Handel och klimatförändringar (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Alain Lipietz för utskottet för internationell handel om handel och klimatförändringar.
Alain Lipietz
föredragande. - (FR) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Detta är ett betänkande av avsevärd betydelse strax före Balikonferensen.
Vi vet att den internationella handeln utvecklas dubbelt så fort som bruttovärldsprodukten. Det betyder att den genererar tillväxt i transportindustrin, en av de sektorer som producerar störst mängd växthusgaser. Det blir också möjligt att omlokalisera produktionen, vilket kan vara bra med avseende på utnyttjande av arbetskraft och tillämpning av lönebestämmelser, men eftersom ingen som helst hänsyn tas till kostnaden för de växthusgaser som denna arbetsdelning ger upphov till kan resultatet bli en ökad produktion av växthusgaser och ökad klimatförändring.
För att bara ge er några siffror: fartyg, som kan ta 40 gånger så mycket last som flygplan, producerar bara dubbelt så mycket växthusgas, men ändå använder vi flygplan för varutransporter för att optimera produktionscykeln. Jag anser därför, mot bakgrund av Sternbetänkandet och de fyra rapporterna från Mellanstatliga panelen för klimatförändringar (IPPC), att vi bör vara medvetna om att det är värt att vänta ytterligare en halv dag eller till och med tre dagar på att en produkt når sin destination, i stället för att förstöra vår miljö till ett pris som i Sternbetänkandet uppskattas till 5 000 miljarder US-dollar.
Vi sidan av detta påpekande görs i betänkandet ett försök att öppna vissa vägar. Det finns givetvis en del möjligheter på transportområdet. Vi gläder oss över omröstningen nyligen om att integrera luftfarten inom EU:s system med kvoter. I betänkandet uppmanas till reflexion om hur industrin bör organiseras för att minska produktionskedjornas geografiska omfång - dvs. producera närmare slutanvändaren - och ett antal förslag läggs fram när det gäller handel med miljövänliga produkter.
Vad vi föreslår, inom ramen för WTO och de bilaterala eller biregionala avtalen - dvs. alla avtal som vi för närvarande förhandlar om - är att bedömningen av effekterna för klimatförändringen prioriteras i samband med miljökonsekvensbedömningen av dessa avtal. Vi föreslår också att man prioriterar en avsevärd begränsning av alla tariffära och icke-tariffära hinder som hindrar handeln med de egna varor och tjänster som kan bidra till ett minskat utsläpp av växthusgaser - här tänker vi främst på royaltyer.
Allt detta måste givetvis ske inom de mest multilaterala ramarna, om möjligt inom WTO, eftersom EU i dag inte för några förhandlingar om biregionala avtal. Vi får dock inte bortse från möjligheten att man efter 2012, under den första fasen efter Kyoto, inte kommer att ha nått någon enhällig överenskommelse om kampen mot klimatförändringen. I så fall kommer EU:s beslut att leda kampen mot klimatförändringen definitivt att drabba en del av dess sektorer. Alla kommer inte att drabbas. I många fall ger det oss en konkurrensfördel att leda kampen mot klimatförändringen. I vissa fall - jag tänker särskilt på cementindustrin - kan det innebära enorma problem och till och med leda till cementturism. I så fall föreslår vi, när alla möjligheter till multilaterala avtal har uttömts, att artikel 20 i GATT tillämpas, dvs. skattejusteringar vid gränsen för att återupprätta en rättvis konkurrens.
Detta utgör grunden för mina förslag.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EL) Fru talman, mina damer och herrar! Vi är tacksamma för initiativet från utskottet för internationell handel för att ta behandla dessa frågor med anknytning till handel och klimatförändringar.
Alain Lipietz betänkande är en värdefull källa till politiska idéer och förslag. Vi är positiva till detta betänkande, eftersom det innebär ett erkännande av det inbördes sambandet mellan förhandlingarnas olika aspekter.
Klimatförändringen är en mycket allvarlig fråga som berör i princip alla sektorer, även handeln. Vårt mål måste vara att utforma en ömsesidigt stödjande och sammanhängande politik. EU strävar efter att underlätta handeln, se till att den är livskraftig och att den dessutom bidrar till politiken på andra områden, t.ex. i fråga om klimatförändring.
Vi välkomnar att betänkandet innebär ett erkännande av utsikterna till förhandling om miljövänliga produkter och tjänster. Vi anser att detta är ett viktigt bidrag till klimatmålen från handelns sida. Vi hoppas få se framsteg i denna fråga under de pågående multilaterala handelsförhandlingarna i Doharundan. Vi gläder oss åt erkännandet av att miljöavtalssekretariaten måste få observatörsstatus vid WTO, vilket är något vi försökt uppnå under den pågående handelsförhandlingsrundan. Vi gläder oss också åt erkännandet av det bidrag våra nya frihandelsavtal kan ge i klimatförändringsfrågor, genom särskilda bestämmelser.
Det finns uppenbara kopplingar mellan möjligheterna att komma in på nya marknader, dvs. öka handelsströmmarna, och klimatförändringspolitiken.
Miljöpolitiken utgör ett starkt incitament till teknisk innovation och främjar också det ekonomiska resultatet. Vetenskapliga och ekonomiska data visar mycket tydligt att fördelarna med att begränsa klimatförändringen är större än kostnaderna för begränsningspolitiken.
Antagandet av ytterligare åtgärder för att bekämpa klimatförändringen kan ge upphov till betydande konkurrensfördelar för producenter i länder med begränsningar för koldioxidutsläpp. I kombination med annan politik kommer det nämligen att leda till en minskad förbrukning av värdefulla resurser och till miljövänlig teknisk innovation, där möjligheterna till marknadstillträde ökar. På så sätt åstadkommer vi en situation som gynnar alla, sett till både konkurrens och miljö. Vi måste fortsätta att försöka finna nya möjligheter att stärka handelspolitikens positiva bidrag till kampen mot klimatförändringen.
Jag noterar att betänkandet i det här avseendet behandlar frågorna om exportkredit, successiv avveckling av handelssubventioner som påverkar klimatet negativt och ett ökat, bredare marknadstillträde för utländska direktinvesteringar. Alla dessa frågor är intressanta och kan diskuteras mer ingående.
Vi måste också fortsätta arbetet med hållbarhetskriterier för skogsbruksprodukter, skogsskövling och olaglig avverkning.
Avslutningsvis vill jag än en gång tacka för detta värdefulla bidrag till diskussionen om klimatförändringen vid en mycket viktig tidpunkt, bara några dagar före inledandet av Balikonferensen om klimatförändring, som vi hoppas kommer att skapa motivation för förhandlingar om ett avtal efter 2012.
Jens Holm
föredragande av yttrande från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. - Fru talman! Det är hög tid att även världshandeln tar sitt klimatansvar. Sedan 1990 har handeln i världen ökat explosionsartat. Vad leder det till ur ett klimatperspektiv? Jo, självklart till ökade transporter och ökade utsläpp. Är det t.ex. rimligt att EU:s djuruppfödare importerar miljontals ton soja från Brasilien till den europeiska köttindustrin, eller att fisk fiskas upp i Norge, skeppas vidare till Kina för filéing och rensning och sedan tillbaka till Europa för konservering? Nej, självklart inte!
Vårt utmärkta yttrande ger oss möjlighet att vidta konkreta åtgärder mot detta. Vi kräver att transporterna ska bära sin miljökostnad. Vi vill sprida grön teknik till utvecklingsländer genom att exempelvis i grunden förändra patent- och immaterialrättigheter. Vi vill avskaffa subventioner till smutsig energiproduktion. Vi vill ha obligatorisk miljöcertifiering av biobränslen och att alla handelsavtal ska analyseras utifrån ett klimatperspektiv. Detta är bara några exempel ur detta utmärkta betänkande. Genom att åstadkomma detta kan vi se till att världshandeln blir en del av lösningen, inte en del av problemet.
András Gyürk
föredragande för yttrandet från utskottet för industrifrågor, forskning och energi. - (HU) Tack, fru talman. Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Sambandet mellan de två ämnen som behandlas i det betänkande vi behandlar är oerhört aktuellt. Kopplingarna mellan vissa former av handel och klimatförändringen blir allt mer uppenbart. Det kan inte förnekas att intensiv internationell handel får många skadliga konsekvenser, bl.a. ökade koldioxidutsläpp, samtidigt som livsmiljöerna för växter som absorberar växthusgaser krymper. Trots allt detta är jag övertygad om att frihandel inte i sig är liktydig med miljöförstöring. Den ökade handeln och den internationella arbetsdelningen bidrar till ökad produktionseffektivitet, oavsett de negativa effekterna. Detta kan leda till att vi förbrukar mindre energi totalt sett.
Som föredragande från industriutskottet vill jag fästa uppmärksamheten på tre tankar som går i denna riktning i yttrandet från vårt utskott. För det första måste handelshindren för miljövänlig teknik avskaffas snarast möjligt. För detta krävs att EU påtar sig en aktiv roll i de internationella klimatförhandlingarna.
För det andra måste vi sträva efter att priset på produkter i framtiden ska återspegla de skadliga konsekvenser som inte är direkt märkbara, bl.a. effekterna för klimatförändringen.
För det tredje och sista anser vi att ingående diskussioner om förhållandet mellan handel och klimatförändring är av grundläggande intresse för EU. Inte minst eftersom EU kan spela en ledande roll när det gäller export av gröna produkter och tjänster till världen.
Av ovanstående punkter framgår dessutom att ledamöterna i industriutskottet enhälligt anser att både avskaffande av handelshinder och åtgärder mot klimatförändring kräver bredast möjliga internationella samarbete. Diskussionerna i utskottet har bekräftat för oss att handeln inte bara är ett problem i samband med klimatförändringen, utan även en del av lösningen. Tack så mycket.
Georgios Papastamkos
för PPE-DE-gruppen. - (EL) Fru talman, mina damer och herrar! EU måste ta ledningen - vilket man i stor utsträckning lyckats med - när det gäller att anta miljövänlig politik. I detta avseende har ni, herr Dimas, bidragit i betydande omfattning. Anpassningen av alla sektorsstrategier till modeller för hållbar utveckling är under alla omständigheter ett grundläggande lagstiftningsmål.
En stärkt internationell handel anses bidra till den ekonomiska utvecklingen i världen och anses definitivt gynna inte bara de utvecklade länderna utan även utvecklingsländerna. De snabbt växande handelsströmmarna över gränserna utgör emellertid en utmaning för klimatpolitiken. Gränserna för det ömsesidigt stödjande eller antagonistiska förhållandet mellan världshandelssystemet och klimatpolitiken behandlas i det betänkande vi diskuterar. Tyvärr präglas betänkandet av en obalans mellan den kommersiella och den miljömässiga aspekten. Den internationella handelns snabba utveckling bör uteslutande behandlas som en faktor som ger upphov till miljöpåverkan. Vidare är det inte i sig tillräckligt att anta en klimatpolitik; det behövs en konsekvent, övergripande plan för hur miljövänliga alternativ ska främjas inom ramen för transport-, handels-, industri-, energi- och jordbrukspolitiken. Endast EU:s insats är under alla omständigheter inte tillräcklig för att bekämpa klimatförändringen. Unionens världsledande ställning när det gäller att upprätta modeller för miljöskydd och socialt skydd måste bibehållas och främjas i handelsförbindelserna med länder utanför EU.
Resolutionsförslaget innehåller några nyckelfrågor. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har beslutat att en slutlig röst för förslaget ska vara avhängig av resultatet av omröstningen om dessa frågor.
David Martin
för PSE-gruppen. - (EN) Fru talman! När det gäller klimatförändringarna betraktas handeln ofta som en del av problemet, och det är sant att viss handel helt enkelt inte går att motivera. Att skicka skotska räkor till Thailand för att de ska skalas och sedan skicka tillbaka dem till Skottland är rent nonsens och ett slöseri med energi. Men precis som Alain Lipietz välformulerade betänkande visar kan handeln också vara en del av lösningen. Jag ska nämna tre korta exempel.
För det första: Höga EU-krav på energieffektivitet för hushållsvaror som kylskåp, diskmaskiner, mikrovågsugnar och så vidare kan inte bara leda till minskade koldioxidutsläpp här, utan också skapa förutsättningar för högre krav i andra delar av världen. En enda fabrik i Kina tillverkar till exempel 80 procent av alla mikrovågsugnar i världen. Den fabriken vill sannolikt inte producera enligt en standard för EU och en annan för resten av världen eller, för den delen, för sin inhemska marknad.
Ett annat exempel som utskottet för industrifrågor nämnde är de så kallade gröna varorna, det vill säga miljövänliga varor och tjänster. Om vi avskaffar tullarna på miljövänliga varor och tjänster kan vi främja handel med produkter som hjälper tredjeländer att minska sin koldioxidpåverkan, till exempel genom export av energieffektiva generatorer, vågteknik och solpaneler. Låt oss ta Kina som exempel igen. Kinas kapacitet att producera el ökar just nu årligen med vad som motsvarar Storbritanniens totala kapacitet. Att uppmuntra Kina att använda den nyaste och effektivaste tekniken skulle helt klart kunna få stor betydelse för landets förmåga att fortsätta sin tillväxt utan att öka sin koldioxidpåverkan i motsvarande grad.
Slutligen skulle ett tredje område vara att ge konsumenterna möjlighet att göra välinformerade produktval genom att framställa tydlig information om varje produkts koldioxidpåverkan. Vi måste dock vara noggranna med att informationen måste sammanställas och läggas fram på ett korrekt sätt. Den ”matmilsmärkning” som en del stormarknader i Storbritannien använder är otillfredsställande och kan vara missvisande. Blommor från Kenya ger till exempel mycket mindre koldioxidpåverkan än blommor som har drivits upp i växthus i Nederländerna, men en snabb titt på märkningen kan ge ett annat intryck.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
Fru talman! När jag tar till orda för gruppen Unionen för nationernas Europa i denna debatt om världshandelns påverkan på klimatförändringen vill jag fästa uppmärksamheten på följande frågor.
För det första efterlyser EU, som världsledande i kampen mot klimatförändringen, en minskning av de globala utsläppen av växthusgas med mellan 25 och 40 procent till 2020. Man bör dock minnas att EU:s ekonomiska utveckling kan äventyras om unionen når dessa mål för utsläppsminskningen främst till följd av sina egna insatser och utan något större bidrag från andra länder.
För det andra kan ekonomiska enheter som omfattas av olika restriktioner i EU som ett led i insatserna för att minska utsläppen av växthusgaser inte längre konkurrera med enheter som verkar i länder där det inte finns några sådana restriktioner. Många sektorer och produktionsslag har försvunnit i EU på grund av illojal konkurrens från producenter i Sydvästasien och Sydamerika.
För det tredje har vi, efter införandet av restriktioner för alltför stora utsläpp av växthusgas på EU:s territorium, sett hur tillverkning omlokaliserats till länder utanför Europa, där inga restriktioner finns. Många arbetstillfällen i EU kommer därför att gå förlorade för alltid.
För det fjärde bör kompenserande skatter införas vid EU:s gränser om inget avtal om begränsning av utsläppen av växthusgas kan nås på global nivå och EU står fast vid att gå vidare på egen hand. Sådana skatter bör tillämpas främst inom de sektorer där konkurrensen redan är allvarligt påverkad eftersom tillverkningskostnaderna inte speglar miljökostnaderna. Där det är möjligt måste handelsutbytets så kallade klimatdimension också tas i beaktande i bilaterala handelsavtal mellan EU och tredjeländer.
Samma bestämmelser bör gälla initiativ som stöds av Europeiska investeringsbanken. I samband med stöd till olika slags företag bör dessa bestämmelser också tillämpas av nationella organ som ansvarar för exportkreditgarantier och direktinvesteringar.
Graham Booth
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! Al Gore hävdar att diskussionen om den globala uppvärmningen är avslutad och att det har bevisats bortom allt tvivel att den beror på mänsklig aktivitet.
Jag nämnde nyligen i utskottet att vi inte får bortse från solens enorma inflytande på jordens klimat under miljontals år i den här diskussionen, och att förloppet med långa istider avbrutna av kortare interglaciala perioder var den mest sannolika förklaringen. Jag fick ett mycket fientligt mottagande.
Ordföranden, Helmuth Markov, insisterade dock på att det inte var lämpligt att utesluta åsikter som råkade strida mot den gängse läran. Låt oss komma ihåg att när Galileo på 1600-talet hävdade att jorden kretsade kring solen hotades han med tortyr av katolska kyrkan för att han vågade ifrågasätta det vedertagna faktumet att jorden var universums medelpunkt. Det dröjde ända till 1992 innan kyrkan erkände att Galileo hade rätt.
Den enda koldioxid som har någon betydelse i diskussionen om den globala uppvärmningen är den obetydliga mängd som produceras vid förbränningen av fossila bränslen. Den jämförelsevis lilla mängden är det enda moderna och ovanliga tillskottet till de enorma mängder som ständigt produceras av alla levande varelser och allt organiskt material som bryts ned, och genom vulkanisk aktivitet.
Innan vi riskerar att ödelägga världsekonomierna med skatt på koldioxidutsläpp och liknande måste vi ta upp diskussionen på nytt och se till att vi blir helt säkra på vem som har rätt.
Daniel Caspary
(DE) Fru talman, ärade kolleger! När vi diskuterar detta förslag till betänkande bör vi koncentrera oss på kärnfrågan, nämligen handel och klimatförändring.
Tyvärr har inte föredraganden, i sitt första förslag, lyckats lägga fram positiva, ekonomiskt och socialt förenliga förslag till hur detta problem ska hanteras. Enligt min mening blandas handelsfrågan och transportfrågan samman i alldeles för stor utsträckning, både av föredraganden och i själva betänkandet. Det är inte världshandeln som är problemet, och inte heller den globala arbetsdelningen. Problemet är inte heller att regioner som varit eller fortfarande är fattiga nu upplever ekonomisk tillväxt tack vare handeln. Nej, vårt problem är utan tvekan att transporterna inte är tillräckligt effektiva och miljövänliga. Vårt problem är utan tvekan att fattigdom eller lågt välstånd i vissa regioner i världen gör att många människor och länder inte har råd med det klimatskydd som krävs och är rimligt i miljöhänseende och ekonomiskt sett.
Det är bara om dessa regioner integreras i världshandeln som vi kan åstadkomma en situation där dessa människor har råd med miljö- och klimatskydd. Den som varje dag kämpar för sin överlevnad tänker inte på miljö- eller klimatskydd. Det är bara genom en välfungerande världshandel som vi kan sälja vår moderna teknik världen över och på så sätt bidra till att skydda klimatet.
Enligt min mening är därför mer, inte mindre, handel lösningen på problemen med handel och klimatförändring.
Jag vill därför varmt tacka min kollega Georgios Papastamkos för att han tagit upp många viktiga frågor under utskottsdebatten, och jag är mycket tacksam för att ALDE-gruppen inför morgondagens plenarsammanträde lagt fram olika ändringsförslag som går i den här riktningen.
Till sist vill jag framföra en önskan. I detta betänkande finns det tyvärr flera punkter där vi misskrediterar vår sociala marknadsekonomi. Vi bör finna ett sätt att stryka dessa angrepp mot vårt ekonomiska system, som har medfört välstånd och social trygghet för så många människor. Jag vore tacksam om grupperna kunde visa lite kreativitet här, så att även vår grupp kan rösta för detta betänkande.
Elisa Ferreira
(PT) Jag måste börja med att gratulera föredraganden till hans utförliga arbete med en så komplicerad fråga som förhållandet mellan handel och klimatförändringar. EU har haft en ledande global roll i kampen mot de ökande klimatförändringarna. För att framstå som trovärdigt och för att kunna nå de föreslagna målen måste dock EU i högre grad samordna all EU-politik i den här frågan. Man får och kan framför allt inte glömma bort den europeiska handelspolitiken, som är ett av unionens äldsta gemensamma politikområden. Det är inte lätt att åstadkomma en sådan balans mellan miljö och handel, och man gör det inte i tillräckligt hög grad i dag, framför allt inte inom Världshandelsorganisationen.
För att kunna nå klimatförändringsmålen måste EU vidta verkningsfulla åtgärder för att minska koldioxidutsläppen, vilket i sin tur kommer att påverka produktionsvillkoren och de kostnader som ett växande antal produktiva sektorer för med sig. Det är dags att vi ställer oss frågan om det i en värld med global konkurrens och inför problemet med jordens överlevnad är rimligt att dessa åtgärder för att bekämpa klimatförändringen i huvudsak ska genomföras i Europa? Är det acceptabelt att utsläppen från så många sektorer flyttas från europeisk mark till andra områden i världen där miljöskyddet är sämre? Kan miljömässiga övergrepp vara en legitim källa till konkurrenskraft? Är det acceptabelt med olika miljöbestämmelser för de viktigaste globala handelsvarorna beroende på var i världen de produceras?
Jag anser att svaret på dessa frågor är nej. Vi måste hitta en balans mellan miljö, inbegripet klimatförändringen, och handel - en balans som garanterar gemensamma, proportionerliga och rättvisa åtgärder utan att utestänga någon, framför allt inte de viktigaste globala handelspartnerna. En ny balans mellan utvecklingen av världens stora fattiga områden och planetens överlevnad måste hittas snabbt, genom dialog, ömsesidig respekt och beslutsamhet inför de gemensamma målen. Åtgärderna måste vara globala och vi kan bara hoppas att den här processen kommer att inledas på ett allvarligt och engagerat sätt på Bali i december.
Stavros Arnaoutakis
(EL) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är riktigt att handelstransaktionerna i Europa och världen har ökat kraftigt de senaste åren. Även om den utvecklingen gynnar de olika ländernas ekonomiska utveckling så har den stor betydelse för klimatförändringen. Jag vill därför säga att jag personligen oroas av det här specifika problemet. Vi måste bestämma hur handelspolitiken kan bidra positivt till att lösa problemet med klimatförändringen.
Vårt mål att minska utsläppen av växthusgaser med 20 procent till år 2020 är mycket ambitiöst. Jag hoppas att vi kommer att vinna det här vadet, eftersom kostnaderna blir enorma om vi förlorar. Här vill jag understryka kommissionsledamotens bidrag och gratulera honom till alla hans initiativ och ansträngningar i denna riktning.
Mer stöd och ökade insatser krävs för övergången till miljövänligare transportmedel, främjandet av en klimatvänligare industri, utvecklingen av ny teknik och skapandet av ekonomiska hinder för verksamheter med negativ klimatpåverkan, effektivt samarbete mellan FN, WTO och EU samt löpande samråd och deltagande av det civila samhället och icke-statliga organisationer aktiva inom miljösektorn. Europaparlamentet spelar en viktig roll. Jag hoppas att resultaten av Balikonferensen i december kommer att ge de optimistiska budskap som vi alla hoppas på.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 29 november 2007.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Eija-Riitta Korhola  
skriftlig. - (FI) Det är avgörande att klimatpolitiken integreras för att kampen mot klimatförändringen ska bli framgångsrik. Det aktuella betänkandet är mycket värdefullt och ger upphov till en ytterst nödvändig diskussion: handelspolitiken måste ingå i klimatpolitiken eftersom ökande handel genererar mer växthusgaser. Å andra sidan är handelspolitiken synnerligen effektiv som en form av klimatpolitik och kan därför vara en del av lösningen.
För det första har handelspolitiken stor betydelse för att främja miljöteknik. Internationell handel är ett av de effektivaste verktygen för tekniköverföring. Världshandelsorganisationen har en viktig roll eftersom det är nödvändigt att avskaffa tullarna på miljövänliga varor och förbättra de immaterialrättsliga bestämmelserna. Å andra sidan är det oacceptabelt att WTO fortfarande bland annat stöder snedvridande subventioner till fossila bränslen och därigenom hindrar övergången till miljövänlig teknik.
Av någon obegriplig anledning talas det mycket om Kyotos framgångar i betänkandet. Kyoto är fullt av kryphål, som i själva verket förvärrar situationen. Ensidiga åtgärder snedvrider konkurrensen och leder till koldioxidläckage. Att flytta utsläppen från ett ställe till ett annat minskar inte utsläppen. Solidaritet med människorna i utvecklingsländerna är dessutom inte liktydigt med att förgifta deras miljö. Kyoto leder till miljömässigt utnyttjande. Klimatförändringen är ett alltigenom globalt fenomen som kräver globala lösningar. Ett globalt system för handel med utsläppsrätter, med obligatoriska åtaganden av samtliga industriländer och växande ekonomier, är därför absolut nödvändigt.
Jag instämmer helt i den oro som uttrycks i betänkandet över vad som ska hända med skogarna när handeln ökar. EU måste lägga särskild vikt vid det hot som biobränslena utgör mot kolsänkorna. Kommissionens mål för förnybara energiresurser får inte heller leda till att klimatförändringen påskyndas.
