Problematiken kring utvecklingsländernas begränsade tillgång till vissa vacciner (debatt)
Talmannen
Första punkten är en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Charles Goerens, för Alliansen liberaler och demokrater för Europa, om problematiken kring utvecklingsländernas begränsade tillgång till vissa vacciner - B7-0214/2009).
Charles Goerens
Herr talman! I och med den här frågan till kommissionen vill jag hjälpa till att finna vägar för att sätta stopp för den orättvisa som består i att 80 procent av världens befolkning nekas tillgång till vaccin mot influensan A(H1N1) i synnerhet och till vacciner i allmänhet.
Det här är inte något nytt problem. Frågan dyker i själva verket upp varje år i samband med influensasäsongen. I allmänhet dyker nya säsongsinfluensavirus först upp i utvecklingsländer. Därefter börjar laboratorier i industriländerna att framställa nytt vaccin. De kan påbörja framställningen först när de har fått tag på virusstammar från det land - vanligtvis ett utvecklingsland - där den nya typen av influensa först påträffades. När vaccinet väl har tagits fram räcker det bara till att skydda befolkningen i industriländerna. Resultatet blir att befolkningen på den södra delen av jordklotet står utan skydd mot pandemier.
Nu vänder jag mig till kommissionen för att fråga vad den tänker göra för att få ett slut på denna orättvisa. Är det moraliskt försvarbart att låta nivån på det hälsoskydd som finns tillgängligt för en befolkning vara beroende av hemlandets ekonomiska resurser? Jag skulle därför vilja veta om kommissionen kan tala om för oss vilka resurser den kan mobilisera för att fylla denna lucka. Vad skulle kommissionen vid behov ha för strategi, och vilken typ av samarbete skulle den upprätta med de berörda staterna och med institutionerna i FN:s system eller med den privata sektorn för att göra det möjligt för medborgare i utvecklingsländer att få tillgång till vaccinet?
Hindrar WHO:s system för skydd av immateriella rättigheter, som jag inte nämnde i min skriftliga fråga, utvecklingsländerna från att framställa vaccin? Om så är fallet, skulle EU vara redo att inleda en debatt inom WHO för att undanröja detta hinder?
Jag vill lägga till en sista fråga. Kan kommissionen ange huvuddragen i de åtgärder som kommer att vidtas för att förbättra hälso- och sjukvårdens infrastruktur i utvecklingsländerna, vilket är ett grundläggande villkor för en mer rättvis tillgång till vaccin?
Leonard Orban
ledamot av kommissionen. - (RO) Jag vill tacka den ärade ledamoten Charles Goerens för hans fråga, som ger mig tillfälle att ta upp både de aspekter som direkt rör influensapandemin A(H1N1) och mer övergripande aspekter som rör Europeiska kommissionens bidrag till att förbättra hälso- och sjukvårdens infrastruktur i utvecklingsländerna.
Gemenskapen har vidtagit åtgärder mot influensapandemin A(H1N1) både inom och utanför EU. Vi står faktiskt just nu inför en kris som kräver en global strategi, både för att vi på ett mer effektivt sätt ska kunna skydda våra medborgare och av skäl som är kopplade till vår solidaritet med mindre utvecklade länder.
Vi talar om effektivitet när det gäller systemen för snabb varning, den noggranna bevakningen av pandemins och själva virusets utveckling och effektivitetsbedömningen av de förebyggande och avhjälpande åtgärder som vidtas i de länder där pandemin först uppstod. Allt detta är ytterst viktigt när vi förebereder och anpassar våra egna åtgärder. Men vi talar även om solidaritet eftersom EU, som huvudfinansiär av det offentliga utvecklingsstödet och som en viktig partner till ett stort antal utvecklingsländer, måste stödja dessa länder när de nu står inför nya hot.
När vi nu svarar på dessa hot börjar inte kommissionen och EU som helhet från noll i sina insatser. Grundat på erfarenheter från den tidigare fågelinfluensan, som var ett resultat av H5N1-viruset, har EU tillsammans med internationella organisationer som WHO, Världsbanken m.fl. kunnat införa effektiva förfaranden för att utbyta information och samordna tekniskt stöd. Vi har även inrättat finansiella instrument, t.ex. en förvaltningsfond vid Världsbanken. Som WHO:s generaldirektör Margaret Chan sade har världen aldrig tidigare varit så väl förberedd för en pandemi. Kommissionen har redan spelat och fortsätter att spela en synnerligen viktig roll i dessa system, vars komponenter nu har utvidgats för att omfatta alla typer av influensahot.
När det gäller utvecklingsländernas allmänna tillgång till vacciner har den nya influensapandemin gett nytt liv åt den debatt som har pågått i mer än två år inom WHO och i den nya arbetsgrupp som förbereder för influensapandemin och som inrättades på begäran av Världshälsoförsamlingen, efter det beslut som fattades av Indonesien och som Charles Goerens nämnde.
Den här veckan presenterar WHO i Genève sina första rekommendationer från den grupp där EU har spelat en aktiv roll. I enlighet med Världshälsoförsamlingens resolution måste de slutliga rekommendationerna läggas fram för WHO:s styrelse, som kommer att sammanträda i slutet av januari. Vid detta avgörande tillfälle gäller det att finna den bästa möjliga balansen mellan att å ena sidan främja forskningen om och den snabba utvecklingen av nya medicinska produkter - som till stor del härrör från forskning inom den privata sektorn, för vilken immateriella rättigheter nuförtiden är ett viktigt incitament - och att å andra sidan ge rättvis tillgång till de produkter som utvecklas genom denna forskning.
EG har reservationer angående alla eventuella restriktioner för utbyte av det biologiska material som krävs för att bedriva relevant forskning. Ett aktivt internationellt samarbete, som grundar sig på god insyn och samordning mellan legitima institutioner såsom WHO och dess nätverk, är avgörande för att vi ska kunna utveckla och sprida lösningar för hur vi ska hantera pandemin.
I det specifika fallet med influensan A(H1N1), för vilken det inte fanns något vaccinlager tillgängligt, har det också varit en fråga om produktionskapacitet och vem som har förtur till denna kapacitet när länder med de nödvändiga resurserna gör enorma beställningar. Det åtagande som gjorts av vissa vaccintillverkare och på senare tid av vissa länder att öronmärka tio procent av sin produktion eller sina beställningar för donation eller försäljning till reducerat pris till utvecklingsländer är ett uppmuntrande tecken på global solidaritet.
Kommissionen anser att det är ytterst viktigt att ge stöd till tredjeländer i hanteringen av pandemin, och detta stöd får inte bara gälla tillgången till vaccin när detta finns att få tag på. Det oerhört viktigt att fortsätta med det stöd som kommissionen och medlemsstaterna ger i olika former och som syftar till att stärka hälso- och sjukvårdens infrastruktur, i kombination med hjälp till projekt, sektorsspecifikt stöd eller allmänt budgetstöd till partnerländer, och även stöd till internationella organisationer.
Vi måste säkra vår respekt för principen att låta länder ta ansvar för sin egen utveckling liksom våra åtaganden att ge effektivt stöd, främst genom försäkringar om att fokus även i fortsättningen kommer att ligga på prioriterade sjukdomar och ingripanden. Hanteringen av en pandemi grundar sig faktiskt först och främst på att det finns infrastrukturer inom hälso- och sjukvården som är bättre utrustade och behandlar fall tidigt, så att förebyggande resurser kan ställas till förfogande på ett rättvist sätt när de är tillgängliga.
Om en allvarlig kris skulle inträffa kommer kommissionen att kunna mobilisera sina resurser för humanitära och akuta ingripanden, och den kommer även att kunna vara flexibel i sin användning av de resurser som redan tilldelats partnerländer som har begärt hjälp. Under allvarliga kriser har icke-statliga organisationer och faktiskt även stora institutionella nätverk helt klart en viktig funktion. Kommissionen vet därför att den kan räkna med att även dessa organ kommer att skrida till verket på ett effektivt sätt.
Gay Mitchell
Herr talman! Den oundvikliga ankomsten och upprepandet av en influensapandemi har gjort frågan om vaccination högaktuell. Men detta har varit ett långvarigt och ihållande problem för utvecklingsländerna. I morgonens muntliga fråga väcks på ett utmärkt sätt frågan om västvärldens hyckleri och orättvisa när den kräver material från utvecklingsländerna för att framställa vaccin som ska skydda dess rika medborgare, och sedan har fräckheten att sälja samma vaccin tillbaka till de fattiga.
Vid sidan av utvecklingsländernas behov av att ha lika stor tillgång till influensavaccin måste vi sträva efter att inrätta ett system där de fattigaste människorna i världen, som nästan alltid är mer utsatta för sjukdomar, har den möjlighet som vi i västvärlden tar för given, nämligen att skydda sig mot sjukdomar som går att förhindra. Tuberkulos är ett bra exempel på kontrasten mellan oss och våra grannar i utvecklingsländerna. I Europa ges barn rutinmässigt BCG-vaccin som ger ett mer än 80-procentigt skydd. Detta har lett till en situation i Europa där tuberkulos inte är det ständiga hot det en gång var.
Jämför detta med utvecklingsländerna, där 26 procent av alla dödsfall som kan undvikas orsakas av tuberkulos. Tuberkulosens konsekvenser i dessa länder förvärras av att det är en ytterst smittsam luftburen sjukdom som lätt sprids inom begränsade områden, exempelvis de eländiga slumkvarter som är så vanliga i många utvecklingsländer. Om vi dessutom lägger till omständigheten att 50 procent av alla aidspatienter i Afrika söder om Sahara, där hiv/aids är utbrett, kommer att utveckla tuberkulos inser vi vilken tur vi har som bor i ett relativt immuniserat område och har de program vi har.
Om vi vill ha ett lysande exempel på immuniseringens slagkraft och behovet av utvecklingshjälp i allmänhet behöver vi bara ta exemplet med mässling i Afrika, där antalet dödsfall orsakade av mässling sjönk med 90 procent mellan 2000 och 2006, till stor del tack vare vaccinationsprogram.
Det är tydligt att vaccinationer fungerar, och det är tydligt att vi har ett ansvar för de människor som lider brist på vaccinationer. Jag vill uppmana parlamentet att vi fortsätter att arbeta för att se till att de allra fattigaste ska få tillgång till vacciner.
Jag vill även ta upp en ordningsfråga innan jag går och sätter mig. Var snälla och gör något åt hissarna i den här byggnaden. Jag åkte upp och ner i hissen när dörrarna fastnade, och jag kom knappt hit i tid till debatten. Alla klagar på det. Något måste göras.
Talmannen
Herr Mitchell! När det gäller frågan om hissarna, som ni nämnde, vill jag avslöja något som kanske är en okänd del av presidiets debatter. Vid presidiets senaste möte klagade jag på den situation som ni just beskrev och det är, skamligt nog, inte bara här i Strasbourg som hissarna ställer till med problem. Även i Bryssel har det i flera veckor varit rent av omöjligt att ta sig fram i de labyrintiska parlamentsbyggnaderna, eftersom hissarna har varit ur funktion.
Presidiet ska föra frågan vidare till den berörda avdelningen så att hissarna på ett eller annat sätt kan fås att fungera bättre.
Michael Cashman
Herr talman! Jag vill leda parlamentets uppmärksamhet bort från hissar och tillbaka till vacciner som förhindrar dödsfall. Jag anser att det är just det vi bör fokusera på. Jag stöder självklart den uppmaning vi har hört i fråga om viruset A(H1N1), men jag vill se det ur ett mycket större perspektiv. Herr kommissionsledamot! Det finns faktiskt både system och vacciner som fungerar. Se på pneumokockinfektionen. Det är en bakteriell infektion som leder till lunginflammation, hjärnhinneinflammation och blodförgiftning, och den är relativt okänd trots att det är den infektion som leder till flest dödsfall som hade kunnat förhindras med vaccin bland barn under fem år i hela världen.
Pneumokockbakterien är den främsta orsaken till lunginflammation, som tar två miljoner barns liv varje år. Det här är ett globalt hälsoproblem som går att lösa. Det kan vara intressant för er att få veta att kommissionen och många medlemsstater redan har lovat att stödja immuniseringen i världens fattigaste länder genom att stödja det globala vaccininitiativet (GAVI), den internationella finansieringsfaciliteten för immunisering (IFFIm) och förstahandsmarknadsåtagandet för vacciner (AMC) mot pneumokockinfektion, vilket ni inte nämnde.
Men vi kan och vi måste göra mer för att prioritera pneumokockinfektionen inom de befintliga hälso- och sjukvårdsinsatserna och arbeta med utvecklingsländerna för att de ska göra detsamma. AMC erbjuder länderna en unik möjlighet att skydda sina barn mot denna dödliga sjukdom som går att förhindra. Ändå är det sorgligt nog så att mindre än 20 av de 71 berättigade länderna har sökt de medel från AMC som kan rädda så många liv.
Jag vill påminna parlamentet om att utökad tillgång till nödvändiga vacciner är en nyckelfaktor när det gäller att nå det fjärde millennieutvecklingsmålet: att barnadödligheten ska minska med två tredjedelar till 2015. Vi måste se till att vi ger dessa vacciner till de länder som behöver dem allra mest. Det är en enkel åtgärd som helt enkelt kommer att rädda livet på flera miljoner barn. Ett skriftligt uttalande som rör den här frågan och som även tar upp frågan om patentpooler har lagts fram för parlamentet. Jag uppmanar ledamöterna att underteckna uttalandet och göra något betydelsefullt.
Frédérique Ries
Herr talman! Som vi alla vet är det den här veckan som de flesta av våra medlemsstater inleder den första omgången vaccinationer mot A-influensan, samtidigt som vi tvingas inse hur små framsteg vi har gjort när det gäller utvecklingsländernas tillgång till vaccinet.
Vi har just fått höra att miljontals människor i dessa länder, främst barn, dör varje år av en mängd sjukdomar, vilket särskilt nämndes av min kollega Gay Mitchell tidigare.
Jag säger inte att lösningen är enkel, i synnerhet - inte enbart, men i synnerhet - eftersom frågan om tillgång till vaccin inte på något sätt går att jämföra med frågan om tillgång till medicin, av åtminstone två specifika anledningar: det begränsade antalet tillverkare och kontrollen av kylkedjan, som fortfarande är problematisk. Det finns dock positiva aspekter: det faktum att viruset inte muterar för närvarande och tillkännagivandet att det ska finnas tre miljarder doser tillgängliga varje år. Detta är uppenbara fakta som uppmanar och uppmuntrar oss att lansera en global strategi.
På den begränsade tid jag har fått ska jag sammanfatta genom att säga att jag därför anser att EU helhjärtat måste stödja WHO:s uppmaning till rättvis utdelning av vaccin, först och främst i områden med hög dödlighet, samt att vi också måste skapa förutsättningar för och uppmuntra utvecklingen av offentlig-privata partnerskap för att effektivt kunna bekämpa bristen på vacciner i världen.
Marisa Matias
Herr talman, herr kommissionsledamot! Först av allt vill jag betona hur viktig Charles Goerens fråga är, eftersom det handlar om grundläggande rättvisa. Vi är alla medvetna om att när A-influensan bryter ut kommer det att vara länderna på södra halvan av klotet som tar den största smällen och konsekvenserna av virusspridningen, och inte länderna i norr. Varje år sitter vi overksamma när tusentals medborgare dör i pandemier som vi i norr redan har fått bukt med eller lyckats behandla. Listan kan göras mycket lång: malaria, denguefeber, gula febern, tuberkulos. Listan är oändlig, ändå står vi bara och ser på och gör inget åt problemet.
Faktum är att vi låter länderna i söder leverera prover från nya virusstammar gratis, så att vi kan förbättra behandlingen i norr, men vi bidrar inte med någon effektiv lösning på dessa problem. Därför vill jag lägga till några frågor till dem som redan har ställts.
Vill vi egentligen behandla detta som ett folkhälsoproblem eller som affärer? Om vi vill behandla det som ett folkhälsoproblem måste vi se till att alla har lika tillgång till behandling i alla delar av världen och vi måste därför vara mer effektiva i våra insatser. Med det sagt vill jag fråga, och jag hoppas att det inte är så, om vi väntar på att det till slut ska finnas restlager av vaccin i EU eller att biverkningarna ska visa sig vara alltför skadliga innan vi visar vår generositet och plötsligt börjar skicka det nödvändiga vaccinet till länderna i söder.
Slutligen vill jag bara fråga om EU, vi européer och kommissionen känner oss bekväma med ett system eller en modell där länderna i norr hanterar pandemier enligt en förebyggande modell och länderna i söder får lindringsmedel eller helt enkelt rester.
Talmannen
Det är nu Enrique Guerrero Saloms tur att få ordet, och jag vill säga att jag är mycket glad och något rörd över att för första gången ge ordet till någon som har varit en mycket god vän och kollega under många år.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Herr talman! Tack för de vänliga orden. Det är en ära att arbeta för den institution där ni för närvarande är vice talman.
Jag har begärt ordet för att stödja den sak som har väckts genom den här frågan, nämligen stöd till utvecklingsländer för att förhindra och bekämpa influensapandemin H1N1.
Men vid sidan av frågan om pandemin vill jag även påpeka att sjukdomar i dag har större konsekvenser för utvecklingsländer än för utvecklade länder. Många sjukdomar som har utrotats i utvecklade länder skördar fortfarande tiotals miljoner offer i utvecklingsländerna.
Dessa länder måste skydda sina invånares hälsa, sina medborgares hälsa, men de saknar medel till det. För att kunna bekämpa aids, tuberkulos, malaria och andra smittsamma sjukdomar behöver dessa länder vacciner som de just nu inte har tillgång till och som de inte kan köpa.
Jag vill uppmuntra kommissionen att på det sätt som kommissionsledamot Leonard Orban beskrev försöka skapa allianser, stödja program, motivera givarländer och arbeta för att se till att utvecklingsländer har tillgång till generiska läkemedel till priser som medborgarna har råd med.
Leonard Orban
ledamot av kommissionen. - (RO) Som tillägg till det jag sade i början av mitt anförande vill jag också framhålla följande saker. Europeiska kommissionen ger permanent finansiellt stöd för hälsorelaterade frågor till ett flertal utvecklingsländer som en del av projekt, program och budgetstöd.
För att kunna anpassa sig till nationella prioriteringar kommer kommissionen tillsammans med sina partner att undersöka på vilket sätt vi kan använda dessa resurser för att förbättra de metoder som används för att bekämpa pandemin. Det som tidigare var underförstått ska jag nu säga uttryckligen: Europeiska kommissionen har inte de tekniska och finansiella resurser som krävs för att själv köpa vaccinerna.
Genom ett nära samarbete med WHO och genom att bilda allianser och underteckna avtal med olika intressenter kommer vi emellertid att kunna samarbeta för att ta fram svar på de frågor som ställts i det här ämnet.
Talmannen
Punkten är härmed avslutad.
