Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 4 oktober 2001.

Meddelande från talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Som ni minns förlorade 104 passagerare och 4 anställda på Linateflygplatsen livet den 8 oktober i en tragisk olycka mellan ett litet privatplan och ett SAS-plan som skulle flyga från Milano till Köpenhamn.
Omedelbart efter denna katastrof skickade jag kondoleanser till den italienske och danske premiärministern. Eftersom det slumpade sig så att jag nästa dag var på officiellt besök i Danmark, uttryckte jag även muntligen kondoleanser till de olika myndigheter jag hade tillfälle att möta. Jag var också noga med att offentligen än en gång uttrycka vår solidaritet och djupa medkänsla med offrens familjer.

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är det slutgiltiga förslaget till föredragningslista, som har upprättats av talmanskonferensen enligt artikel 110 i arbetsordningen.
I fråga om tisdagen:
Talmannen.Jag vill påpeka att vi skall välja en vice talman som ersättare för Wiebenga. Valet kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00. Jag vill påminna om att tidsfristen för ingivande av kandidaturer löper ut i kväll kl. 18.00.
I enlighet med artikel 62.5 i arbetsordningen har jag mottagit invändningar från 95 ledamöter som motsätter sig att delegering av beslutanderätt till utskott tillämpas för Corbeys betänkande om förpackningar och förpackningsavfall, som skulle ha tagits upp till omröstning på tisdag kl. 12.00. Detta betänkande skall således tas upp på föredragningslistan för nästa sammanträdesperiod enligt sedvanligt förfarande.

Färm
Fru talman! Jag är föredragande för ärendet om Makedonien som står på föredragningslistan för i morgon. Kommissionen har emellertid just meddelat oss att detta ärende bör dras tillbaka. Såsom föredragande, och även på PSE-gruppens vägnar, föreslår jag att vi stryker detta ärende från morgondagens föredragningslista, i enlighet med artikel 144 i arbetsordningen. Skälet till detta är att vi har fått information om att kommissionen dels vill tillföra mer pengar i stöd till Makedonien, dels tidsmässigt vill utsträcka stödperioden.
Jag föreslår därför att vi drar tillbaka ärendet från denna sammanträdesperiod och i stället tar upp det vid novembersammanträdet. Vi återförvisar således ärendet till budgetutskottet och till de utskott som skall lämna yttranden över detta ärende, dvs. utrikesutskottet och industriutskottet.

Talmannen
Herr Färm, det är helt riktigt, jag kan bekräfta de uppgifterna. Kommissionen håller för närvarande på att utarbeta ett ändrat förslag för att beakta de extra behov av finansiella medel som Internationella valutafonden har aviserat.
Finns det några invändningar mot det förslag som Färm nyss gjorde, och som också sammanfaller med kommissionens förslag?
(Parlamentet gav sitt samtycke.)
   Talmannen.I enlighet med artikel 114 har jag mottagit invändningar från 37 ledamöter, som motsätter sig att ett förfarande utan betänkande tillämpas för förslaget till rådets beslut om gemenskapens anslutning till Codex Alimentarius-kommittén. Förslaget skulle ha tagits upp under tisdagens omröstning kl. 12.00.
Förslaget till beslut återförvisas således till det ansvariga utskottet.
Arbetsplanen har därmed fastställts.

Borghezio
Fru talman! Jag ser att det saknas en viktig fråga på dagordningen och jag tar mig friheten att kort fästa presidiets och kollegernas uppmärksamhet på denna. Den tyska stiftelsen "Minne, ansvar och framtid", som den tyska regeringen och tyska företag står bakom, har beslutat att varken de italienska soldater som tillfångatogs under kriget eller ens stora delar av de civila fångarna ska få någon ersättning för sitt tvångsarbete i Tyskland. De enda som ska åtnjuta skadestånd är de civila som internerades i utrotningslägren. Detta är överraskande och allvarligt. Ur rättslig synpunkt kan man inte rättfärdiga att dessa personer utesluts. Detta skulle dessutom stå i vägen för en stor försoning mellan de europeiska folken efter splittringen på grund av de tragiska erfarenheterna av andra världskriget. Jag tycker att vi måste ingripa för att tillse att denna allvarliga diskriminering när det gäller de tyska skadestånden som drabbar militära och civila italienska före detta fångar inte kommer till stånd.

Talmannen
Tack, herr Borghezio.
Vi skall gärna beakta detta uttalande.

Fatuzzo
Fru talman! När jag gick upp i morse hade jag tappat rösten. Jag har tappat rösten och därför vet jag inte om jag kommer att kunna göra mina vanliga röstförklaringar i morgon. Bortsett från detta står jag inte här bredvid vännen Borghezio för att jag har bytt grupp utan för att jag stöder hans förslag om att framföra klagomål på grund av att de före detta militära och civila italienska fångarna inte kommer att få skadestånd. De är alla äldre än 75 år, pensionärer alltså, och har inte fått någon pension av den italienska regeringen. Därför har dessa italienska medborgare, som liksom många av oss har utstått krigets fasor, drabbats ännu hårdare, eftersom de förutom att de inte får detta skadestånd är pensionärer utan pension.
  

Doyle
Fru talman! Skulle ni med tanke på hur stor tillgång massmedier har haft till en icke offentliggjord rapport beställd av STOA, (Europaparlamentets enhet för bedömning av vetenskapliga och tekniska alternativ), med titeln " The Possible Toxic Effects fom Nuclear Reprocessing Plants at Sellafield and Cap de La Hague" (Möjlig toxisk påverkan från upparbetningsanläggningarna Sellafield och Cap de la Hague), genast kunna se till att denna offentliggörs för att möjliggöra balanserade och initierade kommentarer från alla, särskilt från oss här i detta parlament av demokratiskt valda företrädare? Jag anser bestämt att alla rapporter från kommittéer i denna kammare, oavsett status, åtminstone borde vara tillgängliga för ledamöter av kammaren innan de blir tillgängliga för utomstående. Jag ber er vänligen ordna med ett omedelbart offentliggörande av denna rapport.
(Applåder)

Talmannen
Fru Doyle, jag skall undersöka er begäran och se vad vi kan göra.

Trakatellis
Fru ordförande! Som STOA:s ordförande skulle jag vilja säga er att den undersökning som min ärade kollega Doyle hänvisade till ännu inte har lagts fram offentligt av STOA:s plenarsammanträde. Detta kommer att ske vid nästa sammanträde här i Strasbourg. Ni vet mycket väl att det fanns flera aspekter av denna undersökning som måste utredas och eftersom vi vill värna om undersökningens och STOA:s trovärdighet begärdes även yttranden från oberoende sakkunniga. När vi har fått beslutet från STOA:s panel kommer vi att låta er ta del av det för att vi, förmodar jag, skall fatta det riktigaste beslutet i en så viktig fråga.

Perry
Fru talman! I vår ordförandes frånvaro skulle jag som vice ordförande för utskottet för framställningar vilja påpeka att det var vårt utskott som från STOA begärde rapporten om möjlig toxisk påverkan från Sellafield i Irländska sjön och från Cap de la Hague i Engelska kanalen.
Utskottet för framställningar är lika angeläget som alla andra om att denna rapport skall offentliggöras så snart som möjligt. Det är viktigt att rapporten när den antas av STOA kan sägas vara fullständigt objektiv och vetenskapligt oberoende. Detta är anledningen till att den har fått undergå en oberoende bedömning. När vi har tagit denna bedömning under övervägande tror jag att alla ledamöter i denna kammare kommer att anse att rapporten skall offentliggöras. Men detta bör inte göras medan tvivel fortfarande kvarstår kring rapportens objektivitet, vilket tyvärr är fallet sådan som den nu presenterats för STOA-panelen.
  

Cohn-Bendit
Fru talman! Det är med förvåning jag i pressen har läst om resultatet av talmanskonferensens överläggningar om utdelningen av Sacharovpriset. Frågan jag ställer mig är var och när vi ledamöter i någon mån skall kunna förstå hur talmännen, eller merparten av talmännen, eller vem det nu är, kan komma fram till ett beslut som så till den grad strider mot uppfattningen hos de ledamöter som har röstat i utskottet för utrikesfrågor.
Jag finner detta minst sagt skandalöst och jag menar att det finns ett allvarligt problem med parlamentets sätt att fungera, nämligen att vi inte har något att säga till om. Vi ägnar timmar åt diskussioner och omröstningar i utskottet för utrikesfrågor, varpå Poettering ringer till Barón eller så är det Barón som ringer till Poettering, och vi är inte vatten värda. Jag ville bara påpeka att vi är ledamöter som har valts med samma röster som Poettering och Barón, och jag accepterar inte att de skall vara herrar på täppan här i Europaparlamentet. Jag vill därför att vi här i kammaren diskuterar den här metoden för beslutsfattande, och vad som hände förra veckan med Sacharovpriset.
(Applåder från Verts/ALE-gruppen)

Poettering
. (DE) Fru talman! Eftersom kollega Cohn-Bendit nämnde mitt namn skulle jag gärna vilja svara honom här i plenum. Talmanskonferensen fastställde majoritetsbeslutet i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik och föreslog även den som kom på andra plats, även han med ett stort antal röster, så att sammanlagt tre personer föreslogs. För övrigt skulle jag vilja tala om för er, kollega Cohn-Bendit, att jag står till ert förfogande när ni så önskar, inte bara på telefon, utan även för privata personliga samtal!

Barón Crespo
Fru talman! Jag har talat med Poettering per telefon och jag har talat med Wurtz, med Hautala och med Lannoye personligen. För det första anser jag att det inte är brottsligt att tala med andra ledamöter. För det andra har talmanskonferensen rättat sig efter utskottets för utrikesfrågor förslag. Bevis på det är att priset med en mycket bred majoritet gått till det gemensamma israeliskpalestinska förslaget och till Angolas biskops förslag. Dessutom kommer Sedrine, den tunisiska journalisten, att ges särskild uppmärksamhet på ert initiativ, fru talman. Jag skulle vilja be kollegerna, särskilt Cohn-Bendit, att vara lite försiktigare med vad de säger. Det fattas bara att vi i ett så känsligt politiskt tillfälle som detta skulle föreslå ett religionskrig mellan judar, muslimer och katoliker då vi nu rättat oss efter beslutet i utskottet för utrikesfrågor. Jag anser att det skulle vara fullständigt oacceptabelt.

Wurtz
Fru talman! Jag hade tillfälle att säga vad jag tyckte om denna fråga före överläggningen i talmanskonferensen. I dag tycker jag inte att det är rätt tidpunkt för polemik eller gräl om procedurfrågor. För min del gläder jag mig mycket åt att det rått så gott som samstämmighet i talmanskonferensen om att ge Sacharovpriset till Ghazzawi och Peled, som i mina ögon symboliserar något som vi är många om att eftersträva, nämligen att skänka hopp åt alla som i detta så hårt prövade område - Mellanöstern - vill hitta dialogens och fredens väg.
Fru talman! Eftersom Europeiska rådet självt har uttryckt den åsikten anser jag att vi mot den bakgrunden kan kräva att Sharonregeringen respekterar internationell rätt och omgående drar tillbaka sina stridsvagnar och trupper från det palestinska självstyrets område. Jag anser därför att det vore helt i Sacharovprisets anda att ni, fru talman, samtyckte till att i ert namn göra ett uttalande med den innebörden riktat till regeringen Sharon. Jag tackar er.
(Applåder)

Talmannen
Herr Wurtz, de applåder jag nyss hörde gör att jag nog gärna vidtar den åtgärd ni efterlyste.

Cohn-Bendit
Jag vill påpeka en sak för Barón. När man ger priset till en muslim och en jude symboliserar det att det inte är frågan om något religionskrig, och om man är modig är man är inte tvungen att lägga till att det behövs en katolik. Det blir inte mindre religionskrig för det. Ni säger alltså att beslutet inte var två muslimer, utan en jude eller judinna och en muslim. Det är allt som behöver sägas och det är därför jag vidhåller att det var brist på mod och historisk tydlighet som gjorde att man spädde ut förslaget från utskottet för utrikesfrågor.

Barón Crespo
Fru talman! Afrika existerar också. Vi har varit på konferensen i Durban och det är viktigt att vi också ger en signal av hopp inför de konflikter som pågår i Afrika. För övrigt är jag glad över den enighet som råder om detta pris och ni är värd mitt stöd.
(Applåder)   

Alyssandrakis
Fru talman! Mina damer och herrar kolleger! För några dagar sedan förlorade ytterligare fem arbetstagare sina liv efter en explosion i det tankfartyg som de reparerade i Salamina.
Detta är en av oräkneliga gånger som mitt lands arbetarklass betalar bristen på de mest elementära säkerhetsåtgärder med blod, vilket är en följd av redarnas ansvarslöshet, men också av privatiseringen av kontrollmyndigheterna vilka utfärdar intyg med skeppsredarnas intressen och inte respekten för arbetstagarnas liv som bedömningsgrund. Medskyldig är också den grekiska regeringen som inte vidtar några åtgärder trots flera olyckor.
Från denna talarstol, herr talman, vill jag uttrycka våra kondoleanser till offrens familjer och uttryckligen fördöma arbetsgivarnas ansvarslöshet och den grekiska regeringens politik.
Både i Toulouse och i Salamina offras arbetarklassen till gagn för ekonomins konkurrenskraft och för att säkra ökade vinster.
  

Blak
Fru talman! Jag vet inte om ni kommer ihåg att jag för ett par månader sedan lyfte fram en häftig kritik mot att vi danskar hade blivit förfördelade. Vi hade nämligen ingen möjlighet att titta på dansk TV. Jag bad er och Banotti att ta er an saken och jag får säga att Banotti återigen har visat att hon är duktig på dessa saker. Nu har vi danskar återigen fått dansk TV. Vi är därmed glada och lyckliga och som Banotti kan se så firar jag i våra nationalfärger - den röda jackan och fina vita skjortan från Håndværkerbanken i Næstved. Ni kan alltså se att vi verkligen är glada över att ha fått tillgång till dansk TV igen.
  

Villiers
Fru talman! Jag skulle till protokollet vilja föra min besvikelse över att vi denna vecka inte kommer att kunna diskutera penningtvättsdirektivet. Tack vare det hårda arbete som förlikningskommittén har lagt ned och tack vare de personer i denna kammare som har arbetat med direktivet står vi inför ett avtal med Europeiska rådet, och det är synd att vi inte kan få med det på denna veckas dagordning.
Detta direktiv är lika viktigt i kampen mot terrorismen som de bomber som släpps över Afghanistan eller insatserna från dem som riskerar sina liv där. Detta är någonting som vi borde ta tag i så fort som möjligt, för det är lika viktigt att strypa terroristernas tillgångar som att utsätta dem för militära angrepp. Jag hoppas att denna kammare kommer att agera raskt när denna fråga läggs fram under nästa plenarsession. Jag beklagar att det inte var möjligt att få med den på denna månads dagordning.
(Applåder)

Provan
Fru talman! Jag var inte medveten om att detta skulle komma upp och ber därför Villiers om ursäkt för att jag inte kunnat tala med henne om det tidigare. Hon har rätt i att ett avtal har slutits med rådet och att den tredje behandlingen nu vilar på parlamentet. Vi tryckte på oerhört mycket - och ni fru talman var engagerad i detta - för att försöka nå en ståndpunkt där vi skulle kunna vara flexibla och agera mycket snabbt som parlament. Tyvärr måste vi invänta dokumentationen från rådet på gemenskapens samtliga 11 språk innan rådets ståndpunkt formellt kan antas och vi kan nå en slutsats efter den tredje behandlingen. Det är därför den tid som går åt till utarbetande av dokument, översättning etc., som är orsaken till att vi saknar flexibilitet. Jag tryckte verkligen på oerhört mycket, men det gick tyvärr inte att åstadkomma.

Ludford
Fru talman! Min grupp skulle också ha velat få se penningtvättsdirektivet antas tidigare. Vi skulle verkligen ha velat få det avklarat innan sommarens semesterperiod. Men det var Villiers egen grupp som uppehöll sig vid juristers skyldighet att rapportera misstänkta transaktioner, vilket ledde till att det slutgiltiga beslutet i denna fråga sköts upp till sex månader efter vår parlamentariska omröstning i april. Jag är glad över att resultatet av förlikningen inte reflekterar denna inställning och att jurister kommer att vara skyldiga att ta kontakt med myndigheterna när de har anledning att misstänka att deras klienter söker rådgivning för att ge sig in på penningtvätt.
Jag är nöjd med det slutgiltiga resultatet, men beklagar djupt att det skulle behöva ta så lång tid. Jag är rädd för att det var Villiers egen grupp - och t.o.m. hennes egen delegation inom gruppen - som bidrog till denna utdragna och beklagliga väntan.
  

Bushill-Matthews
Fru talman! Jag skulle kort vilja ta upp en för mig, och kanske även för andra i denna kammare, mycket betydelsefull fråga, nämligen den om diskriminering. Denna kammare förkastar med rätta alla former av diskriminering och vi får ta emot yttranden i denna fråga från många håll, inklusive Ekonomiska och sociala kommittén. Det visar sig dock nu att denna kommitté själv gör sig skyldig till åldersdiskriminering, eftersom det inte är möjligt att söka jobb där om du inte är yngre än 45. Får jag föreslå att ni fru talman tillskriver dem i ett brådskande ärende för att se om detta är sant, och om så skulle vara fallet möjligen hotar dem med att vi inte tar emot fler yttranden från dem tills de tar avstånd från sådan diskriminering. Visst borde människor få arbeta vid vilken institution som helst oavsett ålder, även om de är lika gamla som jag är!
(Applåder)

Talmannen
Jag tackar er. Vi skall undersöka saken och se vad vi kan göra.
  

De Rossa
Fru talman! Jag skulle vilja ta upp en fråga som jag tog upp under förra sammanträdesperioden. Det gäller den besvärliga situationen för de nationella flygbolagen i Europa, vilka för närvarande befinner sig i en djup kris. Man räknar med att den europeiska flygindustrin kommer att förlora omkring 2,5 miljarder euro under tiden fram till årets slut och att ungefär 20 000 jobb kommer att försvinna. Kommissionens svar på detta har dock varit kallsinnigt och styrt av ett ideologiskt tänkande. Kommissionen har försökt utnyttja den kris som uppkommit till följd av det fruktansvärda som inträffade den 11 september till att "rensa upp" i branschen och se till att företag vars framtid hade varit oviss även under normala förhållanden nu tvingas slå igen.
Jag vädjar till kommissionen att använda sig av politisk förnuft i sitt bemötande av situationen. Om man inte har det europeiska folkets stöd för det arbete man utför kommer detta heller inte att lyckas, men detta inser inte kommissionen. Varenda jobb som försvinner inom den europeiska flygindustrin som en följd av kommissionens beslut kommer att ge upphov till ett ännu mer utbrett förakt för Europa, och inte mot nationella regeringar vilka kan föra sin egen politik. Kommissionen måste snarast se över sitt tillvägagångssätt vad gäller flygindustrin.
  

Onesta
Fru talman! Det här är vår andra sammanträdesperiod i oktober.
Jag vill påminna om att vi under vår första sammanträdesperiod i sista stund ändrade föredragningslistan för att kunna diskutera och rösta om den fruktansvärda olycka som hade inträffat i AZF-fabriken, i Toulouse. I förrgår släppte samma fabrik ut flera ton ammoniak i floden Garonne, som genomkorsar staden Toulouse.
Jag vänder mig därför till er, fru talman, för att ni skall följa upp vår resolution hos kommissionen, så att den inte försvinner i administrationens labyrinter.
Jag tror att förorenarnas fräckhet och arrogans måste möta motstånd i form av ett beslutsamt parlament.

Talmannen
Herr Onesta, jag skall gärna bifalla er begäran.
  

Hautala
Fru talman! Jag vill framföra ett meddelande som gäller vår kollega Patricia McKenna. Hon deltog i dag i en fredlig demonstration vid kärnvapenbasen Faslanen i Skottland, och hon häktades vid åtta tiden på morgonen tillsammans med tolv irländska studenter. Hon ber att ni noterar att en ledamot av Europaparlamentet inte kan häktas under resan till eller från Europaparlamentets sammanträden. Med denna begäran vill hon även få till stånd en diskussion om kärnvapnens olaglighet. Alldeles nyligen har en internationell domstol konstaterat att innehav av massförstörelsevapen strider mot internationell rätt. Fru talman, jag vet att några här anser att det inte går att komma till Strasbourg via Skotland, men på Patricia McKennas modersmål vill jag bara säga "what goes up, must come down".
(Applåder)

Talmannen
Fru Hautala, jag har precis fått information om fallet med McKenna och jag kommer självklart att se vad vi kan göra för denna kollega.
  

Ghilardotti
Fru talman! Jag skulle vilja tacka er för att ni när sammanträdet öppnades erinrade om den tragedi som inträffade på Linates flygplats, där 118 personer omkom. Undersökningar pågår för att fastslå vem som bär ansvaret. Vi vet att det redan från början framkom att den mänskliga faktorn, som tyvärr alltid finns med i bilden, kunde sättas i spel på grund av allvarliga brister i säkerheten på denna flygplats, som vi alla trodde var säker. Ur mänsklig synpunkt anser jag att vi måste se till att dessa fel inte upprepas och att en så allvarlig händelse tvingar alla ansvariga att verkligen lägga manken till för att se till att liknande tragedier kan undvikas i framtiden. När det gäller ansvaret anser jag att vi, Europeiska unionen, bör be kommissionen och rådet att vara hårdare och kräva absolut säkerhet på flygplatserna så att sådana här tragedier inte kan upprepas.

Talmannen
Fru Ghilardotti, jag tror att ni i någon mån föregriper den debatt som skall äga rum om en liten stund, bara vi har avslutat inläggen om procedurfrågor.
  

Korakas
Fru talman! Tyvärr har den rädsla bekräftats som jag uttryckte redan dagen efter terroristattacken i USA - de tusentals oskyldiga amerikanska offrens blod används för att rättfärdiga ett grymt anfall mot Afghanistan vilket skapar många nya oskyldiga offer och orsakar enorma materiella skador.
I dag, femton dagar efter anfallets början, är det uppenbart, även enligt USA:s ledares uttalanden, att målet inte är att krossa terrorismen utan, bland annat, att kontrollera Centralasien med dess mycket stora naturtillgångar och synnerligen viktiga geografiskt strategiska läge.
Även min oro har bekräftats, särskilt efter Gent, att ovannämnda attack kan komma att utnyttjas för att ytterligare stärka den repressiva apparaten samt inskränka de demokratiska friheterna och arbetstagarnas och våra folks erövringar. EU med de tre i ledningen intar samma ståndpunkt som USA med sin politik, vilken är förödande för våra folk och för vår planet.
Jag anser, fru talman, att Europaparlamentet - om det vill tjäna de fredliga demokratiska visionerna och våra folks önskningar - som vårt folks valda redskap kategoriskt måste motsätta sig denna utveckling, utöva påtryckningar för att få EU att dra sig ur situationen samt se till att kriget upphör och att vi återgår till att lösa konflikter på fredlig väg.
Till sist är det emellertid våra folk som bestämmer.
  

Sandbæk
Fru talman! Vi är en liten delegation parlamentsledamöter som just kommit tillbaka från Clinique Sainte Barbe här i Strasbourg där en tidigare minister i Tjetjenien, Ibragimov, blivit inlagd efter att ha hungerstrejkat i 27 dagar. Vi åkte dit för att tala med Ibragimov och för att göra världen uppmärksam på denna hungerstrejk som har försiggått här i Strasbourg. Ibragimov gjorde naturligtvis klart att han önskade att internationella organisationer och politiker skulle försöka övertala president Putin att stoppa kriget i Tjetjenien och att respektera de avtal som ingåtts mellan Tjetjenien och Ryssland. Jag skulle också vilja framföra att Ibragimov nu har börjat äta igen. Han är fortfarande mycket svag, men människorättsaktivister har uppmanat honom att avbryta sin hungerstrejk. Han kommer att ta upp den igen senare tillsammans med andra människorättsaktivister om ingenting görs åt Tjetjenien i framtiden. Jag anser att det var viktigt att åka dit. Min poäng, fru talman, är att vi inte får glömma bort att de mänskliga rättigheterna kränks. Nu när vi kämpar mot terrorismen får vi inte glömma bort de mänskliga rättigheterna, och jag skulle vilja uppmana er att låta Ibragimov få veta att ni om det går att ordna är beredd att träffa honom under nästa sammanträdesperiod i Strasbourg.

Nyligen inträffade händelsers konsekvenser på flygsäkerheten och säkerheten vid industrianläggningar, inklusive kärnkraftverk
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om nyligen inträffade händelsers konsekvenser för flygsäkerheten och säkerheten vid industrianläggningar, inklusive kärnkraftverk.
Jag lämnar omedelbart ordet till kommissionär Vitorino.

Vitorino
. (FR) Fru talman, ärade ledamöter! Vid parlamentets senaste sammanträdesperiod diskuterade ni vilka åtgärder som skulle vidtas i kampen mot terrorismen efter attentaten den 11 september. På min kollega De Palacios vägnar vill jag i dag ta upp dessa händelsers konsekvenser för flygsäkerheten, och de följder som liknande händelser kan tänkas få för vissa industrianläggningar, i synnerhet kärnkraftverk. Jag börjar alltså med flygsäkerheten.
Som ni helt säkert vet krävde Europeiska rådet den 21 september att nödvändiga åtgärder skulle vidtas för att öka flygsäkerheten. Kommissionen visade sin handlingskraft och reagerade omedelbart genom att utarbeta ett adekvat gemenskapssvar på de attentat som förövades i Förenta staterna. Efter denna begäran från Europeiska rådet föreslog kommissionen utan vidare dröjsmål att medlemsstaterna skulle inrätta ett system med ömsesidiga inspektioner av typen "dual review". Detta system för ömsesidiga kontroller skall göra det möjligt att skicka experter från en medlemsstat för att inspektera säkerhetsarrangemangen på flygplatser i en annan medlemsstat. Det bör emellertid påpekas att medlemsstaterna är tveksamma till att låta inspektörer utföra denna uppgift. I dagsläget har bara två medlemsstater lämnat förslag till kommissionen på företrädare som man vill utse.
Framför allt lämnade kommissionen den 10 oktober ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning som syftade till att upprätta enhetliga säkerhetsnormer för flygtransporter inom Europeiska unionen, samt till att ge kommissionen verkställande befogenheter och inspektionsbefogenheter för att säkerställa att normerna tillämpas.
Konkret handlar denna text om kontrollen av tillträdet till känsliga områden på flygplatser och i flygplan, kontroll av passagerare och deras handbagage, kontroll och uppföljning av bagage i bagageutrymmen, kontroll av frakt och post samt slutligen utbildning av markpersonal.
De Palacio lade fram detta förslag för utskottet för regionalpolitik, transport och turism samma dag som förslaget antogs och vi hoppas att parlamentet kommer att kunna behandla det snabbt, så att rådet har möjlighet att godkänna det i december, i förhoppning om att ett gemensamt beslut skall kunna fattas redan i första behandlingen.
För övrigt bildades omedelbart en tvärvetenskaplig ad hoc-grupp bestående av experter inom flygsäkerhet och kampen mot terrorism. Hittills har tyvärr arbetet i denna expertgrupp givit magra resultat och den preliminära rapport som lämnades till rådet (transport) den 16 oktober inskränker sig till att dels framhäva att mycket återstår att göra innan man kan garantera att säkerhetsåtgärderna tillämpas effektivt på samtliga flygplatser, dels peka på behovet av nya åtgärder för att förhindra vissa individers riskbeteende på flygplan. Det gäller exempelvis ett förbud mot att beträda cockpit och ett förstärkt samarbete mellan civil luftfartskontroll och användning av militära luftvärnsresurser.
Vi är övertygade om att vi nu måste gå vidare med de förslag vi har lämnat. Inte enbart på grund av att det saknas konkreta rekommendationer från nyss nämnda grupp, utan även för att de internationella organen verkar ha svårigheter att handla snabbt. Sålunda har Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO), som höll sin stämma i september, inskränkt sig till att endast ta ett principbeslut om att anordna en konferens, och något datum för konferensen har ännu inte fastställts. Man får hoppas att ICAO på Europeiska unionens initiativ kommer att ansvara för att de rekommendationer som har ställts till organisationen i syfte att stärka internationella säkerhetsnormer för flygplatser och flygtransporter blir godkända. Inför denna situation har dock Förenta Staterna naturligtvis beslutat att agera ensamma på sitt håll.
Kommissionen anser att vi måste stärka samarbetet för att de förebyggande åtgärderna skall kunna genomföras samordnat på bägge sidor om Atlanten.
I denna anda har vi beslutat att hålla ett sammanträde den 6-7 november, tillsammans med våra amerikanska kolleger. Syftet är att upprätta en gemensam arbetsgrupp för de amerikanska myndigheterna och kommissionen, för att samordna våra insatser och garantera högsta möjliga säkerhetsnivå, och samtidigt undvika att orimligt hårda åtgärder sätts in mot flygbolagen.
Jag kommer nu till de följder som ett eventuellt terrordåd liknande det som inträffade den 11 september 2001 skulle ha kunnat få om det hade riktats mot en industri- eller energianläggning.
Kärnkraftssektorn är en av de industrisektorer där säkerhets- och skyddsnormerna är som mest rigorösa - bland annat på grund av kraven på icke-spridning och strålskydd.
Det bör dock nämnas att andra, mindre bevakade anläggningar kan vara sårbara och riskerar att orsaka omfattande olyckor med många dödsoffer. Det kan vara kemiska industrier - som i Bhopal, i Seveso och nyligen i Toulouse - eller andra energianläggningar, exempelvis infrastruktur för naturgas, som inte är riskfri. Vi minns också exemplet med vissa kraftverksdammar som brustit.
Sedan den 11 september har medlemsstaternas myndigheter förstärkt befintliga skyddsanordningar och redan gällande fysiska skyddsåtgärder för riskanläggningar, i synnerhet kärnkraftsanläggningar.
Dessa fysiska skyddsåtgärder berör främst kontroll av tillträdet till anläggningarna och omfattar ett förbud mot att flyga över dem.
När det gäller utformningen av befintliga anläggningar bör man notera att man gör en riskbedömning som antingen är absolut eller grundar sig på sannolikheten för en olycka. Risken för fel på systemet för primär kylning, som terrorister kan tänkas få tillträde till, skall förutses fullständigt och en säkerhetsanordning installeras mot denna risk.
Andra risker föranleder relativa riskbedömningar. Detta gäller bland annat seismiska risker, som beaktas på olika sätt, beroende på anläggningens geografiska belägenhet.
Kommissionen är i detta sammanhang angelägen om att påpeka att utformning och konstruktion av kärnenergianläggningar helt faller under medlemsstaternas ansvarsområde. Men utöver själva kärnkraftsanläggningarna måste man även beakta risker i samband med transport av kärnmaterial. Transport av starkt radioaktivt material utgör i själva verket endast en bråkdel av hanteringen av kärnmaterial och sker enligt ytterst rigorösa bestämmelser i internationella och nationella regelverk.
Allmänt kräver användning av kärnmaterial för terroristsyften - utöver själva innehavet av klyvbara ämnen - teknisk kapacitet för förvaring, bearbetning och avskjutning och det är mycket svårt att åstadkomma allt detta utan att väcka myndigheternas misstankar.
På gemenskapsnivå gör man sitt yttersta för att med hjälp av en sträng registrering av kärnmaterial enligt kapitel VII i Euratomfördraget förhindra varje form av omdirigering för icke-fredliga syften.
Händelserna i New York visar emellertid på behovet av att bedriva ett reflexionsarbete om sårbara komponenter i kärnkraftsanläggningar. Kommissionens enheter skall i samarbete med Internationella atomenergibyrån i Wien genomföra en utvärdering, främst när det gäller säkerheten vid kärnkraftsanläggningar.
Detta reflexionsarbete bör visa i vilken utsträckning det vore användbart att utfärda rekommendationer och komplettera den befintliga lagstiftningen på gemenskapsnivå eller internationellt. Vi måste framför allt tänka på de konventioner som har upprättats inom ramen för Internationella atomenergibyrån, exempelvis konventionen om fysiskt skydd, som huvudsakligen omfattar transport av kärnmaterial.
Fru talman, ärade ledamöter, jag tackar för er uppmärksamhet.

Chichester
Vi för vår del stöder helhjärtat USA:s, Europeiska unionens, dess medlemsstaters, och andra länders svar på attackerna den 11 september 2001, samt utvecklingen av en omfattande multilateral strategi mot terrorism. Samtidigt som vi erkänner beslutsamheten hos Europeiska unionen och dess medlemsstater att skydda sina medborgare mot terrorhandlingar vill vi framhålla behovet av att lugna allmänheten genom att hitta en balans mellan vaksamhet och en fortsättning av det vardagliga livet.
Vi anser att varje medlemsstat helt bör omvärdera sin inställning till säkerheten beträffande infrastruktur och olika anläggningar, i synnerhet vad gäller de som medför störst risker, som t.ex. kärnkraftsanläggningar. Vi inser att det finns en uppriktig oro bland allmänheten vad gäller dessa frågor, men skulle vilja understryka behovet av att se till att dessa antar rimliga proportioner. Jag skulle vilja framhålla att säkerheten beträffande kärnkraftverk och andra liknande industriella anläggningar i första hand ligger inom de nationella kompetens- och ansvarsområdena. Vi förväntar oss därför t.ex. att Storbritanniens regering skall vidta alla nödvändiga kortsiktiga skyddsåtgärder, samt ta ställning till nödvändiga långsiktiga beslut beträffande hantering av radioaktivt avfall.
Det är uppenbart att det som inträffande i USA den 11 september 2001 kräver en omprövning av risken för attacker mot anläggningar som vi tidigare betraktat som säkra, och jag välkomnar kommissionärens uttalande. Jag beklagar dock att kommissionär Loyola de Palacio inte hade möjlighet att tala till oss, eftersom vi hade velat hålla denna diskussion under nästa sammanträdesperiod.

McNally
Herr talman! Ett grundläggande antagande vad gäller terrorism är att det oväntade, otänkbara, och ofattbara skall skrämma befolkningen att godkänna politiska anspråk, både rationella och andra.
Jag vill tacka kommissionären för uttalandet. Jag välkomnar det samarbete som skissats upp, samt den särskilda uppmärksamhet som kommer att ägnas åt kärnkraftsanläggningar. Jag hoppas att medlemsstaterna kommer att samarbeta med kommissionen i denna sak.
Vi måste reagera genom att göra allt vi kan för att förhindra sådana omfattande blodbad, oförrätter och kaotiska situationer som vi såg i USA. Flygindustrin, kärnkraftsanläggningar, kemiska fabriker och oljedepåer utgör alla uppenbara måltavlor för terrorism. De utformas, byggs och skyddas följaktligen till mycket höga kostnader för allmänheten. Den franska regeringen skyddar nu upparbetningscentralen i La Hague med hjälp av stridsflygplan och missiler. Storbritannien gör utan tvekan samma sak vid Sellafield.
Vi kan inte ta oss in i terroristernas kusliga tankevärld, men vi kan betala det höga priset för att skydda oss. Vi kan arbeta tillsammans och vara ytterst försiktiga när vi överväger uppbyggandet, eller t.o.m. bevarandet, av någonting som utgör en potentiell måltavla.
Som många andra har sagt så kommer ingenting att vara sig likt efter den 11 september. Ingen hade kunnat föreställa sig att man skulle använda ett stort fullastat passagerarplan som ett vapen. Detta måste vi hädanefter ta med i våra beräkningar. Vi ber er att fortsätta rapportera till parlamentet. Vi vill att invånarna i Europa skall veta att allting inom det rimligas gränser har gjorts för att skydda dem.

Isler Béguin
Fru talman, herr kommissionär! Läget är allvarligt, mycket allvarligt. De värsta scenarier med terroristattacker från luften mot kärnkraftverk, som De Gröna och kärnkraftsmotståndarna under lång tid har varnat för, bli nu till följd av de aktuella händelserna hypoteser att räkna med. Beviset för att flygattacker mot kärnkraftverk är möjliga är att Frankrike har kallat in armén för att försöka försvara sina reaktorer. De franska myndigheterna har alltid viftat bort dessa möjliga terroristattacker, men är i dag tvungna att erkänna hur sårbara landets kärnkraftskatedraler är. Och är det verkligen troligt att de mark- och luftvärnsmissiler som installerats kring upparbetningsanläggningen i Haag kommer att vara effektiva vid en självmordsattack? De tyska myndigheterna erkänner precis som Atomenergibyrån i Wien att inte ens de mest solida kärnkraftverken skulle kunna stå emot en flygkrasch. I hela Europa och på andra håll i världen är faran högst påtaglig, och mångfaldigas av det överväldigande antalet kärnkraftsreaktorer. I dagsläget kan medborgarnas säkerhet inte garanteras. Medborgarna är oroliga och har skäl att vara det. Hade kommissionen tagit dessa katastrofscenarier på allvar? Hur ämnar den i dag garantera medborgarnas säkerhet? Och planerar kommissionen i likhet med Tyskland att påbörja en översyn av säkerheten vid kärnkraftverken? Fru talman, ärade kolleger! Jag beklagar till sist att kollegerna från övriga grupper inte har ansett det lämpligt att låta denna debatt följas av en resolution.

Ainardi
Fru talman, herr kommissionär! Frågan om säkerheten i det europeiska luftrummet kan formuleras i termer av omedelbara och brådskande åtgärder. Den kan även formuleras i termer av permanenta åtgärder vad avser säkerhetsnormer på flygplan och vid embarkering.
Vilket härmed bekräftar kommissionens uttalanden, främst om de olika åtgärder som vidtagits i fråga om kontroll av passagerare, handbagage samt flygningar från tredjeland. Dessa synes mig vara förnuftiga.
Det är även nödvändigt att påskynda slutförandet av säkerhetsprogrammen för att kontrollera bagage i bagageutrymmen och säkerställa att våra beslut genomförs.
Jag skall inte återkomma till vad som nyss sades om den skandalösa situationen på AZF, bara några veckor efter våra diskussioner här.
När det gäller flygsäkerheten ombord och vid embarkering, visar den 11 september att två åtgärder som rör flygplanens utformning måste vidtas. Cockpit måste stängas och videokretsar måste installeras som gör att piloten visuellt kan uppfatta personer som närmar sig. Sedan har vi problemet med transpondrarna. Transpondrarna sänder flygplanskoden och flygplanets position till flygkontrolltjänsten. Transpondrarna måste säkras och skall inte längre kunna kopplas bort under flygning, så som skedde under attackerna i Förenta staterna.
Jag vill också fästa parlamentets uppmärksamhet på frågan om stödet till den europeiska flygsektorn. Uppriktigt sagt tyckte jag att det var mycket klumpigt, för att inte säga provokativt, av kommissionen att inleda en diskussion om koncentrationen inom luftfartssektorn vid detta tillfälle. Att i det ekonomiska chocktillstånd som flygbolagen nu befinner sig i hävda att det endast finns utrymme för fyra till fem flygbolag i Europa är detsamma som att uppmana till fusioner, omstruktureringar och därmed sociala åtgärdsprogram.
Vidare uppger flera källor att flygtrafiken minskat med mellan 15 och 30 procent och det europeiska samarbetsorganet för flygbolag uppger att trafiken kommer att minska med totalt 7 procent för 2002 och uppskattar förlusterna till över 3 miljarder euro.
Som jag ser det måste reglerna för statligt stöd till flygbolagen utsträckas så att de på ett heltäckande sätt kan omfatta alla effekter på grund av den 11 september.
Slutligen vill jag säga ett sista ord och påpeka att dessa statliga medel syftar till att hjälpa företag att vara fortsatt livskraftiga. Jag menar därför att det är vår plikt att se till att använda dem och undvika alla personalnedskärningar i sektorn.

Fitzsimons
Herr talman! Målstolparna har flyttats på grund av den totala brist på mänsklighet vi sett från terrorister som strävar efter sina s.k. politiska mål. Terrorister är nu villiga att delta i självmordsuppdrag. Detta innebär att världssamfundet nu måste göra en fullständig omprövning för att komma fram till hur det på bästa sätt skall kunna vidta säkerhetsåtgärder för att slå tillbaka dessa grova och överlagda terroristattacker.
Vi är ur ett irländskt perspektiv djupt oroade över säkerheten och säkerhetsåtgärderna vid kärnkraftverket Sellafield i Cumbria. Vid en tidpunkt när man skulle kunna förvänta sig nedtrappning inom kärnkraftsindustrin i Storbritannien har den brittiska regeringen meddelat att MOX-kärnkraftsenheten får fortsätta att drivas i Sellafield. I stället för att stänga Sellafield-kärnkraftverket av hänsyn till säkerheten, miljön och ekonomin har den brittiska regeringen givit sitt tillstånd till en utvidgning av verksamheten där. Detta är inte enbart ett problem för det irländska folket, utan även för det brittiska, och för resten av Europeiska unionen. Vad säger t.ex. det brittiska folket om att tåg lastade med kärnmaterial skall fortsätta att köra genom London och andra städer i Storbritannien? Medan den amerikanska regeringen har stoppat transporterna av potentiellt farligt kärnmaterial insisterar BNFL på att köra sina tåg lastade med kärnbränsle från reaktorer till sin kontroversiella upparbetningsanläggning i Sellafield.
Med tanke på den växande internationella terrorismen är det givetvis fruktansvärt oansvarigt att fortsätta med dessa transporter. Transporten av kärnmaterial via Irländska sjön sänder likaså kallar kårar längs med ryggraden på många människor som är bosatta på Irland. Som företrädare för Irlands östra kust har jag alltid tyckt illa om att Irländska sjön använts som soptipp för British Nuclear Fuels verksamhet. Den brittiska regeringens beslut att utvidga verksamheten vid kärnkraftverket i Sellafield är mer omtvistat än man skulle kunna föreställa sig ens i sin vildaste fantasi. Tidpunkten för beslutet är dock ytterst cyniskt vald, med tanke på att det fattades bakom en dimridå i samband med krigsförklaringen mot terrorismen. Det är uppenbart att den brittiska regeringen utnyttjar kriget mot terrorismen för att avleda uppmärksamheten från obekväma och omtvistade beslut. Detta duger helt enkelt inte i det rådande klimatet.
Skyddet och säkerheten vid Sellafield-anläggningen är lika mycket en fråga för Europeiska unionen som för den irländska och den brittiska regeringen. Den brittiska regeringen borde fatta det hedervärda beslutet att göra sig av med denna ekonomiska belastning en gång för alla. Men under de kommande veckorna både bör och måste kommissionen genomföra en fullständig och oberoende utvärdering av hotet mot miljö- och folkhälsa vad gäller hela BNFL:s verksamhet vid Sellafields kärnkraftverk. Den irländska befolkningen är trött på fromma försäkringar från BNFL och den brittiska regeringen vad gäller säkerhetsföreskrifterna vid Sellafield. Vi blev alla förfärade när BNFL nyligen blev tvungna att frakta tillbaka kärnmaterial från Japan, eftersom dokumentationen var oriktig. Hur kan någon vettig människa efter denna incident ens för ett ögonblick tro på någonting som står skrivet i ett pressmeddelande från BNFL?
Jag kan försäkra alla ledamöter av denna kammare om att vi på Irland energiskt kommer att gripa tag i varje politisk, juridisk och diplomatisk möjlighet för att tvinga den brittiska regeringen att stänga Sellafields kärnkraftverk. Man har med detta kärnkraftverk inte uppnått någonting annat än att skapa miljömässiga lidanden för oss alla.

Hadzidakis
Herr talman! Herr kommissionär! Den kris inom flygtrafiken som vi ser utvecklas efter terroristattacken den 11 september förvärras naturligtvis också av andra orsaker, t.ex. flygbolagens strukturella problem och frånvaron - åtminstone hittills - av ett gemensamt europeiskt luftrum, något vi dock hoppas snart skall förverkligas, men naturligtvis har denna kris även samband med den oro som är förhärskande hos allmänheten när det gäller säkerhetssystemen vid flygtrafik. Åtgärder behöver vidtas så snart som möjligt.
När jag nyligen tillsammans med Europaparlamentets representation besökte Internationella civila luftfartsorganisationens (ICAO) konferens i Montreal, klargjorde vi den europeiska ståndpunkten att åtgärder bör vidtas internationellt på ministernivå innan årets slut. Om detta på internationell nivå oförmodat skulle försenas anser jag att Europeiska unionen naturligtvis ensam bör gå vidare så att en säker miljö kan säkras vid flygtrafik.
Som vi vet föreslog kommissionen nyligen en första uppsättning åtgärder med skrivelse 30 från Europeiska civila luftfartskonferensen, ECAC, som det mest utmärkande inslaget. Europaparlamentets utskott för regionalpolitik, transport och turism förbinder sig att behandla skrivelsen snarast möjligt så att dessa åtgärder kan fastställas som gemenskapsrätt innan årets slut, något som även rådet önskar. Utskottet skall, i samma syfte, snarast möjligt behandla även de tre övriga lagförslagen i förbindelse med säkerheten.
Det finns också ytterligare ett åtgärdspaket i förbindelse med säkerheten i cockpit, videokameror, kommunikationen mellan marken och luften etc., det vill säga de åtgärder som kommissionens ledamot hänvisade till. När det gäller denna fråga vill jag säga att vi oroar oss över den försening som har märkts och det sätt som medlemsstaternas experter hittills har arbetat på. Vi hoppas att det sagda skall nå fram till dem så att de fortsättningsvis skall arbeta på ett bättre sätt.
Vi är vittnen, herr talman, till den allvarliga skada som inte bara drabbar flygtrafiken utan även handeln, turismen och andra sektorer inom ekonomin. Vi skulle vara offer för omständigheterna om vi inte gjorde vårt bästa för att bemöta krisen.

Linkohr
. (DE) Herr talman! Det råder ingen tvekan om att kärnkraftverk inte är helt säkra mot terrorattacker. Ingen reaktor skulle kunna hålla stånd mot en kollision med en Boeing 747. Att påstå något annat vore helt enkelt felaktigt. Det som gäller för kärnkraftverk gäller även för andra tekniska system. Herr Vitorino påpekade med rätta att även en fördämning kan förstöras och att följderna kan vara förödande - det visar en återblick på andra världskriget.
Lika fruktansvärd skulle emellertid också en attack mot någon av de gasbehållare som finns mitt i våra städer kunna vara. Av säkerhetsskäl drivs några gasbehållare redan med lägre tryck. Skulle metan släppas ut från en högtrycksbehållare - det skulle exempelvis räcka med ett tungt maskingevär för att göra detta - och skulle gasen spridas över hela staden, då skulle, vid en viss blandning med den omgivande luften, staden helt enkelt brinna ned. Det har skett sådana olyckor tidigare. Gudskelov har vi kunnat undvika dem de senaste tio åren.
Samma sak gäller för vattenförsörjningen. Att förgifta vattnet är relativt enkelt. Följderna skulle, vilket vi alla kan föreställa oss, vara oöverskådliga.
Jag accepterar att det i våra länder finns en del som är mot kärnkraftsenergi, i vissa länder är de till och med i majoritet. Jag respekterar detta även om jag inte delar denna åsikt. Men med argumentet om terroristangrepp skulle vi också få säga adjö till användningen av gas eller inte dricka vatten längre, och det anser jag vara absurt.
Min slutsats följer helt enkelt den linje som kommissionen fastställt. Den skapar inga rubriker, det skall erkännas, men fördelen med den är att den är förnuftig. Vi borde identifiera de farliga anläggningarna, förbättra skyddet av olika objekt, kanske borde vi vidta ytterligare säkerhetsåtgärder. Dessa säkerhetsåtgärder borde emellertid vidtas omedelbart. Vi behöver inte göra några studier.
Tillåt mig avslutningsvis ytterligare en mening, herr talman: Vi borde inte ge intrycket att det finns något som heter total säkerhet. Denna kan bara fås till priset av total övervakning, och en sådan är inte förenlig med en liberal rättsstat.

Bouwman
Herr talman, kommissionär Vitorino! Jag skulle vilja komma med några anmärkningar. Vår grupp har redan tidigare talat om de konsekvenser som de nyligen inträffade händelserna får för säkerheten vid kärnkraftverk, och bland annat talade man redan då om det åtgärdspaket som utskottet för regionalpolitik, transport och turism behandlar för närvarande. Vi stöder utforskandet av gemensamma säkerhetsföreskrifter såsom de har formulerats i Europeiska luftfartsorganisationens dokument 30. Framför allt handlar det om ett särskilt tillvägagångssätt för känsliga zoner, och om kontrollfrågor. Vi anser naturligtvis att en sådan debatt måste vara saklig, i synnerhet på området för skydd av privatlivet.
Vid en punkt vill jag fästa särskild uppmärksamhet, för det rör sig inte endast om utvidgningen till andra mål, utan också om utvidgningen till andra transportsätt. Jag vill peka på användandet av andra transportsätt - något som vi redan har sett - som exempelvis bulktransporter med kemikalier, och fråga kommissionären vad han anser om det. Även inom sjöfarten är det relativt enkelt att i en hamn som i Rotterdam låta ett fartyg sätta kurs åt ett helt annat håll och skicka det mot oerhört explosiva anläggningar. Det är med andra ord inte bara luftfarten utan även andra transportmedel som borde vara ämnet för diskussionen.

Meijer
Herr talman! Sårbara anläggningar som kärnkraftverk, regleringsdammar, hamnar, oljedepåer, extremt höga byggnader, forskningscentrer för biologisk krigföring och genetisk modifiering kommer alltid att dra till sig terroristers uppmärksamhet. Därför måste vi se till att minimera antalet anläggningar som kan utgöra ett hot mot människans fortbestånd och mot vår miljö. I stället för att nu stödja luftfartsbolagen med skattepengar så att de skall kunna fortsätta med sina lågpriskampanjer, är det bättre att helt stänga känsliga områden för luftfart. Och sårbara flygplatser i närheten av stora städer eller utan tillräckliga säkerhetsinstallationer, som nu senast var fallet på Linateflygplatsen i Milano, en flygplats som borde ha stängts för flera år sedan, sådana flygplatser bör inte få finnas i framtiden.
Fram till och med dess att de tragiska händelserna ägde rum den 11 september ledde den ensidiga strävan efter ekonomisk tillväxt, frihet för luftfartsbolagen och nedskärningar i den offentliga sektorn till att alltför liten uppmärksamhet ägnades åt risken för att kontorsbyggnader kan störta samman och myndigheters kontroll av illvilliga personers tillgång till flygplatser. Dessa två saker har jag bett kommissionen uppmärksamma vid tidigare tillfällen.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Den 11 september kommer att vara ett oerhört viktigt datum i vår nutidshistoria och ännu viktigare för flygbranschen. För den kommer vi att tala om ett före och ett efter.
Jag skulle vilja ägna mina första ord till att uttrycka solidaritet med offren för dessa fega och barbariska attentat och med Förenta staternas regering. Ord som också fördömer terrorismen utan förmildrande omständigheter, förbehållslöst, med all fasthet och utan någon som helst tvetydighet.
Förbättringen av säkerheten för transportanvändarna och för de transporterade varorna var och bör förbli ett av de prioriterade områdena i unionens insatser under de kommande åren. Jag är glad över att detta finns med i Vitboken om gemenskapens transportpolitik som lagts fram av kommissionen för bara några månader sedan. Man bör inte glömma att säkra transporter är den viktigaste rättigheten för alla passagerare.
Det är nödvändigt att snabbt anta kommissionens senaste förslag om flygsäkerhet och paketet för "ett gemensamt europeiskt luftrum" för att nå en hållbar garanti och konkurrens i denna sektor. Man bör också påminna sig de andra åtgärder som redan är på gång. Jag tänker på förordningen om JAR-OPS, förslaget till direktiv om rapportering av händelser inom civil luftfart och förslaget om yrkesmässig kompetens för kabinpersonal. Herr kommissionär, alla dessa texter bör antas så snart som möjligt.
Avslutningsvis vill jag säga att med den vändning de åtgärder som satts i gång fått under de senaste veckorna, anser jag att det visats i vilken grad Europeiska unionen utgör en grundläggande del i att möta behovet av regleringar, både på gemenskapsnivå och internationellt. Endast detta europeiska synsätt kommer att göra det möjligt att stå emot nya utmaningar, som den internationella terrorismen, som inte längre bemöts tillräckligt snabbt och effektivt i de internationella mellanstatliga forumen.
Parlamentet har en skyldighet att stödja kommissionen i dessa förslag för att ge våra medborgare det förlorade förtroendet och säkerheten åter. Det är i stunder som denna då vi måste visa att Europa existerar.
Slutligen skulle jag också vilja påkalla rådets uppmärksamhet, som nu måste ha den nödvändiga förmågan och modet att stödja och ta de beslut som ser till att den civila luftfarten fortsätter att vara säker, pålitlig och hållbar ur alla aspekter.

De Rossa
Jag skulle kortfattat vilja ta upp två frågor. Den ena av dessa har jag redan tagit upp, och det är frågan om tillståndet för flygindustrin i Europa. Jag uppskattar att kommissionären har meddelat att Europeiska unionen skall träffa de amerikanska myndigheterna för att diskutera illojal konkurrens, men detta är ett ytterst otillräckligt svar på den nuvarande krisen inom flygindustrin. Jag skulle vilja få lite klarhet i exakt vad kommissionen gör. Det finns i dag i irländska dagstidningar uppgifter om att kommissionen insisterar på att det stöd- och hjälppaket som den irländska regeringen tänker bistå Aer Lingus med måste finansieras med privata medel. Det är verkligen en grov förvanskning av fördragen, vilka är neutrala beträffande var bistånd och pengar skall komma ifrån när det gäller stöd till flygindustrin. Detta vill jag ha klarhet kring. Är detta verkligen ett krav från kommissionen eller spelar den irländska regeringen ett eget litet privatiseringsspel med den rådande krisen som täckmantel?
Den andra frågan jag vill ta upp berör den nukleära och den kemiska industrin i Europa. Det finns anledning att känna oro inför den rapport som kommer att tas upp av STOA denna vecka. Den kommer förhoppningsvis mycket snart att offentliggöras, och sanningen är att Sellafield och Cap de la Hague utgjorde en risk även före den 11 september 2001; liksom de kemiska fabrikerna mitt ibland oss utgjorde en risk även före Toulouse. Det förefaller som om det behövs en utfästelse från kommissionens sida om att vi skall få ett oberoende europeiskt inspektorat.

Ahern
Fru talman! Efter det fruktansvärda som inträffade den 11 september befinner vi oss i en ny situation. Handlingar med uppsåt att skada och inte längre bara olyckshändelser står nu i centrum för vår uppmärksamhet.
Flygförbudszoner borde omedelbart upprättas kring de två upparbetningsanläggningarna inom EU: Sellafield och Cap de la Hague. Kraftanläggningar utgör på det hela taget en tickande bomb mitt ibland oss. Den enda logiska lösningen är att stänga dem alla och därmed avskaffa detta fruktansvärda hot.
Den franska regeringen har redan vidtagit åtgärder för att förstärka anti-terroristberedskapen vid Cap de la Hague, vilka inkluderar luftvärnsrobotar. Den tyska regeringen har kommit fram till att kärnkraftsreaktorer inte skulle kunna stå emot en välriktad kollision med ett passagerarflygplan, och har genomfört en olycksriskbedömning. Regeringen är emot antiluftvärnsförsvar och har gjort klart att anläggningar som är belägna vid större flygplatsers flygrutter kan komma att stängas om de bedöms utgöra en betydande risk.
Den amerikanska regeringen har stoppat transporterna av kärnmaterial, och även EU:s regering borde omedelbart stoppa all transport av sådant material, inklusive MOX-bränsle. Jag anser inte att det svar vi hittills har sett från kommissionens sida alls är tillräckligt. IAEA har bekräftat att 75 procent av alla incidenter vad gäller kärnmaterial som rapporterades under det gångna året involverade illegal verksamhet. Det är alldeles uppenbart att kärnmaterial för närvarande inte kan sägas vara i säkert förvar och därför inte heller vara riskfritt.
Varken Sellafield eller la Hague har utformats för att stå emot en kollision med ett trafikflygplan. De innehåller tillsammans tio tusentals ton utbränt kärnbränsle och över 100 ton separerat plutonium. En ny rapport som både ligger rätt i tiden och som till sitt innehåll är djupt oroande har utarbetats för Europaparlamentet. Den kommer såvitt jag förstår att distribueras av STOA-enheten i morgon. Jag förväntar mig att den skall distribueras, och undrar varför den inte redan delats ut till ledamöterna, eftersom detta redan verkar ha gjorts inom näringslivet?
Rapporten upplyser om att en handling med uppsåt att skada - och detta lades fram före september månad - i synnerhet i Sellafield skulle kunna utlösa en serie händelser som leder till att radioaktiva ämnen släpps ut i behållarna för högaktivt vätskeformigt avfall, med betydligt större och mer förödande effekter än Tjernobyl som följd. Detta är mycket allvarligt. Jag behöver ett fullgott svar från kommissionen och hittills har något sådant inte kommit.

Doyle
Herr talman! Jag klargjorde min åsikt om STOA-rapporten när vi diskuterade arbetsplanen. Flera på varandra följande irländska regeringar har uttryckt sin oro för verksamheten vid Sellafield-anläggningen, tidigare känd som Windscale, och i synnerhet för BNFL:s oräkneliga säkerhetsöverträdelser och de brittiska myndigheternas arrogans inför den legitima oron från den suveräna stat som utgör dess vänligt sinnade granne. Bemyndigandet av MOX-anläggningen medan internationella massmediers uppmärksamhet oavvänt var riktad åt annat håll i kölvattnet efter tragedin den 11 september 2001 är blott det senaste exemplet på detta, och särskilt allvarligt med tanke på den ökade oron för terrorattacker.
Skulle kommissionen kunna bekräfta om säkerhetsstandarder likvärdiga dem som nu anses nödvändiga vid Cap de la Hague - d.v.s. skydd i form av stridsflygplan, luftvärnsrobotar och en flygförbudszon - även vidtagits vid Sellafield? Håller kommissionen med om att det finns ett akut behov av gemensamma säkerhetsstandarder för alla kärnkraftsanläggningar, inte enbart inom EU-15, utan även i anslutningsländerna? Skulle kommissionen också kunna kommentera bristen på effektivitet hos det aktuella inspektoratet i detta avseende?

Berger
. (DE) Herr talman! Jag är mycket tacksam mot kommissionen för att den med dagens uttalande mycket snabbt tar upp en fråga som i dagsläget vållar Europas befolkning stor oro.
Jag välkomnar också att kommissionen uttryckligen går in på alla särskilt hotade områden och i synnerhet inkluderar industrianläggningar och kärnkraftverk, vilket på vårt österrikiska initiativ krävdes i Europaparlamentets resolution om händelserna den 11 september.
Vi vet att åtgärder har vidtagits vid vissa kärnkraftverk i Europa för att de åtminstone skall klara av en kollision med små flygplan. Har kommissionen någon överblick över vilka kärnkraftverk detta inte gäller, och vad tänker man göra på europeisk nivå för att åtminstone vid dessa kärnkraftverk, men även vid alla andra, höja skyddsåtgärderna totalt sett?
Vi vet att inga kärnkraftverk är helt och hållet säkra, och att några inte lever upp till dagens tekniska standard även i andra säkerhetsrelevanta avseenden. Desto mer överraskande vore det om det faktiskt skulle finnas ett brev från kommissionär Verheugen som bekräftar säkerheten hos kärnkraftverket i Temelin. Eftersom ett sådant konstaterande skulle motsäga alla de utlåtanden som internationella experter gjort om Temelin kan jag alls inte tro att Verheugen faktiskt skulle lämna en sådan säkerhetsförklaring. Jag ber därför kommissionen att den även för parlamentet presenterar detta brev som gått iväg till den tjeckiska och den österrikiska regeringen. Vi har engagerat oss hårt i denna fråga, och jag anser att parlamentet har förtjänat detta, även om kommissionen har motsatt åsikt ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Atkins
Herr talman! Hur mycket jag än tycker om senator Doyle och hennes irländska vänner, så har hon fel beträffande Sellafield vad gäller min valkrets. Jag talade om detta för henne och för den irländska regeringen under min tid som energiminister för Nordirland och jag upprepar nu denna ståndpunkt. Jag applåderar den brittiska regeringens beslut beträffande MOX-anläggningen, ett sedan länge påkallat beslut som kommer att trygga framtiden för mina väljare på det ekonomiska planet såväl som vad gäller sysselsättningen. Mitt budskap vad gäller denna fråga är därför att man skall lämna Sellafield i fred.
Nu kortfattat om flygindustrin. Jag skulle vilja gratulera kommissionär Palacio till de åtgärder hon redan har vidtagit, men det finns tre saker vi särskilt måste framhålla. För det första måste vi skydda flygplanen på marken, för när någon väl befinner sig ombord på ett flygplan kan de förorsaka större skada. För det andra måste vi förnya och förstärka säkerhetskontrollerna på flygplatser, och för det tredje måste vi bistå vad gäller kostnaderna för säkerhet och krigsförsäkringar. Vi måste återuppbygga allmänhetens förtroende för flygindustrin, ju förr desto bättre.

Vitorino
. (FR) Herr talman, ärade ledamöter! Jag för min del tror att jag kan glädja mig åt att den strategi kommissionen har antagit har fått brett stöd från talarna, såväl när det gäller flygsäkerhetsaspekten som säkerheten vid industri- och kärnkraftsanläggningar.
Jag vill avslutningsvis tillägga att vi har utarbetat ett åtgärdsprogram där fördelningen av befogenheter strikt iakttas - inte bara gemenskapens, utan även medlemsstaternas befogenheter. Därför kan jag garantera er att vi, inom ramen för kommissionens direkta befogenheter enligt fördragen, har vidtagit alla åtgärder som krävs för att bemöta den nya situation som har uppstått efter terroristattackerna i USA. Vi kommer att fortsätta att utöva påtryckningar på medlemsstaterna för att även de skall ta sitt ansvar och anta de nödvändiga åtgärder som faller under deras kompetensområde. Så är fallet med de exempel som har nämnts när det gäller säkerheten vid upparbetningsanläggningarna i Sellafield och Haag. Jag betonar att det rör sig om nationella befogenheter och att det är de nationella myndigheterna som skall informera oss om att nödvändiga åtgärder har vidtagits.
Kommissionen erkänner behovet av att påbörja ett reflexionsarbete om kärnkraftssäkerhet och om säkra transporter av kärnmaterial. Jag nämnde detta i min presentation och jag hoppas att det tankearbete som nu pågår inom kommissionen snart kommer att bära frukt.
När det gäller flygsäkerheten gläder jag mig åt det mycket positiva mottagande som vårt lagstiftningsinitiativ fått av flera ledamöter och jag hoppas att den förordning vi har föreslagit kan behandlas som en brådskande fråga av parlamentet. Jag vill också framhålla att uppföljningen av de åtgärder som vidtagits nationellt måste förbättras, i likhet med den uppföljning som bedrivs av ad hoc-gruppen för utvärdering av konkreta administrativa åtgärder för att förbättra flygsäkerheten.
Herr talman! Jag vill göra ett sista påpekande. Jag berörde konkurrensvillkoren och den strategi kommissionen genomför för att undvika snedvridningar av konkurrensen inom ramen för den europeisk-amerikanska dialogen om säkerhetsfrågor. Det var i det sammanhanget jag tog upp konkurrensfrågan. Vi tror att vi måste hitta internationella lösningar och beakta behovet av att undvika att införa krav på oproportionerliga åtgärder som riskerar att orsaka konkurrenssnedvridningar i ett internationellt perspektiv. Det var bakgrunden till mitt yttrande. Jag har inte nämnt andra konkurrenspolitiska åtgärder i samband med terroristattackernas konsekvenser för flygbolagens affärsstrategi. Jag har inte tagit upp konkreta frågor liknande de några parlamentsledamöter har valt att nämna under debatten. Jag kan bara hänvisa er ledamöter till slutsatserna från det sammanträde min kollega Loyola De Palacio höll med företrädare för flygbolagens organisation. Jag har noterat att vissa av er anser att kommissionens förslag är otillräckliga eller alltför ideologiskt färgade. Jag har noterat era synpunkter. Jag skall framföra dem till De Palacio, men jag upprepar att detta för närvarande är kommissionens officiella ståndpunkt.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Fitzsimons har ordet för en ordningsfråga.

Fitzsimons
Det är inte första gången jag har hört kommissionärer komma in i denna kammare och säga att de inte har några skyldigheter vad gäller kärnkraftverk, utan att det är en fråga för medlemsstaterna. Men givetvis både bör och måste den Europeiska kommissionen genomföra en oberoende utvärdering av hoten mot miljön och folkhälsan, inte enbart vad gäller Irland och Storbritannien utan vad gäller alla invånare i Europa. Detta har undvikits genom åren och det är nu hög tid att kommissionen visar lite mod.

Talmannen
Ni kan i detta slag av frågor ta direkt kontakt med kommissionären.

Ahern
Jag skulle helt enkelt bara vilja ge mitt samtycke till vad min kollega Fitzsimons säger. Jag har här en parlamentsrapport från STOA-enheten.

Talmannen
Fru Ahern, jag upprepar detsamma som jag sagt till Fitzsimons: det är inte en ordningsfråga.

Europeiskt civilrättsligt område / SIS II
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden av von Boetticher för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor
A5-0339/2001 om förslaget till rådets förordning om ett övergripande ramverk för gemenskapens insatser för att underlätta genomförandet av ett europeiskt civilrättsligt område
(KOM(2001) 221 - C5-0254/2001 - 2001/0109(CNS));
A5-0333/2001 1. om initiativet från Konungariket Belgien och Konungariket Sverige inför antagandet av rådets förordning om utvecklingen av andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II)
(9844/2001 - C5-0315/2001 - 2001/0818(CNS)) och
2. om initiativet från Konungariket Belgien och Konungariket Sverige inför antagandet av rådets beslut om utvecklingen av andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II)
(9845/2001 - C5-0316/2001 - 2001/0819(CNS)).

von Boetticher
Herr talman, kära kolleger! En liten dröm går dag i uppfyllelse: Jag har tio minuters talartid, lika mycket som annars bara en gruppordförande har. Detta beror dock på att man lagt samman två betänkanden som egentligen inte alls hör ihop. Jag skulle därför också vilja skilja dem åt i mitt tal.
Till att börja med det civilrättsliga området. Med Maastrichtfördragets ikraftträdande 1993 blev det civilrättsliga samarbetet en gemensam fråga för medlemsstaterna. I Amsterdamfördraget överfördes sedan detta samarbete genom artikel 65 i EG-fördraget från tredje pelaren till första pelaren. Sedan ikraftträdandet har det här skett ett intensivt lagstiftningsarbete på europeisk nivå. Bestämmelser för rätts- och behörighetstvister har anpassats, det har fattats beslut om rådsförordningar om insolvensförfarande och om delgivning av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur, och förslag till förordningar om bevisupptagning och om umgängesrätt har lagts fram för rådet.
Med det aktuella Nicefördragets ikraftträdandet kommer slutligen framtida beslut på området civilrättsligt samarbete att fattas inom ramen för medbeslutandeförfarandet med kvalificerad majoritet i rådet. Som ni ser går utvecklingen på det här området i rasande fart. Medlemsstaterna har dock fortfarande ensamt ansvar för innehållet i och utformningen av yrkesutbildningen. Det är emellertid gemenskapens uppgift att stödja medlemsstaterna, det må vara i uppgiften att undanröja hinder för tillämpning av gemenskapsrätten eller vid samarbetet mellan de rättsliga myndigheterna.
Inte på något europeiskt rättsområde är vidareutbildningen av yrkesgrupper så absolut nödvändig som på det redan utvecklade harmoniserade civilrättsliga området. Straff- och förvaltningsrätten befinner sig däremot fortfarande i början av en europeisk utveckling. Tidigare stödde unionen denna fortbildning med hjälp av två program. Grotius, gemenskapens stöd- och utbytesprogram för rättstillämpare, löpte ut år 2000. Stödet upprätthölls genom ett uppföljningsprogram, Grotius-civilrätt, som var tidsbegränsat till ett år. Samma år löpte det tre år långa åtgärdsprogrammet Robert Schuman ut. Syftet med detta var att öka medvetenheten om gemenskapsrätten hos jurister.
Det aktuella kommissionsförslaget utgör nu den rättsliga grunden för ytterligare finansiering av verksamhet på området civilrättsligt samarbete. Därmed främjas det rättsliga samarbetet och en förbättring av den ömsesidiga förståelsen för olika rättsordningar, samt åtgärder som tjänar till att genomföra och tillämpa gemenskapsbestämmelser på det här området och förbättra informationen till allmänheten. Jämte finansieringen av vissa projekt ges också för första gången löfte om ekonomiskt stöd till driftskostnader för icke-statliga europeiska organisationer. Detta kan jag bara stödja med eftertryck.
I synnerhet måste det faktum att det även blir möjligt för kandidatländer att delta välkomnas. Jämte den principiella glädjen över målinriktningen på detta förslag, som även ökas genom en frikostig finansiell ram i storleksordningen 14,5 miljoner euro fram till år 2006, kvarstår några kritiska punkter. Villkoret om att icke-statliga organisationer bara kan ansöka om stöd om två tredjedelar av medlemsstaterna deltar i dessa är redan i dag nästan omöjligt att uppfylla. Med hänsyn till den förestående utvidgningen verkar det därför absolut på sin plats att denna tröskel sänks till en tredjedel. Annars kvävs den goda ansatsen i förordningen i sin linda på denna punkt.
Jag frågar mig också varför kommissionen, i rak motsats till vad den brukar göra, underlåter att noga beskriva vilka som har rätt att söka anslag - i det här fallet alltså de som är yrkesverksamma som rättstillämpare -, vilket var brukligt inom ramen för Grotiusprogrammen. Just debatten om penningtvättsdirektivet visade oss hur nödvändigt det är med begreppsdefinitioner på det här området. Stöd med europeiska medel får inte bedömas av medlemsstaterna. Jag har därför föreslagit att man skall överta den gamla definitionen från programmet Grotius-civilrätt.
Därefter ytterligare en anmärkning om detta område: Jag hade glatt mig om unionen även fortsättningsvis finansierat projekt med upp till 80 procent av kostnaderna och att inte denna andel hade minskats till 50 procent. Tyvärr ville inte det ansvariga utskottet detta. Jag tror dock att Europeiska unionen i likhet med tidigare har ett stort ansvar för vidareutvecklingen av det rättsliga samarbetet. Detta ansvar blir i framtiden snarare större än mindre. Vi måste här även fortsättningsvis vara motorn.
Detta var en redogörelse för första delen, om det civilrättsliga området. Nu kommer jag till debatten om Schengens informationssystem.
Schengens informationssystem inrättades 1995 på grundval av Schengens tillämpningskonvention från 1990. Som gränsöverskridande, datorstött polisiärt söksystem möjliggör det i dag tillgång till mer än åtta miljoner utredningsuppgifter och är därmed den mest omfångsrika databanken i Europa. Jämte tretton medlemsstater i Europeiska unionen används det också av Island och Norge. SIS är därmed en framgångsrik beståndsdel av en ny europeisk politik med inre säkerhet, vars nödvändighet framgår av slopandet av de inre gränserna och den förlust av kontroll som är kopplad till detta.
I dag är det två problem som sysselsätter oss. För det första: den tekniska utvecklingen. Schengens informationssystem som det ser ut i dag utarbetades ursprungligen för arton medlemsstater. Eftersom alla nuvarande kandidatländer i och med sitt medlemskap även kommer att delta i SIS är det absolut nödvändigt att i dag fundera på hur ett efterföljande system skall se ut. Även den tekniska utvecklingen har gått framåt under tiden. Därför är initiativet från Konungarikena Belgien och Sverige om utvecklingen av SIS II verkligen glädjande.
Eftersom förberedelserna inför utvecklingen av SIS II kommer att ta mer än tre år skapar detta initiativ den rättsliga grund som är budgettekniskt nödvändig. Dock har initiativtagarna skjutit över målet en smula. För att säkra största möjliga inflytande över den tekniska utvecklingen skall medlemsstaternas deltagande ske inom kommittéförfarandet genom att förvaltningskommittén och den föreskrivande kommittén kombineras. Därefter garanteras också ett maximum av byråkratiska kostnader.
För mig är det inte begripligt att medlemsstaterna skall vara med och rådgöra och besluta om varje detalj i ett skede av utvecklingen då bara tekniska aspekter skall diskuteras. Förslaget om att inrätta en föreskrivande kommitté för alla frågor som rör systemets uppbyggnad och för dataskyddstekniska aspekter, motsäger också rådets beslut 468/99. Enligt detta bör det föreskrivande förfarandet endast följas när det gäller åtgärder med allmän räckvidd som är avsedda att tillämpas på väsentliga bestämmelser i grundläggande rättsakter. Detta är dock här uppenbarligen inte fallet.
Jag skulle här vilja göra rådets företrädare uppmärksamma på att man vid inrättandet av Eurodac medvetet avstod från ett officiellt deltagande och att medlemsstaterna säkerställde sitt inflytande genom ett informellt nätverk av ingenjörer. Detta besparade oss alla tid och pengar och ledde ändå till ett effektivt resultat. Samtidigt litar jag på de fackkunskaper kommissionen, som har anförtrotts ansvaret för utvecklingen, har på detta område.
Mitt förslag till medlemsstaterna är därför följande: Ersätt den onödiga byråkratiska kombinationen av förvaltningsförfarande och föreskrivande förfarande med en kombination av förvaltningsförfarande och rådgivande förfarande. Mindre är ibland mer!
Det andra problemet är den rättsliga utvecklingen. Visserligen beslutade medlemsstaterna redan vid regeringskonferensen i Amsterdam att integrera Schengenregelverket inom Europeiska unionens rättsliga ramar, men eftersom man inte kunde enas fördes Schengens informationssystem in i tredje pelaren. Insamlingen av data om personer som vägrats inresa faller utan tvekan inom den första pelarens område. Detta är också anledningen till att det i dag finns två initiativ från det belgiska och det svenska ordförandeskapet.
Som Europaparlament är det vår strävan att integrera Schengen och Schengens informationssystem i första pelaren, om möjligt som en helhet. Bara på så sätt kan en lämplig parlamentarisk kontroll garanteras. Som framsteg på denna väg välkomnar jag därför uttryckligen att utvecklingen av Schengen från år 2002 finansieras med gemenskapsmedel. I initiativet glöms dock tyvärr de lägesrapporter om utvecklingen bort som kommissionen lägger fram varje halvår, även för parlamentet. Det är väl inte godtagbart att Europeiska gemenskapens budgetförfarande tillämpas för att finansiera Schengen II, samtidigt som man inte vill informera budgetlagstiftaren, nämligen parlamentet, om utvecklingen. Här måste, trots bifallet till innehållets inriktning, tydliga förbättringar genomföras. Annars kan jag stödja de båda förslagen helt och hållet. Jag ber om ursäkt för att jag måste gå om ungefär en kvart - detta gäller även andra kolleger - men då sammanträder utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Där måste vi också delta i omröstningar. I det avseendet är det ingen brist på respekt för kammaren!
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr föredragande. Vi känner till problemet med sammanträden som hopar sig och rent konkret i nämnda utskott för medborgerliga fri- och rättigheter.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill berömma vår kollega Christian von Boetticher för hans arbete med de två betänkanden han just har lagt fram för oss. Jag skulle vilja koncentrera mig på det andra, det som handlar om Schengensystemet, och som kommer upp i parlamentet inte på grund av en tydlig politisk vilja utan för att det inte gick att nå enhällighet i rådet för att behålla det mellanstatliga finansieringssystemet och att det därför var nödvändigt med en gemenskapskälla för att finansiera det. Detta är de specifika egenskaperna hos vårt arbete i de europeiska institutionerna: många frågor tar sig oframkomliga vägar och via överklaganden och besvär.
Jag skulle vilja säga att detta förslag om utveckling av en ny generation av Schengeninformationssystemet, SIS II, bara kan accepteras som en del av en förberedande inledningsfas till en effektiv utveckling av systemet. En gemenskapsfinansiering kommer inte att lösa de problem som skiljer oss åt i analysen av SIS verksamhet. Det är viktigt, som jag sade här i september när jag lade fram mitt betänkande om Schengen, att Schengeninformationssystemet, bortsett från gemenskapsfinansieringen, inte kan fortsätta att skötas i hemlighet på en rent mellanstatlig grund, utan att det skall ske inom ramen för Europeiska unionen av en separat byrå. Och samtidigt måste ett gemensamt informationssystem fastställas, bestående av ett system med datanätverk som innehåller uppgifter från de tre systemen Schengen, Europol och tullinformationssystemet, och där behovet att hålla isär deras respektive uppgifter beaktas. Bara så kan ett lämpligt skydd av personuppgifter garanteras, vilket också är rättvist och lika för alla medborgare enligt den nivå som krävs i stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Slutligen vill jag säga att vi vet att SIS når sin smärtgräns med arton deltagarländer, något som gör att det inte kommer att kunna överleva den kommande utvidgningen av Europeiska unionen, vilket även detta gör det nödvändigt att snabbt förändra systemet. Här anser jag att de fem år vi har framför oss borde vara tillräckliga för att kunna lägga fram ett balanserat förslag i enlighet med vad Europaparlamentet har krävt.

Marinho
Herr talman! Belgiens och Sveriges initiativ om utvecklingen av den andra generationens Schengeninformationssystem - vilket utvecklas via två rättsliga grunder: den ena, beslutet om EU-fördraget, och den andra, förordningen om EG-fördraget - handlar om målen för detta system, vilka tjänar såväl det rättsliga och polisiära samarbetet om brottmål i tredje pelaren, som frågorna om visering, asyl och invandring i första pelaren samt andra frågor relaterade till den fria rörligheten för personer. Dessa initiativ är de verkliga förutsättningarna för de preliminära arbetena som bör bedrivas för att kunna skapa det nya systemet SIS II. Det har tillkommit, som redan har sagts här, till följd av att vissa medlemsstater avvisat en mellanstatlig finansiering och utgår ifrån kommissionens beredvillighet att ta risken och den politiska bördan genom att utveckla detta nya informationssystem de närmaste åren.
SIS är som vi vet ett gemenskapsinstrument bara sedan 1999 och har snabbt blivit föråldrat. Det skapades för tolv medlemsstater, fungerar för tretton plus Island och Norge och där Förenade kungariket och Irland står och knackar på dörren. Vi vet att det under de nuvarande omständigheterna är ett avgörande europeiskt informationsmedium om medborgare från tredjeland och om försvunna eller stulna ägodelar, utifrån den yttre gränskontrollen eller rörelser över hela gemenskapens territorium. Inför den nya utvidgningen och utmaningarna från den nya teknik och de nya behov som förutspås är det viktigt att utveckla det nuvarande systemet och finansiera dess modernisering gemensamt. Kravet på att det skall utvecklas mot den så kallade andra SIS-generationen visar sig i dag oumbärligt för att avslöja hot som kommer sig av situationen för tredje lands nationaliteter, för att tillåta tillfälliga gripanden av brottslingar som skall kunna utlämnas, för att hjälpa till med att hitta försvunna eller bortrövade personer, för övervakning av farliga personer samt för att hitta stulen egendom och värdesaker. Jag välkomnar föredragandens stöd, Christian von Boetticher, som har gjort ett utmärkt arbete. Och jag tror att genom slutomröstningen om detta betänkande i morgon kommer vi att få en mycket mer enhällig text som parlamentets yttrande. Herr talman! Bara budgetfinansieringen kan ge enhetlighet åt den nya gemenskapskaraktären för Schengenregelverket i vilket det nuvarande och framtida informationssystemet ingår. Å andra sidan kan de nya behoven av information och rättsligt arbete on line och in tempo garantera de europeiska medborgarnas säkerhet. Därför, herr talman, anser jag att vi inte får förlora oss i bokföringsdetaljer eller rättsliga detaljer. Det viktiga är att SIS går framåt, för Europas medborgares bästa.

Watson
Herr talman! Även jag skulle vilja gratulera föredraganden, som upprättat två lysande betänkanden. Han lämnar ett förstaklassens bidrag till arbetet inom det utskott som jag har äran att vara ordförande i.
Jag skulle mycket kort vilja uttala mig om det första av dessa betänkanden som har att göra med den fria rörligheten för personer. Det är viktigt att vi har ett europeiskt rättssystem och att vi låter detta utvecklas genom juridiskt samarbete i civilrättsliga frågor. Föredraganden fastställer här på ett riktigt sätt problemen och medger att liksom den inre marknaden krävde ett omfattande arbete med att upprätta referenspunkter, en omfattande tillnärmning och ett ömsesidigt erkännande, så kommer även utvecklingen av ett europeiskt rättssystem att kräva detta.
I det andra betänkandet tittar föredraganden på de problem som har framkommit med Schengens informationssystem och möjligheterna att avancera till ett andra generationens informationssystem, vilket alldeles tydligt kommer att behövas vid utvidgningen. Vi har här i Strasbourg, med Schengens centrala datorsystem, den mest omfattande databanken i Europa. Denna måste finansieras genom vår budget. Tråkigt nog visar de belgiska och svenska initiativen, i vilka föreslås en förordning avseende den första pelaren och ett beslut avseende den tredje pelaren, hur absurt det är att man fortfarande använder sig av dessa två pelare.
I synnerhet artikel 96, vilken är den artikel som reglerar uppgifterna för dem som nekats tillträde, måste tillhöra den första pelaren. Den rymmer persondata för 1,3 miljoner människor, och för betydligt fler vid en framtida utvidgning av unionen
Jag skulle avslutningsvis vilja rikta kammarens uppmärksamhet mot betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor som kom förra året, i vilket betydande brister presenterades vad gäller uppgiftsskydd, kvalité på upplysningar och möjligheter för enskilda att rätta till felaktiga uppgifter. Vi måste ta detta i beaktande.

Kaufmann
. (DE) Herr talman! I stället för att här tala om godkännandet av en ny generation av Schengens informationssystem, SIS II, borde vi här snarare tala om de fatala effekterna av det befintliga informationssystemet. Jag anser att det är en skandal att den övervägande majoriteten av dem som är registrerade inte är beskyllda för något brott. Bara 11 000 personer har lagrats i dessa datorer på grund av en begäran om gripande för utlämning. 780 000 rapporter gäller emellertid personer som förvägras inresa i samtliga medlemsstater i EU.
Enligt artikel 99 i Schengens tillämpningskonvention kan SIS också tillämpas för att, som det heter, skaffa fram information för vidtagande av skyddsåtgärder för avvärjande av den allvarliga faran någon utgör, eller av någon annan allvarlig fara. På grund av denna bestämmelse återfinns namnen på fullständigt oskyldiga medborgare i SIS-datorerna. Med hjälp av dessa data utfärdades exempelvis obefogade inreseförbud för demonstranter med anledning av toppmötet i Genua. Så länge det är så kan vi inte i något fall rösta för en vidareutveckling av Schengens informationssystem.

Turco
Herr talman! Först och främst vill jag tacka kollegan von Boetticher för hans arbete, och även tacka de kolleger som talade efter honom för deras inlägg. Jag skulle vilja tacka föredraganden för det vi har lyckats uppnå genom arbete i parlamentet, men vi anser likväl att det saknas någonting avgörande: den demokratiska kontrollen. Än en gång uppmanas vi att nöja oss med att ta vägen via gemenskapens finanser, som Marinho sade, för att kunna ha något inflytande. Vi anser däremot att det arbete som Europeiska rådet bedriver är uruselt och att det dessutom å ena sidan handlar om att mångfaldiga databaser och å den andra om att mångfaldiga data. Vi vet att det förutom SIS finns databaser som Europol, Eurodac - även om den har reviderats - och så vidare fram till nästa databas som blir den som innehåller de straffregister som Eurojust kommer att använda.
Hittills har SIS varit en stor källa till information och underrättelser om personer och föremål: den innehåller uppgifter som medlemsstaterna har lagt in på grundval av sina lagar, med olika kriterier, och har kunnat användas på olika ansvarsnivåer. Bland de misstag som kan inträffa och redan har begåtts behöver jag bara påminna om fallet med den amerikanske medborgaren som arresterades i Belgien när han hade förlorat sitt pass, därför att han enligt SIS var en passtjuv. Händelserna i Genua har tagits upp: tusentals personer registrerades i SIS efter Göteborg, men den italienska polisen hade ingen som helst nytta av det.
Vi anser kort sagt att det inte bara kommer att bli fler stater som lägger in data i denna databas utan att det de facto kommer att bli flera uppgifter. Slutligen anser vi inte att en total kontroll, som har nämnts, är förenlig med rättsstaten.

Keßler
. (DE) Herr talman! Mina gratulationer till min kollega von Boetticher! Jag talar om det europeiska civilrättsliga området. Med Amsterdamfördragets ikraftträdande fördes det civilrättsliga samarbetet över från tredje pelaren till första pelaren. Sedan dess har Europeiska gemenskapen utarbetat ett ambitiöst arbetsprogram på området civilrättsligt samarbete. En ingående utvärdering av Grotius-programmet ledde till slutsatsen att en vidare, mer allmän ram behövs för verksamheten på detta område. Den nya rambestämmelsen möjliggör en fortsättning på den verksamhet som redan finansierats av Grotius-programmet.
Jag välkomnar verkligen detta förslag till förordning från kommissionen, med vilken en rättslig grund för finansieringen av civilrättsligt samarbete skapas genom EU-budgeten. För första gången möjliggör rambestämmelsen också ett ekonomiskt stöd till europeiska icke-statliga organisationer, såvida de är icke-vinstgivande och syftar till att främja rättsligt samarbete.
Man kan verkligen glädja sig åt att all denna verksamhet står öppen för deltagande för både kandidatländer och tredjeland. Den sänkning till en tredjedel av de berörda medlemsstaterna som föredraganden föreslagit, och utskottet antagit, är realistisk och framsynt, i synnerhet mot bakgrund av den förstående utvidgningen till 2006. Den aktuella förordningen gäller inte i Danmark, Irland och Storbritannien. Yrkesverksamma rättstillämpare från dessa länder kan dock delta i projekten vid sidan av sådana från kandidatländerna och andra länder.
Begreppet yrken inom juridisk rådgivning har i denna förordning en fullständigt annorlunda bakgrund än den i direktivet om penningtvätt. I det avseendet förhindrar den definition i betydelsen uttömmande uppräkning, som föredraganden föreslår, i föreliggande fall en framtida flexibilitet i användningen av bestämmelsen och begränsar dess användningsområde. Detta gäller i synnerhet på grund av svårigheten att få en korrekt översättning till alla gemenskapsspråk, utan att man ger begreppen för rättstillämparen i fråga en annorlunda betydelse, i synnerhet som varianter av rättstillämpare i enskilda medlemsstater skulle kunna tillkomma i framtiden, vilka då utestängs från deltagande. Därför skulle jag föredra att det inte fanns någon förteckning över dessa yrken.

Schröder, Ilka
. (DE) Herr talman, ärade kolleger! Vad är det man skall uppnå med Schengens informationssystem? Målen är ett förbättrat polisiärt samarbete på det straffrättsliga området, en harmonisering av invandrings- och viseringspolitiken samt kontroll av den fria rörligheten för personer. Denna kontroll riktar sig emellertid inte minst mot invandrare, som över huvud taget inte har någon, eller så gott som ingen, möjlighet att lagligt resa in i EU. Majoriteten flyr dessutom från situationer som EU, om än inte ensamt, i stor utsträckning har varit med och skapat. Men systemet riktar sig - och det har ju också många redan nämnt - också mot misshagliga EU-medborgare som exempelvis vill uttrycka sitt missnöje med en EU-politik som är präglad av utslagning och kapitalisering av viktiga levnadsområden.
Därmed blir det också tydligt vad denna uppdatering av Schengens informationssystem går ut på. Det handlar å ena sidan om ett effektivt utnyttjande av tekniskt och geografiskt möjliga övervakningsscenarier. Samtidigt vill EU, genom att det finns möjligheter till detta, naturligtvis se till att de kan tillämpas. Det handlar, när det gäller den ändring som i dessa förslag verkar vara teknisk till sin natur, emellertid också om att göra den övervakningsstruktur som hittills funnits fulländad, och därför är även en finansiering av denna fulländning nödvändig. Och här - då motsäger jag min kollega Turco - skulle som jag ser det inte heller en demokratisk kontroll över huvud taget ändra på något.
Jag anser att man från vänsterhåll inte kan rösta för detta förslag. Grundläggande fri- och rättigheter fyller mycket olika funktioner inom kapitalismen. Pragmatiskt sett garanterar de emellertid ett minimum av skydd för medborgarna från staten. I den nuvarande situationen är det så att de flesta inskränkningar av de flesta grundläggande fri- och rättigheter ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Karamanou
Herr talman! Som vi känner till har det informationssystem som för närvarande gäller fungerat sedan 1995 men har utgjort ett gemenskapsinstrument sedan 1999 i och med att regelverket Schengen integrerades i Europeiska unionen genom Amsterdamfördraget. Att systemet lyder under gemenskapen innebär följaktligen att varje förslag om att det skall ersättas måste omfattas av samma rättsliga bestämmelser som reglerar dess inrättande och dess funktion samt att varje utökning av dess räckvidd måste underkastas full demokratisk kontroll av behöriga institutioner, något som även föregående kolleger har hänvisat till.
I den rådande situationen, där ytterligare åtgärder behöver vidtas för medborgarnas säkerhet och där det nuvarande informationssystemet är bristfälligt, bör inte dessa åtgärder utgöra ett möjligt område för godtyckliga avvikelser och utökning av systemets befogenheter. Det är nödvändigt att förslaget till rättslig ram klargör vissa kritiska frågeställningar.
För att garantera att fysiska personer skyddas när det gäller bearbetning av datauppgifter av personlig karaktär krävs medverkan av den gemensamma tillsynsmyndigheten som har inrättats i anslutning till Schengenavtalet. Myndigheten i fråga har fått i uppdrag att årligen utarbeta en rapport om ifrågavarande systems funktion i vilken fortsättningsvis bör ingå en systematisk granskning och analys av de nya uppgifter som kommer att skapas i och med utvecklingen av det nya systemet. Samtidigt bör Europaparlamentet skärpa sina ansträngningar för en effektiv tillsyn av systemets nya funktioner och vi bör kräva att vi regelbundet informeras om de framsteg som har gjorts. Här bör understrykas att beträffande den fortsatta tillämpningen av Schengenavtalet har rådet bara en gång informerat Europaparlamentet, vilket har fått till följd att parlamentet inte har fått kunskap om frågor i direkt samband med medborgarnas fria och obehindrade rörlighet och det sätt på vilket unionens gränskontroll genomförs.
Slutligen bör man också ta upp behovet av att ett informationssystem inrättas för gemenskapen som skall bestå av ett gemensamt datornät för att underlätta en öppenhet kring lagring, hantering och bedömning av uppgifter.

Alyssandrakis
Herr talman! Sedan 1995 då informationssystemet Schengen började gälla har det tillsammans med Europol använts som redskap för att underlätta den europeiska repressionen, för att fabricera och förfölja misstänkta, för att bemöta rörelser av motstånd och politisk olydnad och för att tillintetgöra den invaderande invandraren som når fram till Europa i sitt sökande efter en plats i solen. Systemet har använts med särskilt nit varje gång då manifestationer av folkligt motstånd har organiserats mot de val som gjorts av intressen som ligger bakom Europeiska unionen, i Nice, Göteborg och Genua.
För en månad sedan diskuterade Europaparlamentet en lägesrapport i vilken föredraganden hänvisade till mycket avslöjande uppgifter om godtycklighet och otillförlitlighet rörande införda personuppgifter. Några dagar senare skyndade sig Europeiska unionen att ställa dessa uppgifter till amerikanernas förfogande för att underlätta för dem i deras arbete att kväva varje röst av motstånd var som helst i världen och att sätta igång ett nytt imperialistiskt krig under förvändning att terrorismen skall bekämpas. Och som om inte det vore nog - på det extraordinära sammanträde som Europeiska rådet höll nyligen gav Europeiska unionens femton medlemmar USA obegränsad tillgång till alla europeiska källor och arkiv.
Schengens informationssystem, vare sig det rör sig om den första generationens eller den andra generationens som vi diskuterar i dag, är en del av den repressiva apparaten och följaktligen är dess avskaffande något som är föremål för kamp för den folkliga rörelsen.

Vitorino
. (FR) Herr talman, ärade ledamöter! Jag skall börja med det första betänkandet från von Boetticher som handlar om civilrättsligt samarbete.
Sedan Amsterdamfördraget trädde i kraft har vi en synnerligen välmatad dagordning inom det civilrättsliga samarbetsområdet. Som ett exempel kan jag nämna att fem förordningar har antagits av rådet inom detta område under de senaste två åren och att två andra förslag är under diskussion. Två nya lagstiftningsförslag håller för närvarande på att utarbetas av kommissionen.
Syftet med detta förslag är att bidra till att upprätta ett europeiskt civilrättsligt område. Det handlar inte om att föreslå ett nytt åtgärdsprogram, utan om att bidra till ett framgångsrikt genomförande av de handlingsplaner som redan finns inom området, framför allt slutsatserna från Tammerfors.
Därför syftar det stöd vi föreslår i dessa förslag inte enbart till samfinansiering av projekt mellan institutioner och offentliga och icke-offentliga organisationer i medlemsstaterna, utan även till finansiering av kommissionens insatser, exempelvis åtgärder för att säkerställa att gemenskapsrätten tillämpas på ett bra sätt inom det civilrättsliga området. Detta är något jag är övertygad om att medborgarna kommer att dra nytta av.
Jag konstaterar med stor tillfredsställelse att von Boetticher ställer sig positiv till vårt förslag och jag vill gratulera honom till ett utmärkt betänkande.
När det gäller de ändringsförslag som föreslås godkänner kommissionen fyra av de sex ingivna ändringsförslagen. Jag talar om de föreslagna ändringarna av de två nya skäl som föreslås av budgetutskottet, det nya skäl som föreslås av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt det ändringsförslag som gäller införandet av en definition av termen "rättstillämpare".
När det gäller ändringsförslaget om ramprogrammets särskilda mål föredrar jag att kommissionens ursprungliga förslag behålls, eftersom det ligger närmare de mål som fastställdes i Europeiska rådets slutsatser från Tammerfors.
När det gäller ändringsförslag 5, förstår jag föredragandens argument, men jag tror att fastställandet av en hög tröskel för icke-statliga organisationer också är ett sätt att främja förekomsten av verkliga europeiska organisationer inom detta område. Och jag tror att den tröskel vi föreslår är en tröskel som kommer att vara fortsatt tillämplig, även mot bakgrund av Europeiska unionens utvidgning. För övrigt är flera icke-statliga organisationer inom detta område redan ganska livaktiga, och omfattar ett mycket stort antal kandidatländer.
Herr talman! När det gäller det andra betänkandet om Schengens informationssystem, tror jag att systemet är en nyckelfaktor för att det gränslösa området skall fungera. Redan för flera år sedan erkände man att det var nödvändigt att utveckla ett andra generationens SIS. Detta behov hänger framför allt samman med det nuvarande SIS-systemets begränsningar. Systemet medger endast att 18 länder ansluter sig. Därför kräver unionens kommande utvidgning att ett andra generationens SIS utvecklas, som gör det möjligt att ansluta samtliga nya medlemsstater till systemet. Utan SIS II kommer vi inte att ha förutsättningar för att slopa gränskontrollen vid de inre gränserna för de länder som nu ansöker om anslutning till Europeiska unionen.
De båda initiativ som ni i dag yttrar er om bekräftar att Europaparlamentet och kommissionen hädanefter har en förstärkt roll i utvecklingen av SIS II, både när det gäller denna inledande finansieringsfas, och när det gäller definitionen av systemets framtida uppbyggnad och konkreta funktion.
Dessa båda initiativ ligger helt i linje med slutsatserna från rådet (rättsliga och inrikes frågor) i slutet av maj, där man förordade att utvecklingen av SIS II skulle finansieras med gemenskapsmedel från och med 2002.
Med stöd av de båda initiativen som syftar till att inrätta en kommitté för att hjälpa kommissionen att utveckla SIS II, kommer Europaparlamentet fortlöpande att hållas informerat om det pågående arbetet, via parlamentets institutionaliserade informationsmekanismer inom ramen för kommittésystemet.
Jag vill påpeka att ett belopp för utveckling av SIS II avsett för förberedande åtgärder på kommissionens begäran inkluderades i budgetförslaget för 2001. Med tanke på att det handlar om utvecklingen av en förberedande åtgärd, och med stöd av reglerna för genomförandet av budgeten behöver kommissionen egentligen inte någon rättslig grund för sina preliminära utgifter, men kommissionen är fullt medveten om att den inte kan utveckla SIS II utan att åberopa sig på medlemsstaternas erfarenheter av det nuvarande SIS och hur det fungerar. Dessa erfarenheter är helt nödvändiga och inrättandet av ett kommittésystem tillför en väl förankrad organisatorisk lösning, som kan hjälpa kommissionen med de nya befogenheter som sammanhänger med utvecklingen av SIS II.
Men även om principen att inrätta en kommitté för att hjälpa kommissionen är godtagbar skulle vi ha föredragit ett kommittésystem som bygger på inrättandet av en rådgivande kommitté och en förvaltningskommitté.
Kommissionen välkomnar de ändringsförslag som von Boetticher ingivit i denna fråga och jag hoppas att de kommer att godkännas av kammaren.
Kommissionen är likaså beredd att stödja Europaparlamentets ändringsförslag som syftar till att den halvårsvisa lägesrapport som kommissionen lägger fram om utvecklingen av SIS II inte enbart skall läggas fram för rådet utan även för Europaparlamentet. Det är inte bara öppenhetsprincipen som talar för detta, utan även den roll Europaparlamentet kommer att spela inom ramen för de lagstiftningsåtgärder som krävs för att utveckla SIS II. Dessa kräver att Europaparlamentet är fullt informerat om det pågående arbetet inom detta område. De båda initiativ som är föremål för vår diskussion i dag berör nämligen framför allt de tekniska arbeten som föregår inrättandet av SIS II. Detta inrättande kräver även att lagstiftningsåtgärder antas när tiden är inne. Dessa skall grundas på relevant rättslig grund i fördragen, och Europaparlamentet kommer att rådfrågas. Dessa lagstiftningsåtgärder skall definiera alla väsentliga komponenter i SIS II, nämligen i första hand systemens ändamål, vilka uppgiftskategorier som skall ingå, skydd av uppgifter, inklusive kontroll av en gemensam kontrollmyndighet, administrationen av det kommande operativa delen av SIS II, och den fråga som togs upp av Coelho, nämligen huruvida en byrå bör inrättas eller ej.
Dessa frågor som jag nyss pekat på kommer så småningom att bli föremål för en annan debatt, beroende på resultatet av en genomförbarhetsstudie som kommissionen skall påbörja i början av 2002.
Det är alltså inte på grund av invändningar mot innehållet i ändringsförslagen på dessa punkter som kommissionen inte kan stödja dem i dag. Skälet är bara att jag tycker det är förhastat att behandla dem inom ramen för två initiativ som endast tar upp finansieringen av utvecklingen av SIS II. Vi kommer att få tillfälle att återkomma till dessa frågor och när tiden är mogen fatta beslut som grundar sig på lagstiftningsförslag.
Jag vill avsluta med följande positiva konstaterande: Utvecklingen av SIS II är ett arbete som kommer att sysselsätta oss under kommande år och som måste bära frukt inom rimlig tid, för att ge de nya medlemsstaterna möjlighet att ansluta sig till det och därmed skapa förutsättningar för dem att delta i vårt gemensamma område utan gränser.
Att ert yttrande idag antagits, mindre än tre månader efter det att de båda initiativen lades fram, är ett bevis på viljan och förmågan hos Europaparlamentet, dess utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt dess föredragande att bidra till att genomföra SIS II så snabbt som möjligt. Det gläder mig.

Allmänhetens deltagande i utarbetandet av vissa planer och program avseende miljön
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0321/2001) av Korhola för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om åtgärder för allmänhetens deltagande i utarbetandet av vissa planer och program avseende miljön och om ändring av rådets direktiv 85/337/EEG och 96/61/EG (KOM(2000) 839 - C5-0027/2001 - 2000/0331(COD)).

Korhola
. (FI) Herr talman! Nu behandlas ett direktiv som gäller allmänhetens deltagande i miljöbeslut. Det är den andra pelaren i lagstiftningsarbetet med syfte att inom gemenskapen ratificera Århuskonventionen från år 1998. Jag vill tacka för att mitt förslag till betänkande har fått stort och enhälligt stöd på många av de viktiga punkter jag föreslagit. Betänkandet har dock även väckt politiska passioner. Man måste klara av att uppnå en balans mellan å ena sidan att garantera medborgarna långtgående möjligheter att delta och å andra sidan att undvika ofog med avsikt att bromsa upp. Det är ingen lätt uppgift, i synnerhet som kommissionens grundläggande förslag till sin struktur är mycket svårt.
Omröstningen i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor förrförra veckan ledde till ett pinsamt ologiskt resultat, vilket i plenibehandlingen nu måste rättas till för att med avseende på parlamentets rykte rätta till den pinsamma situationen. I den version av betänkandet som utskottet godkänt finns för tillfället element som upphäver varandra. Själv tycker jag att man inte i tillräcklig utsträckning hann behandla och förstå mitt förslag till utgångsläge och dess praktiska konsekvenser. Jag föreslog att tillgången till information och hörandet av allmänheten skall gälla hela allmänheten, men jag begränsade rättsskyddet som följer efter ett beslut att endast gälla den begränsade del av allmänheten, vilkas rättigheter kränks på grund av det fattade beslutet. Endast på denna punkt blev jag utan det stöd jag hade önskat från parlamentets större grupper. Jag skulle vilja inrätta en rådgivningsfas för hela allmänheten, eftersom det logiskt sett är märkligt att en myndighet i förväg måste avgränsa dem som berörs av beslutet. Hur kan myndigheten veta vem som berörs av frågan och på vilket sätt, innan allmänheten hörts i denna fråga? Och om man redan vet det är det fullkomligt onödigt att höra allmänheten. En sådan begränsning är märklig med tanke på medborgarnas deltagande och kräver även onödigt mycket tid och energi av myndigheten själv.
Eftersom kollegerna har varit rädda för att mitt betraktelsesätt skall innebära att var och en kan stämma en myndighet, vill jag betona att det är just tvärt om. Det är uttryckligen vad kommissionens version gör när man ställer myndigheten inför krävande åligganden. I mitt förslag begränsas besvärsrätten till att gälla endast dem vilkas rättigheter kränks av det fattade beslutet, för att besvärsrätten inte skall kunna utnyttjas som medvetet ofog. Möjligheten att uttrycka sin åsikt innebär inte automatiskt rätt att överklaga.
I kommissionens förslag begränsades allmänhetens möjligheter till deltagande i alla skeden till dem som frågan berör. Jag anser fortfarande att kommissionens förslag på den här punkten är ett misstag, vars praktiska konsekvenser i onödan försvårar myndigheternas arbete. Myndigheterna kommer att ha ett enormt besvär att reda ut vem som berörs av ärendet, däribland alla icke-statliga organisationer, vilka enligt kommissionens förslag alltid är berörda parter. Misslyckande eller försummelse är här alltid tillräcklig orsak att föra ärendet till domstol. I den form som kommissionen föreslagit kan bestämmelserna onekligen också missbrukas - även för att bromsa upp projekt.
Såtillvida var mitt förslag speciellt, att det samtidigt hade gagnat medborgare som är uppriktigt villiga att delta samt handläggande myndigheter och de grupper vilkas projekt det var frågan om. Kanske saken ännu kan rättas till när medlemsstaterna blir tvungna att mera exakt fundera på hur frågan skall tillämpas i praktiken. Det jag tidigare redogjort för anser jag att är viktigt med tanke på alla parter som kommer att ha att göra med direktivet.
Lyckligtvis har många andra aspekter med avseende på Århusfördraget fått ett positivt bemötande. Jag har för det första velat göra praxis mera strömlinjeformad genom att för de olika direktivens del förenhetliga bestämmelserna som avser processen. På så sätt är det lättare för medborgarna att veta hur man skall gå till väga, och myndigheternas åliggande att informera medborgarna löper smidigare. I kommissionens förslag varierar tillvägagångssätten en aning, vilket gör det svårt att veta hur man borde gå till väga i olika situationer.
Dessutom har jag tagit med i betänkandet några målsättningar i enlighet med Århuskonventionen, vilka kommissionen i sitt förslag antingen lämnat eller glömt. På det här viset följer betänkandet bättre fördragets anda och målsättningar. Detta gäller speciellt artikel 6.5 och artikel 8 i Århuskonventionen, särskilt artikel 8 uttrycker viktiga principer visavi konventionen. Jag vill även tacka utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och utskottet för framställningar för deras yttranden, vilka uppmuntrade och stödde mitt arbete i utskottet för miljö. Även samarbetet med kommissionen och särskilt rådet har varit konstruktivt och lovar gott inför den andra behandlingen av betänkandet.

Lambert
Herr talman! Vi skulle vilja tacka Korhola för hennes arbete med detta komplicerade dokument. I utskottet för framställningar har vi ett stort antal framställningar som relaterar till de särskilda direktiv som berörs i detta viktiga betänkande. Det står mycket klart för oss att allmänheten vill vara engagerade, de vill bli informerade och de vill få information om särskilda förslag i god tid. Vi får ofta klagomål från allmänheten om bristen på information, att den kommer sent, den är ofullständig, den är svårbegriplig. Vi har ofta genom dessa framställningar funnit att det finns ett antal medlemsländer som har varit mycket dåliga på att tillämpa de direktiv som nämns här och vi har sett rättsfall som ett resultat av detta.
Vårt utskott var mycket tydligt. Vi vill ha den bredaste möjliga definitionen på "allmänheten". Vi har i de frågor som har tagits upp med oss funnit att det inte bara är icke-statliga miljöorganisationer eller människor som bor inom ett område som direkt påverkas. Vi har stött på småföretag, fiskare och andra som har känt att vissa projekt påverkar dem och därför är de berörda parter.
Vi tyckte också att det var viktigt att policyns område övervägs, eftersom en av de frågor som vi ofta får är "vad innebär det att ett visst utvecklingsprojekt går vidare?", i synnerhet där den tidvis är sammanlänkad med Europeiska unionens politik, såsom utgifter för den gemensamma jordbrukspolitiken och utgifter för strukturfonderna. Vi finner också att folk vill ha tillgång till resurser för att kunna förstå informationen som de får. Ibland finner vi att klagomål kommer till vårt utskott i stort sett för att få dessa bedömningar av miljöeffekten bedömda, därför att dessa organisationer saknar tillgångar för att helt och fullt delta i planeringsprocessen och det är mycket viktigt att vi överväger detta, utan tvivel på medlemslandsnivå.

Sacconi
Herr talman! Att allmänheten ska delta i beslutsprocessen när det gäller miljöfrågor är nödvändigt och någonting vi alla kan enas om. Genom denna delaktighet kan medborgarna uttrycka sina synpunkter och berätta om farhågor som kan vara viktiga för de beslut som ska fattas och som de ansvariga för dessa beslut bör ta hänsyn till. Detta ökar i sin tur ansvarstagandet och insynen i beslutsprocessen och bidrar till att göra allmänheten medveten om miljöfrågorna.
Som redan har sagts har vikten av att uppmana till större deltagande från allmänhetens sida redan uppmärksammats på internationell nivå i och med Århuskonventionen. Syftet med det direktiv vi ska rösta om i morgon är att föra in gemenskapsrätten i linje med bestämmelserna i denna konvention och bana väg för ratificering av den i gemenskapen. Medborgarna ska tillförsäkras full delaktighet redan från början av beslutsprocessen framför allt när det gäller att utarbeta planer och program, förfarandet för bedömning av miljöpåverkan, förebyggande åtgärder och minskning av totala föroreningsnivåer.
Vad detta anbelangar är jag nöjd med att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor inför nya bestämmelser som klart talar om informationsspridning också via Internet. En avgörande fråga är att det bara är berörda delar av allmänheten, medborgare eller grupper, inklusive icke-statliga organisationer, som skall ha rätt att framföra påpekanden och synpunkter och kunna utnyttja möjligheten att överklaga i en rättslig instans.
Även om jag uppskattar andra ändringar som föredraganden har gjort i texten instämmer jag emellertid inte i förslaget att utöka denna rätt till delaktighet till att omfatta alla medborgare utan inskränkningar. Ett utvidgat och förvirrat medborgarbegrepp kan skapa tolkningsproblem och trassla till genomförandet av projekt. Jag stöder den definition som utskottet föreslår, deras klara beskrivning av begreppet berörd allmänhet, vilken är den enda som har rätt att framföra påpekanden och avge yttranden till berörda myndigheter innan ett beslut fattas i de frågor som detta direktiv gäller och eventuellt överklaga detta beslut.

Paulsen
Herr talman! Ärade kolleger! Vi har redan för några månader sedan behandlat ett alldeles utmärkt betänkande av Korhola som gällde allmänhetens tillgång till miljöinformation. Denna gång behandlas allmänhetens deltagande i utarbetande av planer och program avseende miljön.
Gemensamt för dessa betänkanden är att kommissionens förslag baserar sig på den s.k. Århuskonventionen. Enligt artikel 8 i denna konvention skall varje land sträva efter att främja att allmänheten vid en tidpunkt då det fortfarande är möjligt att påverka besluten skall ges en effektiv möjlighet att delta i de offentliga myndigheternas arbete med sådana regler.
Enligt artikel 9 i samma konvention åtar sig länderna - vilket jag vill understryka - att inom ramen för varje lands nationella lagstiftning ge den berörda allmänheten möjlighet att genom domstol få giltigheten av myndigheternas beslut prövad.
För mig som liberal är det självklart att de beslut som fattas och de förslag som utarbetas av de offentliga myndigheterna i största tänkbara utsträckning skall göras tillgängliga för envar som är intresserad och berörd. Allt annat vore otänkbart i en demokrati.

Evans, Jillian
Kan jag få gratulera den föredragande till detta viktiga betänkande - ett avgörande inslag i vad som är definitionen på deltagande, som ser till att folk kan ha inflytande över planer och program i olika steg i processen och få ordentlig feedback så att de vet att de frågor de har väckt har blivit seriöst behandlade. Det är mycket viktigt att samrådet inte begränsas på ett sätt som i praktiken skulle göra det meningslöst - med andra ord, att myndigheterna själva skulle kunna definiera de människor som påverkas och de skulle bli de enda som rådfrågas.
Jag har ett fall i Swansea, i min egen valkrets, där en lokal myndighet bygger en förbränningsugn på gränsen mellan två grevskap och har rådfrågat sina egna väljare, men inte människorna i det andra grevskapet som bor närmare den och som påverkas mer och nu protesterar vilt mot planerna. Denna lagstiftning skulle kunna förhindra att sådana situationer uppkommer. Lika viktigt är att den ger allmän tillgång till ett granskningsförfarande och därför ber jag om stöd för ändringsförslagen från min grupp som strävar efter att förstärka betänkandet i linje med Århuskonventionen.

Bernié
Herr talman! Att förorda allmänhetens deltagande i utarbetandet av vissa miljöplaner och miljöprogram är ett lovvärt syfte, som vi helt och fullt ställer oss bakom. Däremot finns några grundläggande problem med betänkandet. Det gäller först och främst en eventuell överlappning mellan texter som föreskriver allmänhetens deltagande och framför allt direktiven om miljökonsekvensstudier, förebyggande åtgärder och utsläppsminskningar. För det andra gäller det ratificeringen av Århuskonventionen. Konventionen undertecknades av kommissionen och samtliga medlemsstater, men har inte ratificerats av Italien och Danmark. Den har alltså inte trätt i kraft! Betänkandet skall inte vara ett tillfälle för unionen att med stöd av ett direktiv kompensera sig för medlemsstaternas bristande vilja att vara bundna av en internationell konvention.
Vidare anser jag att det i detta skede är förhastat att blanda in de miljöpolitiska områdena i planer och program, just i väntan på att Århuskonventionen skall ratificeras.
Sedan har vi begreppet "berörd allmänhet", som vi ställer oss bakom i syfte att inte utsträcka textens tillämpningsområde alltför långt. Likafullt bör de båda begreppen "allmänheten" och "den berörda allmänheten" kunna kvarstå parallellt, så får medlemsstaterna själva besluta på vilken nivå rådfrågningen lämpligen bör ske. När det gäller projekt över gränserna vore det exempelvis klokt att utvidga rådfrågningen till att omfatta hela allmänheten.
Vi stöder ändringsförslag 30, 31 och 32.
Slutligen anser vi i likhet med kommissionen att det är lämpligt att definiera minimikrav för att garantera allmänhetens faktiska deltagande och överlåta åt medlemsstaterna att i detalj reglera de praktiska arrangemangen enligt subsidiaritetsprincipen.

Moreira Da Silva
Herr talman, ärade ledamöter! Ett av de vanligaste klagomålen bland medborgarna handlar om deras minimala roll inom ramen för den representativa demokratin. Medborgarna beklagar sig över att de har rätten att rösta i regelbundna val, men de har inte fått en fullständig rätt till ett dagligt deltagande i den institution de har valt: på europeisk, nationell, regional och lokal nivå. Det är just på miljöområdet som man starkast har känt befolkningens otillfredsställelse vilken, ofta med rätta, är emot vissa projekt och inte har annat val än att demonstrera sitt missnöje på gatorna eller inför domstol.
Detta missnöje växer exponentiellt när många av dessa projekt med oacceptabel miljöpåverkan finansieras inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna. Det är därför mycket viktigt att kommissionen efter Århuskonventionen har börjat instifta lagar om allmänhetens tillgång till miljöinformation, om allmänhetens medverkan i vissa planer, program och politikområden, och om allmänhetens tillgång till rättvisa. Ett större deltagande från allmänheten gör inte bara institutionernas beslut mer legitima, utan de ökar också kvaliteten i dessa beslut.
Angående detta förslag till direktiv om allmänhetens medverkan vid utformandet av planer och program avseende miljön, vill jag gratulera föredraganden till hennes arbete, särskilt för att hon genom flera ändringsförslag har försökt utvidga medborgarnas rättigheter och få bort några tvetydigheter. Det finns dock en fråga där jag inte är överens med Korhola: rådfrågningen av allmänheten blir bara genomförbar om inte definitionen av allmänheten är alltför vag. Jag föredrar därför kommissionens inställning, vilken definierar den allmänhet som berörs av ett visst projekt som målet för rådfrågning och inte föredragandens förslag om en längre och därför vagare definition av allmänheten.

Blokland
Herr talman! Precis som Europeiska kommissionen anser jag att allmänhetens deltagande i utarbetandet av beslut avseende miljön innebär fördelar. Allmänheten får nämligen möjlighet att ge uttryck för åsikter och eventuella bekymmer. På så vis kan beslutsfattarna ta hänsyn till dessa åsikter. Kort sagt kommer det att bidra till att beslutsförfarandet blir mer öppet och att resultatet, närmare bestämt planer och program, accepteras.
Att som föredraganden föreslår utvidga detta till andra områden är emellertid att gå ett steg för långt med tanke på att detta inte är tillräckligt konkret för deltagande från allmänhetens sida. Delen "politik" faller inte heller inom tillämpningsområdet för det nuvarande direktivet "miljökonsekvensbedömning". Avsikten med det framlagda direktivet är att de grundläggande förfaringssätten beträffande allmänhetens deltagande skall vara samstämmiga och tillämpas på samma sätt inom gemenskapen. Det är emellertid också ett minimikrav. Vid genomförandet kommer det alltså att visa sig att det trots allt finns skillnader mellan medlemsstaterna.

Santini
Herr talman! Många talare har redan sagt att detta betänkande är frukten av mycket lovvärda avsikter, framför allt viljan att låta medborgarna göra sig hörda i utarbetandet av bestämmelser på miljöområdet. Vi diskuterade denna fråga i plenum i mars och redan då framkom en skillnad i synsättet på metoderna för och omfattningen av detta deltagande mellan medlemsländer på olika latituder, låt oss inte hymla med detta. I de nordiska länderna är man mera öppen för detta slags deltagande, möjligheter till medverkan, än i länderna i Central- och Sydeuropa.
Föredraganden har självfallet en bakgrund från sitt land, som kanske är mer demokratiskt utvecklat, mer avancerat än andra - och föreslår ett deltagande som framstår som alltför avgörande och inflytelserikt, ett deltagande som skulle kunna bromsa upp eller rent av hindra, lamslå vissa beslutsprocesser i vilka det aldrig kommer att uppstå ett fullt samförstånd mellan den direkta demokratiska basen och den så kallade myndigheten, det vill säga den instans som har i uppgift att hantera dessa frågor. Denna myndighet skall naturligtvis ta hänsyn till alla krav, alla påpekanden, också från dem som vill bygga och handla i miljön, skapa möjligheter till turism, sport, kultur - kort sagt till att leva.
Med tanke på att det i denna andra debatt har tagits upp frågor som gäller laglighet och tillgång till olika rättsliga nivåer, bland annat när det gäller möjliga överklaganden, måste vi på ett mycket tydligt, rättvist och entydigt sätt klargöra vilken vikt de olika rollerna skall ha, det vill säga vilka aktörerna skall vara och vilka möjligheter till inflytande de skall ha. Århuskonventionen har nämnts. Vi instämmer alla i den, men den är inte helig. Även här måste man ta hänsyn till en sund subsidiaritet, sedvanor, bruk och förmåga till direkt demokratisk delaktighet i de olika länderna.
Hur som helst är föredraganden värd beröm för att ha lagt ned sin själ i betänkandet, men det behövs kanske någon anpassning till de olika latituderna, som jag sade inledningsvis.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Kan jag få börja med att säga att detta förslag rör den andra pelaren i denna konvention som innefattar allmänhetens deltagande vid beslutsfattande i miljöfrågor. Som tillägg till förslaget om tillgång till miljöinformation finns det annan gemenskapslagstiftning som redan innefattar principerna i Århuskonventionen. Kommissionen skall se till att Århusinslagen arbetas in i alla framtida förslag. Allmänhetens deltagande måste bli en fullständigt integrerad del av beslutsfattandet i miljöfrågor. För att nå detta mål måste våra förslag vara lätta att genomföra i praktiken, så att de smidigt kan tillämpas i de olika medlemsländernas administrativa system.
Frågan om deltagande i beslutsfattande skall riktas till hela allmänheten eller bara "den berörda allmänheten" är en nyckelfråga och den har nämnts av ett antal ledamöter som nyligen har talat. I enlighet med Århuskonventionen är kommissionens förslag att se till att hela allmänheten skall informeras om planerad utbyggnad som kan påverka den, medan de som har ett intresse av eller troligen påverkas av utbyggnaden, det vill säga "den berörda allmänheten", skall ha rätt att delta i beslutsfattandet. Några av de föreslagna ändringarna, och även det som nu har sagts av några ledamöter, verkar antyda att både konventionen och kommissionen, genom användandet av definitionen "den berörda allmänheten", medvetet begränsar medborgarnas rättigheter, men får jag då påpeka att detta absolut inte är fallet. Det är inte korrekt. Detta förslag ämnar utöka medborgarnas rättigheter. Det är inte frågan om att begränsa dessa rättigheter.
Genom att definiera "den berörda allmänheten" riktar vi berörda myndigheters uppmärksamhet på vikten av att ta hänsyn till de mest direkt påverkade medborgarna. Definitionen kommer att bekräfta både rätten att uttrycka en åsikt och rätten att höras. Definitionen av "berörd allmänhet" är tillräckligt detaljerad för att se till att det inte råder några tvivel om vem som skall vara inblandad. Därför skulle personer ur allmänheten kunna hävda att de har blivit orättvist uteslutna. Det skulle bli svårare med en mer generell definition av allmänheten. Innefattandet av frivilligorganisationerna i definitionen av "berörd allmänhet" kommer att se till att en mer generell allmän uppfattning kan tas med i beräkningen.
På en mer praktisk nivå har definitionen av "berörd allmänhet" använts utan större problem i befintlig lagstiftning - till exempel direktivet om bedömning av inverkan på miljön - under ett antal år. Det har inte uppstått några problem på grund av att folk har uteslutits genom användning av definitionen - åtminstone inga stora problem. Kort sagt kommer detta förhållningssätt att ge dem som påverkas av ny exploatering rätt att påverka beslut som inte bara påverkar deras miljö utan också kan påverka deras ekonomiska och sociala villkor. Av dessa anledningar kan kommissionen, tyvärr, inte stödja de ändringsförslag som strävar efter att ersätta begreppet "berörd allmänhet".
Ändringsförslag 26 strävar efter att avsevärt utöka omfattningen av artikel 1, för att dölja planer och program inte bara inom miljöområdet utan också inom andra sektorer. Kommissionens åsikt är att detta skulle göra förslagets omfattning mindre väldefinierad och också att de föreslagna åtgärderna skulle leda till juridisk förvirring. Det skulle i själva verket leda till dubbleringar av åtgärder i olika lagar, där man i var och en försöker åstadkomma samma sak, men på ett inkonsekvent sätt. I synnerhet för planer och program i andra sektorer som skulle kunna få avsevärda miljöeffekter, direktiv 2001/42 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan innefattar redan åtgärder av särskild vikt. Direktivet tillhandahåller miljöbedömning för relevanta planer och program i många integrationssektorer och förutser allmänt deltagande helt i linje med Århuskraven.
Ändringsförslag 6 och 12 siktar på att göra det yttersta för att få effekt åt bestämmelsen enligt Århuskonventionen och är formulerade på ett icke-bindande sätt. I ändringsförslag 9 redogörs för allmänhetens deltagande beträffande politiken i rubriken men texten innehåller inte några genomförandebestämmelser i detta avseende. Kommissionens mål vid formulerandet av förslaget har varit att införliva de bindande bestämmelserna i Århuskonventionen. Kommissionens åsikt är att det inte skulle ligga något ökat värde i att ta upp dess icke-bindande bestämmelser. Det är inte bara gemenskapen utan alla medlemsländer som har skrivit på Århuskonventionen och därför måste vi redan nu ta hänsyn till icke-bindande bestämmelser.
Kommission kan, tyvärr, inte godkänna ändringsförslag 7 och 11 som föreskriver tillgång till domstolsprövning avseende allmänhetens deltagande i planer och program. Århuskonventionen kräver inte uttryckligen detta, direktivet om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan ger inte heller tillgång till domstolsprövning. Kommissionen överväger dock framtida lagförslag i anslutning till den tredje Århuspelaren om tillgång till domstolsprövning.
Kan jag nu avslutningsvis bekräfta kommissionens inställning till ändringsförslagen. Kommissionen kan godkänna ändringsförslag 15, 18, 25, 28 och 29. Dessutom kan ändringsförslag 9, 13, 14, 23 och 27 delvis godtas och ändringsförslag 4, 5, 10 och 17 kan i princip godtas. Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslag 1, 16, 20, 21 och 22.
Slutligen skulle jag vilja betona att det ligger i vårt gemensamma intresse, som trots allt är de europeiska medborgarnas intresse, att detta förslag snabbt träder i kraft. Bara när ramverken är etablerade kan allmänhetens deltagande i beslutsfattande bli en helt integrerad administrativ praxis.

Korhola
Den engelska tolkningen kunde inte följa mitt tal och därför är alla andra språk som baserades på den tolkningen ofullständiga. Jag beklagar detta. Det har hänt många gånger och därför uppmanar jag er att se till att kvaliteten på tolkningen förbättras så snart som möjligt.

Talmannen
Fru Korhola, vi antecknar det. Vi vet att relätolkningen ger upphov till problem då och då. Vi antecknar det så att det inte skall upprepa sig.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om andrabehandlingsrekommendation (A5-0324/2001) från utskottet för ekonomi och valutafrågor
1. om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av
rådets direktiv 85/611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag), vad gäller fondföretags investeringar och
2. om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av
rådets direktiv 85/611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) i syfte att införa regler för förvaltningsbolag och förenklade prospekt (föredragande Olle Schmidt)

Schmidt, Olle
Herr talman! Måtte detta vara slutet på tolv års behandling av de s.k. UCITS-direktiven! Förra året i februari hade vi den första behandlingen. I juli ett och ett halvt år senare kom äntligen den gemensamma ståndpunkten, och nu är det vår tur.
Det första förslaget handlar som ni vet om själva fondföretaget och vilka investeringar som får göras. Det andra uppdaterar och utvidgar bestämmelserna om den konkreta förvaltningen av fonderna. Båda förslagen fick brett stöd i parlamentet vid första behandlingen. Sammanlagt 37 ändringsförslag antogs till de båda förslagen. Av dessa har 30 helt eller delvis antagits av rådet. För UCITS-1 har rådet helt eller delvis godtagit 20 av parlamentets 24 ändringsförslag. Dessutom har rådet gjort en del egna ändringar. Den viktigaste handlar om OTC-derivat; kommissionen var från början motståndare till detta. Parlamentet ansåg däremot att OTC-derivat kunde ha en bredare användning, men med strikta krav. Rådet gick på samma linje. I flera fall intog rådet en ännu försiktigare hållning än parlamentet i fråga om OTC-derivat och ansåg att investeringar i OTC måste uppfylla hårdare kvalitativa krav.
Vad gäller kommittésystemet innehåller den gemensamma ståndpunkten visserligen bestämmelser om kommittéförfarandet på området för finansiella tjänster. Jag vill dock betona att det inte finns någon uppenbar koppling till de förslag som senare lagts fram av Lamfalussy-gruppen.
Genom direktiv från 1985 inrättades den s.k. kontaktkommittén som skulle bistå kommissionen med råd. I kommissionens ursprungliga förslag som vi i dag behandlar föreslås att kommitténs behörighet skall utökas. Kommissionen föreslår däri att kommittén skall få nya behörigheter. Parlamentet accepterar delar av förslaget, dock inte den del som handlar om anpassning av gränsvärden, vilket godtogs av rådet. På samma sätt godtog både kommissionen och rådet parlamentets krav på begränsning av delegering till kommittén. Parlamentet har därmed, enligt min mening, godtagit användningen av kommittésystemet och med framgång dessutom ändrat omfattningen av befogenheterna. Jag ser därför ingen anledning att ta upp denna fråga igen just nu.
Det finns dock ett ändringsförslag från Goebbels, Jonckheer och Herzog. Skulle det antas, är jag rädd för att vi står inför en förlikning som vi inte vet var den kan sluta. Lamfalussy-uppgörelsen riskerar att försenas och stoppa UCITS-direktiven. Detta kan ingen önska! Jag hoppas att Goebbels kan dela min uppfattning.
I UCITS-2 har rådet till största delen tagit till sig parlamentets kommentarer från första behandlingen. 10 av parlamentets 13 ändringsförslag har helt eller delvis införlivats. Den mest kontroversiella frågan gällde kapitalkrav för förvaltningsföretag. Rådets slutliga kompromiss ligger i princip i linje med parlamentets inställning. Med tanke på hur komplicerade dessa båda direktiv är och hur fort marknaden utvecklas föreslår utskottet att en översyn av reglerna genomförs inom tre år. Det finns två skäl till det: För det första är rådets kompromiss mycket skör, och det ligger inte i någons intresse att öppna Pandoras ask genom att lägga fram detaljerade, tekniska eller politiskt känsliga ändringsförslag. En förlikning skulle fördröja denna översyn som det redan finns behov av, och det kanske också skulle stoppa lagstiftningen. För det andra råder det en bra balans mellan skydd för investerare och investeringsfrihet i de två gemensamma ståndpunkterna. Flertalet av de ändringar som vi föreslog förra gången har, som sagt, förts in.
Det finns dock vissa olösta frågor. Dessa kan enligt min mening lösas smidigare i ett bredare sammanhang. Utskottet var vänligt nog att följa mina rekommendationer. Det finns därför bara ett ändringsförslag till UCITS-1 med riktlinjer för en framtida översyn. Det föreslås också att existerande fonder inte skall behöva uppfylla den nya lagstiftningen under en övergångsperiod, s.k. grandfather clause. Ett ändringsförslag finns till UCITS-2 för att samordna perioderna för översyn av kapitalkrav och den allmänna översynen.
Efter utskottets behandling har jag haft kontakter med rådet, så sent som för några timmar sedan, och med kommissionen. Jag presenterar därför tillsammans med Goebbels ett nytt ändringsförslag där övergångsperioden minskas. Det blir på så sätt möjligt att införa UCITS-direktiven för medlemsländerna till år 2005, dvs. det år då den finansiella handlingsplanen skall vara genomförd. Detta för att undvika förlikning.
Arbetet med att förnya regelverket för fonder har pågått i tolv år och är ett tydligt exempel på att beslutsfattandet inom detta område måste reformeras. Skall Europa ha en chans i konkurrensen med t.ex. den amerikanska ekonomin, måste förändringar av mer teknisk karaktär kunna ske på ett betydligt enklare och snabbare sätt. Det finns nu en bra balans mellan en väl fungerande marknad och ett rimligt säkert skydd för konsumenterna.
Parlamentet har varit pådrivande och visat en förmåga att agera snabbt och kunna kompromissa när det verkligen gäller. Må vi fortsätta på den inslagna vägen! Genomtänkt, snabb och effektiv lagstiftning - det är vad Europa behöver!
Jag vill sluta med att tacka alla inblandade: kommissionären, hans duktiga och vänliga medarbetare, kollegerna som alla verkligen har ställt upp under denna svåra period. Jag hoppas att vi därmed kan sätta punkt i morgon för tolv års arbete till fromma för Europas konsumenter och investerare.

García-Margallo y Marfil
Herr talman! Jag tar vid där föredraganden slutade och tackar alla dem som deltagit, särskilt kommissionens personal för den hjälp vi fått. Den fråga som bekymrar oss är, hur teknisk den än är, av oerhörd politisk och social vikt eftersom det är väl känt att fondföretag (med pensionsfonderna) för närvarande står för det sparande som föredras av flertalet medborgare.
Det första problem vi stötte på var att det fanns två direktiv. Det ena kallades "produktdirektiv" och gjorde det möjligt för dessa företag att investera i produkter som fram till dess varit förbjudna för dem. Det andra syftade till att öka kapitalet i betydande grad. Både kommissionen och parlamentet kände sig frestade att omedelbart anta det så kallade "produktdirektivet" och vänta med det så kallade "förvaltningsdirektivet". Parlamentet varnade för att det var farligt att tillåta dessa företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper att, -som jag står fast vid är de som kanaliserar medborgarnas sparande- ge sig ut på djupare vatten utan att vara säkra på att de redskap som fanns till buds klarade en seglats som var våghalsigare än den som gjorts hittills.
Som föredraganden sagt handlade den första diskussionen, om produktdirektivet, om vad man kunde investera i. Föredraganden har anspelat på icke-standardiserade derivat, indexfonder, s.k. kaskadfonder etc., som är tekniska problem som jag inte kommer att upprepa här. Däremot vill jag säga att enligt min grupps bedömning har en balans mellan att ge större möjligheter till förvaltningsorgan haft överhanden och därmed också större möjligheter för investerarna, och skyddet, försiktigheten man måste ha då man behandlar en så känslig fråga.
Parlamentet har velat ge kommissionen en signal. På samma sätt som vid tidigare tillfällen vill parlamentet att det skall gå smidigare då man antar direktiven i handlingsplanen för de finansiella tjänsterna. Vi vill att direktivet skall antas snabbt och vi vill således slippa en förlikning. Därför har vi begränsat våra ändringsförslag till ett, som jag personligen inte tycker är bra även om jag kommer att rösta för det, och som består i att upprätta en s.k. "grandfather clause", dvs. att fastställa en övergångsperiod så att de nu existerande företagen får en ytterligare tid på sig för att avpassa sitt kapital.
Det har talats om ett ytterligare ändringsförslag från Goebbels, som han kommer att dra tillbaka, men som jag anser är oerhört intelligent. Det är den andra signal som parlamentet ger kommissionen. Jag insisterar på att det första är att inte lägga fram ändringsförslag som inte kommer att accepteras av rådet och kommissionen. Det andra, även om det inte är ett Lamfalussy-förfarande, är att tala om att man alltid måste göra det smidigare, att vi alltid kommer att vara beredda på att göra lagstiftningsförfarandet smidigare, men att vi inte kommer att vara beredda att ge avkall på det medbeslutande som det tagit parlamentet så lång tid att uppnå.

Goebbels
Herr talman! Jag skall försöka spara in den tid som användes av García-Margallo. På min grupps vägnar vill jag bara uttrycka vårt stöd för förslagen från Olle Schmidt, som jag gratulerar till hans svåra arbete som föredragande i Europaparlamentet. Vi stöder de båda ändringsförslag han har lagt fram. Jag har personligen lagt fram ytterligare ett ändringsförslag tillsammans med några kolleger. Vi kommer högst sannolikt att dra tillbaka vårt samtycke, det beror på de svar vi kommer att få från kommissionär Bolkestein alldeles strax. Vi anser - och vi är många, jag tror mig kunna tala för García-Margallo och andra - att jämvikten mellan rådet och Europaparlamentet som lagstiftande organ bröts i Stockholm. Kommissionen måste återupprätta denna jämvikt. Vi förväntar oss konkreta resultat fån kommissionärens sida.

Huhne
Jag skulle bara vilja säga, i den liberala gruppens ställe, att jag verkligen hoppas att Goebbels och hans kolleger tar tillbaka sitt ändringsförslag. Vi tror inte att ändringsförslaget som kräver återkallande är passande i just denna lagstiftning, något som min kollega Olle Schmidt har beskrivit som noggrant balanserat efter rådets gemensamma ståndpunkt. Det är inte heller passande i sammanhanget av de pågående diskussionerna om Lamfalussy. Jag skulle rent av gå så långt som till att säga att genom att insistera på återkallande, vilket inte var en fras som dök upp i parlamentets andra resolution i ämnet efter Stockholms-rådet, riskerar vi att ifrågasätta vår bona fide i de utdragna förhandlingarna som några av oss har ägnat oss åt med Bolkestein.
Därför hoppas jag verkligen att de som har lagt fram detta ändringsförslag tar tillbaka det och att diskussionerna äger rum på en passande plats. Vi bör inte ifrågasätta denna lagstiftning. Jag anser att den bör gå igenom som den är.

Villiers
Jag hoppas också verkligen att Goebbels tar tillbaka ändringsförslag 4. Ni vill ha återkallande, herr Goebbels, jag vill ha återkallande och det vill Bolkestein också. Faktum kvarstår att lagligt återkallande inte är möjligt enligt fördragets villkor. Därför är det upp till oss att nå en politisk överenskommelse och en ordformulering som duger framtill 2004 när vi kan ompröva hela den här frågan. Jag tror rentav att kommissionen är för en sådan omprövning. Det är mycket viktigt att vi kommer överens i den här frågan.
Om Schmidts betänkande: Det är glädjande att se moderniseringen av ramverket för överlåtbara värdepapper genom att innefatta derivat och OTC-derivat. Parlamentet visar vägen i detta och Schmidt har spelat en särskilt lyckad roll i uppdateringen av direktiven på detta sätt och i stort sett visat vägen i derivatfrågan.
Jag beklagar att kapitalkraven står i den form som de gör. Jag anser att fondförvaltare bör underställas kapitalkraven men jag anser inte att de som står i direktivet är tillräckligt riskkänsliga. Jag anser inte att de är förenliga med det generella ramverket som vi hoppas att genomföra. Jag tycker inte att bedömningen av kapitalet enligt risken vid förvaltningen egentligen avspeglar den tagna risken. Jag är också orolig för att den formuleringen i direktivet kan leda till en ojämn öppning av handeln, där handeln är stängd i ett medlemsland och öppen i de övriga 14. Men jag har övertygats, av föredraganden och vår aktade skuggföredragande, att inte lägga fram ändringsförslag på grund av dessa defekter eftersom vi är mycket angelägna att få in dessa direktiv i regelsamlingen för att modernisera ramverket för en värdepappersfond och överlåtbara värdepapper i Europeiska unionen. Jag rekommenderar direktivet för kammaren.

Purvis
Herr talman! Jag hänvisar till den gemensamma ståndpunkten om direktiv 1998/242 och de kapitalkrav som det kommer att ställa på investeringsförvaltningsföretag. I Skottland finns en lång tradition av investeringsförvaltning som går ända tillbaka till öppningen av den amerikanska västern på 1800-talet. Dessa investeringsförvaltare var vanligtvis juridiska företag, privata kompanjonskap, som mycket framgångsrikt förvaltade sina klienters tillgångar. Till dags dato finns det investeringsföretag av den här typen, privata kompanjonskap, enskilda firmor och andra sammansättningar med begränsat kapital. Klienternas intressen är helt skyddade eftersom deras tillgångar sköts av oberoende och helt kapitaliserade och reglerade förvaringsinstitut.
Det är i stort sett irrelevant att ställa kapitalkrav på investeringsförvaltningsföretagen själva. Jag är lättad över att rådet har minskat kapitalkraven något, som bestämdes av detta parlament vid den första behandlingen, och satt en maxgräns på 10 miljoner euro. Men detta är fortfarande en ansenlig summa för privata kompanjonskap och enskilda firmor. Förresten är de största och mest framgångsrika företagen i Amerika och i världen - Fidelity är ett bra exempel - av precis den här typen.
Krav av den här typen kommer att bli ett hinder för nya företag inom en bransch som behöver regelbundna tillskott av nytt blod. Allra minst borde de se till att kapitalet är tillgängligt genom garantier från banker eller försäkringar för att täcka yrkesmässiga och operativa risker. Men av någon outgrundlig anledning begränsar den gemensamma ståndpunkten en sådan täckning till endast 50 procent av kravet. Varför? Den gemensamma ståndpunkten föreskriver att kommissionen skall avlägga rapport i frågan inom fem år från att direktivet har trätt i kraft. Jag skulle nu vilja få protokollfört ett önskemål om att en sådan rapport specifikt bör överväga om ett kapitalkrav överhuvudtaget är nödvändigt för ett investeringsförvaltningsföretag och att det definitivt bör sänkas kraftigt.

Lulling
Herr talman! Samtidigt som den europeiska lagstiftning som vi här ger upphov till ofta kritiseras öppet och det med rätta -, måste vi erkänna att 1985 års direktiv om kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper var ett storartat dokument (en gång är ingen gång). Det framgår av den framgång direktivet har rönt inom sektorn för investeringsfonder och hos dessa fonders kunder. Direktivet har till och med blivit en förebild inom den internationella lagstiftningens område. Sedan direktivet trädde i kraft 1989 har fondföretagens tillgångar ökat explosionsartat, men inte nog med det, handeln över gränserna har också utvecklats mycket snabbt. Direktivet har därmed uppnått de syften som låg till grund för dess införande.
Även om detta direktiv nu efter tio år behöver en "ansiktslyftning" för att anpassas till de växande marknaderna och det alltmer sofistikerade utbudet av finansiella produkter, är jag likafullt oroad över vad som skall hända med de gamla fonderna, som inte uppfyller de nya kraven. Det var därför jag förordade att en obegränsad retroaktivitetsklausul skulle införas för dessa fonder. Även inom detta område finns förvärvade rättigheter som det är orätt att ändra retroaktivt. Utan en sådan klausul finns en inte obetydlig risk för osäkerhet på marknaden, som kan få olyckliga effekter på fondresultaten, och medföra en belastning för industrin, men även för investerarna. Och framför allt skulle de svagaste konsumenterna drabbas, de som inte aktivt följer vad som händer i finansvärlden och därför reagerar senare.
Utskottet för ekonomi och valutafrågor har till sist yttrat sig för en tidsbegränsad klausul. Även om denna klausul kan få negativa konsekvenser är det ur konkurrenssynpunkt mindre skadligt för gamla fondföretag, som troligen inte alla kommer att kunna anpassa sig till de nya bestämmelserna i direktivet under bästa driftsmässiga och finansiella villkor.
Herr talman! Jag hoppas därför att denna begränsade klausul kommer att antas. Låt mig få säga att jag också givetvis motsätter mig Goebbels ändringsförslag, som skulle få till följd att det ändrade direktivet skjuts upp eller rentav offras. Vi kan leva med det direktivet, trots dess brister men uppenbarligen var detta en i förväg förlorad fråga. Jag tycker att det vore en bra sak om Goebbels återkallade sitt ändringsförslag. Han kan lägga det i kylskåpet i väntan på ett bättre tillfälle att lägga fram det på nytt.

Bolkestein
. (EN) Jag skulle vilja börja med att säga att kommissionen för det första skulle vilja tacka föredraganden, Schmidt. Å min personals vägnar - om vilken Schmidt har sagt några mycket vänliga ord - tackar jag föredraganden och ledamöterna i utskottet för ekonomi och valutafrågor för deras mycket konstruktiva syn på dessa viktiga dokument. De gemensamma ståndpunkterna är viktiga delar för att genomföra handlingsplanen för finansiella tjänster i tid, med andra ord, senast år 2003 för en integrerad Europeisk union för värdepappersmarknaden och 2005 totalt. De här förslagen, som en helhet, representerar en mycket känslig och komplex kompromiss som kommissionen stöder till fullo, vilket den europeiska industrin också gör. Detta är ett viktigt faktum att tänka på.
Givet kapitaliseringen av fondföretagsmarknaden - nästan 4 triljoner euro - är de förväntade fördelarna höga. För det första kommer förslagen att bredda valet av de finansiella verktygen som kan användas i fondföretagsportföljer medan kraven på riskhantering förstärks. Således kommer de att ge större finansiell spridning medan det ursprungliga konceptet finns kvar, nämligen riskspridning med den högsta formen av investerarskydd.
För det andra kommer förvaltningsföretagen, som vanligen sköter dessa sparplaner, att åtnjuta europeiskt pass och kommer att tillåtas att erbjuda ytterligare tjänster till kunder som så önskar, till exempel individuell förvaltning av sina tillgångar. Men de måste rätta sig efter ett omfattande krav- och regelverk.
För det tredje kommer investeringsinformationen att bli kraftigt förbättrad genom ett detaljerat avslöjande av riskprofiler, tillsammans med ett harmoniserat, förenklat prospekt som spelar rollen av ett enda, investeringsvänligt paneuropeiskt marknadsverktyg.
Nu kommer jag till de framlagda ändringsförslagen. Jag skulle vilja betona att villkoren i de tre första ändringsförslagen, nämligen de dubbla översynsklausuler och en klausul där hänsyn tas till redan existerande fondföretag, ställer till vissa svårigheter för oss - inte på grund av innehållet, men på grund av den tidsplan som föreslås i båda fallen. Vi skulle föredra en enda tidsgräns för båda två, d.v.s. 2005 - datumet för avslutandet av handlingsplanen för finansiella tjänster, vilket vi tror är mer logiskt.
Hur som helst, i en kompromissanda och eftersom vi nu måste lämna denna fråga efter tolv års diskussioner och med erkännande av de ansträngningar som detta parlament lagt ner, och också med beaktande av den sista ändringen från föredraganden som skulle korta perioden, som tar hänsyn till redan existerande fondföretag, i ändringsförslag 1, kommer kommissionen, slutligen, att stödja ändringsförslag 1, 2 och 3.
Jag vänder mig nu till ändringsförslag 4, som skulle införa en så kallad "återkallandeklausul" avseende fondföretagens kontaktkommitté. Jag skulle vilja vara tydlig med att detta inte godkänns av kommissionen. Vi anser att det inte heller skulle godkännas av rådet. Det är inte godtagbart för kommissionen därför att, för det första är klausulen som lagts fram inte förenlig med artikel 202 i fördraget, något som Goebbels är väl medveten om. Det strider också mot nuvarande kommittébestämmelser. Detta är Goebbels också medveten om.
(Avbrytande från Goebbels) Inte förrän 2004, herr Goebbels, vilket jag har förklarat många, många gånger på kommissionens vägnar.
Den andra anledningen till att denna ändring inte kan godtas av kommissionen är att fondföretagens kontaktkommittés mandat diskuterades av parlamentet vid den första behandlingen. Parlamentet gav sedan sitt fulla stöd för fondföretagens kontaktkommittés mandat. Den första gemensamma ståndpunkten införlivade faktiskt vad detta parlament ville. Så jag föreslår att Goebbels inte går tillbaka till sådana frågor som parlamentet redan har kommit överens om.
Den tredje anledningen till att ändringsförslaget inte godtas av kommissionen är att om det godtas skulle detta leda till en institutionell tvist om förlikning och allvarligt riskera godkännandet av båda direktiven. Det är det sista som kommissionen och - antar jag - detta parlament skulle vilja.
Så låt oss komma överens om ändringsförslag 1, 2 och 3. Jag skulle speciellt vilja rikta följande ord till Purvis, som hänvisade till Förenta staternas system, som skiljer sig från det europeiska systemet. Tillgodohavanden är grundläggande för det europeiska systemet. Vi kommer att överväga att uppdatera det i enlighet med Ekofin-rådet i december att den europeiska varianten av fondföretag behöver kapital eftersom de inte kan skuldsätta sig för att skaffa sig ett rörelsekapital. Det är möjligt i Förenta staterna. Därför är behovet att tillhandahålla sådana garantier i Förenta staterna mindre än i Europa. Ytterligare en gång, de europeiska företagen kan inte använda skulder till sitt rörelsekapital och därför måste de förse sig själva med kapital.
Jag tror att omröstningen kommer att ske i morgon och jag hoppas att vi nu kan enas om ändringsförslag 1, 2 och 3 och till förslagen som sådana. Detta skulle låta oss gå vidare på ett konstruktivt sätt för de europeiska investerarnas, den europeiska industrins och den europeiska ekonomins skull. Jag hoppas, efter tolv år av diskussioner, att dessa förslag nu kan hitta in i regelsamlingen.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Bolkestein!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Det internationella monetära systemet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0302/2001) av Goebbels för utskottet för ekonomi och valutafrågor om det internationella monetära systemet - hur det skall förbättras för att undvika framtida kriser (2000/2017 (INI)).

Goebbels
. (FR) Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Enligt Internationella valutafonden drabbades världen av 120 valutakriser mellan 1975 och 2000. En valutakris innebär att en valuta förlorar över 25 procent av sitt värde under ett år. Hela tiden har den reella ekonomin fått betala priset för denna finansiella instabilitet. Lägre tillväxt, färre jobb och ökad fattigdom följer i de finansiella krisernas spår. Därför måste behovet av finansiell stabilitet ses som en allmän nyttighet. De offentliga myndigheterna måste förebygga alla kriser, och i annat fall hantera dem på bästa sätt. Utskottet för ekonomi och valutafrågor har givit mig i uppgift att sammanställa detta initiativbetänkande. Jag har haft en del missräkningar till följd av de regler vårt parlaments presidium har uppställt. Mitt betänkande var för långt, som om det var möjligt att återge de komplicerade internationella valutaförhållandena på fem sidor. Meltzerrapporten från den amerikanska kongressen omfattade ett hundratal sidor. Meltzerkommissionen bestod av parlamentariker, vetenskapsmän, bankirer och fackföreningsfolk och väckte en livlig internationell debatt. Mitt blygsamma betänkande kommer förvisso inte att leda till samma diskussion, vilket även gäller resolutionsförslaget. För att ge det större tyngd skulle parlamentet ha behövt inleda en liknande process som den amerikanska kongressen, eller med andra ord avsätta resurser för ett kollektivt betänkande, med detaljerade förslag. Resolutionsförslaget inskränks till några huvudpunkter. Tonvikten i mitt betänkande ligger vid begreppen öppenhet, större ansvar, reglering och solidaritet. År 2000 överförde den privata sektorn ungefär tjugo gånger så mycket resurser till utvecklingsländerna som Världsbanken och övriga multilaterala banker tillsammans. De öppna finansmarknaderna ger på sikt världshandeln betydande effektivitetsvinster, förutsatt att de regleras bättre. De internationella finansinstituten måste bli verkligt globala. Valutafonden måste bli mer demokratisk. Röstövervikten på 95 procent måste slopas för alla viktiga beslut. Den ger Förenta staterna vetorätt liksom även unionen, om den lyckas ena sig även inom ramen för Internationella valutafonden. Det krävs en regelbunden ökning av både kvoter och utfärdandet av särskilda dragningsrätter i takt med att världshandeln ökar. En internationell plan för gemensamma normer och standarder måste tillämpas. Det krävs en juridisk och rättslig ram som gör det möjligt att snabbt lösa alla kriser vid insolvens. Den privata sektorn måste delta i krishanteringen, bland annat genom att man inför bestämmelser om kollektiva åtgärder. Detta deltagande bör sträcka sig så långt som till frysning av betalningen av skuldräntor. Härigenom kommer den moraliska risken att kunna begränsas och kostnaden för omstruktureringsprogrammen att minskas. För ett bättre krisförebyggande krävs även att man ökar övervakningen av transaktioner utanför balansräkningen. Man måste bland annat stärka kraven på kontroll för banker som är motparter när det gäller riskfonder (så kallade hedge funds). Europa måste bli mer aktivt i internationella fora. I det sammanhanget måste ECB öka sitt inflytande. Det europeiska centralbankssystemet måste utformas till ett samordnande organ mellan unionens övervaknings- och kontrollmyndigheter.
En av slutsatserna i mitt betänkande är att Tobinskatten inte kommer att fungera. Den skulle rentav få negativa ekonomiska konsekvenser. Varför skall man straffbelägga transaktioner mellan starka valutor, som utgör mer än 95 procent av den internationella valutahandeln, under förevändning att man vill förhindra spekulation mot de framväxande ekonomiernas valutor. Det går att nå ett bättre resultat med den chilenska encaja. Jag välkomnar dock Ekofin-rådets beslut att uppmana kommissionen att utarbeta en rapport om denna fråga, som jag hoppas kommer att göra beslutet mer objektivt.
I mitt betänkande betonar jag starkt behovet av att snarast lösa problemet med den tredje världens skuldsättning. Denna skuld bör delvis avskrivas och delvis återfinansieras, så att de framväxande ekonomierna får möjlighet att betala tillbaka återstoden med upp till 5 procent av sina årliga exportintäkter. I Londonavtalet från 1953 föreskrevs sådana villkor till förmån för Tyskland. Det utgjorde grunden för det tyska ekonomiska miraklet efter kriget. Det skulle även kunna utgöra grunden för ett nytt ekonomiskt partnerskap mellan alla nationer och början till en verklig globalisering. En lösning på problemet med den tredje världens skuld skulle kunna möjliggöra en inhemsk utveckling i dessa länder och utgöra kittet i segern över fattigdom och okunskap och därmed över intolerans och terrorism.

Langen
. (DE) Herr talman! För kollega Goebbels betänkande gäller ordspråket: Den som väntar på någonting gott väntar aldrig för länge! Detta är ett initiativbetänkande som går tillbaka till år 1999. Den gången var utgångspunkten Asienkrisen, kriserna i Ryssland och i Brasilien. Sedan dess har ytterligare en rad små kriser inträffat, och vi har gjort framsteg med vårt arbete.
Vår grupp röstade helt och hållet för föredragandens grundbetänkande i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Vi gjorde detta inte minst eftersom det tog tydlig ställning i fråga om Tobinskatten. Det internationella valutasystemet är i förvandling. Detta framgår av ert betänkande. Vi vill bidra med förslag i denna förvandlingsprocess. Men vi kan också konstatera att euron är fast etablerad sedan 1999 och har stått sig fullständigt som stabiliserande ankare i världsekonomin.
Detta är ett viktigt bidrag från Europas sida för att stabilisera det internationella valutasystemet. Kollega Goebbels har åstadkommit ett rejält arbete, och det vill jag här också betona. Därför röstar vi i stor utsträckning för de punkter han föreslår: Förbättringen av tillsynen över bankerna, övervakning av den internationella finansiella verksamheten, de internationella organisationerna, exempelvis IMF:s och Världsbankens förmåga att på ett effektivt sätt klara av krissituationer. Ni sade ju att IMF måste demokratiseras. Framför allt måste dess helhetsstruktur se ut på ett sådant sätt att den inte blir till syndabock för att bemästra kriser. Naturligtvis måste staterna vara med och arbeta med detta, för kriser kan inte bemästras enbart med ekonomiska medel.
Ett tätare samarbete på internationell nivå mellan de nationella tillsyns- och kontrollmyndigheterna, Europeiska centralbankens starkare samordningsroll - en fråga som i likhet med tidigare inte är helt löst - inrättandet av ett observatorium för systemrisker vid BIS, Internationella regleringsbanken, och ett fortsatt arbete för att reformera IMF är sådant vi röstar för. I motsats till vad som anges i ändringsförslagen från våra gröna kolleger anser vi dock, i likhet med Goebbels, att Tobinskatten inte skall vara med på det här området. Jag konstaterade när jag gick igenom ändringsförslagen att även PSE-gruppen enligt ändringsförslag 10, där man refererar till ett beslut i Ekofin-rådet, vill ha en sådan granskning. Vi är av motsatt åsikt. Vi röstar för grundbetänkandet, och vi kommer att kräva delad omröstning om denna fråga.
Kapitalöverföringen och därmed även fördelarna med en global arbetsfördelning, investeringar och arbetsplatser skulle vara i fara om en sådan skatt, vars tekniska problem ännu inte går att lösa, skulle införas. Därför är vi emot, och röstar annars för ert betänkande utan Tobinskatt, med Tobinskatt däremot inte.

Randzio-Plath
. (DE) Herr talman! Tack så mycket för att ni så sent på kvällen vill unna mig en sådan glädje. Å PSE-gruppens vägnar skulle jag vilja gratulera föredraganden till hans betänkande. Vi stöder detta betänkande eftersom det ger korrekta svar när det gäller både det nya finansiella system som skall skisseras, reformer generellt sett och bemästrandet av kriser, och som också konkret går in på krisregioners behov och de internationella finansmarknadernas behov, samt på det mycket viktiga behov av stabilitet på finansmarknaden som finns i alla samhällen. Jag skulle här ännu en gång vilja betona att jag anser att stabilitet på finansmarknaden är en allmän egendom som alla medborgare har rätt till.
Om vi tittar på hur utgångssituationen ser ut kan jag inte undertrycka en anmärkning. De internationella finansaktiviteterna på valutamarknaderna har nämligen minskat till ca 1 200 miljarder dollar dagligen, och det beror på att den monetära unionen har skapats, eftersom detta naturligtvis är en av hävstängerna för kapitalströmmarna, som knappt kan behärskas i kvantitativt avseende. Samtidigt måste vi emellertid påpeka att det under 1990-talet har skett en 25-faldig ökning av omsättningen när det gäller derivataffärer som "swappar", optioner osv. Vi vet att inte ens 3 procent av transaktionerna har med reell handel med varor och tjänster att göra. Jag anser att det är viktigt att vi tittar på kapitalströmmarna just med tanke på globaliseringen, å ena sidan från avkastningssidan för de institutionella placerarna samt det ekonomiska och sociala läget, å andra sidan emellertid även från de kapitalimporterande ländernas sida.
Härvidlag måste vi tänka på att 75 procent av det placerade kapitalet strömmar in i enbart 12 stater, bara 1 procent av det placerade kapitalet till Afrika söder om Sahara. Med rätta kräver alltså föredraganden att vi här kommer fram till en konsolidering av situationen, och det går bara om vi genomför en mer omfattande skuldavskrivning än tidigare.
Det är säkert en fördel med fungerande globaliserade finansmarknader. De bidrar - förutsatt att utvecklingen är stabil - till tillväxt och sysselsättning. Trots allt finns det emellertid ekonomiska och samhällspolitiska underskott och reglerings- och kontrollunderskott. Detta påpekas i betänkandet. Oron för spekulativa engagemang till förfång för den verkliga ekonomin, men även marknadernas överskjutande volatilitet genom den enorma ökningen av transaktionsvolymerna i diverse finansiella produkter, gör det mer nödvändigt än någonsin att reformera det internationella finansiella systemet.
Vi har genomlevt 120 valutakriser, och man kan inte avskaffa dem. Vi har ännu inte lyckats att utveckla ett fungerande system med tidiga varningsindikatorer, fått igång öppenheten i fråga om information eller utvecklat en uppförandekod som fungerar för alla, och vi har ännu inte löst problemet med moral hasard. Jag anser därför att det är mycket viktigt att kraven i detta betänkande tas upp i Europeiska unionens förhandlingar, som för övrigt måste tala med en röst internationellt sett. Det handlar inte bara om att vi har en monetär zon, utan vi måste tala med en röst internationellt sett även inom finansmarknadspolitiken och när det gäller frågan om hur världens finansiella system skall se ut. Införandet av euron är ett bidrag till finansiell stabilitet, och det finansiella systemet hos oss är bättre skyddat mot externa chocker, men vi måste gå vidare, för valutaunionen är bara ett bidrag till stabilitet i Europa och världen.

Huhne
Herr talman, jag skulle vilja gratulera föredraganden för detta betänkande. Vi, i den liberala gruppen, välkomnar kraften i betänkandet, därför att det tar itu med de verkliga frågorna och undviker den sortens populistiska lösningar som, är jag rädd, erbjuds i många av de ändringsförslag som denna kammare ställs inför. Jag tänker speciellt på Tobinskatten. Det är naturligtvis så att ingen, i synnerhet liberaler som stöder fri granskning, skulle kunna invända mot kommissionens undersökning i ämnet. Men jag tror, ärligt talat, att detta är ett falskt löfte som egentligen erbjuder mycket få praktiska fördelar till länderna som vi alla, förhoppningsvis, försöker hjälpa.
I stället visar betänkandet med rätta det chilenska insättningssystemet som en möjlig modell. Det redogör för en stimulansåtgärd för investerare att investera långsiktigt i en växande marknad hellre än i kortsiktiga papper eftersom detta inbegriper långsiktiga investeringar för förvaringsinstitut. Det är den rätta vägen att gå och därför gratulerar jag föredraganden och hoppas att vi inte kommer att stödja ändringarna till ett utmärkt betänkande.

Jonckheer
Herr talman! På min grupps vägnar vill jag tacka Goebbels för all den energi och intellektuella kraft han har lagt ned i sitt betänkande. Vi beklagar att det framlagda resolutionsförslaget i slutändan har försvagats jämfört med den motivering han skrev, och det är anledningen till att vi ansåg det lämpligt att lägga fram några ändringsförslag för att förstärka det politiska budskap som man kan läsa in i betänkandet.
En första serie ändringsförslag handlar om Internationella valutafondens "organisatoriska" sida, där den rådande situationen verkar orimlig. Det är skälet till att vi tar upp en idé som lanserades av Jacques Delors, nämligen tanken på att inrätta ett ekonomiskt och socialt säkerhetsråd inom ramen för Förenta nationerna. Vi skulle vilja att kommissionen och rådet yttrade sig om denna fråga under det kommande rådsmöte som under våren äger rum i Barcelona. På samma sätt anser vi att Internationella valutafondens beslutsmodell och styrelsens sammansättning i grunden måste ses över.
Den andra stora fråga vi vill yttra oss om gäller behovet av att bekämpa terrorismen, som har en ytterst viktig finansiell dimension. Det är skälet till att vi anser att detta är ett ytterligare skäl till att FATF:s rekommendationer bör bli bindande och dess mandat utökas, vilket för övrigt krävs av Europeiska rådet i Gent. Jag menar att betänkandet skulle vinna på detta.
När det slutligen gäller kapitalflödena och närmare bestämt valutatransaktionerna har jag personligen slutat att tala om Tobinskatten, men jag efterlyser i alla händelser en fördjupad debatt om skatter som kan tänkas avskräcka från spekulativa attacker mot valutorna i ett antal länder. Ur den synvinkeln tror jag att det finns intressanta förslag som vi bör stödja.

Bordes
Herr talman! Trots den pretentiösa formuleringen i betänkandets titel - "om det internationella monetära systemet - hur det skall förbättras" - är det sannerligen inte med hjälp av dessa urvattnade recept vi kommer att kunna undvika framtida kriser.
Det kan inte betänkandet lastas för, om det inte vore för att det rättfärdigar ett ekonomiskt system som är lika kaotiskt som socialt orättvist.
Ni kapitalismens försvarare är komplett oförmögna att reglera denna ekonomi som baseras på vinstintressen och konkurrens. Den låter sig nämligen inte regleras. Den enda möjliga regleringen är den de mäktigaste påtvingar alla andra, men de gör det i eget intresse. Därför är förhoppningen att demokratisera IMF, som kontrolleras av USA, bara löjlig.
Föredraganden erkänner att risken för finansiell instabilitet är inbyggd i det sätt på vilket ekonomin fungerar. Det kan inte förnekas när det gäller er kapitalistiska ekonomi, men ett begränsat antal finans- och industrikoncerners beslagtagande av den sociala rikedomen och resurserna för att framställa den kommer att få ett slut, liksom deras inbördes rivalitet och spekulationer.
För kommande generationer kommer det gigantiska slöseriet och den patenterade dumheten i er ekonomi att framstå som ett bevis för att mänskligheten ännu inte hade lämnat barbariet bakom sig, när det gäller att styra sitt kollektiva liv.

Blokland
Herr talman! Föredraganden förtjänar vårt stöd i sin strävan efter en ökad ekonomisk stabilitet. Med rätta yrkar han på en förbättrad övervakning, även om det inte utesluter en kris. Intressant är att man i Internationella valutafondens strategi kan notera en förskjutning mot ett mer riktat stöd. Denna katalysatorroll i tillväxtskeden kan förekomma negativa effekter av politiken, som exempelvis en ökning av de framväxande ländernas skuldbörda.
Förståelig är föredragandens uppmaning att samordna ett antal saker på europeisk nivå. Om de inte ligger i förlängningen av det globala förhållningssättet så för det med sig att den egna europeiska politiken underminerar slagkraften hos systemet som helhet.
Slutligen ser jag inte någon roll för Europeiska centralbanken i fråga om global krisbekämpning. För några månader sedan ombads ECB fånga upp den minskande tillväxten, trots att det inom Europa inte fanns någon anledning att genomföra en räntesänkning. En kompromiss mellan den europeiska politiken och globala önskemål gör inte den internationella stabiliteten något gott.

Ilgenfritz
. (DE) Herr talman! Det stora antalet valutakriser och de därmed förknippade negativa följderna för den globala ekonomin kräver ett gemensamt agerande. Vissa tror att man genom att införa en skatt på globala finansiella transaktioner kan förhindra finansiella kriser i framtiden. Det gläder mig personligen att denna åsikt inte företräds av många i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Enligt min åsikt kan man inte förhindra finanskriser genom att införa Tobinskatten. Kapital skall gå dit det gör mest nytta, det skall alltså investeras i nya marknader, utvecklingsländer osv. Därigenom skall tillväxt skapas. Om vi fördyrar kapitalrörelser, begränsar dem och reglerar dem, skulle vi bara motverka detta, Ett införande skulle bara vara vettigt om skatten kan införas överallt internationellt sett. Detta verkar inte vara möjligt; genom denna skatt uppstår bara ytterligare belastningar, byråkrati osv., och det egentliga målet, en minskning av finanskriserna, kan inte uppnås.

Karas
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Mina gratulationer till föredraganden! Sådana har redan uttalats. Jag har fyra områden som jag kort skulle vilja beröra. För det första: Vi vill göra det internationella valutasystemet mer stabilt eftersom bland annat finansiell stabilitet är en allmän egendom, en ekonomisk grundläggande förutsättning för tillväxt och sysselsättning samt social rättvisa, med andra ord en moralisk förpliktelse.
För det andra: Vi kräver inte bara en reform av IMF, vi kräver en moralisk förpliktelse från myndigheternas sida om att skapa en optimal jämvikt mellan det fria spelet på marknaderna och nödvändigheten av dessas reglering med tanke på den grundläggande principen om en ekologisk och social marknadsekonomi, samt att de garanterar en jämvikt mellan den offentliga och den privata sektorn vid räddningsåtgärder i krisfall. Vi kräver att medlemsstaterna bedriver en ekonomisk politik som är inriktad på tillväxt och sysselsättning, och vi kräver en skuldavskrivning som är kopplad till rimliga handelspolitiska villkor.
För det tredje: Vi gräver där vi står. Euron är en stabil valuta även globalt sett. FED:s och ECB:s svar efter den 11 september var ett stabilitetssvar mot krisen. Stabilitets- och tillväxtspakten är ett europeiskt svar. Kommissionen och Europaparlamentet har flera gånger uttalat sig mot Tobinskatten, och i de beslut som fattades i Liège ingår åtgärder för att justera globaliseringen.
För det fjärde: Vi vänder oss emot åtgärder för att sakta ned farten på den ekonomiska utvecklingen och försök att göra alla på marknaden osäkra genom ideologiskt motiverade förslag att upplösa stabilitetspakten eller enbart införa Tobinskatten. Därför beklagar jag också att det korrekta beslutet från Liège omtolkas fullständigt i ändringsförslag 10 från socialdemokraterna, genom att Tobinskatten läggs till. Ta bort denna omtolkning, vi finner oss i Liège!

Van den Burg
Herr talman! Med förvåning läste jag parlamentets informationsavdelnings briefing som presenterar Goebbels betänkande på följande vis: "I en resolution om det internationella monetära systemets funktion uttalar sig utskottet för ekonomi och valutafrågor emot en Tobinskatt på ekonomiska spekulationer". Det här är tydligen en headline som är till för att locka pressen och uppenbarligen är det här fortfarande den fråga som debatterna kommer att kretsa kring här.
Enligt mig gör det absolut ingen rättvisa åt kollega Goebbels välbalanserade och utmärkta betänkande. Till att börja med uttalar man sig inte för eller emot Tobinskatten i betänkandet. Däremot görs ett antal randanmärkningar i den omfattande motiveringen, men vad som är ännu viktigare är att betänkandet också visar på många andra möjligheter för att genomföra de två målsättningar som Tobinskattens förespråkare strävar efter.
Kapitalrörelser och valutamarknader måste få ett bättre förhållande till den ekonomiska verkligheten och riktas mot långtidsinvesteringar och ekonomisk stabilitet med hjälp av ett antal åtgärder, men också genom en mer flexibel hållning gentemot utvecklingsländer. Utvecklingsländernas skulder måste avskrivas och ett anpassat återfinansieringssätt måste utarbetas så att de får en ny chans.
I själva verket skulle man kunna säga att det här betänkandet sluter oerhört väl an till Tobinskattens handlingspunkter. Jag tycker att det vore synd om betänkandet betraktades som ett negativt inlägg, för jag anser att det är ett bra komplement.
I ett ändringsförslag från min grupp formulerar man på ett mycket neutralt sätt vad som också har formulerats i Ekofin-rådet. I det här ändringsförslaget ställer vi oss positiva till Ekofin-rådets föresats att utföra en sådan studie och göra en vidare analys. Det anser jag vara långt mer fruktbart än ytterligare en polarisering rörande metoden: Tobinskatten, ja eller nej. Tobinskattens förespråkare kan då ånyo ansluta sig till de målsättningar som nu verkligen står på föredragningslistan, och motståndarna kan glädja sig åt att en objektiv undersökning kan genomföras och att målsättningarna, nämligen bättre styrning av kapitalrörelser och fler chanser för utvecklingsländer, kan uppnås.

Solbes
. (ES) Herr talman! För det första vill jag gratulera Goebbels till hans betänkande. Det är ett betänkande som man läser med intresse och som går på djupet för att försöka komma vidare i de olika frågor som tas upp. Jag anser att er resolution är informativ och balanserad. Vi anser att den utgör ett konstruktivt bidrag till en principiell politisk debatt och dessutom kommer den vid ett lämpligt tillfälle.
Debatten om hur man skall uppnå ett internationellt monetärt och finansiellt system som fungerar bättre är kärnan i vårt uppdrag att möta globaliseringen.
Vi uppskattar också synpunkten på de privata kapitalströmmarna i betänkandet. De är den huvudsakliga källan till tillväxt, framgång och produktivitet. Om vårt mål är att länderna, såväl de utvecklade och de som är under utveckling, fullständigt skall kunna dela vinsterna med globaliseringen ser jag inget bättre alternativ än en integrering av finansmarknaderna och det sätt de fungerar på. Breda, djupa, likvida finansmarknader kommer att medföra en större lätthet i finansieringen av investeringar och de kommer att göra det möjligt för de ekonomiska aktörerna att sprida sina risker bättre.
En situation av detta slag kommer att vara till nytta för de operationer som annars skulle vara alltför riskabla för de internationella investerarna. Utvecklingsländerna är de som kommer att gynnas av detta, men också de små och medelstora företagen i våra länder.
De ekonomiska vinsterna den finansiella globaliseringen ger är resultatet av en intensifiering av internationella kopplingar mellan marknader och aktörer. De störningar som uppkommer i en modern ekonomi på grund av globaliseringsprocessen kommer med hjälp av dessa kopplingars inneboende egenskaper att gå fortare, just på grund av att de gränser som fanns för tjugo år sedan försvunnit. Det är sant att bland de risker vi kan stöta på kommer vi att se finansmarknader som i sina tillgångar är alltför ombytliga i fråga om växelkurser och priser. Det kan uppstå en "smittoeffekt" mellan olika länder och det är möjligt att det blir svängningar i kapitalströmmarna.
Det är sant att vi kring den ekonomiska och monetära unionen har stimulerat stabilitet och tillväxt med hjälp av makroekonomisk politik och strukturreformer, vilka är grundläggande ingredienser för att nå en stark ekonomi och undvika, eller snarare bekämpa, dessa finansiella störningar.
Den ekonomiska och monetära unionen bidrar på så sätt till att stärka det internationella sammanhangets stabilitet i vårt område. Men det är riktigt att man föreslagit andra alternativ på global nivå. Jag håller med om tesen i Goebbels betänkande. Jag tror inte att det finns något universalmedel för utmaningen att konsolidera det globala finansiella systemet. Det sägs mycket tydligt i betänkandet och jag hoppas att resolutionen kommer att läsas inte bara av dem detta dokument formellt riktar sig till och som i sitt yrke arbetar med dessa frågor utan också av dem som känner en legitim oro över den väg den internationella ekonomiska och finansiella integrationsprocessen är inne på.
De problem och utmaningar som integrationen av finansmarknaderna medför bör tas upp i ett större sammanhang, precis som det görs i ert betänkande och precis som vi i kommissionen försöker göra i den studie som Ekofin-rådet i Liège gett oss i uppdrag för att möta globaliseringens utmaningar och som vi räknar med att lägga fram i februari.
Vad har hänt de senaste åren? Jag tror att man sedan de asiatiska kriserna tagit betydande steg framåt. Man har ansträngt sig för att förbättra de makroekonomiska villkoren. Dagens ekonomier står i dag starkare emot externa störningar. För var dag som går är de länder som av eget intresse ansluter sig till internationellt antagna koder och regler fler, i syfte att nå en större öppenhet i sina ekonomier. G7-ministrarna och Valutafonden har gått framåt inom vissa betydande områden. Vi kan t.ex. ta de internationella finansinstitutionerna som i dag är betydligt öppnare i sina insatser som exempel. Internationella valutafonden har stärkt sin kapacitet och håller på att förfina sina instrument för att kunna analysera, utvärdera och övervaka stabiliteten i finanssystemet på ett effektivare sätt. Jag tror att man också i betydande grad förbättrat samordningen mellan de olika nationella tillsynsmyndigheterna.
Det är riktigt att vi inte bör slå oss till ro med detta. Det är fortfarande mycket kvar att göra och i betänkandet visar parlamentet på den rätta vägen. Kommissionen anser att er synpunkt, att vi måste se till att den privata sektorn fullständigt deltar i lösandet och hanteringen av finanskriserna, helt godtagbar. Det handlar inte bara om en rättvis fördelning av ansvar i kristider. Det handlar också om en lämplig och systematisk delaktighet av den privata sektorn, vilket är grundläggande för att förebygga kriserna effektivt, och på så sätt undvika anhopningen av farliga risksituationer som i slutänden inte är hållbara.
Jag tar till mig er uppmaning att kommissionen skall beakta möjligheten att införa klausuler om kollektiva åtgärder för finansiella instrument som obligationskontrakt. Ni vet lika väl som jag att denna synpunkt inte helt och hållet delas av medlemsstaterna, men det är en synpunkt kommissionen försvarar, precis som vi också försvarar allt det som handlar om att bekämpa finansieringen av terrorismen.
Attentaten den 11 september har fört terroristernas missbruk av finanssystemen högst upp på dagordningen. Kommissionen har redan vidtagit vissa åtgärder. Ni har själva på ett effektivt sätt bidragit genom medbeslutandeförfarandet i det andra direktivet om penningtvätt. Jag tror dock att vi måste gå vidare. Vi är i början av en långvarig process och vi måste fortsätta att arbeta i denna riktning under de kommande månaderna. Det är viktigt att nå snabba framgångar i vart och ett av de förslag som innehåller verksamma instrument för att bekämpa finansieringen av terrorismen.
Jag vill göra en kort kommentar om en punkt som alltid är föremål för viss frustration mellan oss, dvs. Europeiska unionens närvaro. I motiveringen till den föreslagna resolutionen nämns att Europeiska unionen är egendomligt frånvarande i debatten om en ny finansiell arkitektur. Ni kritiserar att initiativ från vissa medlemsstater inte utgör en europeisk politik. Å kommissionens sida kan vi inte annat än fullständigt hålla med om er diagnos. Vilket är svaret? Vad skulle vi kunna göra? Hur skulle vi kunna förbättra situationen? Jag tror att det inte bara handlar om att förbättra samordningen och tala med en gemensam röst. Det är sant att uppkomsten av Ekonomiska och monetära unionen har förändrat grunderna för de finansiella och monetära relationerna i världen, men det sätt vi fortsätter att hantera dessa frågor i de viktigaste organisationerna och forumen, inklusive Valutafonden och G7, fortsätter att grunda sig på en rent nationell uppfattning.
Därför kan jag inte annat än hålla med om behovet att gå vidare. Jag ser det som mycket svårt att vi skall kunna formulera en verklig politik inom detta område om vi inte med tydlighet uttrycker våra europeiska ståndpunkter som sådana på global nivå. Och det innefattar en närvaro av våra intressen på ett mer korrekt och definierat sätt. Jag är dock medveten om att det kommer att vara mycket svårt att gå vidare i denna riktning om vi inte först går på djupet av frågan. Jag anser att det inte är lika viktigt att spilla vårt krut på formen för vår närvaro som på att definiera våra egna ståndpunkter och uppnå en samordnad utrikespolitik. Dessa två steg bör fortsätta i samma riktning och parallellt. Parlamentet kommer alltid att kunna räkna med kommissionen för att fortsätta på denna väg.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Solbes!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.47.)

