under alle omstændigheder konstatere, at forhandlingerne i Rambouillet endnu en gang har vist, at vi mangler en politisk union i Europa. Hvis den politiske union var blevet indført for et par år siden, ville det måske ikke være kommet til den tragedie, vi ser i dag. Hvis Europa ikke bare havde været repræsenteret i Rambouillet med fire stærke nationer, men derimod som politisk union, og hvis Europa før forhandlingerne i Rambouillet og i det mindste fra »92 som politisk union havde sendt et stærkt budskab - et stærkt og klart budskab - til Milosevic, havde vi måske ikke haft alle disse krige, udryddelser og tragedier, som vi ser i dag. Men det blev også således som følge af visse regeringers og visse politikeres valg. Der er ikke nogen Europæisk Union, og vi kan ikke andet end vente på, at NATO repræsenterer det, som vi ikke selv er i stand til at repræsentere. Så lad os håbe, at Europa fremover forstår at give sig selv politisk betydning, og at det forstår at arbejde for en stabilitetspagt på Balkan og give de fordrevne den nødvendige sikkerhed for, at de kan vende tilbage til deres land, det vil sige et håb for fremtiden. Og lad os håbe, at Europa forstår at vise dem, der arbejder - f.eks. grænseområderne, såsom Puglia - reel solidaritet og ikke bare tomme ord.
Jeg vil gerne rette en tak til kommissær Bonino og til regnbueorganisationen, med en klar påmindelse, der stammer fra det gamle Rom, nemlig »Parcere victis, debellare superbos «. Og Milosevic skal besejres, ellers vil krigstilhængerne og de arrogante blive ved med at krænke rettighederne hos dem, der er i god tro, og hos de forsvarsløse borgere.
Endelig vil jeg gerne komme med en opfordring, hr. formand: Hvis Europa-Parlamentet ville indkalde til et ekstraordinært møde, hvor vi alle mødte op ved Albaniens og Kosovos grænser, kunne det være et godt signal her ved slutningen af en valgperiode, der ikke har ført til nogen politisk union, men som i det mindste har skabt en fælles vilje blandt os parlamentarikere til at være tæt på befolkningerne.

Formanden
Tak for Deres forslag, men jeg vil gerne tilføje, at vi i så fald skulle tage ubevæbnede derhen, ellers ville vi risikere også at blive indblandet i konflikten.

Vecchi
Hr. formand, det, som vi ser i Kosovo i disse uger, er den største tragedie og blodsudgydelse i Europa siden slutningen på anden verdenskrig.
I den tragiske situation, der er ved at ødelægge Balkan, er det mere nødvendigt end nogensinde før, at politikken igen til fulde spiller - eller forsøger at spille - den rolle, der tilkommer den.
Under Det Europæiske Råds møde i de næste par timer kan såvel FN's som Den Europæiske Unions tilbagevenden på den politiske scene blive stadfæstet. Den kendsgerning, at EU-medlemsstaternes regeringschefer mødes med FN's generalsekretær, Kofi Annan, tyder på et europæisk initiativ - som Rådet i øvrigt har bebudet her i dag - der kunne gøre det muligt at genoptage forhandlingerne, såfremt der kommer nogle positive signaler fra jugoslavisk side.
Der er dog ingen tvivl om, at den grundlæggende betingelse for, at NATO's bombeangreb på Serbien kan bringes til ophør, er Jugoslaviens øjeblikkelige indstilling af enhver militær aktivitet i Kosovo, de serbiske styrkers tilbagetrækning fra området og ophøret med enhver undertrykkelse og fordrivelse af Kosovos befolkning. Og med hensyn til disse emner og principper er det en fordel, hvis alle de europæiske lande bliver ved med at stå kraftigt sammen. I løbet af de næste par timer får vi kendskab til detaljerne i de forslag, som Europa og FN har fremsat. Alt afhænger naturligvis af Jugoslaviens svar.
Det er vigtigt at slå fast, at på trods af de europæiske landes og NATO's uundværlige fasthed og sammenhold skal muligheden for en politisk løsning forblive åben. NATO's militære initiativer er ikke i sig selv nogen løsning på problemet, men er og har været den nødvendige udvej for at forsøge at standse en handling, der efterhånden har alle de kendetegn, der skal til for at ligne et folkemord på den albansktalende befolkning i Kosovo.
Det fremgår klart af begivenhederne i disse dage, at det er nødvendigt kraftigt at fremskynde indførelsen af en reel europæisk udenrigs- og sikkerhedspolitik, og at Unionen skal indføre alle de politiske og konkrete instrumenter, der skal til for at sikre freden, sikkerheden og respekten for menneskerettighederne, både ved Europas egne grænser og i andre dele af verden.
For at foreslå en løsning på det vanskelige balkanproblem er det desuden nødvendigt, at Unionen udarbejder en strategi og en plan for indførelsen af en langsigtet politisk og økonomisk stabiliseringsproces i området, også inden for rammerne af nogle stærkere forbindelser med Unionen selv.
I dag betaler vi måske alle sammen prisen for ikke i tide at have taget højde for nogle europæiske integrationsperspektiver, der også omfatter Balkanområdet. Samtidig bliver det igen stærkt nødvendigt i højere grad at medtage hele Europa, inklusive Rusland, i et samarbejde, der »dækker hele området«, så vi kan skabe en fremtid med fred, fremgang og stabilitet på hele kontinentet.
Foruden de politiske og diplomatiske initiativer skal vi koordinere og styrke den humanitære bistand til flygtningene og til alle dem, der er ramt af den jugoslaviske undertrykkelse. I hele Europa er man meget lydhør over for dette behov. Den »regnbuemission«, som den italienske regering har iværksat, bifaldes og støttes kraftigt af størstedelen af det civile samfund og befolkningen i vores land, der udviser et fantastisk engagement.
Ud over den vigtige indsats, der er blevet gjort indtil nu, mener vi, at Rådet, Kommissionen, medlemsstaternes regeringer og hele det internationale samfund bør styrke og forbedre bistanden til befolkningerne i området. Dette er i dag den sande og dramatiske prøvebænk, når det gælder om at skabe Europas nutid og fremtid.

Bianco
Hr. formand, det drejer sig ikke her om vores beslutsomhed i kampen mod Milosevic, for der skal naturligvis ikke slækkes på denne kamp, eftersom vi ved, at enhver svaghed risikerer at blive udnyttet af den serbiske diktator. Det problem, vi står over for, er derimod, hvordan vi skal gribe en situation med militære indgreb an; en situation, hvor vi tilsyneladende ikke kommer videre, da bomberne hverken kan fortsætte i al evighed eller afslutte nogle begivenheder, som bør føre til fred. Grundene til indgrebet er rimelige nok, nemlig at bekæmpe vanviddet hos en diktator, der har udtænkt en barbarisk og umenneskelig plan, men når bomberne ikke er nogen løsning, er det efter min mening politisk klart, at vi skal indlede forhandlinger - medmindre hr. Dupuis foreslår et landangreb, hvilket hidtil har været udelukket - for vi skal undgå valget mellem en krig, der tabes, og en krig, der vindes.
Som formanden Verheugen sagde, havde vi ikke til hensigt at føre krig mod Serbien, vi har kun til hensigt at forsøge at bringe befolkningerne tilbage til de områder, de er blevet fordrevet fra. Vi skal derfor gøre en indsats for at føre Kofi Annans og FN's operation ud i livet, inddrage Rusland og gøre Rugova til dialogpartner.
Jeg kommer nu til det sidste punkt, hr. formand. Vi forsvarer et folk, der risikerer at blive nomader. Der er tale om alvorlige nødsituationer, og vi skal være kommissær Bonino og kommissær van den Broek taknemmelige for det arbejde, der er blevet gjort, men det er kun en dråbe i havet, og situationen er sprængfarlig. Som hr. Vecchi mindede om, har den italienske befolkning samlet ITL 30 milliarder ind, og der står EUR 150 millioner til rådighed. Vi kunne således godt tænke os at få kendskab til det nøjagtige omfang af de eksisterende behov. Det, som interesserer os, er i øvrigt, at Rådet og Rådets formand har godkendt det forslag, der blev fremsat i den anden forsamling om en stabilitetspagt. Det er den retning, vi skal gå i, for vi ønsker, at freden skal vinde, og ikke at vinde en krig.

Marset Campos
Hr. formand, som parlamentarikere er vi forpligtede til at fremme og beskytte international lov som den bedste beskyttelse af menneskerettighederne. Derfor spørger jeg mig selv: Hvorfor blev Milosevic ikke inden 24. marts indklaget for straffedomstolen i Haag?
Vi - Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre - har indklaget Pinochet, og sagen er under behandling, og hvis vi havde dokumenter og vidner, ville vi også indklage Milosevic.
I henhold til artikel 1, 3 og 5 i FN's resolution 3314/29 af 14. december 1974, er NATO's aggression og Solanas beslutning en krigsforbrydelse.
Den bedste humanitære hjælp til de kosovoalbanere, som vi forsvarer, er fred her og nu. Den Europæiske Union skal være fortaler for dialog, forhandling og politik i modsætning til USA's vold, og derfor skal den sammen med FN og OSCE skabe fred.

Carrère d'Encausse
Hr. formand, efter et halvt århundrede i fred oplever vi igen krig på det europæiske kontinent. Vi ved ikke, hvornår krigen vil ende, ej heller hvordan. Men enhver konflikt finder sin afslutning.
I betragtning af den begrænsede tid, jeg har til rådighed, vil jeg undlade at komme ind på årsagerne til, formålene med og de ansvarlige bag krigen. Jeg vil i stedet se fremad, se videre end krigen, se på det Europa, der tegner sig som ramme om freden, se på målene for fredsslutningen. En del af det europæiske kontinent er hjemsøgt af dæmoner, vi troede for længst var fordrevet. Den pandoras æske, der her er åbnet for, viser sig at have det afskyeligste indhold. Først og fremmest menneskelig ulykke, som rammer de albanere, som fordrives. Men som i lige så høj grad rammer serberne. Lad os ikke glemme at skelne mellem serberne og Milosevic. Serberne frygter for bomberne og ser med rædsel, hvordan deres land ødelægges økonomisk.
En anden dæmon er sluppet løs: et splittet Europa. Splittelsen truer, og håbet om et forenet kontinent er afløst af den gammelkendte situation med et stærkt og forenet Europa på den ene side - vores del af Europa - som kan planlægge sin fremtid. Og på den anden side et Europa, som må affinde sig med en uvis skæbne. Der er mange tegn på en sådan splittelse af Europa. Ukraine har eksempelvis besluttet igen at ville være en atommagt. Vi kan også nævne planerne om samarbejde mellem Rusland, Hviderusland og Jugoslavien. Planerne er ganske vist udsigtsløse, men budskabet er klart: Som modvægt til de 15 EU-lande søges etableret et slavisk Europa. Hvilket tilbageslag!
Endnu en dæmon er løs: nationalismen. Den har aldrig helt været fordrevet, men er nu tilbage med fornyet styrke og rækkevidde. Lad mig minde om, at flertallet af serberne indtil for ganske nylig betragtede Milosevic som en diktator. I dag slutter den serbiske befolkning op bag Milosevic som udslag af en refleksbetinget nationalfølelse. Den voksende nationalisme giver sig også udslag i øget fokus på etniske og religiøse forskelle. Hvilket tilbageslag! Når krigen er afsluttet, må serberne og albanerne igen lære at leve sammen. De må efterhånden glemme hadet. En fredsstyrke kan i denne sammenhæng intet udrette. Kun de involverede personer selv kan sikre et resultat. Som en alvorlig følge af krigen ser vi, hvordan personer, der repræsenterer fortidens totalitære system, får ny styrke på bekostning af dem, der ønsker demokrati og reformer. Det kræver mod at standse denne udvikling i Rusland, og det kræver mod fortsat at gå imod Lukasjenko i Hviderusland. Vi kunne nævne andre eksempler.
Det er således ikke kun Serbien, som er destabiliseret, men hele Balkan, hvor tvivlen breder sig, når det gælder grænsernes legitimitet og mulighederne for fortsat fredelig sameksistens med andre folkeslag. Det er dette grumsede europakort, som kommer til at danne ramme om freden. Skal vi håndtere denne situation, er der en række initiativer, som trænger sig på. Først og fremmest må vi straks i gang med at tænke i mulige politiske løsninger. Krigen er aldrig et mål i sig selv. Den er helt undtagelsesvis et middel til afklaring af staternes politiske relationer.
For det andet må to aktører, som fejlagtigt er blevet udelukket fra drøftelserne, straks inviteres til at deltage. Det gælder FN som repræsentant for folkeretten, og det gælder Rusland, som stadig har betydelig indflydelse på Balkan. Endvidere gælder det andre lande i regionen, som med fordel kunne bidrage med tropper til en fredsstyrke, som Milosevic vil have vanskeligere ved at afvise end en NATO-styrke. Har man undersøgt denne mulighed?
Endelig må EU spille en aktiv rolle på det europæiske kontinent og arbejde for en forhandlingsløsning. EU må tage initiativer, som kan bidrage til at forhindre, at den generelle destabilisering breder sig yderligere på Balkan. Europas fremtid, kontinentets fremtid, folkenes fremtid afhænger heraf. Og det haster!

Gahrton
Hr. formand, i debatten påstås det bl.a., at vi inden for fredsbevægelsen, der kræver, at NATO's bombninger bringes til ophør, spiller Milosevics spil, at vi anbefaler en passiv München-politik, og at vi ikke opstiller alternativer. Vi fordømmer fuldstændigt det jugoslaviske regimes kriminelle udrensningspolitik, og vi mener, at Milosevic burde stilles for en domstol. Vi mener, at verdenssamfundet har pligt til at gribe ind og forsvare menneskerettighederne. Vi mener, at løsningen skal bygge på alle kosovoalbanernes ret til at vende hjem til et udelt og autonomt Kosovo under beskyttelse af FN eller OSCE inden for rammerne af en sydøsteuropæisk stabilitetspagt.
Vi mener imidlertid, at NATO's bombninger er forkerte og fejlslagne! Derfor skal man give plads til ikkevoldelige alternativer. Det tager tid og kræver tålmodighed. Nelson Mandela forhandlede i årevis. Dalai Lama kræver efter 40 års eksil, ikke flybombninger - han kræver forhandlinger med et regime, som Europa-Parlamentet har fordømt for brud på menneskerettigheder. Hvorfor svigtede vi pacifisten Rugova og støtter en guerillabevægelse, som vi ikke ved så meget om? Jeg er helt enig med Soulier.
Hvad kan NATO nu tilbyde? Efter tre ugers bombninger tilbyder NATO at mobilisere 300 nye krigsfly, at mobilisere reserver og at fortsætte med denne militære kampagne - det er tilbuddet fra NATO - en kampagne, som ifølge International Peace Bureau »has so far done nothing but accelerate the repression, unite the Serbian nation around Milosevic and alienate the Russians«.
Man har også latterliggjort FN. Jeg citerer Sveriges tidligere statsminister Ingvar Carlsson, som sammen med sin formand i FN's Commission on Global Governance, Shridath Ramphal, i The Guardian den 2. april kaldte NATO's bombninger for en »aggression« og stillede spørgsmålet: »What if in a virtuous rage China invades Taiwan?«. Det er en farlig præcedens, der er skabt, og det bør alle være klar over.
Men lad os nu antage, at NATO mener det alvorligt! Lad os sige, at alle beskyldninger om, at NATO er kynisk, er forkerte, og at man virkeligt mener det alvorligt med fredsretorikken. Ville det da ikke være rimeligt at erkende, at resultaterne fra slagmarken viser, at bombningerne er mislykkedes , og at de må høre op? Eller agter man at bevise, at operationen er lykkedes - selvom patienten dør?

Sichrovsky
Hr. formand, i et tysk dagblad står der i dag, at krig altid er en følge af en politik, der ikke nåede sit mål. Derfor må generalerne først angribe, når politikerne har givet op. Men hvad gør en militær ledelse, når den af politikere får til opgave at vinde en krig uden at føre krig? NATO's nødvendige militære indsats er for øjeblikket baseret på ansvaret hos en gruppe politikere, som engang højlydt førte sig frem som pacifister og modstandere af krig og nu bestiller en krig uden at ville snavse deres fingre til.
Der er her en klar uoverenstemmelse mellem opgave og midler. Hvis freden skal opnås med politiske midler, skal militæret trække sig tilbage. Skal den opnås militært, skal politikerne trække sig tilbage. For øjeblikket foregår der en uprofessionel sammenblanding af de to ansvarsområder, hvor to halve dele langtfra er lig med en helhed. Ansvaret for menneskenes lidelser påhviler ud over aggressoren også den, der ikke er i stand til at gribe ind på det rigtige tidspunkt med de rigtige midler.

Wiersma
Hr. formand, jeg taler på vegne af min gruppe, og jeg vil straks begynde med det vigtigste. Vi støtter NATO's indgriben i Kosovo. Militær aktion var desværre uundgåelig i lyset af Milosevics reaktioner. Denne aktion er nødvendig for at skabe en holdbar situation for albanerne i Kosovo. Europa-Parlamentet må i dag ikke lade nogen tvivl tilbage om sit synspunkt. Naturligvis er udgangspunktet stadig at finde en politisk løsning, men på basis af Rambouillet-forhandlingerne med en international militær tilstedværelse på stedet, og med flygtningenes tilbagevenden til et autonomt og demokratisk Kosovo. Det kommer, efter hvad der er sket siden Rambouillet, meget til at ligne et internationalt protektorat. Det må det så gøre. Dertil er en militærstyrke nødvendig. Personligt mener jeg, den skal være så europæisk som muligt og omfatte russerne. Det drejer sig i sidste instans om en europæisk konflikt. Betingelser er dog et stærkt mandat og en effektiv kommandostruktur. EU er ikke NATO. Militært står EU på sidelinjen, og lidt beskedenhed er passende. Alle hensigter om at nå til en europæisk sikkerhedspolitik, har indtil i dag vist sig at være illusioner. For anden gang spiller EU en underordnet rolle, til trods for, hvad der er fastlagt i Amsterdam-traktaten. Men det betyder på ingen måde, at der ikke skal være nogen rolle for EU. EU står politisk bag NATO-aktionen, som den tyske forbundskansler i morges endnu en gang fremhævede. EU må tage føringen ved modtagelsen af flygtningene, til at begynde med i området, og senere uden for. Albanien og Makedonien har brug for hjælp. EU må tage ansvaret for genopbygningen af Kosovo, som den også gjorde det i Bosnien. EU må se fremad og ikke lade det komme til en tredje konflikt på Balkan, for også efter Kosovo er der tilstrækkeligt materiale til en konflikt. Stabiliteten i området må ikke kun ses som et militært spørgsmål. Investeringer i samarbejde, i social-økonomisk udvikling og i kvaliteten ved det demokratiske samfund, er af mindst lige så stor vigtighed. Det burde være indholdet af en stabilitetspagt for det sydlige Balkan, som EU inden for rammen af Amsterdam-traktaten burde gå i spidsen for, f.eks. også på basis af en fælles strategi. Perspektivet af et stadigt tættere samarbejde med EU skal kobles til en sådan fremgangsmåde eller stabilitetspagt. For dette samarbejde, integrationen, det er og bliver det bedste fredsinstrument, som Europa kan tilbyde.

von Habsburg
Hr. formand, jeg har lyttet meget opmærksomt til denne debat. Der bliver igen og igen sagt ting, som ikke længere har noget med virkeligheden at gøre. Man taler om at gå over til forhandlinger igen. Hvor længe har man ikke allerede forhandlet, uden at der kom noget ud af det, bortset fra at det blev stadig værre. Man er nødt til omsider at se realistisk på situationen og konstatere, at vi, hvis vi vil være troværdige, skal være troværdige i vores demokratiske sindelag. Det vil sige, at det ikke er befolkningerne, der er til for staternes skyld, men at staterne er til for befolkningernes skyld. Hvis man derfor kræver af indbyggerne i Kosovo, at de skal vende tilbage og regeres af dem, der har fordrevet dem fra deres hjemstavn og myrdet deres familier, forlanger man noget, som et menneske ikke kan opfylde.
Vi bør omsider være helt realistiske og saglige. Man taler hele tiden om, at der eventuelt kan sættes landtropper ind. Det anser jeg for en stor fejltagelse, for europæiske landtropper har allerede ofte måttet give op i dette område. Indbyggerne i Kosovo er imidlertid i deres hjemland. Jeg har selv oplevet i Kroatien - og jeg har været i Kroatien flere gange under denne krig - at indbyggerne i Kosovo havde heldet med sig, når de havde omtrent de samme våben som serberne. De jog dem bort, for folk, der forsvarer deres egen jord, er langt stærkere end aggressorerne, der trods alt kommer med dårlig samvittighed.
Til slut noget opmuntrende: Man spørger hele tiden, hvad så med serberne? For det første er Milosevic ikke Serbien. Serberne er ikke Milosevic, lige så lidt som tyskerne var Hitler. Men man bliver nødt til omsider at indse, at vi ikke kan slutte fred med Milosevic, fordi han igen og igen vil begynde forfra med sin forbrydelser. For det andet skal vi gøre alt for, at der her føres en realistisk og ikke en illusorisk politik.

Alavanos
Hr. formand, jeg vil bede om Deres tilladelse til at vie et minut af min taletid til et minuts stilhed for de 10 personer, der døde, da NATO-fly bombarderede et vogntog med flygtninge. Der var børn imellem, uskyldige serbiske borgere, som blev dræbt under den ortodokse kirkes påske.
Parlamentet iagttog et minuts stilhed

Spencer
Hr. formand, hvis det tyske formandskab havde været til stede, ville jeg have sagt til det, at rædsel i denne situation ikke er nok. Vi skal lære af det, der er sket i de seneste måneder. For ca. fire måneder siden sagde jeg her i Parlamentet, at Europa ville kæmpe, og at Europa ville få ret, og at det var vigtigt at overbevise hr. Milosevic om, at vi agtede at kæmpe. Og ikke blot kæmpe i luften. Det er det, der gør begrænset engagement overfladisk. Det er den arrogante antagelse, at man kan have sejr uden risiko eller magtanvendelse uden tab.
Ved at fortælle hr. Milosevic, at vi ikke ville kæmpe på landjorden, inviterede vi til det ondskabsfulde og forventede serbiske svar på Kosovos slagmarker. I denne uge betaler én million mennesker prisen for de dyrekøbte erfaringer, vi alle har gjort, specielt de regeringer, der går ind for en tredje udvej - både her og i USA - og som har gjort sig den erfaring, at der i krig og fred ikke findes nogen tredje udvej. Det nytter ikke noget, at hr. Bianco siger, at der ikke er tale om krig for serberne. Det føles helt sikkert som krig for serberne.
Jeg siger derfor til Rådet, at hvis De ønsker at få hr. Milosevic til at forhandle om en fredelig adgang for internationale tropper, så skal De først overbevise ham om, at vi er villige til at indsætte landtropper for at indtage Kosovo. Når man har med hr. Milosevic at gøre, kan man ikke sige a uden at sige b.
Rambouillet er død. På langt sigt skal vi arbejde hen imod et uafhængigt Kosovo, men det skal være et uafhængigt Kosovo på et nyt Balkan i et nyt Europa, der omfatter et demokratisk Serbien. Rådet er først lige begyndt at tænke på denne måde. Jeg anmoder Rådet om at fremskynde processen.

Ripa di Meana
Hr. formand, man påstår, at krigen i Kosovo er en retfærdig krig, idet man påberåber sig princippet om indblanding af humanitære årsager. For at dette princip, der i dag stadig er uklart, ikke skal komme til udtryk i et selektivt skøn fra magthavernes side, kommer det til udtryk i almengyldig ret og baseres på én institution, nemlig FN.
Princippet er i stedet blevet anvendt af en militær alliance, der er et udtryk for rå magt.
Efter tre uger med krig er den humanitære situation blevet kraftigt forværret i Kosovo, der ikke bare lider under Milosevics etniske udrensninger, men hvor også NATO's uranprojektiler, de såkaldte DU, regner ned. Når kosovoerne vender tilbage, vil de i flere hundrede år efter skulle beskytte sig mod jordens radioaktivitet.
Det kan man ikke kalde en civilisationsmodel, kansler Schröder! Etiske stater fører etiske krige.
Europa skal tænke sig om! Europa, der igennem historien har været rettens vugge, skal droppe den aktuelle vildfarelse om en militær løsning, der er en klar overtrædelse af international ret og af det princip om national suverænitet, der gælder for denne ret, før alt dette vender sig mod vores stater.

Theorin
Hr. formand, der kan ikke herske nogen som helst tvivl om, at etnisk udrensning og massive overgreb mod den albanske befolkning ikke kan accepteres. Der skal heller ikke herske tvivl om EU's vilje til at tage et ansvar for de enorme flygtningestrømme, såvel humanistisk som økonomisk. Der skal endvidere heller ikke herske nogen som helst tvivl om, at verdens normer for menneskerettigheder skal komme forud for nationernes suverænitet. Men den internationale lovgivning må ikke tilsidesættes. Hvis denne lovgivning ikke er rigtig, skal den ændres - ikke overtrædes.
Det alvorlige er, at Europa er faldet over en krig med 1 million flygtninge, og at der ikke har vist sig nogen politik, der kan løse krisen. En oberst med mange års erfaring i kriserne i det sønderdelte Jugoslavien siger: »Enten handlede man dumt, da man besluttede sig for at starte denne krig, eller også traf man den ualmindeligt kyniske beslutning, at det i dette tilfælde var værd at betale prisen med flygtningestrømme og menneskelige tragedier«.
Nu må den vigtigste opgave for EU være at arbejde hen imod en politisk løsning, standse den etniske udrensning, hjælpe flygtningene, afslutte blodbadet og handle på en sådan måde, at flygtningene får en reel mulighed for at vende tilbage. Derfor skal EU ikke blot hilse Kofi Annans initiativ om at mægle og afslutte konflikten velkommen, men også aktivt støtte dette initiativ.
Det er også EU's opgave at genindsætte FN som det internationale retssamfunds vigtigste organ. Derfor skal EU nu kræve, at der indsættes en fredsbevarende FN-styrke, som også indeholder russiske fredsstyrker, for at gøre det muligt for etniske albanere at vende tilbage til deres hjemland. Derfor skal EU medvirke til, at FN's særlige domstol for Jugoslavien hurtigt iværksætter undersøgelser af bruddene på krigens love, samt til en ratificering af den permanente internationale domstol for at skaffe et redskab, som modvirker fortsatte brud på krigens love.
Det kan ikke være EU's opgave at sanktionere mod NATO's militære initiativer. EU's opgave er at udarbejde konstruktive løsninger på denne og andre konflikter - politisk, diplomatisk og økonomisk.

Sjöstedt
Hr. formand, det er indlysende, at hovedansvaret for denne konflikt ligger hos den serbiske regering. Der findes ingen undskyldning for den terror, som finder sted mod den albanske befolkning i Kosovo. Milosevic har ført sit land fra den ene katastrofe til den anden. Det betyder dog ikke automatisk, at NATO's bombninger er en løsning, eller at de fremmer en positiv løsning.
Det er helt tydeligt, at NATO har startet en krig, som man ikke rigtigt ved, hvordan man skal slutte. Det blev tydeligt anskueliggjort i tvivlen om, hvorvidt man skulle indsætte landtropper. Det er også tydeligt, at den etniske udrensning er eskaleret, efter at NATO er begyndt at bombe. Det er ligeleds tydeligt, at NATO's bombninger favoriserer de allermest ubehagelige politiske kræfter, ikke bare i Serbien, men også til dels i Rusland.
Der findes kun én løsning: Det kan kun være FN. Det kan kun være en våbenhvile. Det kan kun være en politisk løsning. Det kan kun være forhandlinger.

Terrón i Cusí
Hr. formand, jeg vil bruge disse to minutter til at tale om et emne, der udelukkende vedrører krisen i Kosovo: Det drejer sig om den humanitære krise, som de hundreder og atter hundreder af flygtninge, der i dag befinder sig i området, er i.
Jeg vil først udtrykke min tak til Kommissionen, til fru Bonino, til de ikkestatslige organisationer og nødhjælpsorganisationerne, som har arbejdet i området, og min anerkendelse af det store arbejde, som de udfører.
Men samtidig, hr. formand, stiller jeg et spørgsmål: Hvor længe vil vi i Den Europæiske Union opfatte denne type situationer som nødsituationer, som noget, der lige er sket, uden at vi ved hvorfor, som om der havde været et jordskælv?
Der har ikke været noget mere forudsigeligt end den humanitære krise, der opleves på Balkan, og vi fortsætter med at handle, fortsætter med at reagere, som om en orkan havde hærget området, eller som om et jordskælv havde ødelagt den centrale del af et af vores lande. Det er efter min mening en alvorlig sag.
I går, hr. formand, havde vi her i salen en forhandling om ni betænkninger vedrørende retlige og indre anliggender. En af dem drejede sig om integration af flygtninge, en anden om strategidokumentet om Den Europæiske Unions migrations- og asylpolitik.
Jeg husker andre forhandlinger fra for lang tid siden om et forslag til fælles aktion, som Kommissionen har udarbejdet til midlertidig beskyttelse af fordrevne personer. Det er fra 1997, og fru Gradin forelagde det. Det er ikke blevet vedtaget, vi har ikke det instrument, som i dag ville give os mulighed for at gribe denne situation an på en meget anderledes måde.
Hvorfor har vi ikke ratificeret Amsterdam-traktaten? Det er et meget godt argument over for vores borgere at sige: Kære venner, vi har ikke et retligt instrument, vi har ingen budgetmæssige instrumenter til at klare denne situation med, for Amsterdam-traktaten bliver ikke godkendt før til maj.
Jeg håber, at dette vil få os til at tænke os om, jeg håber at disse foranstaltninger iværksættes, og at vi næste gang vi står i en situation som denne, hvilket må forventes, har bedre betingelser.

Malone
Hr. formand, ligesom alle andre, så bekymrer det mig meget, at medierne i dag beretter om, at general Mladic og flere andre nu har fået frie tøjler til at udøve yderligere terror i Kosovo. Disse folk har i mange år bevæget sig frit omkring i Bosnien på trods af SFOR-troppernes tilstedeværelse, og de er fortsat på fri fod trods de alvorlige anklager mod dem.
Det må også berøre os alle, at konflikten er udvidet fra Kosovo og ind i Albanien. Serberne skal standse deres indtrængen i Albanien nu. Jeg blev meget berørt af det tyske formandskabs oprigtige fremstilling samt af indlægget fra kommissær van den Broek. Jeg hilser den foreslåede 3-fasede fredsplan velkommen.
De Forenede Nationers engagement i konflikten vil være et kærkomment fremskridt. Jeg ser frem til at høre mere om denne plan, og jeg håber, at den kan danne grundlaget for betydningsfulde forhandlinger.
Vi er alle dybt berørte af mediernes beretninger fra Kosovo, specielt om voldtægt som et krigsvåben. Det er en foragtelig gentagelse af de mest grufulde forbrydelser, der er begået under tidligere konflikter i dette århundrede i Jugoslavien.
Præsident Milosevic har udøvet terror og manipulation gennem det seneste årti. Han har gentagne gange vist, at han kan spille på den etniske frygt, og han har stået i spidsen for et ekspansivt terrorregime. En løsning på denne rædselsvækkende 20-dages bombekampagne vil naturligvis omfatte forhandlinger. Vi kan ikke ignorere rapporterne om alvorlige krænkelser af menneskerettighederne. Vi ønsker fred - ja, men ikke for enhver pris. Jeg vil bruge resten af min taletid på tavshed, sådan som min kollega her ved siden af mig også gjorde.

Newens
Hr. formand, den rystende behandling af den albanske befolkning i Kosovo skal fordømmes og bekæmpes konsekvent, men det gøres ikke ved at tilbagetrække observatørerne og iværksætte NATO-bombninger. Bombningerne har ikke standset drabene, men derimod øget dem. De har ikke gjort en ende på den katastrofale humanitære situation, men forværret den. De har ikke fremmet en politisk løsning, men forsinket den. De har styrket den serbiske opinion bag Milosevic og svækket oppositionen.
Tanken om, at NATO-bombninger blev retfærdiggjort uden for De Forenede Nationer, fordi to permanente medlemmer af FN's sikkerhedsråd ville have blokeret forslaget, er et slag i ansigtet på FN og et meget farligt fortilfælde. Bombningerne skal bringes til ophør. Vi bør helhjertet støtte forslagene om en løsning på baggrund af resolutionen fra De Forenede Nationers sikkerhedsråd, der omfatter en fredsbevarende FN-styrke med russisk deltagelse. Der er først og fremmest brug for en øjeblikkelig våbenhvile, så man kan koncentrere sig om de stærkt medtagne fordrevne og deres tilbagevenden.

Iversen
Hr. formand, billederne på nethinden af den systematiske etniske udrensning i Kosovo er endnu et trist bevis på, at vi lever i det blodigste århundrede i hele verdenshistorien. Under fredsforhandlingerne i Rambouillet uden for Paris stod det efterhånden helt klart, at Jugoslaviens præsident Milosevics folk ved forhandlingsbordet kun var der på skrømt. Samtidig kunne man i ly af fredsforhandlingerne fortsætte med at rense ud blandt Kosovo-albanerne. Udrensningerne fortsatte under forhandlingerne i Rambouillet. På det tidspunkt var 60.000 Kosovo-albanere på flugt, og i de seneste år er flere hundrede tusinder allerede tvunget på flugt. Derfor svarede NATO Milosevic med de midler, som man havde sagt, man ville bruge, hvis forhandlingerne ikke førte til et resultat, nemlig militær magt. Milosevic var ikke uvidende om, at det var det, der kunne blive konsekvensen. Han troede blot ikke på, at Vesten ville bruge de midler, som vi nu bruger, for at fortælle ham, at forhandlinger er blevet ført - der er blevet ført masser af forhandlinger, men Milosevic ville ikke forhandle. Nu bør han forhandle, men der skal bombes, indtil han kommer til forhandlingsbordet.

Donner
Hr. formand, eksemplet i Bosnien har vist, at man ikke kan have fredsbevarelse uden fredshåndhævelse. Det er den barske virkelighed. Det betyder helt konkret, at vi skal have militærpersonale, geværer, artilleri og andet udstyr i Kosovo - og det i lang tid - såvel som i Bosnien. SFOR-militærpersonale er ikke blevet dræbt i kamp i Bosnien - kun i trafikulykker: Truslen om våbenbrug har været nok.
Hele idéen med fredsbevarelse skal ændres og omformuleres. Det viser erfaringerne fra en operation, der var dårligt planlagt fra starten, men som i sidste ende vil give Kosovo frihed ved hjælp af truslen om brug af våben. Det er den eneste mulighed under disse triste omstændigheder.

Howitt
Hr. formand, jeg takker, fordi jeg under denne meget alvorlige forhandling om krigen i Kosovo rent undtagelsesvist har fået lov til at tale til fordel for én enkelt flygtning, der er bosat i min valgkreds i Essex, og som frygter, at han vil blive tvunget til at vende tilbage midt under konflikten. Manden har lovlig status som indvandrer i Storbritannien, og han har selv skaffet sig et job, hvor han bl.a. skal rejse til andre EU-lande. Hans beskæftigelse - og dermed hans status som indvandrer - trues imidlertid af forsinkelser i visumudstedelsen på medlemsstaternes ambassader i London.
Når hele Europa vender blikket mod hundredtusindvis af flygtninge ved Kosovos grænser kan det synes mærkeligt at rejse denne sag om en enkeltperson. Men vores humanitære deltagelse skal gælde alle flygtninge, så længe deres sikkerhed trues, uanset hvor de befinder sig.
Da mit spørgsmål er henvist til forhandlingen, vil jeg anmode fru Bonino og Rådets repræsentant om at love at undersøge denne enkeltsag og uregelmæssighederne i de forskellige medlemsstaters indvandringsprocedurer, der truer den pågældende indvandres status. Send ikke denne mand tilbage til en krig eller en mulig død.

Bonino
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, det forekommer mig, at Parlamentet under denne debat har været fuldstændigt enigt - med undtagelse af en enkelt politisk gruppe - om at fordømme den massedeportationsmetode, som Milosevic - og det er ikke noget nyt - har benyttet sig af. Det forekommer mig ligeledes, at der var forskellige nuancer i forslagene om, hvad der bør gøres.
Vi ønsker alle fred, måske bortset fra Milosevic. Og det skal vi huske. For hvis der er nogen, som de sidste 10 år har forfulgt et ultranationalistisk mål; som historisk set er en taber, men som er blodig og grusom, og som har millioner af kroater og bosniere på samvittigheden, så er det Milosevic. Han har ønsket, ført og benyttet sig af krig de sidste 10 år. Godt, men vi ønsker fred, og det gør han ikke. Det er vigtigt at sige dette. Problemet er, hvordan vi efter 10 år skal tvinge denne mand til en fornuftig løsning og en fornuftig situation. Her efter 10 år tror jeg ikke, at der var nogen anden udvej end at bruge magt. Og det siger jeg som en ikkevoldelig person og som medlem af en institution. Men der er også en anden ting. Vi har nu i 10 år - og jeg gentager 10 år - haft forhandlinger, konferencer, modkonferencer, halve aftaler og hele aftaler med Milosevic, og vi er aldrig nået nogen vegne. Hver eneste aftale har blot forberedt os på den næste massakre.
Jeg tror, at det, der er ved at ske i vores lande, er en slags fortrængning. Kan det virkeligt passe, at navne som Osiev, Vukovar, Srebrenica, Bihac og Sarajevo ikke siger nogen noget længere?
Bifald
Kan det virkeligt passe, at alt dette ikke er sket? At vi har glemt det? Tager jeg fejl, eller var det ikke netop Dem, der ville imødegå skammen i Sarajevo og sige, at vi aldrig mere måtte opleve en så gemen og skændig situation som den i Sarajevo?
Ærede kolleger og parlamentsmedlemmer, når det nu for en gangs skyld ikke drejer sig om olie, og når det nu for en gangs skyld ikke drejer sig om diamanter eller om erobringen af et territorium, men om et helt folks ret til at leve fredeligt og værdigt i deres eget hjem, og når vi nu for en gangs skyld anvender magt, så finder vi pludselig ud af, at det ikke går. Af hvilken årsag? Rambouillet 45? Det er det spørgsmål, som vi efter min mening bør stille os selv, og det er ikke mindst det svar, som vi bør give. Jeg håber, at vi kan få en seriøs konference og en situation, hvor de forpligtelser, der indgås, ikke blot er seriøse, men også kontrollerede og kontrollerbare. Jeg håber ikke, at vi går i de halve aftalers fælde endnu en gang, hvor vi måske bliver forberedt på en massakre i Montenegro.
Bifald
Der er en ting i denne debat, som jeg gerne vil understrege, nemlig at vi i dag ser en opløsning og en tilintetgørelse af Kosovo og af et helt folk. Og det begyndte ikke den 24. maj, kære kolleger. I august, hvor vi måske alle sammen var en smule uopmærksomme eller på ferie, var der 400.000 fordrevne personer i Kosovo, som var tvunget til at strejfe om i bjergene, og det er lige præcis dem, der dengang var inden for Kosovo, som Milosevic i løbet af de sidste par uger har sendt som menneskebomber ud over Albanien og Makedonien, og vi håber ikke, at han beslutter sig til at sende dem ud over Montenegro.
Jeg vil også gerne understrege, at selv ud fra et humanitært synspunkt er der ikke nogen humanitær hjælpeorganisation, der har beføjelser, menneskelige ressourcer eller en tilstrækkelig forberedelse til at imødegå en menneskebombe på 500.000 personer i løbet af få dage. Og jeg vil navnlig gerne understrege, at Kommissionen ganske vist er afgående, gået af, korrupt og hvad ved jeg, men måske skulle man prøve at forstå den lidt specielle institutionssituation, som vi har måttet arbejde i, og som jeg dog mener, at vi har imødegået så vidt, det stod i vores magt. Jeg vil gerne gentage, at der i dag ikke er nogen humanitær hjælpeorganisation, der er i stand til at imødegå 500.000 menneskebomber, hovedsagelig i løbet af få dage.
Jeg vil gerne give udtryk for to bekymringer set ud fra en humanitær synsvinkel. Hvad sker der for det første i Kosovo, hvor kosovoerne i dag står helt uden hjælp, uden beskyttelse og også uden vidner? Det andet spørgsmål er Montenegro. Hvis 100.000 fordrevne bliver tvunget til Montenegro, vil dette naturligvis ligeledes udmønte sig i et drama, hvad angår ustabilitet.
Jeg vil nu meget kort komme ind på tre humanitære aspekter. Denne krise viser os for det første, at det i vanskelige situationer som den med orkanen Mitch i Mellemamerika undertiden er umuligt for de humanitære hjælpeorganisationer at gøre noget ved situationen uden hjælp fra de militære strukturer. Det ville selvfølgelig have været mere passende at kunne benytte WEU. For øjeblikket forekommer WEU mig dog at være et organ, der i højere grad er en teoretisk end en praktisk mulighed, og jeg bifalder derfor, at fru Ogata anmodede NATO om en tilrådighedsstillelse af tekniske muligheder, i det mindste til transporten og oprettelsen af lejrene osv. Men det er noget, som vi skal holde os for øje, for ligesom det var tilfældet med orkanen Mitch, er det i en sådan situation undertiden absolut nødvendigt med militære strukturer til civile formål, om ikke andet så set ud fra et logistisk synspunkt. For det andet har min kollega van den Broek allerede talt om nødvendigheden af at yde forstærkning til de lande, der modtager denne store flygtningemængde. Vi vil naturligvis henvende os til fru Gradin med henblik på opfølgningen på det særlige tilfælde, der blev nævnt. Endelig vil jeg komme med en sidste henstilling: Jeg håber, at hele den solidariske indsats, også offentlighedens indsats, bliver gjort på en disciplineret og koordineret måde. Der er en risiko for, at de få havne- og lufthavnsstrukturer tilstoppes som en flaskehals. Det er desuden bedre at købe på stedet, og penge er således bedre end fødevarehjælp. Det er meget vigtigt, at der er nogen, som hjælper os med at give dette budskab videre.
Endelig vil jeg gerne rette en tak til medlemsstaterne, og ikke mindst til Italien, som har reageret hurtigt og øjeblikkeligt, men også til de andre medlemsstater, der gør en betydelig indsats. Som De ved, beløber den tilvejebragte del af reserven på budgettet sig til EUR 150 millioner, og det bilaterale samarbejde hidtil, det vil sige medlemsstaternes bilaterale gavebistand, beløber sig til EUR 177 millioner. Jeg mener, at der bør tages højde for dette, så disse beløb supplerer hinanden tilstrækkeligt.
Ærede kolleger, jeg håber især, at denne institution forstår at være vedholdende og ligeledes at give offentligheden en fornemmelse af lederskab, så man skelner mellem undertrykkere og undertrykte og mellem undertrykkere og uskyldige ofre, også serbiske ofre. Jeg vil gerne præcisere, at den humanitære bistand via Røde Kors også går til den serbiske befolkning. Der sker således ikke nogen diskrimination fra vores side. Jeg håber, at vi sammen vil kunne kæmpe denne hårde og vanskelige kamp, som jeg håber bliver en kamp for, at national suverænitet ikke skal betyde ejendomsret, og for at der sker et fremskridt for den enkeltes rettigheder.

Morris
Hr. formand, vi har hørt, at der bruges krigsmateriel med forarmet uran i konflikten. Forarmet uran er radioaktiv og meget giftig, og den kan selvfølgelig krydse alle grænser, hvis vinden blæser i den rigtige retning. Jeg vil gerne bede Kommission og Ministerrådet om hurtigst muligt at undersøge, om vi bruger bomber med forarmet uran. Når alt kommer til alt, er der ingen tidsfrist for forureningen af miljøet.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Bonino.
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 37, stk. 2, modtaget otte beslutningsforslag.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen, torsdag, kl. 11.30.

Anden halvårlige opfølgningsrapport vedrørende BSE
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0083/99) af Böge for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget »Den anden halvårlige opfølgningsrapport vedrørende BSE« (KOM(98)0598 - C4-0686/98).

Böge
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, BSE - de tre bogstaver stod tidligere, før Europa-Parlamentet gjorde en indsats, for en eventyrlig blanding af dårlig ledelse, fejlvurdering og sjuskeri både i Kommissionen og i nogle medlemsstater. På baggrund af nogle foruroligende nye tal i nogle medlemsstater kunne man næsten tale om en never ending story . Men lad os ikke gå i panik! Meget af det, vi i dag stadig har af ubearbejdede problemer, er ret beset en byrde, vi har arvet fra tiden før 1996. Alt det, vi drøfter i dag, må ikke fortrænge, at vi i de sidste år takket være arbejdet i det midlertidige undersøgelsesudvalg om BSE og i det opfølgende udvalg har opnået meget, idet et stort antal af Europa-Parlamentets henstillinger, som kom fra det midlertidige undersøgelsesudvalg om BSE, er blevet omsat. Jeg er overbevist om, at den vej, vi sammen med Kommissionen og tjenestegrenene er slået ind på, har betydet succes. På den ene side er tilliden til det interne samarbejde i de europæiske institutioner blevet genoprettet, på den anden side er der også skabt ny tillid hos den europæiske forbruger til de europæiske institutioners handleevne.
Det er mig magtpåliggende i denne sammenhæng at sige både Dem, kommissær fru Bonino, og hr. generaldirektør Reichenbach og den konstituerede generaldirektør, hr. Heine, fra GD VI hjertelig tak for det, De har måttet yde på basis af den situation, der var opstået på grund af tidligere tiders fejl. Jeg mener, at De alle har ydet et stort bidrag til, at det lykkedes at skabe ny tillid på dette område af det europæiske arbejde.
I sidste instans har vi opnået positive resultater for fremtiden, en ny kvalitet i den forebyggende forbrugerbeskyttelse, som går videre end til BSE. Vi har i mellemtiden fået en ny kvalitet i Den Europæiske Domstols retspleje. Jeg mener, at det, der er blevet ydet inden for omstruktureringen af tjenestegrenene, de nye lovgivningsinitiativer og tillige drøftelsen af spørgsmålet om gennemskuelighed i den videnskabelige debat er vigtige elementer, som ikke kun skal gælde i Den Europæiske Union, men for fremtiden også på internationalt plan. Jeg tænker her på debatten om hormoner og BST.
Det volder os stadig hovedbrud, at nogle medlemsstater ikke altid er rede eller i stand til at samarbejde om omsættelsen af fællesskabsretten. Her er der brug for videregående initiativer i forbindelse med den næste regeringskonference for at sikre, at Kommissionen hurtigere kan gribe ind over for sendrægtige medlemsstater, som overtræder traktaterne, hurtigere kan anlægge sag på grund af overtrædelse af traktaterne og i tilfælde af overhængende fare hurtigere kan gribe til sanktioner. Det er overordentlig vigtigt!
Jeg vil gerne fremsætte en sidste bemærkning angående spørgsmålet om drøftelsen af testerne: Jeg mener, at de tester, der drøftes i dag, kan vurderes således, at de ud fra det stadium, vi nu er nået til, ikke kan give nogen garanti for, at noget er absolut BSE-sikkert eller BSE-frit. Derfor skal vi også her bevare sansen for proportioner og ikke forfalde til at overreagere.
Sammenfattende vil jeg gerne sige, at vi nok har vist en vej til forankring af forebyggende forbrugerbeskyttelse i Den Europæiske Union. Kommissionen har lavet sit hjemmearbejde fortrinligt. Lad os alle betragte BSE-krisen som en advarsel for fremtiden!

Formanden
Mange tak, hr. Böge.

Roth-Behrendt
Hr. formand, i Europa-Parlamentet har vi nu drøftet dette emne i rundt regnet to og et halvt år. Nu er vi ved at afslutte arbejdet. Der er naturligvis stadig åbne spørgsmål og problemer, men det vil jeg ikke komme ind på i dag ved afslutningen af debatten og af min tale. For mig er det vigtigt, hvilken lære vi kan drage af BSE-krisen og hvad læren er for den fremtidige politik i Den Europæiske Union. Hvorledes kan vi forhindre, at noget lignende nogensinde sker igen? For mig er det af interesse at vide, om en sådan katastrofe kan ske igen. Det er ret beset dér, vi står i dag.
Er vores erkendelse - med vores erkendelse mener jeg Europa-Parlamentets, den siddende og en ny Kommissions erkendelse - og stilen i vores politik nu i princippet anderledes end for tre, fem eller 15 år siden? Vigtigt er her naturligvis absolut gennemskuelighed. Det skal f.eks. være en selvfølge, at videnskabelige rådslagninger, videnskabelig kontrol, videnskabelige undersøgelser og inspektioner gennemføres og accepteres, selvom resultatet måske ikke er positivt. Det er vigtigt - det har hr. Böge også netop sagt - at forebyggende forbrugerbeskyttelse og forebyggelsesprincippet skal være det øverste bud også inden for alle andre områder af politik. Det kan ofte være ubelejligt og har også ved tidligere lejligheder været det. Det kan være ubelejligt for landbrugspolitikken. Det kan også være ubelejligt for den økonomiske politik eller for udenrigshandlen, det virker enormt forstyrrende inden for alle områder af politik!
Men kun hvis Kommissionen og Europa-Parlamentet i tvivlstilfælde går ind for forebyggelsesprincippet og træffer afgørelse derefter, kan vi forhindre sådan noget som BSE for fremtiden. I forhandlinger med Verdenshandelsorganisationen betyder det så som følge heraf også, at forebyggelsesprincippet skal prioriteres højere end en smidig verdenshandel.
Spørgsmålet om, hvorvidt vi for fremtiden vil have væksthormoner i kød fra USA i Den Europæiske Union, bliver meget snart prøvestenen for os. Står Kommissionen i det spørgsmål fortsat hårdt på sit, benhårdt? Det får vi se! Fru Bonino har under arbejdet med BSE udvist stor standhaftighed og gode evner. Det har vi anerkendt, og det har hr. Böge også anerkendt.
I forbindelse med en ny Kommission skal det for mig og tillige for min gruppe være et kriterium, om forbrugerbeskyttelse og forebyggende beskyttelse af sundheden prioriteres højere end gnidningsløs handelspolitik. Kun da - det er min overbevisning - må vi give udtryk for tillid til en ny Kommission, for kun da kan vi håbe, at en katastrofe i lighed med BSE ikke mere forekommer.
Om det bliver tilfældet, får vi at se i de kommende måneder. Vi får se, hvilke navne der bringes i forslag til den nye Kommission og hvorledes den indstillede formand for Kommissionen vil forholde sig. I sin tale til Europa-Parlamentet i går tog hr. Prodi ikke engang ordet forebyggende forbrugerbeskyttelse, forebyggelsesprincip eller lignende i sin mund. Vi håber, at han i det mindste har det i hovedet! Vi ved det ikke. Det vil vi se engang i fremtiden. Men jeg er overbevist om, at det ville være en fejl, som vi alle selv begår i Europa-Parlamentet, at støtte ham eller en ny Kommission, som ikke meget klart siger, at den i en situation, hvor der er berettiget tvivl, bestemmer sig for enten handel eller landbrug. Vi skal også udføre vores opgaver, derfor har vi altid spurgt Kommissionen.
Vores fremtidige opgave er nøje at undersøge og udspørge den nye Kommission, som på det tidspunkt - med hvem det nu måtte blive - endnu ikke er tiltrådt. Hvorledes agter I at træffe afgørelse i en bestemt situation? Hvis vi mener det alvorligt, må vi kun give udtryk for tillid til denne Kommission, hvis svarene falder tilfredsstillende ud. Så har vi måske et stille håb om, at forebyggende forbrugerbeskyttelse virkelig spiller en rolle i Kommissionen, så sådan noget som BSE ikke forekommer mere.

Whitehead
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske de to fælles ordførere og rose betænkningen. I øvrigt synes jeg, at det viser berettigelsen af kontaktudvalget, som vi har bevaret i en periode, samt af de to hovedudvalg, der godkender ordførernes fremlægning.
BSE var en tragedie for Storbritannien og for resten af Europa. Det er det fortsat. Efter de lidelser, vi havde i vores land, er vi ængstelige over at høre, at sygdommen stadig hærger i nogle af de andre europæiske lande. Der blev slagtet 2, 5 millioner stk. kvæg i Storbritannien. Vi måtte indsende ca. 2.000 siders dokumentation for at beskrive, hvordan sygdommen er blevet bekæmpet, men endnu ikke helt udryddet i vores land. Vi lever hver dag med problemet med ofrene for den nye variant af Jakob-Creutzfeldt- sygdom, som ordføreren omtaler.
Og alligevel har vi nu en situation, hvor 13 medlemsstater står over for overtrædelsesprocedurer fra Kommissionen. Det er skandaløst. Det er Parlamentets pligt at sørge for, at de sikkerhedsforanstaltninger, som vi har været tvunget til at træffe, nu håndhæves overalt i Den Europæiske Union. Parlamentet skal støtte Kommissionen ved at lægge pres på Rådet. Rådets holdning har ikke været tilfredsstillende de seneste to år. Fare for én er fare for alle. Sikkerhed for alle betyder, at ingen må være i fare. Når vi ser på den aktuelle situation i Europa, er det ganske enkelt ikke tilfredsstillende.
Fru Roth-Behrendt sagde, at forsigtighedsprincippet må være den rette fremgangsmåde. Jeg er enig. Forsigtighedsprincippet er ikke nogen ligegyldig luksus, det er en nødvendighed. Det bør Parlamentet gøre klart over for Ministerrådet.

Trakatellis
Hr. formand, nærværende betænkning er en opfølgning af Parlamentets forsøg på at føre sine henstillinger ud i livet i forbindelse med BSE. Desuden vedrører vores arbejde også overvågningen af situationen og udviklingen med hensyn til beskyttelsen af den offentlige sundhed i Den Europæiske Union.
Vi kan se, at der er sket fremskridt med gennemførelsen af foranstaltninger til omstrukturering, opfyldelse af forpligtelser og bemanding inden for Kommissionens tjenestegrene, ligesom det lovgivende arbejde er blevet adskilt fra de rådgivende, videnskabelige samt kontrollerende udvalg og tjenestegrene. På denne måde er de videnskabelige udvalgs uafhængighed blevet styrket, oplysningerne har opnået større troværdighed, ligesom der er blevet langt større gennemsigtighed i arbejdet med BSE. Hvad kontrol og revision angår, er der forsinkelser i mange medlemslande, og vi mener, at denne kontrol bør intensiveres. Samtidig bør samarbejdet og udvekslingen af informationer mellem Kommissionen og medlemsstaterne styrkes.
Det er tvingende nødvendigt at vedtage en ramme for kontrol med dyrefoder, så man kan bekæmpe infektioner, samtidig med at der kræves en mere rationel vurdering af antibiotika og vækstfremmende stoffer inden for husdyropdræt.
Vi må dog også understrege, at der er store forsinkelser med integreringen af fællesskabsbestemmelserne i medlemslandenes retspraksis, og vi må endnu en gang gøre opmærksom på, at hele denne infektionshistorie ud over forholdene vedrørende ansvar og forsømmelighed også afslørede de institutionelle huller i de europæiske organers funktion, og et af disse, det største, er, at Parlamentet ikke kan få den fulde kontrol. Derfor kræver vi indførelsen af proceduren med fælles beslutningstagning inden for hele landbrugspolitikken. Denne procedure blev allerede med Amsterdam-traktaten indført for veterinærmedicinske og plantesundhedsmæssige foranstaltninger, og vi kræver den udvidet til hele landbrugspolitikken.
Jeg mener, at beskyttelsen af den europæiske borgers sundhed, som er et af de største goder, et menneske har, samtidig også er af største vigtighed for Den Europæiske Union, og som sådan bør den derfor indtage en tilsvarende høj position i den europæiske sammenhæng.
Jeg vil gerne rette en varm tak til de to ordførere, hr. Böge og fru Roth-Behrendt, for det fremragende stykke arbejde, de har gjort.

Kofoed
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først sige tak til de to ordførere, som har lavet en velafbalanceret betænkning, der giver en udmærket beskrivelse af situationen. »Intet er så galt, at det ikke er godt for noget«, siger man, og det gælder også her, for BSE-sygdommen var faktisk grunden til, at vi fik ryddet op i Kommissionen. BSE-sygdommen var grunden til, at vi fik afsløret store mangler i Kommissionen, og blev klar over, at Kommissionen ikke levede op til sine forpligtelser. Jeg synes, at vi har opnået udmærkede resultater, og jeg vil gerne takke Kommissionen for, at den fulgte udvalgets henstillinger. Ansvarsfordelingen i Kommissionen var ikke tilfredsstillende, men den er blevet bedre. Det lykkedes også at nå til enighed om, at Den Videnskabelige Komité skulle holdes adskilt fra andre instanser. Det synes jeg er meget væsentligt. Det lykkedes os at gøre Den Videnskabelige Komité mere uafhængig, også af parlamentarisk kontrol. Et videnskabeligt udvalg skal være lukket, således at videnskabsmændene ikke bliver udsat for politisk pres, når de bliver bedt om at komme med udtalelser. Det er meget vigtigt, at det videnskabelige grundlag er i orden, således at man kan træffe de rigtige beslutninger.
Til sidst vil jeg sige, at BSE-sygdommen heldigvis er på vej ud. Vi er nogenlunde klar over, hvornår den forsvinder helt. Der vil stadigvæk komme nogle tilfælde. Jakob-Creutzfeldt-sygdommen er formentlig også på vej ud. Hvad kan vi så lære af alt dette? De foranstaltninger, der er sat i gang, ser ud til at virke, og jeg tror derfor, at vi kan undgå at komme i en sådan situation igen. Vi har nu et apparat, der fungerer. Vi kan efter min mening være nogenlunde tilfredse. Vi kan ikke give forbrugerne en 100 %'s garanti. Men vi er nu bedre rustet til at klare sådanne problemer end tidligere.

Novo
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, som bekendt betød BSE-sygdommen i Portugal, at der blev indført eksportforbud for portugisisk oksekød. Denne beslutning blev nødvendig bl.a. på grund af uansvarlighed tidligere og uduelighed hos de ansvarlige senere. Det er imidlertid Europa-Parlamentets pligt til at vedtage politiske forslag, der kan bidrage til at afhjælpe denne situation i en hvilken som helst medlemsstat.
Derfor fremlægger vi et ændringsforslag, der tilråder et endnu mere snævert samarbejde mellem den portugisiske regering og Kommissionen, og som gør det muligt at bekæmpe sygdommen og hæve eksportforbuddet inden for de angivne frister. Af den grund og med det formål har vi også fremlagt et andet ændringsforslag, der lægger op til, at der skabes mekanismer, som formindsker de portugisiske producenters tab. Sygdommen må udryddes, og forholdene må bringes til Europa-Parlamentets og offentlighedens kendskab i hele EU. Det er meningen med vores tredje ændringsforslag. Jeg håber, kære kolleger, hr. Böge og fru Roth-Behrendt, som jeg lykønsker med arbejdet, at man vil tage vel imod alle tre forslag, så betænkningen på den måde kan blive politisk mere afbalanceret og rimelig.

Dell'Alba
Hr. formand, jeg vil gerne rette en tak til dem, der har udarbejdet denne betænkning, samt til Kommissionen, og navnlig kommissær Bonino, for det forbilledlige samarbejde, som det er lykkedes os at bringe i stand på dette område, eftersom vi takket være Parlamentets indsats og et konstruktivt og ikke destruktivt svar har kunnet identificere - og i løbet af årene forsøge at løse - spørgsmålet på den bedst tænkelige måde.
Vi har delt områderne og gjort nogle betydelige fremskridt. Vi må i dag indrømme - og det bør vi i højere grad gøre - at Kommissionens indsats endnu ikke er i stand til at overvinde modstanden i medlemsstaterne. Den kendsgerning, at 13 ud af 15 lande ikke til fulde retter sig efter de henstillinger, som de burde rette sig efter, betyder, at vi stadig bør gøre et fælles arbejde sammen med Kommissionen i den henseende, så politikken om at respektere og beskytte forbrugerne på dette område reelt bliver en unionspolitik.

des Places
Hr. formand, grundet forsømmelighed fra flere sider var det ikke nogen nem opgave. Der er da også medlemslande, som endnu er langt fra det mål, alle havde håbet at se opfyldt, nemlig den totale udryddelse af sygdommen. Såvel forbrugerne som landmændene er bekymrede, omend sidstnævnte gruppe ikke åbent giver udtryk herfor.
Jeg hilser derfor den forelagte anbefaling, udarbejdet af Roth-Behrendt og Böge, velkommen. Lad mig kort kommentere indholdet i de ændringsforslag, jeg har fremsat.
Vedrørende punkt 24, finder vi det vigtigt at understrege, at forsigtighedsprincippet også finder anvendelse i forbindelse med håndtering af døde dyr samt håndtering af dyr og prøvetagning på slagterier. Europa-Parlamentet må tage stilling til dette spørgsmål for at sikre dyrenes og i sidste ende forbrugernes sundhed.
Vedrørende punkt 26 angående grønbogen om »Generelle principper for levnedsmiddellovgivningen«. Der må anlægges et overordnet perspektiv, når vi behandler dette spørgsmål. Vi må således se på andre områder så som dyrefoder, levnedsmidler og plantebeskyttelse. Alle beslutninger skal være videnskabeligt begrundede, ligesom der skal foretages en risikovurdering på fællesskabsniveau. Jeg må minde om, at princippet om at sikre de europæiske forbrugeres sundhed er et helhedsprincip, ikke et princip rettet mod enkelte sektorer.
Vedrørende punkt 29 angående anvendelsen af antibiotika i kødproduktionen. Det er korrekt, at der hos forbrugerne kan opstå øget resistens over for antibiotika. Antibiotikaresistens er imidlertid ikke udelukkende en følge af anvendelsen af antibiotika i kødproduktionen. Vi glæder os således over, at anvendelsen af antibiotika som tilsætning til dyrefoder er blevet begrænset, idet fire forskellige antibiotika for nylig er blevet forbudt. Jeg ønsker imidlertid, at der af hensyn til en effektiv beskyttelse af folkesundheden løbende træffes yderligere forholdsregler i takt med de nyeste forskningsresultater på området.

Graenitz
Hr. formand, også jeg vil gerne sige tak til de to ordførere, hr. Böge og fru Roth-Behrendt, og endvidere til kommissær fru Bonino og hendes embedsmænd. Gennem BSE-undersøgelsesudvalgets arbejde og de omstruktureringer og ændringer, Kommissionen har foretaget, har vi allerede foregrebet det, som nu inden længe træder i kraft gennem Amsterdam-traktaten, nemlig en forebyggende sundheds- og forbrugerbeskyttelse, og det er en meget vigtig søjle med henblik på opbygning af en bæredygtig udvikling af Unionen.
Jeg mener, at spørgsmålet om forebyggelsesprincippet, som vi nu har forankret i vores lovgivning, skal følges yderligere op, og at det bliver nødvendigt at indføre de principper om gennemskuelighed og om magtens deling, som vi nu har i Unionen, også i internationale traktater og aftaler, så vi kan kræve en forebyggende sundheds- og forbrugerbeskyttelse til Unionens borgere ikke kun her, men også i forbindelse med produkter fra andre lande, som ender i Unionen. Jeg mener, at Parlamentet af Kommissionen skal kræve denne gennemskuelighed også inden for rammerne af forberedelsen af forhandlingerne om disse internationale aftaler. Vi skal således have mere information: Hvorledes ser disse forberedelser ud, hvem står for dem, hvilke mål følges her i sidste instans, hvorledes kan målene nås eller er de allerede gennemført?
Der er et punkt, jeg beklager dybt: Som ordfører for grønbogen om levnedsmiddellovgivningens fremtid havde jeg ventet, at der var kommet et større fremstød også i den retning. Jeg håber, at vi alligevel når frem til en moderne levnedsmiddelret, inden udvidelsen af Unionen finder sted.

Schierhuber
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, min tak gælder i dag navnlig hr. Böge og fru Roth-Behrendt for deres virkelig konsekvente arbejde i BSE-undersøgelsesudvalget og også senere. BSE-skandalen kastede hele Den Europæiske Union ud i en dyb krise. Det kom til at stå os klart, at der også for mennesket i dag findes grænser, som det har at rette sig efter. Naturen har sine love, og kun inden for rammerne af dem kan og må vi bevæge os for at gøre fremskridt til menneskehedens vel. Den krise, som den uansvarlige handlemåde kastede os ud i, er desværre stadig ikke overvundet, og dens sande omfang går sandsynligvis først op for os om årtier.
Jeg skal i dag ikke undlade at give udtryk for min respekt for Kommissionen under Jacques Santer, fordi den havde mod og udholdenhed til at trodse modstanden i medlemsstaterne og afsløre de skandaløse misforhold, som jo startede helt tilbage i midten af 80'erne. Selvom skandalen nu har været afsløret længe og nu næsten er forsvundet fra medierne, vil jeg alligevel gerne gøre opmærksom på, at vi ikke må miste BSE-tragedien af syne. Det vil derfor være meget vigtigt, at også den næste Kommission hele tiden forelægger Parlamentet sine handlinger. Netop når det drejer sig om menneskenes sundhed, må vi ikke løbe nogen risiko. Vi har i vores egenskab af valgte repræsentanter pligt til at kæmpe menneskenes sag. Jeg siger helt åbent, fru kommissær, at jeg er dybt foruroliget, fordi jeg er af den mening, at vi endnu ikke i dag kan vurdere, hvor mange følger af BSE og Jakob-Creutzfeldt-syndromet vi vil blive konfronteret med i de kommende år.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske begge ordførere. Fra BSE-krisens start har de begge været særdeles konstruktive i deres rapporter, betænkninger og analyser. Vi må desværre erkende, at BSE stadigvæk findes. Vi må også erkende, at forbrugernes tillid har lidt et knæk, og at den skal genskabes. Det er vi godt på vej til at gøre, men vi skal fortsat arbejde videre med det.
I hele Den Europæiske Union må vi erkende, at BSE-krisen aldrig var opstået, hvis vi havde fodret vores dyr på en rigtig og passende måde. I min egen valgkreds i Nordirland har vi nu indført ekstremt strenge kontroller. De er dyre, og de skal betales af de hårdt pressede oksekødsproducenter, der rent faktisk rejser tvivl om nogle af kontrollerne. De er trods alt villige til at leve med dem, fordi de ved, at de er med til at genskabe tilliden.
Der findes strenge kontroller i Den Europæiske Union, men de gælder ikke for de fødevarer, der kommer ind i Den Europæiske Union fra USA eller andre lande. Før vi får løst dette problem, er jeg nødt til at sige til Kommissionen, at de europæiske landbrugere ikke har tillid til, at Den Europæiske Union kan løse de problemer, vi nu står over for. Det er det næste problem, som vi er nødt til at løse. Der gennemføres i øjeblikket kontroller i Det Forenede Kongerige, og jeg håber, at det vil munde ud i en databaseret ordning.
Hr. Böge sagde, at vi havde fået en advarsel om, hvad vi kan have i vente. Lad os alle her i Parlamentet huske på, hvad vi har været udsat for i de seneste år med hensyn til BSE, og lad os tage denne advarsel alvorligt og handle derefter.

Myller
Hr. formand, Parlamentets behandling af BSE-krisen, som har plaget og plager Den Europæiske Union, har været et godt eksempel på, hvordan Parlamentet virkelig har formået at gribe ind i noget, som bekymrer de europæiske borgere. Det er ordførerne, der først og fremmest bør takkes for denne hurtighed, hvilket allerede talrige gange er blevet konstateret. Straks, da Parlamentet fik nys om krisen, blev der nedsat et undersøgelsesudvalg, hvis arbejde førte til, at Kommissionen grundigt måtte kontrollere Fællesskabets politik i fødevaresektoren vedrørende fødevaresikkerhed og forbrugerbeskyttelse.
Det er vigtigt, at Europa-Parlamentet stadig aktivt følger op på, hvorledes de trufne afgørelser virker og overvåger, at medlemsstaterne handler rigtigt. Jeg mener, at der alligevel skal udarbejdes en vis op- og nedtrapning mellem de lande, hvor risikoen for denne sygdom ikke eksisterer, og hvor den eksisterer. I lande, hvor risikoen ikke eksisterer, bør foranstaltningerne være lettere end i de lande, hvor risikoen eksisterer.

Otila
Hr. formand, Den Europæiske Union fremhæver i sin landbrugsreform, at der udvises opmærksomhed over for miljøvenlige produktionsmetoder, og at produktkvalitet skal forhøjes. I forbindelse med Agenda 2000 blev der alligevel ikke i tilstrækkelig grad lagt vægt på miljøhensyn. BSE-krise, tilfælde af svinepest og dannelse af resistente salmonellabestande taler deres eget bekymrende sprog om grundlæggende mangler i Unionens landbrugspolitik. Der skal lægges mere mærke til landbrugs- og fødevareproduktionen. Forbrugerne skal have større vished om produkternes sikkerhed. Der er ikke råd til nonchalance.
Det videnskabelige kendskab til BSE-sygdomme er stadig meget svagt. Forskningen i langtidsvirkninger er besværlig og tidskrævende. Der skal ikke træffes hastige konklusioner i den ene eller den anden retning. Kogalskaben kom i mediernes søgelys allerede for fem år siden. Der opstår det spørgsmål, om det i denne periode var muligt at nå længere på forskningsområdet. Er ressourcerne til krisestyringen udnyttet på bedst mulig vis?
Den mangelfulde viden om BSE-sygdommens oprindelsesfaktorer og virkninger på mennesker bliver dyr for Unionen. Totalt koster BSE-krisen flere milliarder euro for Unionen. Stadigvæk har vi ikke klarhed over, hvilke foranstaltninger det er fornuftigt og nødvendigt at foretage, og hvor bredt foranstaltningerne skal favne. Foranstaltninger som fjernelse af risikomaterialer, bl.a. okse- og fårehjerner samt rygmarv, skal kunne være forskellige fra land til land.
BSE-krisen er ikke overvundet endnu. Forbrugernes tillid til europæiske landbrugsprodukter skal sikres. Kommissionen har gennemført en stor del af henstillingerne vedrørende BSE med henblik på en forbedret forbruger-og sundhedsbeskyttelse. Der er ingen grund til at være tilfreds med den nuværende situation. Også i løbet af dette forår er der fremkommet for mange nye tilfælde.

Santini
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil ikke lægge skjul på, at jeg er en lille smule ængstelig her, hvor det sandsynligvis er sidste gang i denne valgperiode, at jeg skal tale om dette emne. Jeg føler det næsten som om, at jeg forlader et barn, der endnu ikke er blevet helt raskt, midt på gaden, og jeg spørger mig selv, hvem der skal tage sig af dette barn fra nu af. Vil vi i næste valgperiode finde - og det håber jeg - to sande vagthunde som Böge og Roth-Berendt til erstatning for disse? Fru Roth-Berendt er her ikke, men jeg håber ikke, at hun bliver fornærmet over ordet »vagthund«. De er to vagthunde, som holdt ved, selv da emnet ikke var så aktuelt mere, og da det således var lettere at opgive det end at fortsætte med at engagere sig i tusindvis af møder.
Det spørger jeg også mig selv om, for selvom vi med de to undersøgelses- og kontroludvalg har fået besvaret mange af vores spørgsmål, er der stadig spørgsmål, som ikke er blevet besvaret. F.eks. spørger jeg mig selv om, hvem der fra nu af skal lægge det nødvendige pres på de forskere og videnskabsmænd, som stadig mangler at besvare mange af vores spørgsmål. Og vil kontrollen og inspektionerne fortsætte i Det Forenede Kongerige, både på epidemiologisk plan og ikke mindst i havnene, hvor der måske stadig ligger nogle fødevarer, som ikke ligefrem er sunde? Jeg spørger også mig selv, om forbrugerens vademecum vil være tilstrækkeligt - hvor korrekt og revideret den sidste udgave end er - til at få dem, som vores indsats er rettet mod, til at forstå, hvordan de skal forholde sig.
Jeg vil gerne stille endnu et spørgsmål til dette Parlament og til skyggen af dem, der kommer til at befolke Parlamentet i næste valgperiode. Hvem skal nu beskytte forbrugerne? Vil det ske med den overbevisning, som vi lagde i beskyttelsen af deres rettigheder? De familier, der er blevet ramt af den nye form for Jakob-Creutzfeldt-sygdom, har til dels fået erstatning, men vi må ikke glemme den forfærdelige forudsigelse fra en professor, som mener, at vi skal passe på, for inkubationstiden er på 15 år! Vi må således ikke slække på indsatsen, heller ikke ud fra denne betragtning.
Endelig står der i den anden halvårlige opfølgningsrapport, at man har gjort næsten alt. Noget af det, der stadig mangler, er opfølgningen på grønbogen om levnedsmiddellovgivningen. Og i den forbindelse er der endnu et spørgsmål: Hvem skal føre den videre? God arbejdslyst!

Corrie
Hr. formand, jeg takker også ordførerne. Jeg har en særlig interesse i denne forhandling, da jeg er okse-og fåreproducent i Skotland. Da størstedelen af min indtægt stammer fra eksport af levende, stambogsført kvæg, har jeg økonomiske interesser i at få ophævet eksportforbuddet mod oksekød fra Det Forenede Kongerige. Som landmand har jeg fulgt de ødelæggelser, som BSE har forårsaget, ikke blot over for britiske landmænd, men også over for alle tilhørende industrier såsom transportsektoren, auktionsmarkeder, slagterier og alle de efterfølgende led i distributionskæden. Det britiske landbrug oplever nu en krise i alle sektorer.
Jeg hilser betænkningen velkomment, fordi den giver os lejlighed til at få et overblik over situationen, men der er et par punkter, som jeg ønsker at kommentere. For det første er det en stor tragedie, at BSE fra starten blev betragtet som et britisk problem og ikke et europæisk problem. Da titusindvis af ton forurenet foder blev eksporteret til det europæiske fastland, var der nødvendigvis tale om et europæisk problem.
Det glæder mig, at Kommissionen anlægger en konsekvent linje for fødevaresikkerhed i hele den europæiske oksekødsindustri, da det er den eneste rigtige måde at bevare offentlighedens tillid på. Det er en skam, at nogle nationalstater ikke udviser samme engagement.
Med min baggrund inden for branchen kan jeg forsikre medlemmerne om, at der er gjort en enorm indsats for at gøre britisk oksekød sikkert. Der dukker stadig enkelte tilfælde af BSE op i besætninger - normalt malkekvæg - der har fået forurenet foder, men de fleste besætninger har aldrig været angrebet - herunder min egen - men lider alligevel under følgevirkningerne. Der er nu indført papirarbejde og registrering, der gør det muligt at spore kødet fra fødslen til butikkerne. Det giver en enorm ekstra arbejdsbyrde for landmændene, men det er nødvendigt for at få åbnet markedet igen. Markedet og slagterierne tynges af kontroller på ethvert niveau, og udgifterne til kontroller udgør nu ca. 75 % af de samlede udgifter til at sikre, at reglerne overholdes.
Det britiske forbud mod ikke-udbenet kød er dumt og unødvendigt, og det bør ophæves. Jeg glæder mig imidlertid over denne betænkning.

Formanden
Jeg vil gerne på Præsidiets vegne takke fru Roth-Behrendt, der har afstået fra sin taletid, så vi kunne råde over mere tid til at afslutte forhandlingen. Fru kommissær Bonino har ordet.

Bonino
Hr. formand, jeg vil komme med et meget kort og mere politisk svar. Først vil jeg gerne takke ordførerne, og dernæst vil jeg gerne sige til Dem alle sammen, at dette på en måde er vores sidste debat, både for dette Parlament og måske også for denne Kommission, og jeg vil på en måde savne det. Jeg vil savne det, for når man ser bort fra alt det, vi har opnået sammen - og det står der også klart i betænkningen - tror jeg, at vi først og fremmest har udviklet en arbejdsmetode - jeg tænker ikke, at det har været let for Dem, og tillad mig at sige, at det heller ikke har været let for os - nemlig en metode, hvor begges ansvar dog stod klart, og som således ikke medførte institutionsforvirring, men som i stedet forsøgte at klarlægge forskellene i samarbejdet.
Bortset fra de specifikke ting tror jeg, at det er det vigtigste, som vi har lært sammen. Og jeg tror, at den kommende Kommission og det kommende Parlament bør bevare denne lille metodiske skat i forholdet mellem de to institutioner, både med hensyn til gennemsigtigheden og med hensyn til vanskelighederne, men også med hensyn til videnskabens fortræffelighed. Visse sager - bortset fra BSE-sagen, hvor der stadig er spørgsmål, der skal løses, sådan som hr. Santini og hr. Imbeni mindede om - indeholder nogle komplekse emner, som f.eks. hormonerne, som fru Roth-Berendt henviste til, eller de genmodificerede produkter. Når det gælder fødevaresikkerhed, står vi således med nogle komplekse sager til vores efterfølgere.
Det sidste punkt, som jeg gerne vil understrege, er forsigtighedsprincippet. Efter min mening er det også og ikke mindst vigtigt, at vi begynder på europæisk plan, så vi senere kan anvende dette princip på internationalt plan. Vi håber, at vi den 19. april når frem til enighed om, at forsigtighedsprincippet skal medtages i proceduremanualen i Codex Alimentarius . Hvis det lykkes os også at vinde denne etape, tror jeg, at det vil være et meget vigtigt aspekt, naturligvis ikke kun inden for Unionen, men også for at slå dette princip fast på internationalt plan.
Det er, om jeg så må sige, den arv, som De efterlader til det kommende Parlament, og som vi efterlader til den kommende Kommission. Jeg håber dog virkeligt, at arbejdsmetoden - når man ser bort fra de specifikke spørgsmål - bliver fælles ejendom. Jeg gør det ellers aldrig, men tillad mig for en gangs skyld at takke Kommissionens tjenestegrene og mit kabinet, der ligesom Dem har udvist stor tålmodighed, men efter min mening også stor ihærdighed.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Bonino.
Jeg vil også gerne på Præsidiets vegne sige, at vi altid med stor opmærksomhed har lyttet til Dem på denne talerstol. Vi takker for de venlige ord om Europa-Parlamentet og ønsker Dem alt godt både i Deres politiske virksomhed og for Deres fremtid i det hele taget.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B4-0157/99).
Tillad mig at byde formanden for Rådet, hr. Verheugen, velkommen, og indledningsvis gøre opmærksom på, at hr. Verheugen af hensyn til sin rejse tilbage er nødt til at forlade salen kl. 18.50. Derfor er det hensigtsmæssigt, hvis vi sørger for at koncentrere spørgsmålene, så det størst mulige antal kan blive stillet, og hr. Verheugen kan besvare dem. Jeg har under alle omstændigheder aftalt med ham, at han ved det næste møde er her 10 minutter længere for at kompensere for de 10 minutter, som han i dag på grund af udefra kommende omstændigheder må gå før, når han forlader os kl. 18.50. Jeg har hermed gjort Parlamentet opmærksomt på dette forhold.

Formanden

Spørgsmål nr. 1 af Patricia McKenna (H-0222/99):
Om: Det Europæiske System af Centralbanker og Det Europæiske Monetære System Kan Rådet oplyse, hvorledes man forestiller sig, at de nye eurosedler og -mønter vil blive udstedt på regelmæssig basis, efter at medlemsstaternes egne valutaer er udgået, og hvorvidt dette vil ske gennem euroobligationslån til handelsbankerne alene, hvorved der i praksis vil blive stiftet ny gæld i systemet, eller gennem fri udstedelse af eurosedler og -mønter, hvorved der ikke vil blive stiftet nogen gæld, eller gennem en kombination af begge, især eftersom en af de erklærede hovedhensigter med systemet og de hertil knyttede konvergenskriterier og stabilitetspagten er at nedbringe gælden?
Kan Rådet oplyse, hvilke af medlemsstaternes centralbanker der er fuldt privatejede, hvilke der er delvist privatejede, og hvilke der er fuldt statsejede? Kan det oplyse, om det anser det for behørigt, at enten delvist eller fuldt privatejede centralbanker er med i Det Europæiske System af Centralbanker og endog er medejere af Den Europæiske Centralbank, begge oprettet ved EU-traktaten, og på denne måde giver private finansielle interesser en vis kontrol over Det Europæiske Monetære System, hvilket potentielt ikke er befordrende for den erklærede målsætning om monetær stabilitet?
Hr. Verheugen, jeg beder Dem besvare fru McKennas spørgsmål.

Verheugen
Hr. formand, i henhold til henstillingerne fra Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995 udsteder deltagerstaterne fra den 1. januar 1999 nye omsættelige statsgældsbeviser i euro. På samme tidspunkt omstiller de størstedelen af deres udestående statsgæld til euro i overensstemmelse med Rådets forordning nr. 947/98 af 3. maj 1998. I overgangsperioden fra den 1. januar 1999 til den 31. december 2001 kan private udstedere omstille udestående værdipapirer til euro i henhold til den nævnte rådsforordning. De kan udstede nye værdipapirer i euro. Efter overgangsperiodens udløb udstedes alle nye værdipapirer fra statslige eller private udstedere i euro eller i fremmede valutaer. Al udestående gæld, som udstedes i de nationale valutaer, der så ikke længere eksisterer, kan fra 2002 kun forrentes og afvikles i euro.
I henhold til rådsafgørelse 317/98 af 3. maj 1998 er centralbanklovgivningerne i de medlemsstater, der er med i Den Europæiske Monetære Union, sammenfaldende med bestemmelserne i EU-traktaten og sikrer centralbankernes fuldstændige uafhængighed af de medlemsstater, der deltager i Den Europæiske Monetære Union.

McKenna
I hele spørgsmålet om udstedelse af eurosedler og -mønter uden gældsstiftelse har det primære argument været, at det skaber inflation. De privatejede banker forøger pengemængden med mindst 10 til 15 gange, og det er grunden til, at staten bliver gældsat og bankerne tjener fedt. Hensigten med hele dette projekt var oprindeligt at mindske eller eliminere gælden, men det bliver vel næppe tilfældet - er De enig?

Verheugen
Hr. formand, fru McKenna, jeg deler ikke Deres opfattelse. Omfanget af den private gæld og omfanget af statsgælden er to vidt forskellige indikatorer for den økonomiske udvikling. Det er snarere omfanget af statsgælden, der kan være en kritisk indikator; omfanget af den private gæld kan være udtryk for, at investeringerne er på vej op.
De to ting bliver De nødt til at holde skarpt adskilt. Det, der kan interessere os på grundlag af den problemstilling, De anfører, er den simple kendsgerning, fra hvilket tidspunkt sådanne obligationer i euro gælder. Det spørgsmål har jeg besvaret.

Sjöstedt
Jeg har et supplerende spørgsmål. Jeg kommer jo fra Sverige. Som Rådet sikkert ved, så har vi i øjeblikket en debat om, hvorvidt landet skal tilslutte sig den fælles valuta. Selv deltager jeg ofte i forskellige møder, hvor det diskuteres.
Jeg får ofte et spørgsmål, som jeg ikke kan svare på. Derfor tænkte jeg, at De måske kan hjælpe mig. Der plejer altid at være nogen, som spørger, hvad der sker, hvis et land skulle ønske at forlade den fælles valuta. Hvis man opdager, at de sociale og økonomiske virkninger er negative, er der så nogen retslig mulighed for at træde ud af den fælles valuta og genindføre sin nationale valuta og centralbank?

Verheugen
Hr. Sjöstedt, det er et interessant spørgsmål. Jeg besvarer det ikke juridisk, men politisk. Det, De berører i Deres spørgsmål, er ikke muligt. Det er ikke fastsat i traktaten. Den, der én gang har tiltrådt den fælles valuta, kan ikke komme ud af den igen.

Formanden

Spørgsmål nr. 2 af Alexandros Alavanos (H-0224/99):
Om: Gennemførelse af programmet »Philoxenia« Europa-Parlamentet, Kommissionen og Det Økonomiske og Sociale Udvalg har allerede afgivet positiv udtalelse om iværksættelsen af det flerårige program til fordel for turismen i Europa under navnet »Philoxenia«. På baggrund af turismens betydning for såvel jobskabelsen som udbredelsen af den europæiske kultur og under henvisning til, at godkendelsen af programmet er blevet udsat af Rådet (ministre med ansvar for turisme), bedes Rådet besvare følgende: Har Rådet planlagt den endelige godkendelse af programmet? Kan Rådet over for Europa-Parlamentet og Kommissionen bekræfte, at programmet vil blive iværksat snarest muligt, og oplyse, om der internt i Rådet er problemer i forbindelse med den endelige godkendelse?
Hr. Verheugen, jeg beder Dem besvare hr. Alavanos' spørgsmål.

Verheugen
Jeg bliver desværre nødt til at sige til Dem, at dette emne er blevet drøftet i rådsforsamlinger ved flere lejligheder, og at grundlæggende meningsforskelle desværre ikke har kunnet elimineres, selvom det østrigske formandskab bestræbte sig meget derpå. Nogle delegationer har givet udtryk for betænkeligheder, selvom formandskabet foreslog at skære ned på programmets flerårige budgetter. Det forholder sig desværre endog således, at jeg ikke for øjeblikket kan se, om og hvornår Rådet kan vedtage Kommissionens forslag.

Alavanos
Jeg er skuffet over rådsformandens svar, og selvom han nåede at sige, at han ikke kan forestille sig, hvornår der sker noget i sagen, vil jeg gerne stille ham følgende spørgsmål:
For det første, om det tyske formandskab stadig regner med, at der vil ske en godkendelse?
For det andet, hvad angår den aktuelle turistmæssige side, vil jeg gerne vide, om Rådet overhovedet har beskæftiget sig med de konsekvenser af den jugoslaviske krise i Kosovo, som vil vise sig på turistområdet i mange Balkanlande, heriblandt måske også det nordlige Grækenland, hvis ikke krisen snart er overstået. Har man endvidere drøftet muligheden af at træffe foranstaltninger for at støtte turistvirksomhederne?

Verheugen
Hr. Alavanos, jeg forstår Deres skuffelse, men rådsformandskabet kan ikke sige mere end, hvad medlemsstaterne er rede til at gøre, og i dette tilfælde forholder det sig således, at en række medlemslande nærer helt principielle betænkeligheder mod dette program til fremme af europæisk turisme - de vil slet ikke have det. Andre medlemslande vil ikke have det i den foreliggende form. Der er i dette spørgsmål ingen tegn på konsensus i Rådet, og derfor beklager jeg meget at være nødt til at sige til Dem, at jeg ikke kan få øje på den mindste chance for, at dette emne kan afsluttes under det tyske formandskab, i hvert fald ikke på en positiv måde.

Formanden

Spørgsmål nr. 3 af Nikitas Kaklamanis (H-0227/99):
Om: Erklæringer fra Ecevit efter pågribelsen af Öcalan Den Tyrkiske premierminister B. Ecevit (som i 1974 gav befaling til angrebet på Republikken Cypern, som er medlem af FN og ansøger om EU-medlemskab) erklærede straks efter pågribelsen af PKK-lederen A. Öcalan over for tyrkiske og udenlandske journalister, at »Tyrkiet vil ikke modtage nogen som helst anvisninger fra noget europæisk land i forbindelse med sagen imod Öcalan«.
Hvad er Rådets holdning til denne erklæring fra premierministeren i et land, der fortsat udelukker »Det Kurdiske Demokratiske Parti« fra valgene og begår hårrejsende kriminelle handlinger imod sin egen befolkning?
Hr. Verheugen, jeg beder Dem besvare hr. Kaklamanis' spørgsmål.

Verheugen
Hr. Kaklamanis, Den Europæiske Union tog i sin erklæring af 22. februar i år den tyrkiske regerings løfte om, at Abdullah Öcalan ville få en fair retsag, til efterretning. Den Europæiske Union forventer, at det betyder en fair og korrekt behandling, en offentlig og retsstatslig retsag ved en uafhængig domstol, adgang til retshjælp efter eget valg og adgang til retsagen for internationale observatører.
Den Europæiske Union understreger endnu en gang sit afgjorte nej til dødsstraf. Samtidig bekræfter Den Europæiske Union sin fordømmelse af enhver form for terrorisme. Den legitime kamp mod terrorismen skal føres under fuld overholdelse af menneskerettighederne, retsstatsprincippet og de demokratiske normer. Hvad angår udelukkelsen af Det Kurdiske Demokratiske Parti fra valget, er det sikkert det ærede medlem bekendt, at den tyrkiske forfatningsdomstol den 8. marts 1999 enstemmigt afviste rigsadvokatens forslag om en foreløbig kendelse, der skulle forbyde dette partis deltagelse.

Kaklamanis
Hr. formand, tidligere i dag hørte jeg kansler Schröder nævne, at NATO-bombardementerne sker i menneskerettighedernes navn og af hensyn til det albanske mindretal i Jugoslavien, og da De sikkert vil give mig ret i, at menneskerettighederne ikke kan fås enkeltvis eller a la carte, og de tyrkiske aviser i går skrev, at man ikke har og ikke vil give internationale observatører tilladelse til at overvære Öcalan-retssagen, vil jeg bede Dem sige mig helt konkret: Hvis denne tilladelse ikke gives, hvordan vil Rådet så handle over for et associeret land som Tyrkiet? Og for det andet overrasker det mig, at De ikke ved, at der senere er truffet en beslutning om at forbyde Det Kurdiske Demokratiske Parti deltagelse i valget, hvorved 20 millioner kurdere fratages en menneskeret, nemlig retten til at give sin politiske mening til kende ved et valg. Hvad agter De at gøre ved det?

Verheugen
Hr. Kaklamanis, Rådet benytter alle sine politiske og diplomatiske muligheder til at gøre det klart for den tyrkiske regering, hvad europæiske menneskerettighedsstandarder vil sige, og at det forventer, at Tyrkiet overholder europæiske menneskerettighedsstandarder i alle enkeltsager og i alle situationer.

Ephremidis
Jeg vil gerne stille repræsentanten for Rådet følgende spørgsmål:
For det første, om han ud fra den samme erfaring, som Parlamentet har, virkelig tror, at det nuværende tyrkiske styre vil føre en retssag baseret på retsstatsprincipper? Tror han virkelig det, og hvad baserer han denne tro på?
For det andet, hvorfor han straks kobler terrorismen på, uanset om den findes eller ikke? Giver det mulighed for at give Tyrkiet et alibi for at behandle Öcalan, eller hvem man ellers arresterer, efter forgodtbefindende? Begynder han at forsvare Tyrkiet og give de tyrkiske myndigheder et alibi?

Verheugen
Ærede medlem, det drejer sig ikke om, hvad jeg tror. Det drejer sig ikke engang om, hvad Rådet tror, at den tyrkiske regering vil gøre, men det drejer sig om, at vi udnytter vores muligheder for at øve indflydelse med henblik på at nå vores fælles mål, som i dette tilfælde er en fair retsag i overensstemmelse med retsstatsprincippet. Jeg har allerede sagt til Dem, at vi udnytter disse muligheder for at øve indflydelse næsten dagligt.

Formanden

Spørgsmål nr. 4 af Maj Theorin (H-0228/99):
Om: Vestsahara Befolkningen i Vestsahara har i lighed med befolkningerne i andre koloniserede lande ret til selvbestemmelse og selvstændighed. Dette forhindres imidlertid af Marokko, som snart i 24 år har okkuperet Vestsahara i strid med FN-pagten og folkeretten. Marokko har forhindret, forhalet og blokeret for FN's fredsplan. EU yder til trods for dette omfattende økonomisk bistand til Marokko.
Hvordan ser Rådet på forholdet mellem EU's bistand til Marokko og det faktum, at landet okkuperer Vestsahara? Hvordan agter Rådet at bidrage til, at FN's fredsplan gennemføres?
Hr. formand for Rådet, jeg beder Dem venligst besvare fru Theorins spørgsmål.

Verheugen
Fru Theorin, Rådet er allerede dybt involveret i De Forenede Nationers igangværende aktiviteter med henblik på folkeafstemningen i 1999 og 2000 om selvbestemmelse til Vestsahara. Udviklingen følges opmærksomt gennem medlemsstaterne og aktiviteterne i De Forenede Nationer. Inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er initiativerne fra De Forenede Nationers generalsekretær blevet behandlet flere gange med regelmæssige mellemrum i den kompetente FUSP-gruppe.
Formandskabet afgav den 29. december 1998 en erklæring på Den Europæiske Unions vegne, som uden forbehold støtter De Forenede Nationers bestræbelser på en fair og varig løsning. Den Europæiske Union har derfor med stor interesse taget følgende afgørelser truffet af den marokkanske regering til efterretning. For det første en formalisering af UNHCR's status i det pågældende område. Det skulle muliggøre en genoptagelse af den foreløbige registrering i lejrene i Tindorf. Vi håber, at drøftelserne med UNHCR af et udkast til en protokol om repatriering af flygtningene nu indledes.
For det andet skal aftalen om MINURSO's troppestatut undertegnes. Denne afgørelse muliggør en velordnet og rettidig fordeling af de tropper, der er nødvendige til gennemførelsen af den planlagte løsning, og den vil samtidig lette den daglige gennemførelse af MINURSO-operationerne. Der er derfor set med Den Europæiske Unions øjne ingen grund til at sætte spørgsmålstegn ved Den Europæiske Unions bistand til Marokko på grund af udviklingen i Vestsahara.

Theorin
Mange tak for svaret. Jeg har forstået, at der allerede i går blev indledt forhandlinger mellem FN og Marokko. Det ville være interessant at høre, om Rådet har nogle oplysninger om dette møde.
Jeg finder det centralt og vigtigt, at vi alle har ventet så utroligt længe på, at denne folkeafstemning skal finde sted, og vi har fremfor alt længe øvet pression på Marokko. Derfor er det naturligvis interessant at høre, om Det Europæiske Råd er parat til at udnytte sin position og magt til, selvom vi giver økonomisk bistand til Marokko, at sætte pres på Marokkos regering, så den ikke igen vedtager en folkeafstemning, som den udskyder til senere for derefter ikke at gennemføre den alligevel.
Der findes ca. 160.000 personer i forskellige flygtningelejre og omtrent lige så mange soldater, som bevogter disse flygtninge. Der findes således grunde nok til at få sat dette arbejde i gang på en retfærdig og rigtig måde. Jeg vil gerne høre, hvad Rådet er parat til at gøre.

Verheugen
Fru González, De er bestemt ikke til besvær. De må tro mig, når jeg siger, at jeg tager problemet lige så alvorligt som De. Men De vil nu have en politisk debat med mig. Jeg kan ikke føre en politisk debat med Dem, fordi jeg over for Dem kun kan redegøre for den holdning, Rådet har. Det har jeg allerede gjort. Jeg gentager endnu en gang: Vi er enige om de mål, der skal nås, den operative gennemførelse ligger hos De Forenede Nationer. Den Europæiske Union støtter disse mål med de muligheder, den har, og hvis udviklingen viser, at de politiske instrumenter, der indtil nu er blevet sat ind, ikke er tilstrækkelige, bliver man nødt til at tale om andre instrumenter. Men for øjeblikket finder Rådet det ikke nødvendigt.

Formanden
Da spørgsmål nr. 5-8 vedrører samme emne, vil de blive behandlet under ét.

Spørgsmål nr. 5 af Francisca Bennasar Tous (H-0235/99):
Om: Øområder i en ny kontekst som følge af Amsterdam-traktaten Artikel 158 i Amsterdam-traktaten fastsætter, at Fællesskabet skal stræbe efter at forbedre situationen for de mindst begunstigede områder eller øer, og erklæring nr. 30 knyttet til traktaten fastslår, at »øområder lider under vedvarende strukturelle ulemper, der skyldes deres status som øsamfund, og som hæmmer deres økonomiske og sociale udvikling«. En af de væsentligste årsager til, at øområderne ikke kan konkurrere på lige fod på det indre marked, er deres ekstraomkostninger i forbindelse med transport af personer, varer og energi, og i artikel 129 B (ny 154) anføres det explicit, at det er nødvendigt at skabe forbindelse mellem randområder og Fællesskabets centrale områder. Hvilke særforanstaltninger agter Rådet at iværksætte for at opnå en effektiv integrering af øområder på det indre marked på lige fod med de øvrige områder?

Spørgsmål nr. 6 af Roy Perry (H-0241/99):
Om: Interregionalt program for øerHar Rådet til hensigt at støtte opfordringer til, at der i Interreg-programmet indføjes særlige foranstaltninger til fordel for det interne samarbejde mellem øerne, som det er blevet krævet i Parlamentets ændringsforslag under førstebehandlingen af Varela Suanzes-Carpgna-betænkningen om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling?

Spørgsmål nr. 7 af Vincenzo Viola, overtaget af fru Bennasar Tous (H-0246/99):
Om: Integreret program for EU's øområderPå baggrund af Amsterdam-traktatens artikel 154 og 158 og den dertil knyttede erklæring (nr. 30) har Kommissionens GD XVII udarbejdet en meddelelse om anvendelse af vedvarende energikilder i EU's øområder. Tidligere havde GD XII bestilt en undersøgelse om forskning og teknologisk udvikling i øområderne, og GD XI havde udarbejdet en adfærdskodeks for forvaltning af affald i øområderne. Disse forslag er til dato til trods for det klare krav fra Europa-Parlamentet herom ikke blevet omsat til et operationelt integreret program til fordel for EU's øområder, hvor der bor 14 millioner indbyggere fra 12 medlemsstater, med henblik på at de kan konkurrere i det indre marked på samme vilkår som kontinentalområderne, der ikke som udgangspunkt lider under den geografiske ulempe at være øområde.
Hvilke foranstaltninger agter Rådet også i forbindelse med reformen af strukturfondene og EU-Interreg-initiativet at træffe for at konkretisere dét, det selv har fastsat i Amsterdam-traktaten?

Spørgsmål nr. 8 af Konstantinos Hatzidakis (H-0260/99):
Om: Foranstaltninger til fordel for Unionens øområderAmsterdam-traktatens artikel 158 bestemmer blandt andet, at en af EU's forpligtelser er at træffe foranstaltninger for at begrænse forsinkelserne i udvikling for Fællesskabets mindst begunstigede områder og øområderne. Den i Amsterdam-traktaten indføjede erklæring nr. 30 anerkender, at øområderne lider under vedvarende strukturelle ulemper, der skyldes deres status som øsamfund, og opfordrer Unionen til at tage hensyn til disse ulemper og, når det er berettiget, træffe særlige foranstaltninger til gavn for disse områder for bedre at integrere dem i det indre marked på rimelige vilkår. Kan Rådet oplyse, hvilke forberedende foranstaltninger det har truffet med henblik på at sørge for, at bestemmelserne i artikel 158 og erklæring nr. 30 ved Amsterdam-traktatens ikrafttræden bliver omsat i praksis i form af konkrete projekter og programmer?
Hr. Verheugen, jeg beder Dem besvare disse fire spørgsmål.

Verheugen
Ærede medlem, Rådet er klar over øernes særlige problemstilling og har altid lagt særlig vægt på politiske strategier, som kan fremme en integration af øerne i det fælles marked. Også i forbindelse med reformen af strukturfondene og Samhørighedsfonden inden for rammerne af Agenda 2000 er et af de vigtigste formål med reformerne at koncentrere støtten om de dårligst stillede regioner, der i særlig grad har brug for den. I den sammenhæng erkender Rådet, at det er regionalpolitikkens opgave at udvikle alle muligheder for at udligne strukturbetingede ubalancer og efterslæb og fremskynde den økonomiske og sociale ændring i de ugunstigt stillede regioner herunder øerne. Støtten til øområderne fortsætter derfor også i den kommende støtteperiode. Forhandlingerne med Europa-Parlamentet inden for rammerne af et uformelt samråd og lovgivningsproceduren om den eksakte udformning af den her særlig vigtige forordning om Den Europæiske Regionalfond er for øjeblikket i gang. Jeg kommer netop fra samrådet om dette emne, og jeg kan beskrive en udvikling for Dem, som kun lige er tre kvarter gammel. Det ser ud, som om der relativt hurtigt kan opnås enighed mellem Parlamentet og Rådet i de spørgsmål, der stadig ikke er løst.
Derudover vil jeg gerne gøre opmærksom på, at Kommissionen for kort tid siden har meddelt, at også inddragelsen af øområderne i foranstaltningerne under fællesskabsinitiativet Interreg C fortjener særlig opmærksomhed. Også det forekommer mig, uden at jeg agter at foregribe den videre procedure, at være fornuftigt.

Bennasar Tous
Det er første gang, vi har haft lejlighed til at drøfte øområder med Rådet. Artikel 158 i Amsterdam-traktaten, som er grundlaget for samhørighedspolitikken, er blevet oversat fejlagtigt til nogle af Unionens officielle sprog. Den eneste logiske fortolkning af denne artikel er, takket være det bilag, som Rådet i Amsterdam udarbejdede, at regne alle øområder i Unionen blandt de mindst begunstigede områder på grund af deres geografiske handicap, som er kilde til forøgede omkostninger inden for f.eks. transport- eller energisektoren.
Alligevel har Rådet i forordningen om EFRU fortolket denne artikel restriktivt, når de mindst begunstigede øer nævnes. Denne definition er ikke særlig klar. Er den baseret på et økonomisk, geografisk eller perifert kriterium? Og jeg vil først og fremmest sige, at den er fejlagtig, fordi den er i modsætning til den dertil knyttede erklæring nr. 30 og til almindelig sund fornuft.
Hvorfor er der i Amsterdam-traktaten en henvisning til de mindst begunstigede øer, når disse rent faktisk allerede var inddraget blandt de mindst begunstigede områder i den gamle artikel? Var det måske ikke Rådets mening at tilføje en ny kategori af områder, alle øerne, blandt de mindst begunstigede områder i Den Europæiske Union?
Hvorfor vil Rådet ikke nu bekræfte sin holdning fra Amsterdam til fordel for øerne i de nye forordninger for strukturfondene?

Verheugen
Ærede medlem, Rådet er afgjort ikke enig med Dem i Deres udlægning af Amsterdam-traktaten. Det har en anden opfattelse og holder fast ved den. Det er Rådets politik, at behovskriteriet naturligvis skal spille en rolle, når det skal vurderes, hvilke øområder der skal have støtte.

Perry
Jeg vil gerne presse formanden på dette punkt. Kommissionens retningslinjer for interregionale programmer fastslår, at der skal tages særligt hensyn til fjerntliggende områder og øområder. Jeg repræsenterer Isle of Wight ud for Englands sydkyst, der er en grænseregion og har et BNP på 64 % af EU-gennemsnittet. Kan jeg tage tilbage til Isle of Wight og fortælle beboerne, at de nye interregionale forslag vil hjælpe øer som denne?

Verheugen
Hr. Perry, jeg er Dem taknemmelig for denne oplysning og vil videregive den til Kommissionen. Det er ikke min opgave og heller ikke Rådets opgave at afgøre, hvilke områder i Europa der skal have støtte ud fra hvilke kriterier. Det er Kommissionens sag. Men jeg vil gøre Dem opmærksom på, at et område, som ikke når op på 75 % af den gennemsnitlige velstand i Europa, er et støtteområde endog efter strukturfondens mål 1. Jeg anmoder Dem om at drøfte det med Kommissionen, det er ikke Rådets bord.

Hatzidakis
Hr. minister, det er ikke længe siden, vi sagde det til os selv, og nu må vi sige det samme eller noget lignende, men denne gang officielt.
Jeg ved godt, De ikke er øboer, men øerne er altså ikke kun feriesteder med sol og hav. Det er områder, som især om vinteren har store isolationsproblemer. Dette er en permanent ulempe for øerne, som går ud over mange områder.
Det, jeg gerne vil understrege, er, at der er mange parlamentsmedlemmer til stede her, der beskæftiger sig med spørgsmålet, og De har også overværet forhandlingen i det rådgivende udvalg, hvor jeg gav udtryk for Europa-Parlamentets synspunkter. Øerne er et område, vi skal passe på, og det, som De besluttede i Amsterdam, må nu omsættes i praksis. Interreg er den første lejlighed, vi får til at gøre dette. Og Interreg bør der gøres noget ud af, ikke kun i de yderste randområder, men også i øområderne, og derfor ville vi gerne have et løfte fra Rådet.
Til sidst vil jeg bede ministeren fortælle os, om der er nogen i Rådet, der arbejder på en konkret strategi for øerne. Jeg regner med, at svaret er nej, men håber, der vil ske noget i fremtiden.

Verheugen
Ærede medlem, det, der gælder, er det, Rådet i Berlin vedtog om Agenda 2000. Agenda 2000 tager efter min mening på fremragende vis hensyn til øområdernes interesser og behov. Vi er jo for øjeblikket sammen i færd med at omsætte de politiske beslutninger fra Berlin til forordninger, og det er Rådets opfattelse, at der i den sammenhæng fuldt ud tages hensyn til de behov, øområderne har.

Medina Ortega
Hr. formand for Rådet, mit spørgsmål vedrører en særlig type øer, nemlig dem der hører ind under regionerne i den yderste periferi, som behandles i artikel 299, stk. 2, i den nye Amsterdam-traktat, og som får en særlig status. Men det drejer sig om et spørgsmål, som hr. Verheugen sandsynligvis ikke engang behøver at kigge i sine notater for at besvare, for jeg tror, at han var til stede om aftenen under Det Europæiske Råd i Berlin.
Der var en tekst fra Kommissionen i Agenda 2000, der undtog regionerne i den yderste periferi fra kravet om 75 % af Fælleskabets BNP pr. indbygger for at forblive som mål 1-områder.
Den samme aften bekræftede den spanske regeringschef, at dette mål var nået, men senere, da teksten kunne læses, kunne vi se, at det ikke er sådan. Jeg ved ikke, om formanden for Rådet husker, hvad der rent faktisk blev aftalt den aften, og hvordan situationen er for regionerne i den yderste periferi med hensyn til deres inddragelse som mål 1-områder efter aftalen fra Det Europæiske Råd i Berlin.

Verheugen
Ærede medlem, De overvurderer min hukommelse. Jeg vil ikke sige noget til Dem, der er forkert. Jeg bliver nødt til at se i protokollen fra Berlin, for jeg kan slet ikke huske en drøftelse af den art, De netop har anført. Jeg kan kun sige til Dem, at også for regioner i EU's yderste periferi - det er jo altid øer - gælder det, jeg har sagt. Er behovskriteriet opfyldt, får de støtte.

Formanden

Spørgsmål nr. 9 af Roberto Speciale (H-0236/99):
Om: Menneskehandel i Sudan Et stort italiensk dagblad har for nylig berettet indgående om, at der i Sudan og navnlig i landets sydlige del foregår menneskehandel, bl.a. også handel med mindreårige, og at der især er tale omennsker fra Dika- og Nuba-stammerne.
Har Rådet kendskab til forhold af denne art?
Har det i bekræftende fald kontaktet myndighederne på stedet for at få konstateret, at noget sådant virkelig foregår, og for klart at give udtryk for, at Den Europæiske Union absolut tager af stand herfra?
Hvilke eventuelle modforholdsregler (i første omgang suspendering af alle hjælpe- og samarbejdsprogrammer) agter EU træffe for at sætte en stopper for denne handel?
Hr. Verheugen, jeg beder Dem venligst besvare hr. Speciales spørgsmål.

Verheugen
Hr. formand, det er Rådet bekendt, at der i Sudan forekommer bortførelser, tilfælde af slaveri, slavehandel og lignende alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne. I en erklæring om den humanitære situation i Sudan konstaterede Det Europæiske Råd allerede den 14. april 1998, at der fortsat begås alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne i Sudan. EU kræver, at menneskerettighederne overholdes fuldt og helt i alle dele af Sudan, og går ind for, at der først og fremmest i Sudan stationeres observatører af menneskerettighederne. EU kræver derudover uhindret adgang for internationale observatører til områder, hvorfra der berettes om bortførelser, tilfælde af slaveri, slavehandel eller lignende overtrædelser af menneskerettighederne. Den Europæiske Union stillede i forbindelse med den 55. menneskerettighedskommission i Genève et forslag til en resolution, hvori problemet slaveri udtrykkelig er nævnt. EU vil også i fremtiden tage spørgsmål om menneskerrettigheder op over for regeringen i Sudan med det formål at ændre den sudanesiske regerings holdning også til slaveri. Den Europæiske Unions økonomiske samarbejde med Sudan er allerede suspenderet med undtagelse af den humanitære bistand. Et ophør af den humanitære bistand ville udelukkende skade den berørte civilbefolkning og kan derfor ikke komme på tale som pressionsmiddel over for den sudanesiske regering.

Speciale
Hr. formand, jeg vil gerne takke formanden for Rådet for hans svar, som jeg er tilfreds med. Det glæder mig meget, at Rådet er klar over denne situation og ønsker at gribe ind. Jeg håber, at der sker noget konkret, og at der sker en holdningsændring fra den sudanske regerings side, men jeg forstår naturligvis godt, at dette ikke afhænger af os, selvom det også afhænger af vores beslutsomhed.
Jeg ved, at man i Nairobi om nogle få dage indleder fredsforhandlingerne om situationen internt i Sudan, og jeg spørger mig selv, hr. formand for Rådet, om man ikke også kan tage dette spørgsmål op under disse forhandlinger, så Sudans regering mærker det stærke pres fra det internationale samfund. De skal under alle omstændigheder have tak for Deres svar.

Verheugen
Hr. Speciale, jeg konstaterer, at vi er helt enige om den politiske målsætning. Deres konkrete spørgsmål, om man kan inddrage spørgsmålet om menneskerettigheder i de indledende samtaler i Nairobi, kan jeg ikke besvare på stående fod. Jeg anmoder om forståelse for, at jeg er nødt til først at undersøge, hvad der skal være substansen i disse forhandlinger. Derefter vil jeg gerne give Dem oplysningerne skriftligt.

Formanden

Spørgsmål nr. 10 af Jonas Sjöstedt (H-0238/99):
Om: Amsterdam-traktaten Hvornår regner Rådet med, at Amsterdam-traktaten træder i kraft? Hvilke resterende hindringer findes der, for at dette kan ske? Hvordan vil Norges og Islands associering til Schengen-aftalen blive påvirket af Amsterdam-traktaten?
Hr. Verheugen, jeg beder Dem besvare hr. Sjöstedts spørgsmål.

Verheugen
Efter deponeringen af det sidste ratifikationsdokument den 30. marts 1999 træder Amsterdam-traktaten i henhold til artikel 14 i kraft den 1. maj 1999. I henhold til artikel 6 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union deltager Republikken Island og Kongeriget Norge som associeret i gennemførelsen af Schengen-reglerne og den videre udvikling heraf på grundlag af den aftale, der blev undertegnet i Luxembourg den 19. december 1996. De til dette formål relevante procedurer fastsættes i en aftale, som Rådet med en enstemmig beslutning truffet af de i artikel 1 i Schengen-protokollen nævnte 13 medlemmer indgår med Norge og Island.
Rådsformandskabet har sammen med Kommissionen ført forhandlinger med Norge og Island på grundlag af de retningslinjer, Rådet har vedtaget. Rådet er blevet informeret om resultatet af forhandlingerne: Associeringsaftalen skal indgås så hurtigt som muligt, efter at Amsterdam-traktaten er trådt i kraft.

Sjöstedt
Først vil jeg takke for Rådets svar, og dernæst har jeg et supplerende spørgsmål. Hvis man læser den protokol, der er føjet til Amsterdam-traktaten, og som handler om, at Schengen-reglerne skal indarbejdes i fællesskabslovgivningen, så står der, at Rådet skal træffe beslutning om retsgrundlaget for de forskellige dele af Schengen-reglerne. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvor langt man er nået med dette arbejde, om der findes nogen tidsplan for, hvornår det skal være færdigt, og om man i dag kan sige noget om, hvilket retsgrundlag, de forskellige dele af Schengen-reglerne vil få i henhold til fællesskabslovgivningen.

Verheugen
Med forbehold af en kontrol fordi jeg naturligvis ikke kan vide det, vil jeg sige, at arbejdet endnu ikke er afsluttet. Problemet er, at vi, som De måske ved, har en medlemsstat med et meget principielt forbehold over for hele denne problematik, og vi bestræber os for øjeblikket meget intensivt på at få denne medlemsstat til at opgive forbeholdet.

Posselt
Mange tak, hr. formand for Rådet, hr. forbundskansler Schröder har jo i dag annonceret en ny regeringskonference, som skal slutte igen allerede til næste år. Jeg vil blot spørge, om denne regeringskonference skal have sit mandat, endnu før Amsterdam-traktaten træder i kraft, og hvilke konkrete dele af Amsterdam-traktaten der skal genforhandles dér.

Verheugen
Nej, mandatet skal gives på mødet i Köln i den første uge af juni, og der er heller ikke nogen dele af Amsterdam-traktaten, der skal genforhandles, men det drejer sig bl.a. om de berømte left-overs fra Amsterdam, men ikke alene, det drejer sig også om andre emner.

Andersson
Jeg vil blot stille et spørgsmål om den aftale, der skal indgås med Norge og Island, inden Schengen-reglerne indføres i Amsterdam-traktaten. Bliver Europa-Parlamentet taget i samråd om denne aftale?

Verheugen
Her gælder bestemmelserne i Amsterdam-traktaten.

Formanden

Spørgsmål nr. 11 af Peter Truscott (H-0242/99):
Om: Situationen i Jammu og Kashmir Har Rådet kommentarer vedrørende de fremtidige udsigter til fred i Jammu og Kashmir? Har Rådet planer om at tilbyde at stille sig til rådighed som mægler mellem Indien og Pakistan for at medvirke til at løse problemet omkring Jammu og Kashmir?
Hr. Verheugen, jeg giver Dem ordet, så De kan besvare hr. Truscotts spørgsmål.

Verheugen
Den Europæiske Union har gennem længere tid været bekymret over den spændte situation i Kashmir, som udgør en trussel mod freden og stabiliteten i området. Derfor følger Union udviklingen dér med særlig opmærksomhed. EU er af den opfattelse, at en dialog mellem Indien og Pakistan er nøglen til en løsning af Kashmir-konflikten, som i særlig grad belaster forholdet mellem de to lande. Unionen har derfor gentagne gange appelleret til de to parter, at de skal sætte alt ind på at tilstræbe en forhandlingsløsning på de spørgsmål - navnlig Jammu- og Kashmir-spørgsmålet - som stadig skiller de to lande.
Topmødet mellem Indiens premierminster og Pakistans premierminister, som for kort tid siden fandt sted i Lahore, giver anledning til at håbe, at begge parter for alvor er indstillet på at indføre et godt naboskab, hvilket også kunne medføre en forbedring af udsigterne til fred i Jammu og Kashmir.

Truscott
Som Rådet ved, prøveaffyrede Indien den 11. april en mellemdistanceraket, Agni II, der har en rækkevidde på 2.000 km og kan medbringe en nuklear sprængladning. I lyset af denne alvorlige udvikling og faren for større ustabilitet i regionen, vil Rådet da forstærke sin diplomatiske indsats i bestræbelserne på at løse problemet omkring Jammu og Kashmir?

Verheugen
Det spørgsmål kan jeg svare ja til. Rådet ser med den allerstørste bekymring på udviklingen i oprustningen i området, og det spørgsmål, De netop nævnte, vil meget snart blive drøftet i den politiske komité.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 12.

Formanden

Spørgsmål nr. 13 af Ulla Sandbæk (H-0243/99):
Om: Euro og Joschka Fischers tale den 12.1.1999 Rådsformanden sagde i sin tale til Europa-Parlamentet, at indførelsen af euroen indebærer store chancer og en lige så stor risiko. En sådan risiko opstår, hvis »der ikke fra EU's side som en logisk konsekvens af dette dristige skridt følger yderligere lige så dristige skridt hen imod at fuldbyrde integrationen«.
Rådsformanden bedes konkretisere, hvilke yderligere skridt hen imod integration han finder nødvendige, og hvorfor.
Hr. Verheugen, jeg beder Dem besvare fru Sandbæks spørgsmål.

Verheugen
I de konklusioner, Det Europæiske Råd nåede frem til på sit møde i Wien i december 1998, fremhæves det bl.a., at euroen vil øge Europas evne til at fremme beskæftigelse, vækst og stabilitet og at indførelsen af den fælles valuta vil øge behovet for økonomisk koordinering. Det Europæiske Råd understregede især, at koordineringen af den økonomiske politik skal uddybes og forøges for at sikre, at Den Økonomiske og Monetære Union bliver en succes og for at støtte en bæredygtig og beskæftigelseseffektiv vækst.
Den mening kom frem, at de eksisterende økonomiske udfordringer kræver formålstjenlige og koordinerede svar, som omfatter budgetpolitikken, den monetære politik og strukturpolitikken. Som afslutning anmodede Det Europæiske Råd ØKOFIN-Rådet om, at det i Helsinki skulle give Det Europæiske Råd oplysninger om den måde, hvorpå koordineringen af den økonomiske politik fungerer i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union.
Det understreges på samme måde i grundtrækkene i den økonomiske politik, medlemsstaterne og Fællesskabet fører i 1998/99, at medlemsstaternes økonomiske politikker, navnlig deres finans- og valutapolitik, som fremover udelukkende falder ind under Fællesskabets kompetence, samt strukturreformerne bør være logiske i sig selv og støtte hinanden, så der kan opnås en lav inflation, der går hånd i hånd med en bæredygtig og beskæftigelseseffektiv vækst.

Sandbæk
De har gjort rede for, at det er finanspolitikken og valutapolitikken, som skal koordineres, men kunne De specifikt nævne, inden for hvilke områder af den økonomiske politik man regner med at fremme integrationen i anledning af ØMU'en?

Verheugen
Rådet anser en komprimering af koordineringen for nødvendig på alle makroøkonomiske områder, det vil sige inden for finans-, budget-, skatte/afgifts- og tillige den økonomiske samordningspolitik i mere snæver forstand.

Martin, David
Jeg er overbevist om, at formanden for Rådet har ret, når han siger, at den fælles valuta kræver et øget økonomisk samarbejde. Er De enig i, at USA helt klart udgør et fælles marked og har en fælles valuta, men at det ikke har fundet det nødvendigt med en skatteharmonisering? Derfor burde euroens succes heller ikke være betinget af en harmonisering af den direkte eller indirekte beskatning.

Verheugen
Jeg tager det til efterretning og gør opmærksom på, at jeg ikke har anvendt ordet »harmonisering« af skatter/afgifter. Jeg talte om »koordinering«.

Formanden
Mange tak, hr. Verheugen, for den semantiske præcisering.

Formanden

Spørgsmål nr. 14 af José Salafranca Sánchez-Neyra (H-0245/99):
Om: Topmødet i Rio de Janeiro Europa-Parlamentet har som institution givet forbindelserne mellem Den Europæiske Union og landene i Latinamerika visse impulser, har i de seneste år godkendt en forøgelse af de vigtigste budgetretningslinjer for samarbejdet med denne region, har fortsat været nærværende under formelle og uformelle topmøder mellem Den Europæiske Unions stats-og regeringschefer og har deltaget i møderne i San José-ministerkonferencerne og i Rio-Gruppen.
Hvilken form for deltagelse overvejer Rådets formandskab på denne baggrund for Europa-Parlamentet under det kommende topmøde mellem stats- og regeringscheferne for Den Europæiske Union og for landene i Latinamerika og Caribien, som finder sted i Rio de Janeiro i juni måned?
Hr. Verheugen, jeg giver Dem ordet, så De kan besvare fru Salafrancas spørgsmål.

Verheugen
Det spørgsmål var genstand for trepartsdrøftelsen ved middagstid i dag. Det er et emne, der tages op på næsten alle trepartsdrøftelser mellem Råd, Parlament og Kommission, og det fører også igen og igen til det samme resultat. En mulig deltagelse af medlemmer af Europa-Parlamentet i det møde mellem stats- og regeringscheferne for Den Europæiske Union og for landene i Latinamerika og Caribien, som finder sted i Rio de Janeiro i slutningen af juni 1999, afhænger af den procedure, Rådet vedtog den 30. oktober 1998. Denne procedure fik Europa-Parlamentet oplysning om i trepartsdrøftelsen under østrigsk formandskab den 16. december 1998, og den har endvidere - som jeg allerede har nævnt - været genstand for trepartsdrøftelsen i dag.
Denne procedure går tilbage til en drøftelse af emnet på trepartsdrøftelserne i Strasbourg den 17. juli 1998 mellem repræsentanter for de tre institutioner - Parlament, Råd og Kommission. I overensstemmelse hermed vil Rådet gennemgå den forespørgsel, der blev fremsendt af formanden for Europa-Parlamentet den 11. marts 1999, det vil sige, at Rådet vil undersøge, om det er muligt, at medlemmer af Europa-Parlamentet deltager individuelt.

Salafranca Sánchez-Neyra
Det er klart, at da jeg formulerede dette skriftlige spørgsmål, kunne jeg ikke vide, at det ville blive diskuteret under trepartsdialogen her i formiddag.
Men jeg vil gerne vide - det er faktisk et tilbagevendende spørgsmål, for jeg forelagde det for repræsentanten for formandskabet for Delegationsformandskonferencen - om det tyske formandskab, som det synes at kunne udledes af det, som kansler Schröder har sagt i formiddag om den rolle, som Parlamentet skal spille i den europæiske integrationsproces, støtter, at Parlamentet deltager - som det allerede deltager i Rio- og San José- ministerkonferencerne - og om det, som logisk er, får en aktiv rolle, eftersom sagen ikke er ubetydelig, og man kan ikke sige, at der på dette topmøde ikke tages budgetmæssige beslutninger, som har eller kan få indflydelse på Parlamentets bemyndigelser. Hvad er formandskabets holdning? Støtter det eller støtter det ikke Parlamentets aktive deltagelse?

Verheugen
Som allerede nævnt vil spørgsmålet om Europa-Parlamentets deltagelse i mødet i Rio blive behandlet efter de principper, Rådet har vedtaget. Formandskabet kan ikke forholde sig anderledes, det er nødt til at rette sig efter de principper, Rådet har vedtaget. Formandskabet kan ikke give tilsagn, der går ud over dem. Det har det ikke beføjelse til. Hvis der ytres ønsker, der går ud over dem, betyder det, at dette spørgsmål skal tages op i den proces med en institutionel reform, der nu iværksættes. Men jeg vil her som formandskabets opfattelse af dette emne helt principielt sige, at vi meget nøje skal påse, at de forskellige opgaver, ansvarsområder og niveauer i Den Europæiske Union ikke sammenblandes. Det skal altid fremgå klart, hvilket organ i Den Europæiske Union, der handler ud fra hvilket ansvar, for at borgerne kan gennemskue det. Rådet anser ikke en tendens til sammenblanding og udviskning af ansvarsområder for rigtig.

Formanden

Spørgsmål nr. 15 af Robin Teverson (H-0248/99):
Om: Stemmeret i Gibraltar Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har afsagt dom om, at borgere med bopæl i Gibraltar skal have ret til at stemme ved valget til Europa-Parlamentet. For at dette kan gennemføres, skal der opnås enstemmig tilslutning i Rådet til med efterfølgende ratifikation i samtlige medlemsstater af en ændring af den nuværende lovgivning, ifølge hvilken borgere med bopæl i Det Forenede Kongerige, men ikke i Gibraltar har ret til at stemme ved valget til Europa-Parlamentet.
Hvad agter Rådet at foretage sig med henblik på at få ændret traktaten, så befolkningen i Gibraltar får stemmeret?
Hr. Verheugen, jeg giver Dem ordet, så De kan besvare hr. Teversons spørgsmål.

Verheugen
Det er et meget ømtåleligt emne. Rådet ville i høj grad hilse det velkomment, hvis de pågældende to stater omsider kunne blive enige i denne sag. Rådet har endnu ikke beskæftiget sig med de eventuelle konsekvenser af den nævnte dom. Rådet tillægger valgretten til Europa-Parlamentet og i den sammenhæng gennemførelsen af det i artikel 138 i EF-traktaten nedfældede princip om almindelige direkte valg den allerstørste betydning.
En ændring af akten om indførelse af almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet ville forudsætte, at Rådet med Europa-Parlamentets samtykke enstemmigt udsteder bestemmelserne herom og henstiller til medlemsstaterne at vedtage dem i overensstemmelse med deres forfatningsretlige forskrifter. Rådet er i denne sammenhæng meget interesseret i at erfare Europa-Parlamentets holdning.

Teverson
Hr. formand for Rådet, jeg er enig i, at det er et følsomt spørgsmål. Men det er også et spørgsmål om principper, ikke blot et teoretisk princip, men et princip, der er blevet prøvet ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, sådan som det fremgår af mit spørgsmål. Dommen blev ikke afsagt med et smalt flertal af dommere men med 15 stemmer imod 2. Det vil sige, at et meget stort flertal af hensyn til menneskerettighederne ønskede at give befolkningen i Gibraltar stemmeret ved valget til Europa-Parlamentet. Skønt jeg er skuffet over, at formanden for Rådet søger en aftale mellem de to medlemsstater, så er det vel et område, hvor Rådet bør træffe positive foranstaltninger af hensyn til menneskerettighederne og i overensstemmelse med en afgørelse, der ikke er truffet af en EU-institution, men af en respekteret institution, der delvis er medtaget i Amsterdam-traktaten? Vil Rådet træffe positive foranstaltninger for at afhjælpe denne manglende respekt for menneskerettighederne?

Verheugen
Hr. Teverson, på baggrund af den problematik, De kender og som ligger i alle spørgsmål, der har med Gibraltar at gøre, er jeg ikke i stand til at oplyse Dem om Rådets holdning til tillægsspørgsmål. Det skal i hvert enkelt tilfælde drøftes med medlemsstaterne i forbindelse med hvert enkelt tillægsspørgsmål. Jeg bliver nødt til at svare Dem skriftligt på dette spørgsmål. Det gælder også for alle yderligere tillægsspørgsmål, fordi jeg ikke er kompetent til her blot at give udtryk for meninger. Alle de spørgsmål, der yderligere stilles, bliver jeg nødt til at besvare skriftligt, fordi de berørte stater skal konsulteres intensivt om dem.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand for Rådet, det er heller ikke første gang, dette spørgsmål behandles i Europa-Parlamentet. Vi har meget ofte haft det med i spørgetiden. Disse spørgsmål er blevet stillet meget hyppigt, og jeg må helt ærligt sige, at Deres svar, at De ikke vil kunne give nogen oplysninger i tilfælde af yderligere tillægsspørgsmål, er meget utilfredsstillende for Europa-Parlamentet. Må det være mig tilladt at gøre Dem opmærksom på følgende og anmode Dem om at give det videre i denne sammenhæng eller måske give oplysning derom, hvis det er muligt? Man er nødt til altid at se på Gibraltar ud fra to forskellige retssystemer, da man jo ved, at Gibraltars aktuelle grænser ikke svarer til Gibraltars historiske grænser, det vil sige, at der er en del af Gibraltar, som uden tvivl er en del af Storbritannien, og en anden del, den nordlige del, som, om man vil, er spansk område under engelsk administration. Ville det ikke her f.eks. være muligt nu at give i det mindste de mennesker, der bor i det spanske område under engelsk administration, valgret? Det skulle da i det mindste være muligt!

Verheugen
Hr. Habsburg-Lothringen, spørgsmålet om denne dom stilles her for første gang og behandles også her for første gang. Hvis Deres spørgsmål var, om De må have lov til at gøre mig opmærksom på et bestemt forhold, er mit svar ja, det må De gerne.

Salafranca Sánchez-Neyra
Vi skal ikke her med den grundighed, som sagen fortjener, indlede en diskussion af problemet med Gibraltar, som er en medlemsstats koloni i en anden stat, der er medlem af Den Europæiske Union, hvilket er en anakronisme ved tærsklen til det 21. århundrede.
Men jeg vil gerne stille Dem et meget konkret spørgsmål, som ikke vedrører filosofiske overvejelser, men er spørgsmålet om, hvorvidt formandskabet mener, at Det Europæiske Fællesskab er et retsfællesskab og at retsreglerne, i dette tilfælde traktaterne, kun opfattes som anerkendte på grund af forpligtelsen til at overholde dem. Og hvis traktaterne bestemmer, at man i dette spørgsmål skal gå frem på grundlag af en enstemmig afgørelse, mener jeg, at Rådet skal støtte de retsregler, som vi har besluttet, og som Rådet har besluttet i Amsterdam-traktaten.
Mener Rådet, at retsreglerne i traktaten kun opfattes som anerkendte på grund af forpligtelsen til at overholde dem?

Verheugen
Ærede medlem, det var et så principielt spørgsmål, at jeg virkelig bliver nødt til at besvare det. Naturligvis er Rådet af den opfattelse, at Den Europæiske Union er et retsfællesskab, og at den nøje skal overholde sine egne normer og værdier.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 16.

Formanden

Spørgsmål nr. 17 af Vassilis Ephremidis (H-0254/99):
Om: Drøftelserne på det uformelle møde i Rådet af Indenrigsministre Ifølge oplysninger fra pressen blev der i den tyske hovedstad, umiddelbart efter bortførelsen af Öcalan, under streng hemmeligholdelse og organiseret af hemmelige tjenester afholdt et ekstraordinært møde mellem EU's indenrigsministre, hvori også den schweiziske indenrigsminister deltog. Mødet havde til formål at koordinere indsatsen for at optrævle PKK's administrative struktur, indføre regler for samarbejde og gensidig information mellem hemmelige efterretningstjenester og »imødegå« kurdernes kommunikationsnet i Europa, hovedsagelig via tv-kanalen MED-TV og avisen »Özgür Politika«.
Hvad var grundene til at indkalde til dette ekstraordinære og uformelle møde ? Hvorfor skulle det foregå hemmeligt? Hvilke konklusioner og afgørelser nåede man frem til? Hvilke opgaver vil blive pålagt Europol i denne forbindelse? Hvilke andre nationale, internationale og europæiske håndhævende instanser vil blive aktiveret med henblik på at føre disse afgørelser ud i livet? Vedrører de pågældende afgørelser udelukkende de kurdiske organisationer, eller omfatter de også andre organisationer og bevægelser, som er aktive i de europæiske lande?
Hr. Verheugen, jeg beder Dem besvare hr. Ephremidis' spørgsmål.

Verheugen
På grund af episoderne efter anholdelsen af Abdullah Öcalan den 23. februar 1999 indkaldte den tyske indenrigsminister til en konference, hvori indenrigsminstre fra flere af Den Europæiske Unions medlemsstater og fra Schweiz samt repræsentanter for Kommissionen og Rådets sekretariat deltog.
Formålet med dette møde, som medierne var informeret om, var at vurdere de nævnte episoder i de stater, der deltog. Udvekslingen af informationer omfattede navnlig arten af de af PKK organiserede demonstrationer og antallet af deltagere i demonstrationerne i de enkelte lande. Der blev ikke truffet afgørelser, da der jo ikke var tale om en samling i Den Europæiske Unions Råd. Det blev blot aftalt at forbedre udvekslingen af informationer med henblik på lignende episoder i fremtiden.

Ephremidis
Hvorfor dette hemmelighedskræmmeri? Hvorfor blev indenrigsministrene indkaldt hemmeligt? Hvad er der blevet af den åbenhed, som skal gælde i Den Europæiske Union? Hvorfor skal dette holdes skjult for borgerne i Den Europæiske Union, de borgere, som den gerne vil være tættere på? Det kan man ikke svare på.
Hvad besluttede man, hvad blev der udvekslet af synspunkter? Blev der kun talt om PKK? Blev organisationen dømt, fordømt og sat under særlig kontrol? Eller drejede forhandlingerne sig også om andre organisationer, som virker inden for Den Europæiske Union? Er vi ved at indlede eller måske godt i gang med de fremgangsmåder, som Hitler anvendte med Gestapo over for kommunister, jøder, senere også socialdemokrater og til sidst alle demokrater? Er vi midt i en bølge af McCarthyisme, der vil brede sig i hele Den Europæiske Union? Er det derfor, De holder det hemmeligt? Så De kan træffe hemmelige beslutninger og forbyde demonstrationer mod krig og andre demonstrationer, som den belgiske regering allerede har gjort for nylig i Bruxelles?
Jeg vil gerne bede om et svar. Hvis ministeren igen erklærer sig ude af stand til at svare, er vi nødt til at udtrykke vores foragt over en minister, der kommer her uden at kunne give et svar.

Verheugen
Jeg må sige, at jeg er mere end forundret over denne udtalelse - det var jo ikke noget spørgsmål - fra det ærede medlem. Det er i alle Den Europæiske Unions medlemslande og i alle retsstater således, at de, der er ansvarlige for den indre sikkerhed, naturligvis ikke kan føre samtaler, der f.eks. drejer sig om indsamling af efterretninger, i fuld offentlighed. Målet med et sådant møde ville slet ikke blive nået, hvis der kom detaljer derom ud til offentligheden. Jeg tror ikke, det er anderledes i nogen af Den Europæiske Unions medlemsstater.
Men jeg vil gerne efterkomme Deres ønske om gennemskuelighed og nævne i det mindste ét punkt mere, som blev behandlet dér, og hvor der ikke er noget særligt behov for hemmeligholdelse. Det blev f.eks.på mødet beklaget, at Grækenland ikke omgående underrettede partnerne i Den Europæiske Union om, at kenyanske sikkerhedsstyrker havde anholdt Öcalan og bragt ham til Tyrkiet.

Rübig
Hr. formand, hr. formand for Rådet, vi ved jo, at der via MED-TV og avisen Özgur Politika udbydes mange informationer. Vi kender også indholdet. Agter Rådet egentlig at benytte disse kanaler også til det formål at give de herboende kurdere informationer?
Mit andet spørgsmål er, hvilke modeller for integration af kurderne der egentlig anvendes i Europa for øjeblikket.

Verheugen
Hr. Rübig, jeg kan ikke få øje på sammenhængen mellem Deres spørgsmål og det oprindelige spørgsmål og er derfor kun i stand til at besvare dette spørgsmål skriftligt.

Formanden
Mange tak, hr. Verheugen.
Mine damer og herrer, vi skal behandle det sidste spørgsmål. Jeg har allerede gjort opmærksom på, at hr. Verheugen på grund af sin afrejse, skal forlade os kl. 18.50. Der er to minutter tilbage. Derfor håber jeg, at vi med den hurtighed, som hr. Verheugen har vænnet os til, og med hjælp fra fru Eriksson, som i henhold til forretningsordenen erstatter hr. Seppänen, kan afslutte dette sidste spørgsmål på to minutter.

Formanden

Spørgsmål nr. 18 af Esko Olavi Seppänen, overtaget af fru Eriksson (H-0256/99):
Om: EU's vedtægt for tjenestemænd Hvordan fortolker Rådet det forhold, at den samme person lovligt kan modtage både løn og pension fra EU-institutionerne? Hvad agter Rådet at gøre på grundlag af traktatens artikel 232 i tilfælde af, at det er forbudt, og at det finder sted?
Hr. Verheugen, jeg giver Dem ordet, så De kan besvare spørgsmål nr. 18.

Verheugen
Hr. formand, Rådet har til dato ikke kendskab til noget tilfælde af kumulation. Rådet har heller fået forelagt noget forslag fra Kommissionen med det formål at ændre det i vedtægten fastsatte forbud mod kumulation.

Eriksson
Det har Seppänen tidligere diskuteret med Rådet. Det drejer sig om, at en af centralbankcheferne kan hæve sin ganske store pension og samtidig få løn, hvilket betyder, at denne person modtager en for de finske borgere uacceptabelt stor sum penge. Derfor vil vi nu gerne vide, om man agter at acceptere dette og lave en undtagelse udelukkende for centralbankcheferne.

Verheugen
Fru Eriksson, jeg tænkte nok, at det var det, det drejede sig om - på en vis måde en god gammel bekendt - og jeg gør opmærksom på, at dette spørgsmål allerede er blevet behandlet udførligt i en spørgetid for nylig, og at jeg allerede har besvaret det udførligt, hvad angår det særlige tilfælde, De nu anfører. Der er intet, der har ændret sig i den bedømmelse, jeg dengang gav af sagen og det juridiske aspekt af den.

Formanden
Mange tak, hr. Verheugen.
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Rådet, er udløbet, vil spørgsmål nr. 19-44 blive besvaret skriftligt.
Jeg takker hr. Verheugen for hans tilstedeværelse her.
Hermed er spørgetiden til Rådet afsluttet.

Formanden
Jeg giver ordet til hr. Ephremidis, som har en bemærkning til forretningsordenen.
Hr. Ephremidis, lad os lige få det slået fast. Vi har afsluttet spørgetiden, jeg har taget afsked med hr. Verheugen og nu, hvor De har bedt om ordet til en bemærkning til forretningsordenen, skal De henvende Dem til formandskabet, for det er formandskabet, der skal svare på bemærkninger til forretningsordenen. Jeg giver Dem ordet til en bemærkning til forretningsordenen.

Ephremidis
Som en sidste bemærkning, inden Rådets repræsentant forlader os, vil jeg gerne sige, at han har opført sig fejt over for Parlamentet ved at anklage mit land i spørgsmålet om, hvorvidt Öcalan skulle anholdes eller ikke. Det er noget, man kan drøfte på rådsmøderne, hvor den græske regering er repræsenteret, men han kan ikke tillade sig at slynge en så ussel beskyldning ud her. Det er fejt, både parlamentarisk og politisk set, og jeg undrer mig over, hvordan Parlamentet kan tillade Rådets repræsentanter at opføre sig så uforskammet. Det var grunden til, at jeg bad om ordet, ikke for at kommentere ministerens svar. Jeg kender udmærket forretningsordenen og har også netop fået at vide af Dem, at jeg ikke kan stille to tillægsspørgsmål. Men ministeren må altså drøfte med de relevante ministre, hvordan Öcalan-sagen blev håndteret, og hvilken rolle hans land spillede i udleveringen af Öcalan til de tyrkiske bødler.

Formanden
Mange tak, hr. Ehpremidis. Deres ord fremgår af protokollen, og de er altså allerede blevet sagt.
Hr. Papayannakis, en bemærkning til forretningsordenen? Vær så god, gå bare i gang!

Papayannakis
Hr. formand, som bekendt skal såkaldte prioriterede forespørgsler i henhold til forretningsordenens artikel 42 besvares inden for en frist på tre uger. Jeg kan den udenad, og De kender den endnu bedre.
Jeg sidder her med en skriftlig prioriteret forespørgsel, som jeg stillede den 7. januar 1999. Jeg har stillet den i overensstemmelse med alle de gældende regler, men jeg har ikke fået noget svar. Jeg vil gerne klage til Dem, det er en forespørgsel til Rådet - men Rådet hører os naturligvis ikke, selvom det er repræsenteret her - og jeg burde have fået et svar. Hvem skal jeg gå til for at kræve min ret, som vi siger i Grækenland? Jeg vil gerne bede om et svar, og ellers vil jeg klage skriftligt til formanden.

Formanden
Hr. Papayannakis, når man ikke får et svar, gør man, som De har gjort: De spørger på plenarmødet, hvorfor De ikke har fået svar på Deres spørgsmål. Som følge heraf, vil jeg straks tage mig af at finde ud af, hvorfor De ikke har fået svar inden for den i forretningordenen fastsatte tid. De har altså gjort det, som De skulle gøre: spurgt formanden på plenarmødet, og formanden på sin side skal give Dem et svar på, hvad der er sket med Deres spørgsmål. Derfor vil jeg være Dem taknemmelig, hvis De ville informere mig om, nøjagtig hvilket spørgsmål det drejer sig om, dets indhold og datoen, hvor det blev forelagt, så jeg kan foretage de fornødne undersøgelser.
Jeg giver ordet til hr. Rübig, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Rübig
Hr. formand, jeg vil blot gerne byde gruppen af gæster fra Oberösterreich fra de private funktionærers fagforening hjertelig velkommen i Europa-Parlamentet. Jeg takker for Deres forståelse.

Formanden
Det har De hermed gjort, og det vil fremgå af protokollen.
Mødet udsat kl.18.55 og genoptaget kl.21.00

Institutionernes funktionsmåde
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0158/99) af Herman for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål om forbedring af EU-institutionernes funktionsmåde uden traktatændring.

Herman
Hr. formand, kære kolleger, den sidste betænkning, jeg har at fremlægge for Parlamentet, kommer formentlig på et meget dårligt tidspunkt af dagen, men på den rigtige tid af året. Hvorfor det? Fordi hr. Prodi så sent som i går, tilsyneladende med alles støtte, i hvert fald til denne sætning, sagde, at de europæiske institutioner havde brug for dybtgående reformer. Så, for at hr. Prodi ikke skal være den eneste, der foreslår disse reformer, har vi besluttet at hjælpe ham og forelægge ham nogle idéer og nogle henstillinger, som vi, takket være den brede konsensus, der er opstået i vores udvalg, kan fremsætte som forslag for Dem.
Det er ikke altid nødvendigt at ændre traktaterne for at forbedre institutionernes funktionsmåde. Erfaringen har vist, at vi i fortiden har haft held med at perfektionere og forbedre måden, vores institutioner fungerede på, via aftaler mellem institutionerne eller ved interne reformer. Men normalt beskæftiger hver institution sig med sig selv. Dette tabu har vi sat os en lille smule ud over. Vi har denne gang indvilget i at beskæftige os med andre institutioner end vores egen. Parlamentet kan, som vi ved, forbedre sin funktionsmåde, og her ligger der et stort arbejde og venter, men i betragtning af de begivenheder, vi på det seneste har været vidne til, var vi i særdeleshed nødt til at se nærmere på Kommissionens funktionsmåde.
For så vidt angår Rådet, har den institution allerede været genstand for en særbetænkning af hr. Bourlanges, som Parlamentet vedtog for ikke så længe siden, og som indeholder en række forslag til en forbedret funktionsmåde. Vi vil derfor ikke komme ind på dette punkt, men holde os til Kommissionen og Parlamentet.
For så vidt angår Kommissionen, skal man vide, at de uregelmæssigheder, der er kommet for dagen, ikke er af ny dato. Årsagen til dem rækker langt tilbage i tiden, og de stikker dybt. Især er alt, hvad der har med personalets rekruttering, forfremmelse og motivation at gøre, blevet berørt af en tiltagende re-nationalisering og politisering, som har indvirket på funktionsmåden i en offentlig myndighed, som bør være upartisk og neutral. Dette fænomen er veldokumenteret og har givet anledning til de vanskeligheder, vi er bekendt med.
Vi ved, at Kommissionen fra begyndelsen blev skabt med det formål at tilvejebringe de lovgivningsmæssige rammer for at skabe harmonisering, og ikke for at styre programmer. Der var således en vis uoverensstemmelse mellem Kommissionens kultur, mellem dens struktur, mellem dens tradition og så de opgaver, den sidenhen fik tildelt, og som hverken Rådet eller, med forlov, Parlamentet udstyrede den med passende midler til at løse. Og så vidt jeg kan se, var det forkert af Kommissionen at sige ja til disse opgaver. Det er én af grundene til, at den fungerer dårligt. En anden grund er, naturligvis, kabinetternes rolle, som er blevet ganske betydelig. Det er utvivlsomt forklaringen på, at visse kommissærer - jeg siger ikke dem alle - mener, at det som vismændene kunne bekræfte, nemlig tabet af kontrol med administrationen, til dels skyldes disse kabinetters voksende rolle.
For så vidt angår Kommissionens interne struktur, har man øget antallet af direktorater for at kunne beskæftige et stigende antal kommissærer, og hvis man fortsætter ad det spor, vil man, når man skal gå fra 20 til 30 kommissærer, på ny oprette lige så mange nye direktorater, og denne forøgelse, der ikke modsvares af nogen intern sammenhæng eller af nogen ensartethed i de opgaver, de skal løse, vil føre til katastrofale resultater. Det så vi i tilfældet med de eksterne forbindelser, som henhører under fire direktorater.
For Parlamentets vedkommende er vores forslag i sagens natur lidt mere ømfindtlige, for de konkurrerer jo med forslagene fra Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, og de skal nødvendigvis samle konsensus her i Parlamentet, hvad der ikke altid er let at opnå. Men i det væsentlige er vores forslag rettet mod Kommissionen. De tager højde for den diagnose, jeg lige har stillet, og som jeg tror der er bred enighed om.

Pronk
Hr. formand, jeg taler på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Vi har indskrænket os til ét emne, som ligger os meget på hjerte, nemlig agenturerne. Jeg vil for det første gerne takke ordføreren for den måde, hvorpå han også kommer ind på disse agenturer i sin betænkning. Det er noget, som af og til glemmes, men de fagudvalg, som er beskæftiget hermed, og også Budgetudvalget har en gang imellem undret sig herover.
Hvad er der i vejen med agenturerne? Som ordføreren selv siger, spiller de en vigtig rolle. De fordeles pænt mellem medlemsstaterne. Som ordføreren med rette siger, er der ingen gamle medlemsstater, som endnu ikke har agenturer, og vi er overbeviste om, at der også kan findes nye agenturer til de nye medlemsstater.
Jeg mener, at et andet problem med hensyn til agenturerne er, at de altid kan få mere personale end Kommissionen. Hvad er grunden til det? Såvel Budgetudvalget, som Parlamentet, Rådet og Kommissionen vil gerne give det indtryk, at de ikke ansætter ekstra personale. Men oprindelseslandene vil gerne have et mere omfattende agentur, end det først var, og de vil altså gerne have mere personale. Det er derfor muligt at betro agenturerne bestemte opgaver, som Kommissionen ikke længere kan klare. Hvordan kan det løses? Der skal for så vidt muligt være ensartethed, ikke fuldstændig ensartethed, hvilket vi også siger i betænkningen, og som ordføreren har overtaget fra os, men så meget som muligt ensartethed for i hvert fald at opfylde de samme kriterier.
Der skal holdes godt øje med agenturerne, for hvis det fortsætter på denne måde, vil der i længden arbejde flere folk, som betales af Unionen, i agenturerne end i Kommissionen. Jeg er meget glad for, at ordføreren har fulgt vores betænkning op på denne måde.

Schäfer
Hr. formand, kære kolleger, aldrig før i den europæiske enheds historie har der på så kort tid været så mange vigtige afgørelser på den ene side og så mange dramatiske begivenheder på den anden side som siden 1. januar. De strækker sig fra den vellykkede start på den fælles valuta og Amsterdam-traktatens ikrafttræden til Kommissionens tilbagetræden og den løbende tiltrædelsesproces for 10 stater. Alt dette overskygges nu af de krigeriske konflikter i Kosovo, hvor EU er inddraget med sine medlemslande. Aldrig før har EU stået over for større udfordringer med henblik på fortsat at være handledygtig og blive parat til at gennemføre en udvidelse. Derfor kritiserer vi Kommissionens strukturer og rejser samtidig selvkritik af vores egne arbejdsgange i Herman-betænkningen.
De vigtigste punkter er for det første, at der i Kommissionen skal være klare forretningsområder med kommissærer og repræsentanter, analogt med ministre og statssekretærer i nationale regeringer. Vi har brug for en sådan ligevægt mellem kollegialitetsprincippet og de enkelte medlemmers individuelle ansvar. Det vigtigste er i sidste ende gennemskueligheden. Den nye Kommission med Romano Prodi som formand vil tage og vil skulle tage et kæmpeskridt i retning af en europæisk regering.
For det andet skal Europa-Parlamentet koncentrere sig om sine væsentlige opgaver, det vil sige lovgivning, lovgivning og atter lovgivning, valg og kontrol af Kommissionen samt budgetafgørelser. Alt dette skal også kunne præsenteres og formidles offentligt. Vi drager i dag konsekvensen af tidligere fejl og forbereder os på nye aktiviteter. Det er målestokken for borgerne, og borgerne er målestokken for os.
Jeg vil gerne, fordi det er den sidste betænkning af vores kollega Herman, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet takke ham for 20 års arbejde, især for hans engagement, hans kreativitet og alt det, som han har fremmet på det institutionelle område. Vi behandler i dag her i Parlamentet den sidste betænkning fra en - jeg vover at sige det - stor europæer. Vi tilhører ikke det samme parti, men vi repræsenterer i store træk de samme mål, de samme principper, og jeg tror også, at vi har mange af de samme drømme. Jeg vil på vegne af min gruppe også gerne udtrykke min højagtelse over for Fernand Herman for hans livsværk.
Bifald

Spaak
Hr. formand, kære hr. Herman, mine første ord skal bruges til at lykønske Dem med kvaliteten af Deres betænkning og med den åbenhed, De har vist i forhold til Deres kollegers forslag. Der er ingen tvivl om, at Deres erfaring som ordfører og Deres bemærkelsesværdige bidrag til fremskridtet for Den Europæiske Union medvirker til at gøre denne tekst til et udgangspunkt for en nødvendige refleksion for den kommende Kommission. Der er ingen tvivl om, at De igennem Deres lange karriere - som hr. Schäfer netop har gjort opmærksom på - i sandhed har bidraget til Den Europæiske Unions fremskridt.
ELDR-gruppens første ændringsforslag har til formål at styrke paragraf 32 i teksten yderligere, i og med at det giver Europa-Parlamentet mulighed for at leve fuldt ud op til sin kontrollerende rolle. Det vil betyde - og her er vi måske ved én af de ting, vi ikke var enige om, hr. ordfører - at vi ikke længere behøver ty til komitéer af vise mænd, hvoraf i hvert fald ét af medlemmerne i øvrigt udviste meget lidt visdom, da han udbredte sig i politiske erklæringer, der var lidet forenelige med hans status.
Det andet ændringsforslag, der blev fremsat af hr. Corbett i udvalget, og som ikke blev godtaget af hverken PSE-gruppen eller PPE-gruppen, og som derfor blev afvist i udvalget, har til formål at give kommissionsformanden magt til at udskifte en kommissær, når omstændighederne taler herfor. Vi er af den opfattelse, at dette forslag hører til i erklæring 32, der figurerer som bilag til Amsterdam-traktaten, og at det ville medføre denne ansvarlighed under omstændigheder som dem vi har kendt, og at det kunne have sparet os for ikke så få bekymringer.
Hvad det øvrige angår, hr. ordfører, så falder Deres konklusioner på lykkelig vis - og det har De også gjort opmærksom på - sammen med de intentioner, hr. Prodi i går gav udtryk for, for så vidt gælder Kommissionen, da han talte om at styrke formandens rolle, og effektivitet, om gennemsigtighed og om individuelt og kollektivt ansvar.
Jeg lægger, som De, vægt på, at Europa-Parlamentet går i gang med at udøve selvkritik, at det hurtigst muligt indleder en forhandling over en mere gennemsigtig organisation, som f.eks. er præget af færre ensartedede pagter mellem de to store grupper til skade for den åbenhed, alle taler så varmt for.
Bifald

Vanhecke
Hr. formand, et godt nederlandsk ordsprog siger, at vejen til helvede er brolagt med gode forsætter. Jeg mener, at dette ordsprog passer godt til alle dem, der tror, at det demokratiske underskud, mangelen på tilsyn, den dårlige styring og sidst, men ikke mindst den efterhånden berygtede udnyttelse af EU kan formindskes ved at give EU endnu flere beføjelser, midler og muligheder.
Jeg mener, at det modsatte skal ske. Praksis lærer os, at politiske forvaltninger kun kontrolleres effektivt, og især, hvilket er vigtigere, at de kun udøver effektiv selvkontrol, når den er så tæt på borgerne som muligt. Jeg mener i øvrigt, at det er den første anvendelse af subsidiaritetsprincippet, som alle her, i hvert fald officielt, er tilhængere af.
Hvis vi vil forbedre Unionens og de europæiske institutioners funktionsmåde, så afhænger denne forbedring af en viljefast, konsekvent anvendelse af subsidiaritetsprincippet på alle områder. Kort sagt: Vi kan forbedre Europa ved hjælp af færre eurokratiske beføjelser, indblanding, mindre eurokratisk papirnusseri og bureaukrati. Jeg mener i hvert fald, at det er kernen og grundlaget for at helbrede institutionerne, som i øjeblikket uden undtagelse - det ville på grund af Parlamentet være latterligt kun at pege på Kommissionen - uden undtagelse og størstedelen med rette har et image som nævenyttige, pengeslugende og ikkeproduktive institutioner.
Den foreliggende betænkning indeholder en række interessante forslag, men ligger alligevel på linje med den mest blinde, euroføderalistiske logik. Den gør ikke andet end at fjerne symptomerne. De foreslåede foranstaltninger er kun, for at slutte af med et andet nederlandsk ordsprog, et plaster på såret.

Barros Moura
Hr. formand, tillad mig først at lykønske min kollega og ven, hr. Herman, hvis han hører mig, med hans arbejde og i særdeleshed med hans betænkning, som jeg synes er meget vigtig, og hvis store flertal af forslag jeg støtter.

Barros Moura
Hr. formand, denne betænkning viser, at det, hvis der er politisk vilje, med den nuværende traktat kan lade sig gøre at gennemføre reformer af Kommissionens funktionsmåde, så den kan blive et organ, der virkelig bidrager til den europæiske opbygning, og som er uafhængigt af regeringer og private interesser, og også at gennemføre reformer af Europa-Parlamentets funktionsmåde, så det som direkte folkevalgt organ kan blive midtpunkt for det politiske liv i Den Europæiske Union.
Jeg tror, at de samlede forslag går i denne gode retning. Jeg har dog nogle forbehold, hvad angår enkelte detailspørgsmål. Jeg er enig i, at der skal defineres reelle porteføljer for kommissærerne, men jeg forstår ikke, at man siger, at der bør ske en begrænsning af dem, når Kommissionens beføjelser øges. Især kan jeg ikke acceptere, at man vil skabe to kategorier, kommissærer og underkommissærer i EU, ligesom der er ministre og statssekretærer, når man samtidig siger - og jeg glæder mig over, at ordføreren har taget imod mit forslag på dette punkt - at fordelingen af kommissærposter ikke bør være en måde til at etablere et hierarki mellem små og store stater, som jeg er imod.
På den anden side synes jeg, at hr. Herman, måske fordi han er belgier, er for centralistisk, når han vil samle tjenesterne i Bruxelles, og at han ser for negativt på agenturerne. Jeg mener tværtimod, at agenturerne, der godt nok bør rationaliseres, er en effektiv måde til at komme i kontakt med borgerne i EU på.
Tillad mig endelig til slut at sige det ligeud: Europa-Parlamentet kun kan reformeres - og jeg kan sige det, for jeg skal heller ikke genvælges - hvis det standser den absurde praksis med afstemninger på plenarmødet i stedet for politiske diskussioner på plenarmødet, som jo er det, man forventer af folkevalgte. Jeg mener, at hr. Hermans forslag går i den rigtige retning, hvis blot vores efterfølgere vil have politisk vilje til at gøre en ende på den paralyserende rotation mellem de to store grupper og være i stand til at give plads til den politiske debat, altså til, at borgerne i EU kan komme til orde.

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, kære kolleger, allerførst vil jeg hylde vores kollega Fernand Herman, fordi det rent faktisk er den sidste betænkning, han forelægger os, og fordi denne betænkning røber hans forkærlighed for den europæiske tanke og det europæiske ideal. Han har givet de bedste af sine kræfter til Den Europæiske Union, og det vil jeg gerne udtrykkeligt takke ham for.
Hr. formand, betænkningen om forbedringer af institutionerne, som ikke kræver en traktatændring, er én af de grundlæggende ting, som Parlamentet forbereder for at ruste EU til fremtiden. Den omhandler som sagt Kommissionen, agenturerne og Parlamentet. Den kommende formand for Kommissionen, hr. Prodi, kan drage fordel af den, ligesom formandskabet under forberedelserne til den næste regeringskonference, som blev bekendtgjort i morges. Jeg håber, at også Kommissionens generalsekretariat og de ansvarlige embedsmænd for tjenesterne følger anbefalingerne. Men det er jeg endnu ikke sikker på, for deres beslutning om ikke at genindsætte hr. Van Buitenen i hans tidligere stilling lover ikke godt.
Parlamentet har lyttet til hr. Herman ved at vedtage ændringerne i forretningsordenen i forbindelse med afstemninger og ændringsforslag og ved at reducere antallet af udvalg, hvilket vi skal træffe beslutning om under dette møde. Hvis Parlamentet også i fremtiden vil være tilbageholdende med at pålægge Kommissionen endnu flere opgaver, så skal det fortsat handle i den ånd, som betænkningen af hr. Herman er skrevet i. Jeg vil gerne endnu en gang lykønske hr. Herman.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, vi har fået forelagt en betænkning, som er udført med stor præcision, klarhed og mod, og som er af en fremragende kvalitet. Det er en betænkning af Herman, som svarer til de foreslåede målsætninger med henblik på at forbedre institutionernes funktion.
Hr. formand, jeg tror, at dette skal danne et grundlag og en hjørnesten for ethvert fremtidigt arbejde. Det er rigtigt, at tidsplanen - uundgåeligt - ikke hjælper ham, fordi Kommissionens krise stadig klart og tydeligt viser alvorlige problemer, mangler og svar.
Den nye traktat træder i kraft i de kommende uger, men den anden ekspertberetning er først klar om nogle måneder. Derfor kan denne betænkning i sin helhed på ingen måde medtage alle de forbedringer, som bliver nødvendige at foretage. Men man må sige, at det er en betænkning, som har givet sig i kast med det alvorlige problem, som Kommissionen står over for i forbindelse med det eksisterende misforhold mellem på den ene side dens kompetenceområder, arbejdsopgaver og forvaltning af programmer, som den har fået betroet, og på den anden side de midler, den råder over. Og dette meget alvorlige problem var ikke blevet vist klart og tydeligt i nogen anden parlamentsbetænkning. Hr. Herman har taget fat på problemet på en meget tilfredsstillende måde ved at komme med svar. Det er muligt, at det ikke er alle svarene, men det er svar, som bliver nødvendige, og som vil danne et meget effektivt grundlag i fremtiden.
Hr. Herman, efter min mening er de artikler, der omtaler behovet for at simplificere stemmeprocedurerne i dette Parlament, ligeledes helt rigtige. Jeg håber, at man for alles bedste vil tage disse artikler i betragtning.
Mange tak og tillykke til kollega Herman.
Bifald

Caudron
Hr. formand, også jeg har i aften et minut til at sige til vores kollega og ven Fernand Herman, at jeg, som så ofte når han udformer forslag om de europæiske institutioner, meget langt hen ad vejen er enig med ham og hans forslag.
Når det gælder samtlige vores europæiske institutioner, er der virkelig behov for mere gennemsigtighed, demokrati og stringens. Først og fremmest vedrørende Kommissionen: Der bliver talt meget, vi bliver lovet meget. Jeg vil bare sige, at jeg for mit personlige vedkommende venter, til jeg kan dømme ud fra det foreliggende. Men også for så vidt angår Parlamentet, som i sit arbejde skal gå mere efter det væsentlige og høre op med at fortabe sig i udsigtsløse krogveje, som undertiden ligner falsk demokrati.
Til slut og især: Gennemsigtighed, demokrati og stringens for Rådets vedkommende, hvis det en dag ønsker at blive en rigtig regering, men dér går man utvivlsomt ud over Herman-betænkningen og endda ud over Bourlanges-betænkningen og bevæger sig ind i betænkningen om den fremtidige regeringskonference, som jeg syntes jeg hørte rådsformanden annoncere i formiddags. Det skulle glæde mig, såfremt vi kan få det bekræftet.
Endnu en gang tillykke, hr. Herman, og mine bedste ønsker.

van den Broek
Hr. formand, på vegne af Kommissionen vil jeg gerne lykønske hr. Herman med hans detaljerede og meget kreative betænkning om et problem, som er blevet meget vigtigt, nemlig institutionernes funktionsmåde. Det er en selvfølge, at denne betænkning ikke skal kommenteres yderligere af Kommissionen og faktisk ikke må kommenteres, men at det er en sag for den nye formand for den nye Kommission, som utvivlsomt gerne vil gøre brug af den erfaring, som kommer frem her, hr. Hermans erfaring, der, for så vidt jeg har forstået det, siger farvel til Parlamentet med denne betænkning og dette politiske testamente. Jeg vil i hvert fald på vegne af Kommissionen gerne takke ham for det omfattende og kreative arbejde, som han har udført, også i samarbejde med Kommissionen. Vi har altid været meget glade for det tætte og konstruktive samarbejde.
Jeg mener generelt, ikke mindst når der finder en traktatændring sted som nu vedrørende Amsterdam, at det altid er godt at undersøge institutionernes funktionsmåde. Det er en selvfølge, at det i dette særlige tilfælde efter krisen, som institutionerne har oplevet, især også Kommissionen, er meget vigtigt, at især Kommissionens forvaltningsfunktion endnu en gang undersøges. Jeg taler af erfaring, men jeg refererer også gerne til det, som denne Kommission, mine kolleger, og især formanden, hr. Santer, har sat i gang for at forsøge netop på det punkt at forbedre Kommissionens funktionsmåde.
Jeg håber også, at reformerne inden for Kommissionen kan forstærke den institutionnelle balance, som den er nu, og ikke forandre eller tilintetgøre den. Og at den funktion som drivkraft, som Kommissionen traditionelt har forsøgt at indtage, og som har været den store drivkraft bag integrationen i EU, også kan indtages i fremtiden.
Hr. Herman vil derfor billige, at jeg bruger denne lejlighed til at ønske den kommende formand og hans nye hold held og lykke til på ny at give Kommissionen kræfter og en rolle, som også borgerne forventer af Kommissionen. Jeg tilføjer her, at den nuværende Kommission også indser, at krisen, som afspiller sig i øjeblikket, også har sine positive sider med hensyn til at forstærke institutionernes demokratiske kvalitet og indhold. Så på den måde kan vi også acceptere krisens positive sider.
Hermed afslutter jeg, hr. formand, og jeg siger endnu en gang, at det i denne særlige politiske situation er noget urealistisk at kommentere denne betænkning på vegne af Kommissionen. Jeg kan i hvert fald meddele hr. Herman, at jeg har læst betænkningen, og at jeg genkender meget, som også har holdt Kommissionen beskæftiget i det forløbne år. Jeg er overbevist om, at den nye Kommission kan have gavn af mange af anbefalingerne.

Herman
Hr. formand, jeg kan ikke forbigå den hyldest, man har vist mig, og de komplimenter, jeg har modtaget, uden at takke. Vi er her de mest glødende forsvarere for Kommissionens rolle, og det er fordi vi vil forsvare denne rolle, at vi er kritiske i visse henseender, når vi synes den bevæger sig bort fra den rette vej.
Jeg vil gerne lade alle mine kolleger vide, hvor rørt jeg blev over deres hædersbevisninger og deres påskønnelse af min betænkning, og jeg skynder mig at tilføje, at den er resultatet af et stykke kollektivt arbejde, og ikke en spejling af hvad der alene optager mig. Jeg har haft det store held, at jeg i Det Institutionelle Udvalg har haft mange personer, der har støttet mig og gjort det muligt for mig at lave dette arbejde. Jeg vil gerne i dag videresende dem den tak, jeg har modtaget, og give udtryk for, hvor dybt den har berørt mig.
Bifald

Formanden
Tak, hr. Herman, for det værdifulde dokument, De har forelagt for os, og som jeg er sikker på vil blive værdsat af alle Deres kolleger.
Jeg vil også gerne udtrykke min tak og påskønnelse til kommissær van den Broek og udtrykke det personlige synspunkt, at vi, hvis vi havde flere af hans slags i Kommissionen, ville have en meget bedre Kommission.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Tiltrædelsesansøgninger
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét af følgende betænkninger:
A4-0149/99 af Donner for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om periodisk rapport fra Kommissionen om Estlands fremskridt mod tiltrædelse (KOM(98)0705 - C4-0110/99)-A4-0154/99 af von Habsburg for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om periodisk rapport fra Kommissionen om Ungarns fremskridt mod tiltrædelse (KOM(98)0700 - C4-0113/99)-A4-0151/99 af Speciale for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om periodisk rapport fra Kommissionen om Sloveniens fremskridt mod tiltrædelse (KOM(98)0709 - C4-0112/99)-A4-0157/99 af Carnero González for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om periodisk rapport fra Kommissionen om Den Tjekkiske Republiks fremskridt mod tiltrædelse (KOM(98)0708 - C4-0111/99)-A4-0148/99 af Hoff for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om periodisk rapport fra Kommissionen om Polens fremskridt mod tiltrædelse (KOM(98)0701 - C4-0109/99)-A4-0159/99 af Bertens for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om periodisk rapport fra Kommissionen om Cyperns fremskridt mod tiltrædelse (KOM(98)0710 - C4-0108/99)-A4-0165/99 af Malone for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om Kommissionens rapport om opdatering af Kommissionens udtalelse om Maltas ansøgning om medlemskab af EU (KOM(98)0069 - C4-0163/99)-A4-0123/99 af Myller for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og kandidatlandene i Central- og Østeuropa om tiltrædelsesstrategier på miljøområdet: Udvidelsen med kandidatlandene i Central og Østeuropa - en udfordring (KOM(98)0294 - C4-0380/98)
Donner
Hr. formand, da dette formentlig er sidste gang, jeg taler til Parlamentet, vil jeg gøre det på mit modersmål, som er svensk.

Donner
Estland har gjort store fremskridt på vejen mod medlemskab. Man kan ikke fastsætte nogen bestemt dato eller noget bestemt år, da der efter al sandsynlighed er flere lande, heriblandt Letland og Litauen, der skal med i processen, hvilket i praksis indebærer en ny regeringskonference. Mit eget gæt lyder på 2004 eller 2005. Problemet er, at en alt for lang forhandlingsproces kan få en negativ indvirkning på opinionen i ansøgerlandene, altså også i Estland.
Estlands ubestridelige fremskridt må ikke skygge for det forhold, at landet lever med en arv fra krigen og den sovjetiske besættelse, der er vanskelig at bearbejde. Før eller siden - hellere før end siden - bør landet kunne løse sine mindretalsproblemer og skabe et samfund, hvor alle, uanset sprog, loyalt følger demokratiets og retsstatens spilleregler. Loyalitet bygger ikke kun på statsborgerskab, men også på fælles holdninger. Størstedelen af de udenlandske medborgere og statsløse personer i Estland er født der og har sandsynligvis ikke til hensigt at forlade landet. Trods forbedringer i lovgivningen, særligt vedrørende børn født i 1992 og senere, synes det estiske politiske establishment at medvirke til opretholdelsen af en efter min mening konservativ holdning i spørgsmålet om statsborgerskab. Estland vil i al fremtid forblive et multikulturelt og flersproget samfund.
De udenlandske investeringer i Estland nåede sidste år op på et højere niveau, navnlig inden for banksektoren. Til trods for dette og til trods for, at hovedstaden Tallinns økonomi i vid udstrækning er afhængig af turister fra Finland, er der underskud på betalingsbalancens løbende poster. Subventioneret import af fødevarer fra EU har skabt større problemer for landets eget landbrug. De økonomiske forskelle mellem rig og fattig, mellem hovedstaden og provinsen er meget store. Udgifterne til overførselsindkomster, f.eks. til arbejdsløse, er minimale.
Med åbne grænser og med et åbent arbejdsmarked vil en del estere komme til at søge arbejde i de nærtliggende EU-lande. Hele denne proces er imidlertid nødvendig, for at man i nogen grad kan udjævne forskellene mellem rig og fattig, rige og fattige lande.
Nogle bemærkninger om Estlands sikkerhedsproblem som nabo til Rusland. I mit eget land Finland mente man forud for medlemskabet i 1995, at Den Europæiske Union som sådan var et sikkerhedsskabende og sikkerhedsbevarende fællesskab. Man undervurderede ikke NATO's rolle og militære kapacitet, men der var ikke noget udtalt behov for også at søge medlemskab af NATO. Dette bygger efter min mening på virkelighedsfjerne illusioner. I dag midt under Balkan-krisen kan man spørge sig selv, om det havde gavnet Estland og Finland, der grænser op til Rusland, at være medlem af et NATO, som det indtil videre ikke er lykkedes at formulere en overbevisende politik i tragedien i Kosovo.
I forbindelse med diskussionerne om den nordlige dimension inden for EU er det muligt at skabe et fuldt dækkende og realistisk program for de baltiske ansøgerlande samt dele af Rusland, Skandinavien og de arktiske regioner.
Den bedste garanti for Estlands fremtid, et kommende EU-medlemskab, er et fredeligt samarbejde med et Rusland, som måske en dag overvinder sine enorme problemer og forstår, at godt naboskab er til gavn for alle parter.
Med denne tolkning er Estlands betydelige fremskridt siden befrielsen også til Ruslands fordel. En udvidet Union med alle de baltiske lande som medlemmer styrker også Unionen, hvilket i hvert fald det nuværende tyske formandskab har forstået.

von Habsburg
Hr. formand, i diskussionen om udvidelsen nævnes der konstant alt muligt, som simpelthen ikke svarer til virkeligheden! Jeg er kommet utroligt meget rundt omkring i Central- og Østeuropa i de senere år, faktisk en gang om måneden. Jeg ved derfor, at der er én sag, der er den vigtigste: Fremskridt er kun mulig ved en sikret fred. Det betyder, at betingelsen er sikret fred og politisk stabilitet. Så kommer det økonomiske fremskridt automatisk. I disse lande viser det sig faktisk, at prioriteringen skal ligge i politik og i sikkerhed. Derefter kan man stræbe efter et yderligere fremskridt. Denne overvejelse er særlig vigtig i en tid, hvor de lande, som venter på udvidelsen, er nødt til at leve med brandens arnested ved deres grænser. Det er krigen i Kosovo. Derfor skal man hele tiden være opmærksom på, at man altid skal forberede sig på det værste i politik. Sker der imidlertid ikke noget, kan man takke Gud. Men man er i hvert fald forberedt, hvorimod det går galt, hvis man bliver overrasket.
Udvidelsen er for os i denne farlige tid derfor en af de bedste fredsgarantier, hvis ikke den eneste fredsgaranti overhovedet, som på længere sigt kan give befolkningerne det, de ønsker. Man må især erkende, hvis man rejser i disse lande - jeg tror ikke, at hr. Donner vil sige mig imod her - og forstår befolkningerne, at freden er den første opgave for dem. Men man kan ikke opnå fred ved hjælp af tilfældige fredsbønner, kun ved hjælp af beslutninger og en klar politik.
Vi har naturligvis forskellige betænkeligheder. Jeg hører f.eks., at man siger til os, at udvidelsen koster så meget. Det er en kendsgerning, at det eneste menneske, der virkelig kender til EU's finanser, nemlig chefen for Revisionsretten, hr. Friedmann, for ikke så længe siden var i vores fælles europæiske arbejdsgruppe her i Europa-Parlamentet, hvor han i sit indlæg sagde, at omkostningerne i forbindelse med denne udvidelse i høj grad overvurderes, fordi man aldrig inkluderer omkostningerne i forbindelse med en ikkeudvidelse. Men de er enorme. Desuden siger man til os - og dér er der demagoger nok, også her, endda nogle, der er repræsenteret her - at millioner af arbejdssøgende ville komme til os efter udvidelsen. Disse mennesker har ingen erfaring. Ved De, at fordelen ved at være 85 år gammel - 86, undskyld - er, at man kan sige, at man har set alt og det modsatte af alt.
Jeg husker ganske nøje, hvilket klynkeri der var i sin tid, da man havde givet Spanien lov til at tiltræde. Så ville spanierne bare komme der. Efter to år sagde man til mig: »For guds skyld, hvor er vores spaniere henne?« Fordi de naturligvis hellere ville arbejde på Spaniens økonomiske opsving under Andalusiens sol end i Ruhrområdets tåge!
Det er de erfaringer, man bør holde sig for øje. Et vigtigt punkt er, at vi ikke skal regne med en konvoj på denne vej. Enhver af disse nationer skal bedømmes efter sine egne særlige egenskaber og efter sin egen udvikling. Desuden kan man gå ud fra, at den, der går foran, trækker de andre med sig. Men hvis man altid indretter sig efter den langsomste, kommer man ikke videre. Det er tilfældet i dag ved alle lande. Tillad mig at sige til Dem som ordfører for Ungarn, at Ungarn er en af de ret vigtige lande. Det er i dag foregangsland, fordi det er kommet foran på grund af to forhold: For det første er det vidunderlige i det ungarske Parlament, at der ikke er nogen partipolitikere dér, men patrioter, når det handler om landet. De har optrådt ens. For det andet forstår de, at de skal repræsentere deres land, når de er i udlandet. Bagefter kan de skælde hinanden ud - og gud ske lov har vi et sprog i Ungarn, som de andre ikke forstår, således at man ikke ved, hvad der bliver sagt.
Men det gælder også analogt for de andre lande på listen. Her vil jeg gerne sige noget især vedrørende de baltiske lande: Det er vidunderligt, at Estland skal optages. Men man må ikke glemme Letland og Litauen. De udgør alle en enhed. Jeg vil især gerne gøre opmærksom på følgende: Vi må ikke glemme, at Europa i sin tid under Anden Verdenskrig gennem en europæisk stat, for ikke at nævne Tyskland, udleverede disse baltiske lande til bøddelen. Vi har derfor en moralsk forpligtelse til at optage balterne så hurtigt som muligt. Det gælder dog også for de andre partnere i den såkaldte topgruppe, men også for dem, der står bag topgruppen, og som er livsvigtige for vores sikkerhed, nemlig Slovakiet, Rumænien, Bulgarien og ikke mindst også Kroatien. For Kroatien er et af de lande, der har udviklet sig mest. Landet arbejder mest, selvom det faktisk overhovedet ikke får nogen hjælp fra os, og vi skal derfor støtte det.
Alle befolkninger i Europa har ret til Europa, selv serberne, som man har sagt så meget om. Jeg er i høj grad tilhænger af, at serberne også kan tiltræde EU, når de engang er blevet fri for Milosevic og har en demokratisk regering. Vi skal desuden støtte alle befolkninger af én grund: Den europæiske enhed er den eneste konkrete idé til fred og velstand. Det skal være grundlaget for vores fortsatte politik. Derfor, hr. formand, en sidste bøn: Lad os skynde os! Lad os ikke vente, for historiske lejligheder forpasses alt for hurtigt.
Bifald

Speciale
Hr. formand, tillad mig at tale om emnet for min betænkning, nemlig Slovenien.
Slovenien er som bekendt et solidt land set ud fra en økonomisk synsvinkel, og det opfylder de foreskrevne demokratiske og politiske kriterier. Ud af de lande, der har anmodet om optagelse, er Slovenien måske det land, der på trods af sin størrelse har de bedste forudsætninger. Europa-Kommissionen har dog været kritisk i sin bedømmelse af denne indledende fase, da den mener, at fremskridtene, navnlig med hensyn til gennemførelsen af fællesskabslovgivningen, har været langsommere og mere usikre end nødvendigt og muligt. De slovenske myndigheder har accepteret denne kritiske bedømmelse og har givet indtryk af at ville reagere positivt. I de forløbne uger har regeringen således fremlagt et nationalt program med henblik på indførelsen af acquis communautaire samt en række meget vigtige love om merværdiafgift, punktafgifter og retten til at købe fast ejendom. Ikrafttrædelsen af Europaaftalen kan nu styrke forhandlingernes fortsættelse.
Det er nødvendigt at gøre denne nye indsats fra de slovenske myndigheders side vedvarende og give den et skub i den rigtige retning - og jeg tror, at det er det, der er problemet - så vi kan indlede en mere positiv fase og fremskynde forhandlingerne. Der er naturligvis stadig mange åbne spørgsmål, både i Slovenien og i de andre lande, først og fremmest tilpasningen af de administrative og juridiske strukturer samt de reformer, der er nødvendige for at gøre denne indsats operativ. Kommissionen og Europa-Parlamentet bør stimulere og støtte denne indsats med en venlig indstilling og således være opmærksomme og kritiske. Det er netop det, der er vores opgave - det er ikke vores opgave bare at fungere som notarer.
Selvom det overvejende flertal af de politiske kræfter i Slovenien stadig erklærer sig positivt indstillede over for målsætningen om optagelse i Den Europæiske Union, lader det ikke til, at dette er et udtryk for en almindelig udbredt holdning. Det ser nemlig ikke ud til, at borgerne til fulde er blevet inddraget i opnåelsen af denne målsætning, hvilket fremgår af informationskampagnen, der - og det er efter min mening sigende - giver indtryk af lige at være startet og af at være en smule slap. Vi blev meget overraskede, da den ansvarlige for informationskampagnen sagde til os, at formålet med denne ikke er at overbevise om, at optagelsen i Den Europæiske Union grundlæggende er en positiv ting for Slovenien. Man fristes til at spørge sig selv, hvad der så er formålet med denne kampagne, og hvad den skal gøre godt for. Det er således ikke overraskende, at selvom det i meningsmålingerne stadig er flertallet, der går ind for en optagelse i EU, er andelen af tilhængere blevet mindre. I en sådan situation risikerer de mentale forbehold, mistroen og indelukketheden at blive større og ikke mindre, og de risikerer også at få indflydelse på konflikterne mellem de politiske partier og repræsentanter, hvilket skaber en vis opløsning og en smule usikkerhed.
Med hensyn til denne situation har der på det seneste været nogle episoder, som også har vakt en vis bekymring i den slovenske presse. Forfatningsretten har - hvilket forekommer mig at være en lidt unormal og kontroversiel retssag - besluttet at aflyse lokalvalget i Koper kommune, det vil sige i Capodistria. Byens borgmester har indbragt sagen for menneskerettighedsdomstolen og har således rejst et meget vanskeligt spørgsmål. Jeg læste først i aviserne for et par dage siden, at der er blevet ført en efter de parlamentariske og demokratiske traditioner unormal retssag mod et parlamentsmedlem, fordi vedkommende havde kritiseret denne beslutning i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU/Slovenien.
Når jeg giver udtryk for disse bekymringer, er det dog ikke for at lægge eftertryk på dem. Jeg tror, at det er episoder, der skyldes en vis midlertidig forvirring, og at de kan og skal løses af de slovenske politikere og myndighederne. Slovenien har efter min mening de nødvendige forudsætninger for og evner til at gøre det rigtigt godt. Jeg mener, at de positive aspekter stadig er fremherskende, og netop derfor er det rimeligt at forlange meget af regeringen og parlamentet. Slovenien har mere end rigeligt med vigtige politiske kræfter, et civilt samfund og menneskelige, kulturelle og økonomiske ressoucer til at gøre dette land til et eksempel til efterfølgelse. Jeg har i den forbindelse forsøgt at udføre mit arbejde som Deres ordfører, og til dette formål har jeg haft stor gavn af arbejdet i Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender og af de fremsatte ændringsforslag.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg gerne sige, at selvom Slovenien er et lille land, har det en meget vigtig og vanskelig geografisk placering, nemlig mellem nord og syd og mellem øst og vest i Europa. Slovenien kan berige og beriges af Den Europæiske Union kulturelt og politisk. Hvis Slovenien ønsker dette, skal det dog være fast besluttet herpå. På hele Balkan er der behov for stabilitet, udvikling og integrationsprocesser, der går længere end til den nationale identitet, og her kan Slovenien give et vigtigt bidrag. Det næste Europa-Parlament bør efter min mening fortsætte med at prioritere målsætningen om optagelse i og udvidelse af Den Europæiske Union højt og om muligt ikke kun nøjes med at drøfte dette emne om aftenen.

Carnero González
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne endnu en gang konstatere, at Den Tjekkiske Republiks optagelse i Den Europæiske Union nærmest skaber enstemmighed i landets offentlige opinion. Som en afspejling heraf har den tjekkiske politiske klasse på trods af de seneste institutionelle politiske ændringer aldrig stillet spørgsmålstegn ved dette prioriterede mål. Og derudover understreger den stædighed og overbevisning, hvormed Prag har efterstræbt optagelsen i NATO, landets politiske vilje til at blive integreret i de forskellige kontinentale strukturer, hvordan disse så end måtte være.
Jeg synes ligeledes, det er meget vigtigt at understrege, at Den Tjekkiske Republik klart og tydeligt har tilegnet sig de grundlovgivende værdier, som danner grundlag for Det Europæiske Fællesskab. Dette Europæiske Fællesskab, som naturligvis ikke alene er en økonomisk proces, men som også ønsker at blive til et politisk område, hvor man effektivt og harmonisk kan udvikle de forskellige europæiske befolkningers interesser. Her vil jeg også understrege, hvor vigtigt det er, at Prag har accepteret de principper, som den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er baseret på, og at det endda var Den Tjekkiske Republiks regering, der tog initiativ til at forstærke det politiske samarbejde mellem kandidatlandene, som ønsker at blive optaget i Den Europæiske Union.
Men optagelsesprocessen i Unionen er uden tvivl og logisk nok en lang og progressiv tilnærmelsesproces til den gældende fællesskabsret. Og ligesom de andre kandidatlande skal Den Tjekkiske Republik stadig gøre meget i denne retning, hvilket rigtignok også fremgår af Europa-Kommissionens etaperapport. Faktisk skal denne rapport, denne screening, ikke forstås som en karakterbog, om man så må sige, men snarere som en tilskyndelse til at få gjort det, der skal gøres, korrekt til fordel for Den Tjekkiske Republik og landets optagelse i Den Europæiske Union.
Hr. formand, jeg vil ikke undlade at nævne nogle bekymringer, som jeg har givet udtryk for siden begyndelsen af min arbejde som ordfører, og helt konkret vedrørende situationen med det etniske mindretal af sigøjnere i Den Tjekkiske Republik. Det er rigtigt, at regeringen i Prag har omstruktureret det Interministerielle Udvalg der behandler sager vedrørende dette mindretal, og at den har udnævnt hr. Petr Uhl til regeringsrepræsentant for menneskerettigheder. Imidlertid ligger problemet med den sociale og kulturelle integration af det etniske mindretal af sigøjnere stadig på bordet. Det er rigtigt, at det drejer sig om et spørgsmål, som bør løses globalt, og dertil er det absolut nødvendigt først og fremmest at skabe en ny kulturel tilnærmelse for hele det tjekkiske samfund, men det er regeringen i Prag, som skal træffe alle de lovgivningsmæssige foranstaltninger, som gavner denne integration. Myndighederne kan aldrig afstå fra sit ansvar. Samfundet kan naturligvis kræve, at myndighederne skal leve op til dette ansvar.
Noget andet, som vi bør understrege, er stigningen i arbejdsløsheden i Den Tjekkiske Republik, hvilket ifølge Kommissionen hovedsagelig skyldes udsættelsen af den økonomiske aktivitet og af virkningen af den industrielle og økonomiske omstruktureringsproces i landet. Det er nødvendigt, at Europa-Kommissionen fortsætter med at hjælpe den tjekkiske regering med mest muligt at begrænse den sociale indvirkning af tilnærmelsesprocessen til den gældende fællesskabsret. Her mener jeg, det tyske formandskabs initiativ til at udvide Phare-programmet til også at omfatte støtte til den sociale dimension i kandidatlandenes økonomi er absolut relevant.
Hr. formand, jeg vil ikke slutte mit indlæg uden at give udtryk for to overvejelser. Kandidatlandenes optagelse i Den Europæiske Union er et mål, som vi alle er enige i, men for at opnå dette mål korrekt skal vi være konsekvente med os selv. Her mener jeg, det er nødvendigt at gentage, at der er brug for en institutionel reform, som forbereder Unionen før udvidelsen, og for det andet at det er nødvendigt, at Unionen har de fornødne midler til at klare udfordringen med udvidelsen. Hvad angår dette sidste emne, hr. formand, tror jeg ikke ligefrem, at Berlin-topmødet har været et godt eksempel på de beslutninger, som man burde have truffet, selvom der jo altid er tid til at forbedre det.

Hoff
Hr. formand, hr. kommissær, efter debatten i eftermiddags vedrørende konflikten i Serbien og fordrivelserne i Kosovo bliver det endnu tydeligere, hvorfor udvidelsen af Unionen med central- og østeuropæiske lande før alt andet er det vigtigste instrument til sikring af freden og fremover også fortsat skal være det. For os europæere gælder det, at en vedvarende sikring af freden i Europa og i verden kun kan skabes sammen med vores østlige naboer.
Det gælder også, når man ved, at Polen har været medlem af NATO siden midten af marts. Polen som det største centraleuropæiske ansøgerland gør gode fremskridt på det tekniske plan i forbindelse med tiltrædelsesprocessen, og vi kan gå ud fra og håbe på, at der inden slutningen af dette år er et fuldstændigt overblik over hele situationen i tiltrædelsesprocessen. Efter min vurdering ville det også være et egnet tidspunkt til at drøfte og eventuelt vedtage en mulig tidsplan for det fortsatte forløb frem til tiltrædelsen. Den polske regering - det polske Parlament (Sejm) og det polske Senat - ønsker det i høj grad, og vi bør ikke være afvisende over for det, men bør opfordre Kommissionen til sammen med de polske ansvarlige at udarbejde et passende udkast.
I Kommissionens periodiske rapport fra november 1998 beskrives Polen som et land med stabile sociale og politiske forhold, der gør fremskridt i forbindelse med udviklingen af en fungerende markedsøkonomi. Ser man på de økonomiske data og har man tillid til de økonomiske prognoser, er Polen fortsat en af de stærkeste økonomier blandt de centraleuropæiske lande, med en økonomisk vækst på over 5 %, en arbejdsløshed og en inflationsrate på under 10 % og en stigning i reallønnen på 4, 5 %. Statsgælden ligger på 48 %, og budgetunderskuddet udgjorde 2, 7 % i 1997. Det opfylder Maastricht-kriterierne.
Da andelen af udenrigshandlen med Den Russiske Føderation kun udgør 6, 4 %, hvorimod andelen med EU udgør 64 %, er Polen næsten blevet forskånet for den seneste russiske krise. Men der vil være problemer trods alt og trods den positive økonomiske udvikling på de områder, der skal omstruktureres, nemlig kul- og stålindustrien. Ca. 210.000 medarbejdere er ramt af omstruktureringerne. Der vil også være problemer på grund af den miljøforurening, som er forbundet med disse industrier. Graden af miljøforurening ville ganske vist blive positivt påvirket af omstruktureringen i kul- og stålindustrien og af reduktionen af kapaciteten, men alligevel er det stadig nødvendigt at foretage store investeringer.
I øjeblikket anvender Polen ca. 1, 7 % af sit bruttonationalprodukt til forbedring af landets naturlige ressourcer. Miljøområdet tegner sig for 10 % af alle erhvervsinvesteringer. Et andet område, hvor der stadig er brug for at gøre en stor indsats, er landbruget. De ved, at hver fjerde erhvervsaktive person stadig arbejder i denne sektor, som kun tegner sig for 6 % af bruttonationalproduktet. Størstedelen af landmændene producerer imidlertid til eget behov, ikke til markedet. Landbrugssektoren med 2 millioner gårde, som i gennemsnit ikke er større end 8 hektar, vil derfor udgøre et stort socialt og regionalt problem.
Kul, stål og landbrug er altså de områder, hvor der fremover stadig skal gøres en stor indsats. Men der er også områder, hvor reformer allerede har haft succes: forvaltningsreformen med en reduktion i antallet af voivodi, sundhedsreformen med indførelsen af sygekasser, pensionsreformen. En reform af uddannelsessektoren træder i kraft til september. Det er alt i alt en positiv rapport fra Kommissionen, der viser, at Polen udvikler sig positivt.
Lad mig kort vende tilbage til det, jeg sagde indledningsvis. I det 10. år efter det historiske vendepunkt i 1989 skal vi sætte alt ind på at fremme tiltrædelsesprocessen afgørende. Det gælder begge sider, både for EU og for de central- og østeuropæiske ansøgerlande. Vi skal blive i stand til at gennemføre en udvidelse på baggrund af Agenda 2000. Ansøgerlandene skal kunne opfylde kriterierne for at kunne tiltræde EU. Man bør ikke risikere, at tiltrædelsesbegejstringen i de central- og østeuropæiske lande aftager. Med hensyn til det femte direkte valg til Europa-Parlamentet i midten af juni og som led i en informationskampagne, som den polske regering har planlagt, bør man benytte lejligheden til i højere grad at oplyse befolkningen om mening og mål med den kommende EU-udvidelse og EU-optagelse.
Foruden den store sociale og økonomiske betydning bør man i den forbindelse mere end nogensinde før sætte fokus på det dominerende aspekt vedrørende sikring af freden i hele Europa. Dermed kan de nuværende og de kommende EU-medlemslande yde et væsentligt bidrag til målene for den politiske union.
Bifald

Bertens
Hr. formand, Cypern dukkede på en underlig måde op i nyhederne i sidste uge i forbindelse med volden i Kososvo. Den nordcypriotiske leder Denktash tilbød de muslimske flygtninge 100.000 boliger i spøgelsesbyen Magusta. Nicosia reagerede på sin egen måde ved at sende hr. Kyprianou til Milosevic for at forsøge, som han sagde, at få de tre amerikanske soldater løsladt på grundlag af et århundrede gammelt forhold. Jeg siger dette, hr. formand, hr. kommissær, fordi man her ser, hvor let Cypern ikke holder sig til dagsordenen, men måske til morgendagens uorden.
Vi ved, at den langvarige konflikt begyndte for 25 år siden. Denne konflikt har flere ligheder med det, som i øjeblikket afspiller sig i Balkanlandene. Hver dag bliver vi mindet om, hvad det kan føre til.
Ud over FN's, USA's og EU's indsats ser det ærlig talt ikke ud til, at stabiliteten og sikkerheden på øen Cypern er sikret, som hr. Habsburg sagde. Tiltrædelsen til EU kan måske føre til en løsning på delingen, men jeg vil hellere sige besættelsen af Cypern.
Desværre har tiltrædelsesforhandlingerne mellem Cypern og Unionen indtil nu ikke haft megen succes. Hr. Denktash har som en sidste betingelse krævet, at hans republik skal anerkendes, men det mærkeligste var, at Nicosia umiddelbart skal stoppe sine europæiske ambitioner.
Hr. formand, forhandlingerne mellem de to samfund går ikke godt. Jeg troede på et tidspunkt, at det gik godt, nemlig da Cyperns præsident, hr. Clerides, alligevel ikke ville opstille Sam S300-missiler, som, så vidt jeg ved, var brugte, for de kom fra Rusland. Sikkerhedssituationen på Cypern kunne på den ene side berettige sådan en opstilling, men på den anden side ville det have formindsket sikkerheden på øen. Jeg har ikke set nogen form for gestus, hverken fra Nordcypern, naturligvis ikke, men heller ikke fra Tyrkiet.
Noget, som ikke bringer en løsning nærmere, er erklæringerne fra enkelte medlemsstater, inklusive mit eget land, Nederlandene, som mere eller mindre modsætter sig Cyperns medlemskab, så længe delingen ikke er ophørt. Hr. formand, det fjerner tiltrædelsesprocessens katalyserende virkning og giver faktisk Tyrkiet vetoret, når Unionen skal afgøre, om Cypern skal være medlem. Det tilskynder slet ikke Tyrkiet til efter 25 år at trække sig tilbage fra Cypern. Og det netop nu, hvor det af Kommissionens fremskridtsrapport fremgår, at netop Cypern er på rette vej. Kun med hensyn til telekommunikation og informationsteknologi anmoder Cypern om overgangsperioder. De øvrige kapitler, som indtil nu er blevet undersøgt, udgør stort set ikke noget problem. Tallene fra republikken Cypern er 50 % højere end de økonomisk-finansielle indikationer fra Nordcypern. Forbindelserne mellem Cypern og EU bliver tættere, og om nogle år ændres associationsaftalen fra 1973 til en toldunion. Ikke desto mindre skal processen fremskyndes. Man kunne overveje en slags Phare-fondaktion eller opsats for Cypern.
Hr. formand, jeg anmoder til sidst Kommissionen om at bruge de resterende EUR 17 millioner fra den nuværende protokol til førtiltrædelsesstrategien. Den finansielle indsprøjtning kan bringe tiltrædelsen tættere på, hvilket vil forøge stabiliteten i regionen, hvilket jeg har forsøgt at forklare.
Jeg slutter af, hr. formand, med et punkt til dagsordenen. I den nederlandske tekst er der en fejltagelse eller en trykfejl. I punkt 2 vedrørende de store fremskridt, som er gjort med hensyn til overtagelsen af acquis communautaire , står der til sidst »Sikkerheds- og Udenrigsanliggender«. Jeg har læst i den engelske og franske tekst, at der klart står »Indre Anliggender«. Og sådan skal det også være. Den nederlandske tekst, hr. kommissær, skal lyde: »Indre Anliggender«.

Malone
Hr. formand, det er mig en stor fornøjelse atter ved dette plenummøde at tale til Dem om Maltas tiltrædelse af Den Europæiske Union. Alle her vil være bekendt med historien omkring denne særlige ansøgning. Da den sidst blev forelagt for os, ved min betænkning i 1995, afgav Parlamentet en meget favorabel indstilling. Siden da har der været et regeringsskift i 1996, hvor det blev besluttet at suspendere ansøgningen og i stedet søge at opnå en styrket associeringsaftale. Situationen ændrede sig så igen med valget og regeringsskiftet i september 1998, således at ansøgningen nu er blevet genfremsat og nu atter ligger foran os her i aften.
Selvom ansøgningen har været suspenderet i disse to år, står Malta stadig stærkt. Landet har stabile demokratiske strukturer, og de økonomiske indikatorer befinder sig meget tæt på vores fællesskabsgennemsnit. Selvom de maltesiske myndigheder har indført moms, er der stadig behov for en stor del ny lovgivning, der kan bringe den maltesiske lovgivning i overensstemmelse med situationen i EU.
Når der ses bort fra disse forbehold, er jeg meget glad for at kunne sige, at jeg også ved denne lejlighed anbefaler en meget positiv vurdering af Maltas ansøgning. Jeg bifalder især, at Kommissionen har henstillet til, at screeningen af Maltas lovgivning påbegyndes snarest muligt, således at der kan indledes forhandlinger inden årets udgang.
Jeg beklager imidlertid, at Rådet og Kommissionen har været meget langsomme med at gøre fremskridt her. Jeg fandt navnlig, at der var en forbeholdenhed fra Rådets side ved, at det bad Kommissionen om en ny udtalelse, en opdatering af udtalelsen fra 1993. Det sagde, at det ønskede at måle denne mod de kriterier, der blev fastsat i København. Så der har været megen forsinkelse omkring dette, men vi modtog endelig denne udtalelse fra Kommissionen i februar i år på et tidspunkt, hvor forhandlingerne med den første bølge af lande var godt på vej. Jeg beklager denne forsinkelse.
Hvad angår de forskellige ændringsforslag, vi har modtaget, vil vi i morgen søge en opdelt afstemning om ændringsforslag 1. Jeg kan helt bestemt anbefale Parlamentet, at ansøgningen tager fuldt ud hensyn til den maltesiske holdning. Ja, enhver, der følger de maltesiske medier, vil vide, at det er den maltesiske regerings intention at afholde en folkeafstemning om spørgsmålet. Så jeg kan gå ind for denne særlige del af ændringsforslag 1. Men jeg har ikke kunnet acceptere anden del, for det ville efter min mening være en upassende indblanding i det maltesiske folks interne anliggender.
Jeg kan helt bestemt anbefale ændringsforslag 2, og jeg vil lade det være op til Parlamentet at beslutte, hvordan vi bør stemme om ændringsforslag 3. Jeg mener imidlertid, at vi her må være konsekvente med de andre tiltrædelsesrapporter.
Endelig vil jeg opfordre Det Europæiske Råd i Köln til at træffe beslutning om at indlede forhandlinger om Maltas tiltrædelse inden årets udgang. Kommissionen bør udarbejde et tiltrædelsespartnerskab og tilvejebringe et program for finansiel bistand i førtiltrædelsesperioden med henblik på at hjælpe de maltesiske myndigheder med at slå bro over den økonomiske kløft, der stadig eksisterer mellem Malta og Den Europæiske Union.

Myller
Hr. formand, jeg meget tilfreds med, at min betænkning om udvidelsens miljøpåvirkninger blev forelagt Parlamentet samtidig med, at ansøgninger om medlemskab behandles. På den måde sikres ét af betænkningens hovedpunkter, nemlig at miljøaspekter skal have høj prioritet ved forhandlingerne om medlemskab, og miljøspørgsmålene skal med gennemsigtighedsprincippet bindes til forhandlingsprocessen.
Den kommende forhandlingsrunde om medlemskab er med hensyn til fremhævelsen af miljø ganske anderledes end den forrige. Den Europæiske Union optog sidst nye medlemmer i begyndelsen af 1995, hvor Østrig, Sverige og Finland tiltrådte Unionen. Miljølovgivningen i disse lande var til dels endnu mere udviklet end i Den Europæiske Union. Nu er situationen anderledes. Underudviklet miljølovgivning i ansøgerlandene er én af de største udfordringer, som ligger i vejen for medlemskabet.
Vi har også Amsterdam-traktatens forpligtelser, hvorefter miljøpolitikken skal integreres i al beslutningstagning i Den Europæiske Union. Håndhævelsen af Amsterdam-traktatens krav i de forskellige medlemsstater forhandles ved de følgende topmøder i Den Europæiske Union. Ansøgerlandenes fremskridt på dette område bør tages med i opfølgningen, mens forhandlingerne om medlemskab skrider fremad.
Miljøproblemerne i 10 af ansøgerlandene i Mellem- og Østeuropa er omfattende, og midlerne set i forhold til disse problemer er beskedne. Imidlertid er miljøsituationen forbedret siden 1989, og visse ansøgerlande har f.eks. vide områder med næsten uberørt natur. Således er situationen med hensyn til naturens mangfoldighed i disse lande endda meget god eller i det mindste mærkbart bedre end i de fleste nuværende medlemsstater.
På den ene side skaber den tiltagende økonomiske vækst plads til en forbedring af miljøsituationen, men på den anden side accelerer den også forureningen, hvis miljølovgivningen ikke samtidig strammes. Også nye investeringer i produktionsområdet skal allerede i denne fase, mens landene forhandler om medlemskab, være forenelige med de bedst tilgængelige teknikker. Egentlig skal den største indsats med henblik på forbedring af miljøet foretages før tiltrædelsen. Samtidig skal det sikres, at midlerne, som i Agenda 2000 er afsat til ansøgerlandene, også anvendes fuldt ud til gavn for ansøgerlandene.
Budgettet i Den Europæiske Union kan dog kun bære en del af ansvaret. Det største økonomiske ansvar skal bæres af ansøgerlandene selv. I bedste tilfælde kan budgetfinansieringen fra Den Europæiske Union gennem Ispa og Phare-programmet kun fungere som katalysator. Målet bør imidlertid være et pengebeløb, der er 2-4 gange større end støtten fra EU, og som genereres gennem disse ordninger til udvikling af miljøinvesteringer.
Miljøproblemerne i ansøgerlandene stammer fra langvarige mangler og forsømmelser specielt ved vandforsyningen og affaldshåndteringen samt fra emissioner fra industri, energiproduktion og trafik, som i dag er i gevaldig vækst. Også nuklear sikkerhed og opbevaring af nukleart affald er forbundet med store problemer, som alle kender. Løsningen af dette problem kræver også kolossale økonomiske ressourcer. Her skal internationale investeringsbanker også være med.
Alt i alt skal det siges, at østudvidelsen af Den Europæiske Union har en positiv virkning på miljøet i Europa, fordi medlemskabet forpligter ansøgerlandene til en opstramning af deres miljønormer, at den økonomiske vækst skal have et bæredygtigt fundament og landene skal være i stand til at opfylde de internationale miljøaftaler. For at opnå dette, skal der forhandles med hvert ansøgerland om en realistisk tidsplan, som bygger på situationen i hvert land for sig, og hvor hovedvægten lægges på perioden før tiltrædelsen. Overgangsordninger med hensyn til miljølovgivningen kan kun undtagelsesvis tillades, og kun når ansøgerlandet selv ønsker det og binder sig til en tidsplan for gennemførelsen. Der bør dog ikke godkendes overgangsordninger på over fem år.

Spencer
Hr. formand, hvis De skulle stå ude i rummet og kikke ned på vores kontinent, ville De ikke kunne se Den Europæiske Union, hverken ansøgerlande eller ikkeansøgerlande. Alt, hvad De ville kunne se, er én overbefolket, kompleks og indbyrdes afhængig eurasisk halvø. Det er en sund tanke for os alle, når vi betragter udfordringerne i forbindelse med udvidelsen. Vores forurening er en fælles arv, som vi alle har.
Jeg bliver navnlig forbavset, når jeg ser på Europa i relation til dets flodsystemer frem for dets politiske strukturer. Jeg kan levende huske det indtryk, det gjorde på mig, da jeg under et flydende symposium på Sortehavet sidste år fik at vide, at en meget høj procentdel af den forurening, der dræber alt liv i Sortehavet, ikke stammer fra de stater, som floderne løber igennem, men fra afstrømning af kvælstof og kemikalier fra landbruget i Østrig og Tyskland, der skubbes op på land i Europas hjerte som følge af nogle af vores dårligt fungerende miljøpolitikker i den fælles landbrugspolitik, og som har konsekvenser hundreder og hundreder af kilometer længere væk på den anden side af kontinentet.
Når vi ser på de miljømæssige konsekvenser og udfordringer i forbindelse med udvidelsen, vil vi ikke søge at påtvinge disse stater, som søger at slutte sig til os i ansøgningsprocessen, den samme type miljømæssigt katastrofale projekter, som vi ofte har vedtaget i vores egen uvidenhed inden for Unionen i de sidste 40 år.
Jeg vil blot nævne et punkt mere. Til trods for min bekymring for miljøet er jeg optimistisk og enig med forfatteren af betænkningen - jeg mener, at der kan nås meget på miljøområdet i udvidelsesprocessen. Jeg nærer mistro til dem, der vil bruge miljøudfordringerne som et argument for at forhale udvidelsen. Efter min mening er der en hel masse, der kan gøres. Dette er et problem, der kan løses, men vi må gøre det bevidst om, at vi gør det som ét kontinent, der er forbundet miljømæssigt og økologisk.

Theorin
Hr. formand, udvidelsen er naturligvis en meget stor udfordring for Den Europæiske Union. Det er en stor og vigtig opgave, vi har foran os. Udvidelsen kræver omfattende ændringer, både for ansøgerlandene, for Ungarn og for Den Europæiske Union. F.eks. er det nødvendigt med en grundlæggende ændring af EU's landbrugspolitik, som i dag lægger beslag på halvdelen af EU's budget.
Det kræver også tilpasninger i ansøgerlandene, når de såkaldte København-kriterier skal opfyldes. Demokrati og menneskerettigheder skal f.eks. styrkes, og hensynet over for og beskyttelse af mindretal er et vigtigt spørgsmål for et land som Ungarn. Det er naturligvis ønskværdigt, at processen går så hurtigt som muligt, men man kan næppe fastsætte nogen dato for, hvornår forhandlingerne skal være afsluttet.
For alle ansøgerlande - også for Ungarn - gælder det om at styrke indsatsen mod korruption. Det er vigtigt, at såvel Kommissionen som den ungarske regering tager hensyn til de sociale omkostninger, der er forbundet med den økonomiske og finansielle omstruktureringsproces. Tilpasningen til EU-medlemskabet må heller ikke ske på bekostning af de dårligst stillede i form af arbejdsløshed, i form af større afstand mellem mennesker eller i form af udelukkelse af forskellige etniske grupper. Forhandlingen om medlemskab af Den Europæiske Union skal omfatte hele samfundet. Derfor er det vigtigt at føre en løbende dialog med både den ungarske regering og oppositionen samt arbejdsmarkedets parter.

Poettering
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe, men især også personligt udtrykke respekt for, anerkendelse af, højagtelse og tak til en personlighed: Otto von Habsburg. Sådan som han har talt her i dag, har han talt i Europa-Parlamentet i 20 år siden 1979. Jeg husker meget tydeligt, hvordan han talte om det daværende Sovjetunionen som det sidste kolonirige på denne jord, der havde indlemmet de tre baltiske lande Estland, Letland og Litauen. Kære hr. von Habsburg, dengang var der mange, der smilede. Jeg har altid været overbevist om, at De havde ret. De havde en vision om, at disse lande ville slippe fri. I dag bliver denne vision til virkelighed. Landene kan tilslutte sig EU, og Deres personlighed er et eksempel på, at de visionære er de egentlige realister.
Vi taler om Estland, Ungarn, Slovenien, Den Tjekkiske Republik, Polen, Cypern og Malta. Men vi bør desuden også rette vores blik - det har Otto von Habsburg sagt - mod Letland, mod Litauen, mod Slovakiet og også mod Bulgarien og Rumænien. Vi fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe opfatter tiltrædelses- og forhandlingsprocessen som en helhed og er overbevist om, at vi skal stå vores prøve, og at optagelsen af alle disse lande, som vi er forbundet med gennem en Europaaftale, snart skal blive virkelighed. Naturligvis er der forudsætninger. Landene skal fortsætte deres reformproces hurtigt og intensivt. Vi ser med glæde, at de gør store fremskridt.
Vi skal opmuntre disse lande og må ikke sende nedslående signaler til dem. For hvis vi tog modet fra dem, ville reformprocessen og dynamikken i disse lande heller ikke blive bevaret, hvilket ville være dårligt både for disse lande og for EU. Derfor siger vi til disse lande, at de er velkomne, at befolkningerne i disse lande er velkomne i EU, fordi de ønsker at tilslutte sig vores værdifællesskab. Derfor kræver vi af Det Europæiske Råd i Helsinki i slutningen af året, at tiltrædelsesforhandlingerne med Letland, Litauen, Slovakiet og naturligvis også, hvilket vi ønsker, med Malta ligeledes indledes.
De baltiske lande har været igennem så mange lidelser i dette århundrede, hvilket Otto von Habsburg allerede har gjort opmærksom på. Hvis man ikke optager dem i NATO allerede nu, søger de sikkerhed i EU. Når vi ser på Kosovo i disse dage, må vi erkende, at det er vores pligt at optage netop de baltiske lande i EU så hurtigt som muligt.
Vi skal begynde på den interne reform af EU. De institutionelle reformer kommer af sig selv, fordi vi fortsat ønsker at være handledygtige. Vi skal også tage praktiske skridt. Vi har foreslået, at f.eks. parlamentsmedlemmerne fra tiltrædelseslandene deltager som observatører i møderne i Parlamentets udvalg, når det handler om spørgsmål, som er relevante for tiltrædelsen. Men vi stiller også krav, f.eks. til Den Tjekkiske Republik. Vi opfordrer republikken til at ophæve vidtgående love og dekreter fra 1945 og 1946, såfremt de vedrører fordrivelsen af enkelte befolkningsgrupper i det tidligere Tjekkoslovakiet.
Vi står over for en stor udfordring. At vi kan tale om disse problemer i 1999, havde vi ikke turdet drømme om i 1989. Men vi taler om det, og derfor skal vi gøre det, der er nødvendigt nu, for at denne vision, som bliver mere og mere virkelighed, også bliver en realitet i nær fremtid, og så vi kan byde befolkningerne i Centraleuropa velkommen i EU og i Europa-Parlamentet.

Frischenschlager
Kære kolleger, jeg vil også gerne tilslutte mig Otto von Habsburg, der sagde, at vi skal skynde os for ikke at forpasse en historisk chance. Og jeg mener, at det er meget vigtigt. Under besøg i tiltrædelseslandene er det faldet mig ind, at de ikke forstår vores tøven. Hvis De f.eks. nævner en dato for deres eventuelle tiltrædelse, som for Ungarn er 2002, forstår de ikke, at vi ikke straks springer begejstrede op. Nu er det jo klart, at opfyldelsen af kriterierne er det essentielle for en tiltrædelse. Det er også klart, at de på mange områder gør store fremskridt, f.eks. på det økonomiske område, i forbindelse med demokratiet og de politiske kriterier. På andre områder er det forbavsende nok imidlertid ikke tilfældet, f.eks. ved forvaltningsreformen og især ved retsreformen. Det er ikke altid let at forklare dem, at en rigtigt praktiseret retskultur inden for retsvæsenet og ved domstolene simpelthen er en forudsætning for et fungerende indre marked, på samme måde som et demokrati naturligvis er en forudsætning for den politiske union. Her skal vi stadig yde et stort stykke overbevisningsarbejde. Men på den anden side skal vi med vores kritik udvikle en ualmindelig finfølelse, således at vi ikke opnår den modsatte effekt. For ofte får man det indtryk, at de ikke bare ønsker ikke at høre kritikken - hvem gør det! - men at det endda sårer deres nationale stolthed, og at der opstår en modstemning.
På ét punkt er der dog ingen tvivl: Vi skal gøre det helt klart, at vi har den største interesse i, at landene tiltræder EU så hurtigt som muligt efter opfyldelsen af kriterierne. Vi bør ikke overføre vores problemer på dem og lade, som om vi er bange for deres økonomi og deres befolkninger. Det er det centrale punkt, og derfor skal vi sørge for, at landene tiltræder EU så hurtigt som muligt efter opfyldelsen af kriterierne, og det skal vi understrege helt klart ved alle forhandlinger!
Bifald

Posada González
Hr. formand, kære kolleger, jeg er nødt til at fremføre nogle generelle overvejelser om optagelsen i EU af de nye lande, som vi fører tiltrædelsesforhandlinger med.
Selvom jeg går ind for udvidelsen med disse nye lande, frygter jeg på grund af de finansielle perspektiver, og fordi disse lande er mindre velstående end de nuværende EU-medlemmer, at de formindskede strukturfonde kan betyde, at regioner som Galicien og Portugal får uddybet deres karakter af udkantområder, således at den nødvendige økonomiske og sociale samhørighed i EU bliver vanskeligere.
Forrige gang stemte jeg for EU's udvidelse med de tre rige lande Østrig, Finland og Sverige. De mindre velstående lande, der nu banker på vores dør, fortjener bestemt at tilhøre vores økonomiske og sociale interessefællesskab. Vi må derfor samarbejde om deres udvikling, så vi kan videreføre vores udvidelse mod øst og dermed forlænge pilgrimsvejen fra Santiago helt til Moskva og Uralbjergene, en drøm, der kan blive til virkelighed om 20 eller 30 år.
Disse lande vil helt sikkert også straks blive en ideel bro for udviklingen af vores forbindelser med Rusland, Ukraine og Hviderusland. De forskellige betænkninger fra Udenrigsudvalget understreger generelt de vanskeligheder, der skal overvindes, idet de samtidig glæder sig over de fremskridt, der allerede er opnået, og de opfordrer til, at reformerne ledsages af foranstaltninger, der skal mindske de sociale følger. Derfor vil det være særlig påkrævet, at der i lande som Polen igangsættes grundlæggende reformer på social-, forvaltnings- og sundhedsområdet, reformer, der i særlig grad bør rettes mod de svagest stillede dele af befolkningen, herunder ikke mindst pensionisterne.
Hvad specielt angår Malta, glæder jeg mig over Udvalgets anbefaling af, at screeningen af den maltesiske lovgivning bør begynde snarest muligt, således at der kan indledes forhandlinger med Malta inden årets udgang.

Hulthén
Hr. formand, jeg vil benytte disse to minutter til at understrege betydningen af Myller-betænkningen, der handler om miljø og en miljøstrategi i forbindelse med udvidelsen. Myller-betænkningen er ganske fremragende. Man kan mærke, at det er en engageret ordfører, der har skrevet den. Netop miljøspørgsmålene er en af de største udfordringer, vi har i forbindelse med udvidelsen.
Jeg vil gerne fremhæve to ting. Jeg mener, at vi bør udnytte den ressource, der i dag findes i de øst- og centraleuropæiske lande, der skal med i Unionen. For det første drejer det sig om det forspring, de har, måske især inden for landbrugssektoren, hvor den økonomiske situation har gjort det til en miljømæssig mulighed at drive landbrug på en noget anderledes måde, end vi gør i Unionen. Jeg mener, at vi med alle midler skal søge at støtte et så giftfrit landbrug som muligt.
For det andet bør vi også støtte noget, som i dag findes i mange af de øst- og centraleuropæiske lande, nemlig et veludbygget kollektivt trafiknet, i stedet for at opmuntre til øget privatbilisme.
Dette drejer sig om ikke bare om en lovgivning, der kommer oppefra, men det er vigtigt at satse på de lokale organisationer, både frivillige organisationer og f.eks. Urban Forum, som i dag findes i Unionen, så disse kan udvides og også komme til Øst- og Centraleuropa.

Formanden
Mange tak, fru Hulthén. De havde fået tildelt halvandet minuts taletid, men jeg gav Dem under alle omstændigheder tegn til, at De stille og roligt kunne fortsætte Deres indlæg.

Tindemans
Hr. formand, efter det gode indlæg af hr. Otto von Habsburg til problemet om udvidelsen vil jeg med henblik på den i øvrigt gode betænkning af hr. Speciale kun komme med nogle enkelte bemærkninger i forbindelse med Slovenien.
Vi glemmer alt for nemt, at Slovenien tidligere tilhørte Den Jugoslaviske Føderation. Det løsrev sig ligesom Kroatien, Serbien og Bosnien-Hercegovina og vil gerne være medlem af EU. Det blev en suveræn stat, og hos os ville man sige: lille, men modig.
Psykologisk har landet åbenbart ingen vanskeligheder med at hævde sig i det europæiske selskab. Slovenien er af alle ansøgerlande tættest på at opfylde betingelserne for EU-medlemskab. Det vil få stor symbolsk værdi, hvis man hurtigt kan træffe en aftale. Det ville også være et eksempel for de andre ansøgerlande. Hvad mangler de endnu at gøre? Allerede nu henvises der i rapporten til den følgende årsberetning.
Det vil åbenbart tage et stykke tid, inden der kan tales om positive resultater. Hvis jeg husker rigtigt, var betingelserne for tiltrædelsen aquis communautaire , videreudvikling af Maastricht og Europa, markedsøkonomi og menneskerettigheder. Mit spørgsmål er: Hvad kræver man i forhandlingerne i forbindelse med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik? Der er efter min mening i øjeblikket en god lejlighed for de 15 EU-medlemsstater til netop nu at fastsætte en række grundprincipper herom, som også skal overtages af nye medlemmer. Det er nu eller aldrig, nu skal det vise sig, om vi mener det alvorligt med den fælles politik i EU.
Hvordan drøftes solidaritetsproblemet? Hvad betyder konvergens i holdningerne under forhandlingerne? Hvad er Sloveniens holdning? Jeg tilføjer: Hvad mener det om subsidiaritetsprincippet? Skal vi ikke hjælpe landet med at bekæmpe inflationen, også teknisk for så hurtigt som muligt at få økonomien op på et højere niveau?

Ryynänen
Hr. formand, EU's udvidelse mod øst er en kolossal udfordring også med henblik på vores fælles miljø. I bedste fald giver udvidelsen en stærk baggrund for ansøgerlandenes økonomiske vækst, som bygges på en bæredygtig udvikling. Dette sker dog ikke automatisk, men vi skal håndtere umådelige vanskeligheder for at opnå mest muligt ved hjælp af forholdsvis små udviklingsressourcer. Derfor er der brug for en prioriteringsorden, anvendelse af ansøgerlandenes egne ressourcer og særligt skræddersyede løsninger. Det drejer sig om en proces, hvor reformeringsevne og tilpasning efter resultater er nødvendige. Jeg vil således tilslutte mig de tanker, som ordfører Myller har forelagt, og som indeholder et godt realistisk grundlag. Der skal ud fra de vigtigste prioriteter inden for miljølovgivninger udfærdiges en liste, hvis gennemførelse så kan følges op med objektive indikatorer. Jeg mener, der bør lægges vægt på, hvordan investeringer i en bæredygtig udvikling gennemføres og overvåges i praksis. Iværksættelsen af miljølovgivning er en storstilet udfordring for ansøgerlandenes regeringer, og netop derfor skal dette arbejde støttes af EU, også ved hjælp af uddannelse og udveksling af viden.

Titley
Hr. formand, inden jeg begynder, vil jeg bede om Deres overbærenhed for, at jeg slutter mig til hr. Poettering i hans hyldest af det arbejde, hr. von Habsburg har gjort her i Parlamentet. Som koordinator for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil jeg gerne takke ham for hans hjælp og råd i den tid, jeg har været koordinator, og for kvaliteten af det udvalgsarbejde, han har præsteret. Jeg er socialdemokraternes sidste taler, og det er derfor ikke min opgave at tale om enkeltlande, men at opsummere forhandlingerne.
Men jeg vil gerne begynde med et citat fra den tjekkiske ansøgning til Den Europæiske Union. I forordet til denne ansøgning siger tjekkerne, at den europæiske konstruktion altid har været præget af oplyst fantasi, politisk mod, ihærdigt arbejde, kritik, sober realisme, solidaritet og samarbejdets, samordningens og kompromisets kunst. Jeg tror ikke, at vi ville kunne finde en bedre kommentar til den proces, vi for nærværende gennemgår.
Vi bør være klar over, at hvis 80'ernes udfordring for Den Europæiske Union var gennemførelsen af Det Indre Marked, og 90'ernes udfordring var indførelsen af en fælles valuta, så vil udfordringen for de indledende år af det næste årtusinde være at udvide Den Europæiske Union, således at den bliver gjort dybere og også at skabe et område præget af stabilitet over hele kontinentet. Det er vores anledning til at genforene Europa, til at bygge et helt kontinent baseret på sådanne principper som fred, stabilitet og velfærd. Hvis vi tvivler på værdien af disse karakteristika, bør vi blot se på det tidligere Jugoslavien. Ja, den drøm, der bør drive os, er drømmen om at genforene Europa. Det mareridt, der bør anspore vores handlinger, er det, der sker i det tidligere Jugoslavien. Det er de alternativer, der ligger foran os.
For at vende tilbage til den tjekkiske ansøgning så taler de om sober realisme. Det bør uden tvivl være en væsentlig motiverende kraft. Det er en vanskelig proces. Lad os ikke på nogen måde undervurdere vanskelighederne. Vi har vores egne vanskeligheder, som allerede er blevet skitseret i debatten her i dag om Agenda 2000. Men også ansøgerlandene selv må gennemgå en proces af økonomisk reform og holde kursen for denne proces.
Vi må især sørge for, at der er en effektiv konkurrencepolitik i alle ansøgerlandene, og at der er en ordentlig respekt for den intellektuelle ejendomsret, som vil understøtte indadgående investeringer, som er så vigtige for dem alle. Vi må sørge for, at deres forvaltninger bliver moderniseret.
Som jeg har sagt mange gange under disse drøftelser, er de største svagheder ved disse lande forvaltningen og retssystemet og en manglende modernisering såvel som manglende investeringer. De må alle sætte ind mod korruption, for, som vi selv ved, kan korruptionen underminere den politiske proces. Der må ikke være nogen som helst sludder i den proces. Vi må være ærlige og realistiske. Vi må vise solidaritet og forståelse for de vanskeligheder, som disse lande gennemgår. Vi må sikre, at vi kan tage os af de sociale følger af disse reformer.
Men ansøgerlandene må også forstå, at ingen af dem endnu befinder sig i Den Europæiske Union. De vil alle blive bedømt efter saglige hensyn. De må fortsætte de processer, de har været igennem, og udvise tålmodighed, mens de gennemgår forhandlingerne.
En anden ting, der - som tjekkerne påpegede - er behov for, er en oplyst fantasi og politisk mod. Alle problemer kan løses i politik, hvis der findes en vilje. Lad os udvise denne fantasi og dette mod, således at vi kan udvide Den Europæiske Union inden det næste valg til Europa-Parlamentet i 2004.

Cushnahan
Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske ordførerne. Men til trods for mit stærke engagement i udvidelsesprocessen anerkender jeg, at der er reelle dilemmaer, som vi vil komme til at stå ansigt til ansigt med i løbet af processen. På den ene side har vi en politisk, ja og en moralsk forpligtelse til at handle i overensstemmelse med traktaten ved at optage nye medlemmer i overensstemmelse med den. På den anden side må vi passe på, at optagelsen af nye medlemmer ikke er skadelig for de måder, hvorpå traktaterne fungerer i fremtiden. EU-jargonen opsummerer problemet. Skal den gøres dybere, inden den gøres bredere eller omvendt?
Vi løb en risiko i forbindelse med den sidste udvidelse ved at optage tre nye medlemsstater, inden vi have nogen betydelige institutionelle reformer på plads, der kunne tage sig af følgerne af det udvidede medlemskab. Denne risiko øgedes ved tilstedeværelsen i to af disse lande af meget betydelige EU-modstandermindretal, der hvis de blev til flertal under de nuværende utilstrækkelige institutionelle rammer kunne have kvalt Fællesskabernes måde at fungere på. Denne risiko, som jeg håber er forsvundet, kan vi ikke tage igen, selvom det kan betyde, at vi må udsætte udvidelsen. Et udvidet, ureformeret fællesskab vil have en permanent øget tilbøjelighed til uenighed, hvilket vil kunne bremse fremskridtene frem mod vores endelige mål om et Europas Forenede Stater. Som en sidebemærkning vover jeg at antyde, at dette er den hemmelige ambition, der næres af nogle af støtterne af tidlig udvidelse.
Der er nu en ny god grund til at skynde sig langsomt med hensyn til udvidelsen. Euroen havde en vellykket søsætning, og den er blevet etableret som en verdensvaluta, men den befinder sig stadig på barnestadiet. Dens fortsatte sundhed er en væsentlig forudsætning ikke blot for Unionens og medlemsstaternes økonomiske sundhed men for deres økonomiske levedygtighed. Der kan ikke blive tale om udvidelse, medmindre ansøgerlandene er i stand til at slutte sig til den fælles valuta, ikke udgør nogen trussel for dens integritet og status og er villige til at slutte sig til, således at man undgår at gøre den nuværende Union i to hastigheder endnu værre. Alle de eksisterende medlemsstater har forhåbentlig forstået, hvad det drejer sig om og vil deltage i den fælles valuta inden udvidelsen, således at ansøgerne ikke får noget valg, hvad dette spørgsmål angår.
Udvidelse under de rigtige omstændigheder vil garantere traktaternes fordele for nye medlemmer. Udvidelse under de forkerte omstændigheder vil helt bestemt bremse fremskridtene og vil formentlig vende dem i modsat retning. Vi skal og må gøre det rigtigt, og jeg har tillid til, at vi kan gøre det.

Bianco
Hr. formand, jeg vil nøjes med at give udtryk for mit ønske om, at vi kan indhente den tabte tid, og at Malta snart kan komme med i Den Europæiske Union. Jeg vil således gerne opfordre til, at vi overvinder hele den tøven og usikkerhed, der efter min opfattelse har karakteriseret Rådets og Kommissionens holdning hidtil. Når man ser bort fra størrelsen af landet, der naturligvis er begrænset, når det gælder areal og indbyggertal, er Malta meget vigtig for at kunne indføre og styrke den politik i Middelhavsområdet, der er en af de fronter, som også Europas fremtid afhænger af. Vi skal huske, at der opstår nye situationer, og at også overvindelsen - om jeg så må sige - af Libyens negative holdning er en vigtig faktor for at kunne styrke denne kendsgerning.
Allerede på Rådets næste møde i Köln skal vi derfor se med positive øjne på Malta. Jeg tror, at alle forudsætningerne allerede er til stede. Den tidligere arbejderregerings holdninger er nemlig blevet overvundet af den nuværende regerings målbevidsthed, og de vigtigste makroøkonomiske indikatorer er gode, sådan som det også blev sagt af ordføreren, fru Malone. Jeg håber, at vi skynder os, hr. kommissær.

Burenstam Linder
Hr. formand, som hr. Donner har vist, er der meget positivt at sige om Estlands fremskridt og reformtempo, og det samme gælder for Letland og Litauen. Jeg noterede med glæde resultatet af valget i Estland den 7. marts, hvor de partier, som tydeligst arbejder for medlemskab af EU, vandt og har dannet regering. Det er særligt glædeligt at se, at Mart Laar er udpeget som ny statsminister. Det var ham, der i årene 1992-1994 ledte den regering, der bragte Estland ind på den reformkurs, der er blevet så vellykket.
Den 25. marts i år var det præcis 50 år siden, at 20.000 estiske borgere blev massedeporteret fra Estland af de sovjetiske besættelsesstyrker. Den tragedie udspillede sig ikke på tvskærmene som vores dages grusomheder. Derfor er det så meget desto større grund til at minde om den.
De nuværende medlemsstater har allerede før udvidelsen opnået store fordele for sig selv gennem de reformer og anstrengelser, som ansøgerlandene har udfoldet for at opfylde de stillede krav. Det kan vi minde vælgerne om ved valget i juni. Disse landes omstilling til markedsøkonomi har givet os nye markeder og beskæftigelse, en øget stabilitet har gjort, at de har klaret krisen i Rusland bedre, og at vi er sluppet for at gå ind med hjælpeprogrammer. Frem for alt har deres indsats for at løse tvister og forbedre menneskerettighederne betydet, at vi er sluppet for »Kosovo-kriser« i vores nærområde. Det er den nye dimension af EU som fredsprojekt.

Dimitrakopoulos
Hr. kommissær, mine damer og herrer, udvidelsen af Den Europæiske Union er uden tvivl den første vigtige udfordring i forbindelse med Unionens overgang fra det 20. til det 21. århundrede.
En grundlæggende betingelse for, at dette går godt, er bl.a., at man sørger for at bevare den geografiske ligevægt ved optagelsen af nye lande. Ud fra denne betragtning er Cyperns optagelse i EU af særlig vigtighed. Det er positivt, at optagelsesforhandlingerne i dette tilfælde er indledt og skrider regelmæssigt frem. Og de bør fortsætte på samme måde, indtil de er fuldført. Desværre er der medlemmer af Unionen, der har forsøgt at lægge hindringer i vejen for forhandlingerne og kæde resultatet heraf sammen med løsningen af det politisk-militære problem, som har plaget øen i 25 år. Dette er mildt sagt diplomatiske fadæser, som er i modstrid med Den Europæiske Unions og udvidelsens ånd og under alle omstændigheder sætter hele integreringsprocessen på spil.
Betænkningen af Bertens, som jeg gerne vil rose for hans fremragende arbejde, er et stort skridt i den rigtige retning og bør derfor vedtages.

Virgin
Hr. formand, fru Myller har skrevet en meget interessant og fin betænkning om miljøstrategier for de øst- og centraleuropæiske landes medlemskab af EU. Det er en vigtig betænkning, som desuden passer godt ind i det engagement, som Europa-Parlamentet altid har vist for miljøspørgsmål.
Jeg vil dog gøre opmærksom på et par punkter i betænkningen, som jeg ikke kan støtte. Det siges bl.a., at igangværende privatiseringsprocesser i ansøgerlandene sandsynligvis vil kunne bringe fredede områder og bevarelsen af biodiversiteten i fare. Jeg har den stik modsatte opfattelse. Jeg mener, at de igangværende privatiseringer er vigtige for en sund miljøpolitik. Landene i Øst- og Centraleuropa har jo en sørgelig historie med totalitære systemer, der selv efterlod alvorlige miljøproblemer. Nu er det op til de enkelte lande og EU at forbedre miljøsituationen gennem en fælles indsats.
Mennesker passer på det, de ejer. Derfor er det af den største betydning, at man i lovgivningen værner om ejendomsretten. Hvis nogen forurener min jord, skal min ret til erstatning fra forureneren, på den ene eller anden måde, være uden for enhver tvivl. Det er jo selve grundlaget for det princip, vi hylder: Forureneren betaler.
Fru Myller skriver ligeledes i sin betænkning, at et stadig mere intensivt land- og skovbrug bringer miljøet i fare. Jeg er ikke enig i den analyse. Al menneskelig virksomhed fører til ændringer af miljøet. De behøver ikke at være skadelige, men ind imellem har menneskelige indgreb negative konsekvenser for miljøet. Det er netop derfor, at det er vigtigt at fastsætte tydelige grænser uden kategorisk at fordømme bestemte aktiviteter. Et normalt land- og skovbrug betyder ikke nødvendigvis, at miljøet bringes i fare. Af den grund er det ikke hensigtsmæssigt at opfordre ansøgerlandene til at afholde sig fra det, vi opfatter som et normalt skov- og landbrug. Det er derimod vigtigt, at de følger den miljølovgivning, vi har vedtaget.
Afslutningsvis vil jeg understrege den store miljøpolitiske gevinst, der ligger i udvidelsen, og som vil føre det et bedre miljø i hele Europa.

Günther
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne sige et par ord vedrørende Malta. Først vil jeg gerne sige tak til alle dem, der har bidraget til, at Malta igen diskuteres sammen med de andre tiltrædelseslande, som det jo også blev aftalt på Det Europæiske Råd på Korfu og i Essen. Også en særlig tak til Dem, hr. kommissær van den Broek, fordi De fra det øjeblik, hvor Maltas nuværende regering genoptog ansøgningen om medlemskab, eftertrykkeligt har kæmpet for sagen.
Jeg har dog alligevel et par spørgsmål til Kommissionen i den forbindelse. Første spørgsmål går ud på, at vi har Task Force -udvidelsen. Dér er der særlige enheder for alle lande. Hvornår kan den enhed, som er ansvarlig for Malta, begynde sit arbejde?
Mit andet spørgsmål vedrører den fjerde finansprotokol. Ifølge denne protokol er der afsat EUR 5 millioner på budgettet for 1999 for henholdsvis Malta og Cypern. Men med hjælp bl.a. fra Kommissionen og før det sidste valg på Malta enedes man om, at finansprotokollen for Malta skulle forlænges med endnu et år. Nu er der nogle millioner euro, som ikke står til rådighed, fordi de ikke var opført på budgettet. Ser De en mulighed for, hvad enten det er i Notenboom-proceduren eller på anden vis, at denne finansprotokol kan realiseres nu i denne forlængede form?
Min tredje bemærkning vedrører den aktuelle betænkning. Jeg beklager meget, at ordføreren ikke har anset det for nødvendigt at være til stede her under denne debat. Jeg henviser til de ændringsforslag, der er blevet fremsat i forbindelse med betænkningen. Jeg anser ændringsforslag 1, der forpligter myndighederne og forvaltningen på Malta til at lade det blive ved denne godkendelse med hensyn til tiltrædelsen af EU, for at være sendt til den forkerte adresse. Vi har oplevet tilfældet med Norge, hvor befolkningen til sidst afgjorde, hvordan man skal gå frem, uden at man på forhånd havde skudt myndighederne dette ansvar i skoene. I det store og hele takker jeg for, at vi kan føre denne debat i dag.

van den Broek
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordførerne og de andre, der i aften har drøftet dette vigtige emne om EU?s udvidelse. Jeg vil først understrege, og det gælder alle, der inden for Kommissionen beskæftiger sig med forberedelserne til udvidelsen, at vi helt forstår den historiske og enestående chance, som EU har for at stifte fred og stabilitet i store dele af dette kontinent. Jeg er derfor helt enig med hr. von Habsburg og alle de andre, der har sagt det samme som ham i aften, at vi netop i disse uger og måneder, hvor krigen raser i Kosovo, på ny skal gøre os klart, hvad det betyder at leve i fred, frihed og uden undertrykkelse i dette værdisamfund. Alle, som gerne vil indgå som en del af dette samfund, skal vi hjælpe i denne vanskelige og komplicerede integrationsproces.
Jeg er derfor glad for, at vi i dag på ny har mulighed for at drøfte fremskridtene i denne proces, som selvfølgelig ikke kan fuldbyrdes fra den ene dag til den anden. Jeg vil i hvert fald, hvilket jeg også har gjort i ansøgerlandene, berolige alle medlemmerne med, at den, lad os sige institutionnelle krise, som vi befinder os i i øjeblikket, og som naturligvis til en vis grad påvirker Kommissionens arbejde, for vores vedkommende ikke burde føre til forsinkelse af udvidelsesprocessen, og det kommer det heller ikke til. I den henseende fortsætter forberedelserne og vores arbejde uformindsket, og det samme gælder for de forhandlinger, der føres med hvert enkelt ansøgerland.
I december sidste år drøftede vi situationen i de ansøgerlande, som vi endnu ikke fører formelle forhandlinger med. I dag er turen kommet til de seks andre.
Hr. formand, jeg vil for det første sige, at alle førtiltrædelsesinstrumenter, som vi har til rådighed for at hjælpe ansøgerlandene med forberedelserne, udnyttes fuldt ud. Kommissionen udarbejder i efteråret nye fremskridtsrapporter, men vi har også til hensigt at tilpasse, altså justere, de kendte tiltrædelsespartnerskaber i oktober i år, det vil sige før topmødet i Helsinki, på grundlag af de på det tidspunkt konstaterede fremskridt og udviklinger. I øjeblikket kan vi i hvert fald sige, at alle 10 Europa-aftaler er iværksat, og at førtiltrædelsesstøtten, som der er opnået enighed om på Rådets møde i Berlin, fordobler den finansielle støtte til landene i Mellem- og Østeuropa. Man forventer, at der inden for rammerne af Phare-twinningprogrammet i løbet af dette år kan placeres ca. 100 eksperter fra medlemsstaterne i ansøgerlandene, og at antallet på 100 skal fordobles i år 2000. Disse eksperter har til opgave at videregive deres viden om implementeringen af aquis communautaire til de vigtigste ministerier i ansøgerlandene. Det drejer sig om udstationering på længere sigt på landbrugs-, justits-, indenrigs-, finans- og miljøområdet.
Derudover har alle ansøgerlande godtaget et nationalt program om overtagelsen af aquis communautaire , hvori det nødvendige personale og budget og også institutionnelle midler er specificeret. Disse lande er også blevet anmodet om at justere deres programmer inden sommeren og bringe dem i overensstemmelse med den nyeste udvikling.
Før jeg siger noget om hvert enkelt land, vil jeg lige sige noget om Malta, fordi Malta befinder sig i en noget speciel situation på grund af, at dets tiltrædelsesansøgning blev stillet i bero. Sidste år i december meddelte jeg Parlamentet, at Malta-ansøgningen var sat i gang på ny. Det førte til, at Rådet bad os om at opdatere dets beslutning fra 1993, og det bekendtgjorde vi den 17. februar. Beslutningens konklusion gik i korthed ud på, at der med hensyn til de politiske kriterier ikke er problemer med Malta, men at det er nødvendigt med supplerende eller strukturelle reformer i økonomisk henseende, og at afbrydelsen på to år af Maltas forberedelser til medlemskabet også har ført til, at landet er bagud med hensyn til at integrere aquis communautaire . Ifølge Kommissionen skal der så hurtigt som muligt påbegyndes en screening, hvilket også vil ske, så tiltrædelsesforhandlinger kan indledes inden årets afslutning, hvilket vi også siger i rapporten. Jeg håber også, at dette er en tilskyndelse til topmødet i Helsinki i december. Men i den sidste ende bestemmer Rådet selv, hvornår forhandlingerne indledes.
Vi er helt forberedte. Jeg kan også berolige fru Günther, for med hensyn til Task Force- forhandlingerne har vi allerede sørget for, at de kan udvides i det øjeblik, de formelle forhandlinger med Malta indledes. Som jeg allerede kunne sige til hr. Bertens, men i dette tilfælde også til fru Malone, undersøger Kommissionen også, hvorvidt den nuværende finansielle protokol for både Cypern og Malta kan ændres til et finansielt instrument, som er sammenligneligt med de andre ansøgerlandes. Det arbejdes der på i øjeblikket, og vi vender tilbage til det så hurtigt som muligt.
Forhandlingerne er i sig selv en kompliceret proces, men jeg er glad for at kunne meddele, at ved udgangen af 1998 var syv af de i alt 31 forhandlingskapitler åbne. Idet de konfronteres med nødvendigheden af at fastlægge deres forhandlingsposition, har ansøgerlandene på relativ kort tid forbedret deres interne organisation og koordination meget. De spørgsmål, som vi stillede vedrørende deres muligheder for at gennemføre aquis communautaire , var for disse lande en ekstra stimulans i deres forberedelser på dette vigtige område. Jeg siger dette til hr. Titley, der havde en bemærkning herom.
Det er Kommissionens hensigt at opretholde tempoet i åbningen af disse kapitler, hvilket betyder, at der før sommeren kan åbnes yderligere otte kapitler. Det har det tyske formandskab også selv meddelt. Det betyder, at halvdelen af alle forhandlingskapitler vil være åbne midt på året. Hvis tempoet fastholdes, vil ca. 75 % af forhandlingskapitlerne være åbne ved årets afslutning. Det siger noget om såvel ansøgerlandenes som Kommissionens og formandskabets indsats. Vi vil fastholde tempoet.
De ved, at det drejer sig om politiske og økonomiske kriterier, aquis communautaire og forvaltningskapaciteten. Inden jeg bemærker noget pr. land, vil jeg lige sige noget om disse fire vigtige kriterier, som blev fastlagt i København i 1993. Vi har i evalueringen af novemberrapporterne fra sidste år nøje undersøgt, hvordan demokratiet fungerer i ansøgerlandene. Med stor tilfredshed, for ikke at sige begejstring, blev det konstateret, at demokratiet stort set har konsolideret sig godt.
Der er stadigvæk nogle vigtige aspekter i forbindelse med retsstaten og demokratiet, som fortsat kræver opmærksomhed, og hvor yderligere fremskridt er nødvendige. Jeg tænker på mindretalspolitikken, der ikke mindst i disse dage er et aktuelt emne, men f.eks. også styrkelsen af retsvæsenet. Det ses i mange lande, og ikke kun i ansøgerlandene, men også i medlemsstaterne, at der er stor forsinkelse i rettergangen, hvilket især skyldes manglende personale inden for retsvæsenet.
Lige en generel bemærkning til de økonomiske kriterier. Der er gjort store fremskridt med hensyn til markedsøkonomien i alle de lande, som vi forhandler med, men særligt er der gjort store økonomiske fremskridt i lande som Estland, Ungarn og Polen, som i øvrigt har gjort en stor indsats i forbindelse med reformerne siden offentliggørelsen af beslutningerne. Det var i rapporten ikke nogen hemmelighed, at fremskridtene i Slovenien og Tjekkiet var mindre, og at der i de lande var brug for en opfordring til fremskyndelse. Det fik landene også at vide, og de har erkendt, at det er rigtigt, og de vil træffe de nødvendige foranstaltninger.
Spørgmålet om tempoet i integrationen af aquis communautaire . Er landene ikke kun i stand til at integrere lovgivningen, eller har de også kapacitet nok til at gennemføre den? På det punkt er ansøgerlandenes resultater og præstationer i øjeblikket meget forskellige. I november fastslog vi, at Ungarn og Estland generelt har fastholdt et godt integrationstempo. Endvidere at Polen på nogle områder har gjort store fremskridt, men at det er bagefter på andre områder. Også på dette punkt blev det konstateret, at Tjekkiet og Slovenien er lidt bagud.
For den gensidige tillid, som er uundværlig for medlemskab af EU, er det også meget vigtigt, at ansøgerlandene råder over de krævede forvaltningsmæssige og retslige kapaciteter. Landene kan under forberedelserne ikke tillade sig at forsømme dette område. Det er også grunden til, at Kommissionen har gjort så meget ved hele twinning -operationen, hvor ekspertise fra medlemsstaterne kan stilles til rådighed på længere sigt for regeringerne i ansøgerlandene.
Jeg behandler hurtigt hvert enkelt af de seks lande. Polen f.eks. har opnået vigtige resultater med hensyn til de politiske kriterier på grund af ikrafttrædelsen af den nye straffelov og retsplejelov, men også på grund af ansættelsen af en kommissær for beskyttelse af borgernes rettigheder. På det økonomiske plan har Polen i det forløbne år oplevet en høj årlig vækst, jeg gentager fru Hoffs ord, og en faldende arbejdsløshed og inflation, stærk valuta og en stigning i de udenlandske investeringer. Samtidig har man gjort en stor indsats for den økonomiske omstrukturering af den sociale beskyttelse, jern- og stålsektoren og stenkulsektoren.
Der blev gjort færre fremskridt i forbindelse med integrationen af aquis communautaire , især på miljøområdet, og lovgivningsarbejdet skal fremskyndes, ligesom indsatsen for at tiltrække investeringer i miljøsektoren. Vigtige love i forbindelse med attestering og konformitetsbedømmelse er nu bagefter, hvilket har giver anledning til - og derfor nævner jeg dem - problemer med adgangen til det polske marked. Med hensyn til den mest kendte sektor i Polen, landbruget, fru Hoff har allerede peget på det, er jeg helt enig i hendes analyse, at det er nødvendigt at fortsætte de strukturelle reformer, især med hensyn til udviklingen af landdistrikter og forbedring af de veterinære og fysosanitære forhold. Vedrørende programmet for omstruktureringen af jern- og stålindustrien roser jeg polakkerne for det store arbejde, som de har gjort. Der skal dog gøres en større indsats for at klargøre de to største virksomheders privatiseringsstrategi yderligere og for at kunne komme med et klart tidsskema for privatiseringen og omstruktureringen.
Jeg går ind for fru Hoffs anbefaling om at fortsætte støtten fra Phare-programmet til ledsagende sociale foranstaltninger ved omstruktureringen af jern- og stålsektoren. Det tages der også hensyn til i Phare-programmet for dette år. Her er der et stort beskæftigelsesproblem indblandet.
Nu til Tjekkiet, som jeg allerede har omtalt. Der blev kun gjort begrænsede fremskridt i forbindelse med den generelle integrationsproces og gennemførelsen af prioriteterne på kort sigt i partnerskabet for tiltrædelsen. I betænkningen af hr. Carnero González angives der nogle prioritetsområder, som Tjekkiet skal tilpasse sine førtiltrædelsesforanstaltninger til, f.eks. integrationen af lovgivningen i aquis communautaire generelt set, men også reformer af statsapparatet, reformer af retsvæsenet, privatiseringen af statsbankerne, politikken med hensyn til statsstøtte, beskyttelsen af miljøet og den videre integration af sigøjnermindretallet, som hr. González med rette har peget på.
Den nye regerings program indeholder mange prioriteter, som er i overensstemmelse med partnerskabet for tiltrædelse, men vi håber, at det også lykkes regeringen at omsætte disse prioriteter i konkrete resultater.
Jeg kan gøre det kort vedrørende Ungarn. Der er gjort vigtige fremskridt på nogle områder, især på grund af godkendelsen af en generel reformpakke for retsvæsenet og afslutningen af de strukturelle økonomiske reformer. En meget gunstig udvikling er ligeledes styrkelsen af det ungarnske statsapparat gennem udvidelse af personalet - Kommissionen er i den forbindelse naturligvis jaloux - og organisationen af uddannelsesprogrammer på mellemlangt sigt.
På nogle områder, såsom miljøbeskyttelse, forløber retsharmoniseringsprocessen noget langsomt, og også planlægningen i forbindelse med regional udvikling er på begyndelsestadiet. En yderligere indsats er nødvendig med hensyn til oprettelsen af en velfungerende tjeneste til kontrol af statsstøtten. Det er også et vigtigt emne.
Jeg fortsætter med Estland, som har gjort klare fremskridt. Det er virkeligt et land, der tager føringen, ikke mindst med hensyn til borgerskabslovgivningen. Vi ved, hvilken politisk indsats det har krævet. Derfor håber Kommissionen også, og jeg lægger ikke skjul på, at jeg er lidt bekymret, at der vil blive set nærmere på sprogloven og valglovene, som blev vedtaget efter offentliggørelsen af vores forrige rapport, især fordi det er vores første indtryk, at disse love står i stærk kontrast til de internationale normer på dette område. Kommissionen er villig til at samarbejde med Estland for at finde løsninger og deler hr. Donners holdning om, at det er nødvendigt med flere foranstaltninger rettet mod integrationen af russisksprogede. I Estland skal der også gøres en ekstra indsats for at forstærke de forvaltningsmæssige kapaciteter, men på det punkt er Estland ingen undtagelse.
Slovenien er næstsidst i rækken af forhandlingslande. Især har fremskridtsrapporten fra november gjort det klart, at Slovenien generelt ikke har gjort tilfredstillende fremskridt med harmoniseringen. Det har Kommissionen drøftet udførligt med regeringen under et besøg i Lljubljana. Jeg har tillid til, at man vil indhente det forsømte, for jeg enig med dem, der har sagt, bl.a. hr. Tindemans, at Slovenien er et land, som råder over alle kapaciteter for at gøre en hurtig og flydende integration mulig. Set i det lys er Sloveniens præstationer, sådan var det i det mindste sidste år i november, noget skuffende. Men jeg siger endnu en gang, at jeg håber, at regeringen er i stand til at indhente de andre. Slovenien ved nøjagtigt, hvad der er nødvendigt, og hvad der skal gøres, og nu skal man sørge for en politisk opmuntring, så det kan reraliseres.
Sidst, men ikke mindst, Cypern. For det første vil jeg sige, at vi har stor respekt for, og vi var på sin vis beroliget, jeg gentager hr. Bertens? ord, at præsident Clerides var så fornuftig at undgå spændinger på øen ved at trække beslutningen om opstillingen af defensive raketter tilbage. Det har bidraget til stabiliteten på øen. Jeg håber, at der kommer nye, politiske initiativer, som kan sætte FN-processen om delingen af øen og dialogen mellem præsident Clerides og hr. Denktash i gang igen. Jeg mener dog, og det siger jeg også til hr. Dimitrakopoulos, at forberedelserne af Cyperns tiltrædelse af EU skal fortsætte med uformindsket kraft. Der ligger stadigvæk et generøst tilbud fra Clerides til det tyrkisk-cypriotiske samfund om at deltage i delegationen, som er med i tiltrædelsesforhandlingerne. Vi håber i den forbindelse stadigvæk på lysere tider.
Med hensyn til den økonomiske udvikling vil jeg sige følgende. Siden udtalelsen fra 1993 om Cypern skal det stadigvæk bekræftes, om økonomien råder over basiskapaciteterne til at tilpasse sig udvidelsens udfordringer. Med henblik herpå skal der rettes mere opmærksomhed mod omstruktureringen af den indenlandske finansielle sektor, som skal bidrage til, at sektoren kan klare konkurrencen, som følge af liberaliseringen af kapitalens frie bevægelighed. Med hensyn til integrationen af aquis communautaire er der gjort de nødvendige fremskridt, især i forbindelse med toldunionen. Men en yderligere indsats er nødvendig med hensyn til det indre marked, og her tænker jeg især på det skattemæssige og finansielle område. Maritim trafik, telekommunikation, retslige og indre anliggender er også punkter, som kræver særlig opmærksom med hensyn til Cypern. I forbindelse med hr. Bertens? anmodning angående indgivelsen af et forslag om en finansiel mekanisme, gentager jeg, at jeg i forbindelse med Malta allerede har sagt, at Kommissionen arbejder på at udskifte den finansielle protokol. Det vender vi tilbage til.
Hr. formand, jeg slutter af. Jeg vil lige sige et par ord om den interessante og gennemarbejdede betænkning af fru Myller. I maj 1998 gav Kommissionen meddelse om tiltrædelsesstrategien inden for miljøområdet. Nødvendigheden af denne strategi støtter sig direkte til forslagene i Agenda 2000, hvori det erkendes, at overtagelsen af aquis communautaire for miljøet er en stor opgave for de central-og østeuropæiske lande, som kun kan realiseres på længere sigt og kun med meget store udgifter. Der blev den gang nemlig talt om beløb på EUR 100-120 milliarder. Meddelelsen undersøger enkelte praktiske spørgsmål, som er relevante for udarbejdelsen af nationale strategier for de central- og østeuropæiske landes overtagelse af aquis communautaire uden at foregribe fondenes fordeling i henhold til førtiltrædelsesinstrumenterne. To af de vigtigste punkter i denne meddelelse er den indsats, som landene i Central- og Østeuropa skal yde. Den er stor, men også dyr. Det er ligeledes vigtigt at erkende, at den ikke kun tjener en miljømæssig interesse, men også er berettiget af økonomiske grunde. Fordi den finansielle støtte fra Unionen kun omfatter en lille del af de nødvendige midler, er det meget vigtigt, at der er en hensigtsmæssig, effektiv og strategisk fremgangsmåde for denne tilnærmelsesproces.
Hr. formand, jeg tror, at jeg hermed har skitseret situationen i store træk, som den er nu, men måske lidt for længe, eftersom denne Kommission højst sandsynligt ikke har ansvaret for den kommende rapport, i hvert fald ikke disse kommissærer. Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at takke Parlamentet, især ordførerne og alle dem, der har vist interesse eller har været involveret i diskussionen om udvidelsesprocessen, for den opmuntring, som de altid har givet Kommissionen til at komme med nye initiativer for at fastholde tempoet i udvidelsesprocessen.
Jeg afslutter med, også i retning af udvidelseslandene, at det var og er vores filosofi, at alle udvidelseslande skal bedømmes efter egne fortjenester og egne fremskridt, også hvis det fører til en vis differentiering, i hvilken forbindelse det er meget vigtigt at gøre klart, at udvidelsesfamilien er en samlet familie, også selvom et land på et tidspunkt gør større fremskridt end et andet. Det såkaldte »alle inklusive«-princip er også et grundprincip, et udgangspunkt, for alle, der er beskæftiget med denne udvidelse, og det bliver det ved med at være.

Formanden
Mange tak, hr. van den Broek, for Deres nøjagtige, detaljerede og interessante indlæg.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Aftaler og samordnet praksis
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0137/99) af Thyssen for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om
I.forslag til Rådets forordning om ændring af forordning nr. 19/65/EØF om anvendelsen af bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af aftaler og samordnet praksis (KOM(98)0546 - C4-0628/98-98/0287 (CNS)); II.forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning nr. 17, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86 (KOM(98)0546 - C4-0628/98-98/0288 (CNS)).Jeg giver først ordet til ordføreren, fru Thyssen.

Thyssen
Hr. formand, betænkningen, som jeg vil kommentere, blev vedtaget enstemmigt med undtagelse af én stemme i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik. Den omhandler konkurrencepolitikken og særligt to forslag med hensyn til vertikale aftaler. Det ene ændringsforslag vedrører Rådets første forordning om anvendelse af traktatens artikel 85 og 86. Det er den berømte forordning 1762, som giver Kommissionen fuldmagt til at give individuelle fritagelser. Det andet vedrører anvendelse af forordning 1965, som regulerer Kommissionens fuldmagt til at bevilge gruppefritagelser. Systemet om gruppefritagelser, som Kommissionen allerede har anvendt i mere end 30 år, er åbenbart ikke smidigt nok til at tilpasse sig de hurtigt forandrende distributionsstrukturer. Der er oven i købet større og større risiko for, at aftaler, som opfylder de juridiske betingelser om gruppefritagelse, i praksis har en konkurrenceforvridende virkning, hvis de laves mellem virksomheder med en stor markedsandel.
Kommissionen samlede i 1997 denne og andre fastlæggelser og offentliggjorde en grønbog om de vertikale aftaler. Parlamentet brugte også denne lejlighed til at udtale sig. Parlamentet erkendte nødvendigheden af en ændring af politikken, men delte ikke ubetinget Kommissionens holdning om at indføre markedsandelen som et væsentligt kriterium. Kommissionen indleder med de foreliggende forslag den første konkrete ændringsfase. Kommissionen vil i fremtiden indføre én stor gruppefritagelse for alle aftalegrupper, og dette både med hensyn til videresalg af varer og tjenester, mellemledsvarer og industriel ejendom.
Det kræver for det første en udvidelse af anvendelsesområdet for forordning 1965. Desuden vil Kommissionen udelade de alt for strenge juridiske betingelser med hensyn til kontrakternes indhold. Endvidere vil den give de nationale konkurrencemyndigheder beføjelse til at inddrage en gruppefritagelse i eget land. For at kunne lede dette i juridisk konkrete baner skal virkeområdet for forordning 19762 også tilpasses, hvilket Kommissionen også foreslår, og til sidst vil Kommissionen indføre mulighed for at fritage aftaler med tilbagevirkende kraft til den dato, hvor de blev indgået. Det drejer sig her om aftaler, som ikke er anmeldt individuelt, men alligevel kommer i betragtning for fritagelse. Det var alt om forslagene.
Med hensyn til Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitiks holdning konstaterer jeg, at det stort set deler Kommissionens holdning der, hvor den siger, at de foreslåede ændringer skal bevirke, at konkurrencepolitikken i fremtiden i højere grad tilpasser sig den økonomiske realitet. Men der er også indvendinger. For det første fastslår jeg, at i modsætning til det, Kommissionen hævder, er det ikke således, at alle økonomiske sektorer hilser den foreslåede politik velkommen. Det er ikke tilfældet for ølsektoren og for bezintankaftalerne. Sektorer, som har specifikke regler, der har vist deres værdi i praksis, især ølleveranceaftalerne, fungerer nu til såvel restaurantionsbranchens, de store og små bryggeriers, engroshandlens og også forbrugernes tilfredshed. Alligevel fastslår Kommissionen, at der er utilstrækkelige økonomiske og juridiske argumenter for at opretholde en speciel ordning for disse sektorer. Mit første spørgsmål til Kommissionen er: Hvilke overbevisende motiver har Kommissionen for i denne sektor at udskifte et system, som fungerer til alles tilfredshed, og som ikke skader konkurrencen på markedet?
Jeg vil for det andet fra Kommissionen gerne høre, hvordan man i den generelle gruppefritagelse vil behandle kontraktperioderne, og især om kontrakter, der er forbundet med investeringer på langt sigt, løber lige så længe, som det i øjeblikket er tilfældet?
Mit tredje spørgsmål vedrører overgangsperioden for løbende aftaler. Er det således, at aftaler, som er lavet under det nuværende system kan udføres fuldstændigt under dette system, og finder det nye system anvendelse på dem, og hvis ja, fra hvornår?
For det fjerde vil jeg gerne have en officiel bekræftelse af Kommissionens løfte om at informere Parlamentet og give det tid til at lave en rapport om den planlagte forordning om gruppefritagelse og retningslinjer, før Kommisonen træffer beslutning herom.
Til sidst, hr. formand, vil jeg gerne høre Kommissionens holdning med henblik på ændringsforslag 9, som drejer sig om virksomhedsjuristers tavshedspligt, og Kommissionens holdning med hensyn til bildistributionssektoren, når forordningen om gruppefritagelse for denne sektor udløber i 2002. På forhånd tak, hr. kommissær, for klare svar i denne sag.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, vi diskuterer i dag en del af den samlede reformpakke for den europæiske konkurrencebeskyttelseslov. På samme måde som udviklingen i USA siden slutningen af forrige århundrede har EU's anti-trust -myndighed i de seneste år udviklet sig til en spydspids for EU. Vi har brug for regler, der sikrer det frie marked og beskytter mod monopolsituationer. Det er kun konkurrencen, der sikrer de laveste priser for forbrugerne, kvaliteten, den frie adgang til markedet og endelig innovation og arbejdspladser.
Hr. kommissær, De har flere gange med rette gjort opmærksom på Parlamentets hidtidige støtte i kontakten med de ansvarlige kontorer. Kommissionen kan også fremover regne med Parlamentets konstruktive rolle i forbindelse med de kommende reformer af konkurrencebeskyttelsesloven. Hertil hører naturligvis også en grundig analyse af den foreliggende meddelelse, som vedrører de vertikale salgsrestriktioner. Principielt går det i den forbindelse som en selvfølge ud på at udforme forordningerne om gruppefritagelse i overensstemmelse med praksis - og jeg understreger i overensstemmelse med praksis. Med en vurdering af virkningen af de vertikale aftaler kan vi bedømme situationen i det indre marked bedre end med strenge formelle kriterier. Dette gælder så meget mere, som at små markedsdeltagere opnår forenklinger i de formelle krav. I den forbindelse gør vi rigtigt i at overbevise alle sektorer om nødvendigheden af en sådan reform.
Ordfører Marianne Thyssen gør med rette opmærksom på, at der absolut ikke er noget, der taler imod at fastsætte undtagelser eller specifikke fremgangsmåder for de sektorer, hvor det nuværende koncept fungerer til markedsdeltagernes tilfredshed. Bestemte salgsforpligtelser afspejler også en driftsøkonomisk nødvendighed, f.eks. i forbindelse med omfanget af de iværksatte investeringer eller de afkast, som er et resultat heraf. Ændringer på de følsomme områder burde i hvert fald kombineres med passende overgangsfrister. Alene i mit land afhænger aktiver til en værdi af flere milliarder af denne fremgangsmåde.

Lulling
Hr. formand, hr. kommissær, det er ganske vist rosværdigt, at Kommissionen, og især den dygtige kommissær, hr. Van Miert - som ikke er iblandt os, men til hvem jeg alligevel vil sige, at man bestemt ikke kan bebrejde ham, at han har mistet kontrollen med sin administration - overvåger den rette udnyttelse af traktaten for at undgå enhver konkurrenceforvridning på det indre marked.
Man bør dog afholde sig fra overdreven nidkærhed ved at drage et system i tvivl, som har fungeret udmærket, specielt hvis en sådan revision af konkurrencepolitikken i forhold til de lodrette restriktioner risikerer at bringe en hel sektor i fare, som takket være kontrakter om eksklusive leverancer, især af øl, har fungeret godt indtil nu, så på én og samme tid både bryggerierne og café-, hotel- og restaurationssektoren har været tilfredse. Som vores ordfører, fru Thyssen, på udmærket vis har fremhævet det, investerer bryggerierne i deres kunders ejendomme og anlæg, i forvisning om således at kunne finde afsætning for deres ret så letfordærvelige produkter. Caféejere, hotelejere og restauratører nyder godt af disse investeringer, som de er ude af stand til selv at finansiere eller forudfinansiere. Hvad galt er der i det?
Kommissionen må forstå, og give os sikkerhed for, at enhver reform bør sikre, at en kontraherende bryggeriagent kan indgå kontrakter om levering af øl for en varighed af mindst 10 år, i betragtning af det ganske betydelige omfang af investringerne i denne sektor og af deres forholdsvis langsomme forrentning.
I sektorer som ølsektoren, men også i kulbrintesektoren, hvor den nuværende fremgangsmåde tilfredsstiller agenterne på markedet, skal man enten sørge for en undtagelse fra de generelle regler eller plædere for en fremgangsmåde, der er specifik for hver sektor. Der kan ikke være tale om at udstede en blankocheck til Kommissionen på dette område.
Det er derfor, vi her vil høre Kommissionen sige, at den forpligter sig til at følge Parlamentet og revidere sine standpunkter. Især i et lille land som mit, hr. formand, ville et forslag om en ny regel for tærsklerne på markedet kunne medføre, at vores bryggerier slet og ret blev udslettet. Det kan der ikke være tale om. Det må man kunne sige sig selv i Kommisionen.

van den Broek
Med vedtagelsen af grønbogen i januar 1997 indledte Kommissionen revisionen af sin konkurrencepolitik om distributionsaftaler. Siden da har Kommissionen i en åben dialog med Parlamentet modtaget støtte til denne revision. Denne støtte til en af de vigtigste revisioner af den europæiske konkurrencepolitik er naturligvis meget vigtig. De to udkast til rådsforordninger, som står på dagsordenen i dag, er det andet skridt. De skal gøre Kommissionen i stand til at vedtage nye regler vedrørende distributionsaftaler. Jeg er ordføreren, fru Thyssen, taknemmelig for den støtte, som hun gennem sin betænkning har givet Kommissionens forslag.
Når Rådet har vedtaget rådsforordningen, kommer Kommissionen med et forslag om en gruppeforordning for alle vertikale aftaler under en bestemt markedsandelsgrænse. Samtidig kommer Kommissionen med forslag til direktiver til de aftaler, som falder uden for gruppefritagelsen. Parlamentet bliver informeret om begge forslag, inden Kommissionen vedtager de definitive tekster. Kommissionen går ind for nogle af ændringsforslagene. Jeg vil imidlertid kun nævne de ændringsforslag, som Kommissionen har indvendinger imod og derfor ikke kan støtte. Kommissionen kan overtage ændringsforslag 2 til forordning 19/65 og ændringsforslag 1 til forordning 17. Det er ikke korrekt at sige, at især små og mellemstore virksomheder i øl- og benzinsektorerne kommer til at bære de eventuelle negative følger af revisionen. SMV vil i alle sektorer profitere af dereguleringen, som følge af revisionen, mens brugen af markedsandelsgrænser sørger for, at store virksomheder ikke kan lukke markedet af.
Det er grunden til, at nogle bryggerier og engroshandlen af øl støtter revisionen, mens nogle store virksomheder er imod. Der er nogle ølmarkeder, hvor udelukkelse ser ud til at være et problem, og det understreger nødvendigheden af at behandle denne sektor som enhver anden. Der vil i direktiverne imidlertid blive set på den særlige situation, som investeringerne på langt sigt befinder sig i i denne og andre sektorer. Af de samme grunde kan Kommissionen ikke anbefale ændringsforslag 3 til forordning 19/65. Det er i øvrigt overflødigt at understrege, at der fortsat kan opretholdes sektorspecifikke regler, for det er altid en mulighed.
Kommissionen har også indvendinger imod ændringsforslag 3 og 4 vedrørende princippet om lovlige privilegier for virksomhedsjurister. Loven beskytter fortroligheden af skriftlig kommunikation mellem en uafhængig jurist og en virksomhed og gør det derved umuligt for Kommissionen at bruge sådanne dokumenter som bevis ved anvendelsen af de europæiske konkurrenceregler. Denne beskyttelse kaldes almindeligvis legal privilege . Derimod er dokumenter, som er modtaget eller skrevet af en virksomhedsjurist for den virksomhed, som denne arbejder for, ikke beskyttet. I ændringsforslagene foreslås at udvide princippet om legal privilege til også at gælde for virksomhedsjurister. Kommissionen erkender sagens vigtighed, men kan af tre grunde ikke støtte ændringsforslagene.
For det første falder dette spørgsmål uden for den nuværende revisions område, idet den kun omfatter konkurrencepolitikken med hensyn til vertikale aftaler. Det brede samråd, som Kommissionen har ført i forbindelse med grønbogen, har slet ikke vedrørt spørgsmålet om legal privilege for virksomhedsjurister. Vedtagelse af ændringsforslagene ville føre til en ændring af emnet om den nuværende lovgivningsprocedure og endvidere til en beslutning uden forudgående samråd med alle involverede parter.
For det andet er Kommissionen i øjeblikket i gang med at overveje omfattende reformer af forordning 17, inklusive en revision af Kommissionens undersøgelsesbeføjelser. Hvis der skal foretages noget vedrørende princippet om legal privilege, skal det ske inden for disse rammer.
For det tredje mener Kommissionen ikke, at tiden nu er inde til at løse spørgsmålet om legal privilege for virksomhedsjurister. Den foreslåede udvidelse af princippet gør det særlig nødvendigt at fastlægge en ny europæisk status for virksomhedsjurister, som er baseret på sammenlignelige regler for professionel etik og disciplin, og det kræver sin tid.
Hr. formand, fru Thyssen har som supplement til sin betænkning stillet fem eller seks spørgsmål, hvoraf jeg vil besvare det første mundtligt, og de øvrige besvarer jeg skriftligt i morgen, hvis fru Thyssen tillader det. Jeg har håndskrevet svarene her, men for at spare tid vil jeg gerne svare skriftligt.
Med hensyn til spørgsmålet, som fru Lulling også stillede, om de overbevisende grunde til at ændre reglerne for ølsektoren, er svaret, at den nuværende gruppefritagelse fritager lukning. Der er ingen forskel på, om en brygger binder 5, 40 eller 90 % af cafeerne til sig. Det er ikke nogen god politik, for den beskytter ikke konkurrencen. Den nuværende gruppefritagelse er unødigt detaljeret i dens formkrav. Det fører til unødvendig juridisk usikkerhed. Det britiske marked er et eksempel herpå. Hvis markedet ikke er lukket, har man under de nye regler ikke noget at være bange for. Hr. formand, hermed vil jeg gerne afslutte min besvarelse.

Rübig
Hr. formand, jeg har endnu et spørgsmål eller en bøn om afklaring: Det ville også interessere mig at vide - og det blev jo diskuteret - hvordan det geografiske distrikt for markedsdeltagerne skal defineres. Hvordan defineres det lokalt, regionalt, nationalt og på europæisk plan? Jeg mener, at det er et væsentligt kriterium for en fritagelse, og måske ville et skriftligt svar også være muligt her.

van den Broek
Jeg vil også gerne besvare dette spørgsmål skriftligt.

Lulling
Hr. formand, jeg er heller ikke enig i kommissærens svar, men jeg ved, at det ikke er hr. van den Broek, der er ansvarlig, det er i virkeligheden hr. Van Miert. Man kan ikke fastsætte tærskler i et lille land som mit, hvor et lille bryggeri måske er dominerende, men på et meget begrænset marked, mens et stort bryggeri som Bitburger lige ved siden af, som står langt stærkere og har en langt større omsætning, ikke bliver betragtet som dominerende, fordi Tyskland er enormt i sammenligning med Storhertugdømmet Luxembourg. Det betyder døden for vores bryggerier. Det kan der ikke være tale om. Vi vil også drøfte dette med hr. Van Miert. Jeg vil ikke rette bebrejdelser mod hr. van den Broek. Det er ikke hans område, men man kan ikke acceptere den slags svar. Det er ikke seriøst.

Thyssen
Hr. formand, jeg gør det kort. Jeg er tilfreds med at få skriftlige svar på mine spørgsmål, men jeg vil gerne have et mundtligt svar på ét spørgsmål, fordi jeg mener, at det er vigtigt, at det gives offentligt. Spørgsmålet er, om Kommissionen vil stå ved, at konkurrencepolitikkens tjenester i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik er gået med til, at Kommissionen skal komme med forslag i Parlamentet og give det mulighed for at udarbejde en betænkning herom, inden den generelle gruppefritagelse vedtages endeligt, og inden retningslinjerne fastlægges. Jeg mener, at det er vigtigt at gå dybere ind på de konkrete sager, som kollegerne også har været inde på.

van den Broek
Vedrørende fru Lullings indlæg mener jeg, at det er fornuftigt, hvilket hun også selv siger, at hendes punkt tages op af kommissær Van Miert. Jeg ville naturligvis gerne have givet hende et tilfredsstillende svar, men hun har indset, at det i øjeblikket ikke kan forventes af mig.
Jeg vil sige til fru Thyssen, at jeg mente, at jeg havde svaret på hendes første spørgsmål i mit indlæg. Jeg hører udelukkende her, at man med hensyn til gruppefritagelsen i øjeblikket er under tidspres. Så hvor der er tale om samråd, skal det ske på kort sigt. Ved årets udgang udløber de nuværende gruppefritagelser.
Til sidst vil jeg sige, at, hvis jeg har hørt godt efter, der hvor fru Thyssen talte om samråd, at jeg tror, at hr. Van Miert her tænkte mere på information, hvilket ikke vil sige, at der med information ikke kan opstå en debat. Det er min personlige mening.

Thyssen
Hr. formand, jeg vil blot sige, at vi sammen med de parlamentsmedlemmer, der vender tilbage eller regner med at komme tilbage, har til hensigt at arbejde hårdt og hurtigt på den kommende samling. Hvis det skal gå hurtigt, så sørger vi for, at det går hurtigt. Men Parlamentet vil gerne have mulighed for at drøfte det, inden der træffes endelige beslutninger. I den ånd har jeg også lavet min betænkning. Jeg har i loyalt samarbejde med Kommissionens tjenester indskrænket mig til de ting, som juridisk var aktuelle, fordi vi havde fået løfte om, at vi kunne vende tilbage til detaljerne senere.

Formanden
Mange tak, fru Thyssen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
Hr. kommissær van den Broek har bedt om ordet.

van den Broek
Jeg har en noget ualmindelig anmodning. Det vedrører emnet om udvidelse, som var på dagsordenen før dette emne. Hr. Speciale, der er ordfører for Slovenien, har gjort mig opmærksom på et uheld. Jeg har peget på nogle tilfælde, hvor Slovenien er kommet bagud med forberedelserne af tiltrædelse, men jeg glemte i den forbindelse at udtale følgende positive sætninger, som jeg gerne vil have tilføjet i betænkningen om det forrige emne, hvis det er muligt. De lyder, som følger: Siden offentliggørelsen af den periodiske rapport er der kommet mere fart, her menes fart i forberedelserne til udvidelsen. Således er nogle vigtige love blevet vedtaget, bl.a. med hensyn til moms, forbrugsafgifter, selskabsret og bankloven, og er der vedtaget et regeringsprogram for 82 prioritetslove i forbindelse med aquis communautaire , som skal gennemløbe forkortede parlamentaristiske proceduerer før årets afslutning. Hr. formand, jeg vil sætte pris på, hvis denne uret over for ordføreren kan gøres god igen, og jeg undskylder mig hermed hos hr. Speciale for denne udeladelse.

Formanden
Mange tak, hr. van den Broek. Deres indlæg vil blive medtaget i protokollen.
Mine damer og herrer, jeg kan meddele, at vi er blevet færdige med den fastsatte dagsorden for i aften. Jeg takker Parlamentets tjenestegrene for deres uvurderlige samarbejde en arbejdsdag så lang som denne og med så meget arbejde.
Mødet hævet kl. 23.50

