Lika möjligheter för män och kvinnor
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om
rådets uttalande - Lika möjligheter; jämlikt deltagande av män och kvinnor;
betänkande (A5-0198/2000) av Dybkjær för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om kommissionens årsrapporter: " Lika möjligheter för kvinnor och män i Europeiska unionen - 1997, 1998 och 1999" .

Pery
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter, fru kommissionär! För tredje gången sedan det franska ordförandeskapet inleddes har jag nöjet att tala inför er efter den första utfrågningen av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor den 11 juli och uttalandet om en övervakningsanordning för industriella förändringar den 5 september.
Jag kommer i dag att tala om ett jämlikt deltagande av kvinnor och män på samtliga samhällsområden. Det resolutionsförslag om kommissionens rapporter som ni strax kommer att uttala er om har ett omfattande innehåll i frågan. Jag vill bara nämna tre aspekter som betonats av Dybkjær och vill gratulera henne såväl till hennes högkvalitativa arbete som i egenskap av föredragande i kammaren.
Den första aspekten rör nödvändigheten av att regelbundet utvärdera och följa upp jämställdhetsfrågan på samtliga plan: arbete, sysselsättning, utbildning, yrkesutbildning, familjeliv, hälsa samt kvinnors värdighet. Bara så djup kunskap som möjligt om samtliga aspekter som ligger till grund för diskriminering ger oss möjlighet att göra betydande framsteg.
Den andra frågan har samband med de nya informations- och kommunikationsteknikerna. Denna utvecklingssektor ger kvinnorna ett bredare tillträde till arbetslivet. Vi måste se till att klyftorna minskar på detta område. Vi måste se till att kvinnorna drar fördel av anställningarna inom denna sektor, samtidigt som vi förhindrar att samma olikheter som inom de traditionella sektorerna uppstår: mindre kvalificerat arbete, ibland icke valt deltidsarbete, korttidsavtal och svårigheter att få tillträde till tjänster med beslutsfattande.
I tredje hand slutligen, att föreslå att tillämpningen av likabehandlingsprincipen skall bli ett urvalskriterium för gemenskapsstöd och gemenskapsfinansiering tycks mig vara väsentligt för främjandet av jämställdhet.
Jämställdhetstemat är ett viktigt politiskt tema och detta tema kommer sålunda att tas upp vid flera tillfällen under det franska ordförandeskapet. Jag har naturligtvis kommit för att tala om dessa tillfällen inför er.
Vi har anordnat en ministerkonferens i Paris. Den kommer att hållas den 27 oktober. Jag har givetvis inbjudit min framstående kollega Rocard till den i hans egenskap av ordförande i utskottet för sysselsättning och socialfrågor liksom Theorin, ordförande i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor. Vi kommer också att ordna ett europeiskt möte om lika möjligheter i arbetslivet, som samlar experter, arbetsmarknadens parter och företagsledare den 24 november där vi kommer att tillsammans ta upp svårigheter i kvinnornas yrkesbana. Jag kommer inte i någon högre grad att närmare utveckla mötet om lika möjligheter i arbetslivet nu på morgonen utan snarare de ämnen som jag kommer att ta upp på ministerkonferensen den 27 oktober.
Tre ämnen kommer att tas upp och vi kommer för övrigt att återfinna dem i viktiga texter från ordförandeskapet, vare sig det gäller det femte åtgärdsprogrammet eller den sociala agendan. Ett jämlikt deltagande av kvinnor och män i beslutsfattandet, det nära sambandet mellan familjeliv och arbetsliv samt införlivande av lika möjligheter i flera grupperingar i unionens ministerråd är de tre ämnena på dagordningen vid ministerkonferensen.
Det första ämnet, som gäller kvinnornas deltagande i beslutsfattande på samtliga områden, visar hur stort underskottet ännu i dag är för kvinnorna jämfört med männen. Det handlar till och med om ett demokratiskt underskott som för närvarande allt mindre accepteras. Kommer ni ihåg Pariskonferensen i april 1999, vissa av er kanske minns då vi enades om ett uttalande, men vi, femton ministrar, hade mycket svårt att komma överens om en handlingsplan med kvantifierade mål.
Därför har jag denna gång valt att ta tillfället i akt i samband med de stora texterna från ordförandeskapet för att gå framåt med denna handlingsplan
Jag tar mig friheten att säga er att mitt land har gått in i en avgörande etapp vad gäller kvinnornas deltagande i beslutsfattandet. Jag sammanfattar i hög grad frågan genom att påminna er om att den konstitutionella reformen antogs i Frankrike den 28 juni 1999, med stöd av premiärministern och presidenten, och att vi omedelbart därefter diskuterade ett lagförslag om lika möjligheter som antogs den 3 maj 2000. Denna lag kommer att tillämpas vid samtliga nationella val och från och med 2001 vid kommunalval.
De politiska partierna måste således lägga fram listor med lika antal män och kvinnor i växlande turordning för att hindra att kvinnorna förvisas till platser som ger dem små möjligheter att bli valda, annars riskerar partierna att få sina listor ogiltigförklarade eller att inte få ersättning för kampanjutgifterna.
Ett jämlikt deltagande av kvinnorna i politiska beslut kommer att möjliggöra en ordentlig förnyelse av vårt politiska liv i sin helhet, det är jag övertygad om. Denna maktfördelning kommer att medföra andra djupa förändringar i det ekonomiska, sociala och kulturella livet.
Åtgärdsprogrammet från Peking och de senaste rekommendationerna i juni från det särskilda sammanträdet i FN:s generalförsamling om Peking +5 går i samma riktning. Det framkommer tydligt i den rapport som upprättades av det finländska ordförandeskapet om kvinnor och beslutsfattande. De indikatorer som det utarbetade kommer att göra det möjligt att utvärdera de uppnådda framstegen.
Jag vill också hylla kommissionens initiativ att fatta ett beslut, har man sagt mig - och, Diamantopoulou, jag antar att informationen är korrekt - om jämlikt deltagande av män och kvinnor i de kommittéer och expertgrupper som hon bildar. Vi måste alla anstränga oss att följa och utveckla detta uppmuntrande direktiv.
Det franska ordförandeskapet är angeläget att gå framåt i frågan och vill lägga fram förslag till sina partner om kvantifierade mål när det gäller kvinnors tillträde till beslutsfattande på samtliga områden: de politiska - det har jag redan nämnt - men också de ekonomiska och sociala områdena. De första samråd som inletts av det franska ordförandeskapet bekräftar att denna fråga står i centrum för samtliga medlemsstaters bemödanden. Jag säger därmed inte att vi har nått enighet i fråga om kvantifierade mål, men ni skall veta att jag lägger ner stor energi på att komma fram till en sådan enighet.
Ministerkonferensens andra ämne kommer att gälla sammankopplingen av arbetsliv och familjeliv. I likhet med Finland har vi skickat ut ett frågeformulär till samtliga medlemsstater, som inom kort kommer att följas av en rapport. Vi kommer att vända oss till rådet med ett förslag om indikatorer som gör det möjligt att mäta framstegen i frågan.
Jag ville att detta ämne skulle vara en viktig fråga i ordförandeskapets program för att säkra en kontinuitet med det arbete som gjordes under det portugisiska ordförandeskapet. Jag tänker på Evora-konferensen om frågan om moderskap-faderskap och resolutionen om ett jämlikt deltagande av kvinnor och män i familjeliv och yrkesverksamhet. Därför att, det vet vi, så länge kvinnorna ensamma, eller nästan ensamma, måste bära bördan av en dubbel dag kommer de att stå kvar i det svåra valet mellan privat- och familjeliv samt arbetsliv och samhällsliv. Jag har till och med för vana, mina kära vänner, att i Frankrike säga att även om en tvingande lag om politisk jämställdhet ändå ligger inom möjlighetens gräns, är det svårare att genom en lag föreskriva jämställdhet i vardagslivet och jämställdhet i hemmet.
På samma sätt som den offentliga sfären inte längre får vara ett monopol för män, får inte heller den privata sfären uteslutande vara kvinnornas område. Därför måste vi tänka ut nya sätt att organisera tiden så att varje inblandad part - föräldrar, barn, medborgare, valda och företag - finner sin plats fullt ut. Det kommer att utgöra en av de viktiga frågorna på ministerkonferensen. Och jag vill tillägga att jag också skriver in denna fråga till konferensen om lika möjligheter i arbetslivet den 24 november.
Ministerkonferensens tredje ämne kommer att gälla införlivandet av dimensionen om lika möjligheter för kvinnor och män i EU:s olika ministerråds arbete. Jag skulle vilja starta en process som jag har använt såsom arbetsmetod i Frankrike och som fungerar. Flera ministerråd kommer för första gången att behandla lika möjligheter för kvinnor och män genom att förbinda detta ämne med frågor som står på föredragningslistan. Jag vill ge två exempel: rådet för utbildning vad gäller frågan om manliga och kvinnliga studerandes rörlighet samt manliga och kvinnliga lärares rörlighet, eftersom vi har blivit medvetna om att det finns stora olikheter i fråga om rörlighet, samt rådet för den inre marknaden, konsumentfrågor och turism vad gäller frågan om utveckling av elektronisk handel för att göra den tillgänglig för alla män och kvinnor, eftersom vi vet att också här finns det olikheter mellan män och kvinnor vad gäller elektronisk handel.
Utöver ministerkonferensen och konferensen om lika möjligheter i arbetslivet är två mycket viktiga texter, som särskilt ägnas åt lika möjligheter, men härrör från rådet för sysselsättning och socialfrågor, värda att nämnas. Jag tänker på det femte åtgärdsprogrammet och översynen av direktivet från 1976.
När det gäller det femte åtgärdsprogrammet, vill jag i första hand livligt tacka Theorin och föredraganden, Eriksson, för deras snabbhet som kommer att göra det möjligt att anta programmet före årsslutet, hoppas jag. Jag vet att parlamentet kommer att vara särskilt uppmärksamt på mainstreaming och genomförandet av de strategiska mål som inte bara rör lika möjligheter i det ekonomiska och sociala livet utan också - jag återkommer än en gång till detta ämne - ett jämlikt deltagande i beslutsfattandet. Jag kommer för min del att bemöda mig om att finansieringen skall vara i nivå med våra ambitioner.
Också i det avseendet tillkommer det oss att 25 år efter antagandet se över direktivet från 1976. Denna översyn kommer inte bara att göra rätten förenlig med de mångtaliga besluten från domstolen, utan den kommer också att föra in andra mycket viktiga ämnen i gemenskapslagstiftningen. Jag tänker exempelvis på sexuellt ofredande såsom en könsgrundad diskriminering. Begreppet indirekt diskriminering kommer att definieras på ett tydligare sätt och undantagen i fråga om likabehandling kommer att få en bättre inramning. Det är ett synnerligen stort steg framåt för kvinnorna, vilket Hautala säkert inte kommer att glömma bort att betona inom ramen för framläggandet i kammaren av betänkandet för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
Utöver de särskilda frågor som omfattas av mitt departements befogenheter vill jag mycket sammanfattat nämna tre initiativ. I första hand, riktlinjerna för sysselsättningen som denna gång har utökats med kvantifierade mål. Således föreslås det att sysselsättningen bland kvinnor skall öka till 60 procent fram till år 2010. Arbetsmarknadens parters roll stärks också, vilket jag gläder mig åt. Kort sagt, med den fjärde pelaren som ägnas åt lika möjligheter stärks slutligen den integrerade tillnärmningen av lika möjligheter genom gender mainstreaming och särskilda riktlinjer.
Det andra initiativ som jag skulle vilja nämna rör den sociala agendan som kommer att behandlas vid toppmötet i Nice i december. Den utgör en viktig prioritering för ordförandeskapet. Såsom ni vet, ger den brett utrymme åt handling på sysselsättningsområdet och det anges här tydligt att en sammankoppling av familjeliv och arbetsliv bidrar till sysselsättningen. Jag skulle personligen önska att detta ämne skulle beaktas på ett konkretare sätt i den sociala agendan. Jag, liksom ni för övrigt, gläder mig åt att agendan innehåller ett kapitel ägnat åt främjandet av lika möjligheter för män och kvinnor och jag hoppas att vi här också kommer att kunna nå fram till kvantifierade mål.
Det sista initiativ som jag skulle vilja betona rör utarbetandet av stadgan om grundläggande rättigheter. Såsom ni vet är detta projekt resultatet av komplicerade förhandlingar, som slutfördes den 26 september. Dokumentet kommer att läggas fram vid Europeiska rådet i Biarritz inom några dagar. Jag vill betona vårt engagemang för att artiklarna avseende lika möjligheter för män och kvinnor klart och tydligt skall ingå i stadgan. Jag får mycket ofta frågor i det avseendet. Jag vet att jag redan har haft ordet för länge, och jag kommer således att vara mycket kortfattad, men jag skulle vilja ange vissa fakta.
Tre artiklar i stadgan ägnas åt lika möjligheter för män och kvinnor. Den första artikeln ägnas åt den allmänna principen för jämställdhet inför lagen för alla människor. Den andra artikeln handlar om principen om icke-diskriminering, vari ingår könsrelaterad diskriminering. I den tredje artikeln fastslås principen om lika lön och likabehandling, parad med möjligheten att vidta positiva åtgärder till förmån för det underrepresenterade könet.
Sammankoppling av familjeliv-arbetsliv, rätt till betald mammaledighet samt rättigheter av mer allmän omfattning, såsom rätt till ett värdigt liv och rätt till fysisk och mental integritet, anges också i stadgan. Alla dessa bestämmelser gör således denna text till ytterligare ett instrument till stöd för jämställdhet. Det civila samhällets förväntningar är starka, vilket inte har undgått konventionens medlemmar som har velat ha en stadga som är " genderly correct" .
Sammanfattningsvis vill jag upprepa att vi är på rätt nivå på gemenskapsnivå för att tillsammans göra framsteg på de områden som jag har tagit upp. Men det är också rätt nivå för att göra framsteg när det gäller många andra frågor som rör kvinnor. Jag tänker särskilt på våld mot kvinnor, en av de prioriterade frågorna i mitt regeringsprogram, och jag vet att denna fråga också engagerar er alldeles särskilt.
Alla framsteg som vi gör i en medlemsstat är framsteg för de andra medlemsstaterna. Om den nationella politiken berikas av gemenskapspolitiken, måste också gemenskapspolitiken hämta inspiration från nationella erfarenheter. Jag är övertygad om att det är tillsammans, parlamentet, rådet, kommissionen, men också medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer, vi kommer att gå framåt och jag vet, och vi vet, att lika möjligheter för män och kvinnor är på frammarsch.
(Applåder)

Dybkjær
. (DA) Jag vill gärna börja med att hälsa fru Péry välkommen tillbaka till parlamentet. Vi som tidigare har hört henne i parlamentet vet att vi med henne som rådsordförande har en mycket engagerad taleskvinna för kvinnosaken, och det är något som vi behöver om våra planer över huvud taget skall infrias. Vi har i utskottet samlat tre rapporter från kommissionen och behandlat dem gemensamt. På utskottets vägnar kan jag lova att vi framöver kommer att få rapporterna framlagda i tid, så att kommissionen inte känner att den gör ett stort arbete, men att vi i utskottet negligerar detta och inte får våra betänkanden klara i tid. Vi har lovat oss själva att detta inte skall ske framöver.
Det som gäller för alla tre rapporterna - jag tar återigen upp rådsordförandens tal - är att man lyfter fram Amsterdamfördragets artiklar och säger att vi härmed har fått en ny och bra grundlag för att arbeta med jämställdhet i kommissionen, och att vi också har fått några instrument så att vi kan genomföra jämställdhet i de olika medlemsstaterna på ett sätt som vi inte har kunnat tidigare. Det skall vi som kvinnor vara glada för. Vi kan säga att nästan alla kvinnor har arbetat hårt för att få ett bättre fördrag vad gäller jämställdhet, och jag tycker att vi i all stillsamhet skall vara nöjda med de femton män som suttit och antagit Amsterdamfördraget och alltså varit med om att genomföra jämlikhetsprinciperna, även om man ju inte kan säga att det direkt handlar om en hög grad av jämställdhet i deras församling. Det är egentligen en paradox att vi i EU å ena sidan har en utmärkt jämställdhetsgrund - inte minst nu i och med Amsterdamfördraget - men att det å andra sidan alltså är femton män - vilket jag inte skall kommentera ytterligare - i Europeiska rådet, som fattar alla beslut. På ett eller annat sätt avslöjar ju detta att det finns en skillnad mellan principerna och det konkreta genomförandet. Jag säger också detta, eftersom jag tror att det är oerhört viktigt att vi ger EU ett starkare kvinnoperspektiv, och jag har två anledningar att säga detta.
För det första har vi haft en omröstning i Danmark som klart visar att kvinnorna i högre grad än männen är emot detta projekt, inte bara europrojektet, utan EU-projektet på det hela taget. I Danmark har vi jämställdhet på riktigt många områden, så kvinnorna borde inte känna sig hotade av projektet. Men vi konstaterar att på många punkter är kvinnorna emot i långt högre grad än männen. Så vi har alltså ett eller annat problem, och jag skulle våga påstå att det inte är därför att vi inte talat om att EU är OK, utan det hänger samman med denna överordnade mansdominerade agenda, som kvinnorna känslomässigt röstar emot.
För det andra står vi nu inför utvidgningen, och vi vet att omställningsprocessen från statligt drivna verksamheter till privat verksamhet i högre grad går ut över kvinnorna. Eftersom länderna i mycket hög grad har sagt att de kommer att ha folkomröstningar, så har vi en stor uppgift i att berätta för kvinnorna i ansökarländerna att EU är bra för dem. Därför att om vi inte gör en särskild insats på detta område, är jag fullständigt övertygad om att det återigen blir en rad känslomässiga reaktioner, som inte nödvändigtvis har något med EU-bestämmelserna att göra, utan att det i det stora hela är ett mycket mansdominerat företag, och så riskerar vi också i ansökarländerna att få en negativ omröstning, och kanske blir utvidgningen i så fall inte av. Jag vill därför gärna vädja till rådets ordförande, både den nuvarande och den kommande, och kommissionären om att vara uppmärksamma på denna aspekt, därför jag tror att det är helt grundläggande för vårt arbete att vi gör en mycket stor insats på detta område.
I samband med betänkandena skall jag för övrigt säga - rådets ordförande var också inne på det - att ett av de stora problemen i EU naturligtvis är de stora kulturella olikheterna. Det är därför inte så underligt att rådets ordförande har svårt att få igenom sin handlingsplan. Det visar tydligt att länderna har mycket olika intressen, men något av det som vi måste arbeta på, är att försöka utröna var vi särskilt kan göra en insats i de enskilda länderna. Jag har en önskan om att vi skall kunna få en ordentlig statistik för de olika områdena, så att vi kan få indikatorer för arbetsmarknaden, utbildning och många andra saker i förhållande till jämställdhet, så att vi kan arbeta mycket mer konkret med sakerna. Jag vill gärna uppmana till att detta också sker för ansökarländerna. För det visar sig att det är oerhört svårt att få siffror från ansökarländerna om hur fördelningen är mellan män och kvinnor på de olika områden. Jag tror att om vi skall kunna hantera utvidgningen på ett ordentligt sätt, så måste vi också få dessa siffror.
Det finns tusen andra saker jag kan tänka mig att ta upp, men jag kan se att min talartid är ute, så jag slutar här. Men jag vill gärna vädja till både ordförandeskapet och kommissionären om att vi skall gå vidare enligt de riktlinjer vi har antytt i betänkandet och som jag nämnt i mitt uttalande.
(Applåder)

Avilés Perea
Herr talman, fru Pery, fru kommissionär! De årsrapporter för 1997, 1998 och 1999 som kommissionen har utarbetat om lika möjligheter för kvinnor och män är viktiga dokument och hänvisningen till Amsterdamfördraget innebär ett stort framsteg. Artiklarna 2 och 3 - lika rättigheter för kvinnor och män - och artikel 141 - positiva åtgärder beträffande sysselsättningen - i Amsterdamfördraget innebär en garanti för kvinnor som bör ta sig uttryck på alla politikområden i Europeiska unionen.
Vi vet att kvinnorna inte deltar i tillräcklig omfattning i beslutsprocessen på politisk, facklig och företagsnivå. Kvinnornas deltagande på arbetsmarknaden är mycket lägre än männens, en skillnad som är mer markant i vissa länder, i synnerhet i södra Europa. Samma lön betalas inte för likvärdigt arbete och skillnaden uppgår till nästan 30 procent inom den privata sektorn.
Vi vet att åtgärderna för att kombinera familj och yrkesliv i synnerhet gynnar kvinnorna, men undersökningar saknas fortfarande av det nuvarande läget för familjen och kvinnans roll i denna, som inte längre är den traditionella, eftersom stora förändringar har skett i samhället och därmed även av familjestrukturen.
Det finns behov av undersökningar om kvinnornas faktiska situation i de olika medlemsstaterna för att kunna anpassa politiken som skall drivas för att uppnå en ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Det är nödvändigt för införandet av jämställdhetspolitiken i alla program att känna till den verklighet vi utgår från och de mål vi vill uppnå på vissa politikområden. För det är resultaten, framstegen beträffande kvinnans situation som verkligen har betydelse.
Vi vet att majoriteten av de arbetslösa i Europeiska unionen är kvinnor. Därför måste vi för att uppnå full sysselsättning bedriva en positiv politik som riktas till kvinnor och innebär skapande av arbetstillfällen och förberedelser av kvinnorna för de nya arbetena - informationssamhället, nya tekniker - där kvinnan kan inta en roll där hon är helt jämställd med mannen. Sysselsättningsprocenten för kvinnor är betydligt lägre i Europeiska unionen än i Förenta staterna och Japan, som endast vissa länder i norra Europa närmar sig. Om vi dessutom beaktar kandidatländer så förvärras problemet, eftersom sysselsättningen bland kvinnorna i dessa länder är ännu lägre, och därför måste målet med jämställdhet mellan kvinnor och män tas med i alla de program som bedrivs.
Kvinnorna har bestämt sig för att de vill arbeta, att de vill kunna förena arbetet med familj. Kvinnorna vill delta i beslutsprocessen, i det politiska och fackliga livet och inom företagsvärlden, och vi vet att kvinnornas deltagande är positivt för alla och för samhällets utveckling i sin helhet. Europeiska unionens politik bör underlätta kvinnors deltagande för att uppnå en ökad jämställdhet mellan kvinnor och män.

Swiebel
Herr talman, herr minister, fru kommissionär, ärade kolleger! Den europeiska jämlikhetspolitiken inleddes inte för tre år sedan, vilket man skulle kunna tro när man läser de årsrapporter som vi behandlar här, utan den går längre tillbaka i tiden, minst ett kvarts sekel, för tjugofem år sedan. Då inleddes den med mycket stor juridisk påhittighet och med mod och med stor politisk övertygelse. Om vi nu tar en titt på jämlikhetspolitiken så tycker jag det verkar, nu när vi sitter här allihop och det är huvudsakligen kvinnor som sitter här och som deltar i diskussionen, som om vi alla naturligtvis gör vårt allra bästa, men att vi också är medvetna om att den europeiska jämlikhetspolitiken riskerar att förlora sin slagkraft. Den har blivit något som man inte kan vara för men inte heller kan vara emot. Den har hamnat i ett begreppsmässigt och politiskt vakuum kan man säga.
De rapporter som vi behandlar här är också en illustration av det. Det förekommer väldigt mycket aktivitet, ganska mycket pengar anslås, det anordnas fantastiska konferenser, alla gör fina och praktfulla saker men vi vet inte vart det leder. Är den här politiken framgångsrik? Hjälper det att bringa målsättningarna närmare? Det kan vi inte kontrollera eftersom, vilket även föredraganden berättat, de politiska målen inte är tydligt definierade, de kan inte mätas. Vad vi alltså måste göra är att formulera vår målsättning litet tydligare så att vi kan få reda på om vi gör några framsteg eller inte eller om de instrument vi använder ger några framgångar eller inte. Vi måste också definiera problemet litet tydligare: vilket problem är det som regimen siktar på att lösa? För tjugofem år sedan kunde vi prata om samhällets åsidosättande av kvinnorna som grupp och om diskriminering och ojämlik behandling. Stämmer den måldefinitionen, den problemdefinitionen fortfarande? Är den fortfarande lämplig? För vilka grupper i samhället stämmer den definitionen? Är det inte så att samhällets åsidosättande delvis har upphämtats för vissa grupper och att det går riktigt bra framåt för andra grupper, att det finns en sorts skenjämlikhet? Kort sagt så skulle jag gärna vilja att vi på nytt ställde oss frågan: vilket är kvinnoproblemet? Vilket problem är det meningen att politiken skall lösa? Kan vi bädda in det i ett modernare synsätt och kan vi bekämpa det med en teori och med politiska instrument som på nytt ger oss schwung och iver så att vi inte fortsätter på den väg vi slagit in på?
Jag kanske är litet kritisk, herr talman, men kanske är det bra att en gång skaka om det korthus som jämlikhetspolitiken i Europa ändå verkar vara, i vilket vi alla är så väldigt trevliga mot varandra och säger att det är så fantastiskt.

Olle Schmidt
Fru minister, fru kommissionär, herr talman! Jag vill börja med att tacka vår kollega Dybkjær för ett utmärkt betänkande och välkomna henne tillbaka till parlamentet efter de senaste veckornas kampanjande. Vi vet att Lone Dybkjær gjorde vad hon kunde.
Jag är man! Det finns inte lika möjligheter mellan män och kvinnor inom EU. Detta förtjänar att upprepas. Ibland tycks en del, också kolleger i denna församling, tro att det är så, men det är det inte. Det räcker med att, precis som några har sagt, se på denna församling: huvuddelen är män, huvuddelen av dem som bestämmer är män, och när Europeiska rådet träffas är det bara män. Det finns en kvinnlig statschef i Europa. Glädjande är därför att Europaparlamentet är representerat av en kvinna i dessa sammanhang.
Det behövs fler kvinnor i beslutande ställning, därför att det helt enkelt är oacceptabelt att så mycket mänsklig kompetens går förlorad. Kvinnor kan - utan kvotering! Denna veckan har vi tagit ett stort steg närmare återförenat Europa. En särskilt viktig uppgift är att inom de pågående medlemskapsförhandlingarna lyfta fram förhållandena vad gäller jämställdheten i kandidatländerna.
Några problemområden: Kvinnor är ofta dubbelarbetande, arbetslösheten är högre bland kvinnor, barnomsorgen har försämrats, det finns för få kvinnor i beslutande ställning, kvinnovåldet ökar i många kandidatländer, och fler kandidatländer är centrum för den ökande kvinnohandeln.
Vad kan göras? Ett snabbt medlemskap i EU ger ekonomisk styrka, bättre villkor för kvinnorna och större valfrihet. Jämställdhetskapitlet måste få likvärdig tyngd i medlemskapsförhandlingarna. Inga övergångstider! Vi måste ha övervakning av att direktiv om jämställdhet verkligen införs i lagstiftningen. Mainstreaming är mycket viktigt även i kandidatländernas interna politik. Det borde införas en ombudsman för jämställdhetsfrågor, också i kandidatländerna. EU bör driva kampanj mot kvinnovåld i hela Öst- och Centraleuropa. EU bör även ta initiativ till en FN-konvention mot människohandel.
Jag började med att säga att jag är man. Det behöver kanske påpekas i denna församling. Utifrån mina egna erfarenheter - om jag får vara personlig - så är jag övertygad om att punkt 15 i resolutionen är den i särklass viktigaste punkten, för att jämställdhet och lika villkor för män och kvinnor skall uppnås. Där står det att männens involverande och tillgången till god barnomsorg är en viktig punkt.
Jag vill avsluta, herr talman, med att säga att jämställdheten börjar i hemmet. Kan vi inte dela på arbetsuppgifterna och ansvaret i den lilla världen, kommer det heller aldrig att bli verklig jämställdhet i den stora världen.

Hautala
Herr talman! Jag uppskattar verkligen att Frankrike under sitt ordförandeskap beslutat att uttala sig om jämställdhetsfrågorna inför parlamentet. Detta är naturligtvis ingen överraskning, eftersom vi också vet att statssekreterare Pery i Frankrike är oerhört aktiv i denna fråga. Hon har alldeles rätt då hon säger att de nationella framstegen kan inspirera oss på EU-nivå och att framstegen på EU-nivå å andra sidan kan ge en fingervisning åt medlemsländerna om i vilken riktning man bör gå vidare.
Man måste också konstatera att Frankrikes grundlagsreform för genomdrivandet av jämställdhet i beslutsfattandet är ägnad att fungera som inspirationskälla inte bara i medlemsländerna utan även på EU-nivå. Jag vet att vi här kommer in på ett mycket känsligt område, eftersom vi så att säga trampar in på medlemsländernas ansvarsområde.
Vi kan kanske påpeka att det eftersom kommissionen redan börjat se till att det råder en jämlik fördelning av män och kvinnor i sina egna kommittéer och expertgrupper kanhända inte är så långt kvar förrän vi vågar konstatera vad även Dybkjær konstaterat, att man även på högre nivå måste utgå från att såväl kvinnor som män företräder Europeiska unionen även vid toppmöten.
Beträffande stadgan om grundläggande rättigheter är kanske den största besvikelsen i denna fråga för min egen del, att det inte sägs något om att vi skulle kunna genomdriva tanken på en jämlik representation av kvinnor och män i beslutsfattandet. Detta hade - i ett modernt samhälle - trots allt helt naturligt hört till stadgan om grundläggande rättigheter, men detta arbete behöver vi säkert fortsätta och fördjupa.
Pery talade om vikten av att förena arbete och familjeliv. Jag är glad över att hon meddelade att även Frankrike utnyttjar använder metod som Finland valt, att identifiera helt klara indikatorer med vilka situationen kan värderas. Detta gäller kanske också som svar åt Swiebel som efterlyste att vi måste kunna definiera klara målsättningar och att resultaten måste vara mätbara. Jag tror att denna metod som Finland tagit i bruk för första gången är användbar inom flera områden och att man eftersom den utgör en del av kommissionens jämställdhetsprogram har orsak att vänta sig mycket av den.
Jag vill också nämna ett problem inom området arbets- och familjeliv. Det verkar som om unga familjer har allt svårare att utnyttja de rättigheter som garanterats dem enligt lag, detta eftersom konkurrensen i arbetslivet blivit så hård. Vi måste vara mycket uppmärksamma på att unga mammor och pappor inte frivilligt avstår från sina rättigheter av rädsla för problem i arbetslivet.
Här hänvisades även till att man inom många områden tenderar att följa huvudströmningarna, och jag kan bara instämma i vad som sagts här om att det till exempel på den ekonomiska politikens område är av högsta vikt att man börjar fundera på könsperspektivet. Det är ett faktum att kvinnorna i Danmark misstänker att hela det europeiska integrationsprojektet hotar kvinnornas etablerade rättigheter och välfärd. Jag tror att detta innebär tillräckligt med utmaningar för såväl kommissionen som rådet.
(Applåder)

Fraisse
Fru minister, fru kommissionär, kära kolleger! Jag gläder mig åt de båda betänkanden som tas upp till diskussion i dag, såväl betänkandet om sammanfattningen av Dybkjær som betänkandet om framtiden av Ericksson. Båda betänkandena intresserar mig mycket. Om ni går med på det, skulle jag i dag helt enkelt vilja tala om det som exakt står i betänkandena, det vill säga vårt mål nu såsom européer inför frågan om lika möjligheter. Det framgår av betänkandena att det är svårt att gå från teori till praktik. Mycket teori och många goda ord, det är vi de första att säga och de första att ta till de goda orden, men praktiken låter vänta på sig.
Varför bekymrar det mig? Därför att jag tror att just nu råder det i Europa mycket stor oklarhet och rådvillhet om lika möjligheter. Vi vill ha särskilda åtgärder och mainstreaming. Det är inte så lätt att kombinera dem och vi kan förlora över hela linjen. Jag tar såsom exempel det som skall hända om en stund, när vi skall rösta kl. 12.00 om två betänkanden om diskriminering och jämlikt tillträde till arbete, i vilka könsfrågan utesluts med motivering att det sägs att könsfrågan behandlas inom andra politiska områden än området för diskriminering.
Jag finner denna ståndpunkt besvärande och dubbeltydig och det förefaller mig att det krävs en viss eftertanke innan ni lägger fram förslag för oss, eftersom det inte är säkert att det härigenom leder fram till praktisk nytta. Jag tar ett enkelt exempel. Vi talade om det för bara tre dagar sedan i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor: Talar vi om att försvara flexibilitet eller vill vi bekämpa fattigdom? Båda sakerna är möjliga, men de är motstridiga, eftersom vi mycket väl vet att flexibilitet leder till större fattigdom. Internationella kvinnomarschen i nästa vecka kommer att ge oss svaret.
Det finns således motsägelser i vår politik avseende lika möjligheter och jag tror att vi måste bli medvetna om det så att vi bättre kan organisera fortsättningen av projektet, förefaller det mig. Ett annat exempel, som också ingår i motsägelserna, gäller deltidsarbete. I dagens betänkanden står deltidsarbete bland de sociala rättigheterna. Är tillträde till deltidsarbete en social rättighet? Jag vet inte, men jag tvivlar. Däremot står det på samma nivå i betänkandena en sak som förefaller mig mycket viktig och som Dybkjær, liksom Ericksson, har betonat och det är att hädanefter måste vi intressera oss för vad man kallar " näraliggande rättigheter" , det vill säga de sociala rättigheterna när det gäller kvinnornas oberoende.
Vad gör en kvinna efter att ha levt tillsammans med en man i tjugo år som lämnar henne? Vilken pension kommer hon att få? Det är en bra fråga. Vilken beskattning har hon? Det finns inte några lika möjligheter och inte någon verklig jämställdhet för kvinnor utan oberoende och frihet när det gäller sociala rättigheter, som gör det möjligt för dem att behålla sin levnadsstandard hela livet ut. Jag skulle vilja att denna fråga som i så hög grad betonats i våra betänkanden hädanefter skall stå i centrum för våra ansträngningar.
När det gäller ytterligare ett av mina aktuella bekymmer, kanske, jag vill tala om utvidgningen, är vi mycket glada över att man sedan det finländska ordförandeskapet har uppmanat att sätta upp indikatorer och jag vet att det franska ordförandeskapet är angeläget att stärka denna politik avseende indikatorer, så att det blir en betydande institution. Det gläder jag mig åt. Men om ni tillåter, vad kommer att hända med utvidgningen, och det är med denna fråga jag kommer att avsluta, därför att frågan om utvidgningen oroar mig i högsta grad. Vi röstade ja i går, naturligtvis, till betänkandet om utvidgningen för en lång rad länder. Men var snälla och tala om var villkoren för kvinnornas rättigheter och lika möjligheter finns i denna utvidgning? Det bekymrar mig och jag ber det franska ordförandeskapet att ta itu med det?
(Applåder)

Montfort
Fru minister, fru kommissionär, herr talman, kära kolleger! Vi är alla eniga här om att bekräfta att lika möjligheter för män och kvinnor är ett mål som skall eftersträvas i all politik som vi utarbetar. Men utöver målet är det nödvändigt att fastslå metoden. Vi måste se till att det som beslutas i Strasbourg är ett verkligt framsteg. Genom att få lika möjligheter har de franska kvinnorna, tack vare Europeiska unionen, fått rätt att arbeta nattetid. Jag är inte säker på att de bör vara unionen tacksamma för det.
Den europeiska likriktningsmetoden är inte den rätta. I första hand för att kvinnan liksom medborgaren i gemen, även om hon har samma uppfattning om rättvisa eller orättvisa, inte har samma uppfattning om sin roll i de olika kulturerna i Europeiska unionen. Genom naturens val är kvinnan den som bär mänsklighetens framtid inom sig. Varje samhälles främsta skyldighet är således att främja utveckling av liv och därigenom göra allt för att kvinnorna skall kunna förena sin legitima rätt till personlig och yrkesmässig utveckling och ett potentiellt moderskap.
På det området finns ingen jämställdhet. Det är bara kvinnorna som kan vänta barn. Det kan således inte bara vara fråga om rättvisa eftersom kvinnornas och männens roll i det avseendet är påtagligt olika.
I stället för att bredda abortmöjligheterna bör den franska regeringen snarare utarbeta en politik för att avlägsna de materiella och sociala skäl som kan driva en kvinna till denna livsförnekande åtgärd. Varje abort dömer vårt samhälle, men aldrig en kvinna eller en enskild individ.
Sedan jag blev ledamot av parlamentet har jag emellertid intryck av att en del av kammaren vill glömma denna dimension i kvinnornas liv. Ännu allvarligare är att jag också har känslan av att Europeiska unionens institutioner i högsta grad har svårt att skapa sig en övergripande syn på samhället i våra länder. Under debatternas och bestämmelsernas gång framträder en inrutad syn på vårt samhälle. I stället för att vända sig till alla, delar vi upp i fack, efter minoritet och efter folkgrupp. I egenskap av fransk medborgare är denna syn på världen speciellt främmande för mig. Jag är en medborgare som vare sig mer eller mindre bör åtnjuta samma rättigheter och samma framtidsutsikter som varje medborgare av det andra könet.
Jag ler ibland också i parlamentet. I synnerhet ler jag när jag hör att den kategori som är mest fientligt inställd till införandet av den gemensamma valutan är kvinnor, särskilt kvinnor i Danmark. Samtidigt som vi beslutar om en målinriktad politik för funktionshindrade och blinda, och det är fullständigt normalt, lägger vi därtill kvinnorna. Det är ändå tråkigt med dessa kvinnor som långt därinne i sitt kök eller sina hushållsräkenskaper säger nej till eurons lysande framtid. Vi måste således lära upp dem.
Bilden av den europeiska kvinnan, den kvinna som vi upptäcker under sidornas gång i vårt betänkande och i våra direktiv passar dåligt in på de danska kvinnor som i majoritet säger nej till euron. Under nya sidors gång beskriver man henne då som illa upplyst, isolerad och utanför världshändelserna. De danska kvinnorna kommer att uppskatta det.
Jag passar här på att hylla de danska ledamöterna, Ulla Sandbaek och Pia Kjaersgaard, som trots att de kommer från olika politiska horisonter, personifierar desto mer tillsammans det mod som så många män saknar. Jag är nu övertygad om att genom den sektorsindelade politiken, jag vill rentav säga parlamentets minoritetsinriktade politik, är det en metod som framträder. Nationalkänslan måste krossas och de europeiska samhällena måste reduceras till en samling enskilda individer i små etniska, könsindelade, sociala eller andra minoriteter och detta skall på avstånd styras av en europeisk stat som är lika avlägsen som pedantisk.
Utifrån den ståndpunkten är det inte förvånande att Dybkjær i sitt betänkande hänvisar till plattformen från Peking som utnyttjar kvinnornas rättigheter som vapen för att försvara en viss uppfattning om kvinnan och hennes rättigheter och tvingar den på hela världen. Den polska delegationen vid New York-konferensen fick redan bedöma de arroganta ståndpunkter som intogs av en del av den europeiska delegationen som inte kunde godta andra mer återhållsamma ståndpunkter än sin egen. Andra ledamöter av parlamentet var tvungna att ta till pennan för att tillrättalägga. Polen tackade dem för det för övrigt.
Trots dessa anmärkningar kommer vi att rösta för betänkandet, eftersom vi naturligtvis är positiva till lika möjligheter, men lika möjligheter är framför allt respekt för var och en.
(Applåder)

Van Dam
Herr talman, fru rådsföreträdare, fru kommissionär! De senaste decennierna har männens och kvinnornas ställning i samhället och deras inbördes förhållande genomgått stora förändringar. Antalet hushåll med två familjeförsörjare har ökat avsevärt. Med tanke på den utvecklingen välkomnar vi en politik som bidrar till en jämlik utveckling för män och kvinnor i överensstämmelse med var och ens anlag och intresse.
Det aktuella betänkandet grundar sig dock på en överansträngd tolkning av jämlikhetsprincipen. Det ägnas inte tillräcklig uppmärksamhet åt variationen eller skillnaden mellan män och kvinnor. Man utgår också från den enskildes självständighet. Härigenom kan den valfrihet för kvinnor som man eftersträvar mycket lätt ge anledning till frustration och nya former av förtryck.
Jag tycker det är utmärkande att det i betänkandet siktas på att det i alla samhällssektorer, till exempel på arbetsmarknaden, skall genomföras en jämvikt i antal mellan män och kvinnor. De egna anlagen och intressena hos både män och kvinnor medför att valet av utbildning och yrke blir olika. Det vittnar om sinne för verkligheten att respektera och uppskatta denna skillnad.
Den nederländska regeringens kampanjer, inriktade på flickor så att de i högre grad skulle välja vetenskapliga ämnen och så kallade manliga yrken, blev ett stort misslyckande. En europeisk upprepning av dessa misslyckanden tycker jag verkar fullständigt meningslös.
Jag måste få säga att jag tyckte det var chockerande att rådets företrädare vågar tala om att förplikta, observera förplikta, till jämlikhet i hemmet. Jag hoppas dock att hon håller med om att myndigheterna inte har någon rätt att ingripa i privatlivet.
Av betänkandet framgår också en underskattning av förändringsarbetet. Barnuppfostran, särskilt överföringen av normer och värden är livsviktigt för vårt samhälle. Den som tar ifrån mödrarna deras valfrihet att utan betalning uppfostra sina egna barn får på sikt betala räkningen i form av ungdomskriminalitet och vandalism.
Att kvinnorna som det heter hamnat på efterkälken i jämförelse med männen när det gäller lönarbete bör inte få betraktas som ojämlikhet eftersom det vilar på en ensidigt fastställt kvinnofientligt synsätt. Det är ju det kyliga och rationella upplysningstänkandet som föreställer människan som ett oberoende självständigt väsen och degraderar kvinnan till det lägre könet. Om man utgår från det tankesättet är det helt förståeligt att man väljer att låta kvinnan vara jämlik mannen.
Det valet ger dock inga garantier mot det onda, mot lidande och mot orättvisa. Det underblåser i bästa fall andra former av förtryck. Människan är ett beroende och ansvarigt väsen med ett förhållande till å ena sidan Gud, dess skapare, och å andra sidan till sina medmänniskor. Härav kommer bland annat att män och kvinnor är beroende av varandra för att komma till sin rätt som kvinna och som man. Precis därför är det en missad chans att äktenskap och familj hamnar helt utanför bild i det här betänkandet.

Lulling
Herr talman, mina damer och herrar! Det var ett klokt initiativ av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor att sammanställa ett betänkande om kommissionens årsrapporter om lika möjligheter för kvinnor och män i Europeiska unionen åren 1997-1999. Årsrapporterna bekräftar det vi alla redan visste: Det står inte på långa vägar rätt till med likabehandlingen och de lika möjligheterna för kvinnor och män i EU:s medlemsstater, trots att det första direktivet om likabehandling beträffande lika lön för kvinnor och män redan är 25 år gammalt, trots att det i artikel 119 i Romfördraget redan 1957 fastställdes att lönediskriminering av kvinnor skall åtgärdas. Det är över 40 år sedan! Ändå håller vi redan på att diskutera det femte årgärdsprogrammet för jämställdhet mellan kvinnor och män.
Dybkjærs betänkande innehåller en lång lista med krav och önskemål till kommissionen, i synnerhet vad undersökningar beträffar, som jag dock inte finner helt oumbärliga. Vi vet ju alla var skon klämmer och att bristen på politisk vilja, i synnerhet i medlemsstaterna, bristen på beredskap hos arbetsmarknadens parter, de politiska partiernas tvekan att involvera fler kvinnor i beslutsprocessen och även mentaliteten - det måste vi medge! - hos många kvinnor och män bär ansvaret för den otillfredsställande situationen. Det har åter framkommit tydligt.
Det jag saknar i betänkandet är krav på att kommissionen, fru kommissionär, nu äntligen skall ge parlamentets högst konkreta förslag den vidare behandling som de borde ha fått för länge sedan. Det finns ett mycket större behov av konkreta lagstiftningsförslag från kommissionen än av olika studier och tjusiga förklaringar och tomma löften.
För det första för att förbättra de befintliga direktiven, till exempel om likabehandling av män och kvinnor i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet. Jag kan i det här sammanhanget påminna om vårt betänkande om Splitting av pensionsrätten vid skilsmässa, som innebar att de sociala förmånerna för de efterlevande samt pensionsåldern infördes i 1979 års direktiv. Jag kan även påminna om den välbehövliga förbättringen av det " koffeinfria" fristående direktivet från 1986 om lika rättigheter för egenföretagare, medhjälpande makar inbegripna - dessa miljontals osynliga producerande - majoriteten kvinnor - utan socialförsäkring i de små och medelstora företagen inom jordbruket. För fem år sedan antog vi med enhällighet ett fint betänkande om detta, där vi bland annat krävde en ramstadga för medhjälpande makar. Efter två rundabordssamtal i kommissionens regi blev det tyst om den saken. Det är nu tre år sedan.
Det är dags att kommissionen lägger fram konkreta förslag på lagstiftning för oss i stället för att spilla tid och medel på rapporter och undersökningar och stjäla vår tid som hellre borde utnyttjas till ett vettigt lagstiftningsarbete! Det borde även utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor beakta i större utsträckning!

Gröner
Herr talman! Jag vill tacka Nicole Pery som i dag har väckt våra förhoppningar angående det franska ordförandeskapet i rådet, som med lagen om jämställdhet har dragit upp stora riktlinjer. Vallistor med 50 procent män och 50 procent kvinnor skulle kunna vara en modell. Vi väntar dock fortfarande på beslutet om ett formellt ministerrådsmöte. Tyvärr hänvisas vi åter till andra ministerråd för beslutsfattande.
Vi vill inte vänta längre. Kollegerna har sagt det: vi vill se ett politiskt agerande. Det är dags att fatta beslut om lika lön för likvärdigt arbete, läs förverkligandet av artikel 141, förverkligandet av artikel 13. Stadgan om de grundläggande rättigheterna får inte förbli en vacker förklaring. Vi behöver konkreta åtgärder för att kunna förverkliga och förena familj och yrkesliv. Det femte åtgärdsprogrammet kommer att hjälpa oss med det, men även vi i Europaparlamentet har dragit upp vissa riktlinjer. Vi har skapat ett nätverk med utskott för jämställdhetsfrågor med kolleger från parlamenten och vi kommer i november att träffa kolleger från medlemsländerna och även från kandidatländerna.
Det gjorde vi för övrigt också i New York på konferensen om Peking + 5. Jag var föredragande i Peking och vice föredragande i New York. De polska kvinnorna var mycket tacksamma över att vi klargjorde att deras företrädare inte återgav de polska kvinnornas åsikter. Jag möttes där av många positiva reaktioner.
Jag vill påminna kommissionsordförande Prodi om det storslagna tal som han höll här. Europa kan inte byggas upp mot kvinnorna. Med en kvinnoandel på 30 procent intar vi i Europaparlamentet en ledande ställning bland institutionerna. I kommissionen är 25 procent kvinnor, så det finns åtminstone en stigande trend. EG-domstolen kunde ha varit bättre. I EG-domstolen är endast två av femton domare kvinnor. Ja, och i rådet ser det utvecklingspolitiskt illa ut med jämställdheten, det kan sägas vara ett utvecklingsland vad kvinnofrågor beträffar, det får jag lov att säga.
Oron är befogad. Vi har hört att det tidigare ordförandeskapet i rådet först gjorde en omstrukturering av jämställdhetsministeriet för att sedan lägga ned det. Det ger anledning till en stark oro och vi förväntar oss nu inte bara en snabbhet i jämställdhetspolitiken utan även konkret handling.

Evans, Jillian
Herr talman! Kommissionens rapporter om lika möjligheter är mycket välkomna, men tyvärr, som föredraganden sade tidigare, är de praktiskt sett inte särskilt användbara för att åstadkomma bra åtgärder eller som grunder att bygga framtida program på, eftersom de är alldeles för allmänt hållna och inte innehåller en tillräcklig analys av framsteg och misslyckanden.
Ett av de viktigaste kraven för förbättringar av kvinnors ställning, är först och främst att exakt känna till den nuvarande situationen. Detta innebär att vi behöver korrekta fakta och siffror. Sedan kan man använda tydliga kriterier vid utarbetandet av utvärderingsrapporterna och ge oss en objektiv analys av framstegen eller bristen på framsteg. Ett av de vanligaste klagomålen som jag brukar få från kvinnoorganisationer på gräsrotsnivå är att när de ansöker om stöd från Europeiska unionen måste de göra väldigt detaljerade prognoser om sitt framtida arbete och resultatet av detta. Ändå finns det inte alls samma detaljerade information i rapporter som dessa.
Vi måste se till att information och verksamhet når kvinnor där de bor, och ett effektivt sätt att göra detta på skulle vara genom att utveckla och stödja fallstudier ur verkliga livet, som återspeglar en positiv bild. Jag försöker att se på dessa rapporter ur de walesiska kvinnornas synvinkel - jag företräder ju Wales - och bedöma hur de påverkas av denna typ av framsteg och hur de kan få tillgång till och använda denna typ av information.
Jag stöder begäran i detta betänkande från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om en omfattande kvinnoundersökning i EU och ansökarländerna som en inledning till ett framtida arbete. Det är mycket som görs av kvinnoorganisationer, av regeringar, av Europaparlamentet och av kommissionen. Vi hörde ministern nämna de framsteg som skett i Frankrike och vi kan lära oss mycket av det. Ett större engagemang av kvinnor på alla politiska nivåer och på alla samhällsområden är nödvändigt för att kunna fördjupa demokratin och åstadkomma och upprätthålla fred. Vi bör uppmuntra till en bättre dialog med kvinnor överallt - det är trots allt så att Europeiska unionen betraktas som en pionjär när det rör lagstiftning på jämställdhetsområdet. Rapporterna är välkomna och de framsteg man talar om är ett steg framåt, men fram till dess vi verkligen börjar utväxla bästa metoder och grunda vårt arbete på faktisk statistik, kan vi inte bedöma om vi är på rätt väg när det gäller att skapa en faktisk jämställdhet mellan kvinnor och män.

Figueiredo
Herr talman, fru kommissionär, fru minister, kära kolleger! Såsom rapporter från kommissionen medger finns det fortfarande stora frågor kvar att lösa när det gäller frågan om lika möjligheter för kvinnor och män. På praktiskt taget alla verksamhetsområden finns det fortfarande stora skillnader. Trots den högst varierande situationen i de olika medlemsstaterna är kvinnor i allmänhet mindre representerade på arbetsmarknaden, de drabbas hårdast av arbetslösheten, när det gäller långtidsarbetslöshet, osäkra anställningsformer, deltid, icke-typiska, osäkra och dåligt betalda arbeten. Kvinnors medellöner är fortfarande lägre i genomsnitt, ligger nästan 28 procent lägre än männens, vilket bidrar till att kvinnorna utgör majoriteten av den fattiga befolkningen och deras deltagande i det sociala och politiska livet försvåras.
Då vi vet att anställningar med kvalitet och rättigheter är grundläggande för att garantera jämlikhet mellan män och kvinnor och för att ge kvinnorna självständighet på jämlik fot med männen, är det viktigt att analysera orsakerna till denna situation och vidta nödvändiga åtgärder för att komma över den, främst genom sysselsättningspolitik, yrkesutbildning, utbildning och infrastruktur för familje- och barnstöd och genom att prioritera denna fråga på ett praktiskt plan och inte bara genom avsiktsförklaringar.
När det gäller deltagandet i beslutsprocessen, på såväl politisk som yrkesmässig och facklig nivå, är kvinnorna fortfarande i minoritet. Denna situation förklaras i viss mån av de svårigheter som kvinnor möter på arbetsmarknaden och i familjen, men det är också viktigt att de politiska partierna tar sitt demokratiska ansvar för att garantera kvinnors lika rättigheter i det politiska arbetet och när det gäller beslutsprocessen, för att få slut på den skandalösa situation som fortfarande råder i början av det nya årtusendet.

Kratsa-Tsagaropoulou
Fru rådsordförande! Jag tackar er varmt för de intressanta initiativ från det franska ordförandeskapet som ni nämnt i dag. Jag skulle speciellt vilja kommentera termen articulation (att förena familjeliv och yrkesliv) mellan familjeliv och yrkesliv, liksom även termen parité au quotidien (jämställdhet i vardagen). Jag vill tala om för er att dessa termer och deras innehåll mer och mer vinner terräng i det franska samhället, och jag hoppas att detta intresse skall spridas också till det övriga Europa. Jag skulle också vilja gratulera er till ert initiativ att föra in den kvinnliga dimensionen i rådets arbete, för vi kan dagligen konstatera att kvinnofrågan är en fråga om speciella intressen och inte en nödvändig dimension i allt slags politik.
När det gäller kommissionens rapporter, fru kommissionär, mottog vi dem med speciellt intresse och granskade dem inom utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, men jag skulle vilja tala om för er att vi inte är nöjda med den beskrivande karaktär som dessa rapporter har. Vi hoppas att framtida rapporter, som ni kommer att ansvara för, skall ge oss en kvalitativ och kvantitativ analys av tillämpningar av olika index, statistiska uppgifter som analyserar skillnaderna mellan medlemsstaterna, analyser av de kulturella skillnaderna mellan olika europeiska samhällen, en beskrivning av lämpliga incitament för den utveckling vi eftersträvar och för en utveckling mot ett europeiskt medborgarskap för kvinnor. Dagligen konstaterar vi, även efter folkomröstningen i Danmark nyligen, att detta är ett område där vi måste göra något. Vi anser det också nödvändigt att kvinnorna, både kvalitativt och kvantitativt, är politiskt aktiva i de olika medlemsstaterna och, om möjligt, i Europas olika regioner, så att de medverkar i kommissionens initiativ och program, för jag anser att det råder stor brist på information mellan kvinnor i allmänhet och de organiserade kvinnogrupperna, men också en obalans i fråga om aktivt politiskt deltagande mellan olika områden i Europa.
Avslutningsvis skulle jag vilja kommentera situationen för kvinnorna i kandidatländerna. Vår historiska erfarenhet och vår erfarenhet av den politik vi fört innebär att vi är förpliktigade att hjälpa dessa kvinnor, och därför anser jag att kommissionen och rådet måste kräva av medlemsstaterna att de inför ett system som gör att jämställdhetsprincipen kan tillämpas inom all politik som bedrivs. Vi har inte bara en politisk och moralisk skyldighet gentemot dessa länder, som försöker finna sin väg in i den europeiska gemenskapen, utan också en skyldighet att verka för sammanhållning inom det stora, utvidgade, Europa som vi arbetar på att förverkliga.

Theorin
Herr talman! Välkommen tillbaka till parlamentet, fru Pery. Tack för ert starka engagemang och för ert medvetna arbete för jämställdheten. Inte minst gläder vi oss åt att ni skall lyckas genomföra "varannan damernas" i beslutsfattande.
Detta är alldeles utmärkt. Jag vill bara nämna ett par frågor som jag tror att det är angeläget att även rådet har med i tankarna och i sitt arbete. Det gäller inte bara kvinnorna i Europeiska unionen, utan också kvinnorna i kandidatländerna. I kandidatländerna har den sociala utslagningen av kvinnorna varit väsentligt mycket större än bland männen; det är alltså kvinnorna som har drabbats hårdast. Många av dem har förlorat sina arbeten, och med detta följer också våld mot kvinnor, könsdiskriminering och kvinnohandel. Många kvinnor luras till Västeuropa med löften om ett bättre liv, men verkligheten blir den motsatta. De blir ofta offer för våldtäkter, och vissa tvingas in i prostitution. Därför måste vi kräva och stödja förebyggande program och specifika åtgärder, t.ex. strikt lagstiftning, vittnesskydd och informationskampanjer. Men genom att de existerande lagarna inte efterföljs och det inte skapas nya, så tillåter Europas regeringar indirekt maffian att fortsätta med detta. Detta är alltså en oerhört viktig fråga för oss att ta tag i.
Rådet, inte minst dess män, har därför på detta område en väldig viktig uppgift i att leda Europa i kampen mot kvinnohandelsmaffian. Denna slavhandel är nämligen inget som ansvariga politiker kan förtränga, rycka på axlarna åt eller negligera. Vi har ett politiskt ansvar att avskaffa detta den moderna tidens slaveri. Jag vill avslutningsvis säga något om männen - jag vänder mig samtidigt till männen. När jag talar om 'männen', så menar jag männen med makt. Det är Prodi, Chirac, Jospin, Schröder, Blaire, Persson m.fl. som måste involveras i detta, nämligen alla våra 15 regeringschefer.

Vachetta
Herr talman, i betänkandets motiveringar betonas vissa aspekter av olika villkor för män och kvinnor. Kvinnorna tvingas ta korttidsanställningar, är mer utsatta för tillfälliga anställningar och arbetslöshet samt får i genomsnitt 30 procent mindre i lön jämfört med män.
Tyvärr är inte de påföljande förslagen i nivå med dessa motiveringar. I första hand för att de till större delen rör införandet av övervakningscentrer, statistik och undersökningar. Olika villkor för män och kvinnor är emellertid uppriktigt sagt inte ett nytt fenomen som vi sägs upptäcka och måste undersöka. Ur yrkesmässig synpunkt kan man inte vilja uppnå lika möjligheter och fortsätta att utveckla otrygghet, flexibilitet och deltidsarbete. Ett deltidsarbete som kvinnorna tvingas ta, eftersom 70 procent av dem skulle vilja ha ett fulltidsarbete.
Vi får nu bevittna en pauperisering av anställda kvinnor i hela Europa, också i Frankrike, där 15 procent av dem trots allt lever på mindre än 3 650 franc per månad. Och ännu värre är det att den så kallade jämställdheten ibland vänds emot kvinnorna, såsom fallet nu för tiden är i Frankrike, där man genom överföringen av ett direktiv skall legalisera nattarbete för kvinnor. En lustig uppfattning om jämställdhet. Man hade kunnat göra andra val och tvärtom avskaffa nattarbete för män när det inte är nödvändigt för att uppfylla sociala krav.
Sammanfattningsvis är det goda ord och ingenting konkret. Det kommer inte att räcka. Det är vad vi kommer att säga i Bryssel den 14 oktober med den internationella marschen för kvinnor som kämpar mot misshandel och för en ordentlig anställning för alla. Det är de ofrånkomliga förutsättningarna för riktig jämställdhet.

Valenciano Martínez-Orozco
Herr talman! Jag vill uttrycka min uppskattning över Perys närvaro här i kammaren liksom över kommissionär Diamantopoulous närvaro.
Vi kan av de rapporter och inlägg som vi i dag diskuterar dra slutsatsen att problemet med lika möjligheter, något som många av oss kvinnor redan visste, är ett problem av strukturell natur och att det krävs globala strategier för att ta sig an detta, för vi kvinnor utgör varken en kategori eller en homogen samhällsgrupp och inte heller ett kollektiv.
Vi i Europeiska unionen riskerar för närvarande att vår debatt blir en elitistisk debatt och att framgångarna endast gynnar vissa av de mest upplysta och privilegierade kvinnorna, medan andra ställs åt sidan, så som unga kvinnor, invandrarkvinnor, ensamma mödrar, offren för vit slavhandel osv. Dessa kvinnor utsätts för diskriminering i flera bemärkelser. Vi kan inte fortsätta föra en elitistisk debatt, vi kan inte fortsätta främja resultat enbart för de kvinnor som redan har de bästa förutsättningarna. Vi måste rikta våra insatser till de kvinnor som har störst svårigheter och som utan tvekan utgör en majoritet i Europeiska unionen. Därför måste vi göra en ordentlig utvärdering av kvinnornas situation, vi måste utforma indikatorer, vi måste se till att våra politiska åtgärder får bindande verkan så att resultaten kommer alla och inte bara ett fåtal till godo.

Torres Marques
Fru kommissionär, kära kolleger! Jag skulle för det första vilja tacka det franska ordförandeskapet för initiativet till denna debatt och, med er tillåtelse, särskilt vår före detta vice ordförande, som mycket väl känner till problemen i denna kammare och det intresse Europaparlamentet har av diskussionen om jämlikhet mellan könen.
Som ministern så mycket riktigt har sagt, diskuterar vi en mycket viktig politisk fråga. Det är viktigt att Europa intar den ståndpunkten att diskussionen om jämlikhet är en politisk fråga av yttersta vikt. Jag skulle också vilja tacka er, när det gäller den franska politiken, för den konsekvens ert land har visat, där konstitutionen har ändrats för att ta med jämlikhet mellan könen, och att ni har lyckats gå vidare och införa och godkänna en lag för dess tillämpning. Det är inte alla länder som har lyckats följa ert exempel, och jag hoppas att det franska exemplet kommer att spridas till andra länder.
Jag skulle vilja säga er, fru minister, att jag anser det vara av största vikt att ni genomför ministerråd för kvinnofrågor och att varje regering i Europeiska unionen har en jämställdhetsminister. Endast så kan man föra in mainstreaming i varje regering och endast så kan vi komma in i en fas som leder till en jämställdhetspolitik. Jag vill avsluta med att ställa en fråga, fru minister. Då jämställdhetsministeriet i Portugal har upphört, vem kommer att företräda mitt land på mötet den 27 i Paris?

Ghilardotti
Herr talman! Jag skulle också vilja tacka ministern, fru Pery, och kommissionären, fru Diamantopoulou, för dagens debatt, samt föredraganden, som i detta sitt betänkande inte bara beskriver situationen när det gäller lika möjligheter inom Europeiska unionen, utan som också pekar ut vad som behöver göras.
Jag vill framför allt tacka fru ministern för det arbete hon genomför i sitt land och i egenskap av rådets ordförande, och jag skulle vilja koppla arbetet som ordförande för rådet till kommissionens arbete och därvid stanna vid en punkt: problemet med sysselsättningen. Det vi nu har framför oss verkar vara ett viktigt gemensamt arbete; riktlinjerna för 2001 när det gäller lika möjligheter på arbetsmarknaden börjar bli konkretare, precisare, effektivare.
Jag tror detta är rätt väg att gå. Å vår sida, i vår egenskap av utskott för kvinnors rättigheter, vill jag gratulera kommissionen och också peka på ett par indikatorer som är än mer precisa. Detta arbete, tillsammans med det femte programmet som anger en strategi, verkar sannerligen vara rätt väg att gå. Kanske kunde det vara lämpligt att sluta klaga, eller snarare att klaga samtidigt som vi tar vara på de positiva steg som tas för att komma allt längre.
(Applåder)

Pery
. (FR) Herr talman, jag kommer inte att svara var och en enskilt, utom Torres Marques, eftersom hennes fråga verkligen är alltför direkt och personlig. Det är sant att jag var lite ledsen över att få se att Maria De Belém Roseira inte längre hade denna befattning. Jag tror att hon var mycket aktiv under det portugisiska ordförandeskapet, men ni förstår ju att det inte är min sak att döma över det, utan det är sysselsättningsministerns sak, som vi har inbjudit till konferensen om lika möjligheter för kvinnor och män. Jag kommer således snarare att fullt ut ge övergripande svar på frågorna än enskilda svar till var och en av er.
Flera av er sade om politiken för lika möjligheter för män och kvinnor att den inte fanns för ett år, två år och tre år sedan. Det är självklart och i egenskap av föreningsmänniska, eftersom jag också som många bland er har ett trettiotal års förflutet från föreningar, vet jag i hur hög grad föreningsrörelserna, kvinnorörelserna och, naturligtvis, de intellektuella rörelserna har arbetat för att föra fram denna fråga och i dag är vi på rätt plats i vår ansvarsroll och institutionella roll. Kvinnohistorien är till och med över femtio år gammal eftersom jag ibland nämner Olympe de Gouges, som vågade kräva en förklaring om kvinnors rättigheter och lika möjligheter för män och kvinnor och dömdes till halshuggning 1793. Kvinnornas historia är uppenbarligen mycket lång.
Min andra iakttagelse rör olikheter i arbetslivet. Mina kära vänner, politisk vilja räcker självklart inte för att från den ena dagen till den andra avskaffa alla sociala orättvisor som vi kan känna till, framför allt i arbetslivet. Arbetsmarknadens parter och marknaden har sin roll att spela, men vi gör vad vi kan när det gäller att uttrycka en politisk vilja. Jag vill helt kort tala om för er vad jag gör i det avseendet: jag tvekade inte att föreslå en lag så att vi kan få utökad jämlikhet i arbetslivet. Den håller för närvarande på att diskuteras i parlamentet och jag införde en bestämmelse, som alla naturligtvis inte uppskattar i mitt land, men den är tvingande och kommer att ge varje företag och bransch skyldighet att vart tredje år förhandla frågan om lika möjligheter i företagen: löner, arbetsvillkor, karriärmöjligheter och tillträde till livslångt lärande.
Min tredje iakttagelse rör er fråga: många tal, många texter och många betänkanden, men inga tillräckligt konkreta framsteg med kvantifierade mål. Visserligen är Europeiska unionens verklighet att femton medlemsstater fattar beslut och våra kulturella situationer är olika i förhållande till dessa frågor. Jag tror dock att vi måste kämpa för att få kvantifierade mål för att genomföra politiken med indikatorer. Och jag nämnde det inte i mitt uttalande, men jag tänker absolut föreslå en genomförbarhetsundersökning om ett institut för könsrollsfrågor vid ministerkonferensen eftersom vi måste ha ett instrument för att följa upp dessa indikatorer och för utbyte av goda metoder.
Den fjärde frågan: framtidsfrågorna. Två av er nämnde nya sociala rättigheter och nya skatterättigheter. Jag skulle vilja säga att det är det centrala ämnet för det svenska ordförandeskapet och jag skall för övrigt med stort intresse följa utvecklingen i denna fråga, som säkert kommer att ge mig inspiration till en fransk åtgärd.
Den femte frågan: stadgan. Vi kunde sannerligen hoppas på ett mer dynamiskt närmande till beslutsfattandet, även om mycket har gjorts jämfört med det inledande stadiet när det gäller detta dokument. Jag har ändå inte gett upp hoppet om att kunna förbättra texten.
Den sjätte frågan: utvidgningen. I det avseendet tog jag mig friheten att vara tydlig i New York på mitt lands vägnar. Jag kommer att vara lika tydlig i dag på ordförandeskapets vägnar. Vi måste verkligen hjälpa kandidatländerna att anpassa sig till gemenskapens regelverk. Det förefaller mig självklart. Men man kan inte tänka sig att lika möjligheter för män och kvinnor skall kunna hållas utanför gemenskapens regelverk och vi kommer naturligtvis att vara lika vaksamma på den frågan som på de övriga frågorna.
Avslutningsvis, när det gäller misshandel och maffians inflytande. Om Diamantopoulou önskar återuppta ett europeiskt initiativ, eftersom vi redan har gjort en del på gemenskapsnivå om kampen mot misshandel, kommer jag att stödja er.

Diamantopoulou
Herr talman! Det som vi sedan hundra år kallat ett kvinnoproblem kan man nalkas utifrån två olika utgångspunkter, och detta har dagens debatt i kammaren givit exempel på.
Det ena synsättet bygger på resonemanget att den sociala och ekonomiska strukturen är orsaken till den rådande bristen på jämställdhet, och det är detta synsätt som är utgångspunkten inte bara för Europeiska unionens utan också för alla de nationella regeringarnas politik. Enligt det andra synsättet är det kvinnorna själva som bär ansvaret för den rådande bristen på jämställdhet i samhället. Detta synsätt leder ofta till löjliga förvrängningar, som t. ex. när vi i dag fick höra att de danska kvinnorna röstat som de gjort på grund av ett speciellt slags kromosom som finns hos kvinnor och inte på grund av den annorlunda sociala verklighet som de lever i.
Värderade parlamentsledamöter! Rådsordföranden Pery har på ett utomordentligt sätt redogjort för det franska ordförandeskapets prioriteringar, som vi alla anser kommer att vara synnerligen betydelsefulla. I mitt korta inlägg skulle jag vilja ägna mig uteslutande åt betänkandet. Rapporterna från 97, 98, 99 är inte bara enkla arbetsdokument. De är politiska instrument. Och jag vill påminna er om att i det lagförslag som kommissionen har lagt fram och som kommer att debatteras begär vi en årlig rapport från medlemsstaterna om positiva insatser, för vi anser faktiskt att dessa rapporter är politiska instrument av tre anledningar. För det första, de ger en bild av situationen. Ni har nog sett att det i rapporterna finns tabeller, det finns uppgifter om varje medlemsstat, det finns tabeller för alla de olika sektorerna. För det andra, därför att de ger en möjlighet till jämförelser mellan medlemsstaterna, men också en jämförande utvärdering av utvecklingen inom Europeiska unionen som helhet. För det tredje, därför att de ger en utgångspunkt för en strategi för Europeiska unionen - även för rättighetsstadgan var det betydelsefullt att vi hade tillgång till en kartläggning av den aktuella situationen - men de ger också möjligheter på nationell nivå, eftersom medlemsstaterna med hjälp av den jämförande utvärderingen kan fastställa nationella mål.
Jag skulle vilja säga att de rapporter vi har tillgång till framför allt inriktas på tre frågor: den ena är kvinnors medverkan i de beslutsfattande organen. Den procentuella andelen kvinnor som medverkar aktivt i Europa är 18,6 procent, i de regionala parlamenten är andelen 28,9 procent och i parlamentet 30 procent, och det förefaller ske en liten ökning med 0,6 procent. Den andra intressanta iakttagelsen gäller löneskillnaden mellan män och kvinnor, om som på europeisk nivå ligger kring den oacceptabelt höga nivån 23-24 procent, medan löneskillnaderna är så stora som 40 procent i vissa områden i Europa.
Den tredje intressanta iakttagelsen gäller våldet inom familjen, det våld som Europas kvinnor utsätts för. Jag instämmer helt i rapportens påpekanden och förslagen från de parlamentsledamöter som talat om att man måste ändra på rapportens inriktning. Med anledning av era påpekanden vill jag tala om att vi kommer att göra en grundlig analys av faktamaterialet, framför allt kommer vi att granska resultaten av framgångsrika strategier och initiativ på nationell och europeisk nivå, så att rapporten får ett strategiskt innehåll. Här skulle jag emellertid vilja ha er hjälp. Mina tjänstemän har stora problem med att samla in uppgifter från de nationella regeringarna. Det finns många länder, men vi skulle kunna nämna exempel på alla de länder där det inte är möjligt att samla in statistiska uppgifter, där det inte är möjligt att inom rimlig tid sammanställa dessa länders erfarenheter och resultat av nya politiska insatser på nationell nivå. Jag tror därför att ni i samverkan med era nationella regeringar kan hjälpa kommissionen att snabbt samla in dessa uppgifter, så att den i sin tur kan granska uppgifterna och överväga den nya inriktning av rapporten som ni efterlyste.
Avslutningsvis, beträffande utvidgningen är det naturligtvis, som också Pery påpekade, en fråga om vad som åstadkommits på det sociala området. Men jag vill gärna framhålla att vi i vårt samarbete med vart och ett av ansökarländerna ägnar särskild uppmärksamhet åt frågan om jämställdhet mellan könen, såväl i fråga om lagstiftningen som i fråga om inrättandet av organ som kan främja dessa politiska insatser. Ni vet att varje kandidatland tillsammans med oss undertecknat en gemensam avsiktsförklaring, och vi kommer årligen att följa upp hur målsättningarna förverkligas inom sysselsättningspolitiken. Där finns det ett hett kapitel som gäller kvinnors delaktighet.
Jag skulle ännu en gång vilja tacka Dybkjaer för jag anser att hon lagt ner ett utomordentligt stort arbete på sitt betänkande, som kommer att vara till stor nytta för oss i vår nästa rapport, och jag vill speciellt tacka det franska ordförandeskapet och Pery för att de under denna tid gripit sig an jämställdhetsfrågorna med så stor energi.

Talmannen
Jag förklarar härmed den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Tullkodex för gemenskapen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om andrabehandlingsrekommendation (A5-0254/2000) från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt (6995/2000 - C5-0267/2000 - 1998/0134(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (Föredragande: Palacio Vallelersundi).

Palacio Vallelersundi
. (ES) Herr talman, herr kommissionär! Vi kommer nu på förmiddagen att godkänna rådets gemensamma ståndpunkt i och med vilken reformen av gemenskapens tullkodex definitivt antas.
Med tanke på att parlamentet inte har lagt fram några ändringsförslag till rådets gemensamma ståndpunkt bör det innebära att det är en perfekt text vi har framför oss. Så är det inte, men det är en tillfredsställande text och efter noga övervägande och en lång debatt har utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden valt att inte lägga fram några ändringsförslag. Vilka är skälen till detta? Vi får ta oss en titt bakåt. Reformen av gemenskapens tullkodex var inskriven i artikel 253 i gällande kodex och en reform av denna skulle ske före den första januari 1998. Det innebär att vi redan har blivit försenade.
Denna reform är viktig för intentionen är att se över gemenskapens tullkodex mot bakgrund av framstegen på den inre marknaden och de administrativa metoderna. Det handlar alltså om en viktig och brådskande reform inom en sektor som, vilket inte är obekant för någon av oss, utgör den verkliga kärnan i det europeiska bygget. Upprättandet av ett gemensamt tullväsende har varit en av de största framgångarna i utvecklingen mot en europeisk uppbyggnad.
Syftet med förslaget är att förenkla tullförfarandet genom en elektronisk - eller papperslös - deklaration, göra tullbestämmelserna mer flexibla, förbättra uppbördsförfarandena och föreslå en solidare grund för tillämpningen av principen om att någon handlat i god tro beträffande import som lyder under förmånssystemet, samt upprätta juridiska instrument som gör det möjligt att bekämpa bedrägerier samtidigt som de erbjuder en större rättssäkerhet.
Parlamentet godkände vid den första behandlingen av Paasilinnas betänkande tretton ändringsförslag av skiftande karaktär. Dessa tretton ändringsförslag gick olika öden tillmötes i nästa behandling i rådet. Rådet godtog i sin gemensamma ståndpunkt som antogs med enhällighet åtta ändringsförslag och avvisade fem. Jag kommer inte att kommentera de åtta antagna ändringsförslagen eftersom vi alla är överens om dem. Jag skall i stället säga något om de fem ändringsförslag som inte blev antagna. Tre av dessa - ändringsförslag 4, 5 och 7 - gällde kommittéförfarandet. Dessa ändringsförslag måste ses i ett nytt sammanhang med det interinstitutionella avtalet och parlamentet låter bli att insistera beträffade ändringsförslagen om kommittéförfarandet, eftersom dessa på sätt och vis omfattas av det nya interinstitutionella avtalet. Parlamentet ville i och med ändringsförslag 15 införa ett stycke där tullmyndigheterna uppmanas att tillämpa tullbestämmelserna korrekt och inrätta kontrollåtgärder som garanterar en enhetlig tillämpning av dessa bestämmelser och gör det möjligt att bekämpa bedrägerier.
Rådet ansåg att förslaget inte hade en utformning som lämpade sig för gemenskapens tullkodex och påminde om att det finns en grönbok - som för närvarande håller på att omvandlas till lagstiftning - om bekämpning av just bedrägerier. Vi kunde därför också godta att det ändringsförslaget avvisades.
Slutligen i ändringsförslag 11 begärdes att ändringen av gemenskapens tullkodex skulle träda i kraft före den 1 januari 2000 och det ändringsförslaget har därmed förlorat sin betydelse.
Förutom dessa ändringsförslag bör vi tänka på att genom den gemensamma ståndpunkten ändrades den text som parlamentet ursprungligen godkände på två viktiga punkter: Den första är artikel 220 där kommissionen ville behålla en längre tidsperiod för att genomföra undersökningar som kunde innebära en uppföljning av bedrägeri eller av en felaktig deklaration. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden insåg efter en lång debatt att det inte vore rimligt att upprätthålla den rättsliga osäkerheten under sex års tid utan att tre år, som är den fastställda perioden, är betydligt rimligare för att med lämpliga metoder och en måttlig skyndsamhet konstatera om felaktigheter har förekommit i en deklaration eller ej.
Vad beträffar ändringen av punkt 6 i artikel 215 får man lov att säga att det handlar om en mer djupgående fråga, för det finns en tendens att den kompletterande deklarationen skall kunna göras var som helst i Europeiska unionen, i synnerhet på den plats i Europeiska unionen där företaget i fråga har sitt säte. På den punkten bestämde vi oss, med tanke på de administrativa och tekniska framstegen, för att i stället för ett ändringsförslag till lagtexten, lägga fram ett ändringsförslag till resolutionsförslaget som jag hoppas kommissionen kan godta och som gör det möjligt att i en senare reform av gemenskapens tullkodex införa denna i vårt tycke viktiga tanke som förtjänar Europaparlamentets försvar och stöd.

Ferrer
Herr talman! I det ekonomiska sammanhang som öppnas alltmer och som unionen bör verka inom, och med tanke på behovet av att upprätta handelsförbindelser som säkrar företagens konkurrenskraft är det nödvändigt att fastställa juridiska ramar med en definition av samma spelregler för alla.
I den bemärkelsen är gemenskapens tullkodex ett oumbärligt stöd för unionens handelspolitik förutom att det - som vi redan vet - är ett viktigt instrument med tanke på skyddet av unionens ekonomiska intressen.
Den utveckling som har skett på den inre marknaden, den successiva ökningen av handelsutbytet till följd av det tilltagande öppnandet av marknaderna och framstegen i informationssamhället har krävt en uppdatering av gemenskapens tullkodex i enlighet med handelsutvecklingen internationellt och på gemenskapsnivå. Det förklarar behovet av och möjligheten till den reform som en gång föreslogs i syfte att förenkla och rationalisera tullförfarandena, som svar på just de krav som de nya realiteter jag nämnde innebar.
Å andra sidan var det- som jag uppfattade det - nödvändigt att fastställa effektiva kontrollåtgärder som garanterar en enhetlig tillämpning av tullförfaranden över hela gemenskapens territorium och undvika främjandet av illojal konkurrens och öppningar som främjar bedrägerier. Därför införde parlamentet vissa ändringsförslag i syfte att å ena sidan garantera möjligheten att genomföra tullbehandlingen med hjälp av en elektronisk deklaration, utan att för den skull möjliggöra bedrägerier, å andra att garantera en korrekt och enhetlig tillämpning av tullbestämmelserna över hela gemenskapens territorium i syfte att undvika situationer med illojal konkurrens.
Däremot har varken rådet eller kommissionen - som föredraganden påpekade - accepterat de konkreta ändringsförslag som jag tog upp, bland annat för att de menade att dessa inte tillförde den föreslagna texten något nytt och att bekämpningen av bedrägerier bör behandlas utanför gemenskapens tullkodex. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har - som föredragande påpekade - godtagit det resonemanget och därför avstått från att lägga fram ändringsförslagen på nytt.
Personligen anser jag dock fortfarande att den text som parlamentet tidigare godkände i större utsträckning motsvarade de nya realiteter som uppstått till följd av den inre marknaden och avregleringen av marknaderna, så tillvida att de klargörande och kontrollerande faktorer som de avvisade ändringsförslagen införde innebar större garantier för bestämmelsernas uppfyllande och för att samma förfaranden skulle användes vid tillämpningen av dessa. Därför beklagar jag, trots att jag har förståelse för ställningstagandet i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - föredragandens ställningstagande - att man inte övervägde att återinföra ändringsförslagen, för det som i slutändan är viktigt är att tullkodexen, de föreslagna reformerna, fortsätter att utvecklas och att de juridiska ramarna står fast.
Låt oss hoppas att vi åtminstone i framtiden lyckas uppnå dessa garantier.

Medina Ortega
Herr talman! Jag tror att både föredragande och Ferrer har tagit upp de viktigaste punkterna i parlamentets ståndpunkt, lagstiftningsförfarandet fram till i dag, och de har förklarat hur rådet, parlamentet och kommissionen har samarbetat för att få till stånd en text som är godtagbar för alla och som även är korrekt. Jag tror att förlikningsförfarandet, avtalet mellan institutionerna än en gång fungerat på rätt sätt.
Det finns emellertid ett ändringsförslag som med rätta har avvisats av rådet. Det handlar om ändringsförslag 15 beträffande bedrägerier. Faktum är att en tullkodex inte är lämplig för fastställandet av bestämmelser om bedrägeri. Det är något som är beroende av att förvaltningen fungerar väl och, uppriktigt sagt, vi bör inte i en lagstiftningsdebatt ägna oss åt att diskutera bedrägerifrågan.
Nu när Bolkestein, ansvarig kommissionär för den inre marknaden, är här vill jag passa på att påminna om att Europaparlamentet för flera år sedan tillsatte sin första undersökningskommitté som var kommittén för undersökning av bedrägerier inom godstransporten. Den gången förelåg ett betänkande av Bouwman, ett utmärkt betänkande som vi godkände, och där omfattande bedrägerier underströks, till exempel beträffande tobak. Det fanns varor, framför allt tobak, som fördes in via ett icke EU-land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, överfördes till gemenskapsområdet och sedan på något mystiskt vis försvann ur gemenskapsområdet enligt pappret, men inte i praktiken.
För närvarande har exempelvis ett sammanbrott skett av bananpriserna i Europeiska unionen. Det tycks vara så att multinationella företag skickar överskottet av bananer, de som inte säljs till Förenta staterna och Europa, till Östeuropa och att vissa " välvilligt inställda" organisationer, det vill säga maffior, åtar sig där att införa dessa bananer, som de praktiskt taget fått gratis, på gemenskapens marknad där de konkurrerar med priserna hos de lagliga importörerna och gemenskapens producenter. Vi skulle också kunna nämna de ständiga bedrägerierna vad tomaterna beträffar med en ständig underskattning av priserna för att införsel av varor utan tillstånd sker i vissa gemenskapshamnar.
Om vi därför medger, som rådet och kommissionen sade, att det ändringsförslaget inte är lämpligt i det här fallet, vill jag åter passa på att påminna om att förfarandena för kontroll av import till Europeiska unionen inte fungerar, att bedrägerier sker, och att dessa bedrägerier inte bara är negativa för gemenskapens skattebetalare utan också för den inre marknadens funktion och dessutom för lojaliteten gentemot tredje land. Om vi vill att tredje land godkänna avtalen måste europeiska gemenskapen vara den första att nitiskt bevaka att de egna bestämmelserna uppfylls, för om ett land har möjlighet att föra in varor i gemenskapen genom smuggling, varför skall det då bry sig om att förhandla med oss om olika former av eftergifter?
Därför gläder det mig att vi har nått en överenskommelse i frågan. Jag bedömer ändringarna som mycket positiva men tar tillfället i akt för att be kommissionen om en ökad bevakning och striktare åtgärder vad gäller bedrägerier i fråga om gemenskapens tullar.

Beysen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Även om texten inte är fulländad, som ordföranden i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och även föredraganden redan understrukit, vågar jag dock kalla den här lagstiftningsresolutionen en förebild av öppen, förenklad och effektiv gemenskapslagstiftning. Med inrättandet av denna tullkodex för gemenskapen har man ju lyckats harmonisera och förenkla en lagstiftning på ett öppet sätt, vilket ju alltid måste vara målet. Tullkodexen kan enligt min åsikt endast välkomnas, och jag är alltså litet mer positiv än till exempel Ferrer, eftersom den verkligen utgör grunden för olika gemensamma politikområden inom ramen för ett gemensamt agerande av de nationella tullmyndigheterna. Målet att skapa förenklad men ändå kvalitativ kommunikation med tillräcklig flexibilitet i grundförordningen, med en förbättring av fordringsförfarandet och med en bättre anpassning av bestämmelserna avseende anmälan till tullen, uppfyller ett av kraven för en gemensam marknad och det i sådan grad att flera länder blivit inspirerade att snabbt kunna delta i den internationella handeln.
Gemenskapens tullkodex är mer allmänt ett av de viktigaste rättsliga instrumenten för att fastställa det belopp som skall betalas och att fastställa vem som skall betala det beloppet. Kodexen är den rättsliga grunden för infordrandet av dessa belopp och följaktligen ett av de förnämsta instrumenten för att skydda gemenskapens intressen och för att gemenskapens politik inom olika områden skall fungera bra. Kort sagt tror jag man kan säga att myndigheterna nu har tillgång till alla möjliga hävstänger för att kunna utföra sitt uppdrag på ett effektivt sätt och under en tidsbegränsad period och jag utgår från att Europaparlamentet kan se till att myndigheterna så snabbt som möjligt kan använda resultaten av den här lagstiftningsresolutionen ute på fältet.

Palacio Vallelersundi
. (ES) Herr talman! Jag vill uppmana kommissionen att ta ställning till begäran i förslaget till resolution om att kommissionen skall vidta lämpliga åtgärder för att en ändring av gemenskapens tullkodex skall komma till stånd i den bemärkelse som Beysen nämnde och som även jag har gett uttryck för.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Får jag börja med att tacka utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden så hjärtligt för det arbete som Palacio lagt ner med det här betänkandet som grund, ett betänkande i vilket alla frågor passerar revy som debatterades under den första behandlingen i mars förra året.
Jag gläder mig åt de viktiga närmanden som uppnåtts i det här ärendet som varit föremål för långa och intensiva diskussioner på rådsnivå. Jag kan med tillfredsställelse konstatera att de reservationer som parlamentet gjort på grund av problemen i kommittéförfarandet med avseende på de skilda förslagen kan upphävas. Det öppnar vägen för en viktig reform av de ekonomiska tullsystemen, om vilka parlamentet förresten skall få detaljerad information om för godkännande under de kommande månaderna. På samma sätt skall parlamentets ändringsförslag angående deklaration utan papper, vilket antagits av rådet, göra det möjligt för myndigheterna i medlemsstaterna att utrusta sig med de modernaste automatiserade instrumenten för hanteringen.
Det mest önskade resultatet från de ekonomiska miljöernas sida var, tack vare det initiativ som antogs av parlamentet under första behandlingen, kompromissen angående god tro varigenom en bättre jämvikt skall kunna uppnås mellan aktörernas behov av rättssäkerhet och kraven på ett effektivt skydd av gemenskapens ekonomiska intressen. Det är som bekant resultatet av en lång debatt i rådet under vilken kommissionen försvarade sin ståndpunkt med bestämdhet. Det är inte förvånande att den här punkten bildar en helhet med resten av ärendet och att den helheten enhälligt godkänts.
Med hänsyn till den delikata jämvikt som saken nu befinner sig i så anser jag att utgången av ett förlikningsförfarande, om vi förutsätter att den här debatten förlängs, skulle ha varit ganska osäker. Det är sant att kommissionen skulle ha velat gå ett steg längre. Den kan dock ändå uppskatta det resultat som uppnåtts och hålla några punkter i förslaget i reserv för att ta upp dessa igen vid lämpligt tillfälle.
I den andan kan kommissionen instämma i det positiva resultatet av detta lagstiftningsförfarande. Den tackar parlamentet och i synnerhet utskottet med Palacio som ordförande för de insatser som gjorts och det intresse som visats av parlamentet och utskottet i det här ärendet.
Slutligen, som ett direkt svar den fråga som både Beysen och Palacio ställde, kan jag å kommissionens vägnar bekräfta att vi gärna infriar och verkställer denna begäran.

Talmannen
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.50 och återupptogs kl. 12.05.)

OMRÖSTNING
Evans, Robert J
Herr talman! Jag vill tala före omröstningen för att förklara varför jag vill att ledamöterna skall rösta emot ändringsförslaget. I går förändrades hela ståndpunkten i och med den ståndpunkt kommissionen redovisade i samband med den rättsliga grunden. Men nu är det för sent, eftersom ni just röstat, och ledamöterna röstade för det. Vi måste helt enkelt fortsätta att trycka på.

Talmannen
Jag ber om ursäkt för detta.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Evans, Robert J
Herr talman! I fråga om förra omröstningen vill jag bara informera kammaren om att kommissionen i går offentliggjorde ett pressmeddelande, och kommissionär Reding talade i går kväll i den riktningen - rörande det betänkande vi just har antagit och kommit överens om vad gäller rörlighet för lärare, studenter, akademiker och andra som sysslar med utbildning, och som kommer att hjälpa dem att flytta runt i Europa för att studera, arbeta och allt annat som har samband med utbildningsområdet - om att kommissionen inte kan acceptera ändringsförslag som uppmanar den att göra något för att verkställa dessa arrangemang.
Vi har utväxlat alla vänliga ord och uppmanat medlemsstaterna att vidta åtgärder, men p.g.a. budgetrestriktioner och skäl som man tidigare angett, antyder kommissionen nu att den inte är beredd att driva igenom saken för att se hur åtgärderna genomförs i de olika länderna, något som jag menar tar udden av hela betänkandet som parlamentet höll på länge med att utarbeta. Detta är också mycket tråkigt för tusentals studenter och andra som sysslar med utbildning i hela Europa.
(Applåder)

Talmannen
Jag är säker på att kommissionen och kammaren har noterat vad ni sagt.

Välkomsthälsning
Talmannen
Det är med stor glädje jag välkomnar Juan Antonio Samaranch, Internationella olympiska kommitténs ordförande.
Den 27:e olympiaden i Sydney, som just avslutats, ansågs av alla som en stor framgång, och den uppmärksammades av miljontals tittare över hela världen. Herr Samaranch, vi känner till att ni tillträdde er post som ordförande i IOK 1980, och att ni sedan dess infört många viktiga reformer.
Idrotten bör främja fred och mänsklig förståelse, och jag vill bara nämna några få viktiga initiativ som tagits under ert ordförandeskap.
För det första har vi integrationen av Kina i de olympiska spelen; inrättandet av den olympiska freden; ert insisterande på att alla länder i världen skall delta i spelen, även de som är involverade i konflikter - ett aktuellt exempel är deltagandet av idrottsmän från Östtimor; kvinnors deltagande i de olympiska spelen och inom de olika styrande organen har stärkts betydligt under ert ordförandeskap; och naturligtvis det faktum att de olympiska spelen i Sydney ansågs vara fria från dopning.
Till sist vill jag nämna inrättandet av Internationella olympiska fredscentrumet i juli 2000 i Aten, vilket skapades genom ett gemensamt initiativ av Internationella olympiska kommittén och det grekiska utrikesdepartementet i syfte att främja de olympiska idealen. Detta centrum har symboliskt placerats i Grekland, där de första olympiska spelen ägde rum och där spelen kommer att hållas år 2004.
Herr ordförande! Det är en stor glädje för oss att välkomna er till Europaparlamentet och vi hoppas att ni kommer att trivas under ert besök.
(Applåder)

OMRÖSTNING (fortsättning)
Howitt
Herr talman! Vi skall strax inleda omröstningen om Mann-betänkandet, och jag vill göra er uppmärksam på att det verkar finnas ett översättningsproblem i samband med ändringsförslag 63 från TDI-gruppen. Jag noterar att det utarbetades på italienska, men på engelska står det att " diskriminering som kräver att män skall bära slips bör förbjudas" .
Detta måste vara ett översättningsproblem, därför att jag är säker på att TDI-gruppen inte vill trivialisera denna viktiga lagstiftning om lika rättigheter genom att införa ett sådant tramsigt och onödigt ändringsförslag.
Kanske kan ni be tjänstemännen kontrollera detta?
(Applåder)

Talmannen
Vi skall ta en titt på det.

Gillig
Herr talman, det handlar också om ett översättningsfel som inte har samma omfattning som det som just nämndes. I ändringsförslag 25 innehåller den franska versionen en feltolkning av orden 'difficulté injustifiée'. Jag skulle vilja att det inte påverkar betydelsen av den kommande omröstningen, men översättningen av den franska versionen måste verkligen kontrolleras. Det är orden i den engelska versionen som gäller.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0260/2000) av van Hulten, för budgetkontrollutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring av budgetförordningen av den 21 december 1977 i syfte att göra åtskillnad mellan funktionerna för internrevision och förhandskontroll (artikel 24 femte stycket i budgetförordningen) (KOM(2000)341 - C5-0293/2000) - 2000/0135(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0211/2000) av Titley för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om rådets årsrapport 1999 om genomförandet av Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport (11384/1999 - C5­0021/2000 - 2000/2012(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0258/2000) av Angelilli för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om meddelande från kommissionen om undersökning om föräldrakontroll av TV-sändningar (KOM(1999) 371 - C5­0324/1999 - 1999/2210(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0198/2000) av Dybkjær för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om kommissionens årsrapporter: " Lika möjligheter för kvinnor och män i Europeiska unionen - 1997, 1998 och 1999" (KOM(1998) 302 - C5­0106/1999) (KOM(1999) 106 - C5-0289/2000) (KOM(2000) 123 - C5- 0290/2000 -1999/2109(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Röstförklaringar- Andrabehandlingsrekommendation (A5-0254/2000) av Palacio Vallelersundi

Hager
 - (DE) Erfarenheten har visat att de ekonomiska aktörerna vill betala importtull på den ort där deras företag har sitt säte.
Vi i Frihetspartiet stöder därför - framför allt till förmån för den inre marknadens ökande funktion - kravet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden till kommissionen om att utarbeta ett förslag till lagstiftning om var tullskulden skall anses uppkomma.
Betänkande (A5-0255/2000) av Evans

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Evansbetänkandet. Låt mig först av allt gratulera föredraganden av yttrandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor, ledamot Mantovani, till utskottets viktiga ändringsförslag till kommissionens meddelande, ett meddelande som bland annat rör unga studenter och unga forskare som rör sig inom Europeiska gemenskapen.
Jag sade " unga" , och därför borde pensionärerna och de äldre, som jag försöker företräda, inte beröras av detta direktiv. Men tiden går för oss alla: även de unga blir äldre och, förhoppningsvis, pensionärer. Därför applåderar jag de ändringsförslag som uppmanar kommissionen att räkna perioder när man studerar och forskar som pensionsgrundande, något som skulle kunna öka pensionen för studenter och forskare.

Kauppi
Herr talman! Jag anser att Robert J. Evans betänkande är synnerligen viktigt och jag röstade för det.
De europeiska medborgarnas rättigheter till fri rörlighet kränks fortfarande på många sätt. I synnerhet studerande stöter i medlemsländerna ofta på hinder och svårigheter som enligt gemenskapslagstiftningen inte längre borde förekomma. Europeiska kommissionens utredningar visar att livet och studierna för studerande som kommer från andra EU-länder försvåras av en onödigt tung administration. Studietillstånd beviljas endast för mycket korta perioder och det är besvärligt och dyrt att förlänga dem.
Det förekommer beklagliga fall. I Spanien har man krävt att studerande skall sätta in en särskild garantisumma på banken - uttryckligen en spansk sådan - för att få bostad. Man har även gjort det svårt för de studerandes familjer att flytta. Nyligen kom det också fram att vissa förmedlare av hyresbostäder i London inte godkänner utländsk, till exempel finländsk, borgesman för att garantera en finländsk studerandes hyresbetalningar. De europeiska medborgerliga rättigheterna verkar inte väga särskilt tungt i situationen.

Caudron
. (FR) Det är inte första gången jag uttalar mig om de studerandes och lärarkårens rörlighet. Vi anmälde redan vid den förra sammanträdesperioden de ekonomiska svårigheter som Erasmus-studenterna ställs inför.
Alla är ändå överens om hur nödvändigt det är att främja denna rörlighet, via den fria rörligheten för personer, men också framför allt för de fördelar den har för unga europeiska medborgare, och således för Europeiska unionen. Tyvärr, i praktiken finns hindren kvar. Det är det som kommissionens förslag pekar ut och betänkandet av Evans bekräftar!
I rekommendationen på grundval av artiklarna 149 och 150 i fördraget anges att det är nödvändigt att ingripa för att uppmuntra medlemsstaterna att vidta åtgärder i syfte att gradvis undanröja de befintliga svårigheterna och föreslå unionens medborgare en rättslig grund som leder till verklig rörlighet. Trots att detta förslag är ett steg i rätt riktning har det ändå många brister som rättas till i betänkandet av Evans.
Han har således inbegripit forskare i rekommendationens tillämpningsområde. Det förefaller mig nödvändigt, eftersom vi jämt och ständigt betonar hur viktigt det är inom ramen för genomförandet av Europeiska forskningsområdet.
Han har också påvisat att personer som vill delta i program på området skall ha bättre information om sina rättigheter i fråga om social trygghet.
Det är allmänt erkänt att kunskap i främmande språk är en förutsättning för rörlighet. Jag vill påminna om att år 2001 har utsetts till Europeiskt språkår. Det är således väsentligt att främja inlärning av minst två av gemenskapens språk och uppmuntra till språklig och kulturell förberedelse inför varje rörlighetsåtgärd.
När det gäller avgifter som tas ut vid förlängning av uppehållstillstånd, är det helt enkelt en skandal! De måste anses som ett hinder som bör avskaffas.
I betänkandet betonas också nödvändigheten att avskaffa hindren för rörlighet, vare sig de är av rättslig, språklig, kulturell, finansiell eller administrativ art. Jag uppmanar medlemsstaterna att samordna formaliteterna för inskrivning i andra medlemsstaters institutioner. Jag tänker i synnerhet på frågan om tidsfrister. För att belysa påståendet räcker det att jag hänvisar till ett fall som jag fick kännedom om i fredags. En ung man som klarat sin studentexamen vägrades inskrivning i Belgien eftersom han hade överskridit tiden med tre dagar!
Det är mycket svårt för franska studentkandidater att hålla tidsfristen till den 15 juli, eftersom de får reda på sina resultat i mitten av juli och därefter måste få dispens för att tillgodoräkna sig examen (en dispens som enligt min åsikt är mycket dyr!). Jag talar inte ens om de ungdomar som måste genomgå omprövning och därför i vissa fall bestraffas med att förlora ett år! Det är bara ett exempel bland många andra! Jag vill avsluta med att ta upp en av mina käpphästar, det ömsesidiga erkännandet av kvalifikationer. För att inte upprepa mig vill jag hänvisa er till mina tidigare uttalanden!

Darras
. (FR) Fri rörlighet i Europeiska unionen är en av huvudförutsättningarna för att de europeiska medborgarna skall kunna känna att de är fullvärdiga medlemmar i det Europa som vi undan för undan bygger upp. Utöver en symbol är det en motivation och en motor för tillhörighet i den kultur och den modell för europeiskt samhälle som vi gör anspråk på.
Därför kommer jag att rösta för betänkandet. Här fastslås förutsättningarna för att personer som förflyttar sig i unionen skall kunna göra det utan risk för inskränkning av sina rättigheter, social trygghet eller andra förmåner. Betänkandet är desto viktigare som det kommer vid en kritisk tidpunkt för Europeiska unionen, tidpunkten för utvidgningen. Fri rörlighet för alla, inbegripet medborgare från tredje land som är lagligt bosatta på unionens territorium och studerande och lärare som tar kontakter på egen hand (utanför Sokrates- och Leonardo-programmen), är ett av unionens grundläggande värden som vi måste göra gällande så att kandidatländerna klart och tydligt får reda på till vilken sorts union de skall ansluta sig.

Figueiredo
. (PT) Trots att Europeiska unionen tillerkänner medlemsstaternas medborgare fri rörlighet, fri rörlighet för tjänster och etableringsfrihet, är det fortfarande stor skillnad mellan texterna och verkligheten, vilket vi ser exempel på när det gäller ersättningen för hälsovård, risken för dubbelbeskattning, ovissheten i de sociala förmånerna, att yrkeskvalifikationer inte erkänns och de rättsliga texternas komplexitet, som gör det oerhört svårt för en lekman att slå fast vilka rättigheter han eller hon faktiskt har.
Som föredraganden hävdar tycks kommissionen vara medveten om att vissa grundläggande friheter, fastslagna i fördraget, som rätten till bosättning och till fri rörlighet, såvitt inte konkreta åtgärder vidtas, löper risken att i praktiken bara bli rena principförklaringar.
Det är alltså viktigt att kommissionen vidtar ambitiösa åtgärder för att garantera rätten till bosättning och etablering, vilket bland annat innebär rätt att arbeta, rätt att studera och rätt att få sina kvalifikationer erkända i andra medlemsstater än den egna.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. Vi ställer oss i princip positiva till Europaparlamentets och rådets rekommendation om rörlighet inom gemenskapen men vill anföra följande:
Vi tycker att det ur jämlikhets- och rättvisesynpunkt är mycket viktigt att medborgare från tredje land som är bosatta inom EU skall ha rätt att utnyttja bestämmelserna i gemenskapslagstiftningen på samma villkor som unionsmedborgarna.
Vi anser även att medlemsländerna själva i stor utsträckning själva skall få besluta om vilka skatter som skall tas ut. Genom en sund konkurrens kommer skattetrycket på verksamheter att minska, vilket uppmuntrar företagande och således skapandet av arbetstillfällen varigenom staternas inkomstbortfall p.g.a. skattekonkurrens kan kompenseras genom att fler betalar inkomstskatt. Vi är därför emot ändringsförslag 38 om införande av gemensamma skatteregler beträffande volontärer.

Martin, David
skriftlig. (EN) Jag stöder kraftfullt detta betänkande från min kollega Robert Evans, som utformats för att öka rörligheten bland studenter och andra som sysslar med utbildning i EU.
Han gör rätt i att betona behovet av ytterligare åtgärder för att övervinna byråkratiska problem som har att göra med bosättningsrättigheter och rättighet att betona missgynnade gruppers behov, t.ex. handikappade.
Jag stöder hans önskan om att forskningsarbetare skall omfattas av förslaget och hans kommentarer om betydelsen av att engagera ansökarländerna.
När detta betänkande kommer tillbaka för en andra behandling, hoppas jag att vi upptäcker att rådet har införlivat föredragandens förnuftiga ändringsförslag.

Rübig
. (DE) Såväl utbildning som mästarprov är framtida förutsättningar för ekonomin. Rörlighet och ett livslångt lärande måste gå hand i hand med en kvalitetsgaranti för utbildningsnivån för våra studerande och arbetande ungdomar.
Betänkande (A5-0259/2000) av Cashman

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Cashmanbetänkandet, för ordföranden för Pensionärsföreningen i den kommun där jag bor - Curno i provinsen Bergamo i Italien - sade till mig: " Vi har inga som helst möjligheter att försvara de äldres intressen. Vi vill lägga fram förslag så att de inte behandlas illa, vilket tyvärr ofta sker, men vi har inte de ekonomiska möjligheterna. Stadens borgmästare samlar oss alla en gång om året och bjuder oss på en tallrik linser, som en gång Esau i Bibeln, och vi måste nöja oss med den där tallriken linser, men vi kan inte göra något konkret" .
Därför är finansieringen av de åtgärder som föreslås i Cashmanbetänkandet välkomna, även med tanke på de äldre. Därför röstade jag för.

Hager
 - (DE) Vi Frihetspartiet välkomnar det åtgärdsprogram för kampen mot diskriminering som kommissionen har föreslagit. Däremot förkastar vi bestämt förslaget från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om att skapa en särskild enhet för programmets förverkligande. Diskriminering kan inte bekämpas genom att ytterligare förvaltningar inrättas utan enbart i människors sinnen. Förmedlandet av traditionella värden som tolerans och respekt för mångfalden kan i mycket större utsträckning bidra till detta än den mest utförliga årsrapport om olika former av diskriminering.
Betänkande (A5-0264/2000) av Mann

Mann, Thomas
Herr talman! Jag vill som företrädare för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater ta upp två punkter som kräver ett klargörande.
För det första: Angående ändringsförslag 15. I förslaget understryks ett förfarande som rör acquis communautaire (gemenskapens regelverk). Såväl i de associeringsavtal som har ingåtts mellan Europeiska unionen och kandidatländerna som de som kommer att ingås kommer bestämmelser att införas som förbjuder diskriminering av de grupper som skyddas av artikel 13. Detta förfarande är extra angeläget eftersom det finns minoriteter i vissa kandidatländer som måste skyddas i arbetslivet.
För det andra: Angående ändringsförslag 18. I förslaget påpekas att det i många medlemsstater finns bestämmelser som kan innebära att homosexuella diskrimineras på grund av sin läggning. I förslaget hänvisas däremot inte till straffrättsliga bestämmelser för deras uppträdande. Det rör sig om en rekommendation, eftersom det står att dessa bestämmelser bör avskaffas i medlemsstaterna. En sådan formulering innebär att subsidiaritetsprincipen beaktas. Det finns ingen europeisk kompetens på området.
Jag beklagar till viss del att vi inte hade möjlighet att vinna en majoritet för nödvändigheten av att fastställa en preskriptionstid för dokumentens bevarande. Jag hade föreslagit sex till tolv månader. Det motsvarar enligt min uppfattning verkligheten i företagen. Jag var under många år aktiv inom företagsvärlden. Det lyckades vi inte med. Det vi däremot lyckades med och som särskilt gläder mig är det faktum att vi vad religiösa sammanslutningar beträffar tydligt kunde säga att det måste finnas särskilda bestämmelser, för människor måste vara i stånd att förlika sig med idéerna, med de grundläggande målen i dessa sammanslutningar. På den punkten har vi enligt mig nått en stor gemensam framgång, och i slutändan lyckades vi enas om bestämmelser till förmån för personer med funktionshinder. Det gläder mig att vi i dag har visat en sådan kompromissvilja, något som också omröstningen har visat. Jag vill än en gång tacka alla kolleger för ett utmärkt lagarbete.

Fatuzzo
Herr talman! Det är nu femton månader sedan jag först blev ledamot av Europaparlamentet. I dag, den 5 oktober 2000 började dagen inte bra, men nu är det den bästa av dagar när jag befinner mig i Europaparlamentet: i dag, i betänkandet från Thomas Mann, godkändes ändringsförslag 62, ett förslag som jag så gärna ville få godkänt, och som säger att ingen diskriminering tillåts när det gäller tillträdet till sjukvård och andra ekonomiska bidrag på grund av den sökandes ålder.
Detta ser jag som ett mycket viktigt resultat: det visar - tillåt mig att glädjas åt detta, herr talman - att min närvaro här i dag inte har varit meningslös. Jag måste emellertid tacka Speroni från Nordförbundet, Thomas Mann, föredragande för Europeiska folkpartiets grupp, Lambert från De Gröna och Helmer från den brittiska konservativa gruppen, för att de stöttat mig - och ensam hade jag aldrig kunnat uppnå detta resultat. Oavsett sina olika ståndpunkter i övrigt har de visat att, när ett ändringsförslag är riktigt, så stöder de det, oavsett vem lägger fram det.

Berthu
. (FR) Jag röstade inte för betänkandet av Mann därför att även om det ju är nödvändigt att försöka uppnå lika behandling av personer i fråga om sysselsättning och arbete får vi ändå inte vara så ivriga att vi överger skyddet av fri- och rättigheter och respekten för rättsstaten.
Det anges exempelvis i artikel 9.1 i förslaget till direktiv att en person, som anser sig vara offer för åsidosättande av likabehandling i arbetslivet och gör en anmälan, bara behöver fastslå att hon utsatts för en presumtiv diskriminering inför domstol. Det är då svarandens sak, det vill säga arbetsgivaren, att bevisa att han är orätt anklagad. Denna artikel ändrades en aning genom ett ändringsförslag i Europaparlamentet, vilket gör den mer komplicerad att läsa men ändrar inte dess allmänna inriktning.
Om direktivet blir slutgiltigt antaget, skulle det således vara den anklagade arbetsgivarens sak att bevisa att han är oskyldig och inte kärandens sak att anföra bevis för vad han lägger fram. Rättsstatens vanliga principer ändras således undan för undan under inflytande av en extremistisk uppfattning om kampen mot diskriminering, till vilken Europaparlamentet och kommissionen överlyckliga ansluter sig för att lägga näsan i samtliga nationella lagar.
Än en gång kan vi inte godkänna dessa avvikelser, som förslaget till stadga om grundläggande rättigheter i Europeiska unionen för övrigt skall förstärka, eftersom den i sin aktuella utformning ger en bred version av den icke-diskrimineringsklausul som redan hade införts i europeisk rätt genom Amsterdamfördraget.

Caudron
. (FR) Vid förhandlingarna om Amsterdamfördraget gladde vi oss åt införandet av artikel 13 rörande diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. En sådan bestämmelse vittnar om att gemenskapen åtar sig att främja ett mer rättvist och jämlikt samhälle och den har framför allt banat väg för lämpliga gemenskapsåtgärder i syfte att stödja kampen mot diskriminering i allmänhet. Med denna bestämmelse blir det möjligt att fullfölja gemenskapens ansträngningar att främja lika möjligheter för män och kvinnor genom att man angriper nya skäl för diskriminering. Genom bestämmelsen får gemenskapens insats en ny avgörande impuls på ett område där det finns en viss lagstiftning och ett givande samarbete med det civila samhället.
På denna grundval har åtgärder vidtagits för att bekämpa diskriminering. Förslagen består av två utkast till direktiv (som gäller diskriminering i arbetslivet och diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung) samt ett handlingsprogram avsett att stödja medlemsstaternas insatser.
När det gäller det parallella direktivet om lika behandling av personer oavsett ras eller etniskt ursprung, har rådet lyckats uppnå ett politiskt avtal efter det att Europaparlamentet ändrade åsikt i frågan.
Vi har således fått detta direktiv rörande likabehandling i arbetslivet och handlingsprogrammet för perioden 2001-2006 till omröstning.
För att förklara hur jag har röstat vill jag på förhand säga att rätten till likabehandling och skydd mot diskriminering är en grundläggande mänsklig rättighet. Trots att denna rättighet erkänns, får den dock inte alls uttryck i verkligheten, varför vi har intresse av att vidta frivilliga och samordnade åtgärder på europeisk nivå.
När det gäller betänkandet av Mann om likabehandling i arbetslivet vill jag inskränka mig till att betona att jag är tillfredsställd med att vi har lyckats dra ner undantagsmöjligheterna till ett minimum. Det banade nämligen väg för överträdelser som strider mot direktivets syfte.
Vissa möjligheter bibehålls som jag inte tycker är lämpliga, måste jag erkänna. Det gäller möjligheter till undantag i fråga om religion. Den bestämmelse enligt vilken begreppet om väsentliga och avgörande yrkesmässiga krav kan ligga till grund för religionsgrundade undantag riskerar att bli föremål för en bred tolkning. Jag som är en övertygat sekulariserad människa har inte kunnat ansluta mig till det.
I samma avseende oroar mig de undantag som beviljas för äldre arbetstagare, eftersom denna befolkningsgrupp är speciellt utsatt för diskriminering i arbetslivet.
När det gäller handlingsprogrammet mot diskriminering var Europeiska kommissionens förslag fullt ut tillfredsställande. Man måste beklaga att det fanns flera brister eller oklarheter som rättades till, vilket jag stödde. Det föreföll mig väsentligt att utvidga programmets tillämpningsområde för att säkra genomförandet av artikel 13 i fördraget.
Jag är också nöjd med att ofredande hädanefter anses som en form av diskriminering och att förebyggandet av diskriminering och inte bara kampen mot diskriminering har beaktats.
Det var viktigt att ange nödvändigheten att ansluta kandidatländerna till programmet. Alla är nämligen medvetna om de problem som vissa minoriteter i dessa länder ställs inför. Min slutkommentar gäller programmets budget, det vill säga 98,4 miljoner euro, ett belopp som självfallet är otillräckligt i förhållande till de planerade åtgärderna.
Sammanfattningsvis stödde jag andemeningen i dessa förslag och jag röstade för de flesta med undantag av en fråga som strider mot min sekulariserade inställning.

Hermange
. (FR) Förslaget till direktiv om likabehandling i arbetslivet som föreläggs oss i dag tillmötesgår en begäran som sedan länge lagts fram av Europaparlamentet, i synnerhet av vår grupp.
Det utgör nämligen en av tre avdelningar i ett åtgärdspaket rörande kampen mot diskriminering som utgår från den nya artikel 13, införd genom Amsterdamfördraget, och kompletteras med ett gemenskapens handlingsprogram mot diskriminering.
Dessa texter kommer således att fylla en skriande brist i den europeiska uppbyggnaden: beaktandet av de reella behoven för personer i våra samhällen som är utslagna eller marginaliserade på grund av ett funktionshinder, ålder eller minoritetstillhörighet. I det avseendet är de en del av inledningen till det människornas Europa, som vi har önskat oss i alltför många år. Jag ger således med entusiasm mitt stöd åt förslaget till direktiv och de positiva ändringar som föredraganden föreslår för att förbättra textens effektivitet.
I det hänseendet skulle jag framför allt vilja betona vikten av de ändringsförslag som möjliggör bättre skydd åt funktionshindrade personer genom att orden rimlig anpassning av arbetsplatsen och oberättigad svårighet för arbetsgivaren klargörs, ett stärkande av förbudet mot diskriminering av äldre människor som fritt väljer att fortsätta med utövandet av en yrkesverksamhet (63 procent av åldersgruppen 55-64 år arbetar inte i Europa) eller ett stärkande av arbetsmarknadsparternas nödvändiga oberoende och den sociala dialogens väsentliga roll när det gäller att konkret genomföra likabehandling i företagen.
Parallellt möjliggör det ändringsförslag genom vilket undantaget från principen om icke-diskriminering breddas till att omfatta religiösa organisationers sociala verksamheter i vid mening, om det gäller diskriminering som enbart grundas på religiösa övertygelser och inte något annat skäl, så att dessa strukturers specifika prägel och annorlunda insats stärks i förhållande till offentliga eller privata tjänster.
Däremot förefaller mig de ändringsförslag olämpliga i förhållande till det eftersträvade målet, genom vilka det avses att företag som inte skulle iaktta likabehandlingsprincipen skall straffas med uteslutning från offentliga avtal, och kan bli föremål för skilda tolkningar. De öppnar dessutom en möjlighet för snedvridningar av konkurrensen mellan företag från Europeiska unionens olika länder. Därför vill jag reservera mig i denna fråga, samtidigt som jag röstar för texten i sin helhet.

Hudghton
. (EN) SNP (Skotska nationalistpartiet) välkomnar detta direktiv och dess syfte att få ett slut på diskrimineringen i arbetslivet. En orättvis behandling av arbetstagare på grund av ras, religionstillhörighet, handikapp, ålder eller sexuell läggning kan inte på något sätt berättigas i ett modernt och socialt rättvist Europa. Detta direktiv ger medlemsstaterna ett utmärkt tillfälle att förbättra arbetstagarnas rättigheter i Europeiska unionen.
Det är med glädje SNP stöder denna lagstiftning, som överensstämmer med vårt partis politik när det gäller att få ett slut på diskrimineringen i alla dess former och att aktivt stödja åtgärder för att se till att det sker en likabehandling av alla medborgare.
SNP ser dessutom denna lagstiftning som ett medel att uppfylla Europeiska unionens underliggande mål när det gäller att erkänna att jämställdhet i arbetslivet hjälper till med att bekämpa social utslagning och stöder EU:s mål att tillåta dess medborgares fria rörlighet.

Korhola
 - (FI) Ändringsförslag 18: Direktivet under behandling gäller de allmänna ramarna för lika behandling i arbets- och yrkesliv, och den tänkta utformningen för ändringsförslag 18 hör med sin alltför generella form inte i alla avseenden till detta direktivs område. I motiveringarna till ändringsförslaget framkommer entydigt att det även har till uppgift att ingripa i de medlemsländernas bestämmelser som gäller ålder och som av utvecklingspsykologiska orsaker trots allt är fullständigt berättigade och de har inte någon effekt i arbetslivet. Av ovannämnda skäl röstade jag emot ändringsförslaget, trots att all form av diskriminering i arbets- och yrkeslivet bör motarbetas.
Ändringsförslag 37: Utskottets förslag till utformning av artikel 4.2 i detta direktiv är bra och kan på ett betydelsefyllt sätt säkra kontinuiteten i de religiösa organisationernas utbredda sociala arbete, vilket ligger till grund för hela det europeiska socialpolitiska tänkandet och fortfarande utgör en viktig del av dess praktiska funktioner. Dessutom stärker utskottets förslag livskraftigheten hos små gruppers, t.ex. invandrargruppers, egen kultur och egna traditioner. Av ovannämnda skäl röstade jag för ändringsförslaget.

Lulling
. (DE) Vår kollega Thomas Mann har lagt ned mycket arbete på ett betänkande om ett förslag till rådets direktiv om inrättande av allmänna ramar för likabehandling i arbetslivet. Hans betänkande antogs med enhällighet i utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
Nu lades ytterligare 13 nya förbättringsförslag fram för oss, förutom de 60 i Manns betänkande om kommissionens förslag till direktiv. I vår strävan att ändra det i princip väl genomtänkta kommissionsförslaget bör vi inte ignorera följande princip: " Det bättre är det godas fiende" . Det överensstämmer i själva verket med människans förnuft.
Vissa, säkert välmenta, ändringsförslag som vi fick ta del av får en att undra om människan alltid låter förnuftet segra.
För att direktivet skall bli godtagbart och genomförbart får det inte innehålla för mycket litteratur och önsketänkande som inte hör hemma i en lagtext.
Det är garanterat fallet för det förslag enligt vilket detta direktiv bör sätta stopp för könsdiskriminering som innebär att endast den manliga personalen måste bära slips. Om man kunde dö av att göra sig till åtlöje skulle upphovsmännen till ett sådant förslag säkert inte längre finnas här ibland oss.
Jag finner det också överdrivet att kräva att arbetsgivarna skall föra statistik över alla aspekter av arbetet hos de personer som omfattas av direktivet. Det är svårt nog redan för myndigheterna. Det finns ju också en god princip: " À l'impossible, nul n'est tenu" (inför det omöjliga uppfylls inga löften).
Jag anser också att det går att avstå från allt det som sammanställts i en ny artikel 12a. Kommissionen har med rätta, och även på grund av subsidiaritetsprincipen, avstått från att föreskriva att medlemsstaterna skall inrätta nya instanser för att övervaka att principen om likabehandling efterlevs, till vilka alla tänkbara och otänkbara grupper, föreningar och så vidare kan vända sig, kräva gratis behandling av klagomål och även garantera sådana instansers tillgång till sekretessbelagda personuppgifter.
Trots många orimligheter och överflödiga förslag som inte tjänar den goda saken, ville jag inte rösta emot betänkandet i den slutliga omröstningen. Men även här anser jag att " mindre smakar mer" och kommissionens förslag är utan de överflödiga ändringsförslagen ett bättre och förnuftigare instrument för att förverkliga likabehandlingen i arbetslivet, som är det vi vill göra.

Martin, David W
Jag välkomnar varmt detta förslag att upprätta allmänna ramar för att bekämpa diskrimineringen och säkerställa likabehandling i arbetslivet.
De områden som omfattas är tillgång till anställning, yrkesutbildning, befordran, arbetsvillkor och medlemskap i vissa organisationer.
Förslaget omfattar både direkt och indirekt diskriminering. Trakasserier inkluderas också i definitionen av diskriminering.
I fråga om funktionshinder innebär principen om likabehandling identifiering och avlägsnande av hinder som är i vägen för personer med funktionshinder som med en rimlig anpassning i det stora hela kan utföra en arbetsuppgift.
Samtidigt som man genom förslaget fortsätter att tillåta olika behandling på grundval av ålder, måste behandlingen vara berättigad ur ett objektivt perspektiv.
Förslaget gör det också möjligt att vidta aktiva åtgärder för att komma till rätta med obalanser när det rör könstillhörighet.
Dessa förslag förtjänar att uppmärksammas på ett allvarligt sätt av medlemsstaterna och de övriga gemenskapsinstitutionerna.

Moraes
. (EN) EPLP (European Parliamentary Labour Party) har röstat för Mann-betänkandet om likabehandling i arbetslivet, eftersom EPLP på ett bestämt sätt tar fasta på principen om bekämpning av orättvis diskriminering och att vi kan uppvisa ett brett stöd för de övergripande målen bakom detta förslag.
EPLP uttrycker emellertid starka reservationer när det rör de följande områdena.
När det rör handikappade - samtidigt som vi välkomnar principen i förslagen- är vi från Förenade kungariket med rätta stolta över vår egen lagstiftning mot diskriminering av funktionshindrade, men vi vill inte påtvinga vår modell på andra medlemsstater. Vi vill emellertid se till att direktivet låter oss behålla vårt förhållningssätt i vår Disability Discrimination Act (lagen om diskriminering av funktionshindrade), även om vi inser att det kan krävas vissa mindre ändringar.
När det rör ålder, välkomnar EPLP principen om bekämpning av åldersdiskriminering som sker i arbetslivet och när folk utbildar sig. Detta är ett mycket komplicerat område och förslagen är långtgående och ambitiösa. Vi anser emellertid att det är viktigt att gemenskapen har lagstiftning som är tydlig och användbar.
När det rör religion/tro välkomnar EPLP principen om skydd i detta sammanhang. I Förenade kungarikets fall skulle detta innebära slutet på anomalin där två mindre, kristna grupper (judar och sikher) erhåller skydd både från direkt och indirekt diskriminering enligt Förenade kungarikets Race Relations Act (lagen om förhållanden mellan raser), eftersom de erkänns av domstolarna som etniska grupper, såväl som religiösa grupper. Under vissa förhållanden erhåller muslimer skydd, men bara när det gäller indirekt diskriminering, samtidigt som muslimer från Afrika och Västindien, vita muslimer och, förvisso, kristna, inte erhåller något skydd över huvud taget. Förenade kungariket kan emellertid uppvisa den mest mångskiftande befolkningen i Europeiska unionen, så det är viktigt att förslagen är de rätta. EPLP är mån om att se till att direktivet kommer att tillåta att avdelning 60 i Förenade kungarikets 1988 års Schools Standard and Framework Act (lagen om normer och allmänna ramar på skolområdet), förblir oförändrad.
När det rör sexuell läggning, välkomnar vi principen i kommissionens förslag att bekämpa diskriminering av detta skäl.
Ytterligare frågor av intresse:
Stora delar av texten behöver förtydligas innan den kan antas. Vi hyser vissa betänkligheter när det gäller de otydliga definitionerna av " skälig hänsyn" och " onödigt lidande" i artikel 2.4, och den möjliga oförenligheten med direktiven om offentlig upphandling i ändringsförslaget till artikel 55. Åtskilliga olikheter med rasdirektivet bör undanröjas, t.ex. definitionen av indirekt diskriminering i ändringsförslag 21, skyddet av rättigheter i artikel 8, texten om trakassering i artikel 10, och artikel 11 som omfattar spridning av information. Vi anser också att direktivet bör vara tydligt när det gäller vilka skillnader i behandling p.g.a. ålder som är tillåtliga och vilka som inte är det.
Vi hyser betänkligheter när det gäller åtskilliga delar som verkar vara betungande: I synnerhet tillämpning av lagstiftningen på frivilligarbetare i samband med välgörenhetsarbete och på offentliga poster, samt även obligatorisk insamling och övervakning av statistik. Vi hyser betänkligheter när det rör inbegripandet av hälso- och sjukvård, social trygghet och bistånd, eftersom det finns avsevärda nationella skillnader när det gäller hur dessa frågor hanteras, och om de utgör en del av förhållandet mellan arbetstagaren och arbetsgivaren. Det finns också delar som vi anser medlemsstaterna bör hantera, t.ex. övergripande genomförande, tillhandahållande av yrkesutbildning till särskilda åldersgrupper, utformningen av ett förlikningssystem och hur små och medelstora företag skall tolka direktivet. Slutligen bör vissa delar vara frivilliga i stället för obligatoriska, för att sörja för olika praxis i medlemsstaterna.
Vi anser att de kommande förhandlingarna kommer att ge tillfälle att ta itu med dessa frågor, och vi ser fram emot direktivets genomförande och den nytta det kommer att innebära för arbetstagare i Förenade kungariket och övriga EU-länder.

Paisley
. (EN) Jag röstade emot dessa betänkanden, eftersom de verkar för principen om att perverterad sex upphöjs till nivån för det heliga äktenskapet och endast inomäktenskapligt sexuellt umgänge.
Man diskriminerar också folk och organisationer som tror att Bibeln uttrycker Guds tankar, den enda ofelbara regeln om tro och utövande, och tvingar dessa troende att anställa de som propagerar för och utövar sexuella handlingar som fullständigt strider mot Bibelns moral.
Det var endast i detta avseende jag röstade nej.

Sacrédeus och Wijkman
. Kristdemokraterna välkomnar förslaget till direktiv om inrättande av allmänna ramar för likabehandling i arbetslivet i stort. Dock anser vi att utskottets ändringsförslag gällande statistik uppdelad på målgrupp, dvs. baserat på de föreliggande diskrimineringsgrunderna, såsom ras, etniskt ursprung, ålder, religion eller övertygelse, samt sexuell läggning, är alltför integritetskränkande. Vi väljer därför att rösta mot detta ändringsförslag, men stöder betänkandet som sådant.
Betänkande (A5-0260/2000) van Hulten

Goebbels
. (FR) Jag lade ner min röst i fråga om betänkandet av van Hulten, eftersom jag anser att vi inte bör utöka kontrollinstanserna i de europeiska institutionerna. Denna frenetiska kontroll leder nämligen till att man fråntar tjänstemännen deras ansvar samt till en situation där alla kommer att försöka dölja sitt eget ansvar bakom kontrollanternas och kontrollanternas kontrollanters ansvar.

Van Dam
. (NL) Europeiska unionen har en dålig framtoning för många medborgare. Föredraganden Van Hulten citerar i en intervju i en nederländsk veckotidning uppfattningen: "Det heter Europa, det sitter i Bryssel och det är korrumperat." Tack vare agerandet av en "ringare" och het De vises kommitté har korruptionen kunnat fördömas. Van Hulten anmärker med rätta i intervjun att vi inte kan börja med en positiv agenda förrän vi löst sådana problem som bedrägerier, slöseri och även brist på effektivitet i beslutsprocessen.
Reformen av budgetförordningen, mer konkret inrättandet av en internrevision, är bra för Europeiska unionens effektivitet. Föredraganden van Hulten fyller med rätta ut luckorna i kommissionens förslag: en tydlig definition av fördelningen av ansvarsområdena mellan förhandskontrollen och internrevisionen är önskvärd. Om van Hulten vill engagera sig för en effektiv union så förstår vi, precis som föredraganden av yttrandet från budgetutskottet, inte varför han vill fria mindre institutioner som Regionkommittén från skyldigheten till internrevision.
Det sker på bekostnad av öppenheten i budgetförordningen. Naturligtvis är antalet transaktioner lägre i de mindre institutionerna än i de större, de 800 000 transaktionerna per år i kommissionen överskuggar de 10 000 transaktionerna per år i Regionkommittén. Det säger dock endast något om personalbesättningen av en internrevisionstjänst och ingenting om den ekonomiska betydelsen och alltså inte om nyttan av en sådan tjänst.
Det är av det skälet som jag begärt delad omröstning om ändringsförslag 3, om att ta med skyldigheten för en internrevision i förslaget. Även om föredraganden är ense med mig om att alla institutioner måste behandlas lika så vill han skjuta upp den lika behandlingen till den definitiva granskningen av budgetförordningen om ett och ett halvt år. Jag tycker att om det finns en möjlighet att förbättra effektiviteten i EU:s institutioner så är varje dag som vi väntar med det en dag för mycket.
Naturligtvis är det besvärligt att passa in en internrevision i institutionerna men det besväret förblir detsamma, nu eller i framtiden. Europas framtoning främjas inte av att endast de stora institutionerna i unionen fungerar effektivt utan det är, kanske i flera avseenden, de små som gör det!
Betänkande (A5-0211/2000) av Titley

Crowley
. (EN) Jag är säker på - tillsammans med alla mina kolleger - att vi stöder en korrekt förvaltning och kontroll av vapenexporten i Europeiska unionen. Vi har många exempel på hur okontrollerad och skrupelfri vapenexport har förvärrat många konflikter under det senaste århundradet och t.o.m. i vår tid. Vi i Europa, tillsammans med våra kolleger över hela världen, måste se till att gångna tiders misstag och girighet inte upprepas.
Orsakerna till hur jag har röstat om detta betänkande beror huvudsakligen på frågan om närmare förbindelser mellan Europeiska unionen och Nato och även framstormningen mot en gemensam försvarspolitik.
Många kommer att tala om fred och konfliktlösning samtidigt som de kommer att göra upp om att sälja vapen till stridande parter. Om detta hyckleri stoppades, skulle det gå att övervinna många svårigheter.
Som jag sade i början, är jag för en större kontroll av vapenexporten - men denna fråga bör inte blandas ihop med andra politiska initiativ.

Frahm, Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. (DA) Även om vi sympatiserar med tanken om en politisk reglering av den europeiska produktionen och exporten av vapen, är vi skeptiska till Titleybetänkandet, först och främst av följande skäl:
Det görs ingen koppling mellan utvecklingen av vapenindustrin och EU:s militärpolitiska samarbete. EU har beslutat sig för att bygga upp en gemensam militär kompetens för att uppfylla det s.k. Petersbergmålet (krishantering och konfliktlösning utanför EU:s territorium), men har ingen gemensam försvarspolitik. De enskilda EU-länderna är medlemmar av Nato och VEU eller är alliansfria. Vapenexportpolitiken måste ta sin utgångspunkt i detta, och man måste skilja mellan kontroll av politiskt motiverad vapenindustriutveckling (för krishantering) och den rent kommersiellt motiverade vapenexporten, som enligt vår uppfattning bör minimeras och på sikt helt avskaffas.
Vi vänder oss särskilt mot formuleringarna i punkt R och punkt 1 d och e i betänkandet, om att utvecklingen av vapenexporten skall leda fram till en utveckling av en gemensam försvarspolitik och skapandet av en försvarsidentitet inom Nato, och att vapenindustrin skall dra fördelar av att EU utvecklar en gemensam vapenexportkod.

Gahrton och Schörling
. Vi välkomnar initiativet till uppförandekoder för vapenexport. Många av Titleys förslag och anmärkningar i betänkandet innebär förbättringar av rådets ursprungliga rapport. Trots detta väljer vi ändå att rösta nej till Titleys betänkande av följande skäl:
Betänkandet innebär ett fortsatt erkännande av vikten av en stark europeisk militärkapacitet i stället för att tyngdpunkten läggs på behovet av nedrustning och fred. Betänkandet ser vapenexportkontroll huvudsakligen som en metod att undvika obekväma situationer för Europas militärindustri och inte som en sätt att åstadkomma nedrustning och fred. I betänkandet diskuteras också europeisk vapenexport som ett sätt att lösa kommande lokala konflikter i Europas närområde.
Föredraganden har också konsekvent, trots begäran från gruppen De gröna, undvikit att diskutera Turkiet som genom sitt medlemskap i Nato i praktiken är exkluderat från uppförandekoderna.
Betänkandet innebär vidare att Europas krigsindustri betraktas som en ekonomiskt viktig industri, ett oförsvarbart perspektiv på en industri som har till huvudsaklig uppgift att implicit döda och förinta människor.
Så länge Europaparlamentet inte förmår att göra de logiska kopplingarna mellan produktion och försäljning av vapen och den fortsatta globala militära förstörelsen av miljö och mänskligt liv, kan vi inte stödja betänkanden som detta.

Martin, David
Jag stöder detta betänkande från min kollega, Gary Titley, och håller med honom om att en ansvarsfull vapenexport utgör en del av gemenskapens regelverk, och att ansökarländerna därför aktivt bör delta i den ytterligare utvecklingen av uppförandekoden för vapenexporten, och att detta skall vara rättsligt bindande.
Jag stöder i synnerhet hans åsikt att det finns ett behov att upprätta gemensamma bestämmelser och effektiva EU-kontroller för att bekämpa illegal vapenhandel och kontrollera den legala handeln med handeldvapen och lätta vapen.
Jag hoppas medlemsstaterna kommer att uppmärksamma detta och snabbt ta itu med det.

Meijer
. (NL) Utan vapen skulle världen vara mycket säkrare. Därför är jag för en uppförandekod som omöjliggör vapenproduktion och vapenexport och som leder till att vapenfabriker övergår till produktion av nyttiga saker. Från den utgångspunkten har jag läst Titleys förslag och sett efter i hur hög grad hans text bidrar till en fredlig värld utan vapen. I allmänhet stöder jag små framsteg, även om de långt ifrån fullständigt leder till de lösningar som jag står bakom. Det blir dock annorlunda om ett sådant litet framsteg innebär en blockering av de verkliga lösningarna. Jag tror att valet i dag inte står mellan en fullständig frihet för vapenhandeln och den här uppförandekoden. Om det skulle vara valet så skulle jag stödja uppförandekoden som det minst illa för något är ju bättre än ingenting. Det riktiga valet står dock mellan den här uppförandekoden och ett totalförbud. Uppförandekoden utgår från att vapenhandeln skall fortsätta och att den europeiska vapenproduktionen måste främjas. Utväxterna regleras eftersom de fångar uppmärksamheten och väcker indignation. Problemet med själva vapenhandeln står utanför skottfältet. För mig är det ett skäl att inte stödja uppförandekoden.

Theorin
. Det är bra att Europeiska unionen vill genomföra en uppförandekod för en restriktiv vapenexport.
Däremot kan jag inte acceptera att man för in kravet på en gemensam försvarspolitik och en europeisk säkerhets- och försvarspolitik inom Nato. Sverige är neutralt och har inte för avsikt att ingå i någon försvarsallians. Därför kan jag inte stödja dessa synpunkter, vare sig i skäl R eller punkterna 1 c, 1 d och 1 e.

Vachetta
. (FR) Frankrike, Tyskland och Förenade kungariket är med USA de främsta vapenexportländerna, som förser världens konflikter med vapen: i Afrika, där tio stater är i krig, samt i Asien mellan Indien och Pakistan. De europeiska staterna har sålt vapen till Indonesien vars armé är inblandad i massakrerna i Timor och till Moluckerna. Den franska staten säljer helikoptrar till Turkiet som är i krig med det kurdiska folket, flygplan till Kina och Taiwan, för att inte tala om skandalen med de berömda fregatterna i Taiwan. Tidigare var franska staten delaktig i folkmordet i Rwanda genom att i riklig mängd leverera lätta vapen till den regim som organiserade massakrerna. Hittills har ingen begärt att Europeiska unionen och Frankrike skall redovisa.
I resolutionen vill man inte radikalt dra ner på vapenexport för att främja nedrustningspolitik utan bara reglera exporten för att ytterligare säkra industrikoncernernas vinster.
Det finns emellertid inte något krig med noll döda. Det finns bara krig som dödar. Genom denna hycklande resolution gör man anspråk på att upprätta en europeisk uppförandekod, samtidigt som man påstår att försvarsindustrin är " viktig för EU ur ekonomisk och strategisk synpunkt" .

Van Orden
. (EN) Vi anser att omstruktureringen av försvarsindustrin inte bör motiveras av den politiska ambitionen att skapa en gemensam försvarspolitik, utan av de strategiska och industriella kraven från de större företag och medlemsstater som är involverade.
På denna grundval är ett samarbete mellan europeiska och nordamerikanska företag lika välkommet som ett samarbete mellan europeiska företag. Samtidigt som vi kan stödja en uppförandekod som anger gemensamma spelregler i och med en grupp bestämmelser som vi alla frivilligt kan följa, vill vi inte tynga industrin med fler onödiga bestämmelser. Vi stöder i synnerhet inte förslaget i punkt 9 i resolutionen, att uppförandekoden skall göras rättsligt bindande.
Våra invändningar mot detta är fyrfaldiga: Möjligheten öppnas för att ytterligare en mängd verksamheter kan behandlas i Europeiska gemenskapernas domstol; möjligheten att få ett erkännande av en internationell uppförandekod av andra vapenexporterande länder utanför EU, kommer att bli svårare och mindre intressant för dessa länder om den är rättsligt bindande; om man tillämpar rättsliga sanktioner finns risken att vissa av de länder som sysslar med vapenhandel kommer att bli mindre öppna när det gäller deras verksamhet; det kan i vissa länder uppkomma en motvilja att beställa vapen från europeiska stater som tyngs av lagstiftning, i synnerhet när det handlar om långfristiga förbindelser om tjänster efter köpets genomförande.
Samtidigt som det finns mycket som vi kan stödja i denna resolution, finns det ett antal grundläggande brister och detta är skälet till att vi avstått från att rösta.
Betänkande (A5-0258/2000) av Angelilli

Alyssandrakis
. (EL) Barnen är TV-våldets främsta offer. Alla är numera medvetna om hur skadligt det är att dagligen bombarderas med våldsinslag i TV och multimediaprodukter, framför allt för de yngre, som är mera sårbara, eftersom deras kritiska tänkande ännu inte har utvecklats.
Såväl kommissionens text som betänkandet innehåller vissa korrekta påpekanden om de negativa effekterna på barnens psykiska hälsa och deras personlighetsutveckling, och därigenom också om vilka faror det innebär för morgondagens samhälle att de unga tittar på sådana program och konsumerar sådana produkter. Förslagen är dock begränsade till frågor om sändningstid, kategoriindelning av programmen, och tar speciellt sikte på digital-TV och betal-TV med stöd av en undersökning vid Oxforduniversitetet om utrustning för teknisk filtrering av TV-program, som föräldrarna måste skaffa sig för att kunna skydda sina barn.
Vi ser ännu en gång hur den känsliga frågan om hur vi skall kunna skydda våra barn, som skall bygga morgondagens samhälle, blir föremål för ekonomiskt utnyttjande, för att företagen skall kunna skaffa sig ännu större vinster.
Hela ansvaret för barnens skydd läggs uteslutande på föräldrarna, och man nämner inte ens produktionen och spridningen av program som kan vara skadliga för barnen. Men hur skall föräldrarna, även om de lyckas skaffa utrustning för filtrering, kunna skydda sina barn mot de så kallade barnprogram som för det mesta innehåller våldscener och som ibland t.o.m. är värre än skräckfilmer? Hur skall de kunna skydda barnen mot det våld som finns i överflöd inom multimedia och på Internet?
I kommissionens meddelande erkänner man problemet men föreslår inga konkreta åtgärder, eftersom kommissionen är så helt inriktad på den fria marknaden och den fria konkurrensen. Dess olika förslag träffar därför inte den hårda verkligheten, som är särskilt hård mot barnen, en verklighet som innebär att de multinationella företagen fritt och ohämmat får jaga efter profit utan att behöva ta hänsyn till vilka följder deras program och produkter får. I stället lägger de över hela ansvaret på föräldrarna och uppmanar dem t.o.m. att konsumera nya produkter, under föregivande att de skall kunna skydda sina barn. Det enda som nämns om bolagen är att de skall skapa ett system för självsanering.
Jag stöder vissa intressanta förslag i Angelillis betänkande om hur man skall skydda barnen, och jag håller också med om att det är nödvändigt med en väl underbyggd granskning av de etiska och rättsliga aspekterna på frågan om skyddandet av minderåriga.

Blak
. (DA) Jag har i dag röstat emot betänkandet av Roberta Angelilli om meddelandet från kommissionen om en undersökning om föräldrakontroll av TV-sändningar. När jag gör detta, beror det inte på att jag är emot betänkandet som sådant, utan därför att jag gärna vill sända en tydlig signal om att EU och kommissionen skall koncentrera sig på sina huvuduppgifter. Det är inte EU:s uppgift, utan medlemsstaternas, att ta initiativ på detta område. Det finns tillräckligt med andra brådskande uppgifter för kommissionen att lägga sin energi på.

Caudron
. (FR) I egenskap av far till två småbarn var jag speciellt intresserad av resultaten från undersökningen om föräldrakontroll av TV-sändningar.
Jag vill påminna er om att med stöd av bestämmelserna i artikel 22c.2 i direktivet om television utan gränser (direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997 om ändring av direktiv 89/552/EG) var kommissionen skyldig att göra en undersökning om eventuella för- och nackdelar med åtgärder i syfte att lätta på föräldrarnas eller lärarnas kontroll av de program som minderåriga kan se. Jag gläder mig åt att denna undersökning genomförs. Medlemsstaternas rättsliga och etiska ram varierar nämligen i förhållande till deras traditioner och kulturella vanor. Det finns inte en enhetlig definition i Europa av begreppet minderårig och åsikterna är skilda när det gäller vad som är eller inte är skadligt för minderåriga som ser vissa TV-program.
Alla är ändå överens om att säga att det är av allmänt intresse att vi energiskt bekämpar den våldsvåg och annat farligt innehåll för ungdomar vilket översvämmar TV-programmen och de audiovisuella tjänster som sänds via nätet för att skydda minderårigas psykologiska balans. Minderåriga är annorlunda än vuxna. De är sårbarare, och kan i mindre grad göra en kritisk bedömning och är mer utsatta för risken att destabiliseras. Liksom föredraganden, tror jag att åtgärderna i syfte att skydda ungdomar mot våldsamma och skadliga program inte får inskränkas till den traditionella televisionen utan måste tillämpas på media i sin helhet.
Det förefaller mig dock oundvikligt att betona barnens utbildning i media. Det är således nödvändigt att på nationell och regional nivå stärka medvetenhetskampanjerna rörande skydd av minderåriga i media och ansluta familjerna och utbildningssektorn. Filtreringsanordningar för TV-program måste säljas till ett pris som är överkomligt för alla.
Samtidigt innebär dessa åtgärder givetvis inte alls att tjänsteleverantörer skall vara undantagna allt ansvar i förhållande till det innehåll som de sänder. Eftersom frågor i samband med radio och television är medlemsstaternas behörighet, stöder jag den begäran som gjorts till dem samt till kommissionen att med hjälp av lagstiftningsbestämmelser fastställa de olika ansvarsuppgifter som tillkommer mediasamhällena. Det förefaller mig också oundvikligt att samtliga TV-operatörer i Europeiska unionen skall utarbeta en självregleringskod för skydd av minderåriga.
Jag vill sluta med att lyckönska föredraganden till ett utmärkt arbete.

Gallagher
. (EN) Jag välkomnar de centrala bestämmelserna i detta betänkande, vilka återigen belyser den betydelse som Europaparlamentet fäster vid skyddet av våra barn i Europa. Detta betänkande bekräftar att det ligger i allmänhetens intresse att skydda barn från att titta på överdrivet TV-våld och andra program som kan få skadliga konsekvenser.
Ämnet för detta betänkande är både mycket speciellt och mycket komplicerat. Alla ytterligare analyser av särskilda tekniker, som t.ex. filtersystem, måste ta hänsyn till de tekniska framsteg som skett. Detta betänkande är grundat på sunt förnuft. Det tar sin utgångspunkt i behovet av att TV-bolagen vid sina utsändningar tar ansvar för skyddet av minderåriga genom en kod för självreglering som skall kunna tillämpas i hela Europeiska unionen.
Det kommer också att inrättas en kommitté av sakkunniga på gemenskapsnivå, med mandat att utarbeta ett memorandum i vilket man anger de allmänna principerna för skydd av minderåriga i mediasammanhang.
Det åvilar nu Europeiska kommissionen, Europaparlamentet och berörda parter att samarbeta och se hur man bäst kan skydda barn från det överdrivna TV-våldet. Jag hoppas att de största TV-bolagen, både från privata och offentliga sektorn i Europeiska unionen, kommer att engagera sig i denna process.
Vi måste naturligtvis inse att tekniken förändras snabbt inom TV-sektorn i Europa. Digitalisering av gamla analoga TV-nät håller på att ske i alla deltagande medlemsstater i EU. Detta kommer också att leda till större utmaningar för lagstiftarna att vidta de nödvändiga skyddsåtgärder som krävs för att garantera att barn skyddas från mycket våldsamma och olämpliga TV-program.
Jag kommer att arbeta intensivt med detta på nationell europeisk nivå för att se till att EU-regeringarna antar den lagstiftning som är nödvändig för att få till stånd de nödvändiga skyddsmekanismer som jag har tagit upp.

Mathieu
. (FR) Televisionen är oundviklig i vår vardag. Med ett genomsnitt på tre timmar per dag är det den viktigaste mänskliga verksamheten efter sömn och, för vuxna, arbete.
På grund av arbetets förändringar, såsom kvinnornas ökade arbete och allt mer flexibla arbetstider, lämnas allt oftare barnen ensamma framför televisionen. Det finns olika lösningar, men ingen är tillfredsställande.
En kod för självreglering för dem som arbetar i yrket är däremot en utmärkt lösning. För mig är det rätt riktning.
Såsom föredraganden betonade får inte föräldrakontrollen sluta vid televisionen. Barn är också stora konsumenter av Internet och videospel. Tillnärmningen måste omfatta samtliga bildmedia.
Jag röstade med övertygelse för betänkandet av Angelilli som klargör svårigheterna att verka på gemenskapsnivå: varje medlemsland har en historia och en särskild relation till sin nationella television. De kulturella särdragen återspeglas i programmens innehåll. Dessutom är definitionerna av barn och minderåriga olika från ett rättssystem till ett annat.
På samma sätt stöder jag ELDR-gruppens ändringsförslag som tillför lämpliga klargöranden om vem som gör vad.

Papayannakis
Jag skulle vilja gratulera fru Angelilli till de förslag hon i sitt betänkande framlägger om utvecklandet av ett kontrollsystem för att förhindra att barn kan titta på våldsprogram och andra program som är olämpliga för deras ålder. Jag instämmer helt i dessa förslag, men jag skulle vilja påpeka att de inte löser det verkligt stora problemet, eftersom dessa förslag ingår i ett icke bindande meddelande från kommissionen, medan det bindande direktivet " Television utan gränser" (97/36/EG), som de syftar på, på många olika sätt ignoreras av nästan alla medlemsstater. Under dessa omständigheter är det helt nödvändigt att alla medlemsstaterna så snart som möjligt rättar sig efter gemenskapslagstiftningen.
Efter en personlig undersökning hos kommissionens tjänsteenheter inom detta område har jag konstaterat att åtta medlemsstater (Österrike, Belgien, Danmark, Finland, Portugal, Sverige, Spanien och England) tillämpar gemenskapslagstiftningen, medan de övriga (Frankrike, Tyskland, Grekland, Irland, Italien, Holland och Luxemburg) på olika sätt bryter mot denna lagstiftning.
Jag håller också med vår kollega om att dessa åtgärder inte får begränsas till att endast gälla televisionen, utan att de också måste gälla för Internet, som numera har allt vad televisionen har och lite till, eftersom dess rika utbud även innefattar visning av filmer.
Om alla dessa förslag skall kunna förverkligas, måste man skapa system för filtrering och kvalitetsbedömning, som ger föräldrarna en möjlighet att välja de program som är lämpliga för deras barn. Det är nödvändigt att ge industrin incitament i en sådan riktning genom internationellt samarbete men också att öka medvetenheten hos föräldrar, lärare och barn.
Betänkande (A5-0198/2000) av Dybkjær

Caudron
. (FR) I den tredje årsrapporten om lika möjligheter för män och kvinnor i Europeiska unionen redovisas betydelsefulla fakta och framgångar från år 1998.
Vi måste konstatera att trots utropandet av lika möjligheter för män och kvinnor rättsligt sett, finns det fakta som påminner oss om att de diskrimineringar och svårigheter som kvinnorna möter tyvärr fortfarande består.
Kvinnorna berörs sålunda mer av arbetslöshet. I rapporten 1998 undersöks i synnerhet arbetslöshetsfenomenet och den ekonomiska effekten av kvinnornas undersysselsättning. De åtgärder granskas också som vidtagits för att införliva en strikt kvinnoinriktad sysselsättningspolitik eller för att begränsa könsdiskriminering i arbetslivet (exempelvis i fråga om anställningsavtal, typ av anställning och lön).
Kvinnorna har vidare " flextidsanställningar" och korttidsanställningar där det är karakteristiskt med låga löner i sektorer som i huvudsak sysselsätter kvinnor. Kvinnornas yrkeskarriärer är således ofta instabila, vilket gör det svårt för dem att få erfarenhet. Det slutar ofta med låg social trygghetsnivå och osäkra levnadsvillkor.
Kvinnorna är också överrepresenterade i typiska " kvinnoyrken" men underrepresenterade på ansvarsfulla tjänster och i fria yrken. Kvinnor och män delar vidare ojämlikt på sektorer, såsom sektorn för informations- och kommunikationsteknik som likväl är i full tillväxt: kvinnorna har snarare tjänsterna längst ner i hierarkin. Det är således absolut nödvändigt att införa en politik för utbildning och yrkesutbildning som speciellt vänder sig till unga kvinnor för att återställa jämvikten.
Olikhet för män och kvinnor råder vidare också på lönenivå: tillgängliga siffror för 1995 visar att timlönen för en kvinna för lika arbete i hela Europeiska unionen är lika med 73 procent av mannens lön.
Jag stöder således helt föredraganden när hon uppmanar kommissionen att fortsätta ansträngningarna och i synnerhet stärka årsrapporternas " strategiska" karaktär genom att göra en utvärdering av de politiska initiativens effektivitet i stället för att nöja sig med att beskriva dem.
Jag tror också att vi måste framhärda i genomförandet av gemenskapens regelverk när det gäller respekt för kvinnors rättigheter och lika möjligheter i kandidatländerna till och med före anslutningen.
Jag vill avsluta med att uppmana medlemsstaterna att fortsätta med den dubbla strategi som förespråkats på gemenskapsnivå, det vill säga en strategi för " mainstreaming" och särskilda åtgärder till förmån för kvinnor.

Korakas
Det är särskilt intressant att kommissionens årsrapporter nu för första gången framhåller att man måste göra en utvärdering av de politiska initiativens effektivitet. Vi har således framför oss en resolution som visserligen inte snålar med förslag till studier och undersökningar men som ändå inte på ett realistiskt sätt tar itu med de avgörande problem som alltjämt är olösta och de nya problem som kan hota rättigheter och förmåner men också de bakomliggande orsakerna till problemen.
Kvinnorna är fortfarande en av de mest utsatta grupperna inom befolkningen, eftersom deras rättigheter grovt åsidosätts i dagens socialekonomiska system. Det är det första man bör erkänna, om vi inte bara vill ha en rapport - som ger uttryck för goda avsikter.
Lika möjligheter till förvärvsarbete, socialt engagemang, hälsovård och inom andra områden kan man inte tänka sig utifrån en sådan reaktionär politik som kränker människovärdet, utan likvärdiga sociala framtidsutsikter, ett samhälle präglat av arbetslöshet, undersysselsättning, utan någon välfärdsstat, ett samhälle där människovärdet reduceras till en fråga om kostnader och kommersialisering.
De sociala rättigheterna och förmånerna byggs inte ut utan krymps i stället allt mer, eftersom de anses alltför kostsamma. De flexibla typer av sysselsättning som man så generöst erbjuder kvinnorna är inte något som vuxit fram genom en naturlig utveckling. Det beror i stället på att de som har den ekonomiska makten behöver kompensation för den ekonomiska krisen. De vill slå vakt om konkurrenskraften och övervinsterna på arbetstagarnas bekostnad, och de första offren blir kvinnorna, som fortfarande får lägre lön för lika arbete och som fortfarande framför allt har jobb som inte kräver någon yrkesutbildning. Kvinnorna står nu inför ännu fler problem och de har inte likvärdiga möjligheter att ta sig in på arbetsmarknaden. Det är kvinnorna som är de första offren för nedskärningen av de offentliga utgifterna, privatiseringarna inom sjukvården, rätten till vård och behandling­ och än mer rätten till program för information och förebyggande vård. De arbetar under villkor som skadar deras hälsa, den kroppsliga, psykiska, andliga, vilket lägger en ännu större börda på kvinnorna, som ju måste kombinera många plikter, dubbla och tredubbla sociala roller. Även i betänkandet medger man att " ...rapporterna rent allmänt inte behandlar resultaten av politiken och programmen går de inte heller in på faktorerna bakom den fortsatta ojämlikheten."
Kan man tänka sig att lösa kvinnornas problem och kan man förstärka deras rättsliga skydd mot allt slags diskriminering riktad mot dem inom ett socialekonomiskt system som satsar på kommersialisering, budgetnedskärningar och ökning av övervinsterna? Man kan inte skapa en politik som ger kvinnan ett verkligt skydd, om man inte helt frångår och förändrar den hittillsvarande modellen för samhällsutveckling. För att bekämpa utnyttjandet, förtrycket och diskrimineringen måste kvinnorna tillsammans med männen driva sina rättmätiga krav, genom en bred folklig kampfront i vart och ett av länderna.
Trots att resolutionen har vissa positiva inslag, kan man säga att den bara nuddar vid problemet. Jag är rädd att proklamationerna och de goda avsikterna ännu en gång inte är något annat än innehållslösa förevändningar.

Talmannen
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.06 och återupptogs kl. 15.00.)

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om aktuella och brådskande frågor av större vikt.

Peru
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0777/2000 av Medina Ortega med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om krissituationen i Peru.
B5-0780/2000 av Di Pietro för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om situationen i Peru.
B5-0784/2000 av Salafranca Sánchez-Neyra för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om krissituationen i Peru.
B5-0790/2000 av Lipietz och Nogueira Román för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om krissituationen i Peru.
B5-0792/2000 av Marset Campos och Di Lello Finuoli för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om krissituationen i Peru.

Medina Ortega
Herr talman! Jag har med mig ett inlägg här som jag gjorde den 9 april 1992 då jag talade om statskuppen, den så kallade egna kuppen, av president Fujimori. Jag sade då att det inte var godtagbart att en demokratiskt vald president avstod från sin legitimitet genom att stödja sig på de väpnade styrkorna.
Efter den senaste valkomedin har Fujimori förlorat sin legitimitet och inte bara den utan han har även förlorat det politiska stöd som han tidigare hade. Den fråga som för närvarande behandlas är frågan om Perus öde, om detta land kommer att kunna ta sig ur den svåra situation som Fujimori nu har försatt landet i.
Vi är flera politiska grupper som har lagt fram ett förslag till en gemensam resolution där vi framför allt uppmanar president Fujimori att avgå men på ett sådant sätt att demokratin i landet kan befästas genom en process med demokratiska och fria val.
För det andra uppmanar vi Europeiska unionens instanser att bidra till den demokratiska processen i Peru - något de europeiska institutionerna kan göra. Vi begär dessutom att en delegation från Europaparlamentet reser till Peru i syfte att verifiera händelserna på plats.
Vi hoppas att man inte går till överdrift i Peru utan möjliggör en övergång och att det inte uppstår en situation där som påminner om den i Belgrad i dag, med ett folkligt uppror på öppen gata. Därför tror jag att vi om de europeiska institutionerna och Europaparlamentet hjälper det peruanska folket i denna svåra situation kan bidra till stabiliteten i landet och befästandet av de demokratiska institutionerna i hela Latinamerika.

Ojeda Sanz
Herr talman! I Peru råder för närvarande ett osäkert läge och vi hyser alla förhoppningar om att den nuvarande situationen skall få en lösning i en process där alla de civila och politiska rättigheter garanteras som tjänar till att stärka och befästa demokratin och freden i Peru, ett land som har drabbats av 25 000 döda de senaste femton åren.
Europeiska unionen - som är den främsta samarbetspartnern i ekonomiskt avseende och den största investeraren i Peru med belopp som har överstigit 6 000 miljoner dollar de senaste sju åren - måste bevara sina insatser mot bakgrund av den demokratiska klausul som fastställts i tredje eller fjärde generationens avtal med länderna i Andinska pakten och som grundar sig på de universellt erkända principerna beträffande den pluralistiska demokratin, rättsstaten och de mänskliga rättigheterna. Dessutom bör Europeiska unionen med största varsamhet inbjuda till en dialog mellan alla peruanska demokratiska krafter för att få sådana avtal till stånd som garanterar tillämpning av de civila och politiska rättigheterna och yttrandefriheten.

Lipietz
Herr talman, det är med stor tillfredsställelse vi får bekräftelse på det som vi förutsade vid en omröstning nyligen. Europaparlamentet avvisade ganska bestämt valet av Fujimori och jag gläder mig åt att mina kolleger i de två främsta grupperna tydligt tar parti för att Europaparlamentet kraftigt skall stödja demokratiseringen i Peru.
Det som emellertid oroar oss är Montesinos öde. Vi kan inte säga att asylrätten är till för att skydda kriminella. Hela mänskligheten gladde sig åt att internationella resolutioner äntligen börjar fungera mot en f.d. diktator, Pinochet. Vi kan inte gå med på att Montesinos får en tillflyktsort i Panama eller som vissa rykten börjar antyda, i Marocko. Han måste bli dömd av den stat, oavsett vilken, i vilken han skulle söka sin tillflykt, dömd för tortyr, narkotikahandel, osv.

Marset Campos
Herr talman! Önskan om fred, demokrati, rättvisa och välstånd hos det peruanska folket är på väg att förverkligas i och med Fujimoris avgång. Det motsatta inflytande till denna önskan, som det nordamerikanska stödet till denna person har inneburit, måste uppvägas av ett annat inflytande av positiv karaktär till förmån för de mänskliga rättigheterna och en fullständig demokratisk utveckling och det bör härröra från Europeiska unionen. Av den anledningen anser vi det nödvändigt att poängtera två aspekter i den gemensamma resolution som vi lägger fram.
För det första förhandlingar om asyl från Europeiska unionens sida - inga förhandlingar med tredje land - för en person som Montesinos, ansvarig för de fruktansvärda brotten mot mänskligheten, och för det andra en delegation från Europaparlamentet som skickas till Peru i syfte att studera förutsättningarna för demokratiska framgångar och ett fredligt övervinnande av de nuvarande svårigheterna så att vårt stöd blir riktigt positivt.

Linkohr
Herr talman! Jag skulle egentligen vilja att vi förde en debatt om Latinamerika, inte bara med anledning av en eller annan brådskande fråga utan till följd av en väl förberedd debatt i utskotten.
Jag har en känsla av att vi endast ägnar oss åt händelserna i Latinamerika i samband med enskilda fall, men i övrigt bedriver en mycket återhållsam politik. Det är synd, för kontinenten förtjänar större uppmärksamhet än så.
Vad Peru beträffar har det redan påpekats av flera talare och även i vår resolution att president Fujimoris varslade avgång innebär ett tillfälle till en nystart. Jag är inte säker på att det blir så, för vi har redan varit med om en del, och jag är först säker när Fujimori verkligen har avgått eller blivit avsatt. Däremot anser jag att det är utomordentligt viktigt att Europeiska unionen engagerar sig på djupet i detta land och i situationen i Peru och även upprätthåller en dialog med oppositionen under organiserade former.
Jag skulle önska att vi nu skickade den delegation som vi avsåg att skicka till valen men som av kända orsaker inte åkte, för att även stödja dem som arbetar för en demokratisk reform i landet. Om det blev resultatet av den här eftermiddagens tillställning skulle jag bli mycket nöjd.

Fava
Herr talman, herr kommissionär! Jag tror det som hänt i Peru visar oss hur långt det ibland kan vara mellan ordens formella betydelse och deras verkliga innebörd. Ordet jag tänker på är " demokrati" . I Peru finns det ett parlament som valts i allmänna val och en president som använt militärens övertalningsförmåga för att kränka alla konstitutionella regler.
Jag tycker denna resolution är en viktig fråga för detta parlaments politiska initiativ. Och här vill jag bara lägga till ett par ord om en fråga som tas upp i resolutionen: frågan om vi skall skicka en egen delegation.
Europeiska unionen måste agera och agera genast. Den demokratiska processen måste konsolideras, men konsolideras snart med politiska och mänskliga resurser och instrument. Vi måste se till att Peru kan nå målet med kandidater som är mogna utmaningen och som kan motsvara det peruanska folkets behov av politisk förnyelse och verklig demokrati.
Därför, herr talman, herr kommissionär, stöder vi kraftfullt kravet att skicka en delegation, inte bara för att vara vittne om det händer något dramatiskt, utan för att vi för en gångs skull skall kunna hjälpa ett land som söker efter sin egen demokratiska väg.

Marinho
Herr talman! Behovet av denna resolution om vad som har hänt i Peru innebär två saker. Först frustrationen över att tvingas återuppta övervakningen av demokratin och de mänskliga rättigheterna i Latinamerika, vilket var en central angelägenhet i parlamentet under 1980-talet och som mildrades under 1990-talet då de flesta länderna fick demokratiska regeringar. Och även en frustration över att det, förutom i Peru, görs andra försök till aggressiv populism som skapar skrämmande diktaturer som späder på all vår misstro och återigen sätter Latinamerika i centrum för vår demokratiska övervakning. Låt oss tala helt uppriktigt: resolutionen uttrycker en känsla av svaghet när det gäller det europeiska inflytandet över denna kontinent. Med lugnat samvete över den demokratiska utvecklingen under 1990-talet, gjorde Europa väldigt litet för dessa länder, förutom att ge råd om ekonomiska integrationsmodeller. Öppnandet av våra marknader var symbolisk, med undantag för köttet från Argentina, på grund av BSE, som vi vet, det tekniska utbytet var ringa, de kulturella och politiska förbindelserna var inte mer än ord, yrkesutbildning och investeringar i mervärde accelererade inte. Europa utnyttjade inte de nyfödda demokratierna för att i Latinamerika gynna utvecklingen och den sociala rättvisan, så att dessa länder kunde komma ur sitt nästan exklusiva beroende av den kapitalackumulation som grundar sig på droghandeln. Peru och Fujimoro, herr talman, är ännu ingen katastrof: de utgör en besvikelse och just nu en varning. För att undvika en katastrof är det absolut nödvändigt att Europa agerar politiskt också på den sydamerikanska kontinenten.

Verheugen
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! De omständigheter under vilka valen i Peru ägde rum i maj i år var oacceptabla. Mot bakgrund av detta hade kommissionen backat upp delegationen från organisationen för de amerikanska staterna, som skulle övervaka genomförandet av en rad viktiga demokratiska reformer som regeringen hade kommit överens med oppositionen om.
Europeiska unionen poängterade först nyligen i ett uttalande att president Fujimori har tagit ett initiativ i och med sitt beslut att utlysa nyval. Det initiativet kan bli ett avgörande steg i riktning mot demokrati, men endast om Fujimori inte ställer upp i valet som han har sagt att han inte skall.
För att tillfället skall kunna utnyttjas måste flera viktiga svaga punkter åtgärdas på kort tid. Dessa svaga punkter framstod klart i de senaste valen. Om inte dessa brister undanröjs finns det fortfarande en risk att även nästa val kommer att bli högst tvivelaktigt.
Kommissionen stöder därför organisationen för de amerikanska staterna i deras fortsatta arbete enligt den tidsplan som den gången antogs. Det gör den trots de komplicerade ramvillkoren och trots alla oberäkneligheter som ligger det planerade nyvalet till last.
Kommissionen prövar för närvarande tillsammans med medlemsstaterna hur vi bäst kan stödja förberedelserna av pluralistiska och demokratiska val och likaså övervakningen av dessa.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.00.

Afghanistan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0776/2000 av van den Berg och Sakellariou, för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om situationen i Afghanistan.
B5-0778/2000 av Dupuis med flera för Tekniska gruppen för oberoende ledamöter om situationen i Afghanistan.
B5-0781/2000 av Dybkjær och Malmström för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om situationen i Afghanistan.
B5-0785/2000 av Morillon för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om situationen i Afghanistan.
B5-0789/2000 av Schroedter med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om situationen i Afghanistan.
B5-0793/2000 av Ainardi med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om kvinnornas situation i Afghanistan.

Dupuis
Herr talman, jag tror att vi är skyldiga resolutionens upphovsman, general Morillon, mycket. Det är en viktig resolution därför att jag tror att detta land som lider ofantligt, vars befolkning, i synnerhet barnen, går på minor och med kvinnor som möter avskyvärda diskrimineringar, är ett land som förtjänar mycket större uppmärksamhet från vår sida. Tack vare detta resolutionsförslag som har varit föremål för ett brett samförstånd intar parlamentet en fast ståndpunkt.
Såsom det sägs i resolutionen som också är ett sätt att försöka påverka situationen i Afghanistan, är det grundläggande politiska problemet att göra påtryckningar på den stora grannen Pakistan. Jag vill också tillägga den andra stora grannen, Folkrepubliken Kina, med vilken Pakistan har utmärkta förbindelser och med vilken Pakistan samarbetar på militär nivå och på kärnkraftsnivå. Vi vet också att båda dessa stora länder, Pakistan och Folkrepubliken Kina, har ett betydande samarbete på den politiska nomenklaturans och den lokala maffians nivå när det gäller narkotikahandel.
Vi vet dock att Afghanistan inte är långt borta, att Afghanistan är den största opiumproducenten i världen och således känner vi till och kan föreställa oss den roll som den politiska maffian, inte bara politisk för övrigt, spelar i utbredningen av narkotikahandel. Vi vet också att Förenta nationernas politik, i synnerhet UNDPC:s och Arlacchis politik, är katastrofal: trots de miljoner dollar som investerats i Afghanistan under de senaste åren, har produktionen fördubblats.
Sammanfattningsvis tror jag att vi måste utöva påtryckningar på Pakistan och på Folkrepubliken Kina och dra in finansieringen för Arlacchi och FN:s narkotikakontrollprogram UNDPC så att denna förbudsivrande narkotikapolitik inte slutar med att vi uppmuntrar narkotikaproduktion och narkotikahandel, såsom faktiskt är fallet.

Dybkjær
Herr talman! Vi hade tidigare i dag en debatt om kvinnors rättigheter i unionen, och vi berörde också frågan om de nya ansökarländerna. När man så står inför en sådan resolution som denna om Talibanregimen, så måste man säga att vi egentligen har diskuterat rena lyxproblem, när man tänker på vad som sker i Afghanistan. Ända från första stund jag hörde talas om Talibanregimen, har jag känt mig skakad. Jag tycker att det är fullständigt otroligt att det kan existera år 2000, och att vi inte bara tar itu med det, men i realiteten kan vi inte göra så förfärligt mycket åt saken.
Det är klart att det i krig alltid kommer vara en stor mängd oskyldiga människor som får lida eller dö, och mycket ofta handlar det ju om kvinnor, barn och gamla som är totalt försvarslösa i en lång rad situationer. Men det som sker här går ju faktiskt ännu längre. Det är ett långt mer systematiskt förtryck än vad man ser i normala krigssituationer. Det är långt mer systematiskt, långt mer våldsamt mot en grupp av kvinnor. Det verkar som om det helt enkelt handlar om grupper av män som befinner sig i en värld där inget annat räknas än deras egen sammanhållning och deras eget förtryck av kvinnorna. Och därför tycker jag också att det är bra att resolutionen innehåller vissa klara och tydliga punkter om just kvinnornas situation och att man görs uppmärksam på hur nödvändigt det är att vi försöker att hjälpa till med att förhindra att Talibanregimen fortsätter sin totala diskriminering av kvinnor.

Morillon
Är Afghanistan dömt att sjunka ner i obskurantism från en annan tid och dömt att långsamt kvävas under det talibanska oket, såsom dessa kvinnor, som vi nyss påmindes om, under tyngden av den påtvingade chadorn? Ytterligare hur många döda och rotlösa kommer vi att tvingas redovisa för att vi skall bryta upp locket till vår politiska likgiltighet? Ytterligare hur många ton narkotika insprutad i venerna på ungdomar från hela världen kommer vi att tvingas beklaga? Måste vi vänta på det slutgiltiga inrättandet av en statsterrorism, jihads seger och genomförandet av guds galningars expansionistiska vilja i området i sin helhet för att vi äntligen skall acceptera att engagera oss, ledamöter av Europaparlamentet, såsom det förväntas av oss.
Genom talibanernas långa offensiv med öppet stöd av Pakistan avstängs hädanefter nordalliansens befolkningar från en provianteringsväg som är väsentlig för deras överlevnad. Det internationella samfundet kan inte mycket längre till hålla fast vid strutspolitiken och våra diplomater vid den avvaktande hållningen. Oavsett misstagen i det förflutna, tror jag att jag gör mig till tolk för de flesta här genom att säga att jag vägrar att ha en bekvämlighetsneutralitet, varigenom passivitet framställs som en teori och förblindelse försvaras.
Vi opponerar oss mot den neutralitet som tenderar att se protagonisterna ur samma synvinkel genom att placera den talibanska regimens dagliga övergrepp på samma nivå som befälhavare Massouds väpnade motstånd. Massoud har en krigsherreprofil, men hur skulle det kunna vara annorlunda efter så många strider? Men för dem som känner honom och har sett honom i arbete är han också en man av dialog och samling. Han vill vara en förkämpe för tolerant islam. Han kan vara en fredsmänniska. Massoud anger att det inte finns någon militär lösning på det afghanska problemet och han har rätt. Vi måste utan att dröja arbeta för att finna politiska lösningar som beaktar de värderingar som ligger till grund för vår union.
Den resolution som utarbetats av samtliga grupper och som jag nu har äran att försvara går i den riktningen. I resolutionen uppmanas i huvudsak rådets tjänstgörande ordförandeskap att använda sitt inflytande för att se till att utländsk inblandning upphör i landet. Det begärs att kommissionen skall granska läget för de humanitära stödprogrammen riktade till de afghanska befolkningarna så att ingen blir bortglömd på territoriet. Det betonas slutligen, och det är absolut nödvändigt, att Europeiska unionen måste samordna sina initiativ med grannländernas för att tvinga fram en lösning som gör det möjligt att återställa fred, stabilitet samt respekt för internationell rätt och de mest elementära mänskliga rättigheter i landet.
Vi vet mycket väl att uppgiften inte blir lätt, men jag skulle här vilja citera en stor europés, Guillaume d'Orange, valspråk: " Det är inte nödvändigt att hoppas för att sätta i gång och inte heller att lyckas för att framhärda" .

Schroedter
Herr talman! Afghanistan är det land där de flesta och värsta kränkningarna av de mänskliga rättigheterna förekommer. Ett typiskt exempel på det är kvinnornas situation. Kvinnor får inte utöva sina yrken, flickor får inte gå i skolan, kvinnor får inte röra sig fritt ute, kvinnor stenas för att bara nämna några exempel. Det finns inte en enda verksam organisation för mänskliga rättigheter i Afghanistan!
Landet med de flesta minorna. Ett land utan hopp för barnen. 75 procent av pojkarna och 90 procent av flickorna saknar skolgång. Ett av de fattigaste länderna, ett land med ett bortglömt krig. Jag tror att det understryker betydelsen av denna resolution. Det resultat som kan konstateras är att den nuvarande verksamheten inom de internationella organisationerna och FN inte är tillräcklig. Det innebär att konflikten är mycket komplicerad, och att ingen lösning är inom synhåll och ändå, på den punkten är vi eniga, behövs det en skyndsam lösning.
EU har här en viktig uppgift. Programmen för icke-militär konflikthantering skulle kunna tillämpas. Jag vill bara nämna några saker: kontrollen av vapenexport och handeldvapen tills de når konsumenten, så att vi inte passivt bidrar till konflikterna där, stödet till icke-statliga organisationerna, till kvinnoorganisationer på plats som trots den hopplösa situationen har mod att bedriva sin verksamhet. En självklar och omedelbar konsekvens av detta borde i synnerhet vara att alla människor som flyr därifrån beviljas asyl i våra länder.
Det skulle vara bra för EU:s anseende om ett politiskt initiativ togs av Förenta nationerna för att uppnå en fredlig lösning på konflikten i Afghanistan.

Ainardi
Herr talman, vi kan ju bara oroa oss för talibanernas offensiver nyligen. Det finns fruktansvärda lidanden i samband med denna konflikt. Därför instämmer jag också i den gemensamma resolutionens förslag. Men efter andra kolleger vill jag betona två oroande frågor.
Den första oroande frågan är nämligen kvinnornas situation. Vi får inte vänja oss vid den. Vi får aldrig banalisera. De har nämligen fortfarande fruktansvärda villkor med förbud mot tillträde till arbete, hälsovård och utbildning. De lever i utblottning och ständig osäkerhet. De stenas regelbundet. Man sätter munkavle på dem, i ordets egentliga bemärkelse. Samtliga afghanska kvinnor, oavsett ålder, får utstå systematisk kränkning av sina mest grundläggande rättigheter. Ja, jag tror därför också att de borde få asylrätt. Europeiska unionen måste upprepa sin solidaritet med alla dessa afghanska kvinnor som kämpar på platsen och utomlands mot talibanregimen.
Den andra oroande frågan är att på grund av den kontroll som de nu har över nästan hela Afghanistan söker talibanerna få internationellt erkännande, det ser man tydligt. Bara en politisk lösning kan då göra det möjligt att återställa fred, stabilitet och respekt för rättigheter. Ja, vi måste få ett större engagemang från Europeiska unionens sida. Och under tiden tror jag att det är absolut nödvändigt att rådet stärker de restriktiva åtgärder som beslutats. Det kan aldrig bli ett erkännande från någon medlemsstats sida så länge man håller fast vid den politik som medger kränkning av mänskliga rättigheter, i synnerhet systematisk diskriminering av kvinnor.
Kommissionen bör också vidta mer omfattande humanitära nödåtgärder till förmån för befolkningarna, göra allt för att icke-statliga organisationer skall kunna ge hjälp åt afghanska kvinnor och göra dem delaktiga i verksamheterna.

Paciotti
Herr talman! I dag, på samma sätt och i än högre grad än i går och på grund av talibanernas tragiska militära framgångar, är hundratusentals kvinnor i Afghanistan utsatta för ett hårt förtryck och står utan medicinsk hjälp, utbildning, möjlighet att försörja sig och frihet att röra sig.
Cirka en miljon personer, framför allt barn, har lemlästats av antipersonella minor. Den aktuella och brådskande resolution som vi i dag skall rösta om kräver att oron som många gånger uttryckts av detta parlament omsätts i ytterligare konkreta initiativ.
Det är framför allt en punkt som jag skulle vilja understryka. Sedan flera år tillbaka finns det en speciell budgetpost som finansierar program för minröjning och förebyggande. Även för år 2000 finns det ekonomisk täckning, och det kommer att finnas för år 2001. Vi måsta snarast ingripa för att förhindra att tusentals barn får invalidiserande skador när de leker på fälten och orsakar tragiska explosioner. Det är möjligt, vi har avsatt medel för åtgärder, de kan genomföras, men utbetalningen av de budgeterade medlen blockeras av byråkratiska problem, av utvärderingar av de aktiviteter som tidigare genomförts, av frågor som gäller olika kontors behörighet.
Mina damer och herrar i kommissionen! Lyft blicken från era dokument, fråga er vad som finns bortom alla dessa papper: där finns tusentals barn som befinner sig i fara. Lämna långbänkar och osäkerhet! Gör gärna alla de kontroller ni vill, men se till att släppa fonderna för år 2000 fria, för på det viset räddar ni många olycksdrabbades liv och hälsa.

González Álvarez
Herr talman! Kanske är det varken meningsfullt eller politiskt korrekt att påminna om vem som stödde talibanerna i början, när talibanerna strävade efter den makt de i dag har i Afghanistan.
En del kolleger har redan nämnt en miljon flyktingar, en miljon invalider till följd av minorna, tusentals kvinnor som är fråntagna sina mest grundläggande rättigheter, som exempelvis rätten till utbildning, hälso- och sjukvård, arbete eller rätten att röra sig fritt: det måste vara fruktansvärt för många av dessa kvinnor - som var vana vid utbildning, vid en sekulariserad tillvaro - att inskränkas på detta område utan någon frihet. Det är något vi i de europeiska institutionerna måste ha i åtanke och även att odlingen av narkotika används till att köpa vapen.
Den här förmiddagen - jag skall strax sluta, herr talman - godkändes en uppförandekod för försäljning av och handel med vapen. Jag anser att denna kod inte kommer att vara till nytta om man inte därigenom effektivt kan undvika att vapnen hamnar hos personer som, liksom dessa, begår allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna.

Belder
herr talman! Vi behöver inte göra oss några som helst illusioner om av vilket slag den nuvarande regimen i Kabul är, det är tillräckligt känt. Se bara på händelserna i Afghanistan i somras. Taliban inledde en ny militär offensiv mot sina motståndare i norr, mitt i den värsta torrperiod som det fattiga landet varit med om så länge människor kunde minnas.
Den torkan orsakar under tiden ett skörderesultat på uppskattningsvis 2,3 miljoner ton livsmedel. Det gör en fjärdedel av den totala befolkningen i Afghanistan i princip beroende av spannmålsleveranser inom ramen för Världslivsmedelsprogrammet.
Just i ett sådant dramatiskt läge vänder sig landets radikala islamistiska ledare mot FN:s så kallade brödprogram i huvudstaden Kabul. Det är alltså ett projekt till förmån för 28 000 krigsänkor. Talibans argument? Flera bagerier ger jobb till kvinnor.
Obeaktat denna, åtminstone i västerländska ögon, förnedrande regim ivrar Taliban för internationellt erkännande. De griper tag i samordningen vid det av Förenta nationerna sponsrade återvändandet av miljoner afghanska flyktingar för ett officiellt erkännande i världen av deras outhärdliga tyranni. Om det här religiösa barbariet räcker för att bilda en sluten internationell containment-front mot jihad-komplottsmidaren Osama bin Ladens värdar är dock den mycket pinsamma frågan.

Verheugen
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Den senaste tidens skärpning av den väpnade konflikten mellan Taliban och Nordalliansen ger anledning till stor oro. Allt fler människor flyr kampen. Antalet flyktingar beräknas enligt vissa källor uppgå till 90 000. Många söker skydd i provisoriska läger i bergen i nordöstra delen av landet. Situationen där kan komma att förvärras dramatiskt när vintern gör sitt inträde.
Med tanke på denna utveckling arbetar ECHO, kommissionens kontor för humanitärt bistånd, för närvarande intensivt med att sammanställa ett nödhjälpspaket till ett värde av 3 miljoner euro för att hjälpa flyktingarna med medicinsk nödmaterial, livsmedel och övervintringsmaterial. Förutom detta har ECHO i år redan beviljat 5,7 miljoner euro till torkans offer i Afghanistan, till minröjningen i norra delen av landet och till flyktingarnas återvändande. Torkans offer kommer inom kort att få ytterligare 3 miljoner.
Låt mig beträffande ledamot Paciottis påpekande säga att jag naturligtvis redan i dag kommer att fråga kommissionen vad som har skett och kommer att ske med medlen för minröjning. Om det är som ni säger att det förekommer byråkratiska hinder, lovar jag er att jag kommer att göra allt jag kan för att övervinna dessa hinder så snabbt som möjligt.
Ni ledamöter känner till att kommissionen har engagerat sig långsiktigt i de afghanska landsflyktingarna och internflyktingarna. Under perioden 1991 till 2000 har kommissionen ställt sammanlagt 400 miljoner euro i förfogande till flyktingstöd, humanitärt katastrofbistånd och livsmedelsstöd. En avsevärd del av detta gick till minröjning och motsvarande rekognoseringsåtgärder som utseddes av FN-organ, europeiska eller afghanska icke-statliga organisationer.
Europeiska unionen stöder med sin gemensamma ståndpunkt beträffande Afghanistan Förenta nationernas särskilda delegation i Afghanistan och fredsansträngningarna hos generalsekreterarens särskilda sändebud. Unionen är fast besluten att ge ett verksamt bidrag till återställandet av freden och stabiliteten i landet, och det är uppenbart att freden och stabiliteten endast kan infinna sig i landet om de mänskliga rättigheterna och grundläggande värdena respekteras fullt ut.
I den bemärkelsen fördöms i den gemensamma ståndpunkten även den ihållande diskrimineringen av de afghanska kvinnorna och andra kränkningar av de mänskliga rättigheterna i landet. Så länge Talibanledningen fortsätter att uttala sig tvetydigt beträffande kontrollen av opiumplantagerna kommer inte kommissionen att stödja några drogbekämpningsprojekt i Afghanistan. Däremot kommer man att starkt stödja grannländerna i deras förbättrande av sina möjligheter till drogbekämpning.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.00.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0794/2000 av Medina Ortega, Linkohr och Fava för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om kidnappningen i Colombia av den spanske jesuit som inlett förhandlingar med gerillan.
B5-0795/2000 av Di Pietro för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om frågan om fader Alejandroi Matos Castro i Colombia.
B5-0796/2000 av Marset Campos, Miranda och Di Lello Finuoli för gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om kidnappningarna, påtvingade försvinnanden och fredsprocessen i Colombia.
B5-0797/2000 av Salafranca Sánchez-Neyra för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om kidnappningen i Colombia av en spansk jesuit som inlett förhandlingar med gerillan.

Medina Ortega
Herr talman! Jag står upp för att bekräfta överenskommelsen mellan de olika politiska grupper som hade lagt fram ett förslag till resolution om kidnappningen av den spanske jesuiten i Colombia och för att meddela att vi har bestämt oss för att dra tillbaka förslaget, eftersom personen i fråga har frigivits. Även två andra gemenskapsmedborgare har frigivits i dag.
Därför skall jag inte tala om resolutionsförslaget, eftersom det inte finns något sådant i dag.
Hur som helst är det uppenbart att Colombia är ett land som förtjänar uppmärksamhet. Men som Linkohr tidigare påpekade, problemet med Latinamerika är just att vi bara ägnar oss åt länderna där när det förekommer problem. Jag tror att det här är ett bra tillfälle att påminna om nödvändigheten att Europeiska unionen börjar utforma en bred politik gentemot Latinamerika som skulle kunna leda till att dessa länder undgick att med jämna mellanrum drabbas av sådana kriser som har uppstått i vissa av dem.

González Álvarez
Herr talman! Jag vill bekräfta det min kollega Manuela Medina just sade.
Lyckligtvis kan vi i det här konkreta fallet glädjas över att den spanske jesuiten och andra spanjorer, och andra medborgare, är fria. Det stämmer emellertid att det i Colombia, som vi ofta talar om här, förekommer många olika problem.
För närvarande finns till exempel en colombiansk präst, Oliveiro Medina, i Brasilien. Kanske innebär utelämnandet av honom till Colombia fara för hans liv, för vi har redan här konstaterat, i den senaste resolutionen om Colombia som vi diskuterade, att mer än 25 försvarare av de mänskliga rättigheterna har mördats där.
Dessvärre önskar vi alla att vi slapp tala mer om Colombia. Dessvärre kommer vi att tala om det igen, men jag anser att Europeiska unionen bör ha en avgörande roll - som Manolo Medina sade - i Latinamerika rent generellt. Att minska budgeten för Latinamerika kommer inte att främja den positiva roll vi bör ha där.

Ojeda Sanz
Herr talman! Jag vill dela glädjen med mina båda landsmän och kolleger som har talat om det positiva med frigivningen av den spanske jesuiten Alejandro Matos och andra gemenskapsmedborgare.
Vi får inte glömma att det hittills i år är 2 075 personer som har kidnappats av gerillan i Colombia och vi måste här ge uttryck för vår oro över den våldspräglade situation som råder, i synnerhet i norr i regionen Santander - ett djungelområde vars gräns mot Venezuela dessutom är lätt att korsa - där de ständiga striderna mellan gerillasoldaterna och paramilitärerna mångdubblas med otaliga vägspärrar och återkommande mord.
Därför anser jag att vi bör upprepa vårt stöd till en fredlig lösning av den colombianska konflikten, som dessutom påverkas dramatiskt av narkotikakartellernas agerande. Därför måste Europeiska unionen stödja initiativen av president Andrés Pastrana, i strävan efter en fred som förhandlas fram mellan regeringen och gerillagrupperna FAR och den så kallade Ejército de Liberación Nacional, den nationella befrielserörelsen.

McKenna
Herr talman! Colombiafrågan har egentligen inte tagits upp på ett lämpligt sätt i Europeiska unionen. T.o.m. Röda korset lämnar landet, eftersom varken de halvmilitära grupperna eller gerillan tar hänsyn till lagstiftningen på området för de mänskliga rättigheterna. Detta belyser att man intagit fel förhållningssätt i förhållande till Colombia. Det är inget fel med att skriva under fredsavtal, men vi måste först och främst ha respekt för lagstiftningen på området för de mänskliga rättigheterna. Det har man inte där.
För inte så länge sedan antogs en resolution om fredssamsamhällets situation i San José de Apartado. Detta var mindre än en månad sedan. Sedan dess har situationen blivit ännu värre för samhällena där. Minst fem personer har dödats. Vi måste ta upp den roll som de halvmilitära grupperna spelar och också den roll som staten spelar i detta sammanhang. Det är verkligen inte godtagbart att folk fördrivs från sina hem, från sitt land och att världen ser på ut att göra någonting. Statens inblandning måste också diskuteras.

Verheugen
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen välkomnar i likhet med parlamentet den senaste veckans frigivning av den spanska jesuiten Alejandro Matos Castro. Vi uppmanar gerillagrupperna att släppa övriga gisslan. Vi uppmanar gerillagrupperna å det bestämdaste att i framtiden avstå från kidnappningar och respektera den humanitära folkrätten.
Kommissionen är djupt bekymrad över upptrappningen av våldet i Colombia, i synnerhet över den massaker som nyligen begicks av paramilitära trupper i de så kallade fredssamhällena i San José de Apartado. Vi uppmanar på nytt den colombianska regeringen att noga undersöka omständigheterna kring detta brott.
Kommissionen beklagar de ständiga kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Colombia och uppmanar konfliktparterna å det bestämdaste att fortsätta fredssamtalen och sträva mot en varaktig fred i Colombia som grundar sig på en förhandlingslösning. I det sammanhanget vill jag poängtera att kommissionen stöder president Pastrana fredssträvan och kommer att göra allt som står i dess makt för att främja en varaktig fred i Colombia.
Kommissionen vill i synnerhet ha ett ord med i laget när Europeiska unionen sammanställer ett stödpaket till hjälp för den colombianska fredsprocessen. Kommissionen har redan erbjudit sig att samordna åtgärderna i ett sådant paket. Kommissionen räknar med att redan de närmaste dagarna avsätta betydande medel för detta. Vidare har kommissionen föreslagit att ett uppföljningsmöte av givarkonferensen den 7 juli i Madrid arrangeras i Bryssel.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.00.
Såsom de olika talarna har angett, vill jag informera er om att till följd av den goda nyheten från Colombia om frisläppandet av den spanske jesuiten och ett avtal som fattats mellan de politiska grupperna, har resolutionsförslagen i denna fråga dragits tillbaka.

F.d. jugoslaviska republiken Makedonien
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam diskussion om följande resolutionsförslag:
B5-0779/2000 av Dupuis med flera för Tekniska gruppen för oberoende ledamöter om Makedonien.
B5-0782/2000 av Haarder för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om Makedonien: lagstiftning om högre utbildning och universitet.
B5-0786/2000 av Pack med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om f.d. jugoslaviska republiken Makedonien: lagstiftning om högre utbildning och universitet.
B5-0788/2000 av Lagendijk med flera för Gruppen De gröna /Europeiska fria alliansen om lagstiftningen om högre utbildning och universitet i Makedonien.

Dupuis
Herr talman, en liten kommentar för att säga att f.d. jugoslaviska republiken Makedonien är en aning anakronistisk och jag uppmanar de grekiska kollegerna, som alltid finns där när vi talar om Makedonien, att intervenera lite mer bestämt hos sin regering så att vi kan lämna denna situation bakom oss, som uppriktigt sagt närmar sig det löjeväckande.
Herr kommissionär, kära kolleger, jag tror att resolutionen är viktig för att den behandlar ett positivt beslut av Makedoniens regering, och tyvärr inte av Makedoniens samtliga politiska krafter, om lagen om högre utbildning som äntligen skall göra det möjligt för ungdomar i minoriteter, i synnerhet den albanska minoriteten, att studera på sitt modersmål. Jag tror att vi måste lyckönska premiärminister Georgievski och ledaren för det albanska partiet i majoritetsregeringen, Xhaferi, som ligger bakom denna lag om högre utbildning, vilken tyvärr inte har fått stöd av oppositionen i parlamentet.
Jag beklagar att deras namn inte tas upp i resolutionstexten, på begäran framför allt av den socialdemokratiska gruppen, och jag skulle vilja säga till våra socialdemokratiska vänner att denna begäran som gjorts på grund av en mer allmän princip om att inte nämna de politiska krafterna förefaller mig en aning slumpartad, eftersom om man läser resolutionsförslaget om Mellanöstern som vi skall rösta om i dag tar man öppet upp exakt angivna situationer med exakt angivna aktörer. Än en gång mäter vi inte med samma mått och jag tror att det måste beklagas.
Jag skulle vilja be kommissionen att mycket uppmärksamt följa detta ärende. Inrättandet av universitetet kommer att kräva mycket pengar. Det är ett konkret sätt att stödja ett projekt som kan ge möjlighet att lösa samlevnadsproblem mellan två olika befolkningar och en uppföljning av kommissionen är absolut nödvändig på detta område.

Pack
Herr talman! Jag vill knyta an till det Olivier sade. Jag kan tänka mig att åskådarna på läktaren känner som om de befann sig i ett annat land när de ser ARYM. ARYM står för Ancienne République Yougoslave de Macédoine, det vill säga före detta jugoslaviska republiken Makedonien. Kort sagt " Makedonien" . Namnstriden är en strid mellan Grekland och Makedonien. Vi hoppas givetvis alla, och även våra grekiska kolleger här, att denna strid snart kommer att vara över.
Vi har upplevt hur den svåra situationen i Makedonien successivt förvärrats vad behandlingen av albanerna beträffar. Alla som sedan lång tid tillbaka reser ut och in i landet har alltid hävdat att problemet måste lösas. Samtidigt vill jag poängtera att det inte rör sig om något nytt problem utan ett gammalt arv från den jugoslaviska tiden, då albanerna ständigt missgynnades, även i Makedonien. Tyvärr har det blivit så att problemet inte fått någon lösning på senare tid under den senaste regeringen fram till 1998. Därför är vi alla mycket glada över att man tycks närma sig en riktigt bra lösning på problemet med högre utbildning.
Det olagliga grundandet av Tetovo-universitetet ledde för många år sedan till stora spänningar i Makedonien, som tyvärr inte har kunnat upplösas på senare tid. Det var ju också nödvändigt av hänsyn till de studerande att se till att problemet fick en lösning. För dessa studenter hade eller har examensbevis som de inte har någon användning för ute i världen. Därför anser jag att vi är skyldiga de unga att finna en lösning. Vägen dit är nu banad.
Vi har som delegation alltid hävdat att det måste finnas en lösning. Nu har vi äntligen funnit den! Inte vi, utan premiärminister Georgievskis regering och även den albanska ledaren Xhaferi och framför allt Europarådets företrädare Max van der Stoel. Det samarbetet har på ett fantastiskt sätt lett fram till ett lagförslag som antogs av en majoritet i parlamentet.
Jag beklagar lika mycket som Olivier Dupuis att oppositionspartierna, som har suttit i regeringen sedan 1998 och hade kunnat lösa problemet, förkastade lagförslaget utan att själva komma med en bättre lösning. I synnerhet det albanska oppositionspartiets attityd är obegriplig, eftersom de blundar för en lösning på ett albanskt problem i Makedonien. Att den socialistiska oppositionen inte backade upp frågan skedde säkert mot bättre vetande, men sådant händer bland oppositionen, inte bara i Makedonien.
Vi väntar nu på den hjälp som krävs för att omvandla Tetovo-universitetet till ett privat universitet vars examensbevis också kommer att erkännas. Alla som i stabilitetens intresse vill se en lösning på de inre etniska spänningarna i Makedonien måste nu hjälpa till, så att problemet kan lösas och så att det privata universitetet kan bli verklighet. Det är det dagens aktuella och brådskande fråga handlar om. Makedoniens etniska samlevnad måste lyckas! Det skulle tjäna som ett gott föredöme för grannländerna och bidra till hela områdets stabilitet.

Lagendijk
Herr talman! Det är trevligt att här i parlamentet ibland på ett positivt sätt kunna tala om utvecklingen i Sydösteuropa och ofta handlar det då om Makedonien där, med alla tillhörande problem, de två största befolkningsgrupperna lever fredligt tillsammans, till och med bildar en koalitionsregering och nu mycket riktigt antagit en ny lag om högre utbildning. Det är ett genombrott i en fråga som under lång tid medfört en hel del problem.
Äntligen har albanerna möjlighet att följa en universitetsutbildning på sitt eget språk men inom ramen för det officiella undervisningssystemet i Makedonien. Det är en vinst för Makedonien. Det är vad mig anbelangar inte bara ett bra exempel för alla grannländer på att inte bara hat kan sås via undervisningen, vilket så ofta sker nu, utan att undervisningen också kan fungera som vagga för ett fredligt multi-etniskt samhälle. Det är en utveckling som vad mig anbelangar förtjänar allt stöd från Europeiska unionen.
Till sist, herr talman, vill jag kort ta upp något som jag vanligtvis inte tycker hör hemma i Europaparlamentet, det är nämligen en landsmans roll. Den här gången är jag stolt över OSSE:s höge representant för minoriteter, Max van der Stoel, som spelat en mycket viktig roll i den här frågan.

Oostlander
Herr talman! Jag instämmer gärna i Joost Lagendijks lovsång över Van der Stoel. Jag tror att det är oerhört viktigt att det kommer positivt inflytande på Makedonien från omvärlden. Inte för att makedonierna själva inte är tillräckligt alerta för att själva kunna göra något på det här området. Den förra presidenten, Gligorov, var i det avseendet redan en förebild av icke-etniskt tänkande och även den nya presidenten har alla befolkningsgruppers förtroende i Makedonien. Jag tycker att det är en oerhörd prestation av Makedonierna att klara av det här inrikes tillsammans.
Samarbete mellan de slaviska makedonierna och med de albanskspråkiga makedonierna tycker jag är ett mycket viktigt tema och det kan märkas i striden om det viktiga initiativet att grunda ett universitet i Tetovo. Det har det varit tal om i flera år nu men ännu har det inte skett något officiellt erkännande av initiativet.
Lyckligtvis står en majoritet av parlamentsledamöterna nu bakom det här, varigenom ett mycket viktigt problem i förhållandet mellan befolkningsgrupperna blir löst. Inte bara för att det är så viktigt att ge lektioner på albanska vid universiteten utan även för att de albanskspråkiga makedoniernas ställning i samhället blir betydligt bättre. Det drar till sig nya kategorier elever för den högre utbildningen. Det är också viktigt för representationen av albanskspråkiga personer i den administrativa apparaten, en representation som just nu ligger långt efter hur den egentligen borde vara.
Att diplom från universitetet i Tetovo nu blir erkända tycker jag är ett mycket viktigt framsteg. Jag tycker att det på lång sikt också borde vara så att universitetet helt enkelt betalas med skattepengar. Albanskspråkiga betalar ju också skatt och har lika stor rätt till sin andel när det gäller bekostandet av undervisningen.
Själv är jag utbildad vid ett universitet som hette Fria universitetet, fritt från kyrka och stat, och ändå betalt med medel från statskassan. Jag måste säga att jag fortfarande tycker att det är en stor fördel och att det även bevisar att undervisningens egna karaktär erkänns i ett land.
Låt oss från omvärlden bidra till att de albanskspråkiga får en chans att identifiera sig med sin stat.

Swoboda
Herr talman, mina damer och herrar! Min grupp kommer att stödja föreliggande förslag som vi har undertecknat, för jag anser att det är riktigt att en lösning som uppnåtts i Makedonien och går det albanska folket tillmötes även stöds av Europeiska unionen.
Jag önskar att vi hade funnit en lösning som alla partier i parlamentet kunde godkänna. Vad det hela föll på överlåter vi hellre åt makedonierna att diskutera. Jag har fått veta att det bara gäller småsaker där regeringen hade kunnat tillmötesgå oppositionen. Jag vet inte. Jag tror inte att det är det avgörande. Det avgörande är att finna en lösning som vi kan godta.
Även om det inte är populärt här i parlamentet - här råder ju snarare åsikten att ju mindre enheter, ju mer skilda system, ju mer separatistiska rörelser, desto bättre - vill jag nämna något vi i delegationen har diskuterat ingående med kollegerna från Makedonien: Vi bör ha klart för oss att även de albanskspråkiga institutionerna måste bidra till sammanhållningen och inte till en splittring av samhället i Makedonien. Det är en viktig aspekt som inte får glömmas bort.

Posselt
Herr talman! General de Gaulle talade vid den tyskfranska försoningen om " paix des braves" om fred bland de tappra och menade därmed att patrioter från båda sidor uppnår en varaktig jämvikt. Det är just det som har hänt i Makedonien. Därför tror jag också att denna försoning kan bli varaktig, men regeringen som med stort mod har funnit en lösning på universitetsfrågan och många andra frågor, behöver synliga tecken på framgång och ett rejält stöd, i annat fall hotas freden i hela området.
Därför är det så viktigt att vi för det första finner en lösning på namnfrågan. När det nu kommer ett förslag just från Grekland om att tala om Slavo-Makedonien medför det en brandrisk, för just detta måste albanerna åter uppfatta som ett uteslutande. För det andra anser jag att det är viktigt att snabbt och framgångsrikt avsluta stabiliseringsavtalet och för det tredje att det är mycket viktigt att stödja Makedonien som ett föredöme i området, så att det även ger en stabiliserande effekt i grannskapet, så att man så snart som möjligt även i Kosovo genomför fria val i hela landet som garanterar att klart demokratiska legitimerade krafter där - inte bara på kommunal nivå -kommer till makten som verkligen talar för kosovoalbanernas sak; därigenom skulle säkert många problem tonas ner även i Makedonien.
Jag tror definitivt att Makedonien har möjlighet att bli ett slags Schweiz i sydost, och vi bör stödja dem rejält på den vägen och tillbakavisa allt som kan leda till ett återfall i nationalism och chauvinism, något som vissa krafter i landet i dag tyvärr av taktiska skäl försöker underblåsa.

Karamanou
Herr talman! Det som har åstadkommits i den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien under de senaste åtta åren måste kallas för ett under, eftersom detta lilla land inte bara har lyckats hålla sig utanför de väpnade konflikterna i området, utan också gjort stora ansträngningar för att modernisera landet ekonomiskt och socialt, befästa de demokratiska institutionerna och skapa respekt för de mänskliga rättigheterna, liksom även för minoriteternas rättigheter.
Den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien spelar otvivelaktigt en positiv roll när det gäller att främja fred och säkerhet i området, och jag hoppas att det sista problemet i förbindelserna med Grekland snart skall kunna lösas på ett sätt som innebär respekt för båda ländernas värdighet.
Med särskild tillfredsställelse välkomnar jag den nya lagen om den högre utbildningen, som skapar möjligheter för den albanskspråkiga minoriteten att inrätta ett privat universitet.
Jag är övertygad om att detta lilla land på Balkan förtjänar Europeiska unionens odelade stöd, och jag hoppas att man, innan den franska ordförandeperioden är slut, skall ha undertecknat associerings- och stabiliseringsavtalet.

Verheugen
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag tror att vi alla är överens om att stabiliteten i Makedonien, och på lång sikt även överlevnadsförmågan, är beroende av att makedonier och albaner för obegränsad tid framöver kan organisera en fredlig samexistens i landet, och det ligger därför i det europeiska intresset att göra allt och stödja allt som stärker en sådan fredlig samexistens på obegränsad tid framöver. Av den anledningen har kommissionen vid flera tillfällen uppmanat Makedoniens myndigheter att lösa den ouppklarade frågan om universitetsutbildning på det albanska språket.
Kommissionen välkomnar antagandet av den nya lagen. Kommissionen samarbetar med Max van der Stoel, OSSE:s höge kommissarie för nationella minoriteter, för att i finansiellt avseende stödja omvandlingen av denna viktiga lag. Jag vill här ta tillfället i akt och påpeka att kommissionen redan har goda erfarenheter av samarbetet med kommissarie van der Stoel.
Vi kunde tillsammans med två andra europeiska länder lösa ett liknande problem, nämligen i Estland och Lettland, och jag är tacksam över att kunna säga att samarbetet med OSSE:s kommissarie den gången var mycket konstruktivt och värdefullt. Jag tror att det kommer att bli likadant i Makedoniens fall.
Kommissionen avser att inom ramen för det nationella programmet för Makedonien ställa 1 miljon euro till förfogande för innevarande år för att stödja förverkligandet av denna lag. Beviljandet av medel ingår i finansieringsförslaget som i dag - kanske just i det här ögonblicket - läggs fram för Phares förvaltningskommitté. Om medlemsstaterna godkänner finansieringsförslaget kommer ett finansieringsavtal att undertecknas med regeringen och en detaljerad plan att utarbetas i nära samarbete med van der Stoel de närmaste veckorna.
De Phare-medel som har ställts till förfogande inom ramen för det nationella programmet för år 2000 kan även användas som stöd till universitetet för nästa akademiska läsår, det vill säga åren 2001 och 2002.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstning kommer att äga rum kl. 18.00.

Fartyget Saminas förlisning på grekiskt vatten
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0783/2000 av Katiforis med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om förlisningen av den grekiska färjan.
B5-0787/2000 av Hatzidakis och Trakatellis för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om fartyget Express Saminas förlisning.
B5-0791/2000 av Korakas med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om fartyget Express Saminas förlisning.

Hatzidakis
Herr talman, herr kommissionär! Alla de politiska grupperna har kommit överens och gemensamt lagt fram ett resolutionsförslag, vilket jag anser särskilt betydelsefullt. Jag anser det speciellt viktigt att socialisterna har gått ifrån sin ursprungliga hållning, för Saminas förlisning var verkligen ett hårt slag, inte bara för Grekland utan för hela Europa.
I dag för vi en debatt här i kammaren inte bara för att uttrycka vår sorg. Vi debatterar framför allt vad som hände, varför det hände och hur vi skall kunna rätta till situationen, hur såväl kommissionen som Europaparlamentet skall kunna hjälpa till för att undvika liknande händelser i framtiden. Det är otvivelaktigt att den mänskliga faktorn spelade en avgörande roll. Men det finns också aspekter på förlisningen som, enligt min mening, avslöjar brott mot gemenskapsrätten. Man har t. ex. inte följt direktivet om registrering av passagerarna. Det erkände både ministern och premiärministern i parlamentet i går, och jag hoppas att Europaparlamentets socialistiska grupp också kommer att erkänna det. Man bröt mot direktivet om räddningsutrustning, livbälten och livräddningsbåtar.
Herr talman! I söndags, innan direktiv 98/18 skulle träda i kraft, stoppades ungefär 50 grekiska fartyg av sjöfartsministeriet. Det är märkligt att regeringen och bolaget vidhåller att Samina uppfyllde alla säkerhetsvillkor. Dvs., om fartyget inte hade sjunkit, skulle det fortfarande ha varit i trafik. Detta säger regeringen själv.
Vad är det vi begär? Vi begär framför allt tre saker: för det första, fullständig tillämpning av direktiv 98/41 om registrering av passagerarna; för det andra, en kortare tidsfrist för tillämpningen av direktiv 98/18 och att man inte längre beviljar några undantag för några medlemsstater, vilket hittills har varit fallet med Grekland. Parlamentet har givit sitt samtycke, under påtryckningar från den grekiska regeringen, till en andra behandling. Det minns Stenmark, som kan avlägga vittnesmål; och naturligtvis begär vi att det måste bli slut på Greklands undantag i fråga om kustfart, sjötransporternas monopol- och oligopolkaraktär. De grekiska redarna inom kustfarten använder sina nya fartyg på de italienska linjerna, där det finns konkurrens, och de gamla på de grekiska linjerna, där det inte finns någon konkurrens, därigenom minskar säkerheten.
Jag vill påpeka att alla de grekiska Europaparlamentarikerna i dag har protesterat mot denna situation. Vi anser inte att allting är på tok i Grekland, det finns också många bra fartyg, och majoriteten av de grekiska fartygsanställda gör ett mycket bra jobb. Genom resolutionsförslaget vill vi visa vårt engagemang i frågan och vår beredvillighet att kämpa för att Grekland skall tillämpa en ännu högre säkerhetsstandard än Europeiska unionen för att undvika den negativa publicitet som vårt land fått.
GUE/NGL har lagt fram tre ändringsförslag, ett om fartygsregistren, ett om arbetsförhållandena och ett om den undersökning på plats som utskottet för regionalpolitik bör göra. Vi har invändningar, främst av teknisk natur, som jag inte har tid att ta upp nu, men jag kan förklara våra invändningar för kollegerna privat. Det gäller inte så mycket det politiska innehållet som vissa tekniska svårigheter, t. ex. i fråga om fartygsregistren som nämns i resolutionen, och det behöver jag inte upprepa.

Mastorakis
Herr talman, kära kolleger! I förrgår motsatte vi oss förslaget att utfärda en resolution genom brådskande förfarande om Express Saminas förlisning med hänsyn till den redan inledda rättsliga undersökningen i Grekland och den grekiska regeringens uttalanden om vad som bör göras.
Jag anser att Europaparlamentets ord måste ha en viss tyngd, det får inte bli något hastverk. Skall då inte vårt parlament även i fortsättningen göra vad det gjort vid alla andra liknande tragiska händelser? Här i kammaren kunde man i förrgår höra uppfattningen att vi inte vill ha någon debatt om fartygssäkerheten. Men blev det, eller kan det bli, någon verklig debatt, om man tillämpar det brådskande förfarande som ger oss 2 eller 3 minuter? Eftersom vi respekterar kammarens beslut i förrgår, har vi gått in för en kompromiss och vi har kommit fram till en gemensam text, tack vare alla gruppernas uppenbarligen mycket goda samarbetsvilja. Den slutliga texten ger uttryck för vår sorg, som från första stund framförts av vår talman, fru Fontaine, den tar hänsyn till kommissionens uttalanden och kravet på den grekiska regeringen att ansvara för fullständig information och en undersökning, som redan inletts. Texten understryker vidare vikten av att följa säkerhetsbestämmelserna och vår uppfattning om åsidosättandet av denna skyldighet. Men är inte just detta föremål för vårt aktiva transportutskotts insatser, och behövs det inte­ som bekant - en seriös och många gånger tidsödande dialog och procedur för att vi vid varje tillfälle skall komma fram till vad som måste göras? Är det verkligen så lätt att tillämpa brådskande förfarande, när vi skall besluta om vad som måste göras med sjöfarten?
Det finns alltså ingen anledning att tillämpa brådskande förfarande, eftersom kompromisstexten inte innehåller några punkter som skulle kunna misstolkas som kritik av den grekiska regeringen, och detta just på grund av vad jag tidigare nämnde, nämligen den samarbetsvilja som visats från alla håll. Frågan kvarstår dock. Vad vinner vi på att anta denna resolution genom brådskande förfarande?
Under alla omständigheter, herr talman, ställer vi oss bakom detta gemensamma resolutionsförslag, som vi stöder i befintligt skick, med tillämpning av ett brådskande förfarande. Med stöd av vad jag tidigare nämnt motsätter vi oss naturligtvis de ändringsförslag som lagts fram enligt ett brådskande förfarande. I fråga om sjöfarten, för att hedra Samina-offrens minne, stöder vi helhjärtat alla ansträngningar att värna om människors säkerhet och om miljön, utan hänsyn till hur det eventuellt kan uppfattas.

Papayannakis
Herr talman! Jag känner naturligtvis en personlig sorg och vrede, när jag tänker på skeppsbrottet och dess offer - men jag antar att det alltid kommer att inträffa sjöolyckor och skeppsbrott ­, och det som framför allt väcker min irritation och vrede är de brister, undantag och problem som kommit fram i samband med denna förlisning, och därför bör vi diskutera allt detta, jag vet inte om det skall ske genom brådskande förfarande, men när det gäller själva sakfrågan, måste debatten äga rum så snart som möjligt. Det gäller ju inte bara Grekland.
Vi bör föra en debatt och, precis som vi gör i resolutionen, måste vi kräva att man utan några undantag helt tillämpar gemenskapslagstiftningen. Denna lagstiftning är otillräcklig, herr talman, och måste bli mera heltäckande. Vi måste begära en modernisering av infrastrukturen i hamnarna, utbildning av personalen i fråga om modern teknik, och jag skulle vilja säga, herr talman, att denna personal är en av de mest erfarna i världen. Dessutom krävs det naturligtvis en omorganisation och upprensning i det administrativa systemet för inspektion, kontroll och sanktioner. Papoutsis har redan " satt åt" en mycket viktig myndighet under hans ministerium, myndigheten för inspektion av handelsfartyg. Ett mycket litet första steg, man måste gå vidare i denna riktning.
Och allt detta, eftersom det gäller Grekland, som har den största sjöfartssektorn i Europeiska unionen, gäller i själva verket all slags säkerhet till sjöss i hela unionen. Därför väntar vi otåligt på de beslut som rådet nyligen äntligen fattat, och vi väntar på att de i form av lagförslag också skall komma till parlamentet, och därför anser vi, herr talman, att det skulle vara lämpligt att ett parlamentskommitté åker ner till Grekland för att i samarbete med myndigheter, företag och yrkesfolk se vilka svårigheter som finns - i fråga om sjöfart är Grekland det land som har störst erfarenhet -, så att denna kommitté kan hjälpa Europaparlamentet att medverka till en förbättrad och strängare lagstiftning om sjöfartssäkerhet i hela Europa.

Trakatellis
Herr talman! Först vill naturligtvis också jag uttrycka min djupa sorg och min solidaritet med offrens familjer, men också med dem som överlevde, som kommer att få leva med minnet av denna fasansfulla händelse.
Det inträffar förvisso tragedier till havs, och det begås mänskliga misstag, men vad som är mycket viktigt, herr talman, är att vi, när ett mänskligt misstag begås, noga kontrollerar om allt har gått rätt till före och efter detta misstag. Dvs. i det här fallet, om lämpliga kontroller gjorts, om det fanns korrekta intyg om fartygen, om livbältena fanns på plats, om besättningen skötte sitt jobb. Det är en mängd saker som man måste undersöka omedelbart och, framför allt, om det förekommit brott mot gemenskapsdirektiven. Jag skulle t.o.m. vilja påstå att den grekiska konkurrensmyndigheten aldrig har ingripit i frågor där den borde ha ingripit. Jag vet naturligtvis att det inte är en fråga för kommissionen, för kommissionen ingriper i konkurrensfrågor på Europeiska unionens nivå, men jag ställer frågan: är det möjligt att en konkurrensmyndighet, som utses av ministern, inte har gjort någonting, så att det så småningom mer eller mindre skapas ett monopol inom sjöfarten? Och vi vet att monopolen, oavsett om de är privata eller statliga, inte är bra, och i det här fallet är de inte bra vare sig för handelssjöfarten eller för passagerartrafiken.
Jag skulle faktiskt vilja påstå, herr talman, att vad som nu krävs, med anledning av denna tragiska händelse, är at t vi ser efter vad vi måste göra på Europeiska unionens nivå, för det viktigaste kravet gäller sjöfartssäkerheten inom Europeiska unionen. Jag skulle vilja säga angående resolutionen, eftersom det har framlagts vissa ändringsförslag, att ändringsförslaget om fartygsregister faktiskt är en punkt som finns med i texten. I fråga om ändringsförslaget om arbetsförhållandena finns det redan ett direktiv om detta, och ändringsförslagets formuleringar är sämre än textens. Avslutningsvis vill jag säga att ett besök av transportutskottet inte är något önskvärt, det är Europeiska kommissionens uppgift att undersöka om man har brutit mot gemenskapens direktiv, att påskynda den lagstiftning som vi önskar, så att sjöfarten blir säkrare. Slutligen är det kommissionens uppgift att granska frågan om denna omtalade konkurrensmyndighet, som jag tidigare nämnde, Detta skulle jag vilja att Europeiska kommissionen gav oss besked om.

Watts
Herr talman! Jag vill också uttrycka mitt djupaste deltagande till familjen till dem som så tragiskt omkom i denna färjekatastrof, men också uttrycka mitt uppskattande av de som deltog i räddningsaktionen - inte minst Royal Navy, naturligtvis. På den socialistiska transportgruppens vägnar, beklagar jag att denna debatt sker under rubriken aktuella och brådskande frågor av större vikt. Det skulle ha varit lämpligare om frågan debatterats i utskottet under nästa vecka, men detta var kammarens beslut vilket jag, naturligtvis, respekterar.
Vad vi absolut inte behöver i dag, eller nästa vecka, eller i framtiden, är försök från våra grekiska kolleger att vinna politiska poäng i samband med de allmänna valen i Grekland. Detta ligger inte i någons intresse. Detta är inte bara en fråga för Grekland. Det är en fråga för hela Europa. Detta var en olycka som man bara hade väntat på.
En del av oss har arbetat med frågan om färjesäkerhet i många år, inte minst därför att färjor i andra delar av Europa också har sjunkit, med tragiska dödsfall som följd - vi har Herald of Free Enterprise, Scandinavian Star eller, naturligtvis, den värsta olyckan av alla, dvs. Estonia under 1990-talet. Dessa olyckor visar att färjorna inte är tillräckligt säkra. Vi menar att denna tragedi mycket väl skulle kunna hända igen. Inte därför att vi har få lagar i Europa, utan därför att lagarna inte efterlevs på ett korrekt sätt. Det handlar inte bara om Grekland. Det finns andra medlemsstater som inte följer lagstiftningen om säkerhet till sjöss, och jag skulle vilja nämna vissa av dem: Italien, Belgien, Danmark, Irland och ordförandeskapslandet Frankrike. Alla dessa har inte lyckats genomföra hamnstatskontrolldirektivet.
Jag hoppas att vi i dag, och under de kommande dagarna och veckorna, kommer att få höra från kommissionen vilka åtgärder de föreslår att vidta mot dessa medlemsstater som inte tar säkerheten till sjöss på allvar.

Attwooll
Herr talman! Jag vill tillfoga min grupps namn till dem som uttrycker medkänsla och solidaritet med de avlidnas familjer och med de överlevande efter färjekatastrofen, och vi vill också uttrycka tacksamhet till de som deltog i räddningsaktionerna.
Det är naturligt att man blir mer påverkad av en tragedi ju närmare och personligare den känns. Om det är så att jag talar med en särskild känsla i denna debatt, beror det på att Grekland under årens lopp blivit som ett andra hem för mig. Jag har under denna tid haft många möjligheter att observera hur skickligt den grekiska sjöfarten har skötts. Men frågan kan inte begränsas på detta sätt. Under de senaste åren har många andra avlidit i våra farvatten, inte bara därför att färjor har gått till botten utan, alltför ofta, också genom olyckor bland yrkesfiskarna. Detta är skälet till varför vi måste ta itu med sjösäkerhetsfrågor mer allmänt och på det konstruktiva sätt som föreslås i detta förslag. Jag vill också särskilt betona behovet av att vi genomför den lagstiftning vi redan har på ett korrekt sätt. Jag vill uppmana till att vi försiktigare än vad vi någonsin har varit, innan vi tillåter undantag från den framtida lagstiftning där det handlar om säkerhet.
Dessa frågor är inte heller bara viktiga för de av oss som kommer från områden där havet är vår motorväg eller vår arbetsplats. De är viktiga för oss alla, också när vi inte påverkas på ett omedelbart sätt. Så är fallet om bara därför att, som den tidige engelske poeten John Donne skrev, varje människas död förminskar mig, ty jag är innesluten i mänskligheten.

Hudghton
Herr talman! På min grupps vägnar vill även jag uttrycka våra kondoleanser till de familjer som förlorat sina anhöriga i denna tragedi. Vi tänker på dem i denna svåra stund.
I egenskap av ledamot som företräder Skottland, känner jag en särskild sorg och även oro när det rör dessa händelser. Även om Skottland och Grekland är belägna i Europeiska unionens yttersta utkanter, delar vi ändå en liknande topografi. Båda våra länder har många ösamhällen vid våra kuster, och just därför blev Skottlands öbefolkning särskilt chockad av händelserna i Grekland.
Våra ösamhällen är fullständigt beroende av färjetjänster för sin överlevnad. Dessa fartyg tillhandahåller transporter för passagerare och varor, och säkerställer fortlevnaden för en del av Europas mest avlägsna och sårbara samhällen. Det är medlemsstaternas plikt att se till att färjeägarna och färjeoperatörerna blir medvetna om sina skyldigheter när det gäller säkerheten för passagerare och gods.
Vi har haft turen i Skottland att vi sluppit vara med om den slags tragedi som drabbat Grekland, men vi är bara alltför medvetna om att våra farvatten är bland de farligaste i Europa. Vi hyser många farhågor när det rör den pågående upphandlingen. Jag vill uppmana kommissionen att ge vissa garantier om att högsta prioritet ges till säkerhetsfrågorna under denna upphandling av nödvändiga färjetjänster, eller alla färjetjänster för den sakens skull. Under den knivskarpa konkurrens som råder vid upphandlingar, kan företag alltför ofta pressas att sänka kostnaderna, och jag vill inte vara med om att det blir säkerhetsaspekterna som offras. Det är helt enkelt inte godtagbart för de norra och västra skotska öarna, och inte heller för den möjliga nordsjötrafik som kan gå till kontinenten, som jag hoppas kommer igång inom en inte alltför avlägsen framtid.
Våra medborgare förtjänar den bästa säkerhet som finns till sjöss. De fackföreningar som företräder de män och kvinnor som arbetar på färjorna, såväl som företrädare för våra samhällen utmed kusterna, bör delta i de diskussioner som sker före upphandlingen, så att de kan spela en roll när det gäller att se till att säkerheten inte offras på profitens altare.

Theonas
Herr talman! Först av allt skulle jag vilja uttrycka vår djupaste smärta och sorg över offren för det tragiska skeppsbrottet.
Också här i kammaren, herr talman, har man argumenterat för att det är den mänskliga faktorn som bär ansvaret. Denna argumentation är verkligen icke godtagbar. Den omständigheten att olycksfartyget var 34 år gammalt och att det inte fanns med i den förteckning över fartyg som, vilket är illa nog, undantagits från de extra kontrollåtgärderna i direktiv 98/18/EG är ett bevis för redarkapitalets hänsynslöshet. Redarna lyckas alltid hitta metoder att kringgå dessa vanligtvis otillräckliga bestämmelser, varvid ansvaret vilar på regeringarna och kontrollmyndigheterna, och detta går ut över passagerarnas och sjöfartens säkerhet.
Det rättssystem som gäller för sjöfarten i Grekland och i Europeiska unionen som helhet har visat sig vara otillräckligt och farligt, och det behövs ett nytt, strängare system, i synnerhet för de överåldriga fartygen, och naturligtvis utan att några undantag beviljas. Lika farlig är kontrollmyndigheternas och fartygsregistrets verksamhet, som bedrivs som ett privat vinstgivande företag. Denna verksamhet kontrolleras i själva verket av samma redare som den borde ha till uppgift att kontrollera.
Inte ens det tragiska skeppsbrottet har lett till att man dragit vissa nyttiga slutsatser. Tvärtom utnyttjas de oskyldiga offren för att främja redarnas mera långsiktiga syften. När man driver på och begär att kustfarten i de grekiska haven skyndsamt skall avskaffas, vilket också begärs här i kammaren genom den gemensamma resolutionen, är detta något som kommer att skärpa konkurrensen mellan rederierna, vilket kommer att få ännu mer tragiska följder för passagerarna.
Jag uppmanar Europaparlamentet att inte godta ett avskaffande av kustfarten, och jag avvisar den punkt om detta i stycket 5 i den gemensamma resolutionen som vår grupp har begärt en separat omröstning om. Europaparlamentet bör godkänna att representanter för sjömännen medverkar i kontrollmyndigheterna och vid upprättandet av fartygsregister och begära att handelsflottans sammansättning skall svara mot kustfartens verkliga behov, genom att godkänna de ändringsförslag som vi har framlagt.

Van Dam
Herr talman! Min partigrupp vill också uttrycka sin medkänsla med dem som drabbats av katastrofen med Samina Express. En sådan katastrof är alltid tragisk, särskilt om den hade kunnat förhindras. Vi får hoppas att utredningen om orsaken skall ge en tydlig bild som kan ligga till grund för att vidta lämpliga åtgärder.
Med utgångspunkt från vittnesmål från överlevande och inblandade kan man redan nu dra två slutsatser. Katastrofer till havs är ofta en följd av brist på personal som har både yrkesskicklighet och ansvarskänsla. Det är desto mer tragiskt eftersom skulden till det är dispensen från Europeiska unionens lagstiftning.
Jag är glad att den grekiska regeringen nu har upphävt den här dispensen. Europeiska unionen bör vara mycket återhållsam med undantag från gemenskapslagstiftning som har med medborgarnas säkerhet att göra. Därvid hänvisar jag till de två övriga sydliga länder som på sikt vill ansluta sig till Europeiska unionen. Kvaliteten på både fartyg och personal som seglar under dessa länders flagg är snarare beryktad än berömd. Där får vi inte göra samma fel.
Avslutningsvis så tvingar det stora mänskliga lidandet oss att lära något av den här tragedin. Tyvärr är det fortfarande så att det är genom skadan som vi blir visa. Den här resolutionen leder oss åt rätt håll.

Posselt
Herr talman! Som ni vet finns det i Bayern starka sympatier för Grekland. Det gav effekter på 1800-talets befrielsekrig. Den första grekiska kungen kom från Bayern, och det ger effekter än i dag, i och med att särskilt många människor från Bayern åker på semester till detta fantastiska land. Det finns särskilt många bayerska turister i Grekland. Därför blev vi rejält chockade när vi fick se de fruktansvärda bilderna och höra de fruktansvärda nyheterna - chockade, för att familjer drabbades hårt, för att människoliv gick till spillo, men även chockade för att en häpnadsväckande brist på säkerhet uppenbarades.
Vi måste ha klart för oss att det här även handlar om Europeiska unionens trovärdighet. Vi beklagar oss med rätta ständigt över att det finns för många centralistiska ansatser på olika områden. Vi kritiserar ansatserna till en gemensam europeisk politik beträffande turismen som somliga här vill ha. Det är något vi lugnt kan överlåta åt medlemsstaterna och regionerna. Politik beträffande turismen skall enligt subsidiaritetsprincipen bedrivas längre ned på skalan. Det människorna i alla länder däremot måste kunna förlita sig på i samma utsträckning är säkerhetsstandarder. Därför är en viktig uppgift för Europeiska unionen att se till att det inte längre finns några undantag vad säkerhetsstandarden beträffar, så som det uppenbarligen har funnits. Vi måste ha klart för oss att det är just i dessa tider med en gränsöverskridande massiv trafik, om det så är via tunnlar - där skedde katastrofer i synnerhet förra sommaren - eller per båt, som många olyckor inträffar.
Människor förväntar sig att inom Europeiska unionen kunna förlita sig på standarderna. Den mänskliga faktorn finns i alla länder. De grekiska sjömännen är skickliga och kända för hög kvalitet. Vi måste dock ha följande klart för oss: Vad den tekniska standarden beträffar lämnar området tyvärr en del att önska. Här tar Europeiska unionens och Europaparlamentets ansvar omedelbart vid.

Verheugen
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen delar det grekiska folkets djupa sorg och bestörtning över den hemska olyckan. Kommissionen har uttryckt sitt deltagande till offrens familjer och den grekiska regeringen.
Det stämmer tyvärr att den här olyckan inte är den första i sitt slag i europeiska farvatten, och jag vill påpeka att Europeiska unionen efter den senaste svåra färjeolyckan, Estoniakatastrofen 1994, vidtog bestämda åtgärder. En rad långtgående normer utfärdades för att öka passagerarfartygens säkerhet.
Säkert minns ni att syftet med de bestämmelser som den gången utfärdades var följande. För det första: registrering av passagerarna. för det andra: tillämpning av harmoniserade säkerhetsnormer även beträffande stabilitet och räddningsinstanser för inrikestrafik i Europeiska unionen. För det tredje obligatoriska inspektioner och undersökningar efter olyckor. För det fjärde: uppfyllande av sociala standarder ombord och för det femte: tillämpning av koden för organisationen av en säker fartygsdrift för sällskap som driver passagerarfartygen.
Passagerarfartygens in- och utresor till eller från unionens hamnar omges därför av fullständiga rättsliga ramar. Kommissionens uppgift är att övervaka den praktiska tillämpningen av dessa rättsliga ramar inom ramen för sin övervakningsroll som fastställs i fördraget. Därför vände sig kommissionen genast efter fartyget Saminas förlisning till den grekiska regeringen med en begäran om en förklaring av tillämpningen av gällande gemenskapsrätt.
Kommissionen uppmanade de grekiska myndigheterna att kontrollera om de fartyg som före den 30 september skulle ha övertagit gemenskapens säkerhetsnormer verkligen också gjorde det. På grund av den kontroll som kommissionen krävde har 60 fartyg tagits ur bruk fram till dess att deras överensstämmelse med normerna har konstaterats.
Kommissionen delar helt och hållet Europaparlamentets uppfattning att det nu har blivit nödvändigt att skärpa de säkerhetsnormer som tillämpas för passagerarfartyg. Kommissionens ansvariga medlem, vice ordförande de Palacio, har för avsikt att ta upp frågan om en granskning av gällande direktiv om säkerhetsnormerna för passagerarfartyg i sitt arbetsprogram 2001.
Kommissionen avser vidare att göra en ingående prövning av de rättsliga ramar som tillämpas för ansvarigheten vid passagerartransport, utifrån frågan om huruvida dessa rättsliga ramar måste ändras.
Avslutningsvis vill jag poängtera att kommissionen är helt övertygad om att frågan om de europeiska rättsliga bestämmelserna om passagerarfartygens säkerhet måste vara en fråga av högsta prioritet i Europeiska unionen och att det kommer an på att garantera att dessa rättsliga bestämmelser tillämpas strikt och enhetligt i hela gemenskapen. Endast därigenom kan risken för en upprepning av olyckor av detta slag stoppas.

Talmannen
Tack herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum kl. 18.00.
  

Talmannen
Mina damer och herrar! Vi har nu avslutat den sista debatten och det återstår ännu tid till nästa debatt och uttalandet av Solana, den höge representanten för utrikespolitik och gemensam säkerhet, såväl om läget i Mellanöstern som valen i Jugoslavien, och därför avbryter jag sammanträdet en stund.

Posselt
Herr talman! Nu återstår som sagt 25 minuter till debatten med Solana, trots att det finns många aktuella och brådskande frågor som inte kunde behandlas. På senare tid har det nästan alltid varit så att vi har slutat tidigare på torsdag eftermiddag. Efter omröstningen i kväll står inget uppsatt på föredragningslistan i stället för Plumbs tänkande och i morgon bitti nästan ingenting heller.
Jag vill påpeka att en märklig tendens har uppkommit. I tisdags och onsdags var det rejäla förseningar. Frågestunden med kommissionen började nästan en och en halv timme för sent och på torsdagarna blir det allt mer tunnsått med ämnen. Jag vill kasta ut frågan och ber er klargöra den i presidiet, om man på vissa håll redan har börjat avskaffa torsdagarna till följd av fredagarnas avskaffande.

Talmannen
Vi vet att ni är en stark förespråkare av närvaro även på fredagar, och det är också helt befogat. Jag anser att er fråga i högsta grad är värd att diskutera. Vi har nu fått ta del av denna och jag kommer personligen att se till att denna aspekt dryftas ingående på presidiets nästa sammanträde.
(Sammanträdet avbröts kl. 16.36 och återupptogs kl. 17.00.)

Uttalande av den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken - Läget i Mellanöstern- Valet i Jugoslavien
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är ett uttalande av den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken om situationen för fredsprocessen i Mellanöstern och om valet i Jugoslavien.
Jag ger omedelbart ordet till Solana som vi med glädje välkomnar.

Solana
. (ES) Fru talman, ärade ledamöter! Förlåt att jag kommer lite sent, av skäl som ledamöterna väl känner till, för att göra ett mycket kort uttalande i de två frågor som står med på föredragningslistan: läget i Belgrad och i före detta republiken Jugoslavien rent generellt, och läget i Mellanöstern. Tyvärr har jag inget positivt att säga i kväll i någon av dessa två frågor.
Läget i Serbien: jag skall börja med de senaste nyheterna. Som ni vet finns det just nu bortåt en miljon människor på Belgrads gator och vi får ta del av nyheter om det spända läge som ständigt förvärras.
Jag anser att det beslut som författningsdomstolen tagit ur Europeiska unionens synvinkel åter innebär ett brott mot de grundläggande principerna i ett land där fria val bör hållas. Det avgörande som författningsdomstolen har fattat har inneburit att medborgarna, som deltagit i fria val och vunnit en majoritet, åter har berövats på sina röster och sin frihet.
Jag vill som företrädare för Europeiska unionen och rådet säga att vi betraktar professor Kostunica som ledare för majoriteten av det serbiska folket och att det är honom vi stöder och kommer fortsätta att stödja. Vi anser att det är han som är vinnaren i valen, att hans anhängare har lyckats vinna valen och att det är han som förtjänar vårt stöd.
(Applåder)
Jag vill inte dölja det faktum att situationen inte är enkel och att vi kommer att få uppleva spända ögonblick de närmaste dagarna, men vi måste alla hålla huvudet kallt så att inte situationen övergår till en allvarlig konflikt. Jag vill även tala om att vad Europeiska unionen beträffar är mekanismerna redan igång så att vi från och med den stund då det serbiska folkets vilja respekteras, det vill säga, från och med den stund de har en regering som stöds av de personer som lade sin röstsedel i valurnorna för Kostunica kan bidra med: för det första, ett omedelbart hävande av sanktionerna och för det andra ett paket med ekonomiskt bistånd som kan hjälpa det serbiska folket att återställa sin ekonomi.
Det finns en viktig fråga som jag vill kommentera med er ledamöter och som jag har haft tillfälle att diskutera med Kofi Annan, som jag satt i möte med under tre timmar i förmiddags. Som ni vet består problemet med vilken stat som skall efterträda före detta jugoslaviska republiken. Det är ett olöst dilemma och så länge ingen lösning uppnås kan inte de internationella finansinstituten - Internationella valutafonden och Världsbanken - stödja det demokratiska Serbien. Därför måste även insatser göras på Förenta nationernas område för länderna i före detta Jugoslavien så att en överenskommelse uppnås så snart som möjligt och som, när frihetens ögonblick är inne för Serbien, innebär att Internationella valutafonden och Världsbanken kan undanröja hindren för det ekonomiska stödet.
Jag kan tala om för er att ordförandeskapet - som ni vet - har organiserat ett toppmöte i Zagreb, som vi hoppas kommer att bli ett toppmöte med en demokratisk före detta jugoslavisk republiks deltagande, och att vi alla tillsammans vill skapa en stabil och välmående region på Balkan som blickar mot framtiden med ett europeisk perspektiv.
(Applåder) Det är allt jag kan säga för ögonblicket. Om sammanträdet pågår länge kommer vi säkert att få mer information. Däremot kan jag säga - och det anser jag att vi bestämt bör vidhålla - att president Milosevic har berövat sitt folk friheten. Det är vad vi måste säga och vi måste göra allt vi kan för att detta inte skall upprepas.
(Applåder)
Ni har bett mig informera om den senaste händelseutvecklingen i Mellanöstern, men tyvärr har jag inte heller där några positiva nyheter att bidra med. Jag kan visserligen framföra positiva nyheter om viljan, men inget positivt beträffande samförståndet. Situationen är inte enkel. Vi måste alla göra en insats för att spänningarna skall minska i det område som vi uppskattar, så att nya förhandlingar kommer till stånd eller så att parterna återvänder till förhandlingsbordet. Det vi upplevde så intensivt i somras när vi deltog i ett stort antal möten som resulterade i ett närmande, det största närmande som någonsin ägt rum mellan de båda parterna, betraktar vi i dag med desto större sorg: upprivna människor och familjer, människor som lider och döda människor på gatorna i dessa länder som vi uppskattar så.
Jag kan tala om att det franska ordförandeskapet - under ledning av republikens president - tillsammans med Förenta nationernas generalsekreterare, Albright och mig under hela gårdagen försökte uppnå ett avtal som de berörda parterna kan underteckna. Våra ansträngningar var förgäves. Inget avtal har undertecknats. Det finns ett avtal som inte ens är påbörjat och fortsatta förhandlingar pågår för närvarande i Egypten.
Som ni vet deltog inte premiärminister Barak i mötet och trots att avtalet inte är bindande ännu, är situationen i området något bättre. Men jag måste medge för er att det fortfarande inte finns något undertecknat avtal i någon av dessa frågor. Vi har ett utkast till ett avtal om tillbakadragandet av vissa militära styrkor. Vi har början till ett avtal om en trepartskommitté som kan analysera den framtida säkerheten i området, men det finns absolut inget avtal om en kommitté som undersöker orsakerna bakom och ansvaret för händelserna.
Jag vill än en gång från denna institutions sida uppmana hela världen och i synnerhet de inblandade politiska ledarna att göra allt de kan för att minska spänningarna så att de snarast kan återvända till förhandlingsbordet, för ståndpunkterna är inte så pass skilda att inte en överenskommelse kan uppnås. Men än en gång kan vi skönja djupet i den kris som fortfarande råder i denna av oss så uppskattade del av världen. Låt oss hoppas att jag de närmaste timmarna kan framföra gladare nyheter till er. Tyvärr kan jag för ögonblicket inte göra det.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Solana.
Kommissionär Verheugen kommer, liksom Solana, att uttala sig om två frågor som vi har samlats för att behandla i eftermiddag, det vill säga Mellanöstern och valet i Jugoslavien. Därefter kommer de ledamöter som satt upp sig på listan att uttala sig. Jag tror att grupperna har planerat att först uttala sig om den första frågan och därefter om den andra frågan.

Verheugen
. (DE) Fru talman, herr höge representant, mina damer och herrar! Jag håller med om den höge representantens kommentarer angående läget i Mellanöstern och läget i Belgrad. Låt mig börja med att säga något om Serbien. I valet den 24 september avsatte det serbiska folket Milosevic och hans regim. Det serbiska folket har tydligt bestämt sig för en nystart med nya politiska ledare.
Europeiska unionen har ständigt påpekat att det serbiska folket hör lika mycket till Europa som Europas övriga folk. Vi har alltid klargjort att vi kommer att ge vår politik gentemot Serbien en helt ny utformning, om det serbiska folket i valen röstar för ett regeringsskifte som leder till en demokratisk förändring. Vi har tydliggjort - och det vill jag bekräfta - att beslutet vid en demokratisk förvandling samtidigt är ett beslut för en återgång till Europa. Det råder inte det minsta tvivel om att det budskapet har uppfattats i Serbien. Det serbiska folket har fattat sitt beslut.
Segern uppnåddes trots att regimen gjorde och fortfarande gör stora ansträngningar för att förhindra den. Under dessa timmar kan det hända att det på Belgrads gator avgörs om den demokratiska förändringen nu tar vid och om det kan ske utan våld. Låt mig uttrycka det klart: Europa står orubbligt vid sidan av den demokratiska oppositionen i Serbien.
(Applåder)
Vi kräver att man lyssnar till och respekterar det serbiska folkets röst, och vi delar folkets brinnande önskan om Milosevics och hela regimens avgång, som har bringat sitt eget land och så många andra länder olycka och lidande. Så snart folkets vilja respekteras - och det kommer att ske, det är jag övertygad om - banar det som har hänt i Serbien vägen för en äkta och varaktig fred i Balkanområdet. Det serbiska folket kommer att ges en möjlighet att åter bli en del av de europeiska folkens familj och tillsammans med sina grannar bygga en fredlig och stabil framtid.
Om det serbiska folket genomdriver en förvandling - och det lovade Europeiska unionen för länge sedan - kommer förbundsrepubliken Jugoslavien att få samma fördelar som sina grannar. Europeiska unionen kommer att upprätthålla samma förbindelser med dem. Vi måste vara beredda att infria det löftet så snart folkets vilja respekteras.
Som Solana redan har antytt - och jag kan bekräfta att kommissionen håller på att förbereda ett återuppbyggnadsstöd för ekonomin och infrastrukturen i Serbien - kommer detta stöd att kunna användas så snart en demokratisk regering har tillträtt. Vi är beredda att upphäva sanktionerna och bevilja nödhjälp till vinterns svåra prövningar.
Kommissionens ordförande sade förra veckan att det är en enorm uppgift som vi genast och utan dröjsmål måste ta oss an, så snart folkets vilja har drivits igenom. Jag tror att det avgörande blir vilka signaler som utgår från dagens debatt till Belgrad. Det budskap som måste utgå från parlamentet kan endast vara ännu en, kanske en sista, trägen uppmaning till Milosevic att tyda tidens tecken, avgå och bereda vägen för den demokratiska förvandlingen i Serbien.
(Applåder)
Jag vill framföra några kommentarer till det dramatiska och snabbt föränderliga läget i Mellanöstern. Vi känner djup sorg och ett starkt deltagande med de talrika offren. De flesta som de senaste dagarna har fallit offer för de uppblossande konflikterna är palestinier. Vi fördömer å det bestämdaste det överdrivna och urskillningslösa insättandet av våld. Vi fördömer alla handlingar som räknas som provokationer, i synnerhet vad de heliga platserna i Jerusalem beträffar.
Vi välkomnar och stöder de ansträngningar som görs av president Chirac, president Mubarak och utrikesminister Albright och uttrycker vår förhoppning om att det allra viktigaste målet skall uppnås, nämligen att våldet skall stoppas och lugn och ordning återställas.
Vad undersökningskommittén beträffar stöder kommissionen ordförandeskapets ståndpunkt. Det är uppenbart att denna kris kan få farliga konsekvenser för fredsprocessen. Vi delar den oron. Trots detta - där håller jag med Solana - skulle det vara förhastat att tro att ett enande mellan israeler och palestinier inte längre är möjligt. Tidens fönster står öppet fram till slutet av oktober. Efter det lär stabiliteten i premiärminister Baraks regering äventyras och trycket på president Arafat att utropa en oberoende stat tillta enormt.
Jag hoppas att mötet mellan president Mubarak, president Arafat och premiärminister Barak i Sharm el Sheik skall möjliggöra ett återvändande till konstruktiva förhandlingar om ett varaktigt fredsavtal.
Vår uppgift är att övertyga Israel om att erkännandet och respekten för palestiniernas rättigheter med alla kompromisser som det innebär är det bästa sättet att uppfylla Israels långsiktiga nationella intressen. Israels långsiktiga intresse är en varaktig fred. Vi måste övertyga palestinierna om att bästa sättet för dem att uppnå sina mål och tillvarata sina rättigheter är att förhandla med Israel.
Jag vill bekräfta att Europeiska unionen stöder fredsprocessen, eftersom det är den enda mekanism med hjälp av vilken det enda tänkbara alternativet för Israel och det palestinska folket kan förverkligas. En rättvis och omfattande fred trots och just för att den kräver smärtsamma kompromisser från båda håll. Hur svåra de omtvistade frågorna än må vara så måste parterna ovillkorligen ta de historiska tillfällen i akt som erbjuds dem! Allt annat skulle vara en fruktansvärd tragedi.
Förhandlingarna bör utgå från de framsteg som uppnåddes i Camp David i juli. Dessa framsteg var visserligen inte direkt påtagliga, eftersom toppmötet inte blev så lyckat. Camp David var dock ingen felsatsning, eftersom klyftan mellan parterna minskade avsevärt och vissa svåra tabuämnen kunde övervinnas.
Europeiska unionens ståndpunkt angående fredsprocessens substans har inte ändrats. Vi stöder parterna om de förhandlar fram ett avtal som står i samklang med principerna och referensramarna för den fredsprocess som initierades i Madrid. Vi är övertygade om att det går att uppnå en kompromiss i alla tvistefrågor. Vi är också beredda att ge vårt bidrag för att hjälpa till. Om parterna som vi hoppas lyckas ingå ett avtal kommer Europeiska unionen vid sidan av de ansträngningar som görs från andra sidan ge sitt politiska och finansiella stöd baserat på en rättvis fördelning av bördan och uppfylla parternas krav inom rimlighetens gränser.
Vi är beredda att arbeta för ett säkrande av stabiliteten i området och långsiktigt mot ett varaktigt välstånd i området genom en hållbar ekonomisk tillväxt och förbättrade levnadsvillkor, så att fredens utdelning kommer människorna i området till godo. Det är en filosofi som står i samklang med stärkandet av Barcelonaprocessen Europa-Medelhavet inom vilkas ramar vi kan fortsätta vår strävan.

Talmannen
Jag vill tacka kommissionär Verheugen.

Morillon
Fru talman, herr höge representant, herr kommissionär! Jag deltar förbehållsamt i debatten eftersom jag inte ville att parlamentet enbart skulle framträda som en domare som kraftigt fördömer en och annan, då vi efter de starka förhoppningar som uttrycktes här så sent som för en månad sedan står inför de dramatiska konsekvenserna av det nya våldsutbrottet i Mellanöstern.
Jag accepterade att vara språkrör för Europeiska folkpartiets grupp därför att det väsentliga i mina ögon, liksom för kollegerna i gruppen, är att be rådet, kommissionen och er, herr höge representant, att inte spara på de ansträngningar som ni just har påbörjat för att bidra till att förhandlingarna återupptas för att nå den fred som väntas i hela världen och i Europa, men framför allt på platsen.
Jag vet av erfarenhet hur mycket svårare det är för en armé att vinna fred än att besegra i krig. Jag vet att för att övergå från krigsläge till ordnings- och fredsbevarande verksamhet måste man ha en trupp som är i stånd att inte längre bruka våld med vapnen för att erövra ett mål, utan att kontrollera detta våld. Det krävs särskild träning som vi nu systematiskt ger soldaterna i Europeiska unionens arméer eftersom vi har tur nog att ha fred. Denna tur har inte de israeliska och palestinska styrkorna. Det tillkommer oss och man väntar sig av oss att vi hos oss och i nära samarbete med Förenta nationerna och USA oförtröttligt skall fortsätta att stödja dem som har en fast vilja att lyckas, till priset av nödvändiga eftergifter.
Jag vill ställa en fråga till er, herr höge representant: verkar det inte vara rätt tidpunkt för att Europeiska unionen skall ta ett intelligent och modigt initiativ om Jerusalems status? Vi vet ju att problemets kärnpunkt finns där och vi glömmer inte att vi har hört intressanta förslag i denna kammare i frågan som förtjänar vårt stöd.

Barón Crespo
Fru talman! Jag anser att denna gemensamma debatt, som verkligen är brådskande eftersom vi talar om det som pågår just nu, i första hand kräver en stark bekräftelse av det som vi tre institutioner kan identifiera oss med. Det är att vi måste möta och ta vårt ansvar som europeisk union inte enbart för de problem som engagerar oss, utan även för de stora frågorna om fred i världen.
Vi kan diskutera hur vi skall organisera oss, för vi håller på att skapa något nytt, men det finns ett första gemensamt uttalande om att vi behöver just en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik som är verklig.
I det här ögonblicket finner vi att parlamentet i Belgrad står i ljusan låga - vi vet vad det innebär att sätta ett parlament i Europas historia i brand, och vi vet också vilket ansvar de ledare har som leder sitt folk i fördärvet.
Jag anser att vi därför - inte för att Milosevic hör oss - måste upprepa att vi inte vänder oss emot det serbiska folket. Vi vänder oss emot de ledare som har fört folket in i den säkert värsta katastrofen i dess historia.
(Applåder)
Vi måste sträcka ut en hand till dem i symboliskt bemärkelse - som Solana sade - i och med mötet i Zagreb. Här kan man verkligen se den förändring som sker i samband med befästandet av demokratin i ett land.
Vad Mellanöstern beträffar har vi européer gjort en insats - Venedig, Madrid, Oslo, Stockholm - och vi har verkligen främjat utvecklingen av denna process. Vi får inte tillåta att de ledare som vill radikalisera processen och de extremistiska krafterna leder den i fördärvet, i synnerhet inte utifrån en symbolisk provokation på en av världens mest heliga platser - det vi förra månaden såg i debatten om Jerusalems framtid.
Vi måste även upprepa att vi européer inte bara är beredda att hjälpa till rent ekonomiskt. Vi vill ta hela vårt ansvar och framför allt i en tid när det som krävs är att minska spänningarna och återföra parterna till förhandlingsbordet för att uppnå en väl avvägd lösning.
Jag anser att det är ett löfte vi i dag måste upprepa med enhällighet och jag uppmuntrar såväl rådets sekreterare och den höge representanten för utrikespolitik och gemensam säkerhet som kommissionen att inte ge upp i sina försök utan ge uttryck för den gemensamma viljan hos alla folk och Europeiska unionens samtliga företrädare.
(Applåder)

Dybkjær
Fru talman! Jag vill gärna inleda med att uttrycka min djupa sympati med de familjer som drabbats av de senaste blodiga händelserna som har skett i det område vi talar om. I likhet med andra vill jag också uttrycka min oro över vad som sker, och samtidigt säga att när man talar om detta område, så får man verkligen intrycket av att man går på ett minerat fält och att det inte behövs så mycket förrän man får vissa reaktioner som nästan är likgiltiga för vad man säger. Men även jag skall uppmana både kommissionären och herr Solana till att göra så mycket som möjligt för att trycka på för att få till stånd ett avtal om vapenvila, så att de blodiga händelserna kan få ett slut. Om inte detta sker kan en gräsbrand utlösas även i andra länder, som kan visa sig vara okontrollerbar. Ett litet exempel på detta är de händelser som i går ägde rum i Köpenhamn, där en fredlig demonstration utvecklades i våldsam riktning, lyckligtvis utan att någon blev dödad, men tyvärr med det resultatet att vissa skadades. Det vi därför måste och skall göra från EU:s sida är att fortsätta med att säga förhandling, förhandling och åter förhandling, så att de fönster som nu är öppna inte stängs innan vi nått ett resultat. Det måste bli ett fredsavtal nu, annars finns det en stor möjlighet att allt går snett.

Lagendijk
Fru talman! Mitt inlägg i dag är baserat inte bara på diverse analyser på avstånd utan på mina egna erfarenheter förra veckan, jag var nämligen tillfälligtvis i Jerusalem och Gazaremsan när oroligheterna ägde rum där. På grundval av det vill jag göra tre observationer. För det första Sharons provokation i torsdags. Det var från början tydligt att det handlade om interna partipolitiska skäl; kampen mellan Sharon och Netanyahu. I mina ögon är det mycket värre att den provokationen tilläts av premiärminister Barak, vilken enligt min åsikt gjorde det stora felet att göra en felbedömning av vilka konsekvenser Sharons besök skulle få, eller om han medvetet ville spetsa till situationen.
För det andra, kravallerna i fredags i moskén Al Aqsa. Dagen efter talade jag med flera besökare i moskén och det är verkligen obegripligt att flera män i femtio- och sextioårsåldern, alltså inte några stenkastare, besköts inne i moskén. Om vi nu talar om provokation så tycker jag att det är mycket chockerande att se hur den israeliska regeringen, på muslimernas heliga dag, på Tempelberget, beskjuter besökare som håller på att be inne i moskén, och jag tror att det alldeles med rätta fördöms av den internationella gemenskapen.
Slutligen, ett besök på sjukhuset i östra Jerusalem dagen därpå. Många iakttagelser i fråga om detta. Jag tycket att det var mycket chockerande att se att en ambulansförare sköts ner vid kravallerna och för det andra, där jag själv var med, en ambulansförare sköts i foten från tio centimeters håll för att han ville hjälpa människor. Det mest chockerande är att den israeliska polisen och militären använt splitterkulor, kulor som splittras i tiotals småstycken när de träffar kroppen, kulor som är internationellt förbjudna, till och med i strid mellan soldater, och som nu har använts mot civila.
Min slutsats är att den israeliska regeringen använt överdrivet våld som, helt riktigt, fördömts på bred front. Min fråga till herr Solana och till kommissionen är vad Europeiska unionen helt konkret skulle kunna göra för att ge kraft till den internationella undersökningen av de här oroligheterna och för det andra vad Europeiska unionen helt konkret skulle kunna göra för att få ordning på fredsprocessen igen.

Morgantini
Fru talman! Mohamed är ett av de många barn som dödats av den israeliska armén som, åtta år efter det att fredsfördraget undertecknats, fortfarande ockuperar mer än 80 procent av territorierna.
Bosättarna skjuter. Vad kan man säga om dessa nya massakrer och det palestinska upproret? Ännu en gång pojkar som kastar sten? Inte bara. De palestinska säkerhetsstyrkorna skjuter. Vi har länge väntat på urladdningen: det är svårt att tro på freden samtidigt som bosättarna ökat från 141 000 till över 200 000 från det att fördraget undertecknades och tills i dag; när man inte har ett arbete för att försörja sina barn, som min vän Tala, som arbetar som murare på bosättningarna, kanske på den mark som tillhörde hans familj; det är svårt när soldaterna hindrar dig från att röra dig. Ariel Sharon var droppen, men ansvaret vilar också på regeringen som inte förhindrade besöket och som lät soldaterna skjuta på folkmassorna.
Även om man är emot våldet, så kan man inte jämställa det israeliska och det palestinska våldet. Å ena sidan en stat och en armé som ockuperar ett territorium i strid mot all internationell rätt, å den andra ett folk där människor är trötta på förödmjukelser och lidande. Det gäller inte Hamas; det är en revolt från ett folk som har tröttnat på förtrycket, människor som är missnöjda med sina ledare och som vill bestämma själva. Det är en revolt av palestinierna i Israel, som demonstrerar, inte bara i solidaritet med sina bröder, utan för att få bli medborgare med fullständiga fri- och rättigheter och slippa bli diskriminerade i Israel.
Vi måsta bidra till att våldet stoppas och att förhandlingar kommer i gång: vapnen måste tystna, de israeliska soldaterna måste dra sig tillbaka, vi måste få en internationell undersökning med deltagande från Europeiska unionen, det palestinska folket måste skyddas. Det räcker om Europeiska unionen och FN klart säger ifrån att FN:s resolutioner, till att börja med 338, 242 och 194 om att flyktingarna skall tillåtas återvända, måste tillämpas. Detta skulle i sig ha en dämpande effekt och det skulle kunna ändra den numera fasta övertygelsen hos israelerna att de alltid kan agera ostraffat.
Staten Israels existens och säkerhet är något som ligger oss varmt om hjärtat, på samma sätt som de israeler som, i detta ögonblick, tillsammans med palestinierna demonstrerar för att säga " stopp" till ockupationen, " stopp" till detta våld, ligger oss varmt om hjärtat. Men även den palestinska staten har samma rättigheter. Europa kan göra mycket och måste göra mycket i det här avseendet, klart och beslutsamt. Freden, det är sant, bygger man upp i en dialog, men i respekt för vad som är rätt, och här har rättigheter kränkts. Det handlar inte om de eftergifter som israelerna skall göra, det handlar om den rätt som vi måste tillämpa.

Solana
. (EN) Fru talman! Jag skall göra ett mycket kort, ett mycket tydligt och kanske ett litet känslosamt uttalande. De senaste uppgifterna jag har fått - och jag beklagar att jag måste lämna parlamentet för att resa direkt till Paris - säger att parlamentsbyggnaden tagits över av demonstranterna i Belgrad och att TV-huset nu kontrolleras av oppositionen. Situationen i centrala Belgrad är extraordinär, och vi kan vara mycket nära regimens fall, som den brittiska utrikesministern sade.
Jag vill vid denna avgörande stund be parlamentet utfärda ett uttalande till stöd för det modiga folk som i dag försvarat friheten på Belgrads gator, genom att upprepa det stöd som vi européer gav, för inte så många år sedan, för att bistå folken i andra huvudstäder som också kämpade för att få sin frihet.
(Applåder) Detta har gjort det möjligt för oss att inleda en ny process i Europeiska unionen, som öppnar dörrarna för de länder som, av historiska skäl, inte är en del av denna institution. Vi vill se dem här i parlamentet så snart som möjligt. Låt oss hoppas att detta är sanningens ögonblick och att friheten snart kommer att råda på Belgrads gator.
Jag har blivit kallad av ordförandeskapet att så snart som möjligt infinna mig i Paris. Jag ber er att låta mig skyndsamt ge mig av: Jag hoppas ni har förståelse för att min omedelbara skyldighet är att sammanträda med Europeiska unionens ordförandeskap för att försöka ta itu med den komplicerade situation som vi kommer att stå inför under de kommande timmarna.
(Applåder)

Talmannen
Vi förstår mycket väl, herr Solana, att ni måste lämna oss och vi önskar er lycka till. Vi tackar er för det mycket viktiga uttalande som ni just gjorde.
Mina kära kolleger, jag är frestad att föreslå er en kort paus så att gruppernas ordförande och grupperna kan rådgöra med varandra och se om ni vill att vi skall göra det uttalande som den höge representanten antydde.
Är ni överens eller föredrar ni att vi fortsätter debatten?
(Kammaren angav att den föredrog att fortsätta debatten.)
Vi kommer således att fortsätta och under tiden kan vi tänka på detta förslag.

Souchet
Fru talman! De blodiga sammanstötningar som har ägt rum under de senaste dagarna i Jerusalem, på Gazaremsan, på Västbanken och i Israel är särskilt allvarliga på grund av det höga antalet offer och också för att man på nytt hör ordalag om uteslutning gentemot staten Israel, ordalag som man trodde var från en svunnen tid och som är farligt oansvariga.
Det får inte bli så att de våldsamheter, de oacceptabla provokationer och de oproportionerliga reaktioner som det palestinska folket utsätts för utnyttjas som förevändning för att ifrågasätta den grundläggande rättigheten för vart och ett av folken, det palestinska och det israeliska folket, att förfoga över en stat som garanterar deras nationella frihet. Vissa uttalanden som rentav gjorts här och på andra ställen är i det avseendet oroande. De främjar inte förhandling, utan tvärtom.
De senaste dagarnas händelser visar emellertid alldeles riktigt på att fredsprocessen är synnerligen ömtålig. Vi måste således göra allt för att stoppa den aktuella branden så snabbt som möjligt. Det måste göras genom den enda relevanta och effektiva metod som finns, regeringsmetoden, inom vars ram bidraget från den höge representanten som just lämnade oss ingår.
Och jag skulle i det avseendet vilja hylla den beslutsamma diplomatiska insats som i synnerhet gjorts Förenta staterna, Frankrike och Egypten. Den viktigaste sensmoralen från dessa allvarliga oroligheter som Jerusalem har varit hemvist för, i synnerhet Tempelberget eller Moskéesplanaden, det är att förhandlingarna om Jerusalem och framför allt om de heliga platserna kommer att skjutas upp och freden kommer inte att vara fast förankrad. Vi måste absolut komma bort från denna farliga återvändsgränd, i vilken varje part anser som otänkbar den andres suveränitet över de heliga platser som är av samma väsen för var och en.
Förhandlingen bör således inriktas på möjligheten att göra de känsligaste områdena neutrala och varför inte återuppta det förslag som ordföranden i det palestinska lagstiftningsrådet, Abu Ala, gjorde här den 5 september. Ni kommer ihåg att han angav för oss att de djupa skiljaktigheterna om Jerusalem var kärnan för misslyckandet i Camp David och han lämnade följande förslag genom att hänvisa till säkerhetsrådets resolution 181, jag citerar: " ...vi är överens om att Jerusalem, i sina två delar, den västra och den östra, skall vara ett enat Jerusalem, ett internationellt Jerusalem, för att staden inte längre enbart skall vara huvudstaden för Israel och Palestina, utan hela världens huvudstad" . Denna väg skulle förtjäna att utforskas så snart som möjligt, eftersom så länge problemet med Jerusalem är blockerat kommer det att vara en källa för sammanstötningar som kan urarta på samma sätt som de tragiska händelser som vi för närvarande upplever.
Fru talman, européerna skulle otvivelaktigt göra klokt i att fånga den boll som ordföranden i det palestinska lagstiftningsrådet kastade till oss på denna plats.

Barón Crespo
Fru talman, jag har just talat med den ordförande som sitter på första raden. Jag har ännu inte fått tillfälle att tala med dem som sitter där uppe, men vi är helt eniga om att ni själv skall kunna göra ett uttalande om kammarens enhälliga, tror jag, djupa känsla gentemot det serbiska folket. Det är den rakaste metoden och vi hoppas att budskapet skall kunna nå detta folk som för en heroisk kamp för demokrati.
(Applåder)

Talmannen
Jag vill tacka er, herr Barón Crespo, för förslaget och förtroendet.

de Gaulle
Fru talman, kära kolleger, under den minut jag har på mig för att inta en ståndpunkt i en fråga som ligger mig varmt om hjärtat sedan 1967 förefaller det självklart att staten Israel inte har, och aldrig har haft, för avsikt att seriöst förhandla med Palestina och erkänna landet som en suverän och självständig nation.
Staten Israel drar för övrigt stor fördel av denna latenta konfliktsituation som den inte avhåller sig från att utnyttja. Oavsett vissa israeliska ledares påstådda goda vilja, har ingenting verkligen förändrats för palestinierna. De ockuperade territoriernas kolonisering tilltar. Palestinas ekonomiska beroende ökar. Tillträdet till de muslimska heliga platserna har blivit allt svårare. De palestinska ledarna själva är i en återvändsgränd.
Det är nämligen så att antingen accepterar dessa de eviga underhandlingarna, i allmänhet under Förenta staternas beskydd, och backar upp staten Israels expansionspolitik eller så skapar de med hjälp av andra muslimska länder och sina traditionella vänner ett nytt positivare styrkeförhållande. Det nya styrkeförhållandet kräver framför allt att en palestinsk stat utropas utan dröjsmål, oljan utnyttjas som vapen och självförsvar används på ett mer organiserat sätt.

Belder
Fru talman! Fredsprocessen i Mellanöstern är mycket skör. För en sådan situation krävs finkänslighet. Provokationer, som Ariel Sharons beteende, får inte förekomma. Våld är dock inte en berättigad reaktion på en provokation och uppmaning till våld är det absolut inte. Om Europeiska unionen vill vara en tillförlitlig part i fredsprocessen så måste den kraftigt fördöma både provokationer och uppmaningar till våld. För det ändamålet har min partigrupp lagt fram två sådana ändringsförslag till resolutionen.
Det går inte an att bara fördöma Israel om de palestinska ledarna fortfarande använder våld som ett alternativ i förhandlingarna. Det är hemskt när barn offras i en strid som borde föras vid förhandlingsbordet. Jerusalems ställning är en svår punkt i förhandlingarna. Jag uppmanar det här parlamentet att följa den linje som anges i Bibeln: ge fred till Jerusalem - så att judar och araber kan leva tillsammans i fred.

Sakellariou
Fru talman! Vi får de här dagarna uppleva hur drömmen om fred i Mellanöstern går i kras. De fruktansvärda bilderna av dödandet av barn som söker skydd, beskjutningen av obeväpnade från pansarvagnar och helikoptrar ger oss endast en liten inblick i det inferno som väntar båda folken och båda staterna Israel och Palestina, om de inte båda på mycket kort tid lyckas avsluta och genomdriva fredsprocessen. Det är också det viktigaste för ögonblicket, inte att skuldbelägga inte heller att fördöma. Europeiska unionen bör ställa upp med alla sina resurser för att stödja det målet.
Däremot är jag inte beredd - som jag uppmanats till av olika personer - att för jämviktens skull avstå från att nämna de senaste dagarnas händelser vid deras rätta namn och i stället rikta samma krav mot båda sidor, som om provokationerna och våldet vore jämnt fördelat på båda sidor. Eller bör jag uppmana Hamaschefen Scheich Yassin att avstå från eventuella planer på att besöka klagomuren på sabbaten för att provocera de bedjande judarna? Bör jag kanske uppmana den palestinska armén att dra tillbaka sina pansarvagnar och helikoptrar från de israeliska städerna och byarna och inte skjuta på obeväpnade israeler? Bör jag slutligen uppmana den palestinska armén att inte skjuta ihjäl de israeliska småbarn som sitter nedhukade intill en vägg för att få skydd bakom en tunna? Att skapa en sådan jämvikt ställer jag inte upp på. Däremot är jag beredd att uppmana kollegerna här i parlamentet att visa mod och kalla mord för mord och fördöma provokationer som provokationer och inte som kontraproduktivitet som Albright sade som en förskönande omskrivning för att skapa jämvikt gentemot båda sidorna. I det avseendet är jag tacksam för kollegan Lagendijks mycket tydliga klargörande.

Dupuis
Fru talman! Jag anser att denna resolutionstext är idealisk, såsom ett perfekt bevis för att Europa aldrig kommer att spela en roll som medlare mellan Israel och Palestina. Än en gång förväxlar man, å ena sidan, en demokratisk stat som med svårighet kämpar mot en mycket svår situation med, å andra sidan, auktoriteten mitt i Palestina som, förvisso inför en provokation, använder skjutvapen vid första bästa tillfälle för att beskjuta de israeliska ordningsstyrkorna. Så är det på nytt för närvarande och det kommer att hindra och har hindrat Europa under alla dessa år från att ta på sig en medlarroll i Mellanöstern genom lämna denna roll åt USA ensamt.
När det slutligen gäller Serbien skulle jag vilja säga till herr Barón att hans grupp och han själv bör åtminstone ha anständigheten att inte tala om denna fråga, samtidigt som hans grupp under hela förra mandatperioden ända till slutet satte upp hinder för varje åtgärd avsedd att beskylla Milosevic och när det blev majoritet var det mot den socialdemokratiska gruppen.

Pack
Fru talman, kära kolleger! Givetvis är det svårt att sitta här i allskön ro med tanke på dagens händelser i Belgrad och hålla ett tal som man förberett när dessa ännu inte hade inträffat. Jag hade egentligen förväntat mig att det som händer i dag skulle ha skett förra måndagen. Vi vet alla att folket har stormat parlamentet, att de av armén fullsatta TV-stationerna har stormats, att Belgrad är fullt av arméfordon och poliser. Vi kan endast hoppas att de människor som döljer sig bakom armén och polisen - de är ju alla män som i grund och botten är där för att tjäna folket och inte en diktator som Milosevic - att de tar sitt förnuft till fånga och inte går till angrepp mot de fredliga demonstranterna.
(Applåder)
Det finns sedan i måndags förra veckan en möjlighet att Serbien efter det demokratiska uppvaknandet snart kommer att återvända till den europeiska familjen. Valresultaten från den 24 september gör nu ett demokratiskt regimskifte möjligt. Jag vill gratulera alla som har bidragit till detta; den demokratiska oppositionen, men framför allt folket och även ledaren för den demokratiska organisationen, Kostunica, och jag tror att vi där har en man som förstår såväl serberna som våra önskemål, och att vi med honom kan diskutera ett villkorligt förfarande för Serbiens närmande till Europa.
Sedan den 24 september kan Milosevic inte längre göra anspråk på att vara en vald makthavare. Han är nu i allas ögon och även för de egna medborgarna i Serbien en tydlig diktator som i sitt eget land tillämpar diktaturens alla brutala, hemska och människofientliga instrument. Specialenheter inom polisen, smutsiga trick och bedrägerier, halvt olagliga förfaranden med hjälp av vilka han försöker dölja det faktum att folket inte längre tolererar honom.
Han har i åratal med sin propagandaapparat och genom brutala påtryckningar på massmedia lyckats lura människorna i sitt eget land, men tyvärr också förespeglat många i västvärlden en falsk bild av verkligheten. Nu är det definitivt över. Människorna i Serbien har gett uttryck för sin vilja i demokratiska val och ser nu tydligt att Milosevic inte respekterar deras vilja utan endast vill upprätthålla sin makt och sin människoföraktande regim. Därför måste vi stödja serberna i deras längtan efter frihet.
De som sedan många år tillbaka engagerar sig i freden i Sydösteuropa och känner till situationen i området vet hur svår kampen mot auktoritära makthavare och tyranni har varit och fortfarande är i de flesta av dessa länder. Ibland har vi mött de nya ansvariga med för stora förväntningar eller med våra åsikter och synsätt som inte alls passar in i deras tradition och inte är förenliga med deras världsåskådning eller inte stämmer överens med deras mentalitet.
Därför vill jag här tydligt påpeka att vi snart kommer att ha nya samtalspartner i Serbien som inte genast eller kanske inte fullt ut kommer att förstå oss, dels på grund av sin bristande erfarenhet, dels på grund av de nämnda kulturella eller strukturella skillnaderna. Jag vill alltså redan nu varna för att tolka sådana eventuella inledande svårigheter i kommunikationen med den nyvalda presidenten som ett tecken på oövervinnliga skillnader mellan oss och demokratins förespråkare i Serbien. Det stämmer inte. Vi kan hjälpa dem på vägen mot Europa.
Om vi efter det förestående maktskiftet i Serbien verkligen vill sätta fart på stabilitetspaktens förverkligande och även snabbt genomföra de så kallade quick start packages, måste vi agera mer än vi talar. Därför uppmanar jag även kommissionen och rådet att nu äntligen göra en markering och upphäva åtminstone en del av sanktionerna, för dessa sanktioner har inneburit att 200 000 människor i Serbien har blivit rika och rikare medan 10 miljoner har blivit fattiga och fattigare. Måtte ni hjälpa oss att ge dessa människor ett litet hopp, genom Kostunica, så att vi alla har hopp för Serbien.
(Applåder)

Swoboda
Herr talman, herr kommissionär, ärade damer och herrar! Det är med stor glädje vi konstaterar att befolkningen i Jugoslavien, framför allt i Belgrad men även i andra städer, har kunnat ta sitt öde i egna händer och även har gjort det. Det blandas även med en viss rädsla, nämligen rädslan för att det kan bli en blodsutgjutelse, att inte alla röster kan och vill acceptera folkets makt och kraft.
Därför måste allt som kan göras för att förhindra en blodsutgjutelse, för ett inbördeskrig i Jugoslavien eller Serbien skulle vara en riktig katastrof! Herr Dupuis, ni har utnyttjat det här historiska tillfället till politisk demagogi! Men jag vill tydligt säga följande till er: Min grupp och jag är klart för att Milosevic ställs inför domstolen i Haag, att han får möta rättvisan. Det har alltid varit vår målsättning, men vi har ett högre mål, och det är att undvika blodsutgjutelse och vi kommer att göra allt vi kan för att hindra en sådan blodsutgjutelse. Kommissionen och rådet kommer att göra sitt och det är det viktigaste som för närvarande står på dagordningen i Jugoslavien; det har vi alltid varit angelägna om.
Vi kommer inte att offra den serbiska befolkningen för våra höga och moraliska målsättningar, för det kan innebära döden för kanske tusentals människor i Serbien och Jugoslavien. För det andra: Vi befinner oss i en mycket svår situation och hoppas därför att en förändring snart kommer till stånd i Jugoslavien och Serbien, eftersom situationen inte är enkel varken i Montenegro eller i Kosovo. Även här vill jag tydligt säga: Vi har såväl i Kosovo som i Montenegro stött befolkningens försök att försvara sig mot det brutala våldet från Milosevics sida, men vi förespråkar under inga omständigheter tanken på etniskt fläckfria stater. Kosovo måste hur som helst vara oberoende, och Montenegro måste hur som helst vara oberoende, för att Serbien åtminstone skall försvagas.
Vårt mål- som jag ansluter mig till - är liksom tidigare ett nytt Jugoslavien, ett Jugoslavien med autonoma stater, Kosovo och Montenegro, men det får inte uppstå en ny söndring, en ny strid, en ny konflikt, nytt våld, det är inte vårt mål, utan det måste bli ett nytt Jugoslavien, ett demokratiskt Jugoslavien, där folket frivilligt stannar kvar, inte under tvång, inte till följd av brutalitet, utan för att de är övertygade om att en federation kan uppstå som har en demokratisk framtid, en demokratisk framtid med andra ledare och att Milosevic byts ut och - när det är möjligt - genom att Milosevic ställs inför domstolen i Haag, för vi vill ha rättvisa, men rättvisa med fred.
(Applåder)

Duff
Fru talman! Trots sina knep och trick beskådar vi förmodligen just nu Milosevics sista stund vid makten. Denna makt har han missbrukat på ett cyniskt vis, och han försöker nu att dra demokratin vid näsan. Vi är övertygade om att president Milosevic kommer att falla, förmodligen i kväll och i vilket fall inom en snar framtid. Det vi ser på CNN är mer än Milosevics fall. Det är slutet på den dystra raden av europeiska 1900-talstyranner. Serbien går nu igenom de sista fascistiska kvalen i utkanten av vår egen union. Vi kommer alla att glädjas när detta lidande är över.
När nu dramat går mot sitt slut, är det parlamentets plikt - som en symbol för det fria, förenade Europa - att stödja folkmassorna utanför det jugoslaviska parlamentet och hjälpa Kostunica att få och fullfölja mandatet
(Applåder)

Lagendijk
Fru talman, kolleger! Det är litet bisarrt att tala om Serbien här medan parlamentet i Serbien just nu står i brand och hundratusentals människor är ute på gatorna. Jag vill ändå försöka förklara varför jag just nu är positiv och optimistisk om utgången av det hela. Naturligtvis kommer det sig av det massiva stödet från hundratusentals människor - det talas till och med om en miljon - som just nu är beredda att ta risker men som är beredda att stödja oppositionen, hjälpa Kostunica mot Milosevics vilja. Det finns också nyheter om polisens roll, om vilka det sedan länge stod klart att de tvekade om de fortfarande måste stödja den sittande regimen, och vilka nu enligt de första uppgifterna verkar ha valt demonstranternas sida. Samma sak skulle, enligt de senaste uppgifterna, kunna hända med armén. Det är också så att chefen för det statsägda radio- och TV-bolaget har avgått och jag tror att det tyder på att det bolaget inte längre vill fungera som förlängning och språkrör för Milosevic-regimen.
Två kommentarer med avseende på framtiden. Jag stöder verkligen förslaget och uppmaningen från Doris Pack att snabbt, så snabbt som möjligt, besluta om ett upphävande av sanktionerna eftersom dessa gjort mycket mer skada än gott. Jag vill också säga - och det är egentligen en uppmaning till rådet men jag säger det nu till kommissionen och till oss själva - låt oss inte bara komma med vackra uttalanden om det stöd som vi inom kort vill ge till Serbien utan låt oss också skapa utrymme i vår egen budget, Europeiska unionens budget, så att vi inom kort inte behöver konstatera att vi endast kan hjälpa Serbien genom att ta pengar från andra projekt i Balkanområdet.
Slutligen skulle jag vilja föreslå, fru talman, att, så snart det tillsatts en ny jugoslavisk regering, resa dit med en delegation från parlamentet för att tillsammans med den nya jugoslaviska regeringen planera uppbyggnaden av ett nytt Serbien.

Papayannakis
Fru talman! Jag undrar hur vi skall kunna hjälpa det demokratiska Jugoslavien, när utvecklingen där nu förefaller så hoppingivande. Vår grupp har förtroende för talmannen och det uttalande som vi kommit överens om att hon skall göra. Men, fru talman och herr kommissionär, det krävs mer än bara vackra ord. Säg inte i allmänna ordalag " Serbien tillhör Europa" , vilket ni för övrigt upptäckt helt nyligen. Vi talar om Jugoslavien, och vi hjälper inte Kostunica genom att uppmuntra till utbrytning, t.ex. av Montenegro. Och för att det inte bara skall bli vackra ord, har ni för avsikt att snarast möjligt föreslå att Jugoslavien, naturligtvis det demokratiska Jugoslavien, skall få bli ett av kandidatländerna inför Europeiska unionens utvidgning? Vi för vår del hoppas åtminstone det.

Belder
Fru talman! Vi borde inte bli förvånade av det senaste valbedrägeriet av Slobodan Milosevic, ett valkonstgrepp som än en gång påminner oss om ett urdåligt politiskt rykte. Det är just den här stenhårda inställningen som samtidigt får oss att frukta det värsta - och händelserna just nu understryker dessa ord som jag skrev ner för ett par timmar sedan. Lämnar den jugoslaviska presidenten verkligen utan blodsutgjutelse plats för sin utmanare och troligtvis lagligt valda efterträdare, Vojislav Kostunica? En brinnande aktuell fråga.
Västvärlden skulle tillsammans med den serbiska befolkningen bli mycket glad åt en sådan maktväxling i Belgrad. Lättnaden får dock inte blandas med farlig sorglöshet. Det varnar diverse röster från området Europeiska unionen och Förenta staterna för. De betraktar Kostunica idémässigt som en lika storserbisk nationalist som Milosevic, med alla konsekvenser som det för med sig för befolkningen i Montenegro och Kosovo.
Kort sagt, om Kostunica tar över Milosevics plats så är det bäst om Västvärlden gör sitt bistånd strängt beroende av dess strävande att inrätta en rättsstat i Serbien, respektive Jugoslavien.

Poettering
Fru talman! Jag var tveksam till om jag skulle begära ordet igen, när jag såg att er pressmedarbetare överräckte något till er, för jag tänkte att ni kanske också fick ta del av de senaste nyheterna. Om inte så är fallet är jag tacksam om ni låter mig kort läsa upp följande rader från den tyska nyhetsbyrån från kl. 17.53. De lyder: Dussintals poliser från den speciella polisstyrkan har gått över på demonstranternas sida i Belgrad. De poliser som skulle skydda den statliga televisionens byggnad som stormats av regeringsmotståndare har alla lagt ned sina vapen. Därefter fraterniserade de med demonstranterna. Detta meddelar Radio Index. Dessutom lär minst en polisstation i innerstaden ha anslutit sig till protesterna. Så löd rapporten kl. 17.53.

Oostlander
Fru talman, mina damer och herrar! Det är tydligt att vi i dag möjligen upplever en historisk dag här i parlamentet. Kanske slutet på en av de sista stöttepelarna för en totalitär diktatur i Europa. Det är naturligtvis svårt att i det sammanhanget nu avgöra hur länge den serbiska befolkningen skall behöva fortsätta att kämpa innan Milosevic verkligen försvunnit. Ett enigt agerande har visat sig vara mycket viktigt och det kommer också att vara mycket viktigt under de kommande dagarna och veckorna. Det betyder samtidigt att även Europeiska unionen måste anta en mycket tydlig enig hållning. I det sammanhanget beklagar jag verkligen att den nederländska utrikesministern, lyckligtvis med avståndstagande av nästan alla partier i andra kammaren, plötsligt antog en ståndpunkt mot Europeiska unionens enighet och mot den serbiska oppositionens vilja. Jag tycker att det tyder på en brist på allvar och en förolämpning mot sin befattning och för mycket profileringsiver i en fråga där det kan handla om människoliv. Jag tror att det just nu också är viktigt att inse på vilka grunder den höge representanten och rådet måste fastställa sin ståndpunkt. Kommer det att bli en högsta gemensamma nämnare eller på grundval av en stor majoritet i rådet - som ju ändå finns i den här frågan.
Förutom enigheten i unionen handlar det naturligtvis om ett erkännande av det faktum att Kostunica vunnit presidentvalet. Jag undrar om kommissionären på den punkten redan planerat några åtgärder för att visa att vi verkligen betraktar Kostunica som den lagligt valda företrädaren för den serbiska befolkningen och som den partner som Europeiska unionen från och med i dag har att göra med.
Det är naturligtvis svårt att redan nu prata om en budget. Den höge representanten har redan förklarat det, men vad vi kan göra är att selektivt upphäva sanktioner som en signal till den serbiska väljarmajoriteten. De kringliggande länderna kommer också att vara mycket intresserade av det. Jag hoppas att rådet i samverkan med kommissionen snabbt vidtar tydliga åtgärder på den här punkten.
Det är inte lätt att göra sig en bild av Serbiens framtid. Rättsstat och demokrati, det har vi sett överallt i Centraleuropa, blir inte automatiskt resultatet av en omvälvning. Nationalism försvinner inte automatiskt för att det kommer en demokratiskt vald president. Vi måste alltså nyktert och målmedvetet skapa öppningar för en utveckling som även moraliskt-politiskt för Serbien närmare Europa.

Talmannen

Jag förklarar debatten avslutad.
Jag har mottagit tre resolutionsförslag som ingivits på grundval av artikel 37.2 i arbetsordningen.
Omröstningen kommer att äga rum om en stund.

OMRÖSTNING
Caudron
Fru talman, kära kolleger! I egenskap av vän till Israel vill jag i kväll förklara varför jag har röstat för den gemensamma resolutionen. Även om jag beklagar tvetydigheten i vissa formuleringar som använts och jag inte godtar att många palestinska grupper inte nämns, som gör och kommer att göra allt för att krossa staten Israel och israelerna med våld och krig, är det nämligen min vänskap för israelerna som gör att jag bönfaller dem att stoppa den väpnade repressionen mot barn. Det är också min vänskap för Israel och min aktning för palestinierna som gör att jag bönfaller dem att göra allt för att uppnå fred, även om de därför måste gå med på tunga eftergifter på båda sidor. Det är priset för deras säkerhet och existens på medellång och lång sikt och utan tvivel också för freden i världen just nu.

Beysen
Fru talman! Om ni tillåter skulle jag ändå vilja ge en förklaring till varför jag avstod från att rösta om resolutionen avseende Mellanöstern. Jag tycker att i så känsliga frågor som den här utan tvekan är så måste man prioritera en diplomatisk hållning och när det gäller punkt 4 så uppfyller den enligt min åsikt inte normerna för en balanserad resolution. När det gäller förhållandet till undersökningskommittén vill jag också betona att det måste vara en internationellt sammanställd undersökningskommitté och att tydliga gränser måste läggas för dess befogenheter.

Posselt
Herr talman! Det har uppstått ett problem och det är att den tyska dokumentationen för aktuella och brådskande frågor - jag vet inte om det samma gäller de övriga språkversionerna - endast innehåller ändringsförslag från Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, men inget av resolutionsförslagen och inte heller den gemensamma texten. Det är ett allvarligt misstag. Om jag inte hade låtit mig informeras av kollegan Langenhagen, som är en förstaklassig expert på fartygsbygge och sjöfartssäkerhet, skulle jag nu inte ha haft en aning om vad jag skulle rösta om. Jag ber är därför vänligen se till att detta inte upprepas.

Uttalande av talmannen om Jugoslavien
Talmannen
Det serbiska folket har tagit sitt öde i egna händer. Europaparlamentet önskar uttrycka sin fulla solidaritet med det serbiska folket i detta historiska ögonblick då tyranniet vacklar och demokratin triumferar.
De miljoner serber som nu samlas på gatorna förtjänar vår beundran för det politiska mod de visat. Vi hoppas att hela poliskåren kommer att sälla sig till dem.
Europeiska unionen, och Europaparlamentet i synnerhet, kommer att göra allt för att bidra till återupprättandet av den demokratiska processen.
I detta syfte begär vi bland annat att sanktionerna skall upphävas och att unionen skall förbereda åtgärder som uttrycker vår solidaritet med ett fritt Jugoslavien. (Livliga applåder)

