
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 16. september, for genoptaget(1). 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indlæg om politisk vigtige sager.
McCarthy (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem personligt for Deres indsats og bistand i forbindelse med at få frigivet en af mine vælgere fra Liverpool, Ken Bigley, der blev taget som gidsel i Irak. I fredags modtog vi de meget tragiske nyheder om, at han var blevet henrettet. Jeg vil være taknemmelig, hr. formand, hvis De udtrykker vores medfølelse og kondolence over for hans familie på vegne af parlamentsmedlemmerne. Denne anmodning fremsættes også på vegne af de andre medlemmer af Labour-partiet i Parlamentet.
Formanden.
   - Mange tak, fru McCarthy. Jeg vil gerne sige til Dem, at jeg allerede har sendt et sådant brev, og at jeg forud herfor havde overbragt min kondolence til familien og den britiske befolkning. Det står i det kondolencebrev, jeg har sendt til familien Bigley, at vi alle er berørt af dette brutale drab. Vi havde tidligere opfordret kidnapperne til at frigive hr. Bigley, men denne opfordring var i lighed med alle de andre opfordringer fra hele verden forgæves. Nu kan vi kun beklage hans død og kondolere hans familie. Dette brev er altså blevet sendt. Jeg takker Dem for at have påpeget denne lejlighed til at gøre det. 
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil tale om krænkelsen af menneskerettighederne i Colombia. Jeg er blevet kontaktet af FrontLine, som er en international organisation, der beskytter menneskerettighedsforkæmpere. Den fokuserer på at forsvare de menneskerettighedsforkæmpere, der deltager i fredelige aktioner relateret til menneskerettigheder i deres land. 
I februar i år blev en række fagforeningsfolk, medlemmer af bøndernes sammenslutning, arresteret. De er endnu ikke blevet sigtet, og der er ingen beviser for de påståede alvorlige beskyldninger mod dem. Indtil 30 fagforeningsfolk er blevet myrdet i Colombia alene i år. Det er en situation, som EU har drøftet fra tid til anden, men menneskerettighedsforkæmperne i både Colombia og Europa er alvorligt bekymrede for, at EU lader emnet glide ud af dagsordenen. Jeg giver Dem et brev fra FrontLine, hvori De opfordres til at kræve, at de colombianske myndigheder straks frigiver medlemmerne af Fensuagro, hvis der ikke er rejst gyldige juridiske sigtelser, og sikre, at lovlige fagforeninger kan fungere frit uden trusler. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. De Rossa. Det vil vi gøre som opfølgning på det spørgsmål, De har rejst. 
Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, miljøagenturet i Det Forenede Kongerige afslørede, at der på fem måneder i år er udledt 12 millioner m2 spildevand i floden Themsen, der løber gennem London. Denne situation kan kun blive forværret med en stigning i de voldsomme storme, som skyldes den globale opvarmning. Disse udledninger har ikke alene dræbt tusinder af fisk, men også skabt farlige mængder e-coli og andre skadelige bakterier. 
Dette er et europæisk problem, da målinger som disse ligger langt over EU's grænser for badevand, og det er for øvrigt også et grænseoverskridende problem, da forsyningsvirksomheden Thames Water er tyskejet. 
Den britiske regering nægter at levere de 1,5 millioner britiske pund, som er nødvendige til at bygge en hovedkloak for at stoppe disse overløb. Som min kollega i London Assembly sagde, er disse tal en stor skandale. Situationen er dårlig for miljøet, skadelig for folkesundheden og ødelæggende for Themsens image.
Jeg anmoder mine kolleger i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om at gå videre med den britiske regerings overtrædelse af EU-retten og opfordrer Kommissionen til at undersøge sagen. 
Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, efter min mening bør Europa-Parlamentet formelt give udtryk for sin sorg og harme over de mange ofre for terrorattentatet i Taba i sidste uge. Jeg mener, at det er på sin plads at sende et budskab om vores solidaritet og dybeste medfølelse med ofrenes familie, og blandt ofrene vil jeg navnlig gerne minde om de to unge italienske piger Jessica og Sabrina, som ikke havde gjort andet forkert end at holde en længe ønsket ferie efter et års arbejde. 
McAvan (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne erindre Parlamentet om, at næste uge fra den 17. til den 24. oktober er "én verden-uge". Det giver os alle mulighed for at gribe til handling og gøre noget ved fattigdommen og uretfærdigheden i verden. 
En praktisk måde at hjælpe på er ved at købe -produkter. Parlamentet er begyndt at købe -produkter. I Strasbourg får vi nu -te, men i Bruxelles drikker vi stadig Lipton-te. Måske kan kvæstorerne undersøge, hvorfor vi får -te et sted og ikke et andet, og overveje, hvad vi kan gøre yderligere i Parlamentet for at købe -produkter. Det vil være et godt eksempel over for andre offentlige administrationer. Jeg håber, at De støtter initiativet. 
Formanden.
   - Mange tak, fru McAvan, Deres påmindelse er meget relevant. 
Protasiewicz (PPE-DE ).
   - Jeg vil nævne et tilfælde, hvor traktaterne er overtrådt af adskillige medlemsstater. Parlamentet må da være klar over, at polske virksomhedsledere i overensstemmelse med bestemmelserne i tiltrædelsestraktaten, som EU blandt andre har tiltrådt, har ret til at yde tjenester frit i alle medlemsstater. Det er en af EU's grundlæggende frihedsrettigheder, som ikke blev ophævet under tiltrædelsesforhandlingerne, og som alle polske borgere kunne drage fordel af straks efter tiltrædelsen af EU. De fastsatte overgangsperioder finder kun anvendelse på personer, der ønsker at indlede et ansættelsesforhold på grundlag af en ansættelseskontrakt, og ikke på personer, der yder tjenester eller udfører aktiviteter på selvstændigt grundlag. I mange medlemsstater skal polske tjenesteydere, der udfører ordrer fra lokale kunder samt personer, som ønsker at oprette egne tjenesteydelsesvirksomheder, imidlertid opfylde yderligere administrative krav, som gør det vanskeligt at udføre de pågældende aktiviteter. Hvis det er nødvendigt, kan jeg komme med eksempler på lande, hvor dette gør sig gældende. Jeg mener derfor, at Kommissionen skal gøre rede for, hvilke foranstaltninger den har i sinde at træffe for at undersøge disse former for praksis, og forebygge, at der opstår sådanne situationer, der er i strid med de gældende traktater. 
Agnoletto (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre Parlamentet opmærksomt på en meget alvorlig sag. Torsdag den 7. oktober bad FBI efter ordre fra USA den amerikanske udbyder Rack Space om at udlevere den hardware, der hører til to servere, som indeholdt alt Indymedias materiale, dvs. alt det materiale, der tilhører dusinvis af afdelinger af dette internationale netværk, som samarbejder med nonprofitorganisationer og -grupper. Hele materialet er blevet udleveret, uden at Indymedia har fået den mindste besked om årsagerne til dette indgreb, som er et reelt censurindgreb.
Jeg mener, at Europa-Parlamentet til enhver tid bør forsvare alles ret til ytrings- og debatfrihed. Derfor vil jeg gerne appellere til, at der findes en løsning på Indymedias situation, og at man i det mindste spørger om årsagerne til den. 
McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand, min kommentar vedrører de tidligere bemærkninger om . EU lægger op til en reform af sukkersektoren, hvilket vil få alvorlige følger for de europæiske landmænd og sukkerarbejdere, hvis den forløber som planlagt. 
Der er dog mere vidtrækkende spørgsmål i denne sag. Jeg har erfaret, at den håndfuld sukkerbaroner i Brasilien, som kontrollerer sukkersektoren, slikker sig om munden i forventning om vores eventuelle reformer, hvorimod de, der betjener sektoren - arbejderne og de jordløse - lever i frygt for, at deres situation forværres. Vi skal ikke gøre den proces lettere. Jeg henstiller indtrængende til, at vi under sukkerforhandlingerne ikke kun vurderer de økonomiske og handelsmæssige spørgsmål, men også ser på den sociale og moralske side af vores beslutninger. 
Formanden.
   - Punktet om politisk vigtige sager er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om Prodi-Kommissionens resultater. 
Prodi,
   Hr. formand, mine damer og herrer, det er ikke uden bevægelse, at jeg står her foran Dem i dag for sidste gang som formand for Kommissionen. Om få dage afslutter vi nemlig et forløb, som vi sammen har fulgt i de sidste fem år. Disse fem år har været kendetegnet af stærke politiske og institutionelle ændringer og af de store begivenheder, der har fundet sted i Europa og i resten af verden.
Jeg vil indlede dette møde med at minde Dem om, hvordan EU's situation så ud i 1999. På institutionsområdet var der mange, som ønskede at begrænse reformen til de resterende punkter fra Amsterdam, og som foreslog en begrænset institutionsdagsorden, der bestemt ikke var på niveau med EU's nye udfordringer. På daværende tidspunkt var økonomien ikke gunstig, og derfor var der en meget stærk frygt, tvivl og skepsis med hensyn til den reelle mulighed for euroens fysiske indførelse.
Der var lige så stærk usikkerhed med hensyn til udvidelsens gennemførelse og det antal lande, den skulle omfatte. Mange gik ind for en udvidelse med højst seks lande. Der var hverken nogen fast tidshorisont eller nogen sikre regler, og der var stor frygt fra pressens og offentlighedens side. Endnu stærkere var de risici, som situationen på Balkan medførte for Europa, eftersom der ikke var nogen klar og overbevisende europæisk strategi for dette område. Endelig var Kommissionen selv i krise oven på begivenhederne i 1998 og 1999. Dens troværdighed og autoritet var stærkt begrænset, og derfor var det nødvendigt at forbedre dens omdømme ved for første gang at foretage en seriøs og gennemgribende reform af den administrative struktur.
Mine damer og herrer, stillet over for denne situation tog vi udfordringen op. Sammen med Dem foreslog vi Europa en ambitiøs dagsorden. Denne dagsordens centrale og samlende element, som gjorde vores indsats energisk og sammenhængende, var udvidelsen.
Europas samling gennem udvidelsen med 10 nye lande, en klar kalender til de andre kandidatlande og alle Balkanlandenes konkrete udsigt til fuld integration er det største bidrag, som EU kunne give til hele kontinentets stabilisering og dets politiske, økonomiske og kulturelle vækst. Hvis vi skulle tage udvidelsens udfordring op, var vi nødt til at finde den rette balance. Vi kunne ikke gå for langsomt frem, for så ville vi risikere at miste den drivkraft frem mod Europa, som var meget stærk i kandidatlandene. Men vi kunne heller ikke gå for hurtigt frem uden at sikre os EU-borgernes opbakning.
Derfor fulgte vi de igangværende reformprocesser i Central- og Østeuropa og støttede dem kraftigt, og samtidig tog vi os af de bekymringer, som europæerne gav udtryk for i forbindelse med udvidelsens omkostninger, befolkningernes bevægelser, miljørisici, atomsikkerhed og korruption. Opbakningen blandt befolkningen i de nye lande overgik enhver forventning, sådan som succeserne ved de forskellige folkeafstemninger viste. Vi har vist, at forhandling og dialog - selv om det undertiden er vanskeligt, kompliceret og detaljeret - er den eneste demokratiske måde at eksportere demokrati og stabilitet på.
Samtidig gjorde ambitionerne om en udvidelse, der opfyldte behovet for frihed, sikkerhed og demokrati på halvdelen af vores kontinent, det nødvendigt med en lige så ambitiøs behandling af spørgsmålet om en revision af vores institutionsstruktur. Derfor gik vi ind for - i starten stod vi alene, men vi fik efterhånden en større og større opbakning - en reform, der imødegår forvaltningsbehovene i et Europa med 25 medlemsstater eller derover. I løbet af disse fem år har vi således haft permanente institutionsforhandlinger: Amsterdam-traktatens gennemførelse, Nice-konferencen, det første irske nej til den nye traktat og konsekvenserne heraf, Det Europæiske Konvent og forfatningstraktaten. Takket være Parlamentets og Kommissionens fælles indsats blev konventmetoden endelig en realitet, som gør Europa mere demokratisk og gennemsigtigt.
Alligevel var dette forslag - som jeg har været fortaler for siden nattemødet i Nice - omgærdet med en meget stærk skepsis. Aldrig før havde der nemlig været så skarp en konflikt mellem to forskellige syn på Europa. Et stærkt og politisk Europa, der kan tage de globale udfordringer op, som vi står over for, og et svagt Europa, der udelukkende skal forstås som et område med fremgang, stabilitet og regulering og ikke som en egentlig politisk enhed. Europa har i øvrigt ændret sig meget siden 1980'erne og 1990'erne, og også de forskellige regeringers holdninger og politikker i forhold til Europa har ændret sig.
I disse år var alliancerne mellem regeringerne ofte ad hoc-alliancer og pragmatiske alliancer, der hang sammen med specifikke forslag eller med den interne og internationale politiske konjunktur, og der var heller ingen grupper af lande, som konsekvent gjorde sig til fortalere for en større integration. For vores eget vedkommende har vi altid kæmpet for at gøre EU stærkere, mere demokratisk og mere effektivt. Vi har stillet nogle meget innovative forslag - tænk f.eks. på EU-udenrigsministeren - til både Det Europæiske Konvent og den efterfølgende regeringskonference.
Nu er vi nået til vejs ende. Om nogle få dage underskriver vi i Rom en forfatningstraktat, der så afgjort er et stort skridt for Europa, og som giver mere demokrati, mere enkelhed og mere gennemsigtighed, selv om andre aspekter af den er mindre tilfredsstillende, f.eks. de spørgsmål, der stadig skal afgøres med enstemmighed. Det er et stykke arbejde, som vi - men ikke mindst De, mine damer og herrer - har givet et afgørende bidrag til.
Mine damer og herrer, jeg har talt om udvidelsen, institutionsreformen, vækstpolitikken og fredspolitikken. Intet af dette havde været muligt, hvis vi ikke havde sørget for at genskabe orden, styrke, anseelse og stolthed i vores institution Kommissionen, mens vi gjorde en indsats på disse områder. Ingen ændring er nemlig mulig uden en gennemgribende reform af strukturerne og administrationsapparaterne. På flere områder - f.eks. den decentraliserede finanskontrol og progammerne for bistand til tredjelande - er de første positive resultater allerede tydelige.
Reformen indeholdt dog navnlig nogle stærke politiske budskaber og tog sigte på at give Kommissionen sin legitimitet, uafhængighed og effektivitet tilbage. Jeg behøver blot at nævne eksemplet med generaldirektørenes rotationssystem, efter at det i mange år havde været sådan, at nogle generaldirektorater jævnligt blev overladt til embedsmænd med samme nationalitet, eller nationalitetsreglerne med hensyn til kommissærerne og deres kabinetter og endelig beslutningen om, at kommissærerne skal være tæt på de tjenestegrene, som er under dem.
Der er dog et aspekt, som i højere grad end alt andet har kendetegnet min Kommission, og som jeg er særlig stolt af, og det er kollegialiteten. Jeg har nydt godt af et sammentømret og yderst professionelt team, der har arbejdet på en meget harmonisk måde. I dag bestrider nogle af Kommissionens medlemmer allerede meget betydningsfulde poster i regeringerne og de nationale parlamenter. Dette er efter min mening også konkrete og stærke tegn på opblomstringen og væksten i den institution, som jeg har haft æren af at være formand for i over fem år. Jeg er sikker på, at Kommissionen kan blive endnu stærkere under José Manuel Barrosos formandskab, og jeg ham ønsker al mulig held og lykke.
Hr. formand, mine damer og herrer, kontinentets samlingsproces er en vigtig lejlighed til at sørge for, at EU's stabilitet og velstand kommer til at omfatte hele området omkring EU. Derfor har vi ikke nøjedes med at flytte opdelingen og "muren" nogle hundrede kilometer længere mod øst eller syd. Man har i mange år talt om Europas grænser uden at stille noget operationelt forslag. Vi har foreslået et nyt syn på EU's grænser ved hjælp af en naboskabspolitik, der tager sigte på indførelsen af et særligt forhold til hele den række lande, der går fra Rusland til Marokko. I EU-forfatningen er der således taget højde for nødvendigheden af - hvilket vi har gjort kraftigt opmærksom på - at der skabes et nyt forhold mellem EU og nabolandene.
I en tid, hvor alle taler om "kultursammenstød" - selv om der efter min mening først og fremmest er tale om et sammenstød mellem folks uvidenhed - har vi også sat kraftigt skub i den interkulturelle dialog og den gensidige forståelse, navnlig i Euro-Middelhavs-området. Apropos Middelhavsområdet husker jeg tydeligt den voldsomme kritik, man rettede mod mig, da jeg rakte hånden frem mod oberst Gaddafis Libyen. To dage efter ophævelsen af sanktionerne mod Libyen forekommer disse øjeblikke mig virkelig at være meget langt væk. Men der er faktisk kun tale om fire års solidt, konstant og hårdt arbejde, som har gjort det muligt at gennemføre nogle store ændringer i landet, og som har banet vejen for dets genoptagelse i det internationale samfund.
Hr. formand, mine damer og herrer, i de forløbne år er vi altid gået meget klart og stærkt ind for multilateralisme. Mere verdensomspændende og regional styring, et tættere partnerskab med FN og mindre ulighed mellem Nord og Syd var de målsætninger, som vores indsats byggede på. Vi nøjedes ikke med at "tale" om multilateralisme, men lod den ligge til grund for vores målsætninger og politiske beslutninger.
Jeg vil blot nævne nogle eksempler. Vi har forenet målsætningen om handelsliberalisering med nødvendigheden af at tage større hensyn til de legitime ønsker, som det civile samfund og udviklingslandene giver udtryk for, vi har spillet en central rolle i Verdenshandelsorganisationens udvidelse for at fremme en mere effektiv styring på verdensplan, vi har navnlig rettet vores udviklingssamarbejdsprogrammer og humanitære bistandsprogrammer mod en reduktion af fattigdommen, vi har styrket forbindelserne til andre områder i verden såsom Latinamerika og Asien, og vi har støttet nye regionale integrationsprocesser, f.eks. Den Afrikanske Union.
Endelig har vi givet et konkret bidrag til en stærkere transatlantisk forbindelse. Efter krigen i Irak var der nemlig mange, som sagde, at kløften mellem de to kontinenter efterhånden var uovervindelig. Jeg har aldrig troet på den teori, for jeg er overbevist om, at på de områder, hvor Europa virkelig eksisterer, og hvor det ikke lammes af nationale vetoer, kan vi på en ligeværdig måde nå vigtige resultater sammen med Washington. Derfor har vi arbejdet hårdt og effektivt sammen med vores amerikanske partnere om konkrete spørgsmål af stor vigtighed, både når det gælder sikkerhed og bekæmpelse af terrorisme i visse områder i verden, f.eks. Balkanlandene. Jeg har tidligere sagt - og det vil jeg gerne gentage - at det i denne vanskelige og undertiden tragiske verden kun er Europa, der har været i stand til at eksportere demokrati.
På det økonomiske område er der ingen tvivl om, at euroen har spillet en hovedrolle i vores mandatperiode. Euroen skulle lige fra begyndelsen være en hjørnesten i det nye Europa. Derfor har vi fra starten fortolket euroen som et vigtigt politisk projekt og ikke bare et økonomisk projekt, et projekt, hvor det drejer sig om de politisk ansvarlige og ikke bare om centraldirektørerne, og et projekt, hvor det er nødvendigt med visioner, autoritet og samordning. I hele mandatperiodens varighed har vi lagt vægt på nødvendigheden af at styrke den økonomiske styring, eftersom omkostningerne ved ikke at have Europa på dette område stadig er alt for høje.
I den forbindelse har vi stillet forskellige forslag for at tilpasse stabilitets- og vækstpagten til de nye krav og til den økonomiske situation i Europa, og dermed har vi endelig indledt en debat, som man havde ønsket fra flere sider, men som ingen var modig nok til at tage hul på. Jeg må indrømme, at jeg trak på smilebåndet, da et kendt fransk dagblad efter meget kritik af min holdning skrev, at Kommissionen har gjort pagten mere "intelligent" med de forslag, som den har stillet for nylig.
Vi har desuden givet et konstant bidrag til Lissabon-strategien og stillet de forskellige forslag, der er nødvendige for at nå målsætningen om at gøre EU til verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomi inden 2010. Tænk blot på - for nu at nævne nogle eksempler - Det Europæiske Forskningsrum, den vægt, der lægges på virksomhedernes innovation og informationssamfundet, nye programmer for uddannelse og livslang læring samt vores universiteters åbenhed over for resten af verden. Selve reformen af konkurrencepolitikken er et af vores mest betydningsfulde bidrag til en større konkurrenceevne.
På det sociale område har den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden udgjort referencegrundlaget for en lang række indgreb, når det gælder beskæftigelse, social sikring, sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, lige muligheder og social integration. Her må vi dog være ærlige og indrømme, at mange af målsætningerne ikke er blevet nået. Vi har navnlig ikke nået de målsætninger, hvor vi ikke kunne benytte os af fællesskabsmetoden, og hvor vi var bundet af enstemmighedsafgørelser. Et af de mest tydelige eksempler er nok de vanskeligheder, vi stødte på i forbindelse med et elementært tilfælde, nemlig EF-patentet, som hele tiden gik i stå af sproglige årsager. Hvis medlemsstaterne ikke ændrer adfærd, er Lissabon-strategien i fare.
Desuden har vi nået utroligt mange resultater og stillet utroligt mange forslag, når det gælder indførelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, en forbedring af miljøbeskyttelsen, energi- og transportsektoren og en styrkelse af sundheds- og forbrugerbeskyttelsen. Tænk på gennemførelsen af Tampere-dagsordenen og på den indsats, der er blevet gjort for at imødegå de nye udfordringer fra den internationale terrorisme efter attentaterne den 11. september 2001. Tænk på Göteborg-strategien for bæredygtig udvikling, Johannesburg-topmødet og den europæiske indsats til fordel for Kyoto-protokollen, som nu lader til at give definitive resultater. På disse områder har vi virkelig påtaget os den førende rolle i verden, idet vi konkret viser merværdien af den europæiske indsats i en multilateral sammenhæng.
Vi har kombineret strategiske valg, der er meget vigtige for EU's fremtid - f.eks. det europæiske satellitnavigationssystem Galileo eller den overordnede strategi for det fælles europæiske luftrum - med hurtige reaktioner i nødsituationer såsom forlis i 1999 og forlis i 2002.
Ved vores mandatperiodes begyndelse var der et andet område, hvor det var fundamentalt at genskabe forbrugernes tillid efter kogalskabskrisen, nemlig fødevareområdet. Vores svar var en integreret "fra jord til bord"-strategi ledsaget af instrumenter som Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet. Også reformen af den fælles landbrugspolitik har til formål at tage de nye interne og internationale udfordringer op og tager sigte på en mere bæredygtig strategi, hvor man er mere opmærksom på udviklingen af landdistrikterne.
Endelig har vi præsenteret vores politiske projekt og vores visioner for EU efter udvidelsen med vores forslag til de nye finansielle overslag. Det er et politisk projekt, der tager sigte på en konkret indførelse af et egentligt unionsborgerskab og et EU, der efterhånden har kontinentale dimensioner, og som skal påtage sig et nyt ansvar over for borgerne og sit eget ansvar på den internationale scene. En af vores ambitioner var nemlig også at give Europa en hovedrolle på den internationale scene og gøre det muligt for Europa at give sin holdning til kende og arbejde for en verden med fred, sikkerhed og ligevægtig udvikling.
Hr. formand, mine damer og herrer, til sidst vil jeg komme ind på et spørgsmål, som det efter min mening er Kommissionen og Europa-Parlamentet, der har æren for. Det drejer sig om indgåelsen af en rammeaftale mellem de to institutioner i hele valgperiodens varighed. Vores aftale har forbedret de fælles initiativer, f.eks. praksissen med først at give Europa-Parlamentet formel besked om Kommissionens vigtige initiativer. Disse aftaler har styrket den politiske rolle, som er fordelt mellem Kommissionen og grundlaget for dens demokratiske legitimitet, der i stor udstrækning befinder sig i Europa-Parlamentet. Der er tale om en ubestridelig demokratisk proces, som jeg lægger stor vægt på, og som jeg gerne vil takke Dem for.
Endelig vil jeg fremhæve den store forståelse mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen på lovgivningsområdet. Konfliktsituationerne kan tælles på fingrene på den ene hånd. Det skal vi glæde os over, for det er en af de store fordele ved den fælles beslutningsprocedure og den korrekte måde, som de tre involverede institutioner har administreret den på. Efter disse fem år er jeg således tilfreds med udviklingen af det konstruktive forhold, der er opstået mellem Kommissionen og Parlamentet. Jeg håber og tror, at det kan fortsætte i fremtiden.
Hvis det forholder sig sådan, betyder det, at den afgående Kommission ikke blot har forbedret forholdet til Parlamentet, men også skabt forudsætningerne for en yderligere styrkelse af demokratiet i Europa. Jeg er nemlig helt overbevist om, at det er nødvendigt med endnu mere Europa og endnu mere EU i Europa. Vi skal fuldt ud tilslutte os det politiske projekt i Europa og gennemføre det på en stærk, overbevist og modig måde. Det er, hvad vi har gjort i disse år, og jeg er Dem virkeligt taknemmelig for, at vi altid har kunnet regne med Deres hjælp og støtte. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. Prodi. Før jeg giver ordet til talsmændene for de politiske grupper, vil jeg gerne på Parlamentets og egne vegne takke for Deres indsats som kommissionsformand og minde om, at De tiltrådte på et særdeles vanskeligt tidspunkt i Europas historie, og at Europa fem år senere - når De forlader Deres post - har gennemlevet nogle historiske forandringer. Ja, virkelig historiske. Det er ikke retorik, men det rigtige ord til at udtrykke det, der er sket i Europa under Deres mandat.
Den faktiske gennemførelse af euroen, den faktiske gennemførelse af Den Monetære Union - som vi har drømt om i så lang tid, og som har krævet så meget arbejde at føre ud i livet - skal bære navnet "Prodi-Kommissionen". Den største udvidelse af EU - som formentlig aldrig gentager sig - har også fundet sted under Deres formandskab. Dette er en af de strukturelle forandringer af Europa, som historien vil forbinde med Deres navn og den Kommission, De har stået i spidsen for, og det samme gælder Deres omfattende og intense deltagelse i arbejdet med den forfatning, der skal til folkeafstemning.
Jeg nævner blot disse tre ting, hr. Prodi, for at vise, at De forlader Deres post som kommissionsformand med fine papirer, med mange fortjenester, politiske fortjenester, som har ændret den europæiske realitet afgørende og fremmet dens enhed.
Mine forgængere har fortalt mig, at De altid har lyttet til Europa-Parlamentet, og at De altid har været god til at lytte. Selv om de måske ikke altid har fulgt Deres råd, har De i det mindste altid udmærket Dem over for parlamentsmedlemmerne ved Deres venlighed og permanente tilgængelighed. Og først og fremmest ved Deres forpligtelse over for Europa. Det var takket være denne forpligtelse over for Europa - som er alment anerkendt - at De blev formand for Kommissionen. De kan føle Dem tilfreds, især fordi Deres forpligtelse over for Europa - nu hvor De forlader Kommissionen - er endnu mere anerkendt end tidligere.
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, dette er en vigtig forhandling, og den havde fortjent, at rådsformandskabet var til stede, og den havde også fortjent, at hele Kommissionen var til stede. Jeg ønsker mig for fremtiden, at hele Kommissionen ikke blot er til stede her i plenarforsamlingen, når den har brug for vores tillid, men også når vi gør status, for vores fremtid afhænger også af denne status. Derfor ville jeg ønske, at hele Kommissionen, men også Rådet havde været til stede i dag.
Kommissionen under Romano Prodis ledelse har været en Kommission - og det er i overensstemmelse med det normale politiske og menneskelige liv - med lys og skygge. Vi har en dobbelt rolle i kommunikationen: På den ene side er vi Kommissionens allierede, fordi vi forsvarer fællesskabsmodellen, men på den anden side er vi også Kommissionens kontrollører, og denne rolle vil vi også varetage i fremtiden med beslutsomhed. Jeg er enig med den afgående kommissionsformand, når han siger, at den interinstitutionelle aftale har styrket demokratiet og parlamentarismen, og for os er den nye Kommission også bundet til det, vi har aftalt med Prodi-Kommissionen.
Vi havde stor succes sammen i et historisk anliggende, nemlig udvidelsen. Vores gruppe har altid været en drivende motor for de centraleuropæiske landes medlemskab, også Maltas og Cyperns, og at vi i dag i denne forhandling, siden sidste valg til Europa-Parlamentet i juni, også har kolleger fra de 10 nye lande i Parlamentet, er noget, som vi sammen kan være stolte af.
Mine damer og herrer, den afgående kommissionsformand har anvendt begrebet "intelligent" for noget, som han engang betegnede som dumt, nemlig i forbindelse med Maastricht-kriterierne. For os er denne udtalelse, denne bemærkning fra Romano Prodi noget, som vi ikke henregner til de glansfulde punkter. Men vi anerkender udtrykkeligt det arbejde, som det afgående kommissionsmedlem med ansvar for valutaspørgsmål har udført - jeg vil ikke nævne nogen navne her, for så skulle jeg nævne mange navne - og den måde, som den tidligere kommissær har forsvaret den europæiske valutas stabilitet på. Jeg håber, at det nye kommissionsmedlem, som er ansvarlig for det, og også den nye Kommission samlet forsvarer stabilitetspagten og den europæiske valutas stabilitet.
Vi var ikke helt så tilfredse med forslagene vedrørende kemikaliepolitikken - dem vil vi beskæftige os med i de kommende måneder, muligvis år. Jeg vil ikke komme ind på detaljerne, men det er vigtigt, at vi gør Europa konkurrencedygtigt, og at vi ikke fører en politik, som i sidste ende fører til, at vi afindustrialiserer Europa og mister arbejdspladser i Europa. Vi har brug for en fornuftig ligevægt mellem økologi og økonomi, og den bedste socialpolitik er at bevare arbejdspladser og at skabe nye arbejdspladser. Derfor var det måske en fælles mangel fra Parlamentets og især også Kommissionens side, at vi ikke satte os ambitiøse, helt konkrete mål med henblik på Lissabon-strategien. Ved gennemførelsen af det indre marked havde vi konkrete mål og konkrete oplysninger, og vi bør sammen lære, at vi skal sætte os strategiske mål for fremtiden, hvis vi ønsker at styrke Europas konkurrenceevne, også med oplysninger, således at vi forbedrer Europas konkurrenceevne.
Afsked er naturligvis altid noget, som forårsager en smule vemod, og derfor siger jeg, hr. kommissionsformand Prodi: De kender til min store personlige værdsættelse af Dem, og jeg har beklaget - det ville være uærligt ikke at nævne det i dag - at De i de seneste måneder, man kan næsten sige i det seneste halvandet til to år, har prioriteret indenrigspolitikken i Italien. Jeg ville ønske, at De havde koncentreret alle Deres kræfter på Europapolitikken, på Deres arbejde som kommissionsformand. Men alt i alt vil jeg gerne have, at vi tager afsked med en positiv grundholdning. Jeg vil gerne takke Dem alle, og når jeg nævner et navn, er det næstformanden i Kommissionen, som var ansvarlig for forholdet til Europa-Parlamentet, Loyola de Palacio. Jeg vil imidlertid takke alle medlemmer af Kommissionen for deres indsats og ønsker Dem personligt held og lykke. Disse gode ønsker vedrører ikke umiddelbart det personlige politiske engagement hos alle, men personligt ønsker jeg Dem held og lykke, og jeg antager positivt for hele Kommissionen, at den gjorde sit bedste for vores fælles Europa, og det skal vi fortsætte med sammen, Kommissionen og Parlamentet. I den forstand siger jeg mange tak og ønsker Dem personligt held og lykke.
Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, jeg vil gerne takke Dem på vegne af min gruppe for det arbejde, som De har ydet i de sidste fem år sammen med den samlede Kommission. Både parlamentsformanden og hr. Poettering har allerede nævnt nogle milepæle i denne embedsperiode. De overtog embedet i en vanskelig situation. Efter afslutningen på Santer-Kommissionen var forholdet mellem Parlamentet og Kommissionen spændt. De afspændte det! Og De afspændte det ved at gå til Parlamentet, ved at De som kommissionsformand ved Deres egen adfærd, men også ved den samlede Kommissions adfærd gjorde det klart, at De inden for de interinstitutionelle rammer har respekt for Parlamentet som repræsentation for de europæiske folk. Det takker vi Dem for, fordi De dermed har sat en milepæl i EU's historie. Deres efterfølger måles efter den målestok, som De har sat i omgangen med Parlamentet. Den, der som kommissionsformand ønsker at få Parlamentets tillid, kan ikke stå tilbage for Romano Prodi.
Der er et andet punkt, hr. kommissionsformand, som De kan være stolt af, og som vi takker Dem for. I en meget vanskelig fase af den europæiske og internationale politik i Europa indtog De en holdning, som jeg gerne vil omtale her endnu en gang. Romano Prodi erklærede her i Parlamentet, at anvendelsen af våben altid kun må være det allersidste middel i politik, og at der først må anvendes våben, når alle alternative og politiske instrumenter er opbrugt. Endvidere sagde han, at den eneste legitime ramme for afgørelserne var FN, og at følgerne af en krig ville være katastrofale og uoverskuelige. De holdt en visionær tale dengang. I spørgsmålet om den forkerte Irak-krig - det siger jeg med tak på vegne af hele vores gruppe - drog De som kommissionsformand de rigtige konsekvenser.
Indførelsen af euroen er blevet nævnt. Deres kamp og Deres kommissærers kamp for forfatningen - som er en kontinuerlig kamp, for den bliver ganske vist underskrevet den 29. oktober i Rom, men dermed er den endnu ikke ratificeret - denne kamp er et anliggende, som De har stået for. Og i forbindelse med udvidelsen har De og også kommissær Verheugen, som jeg gerne vil nævne her, arbejdet på forbilledlig vis. Samlet set kan Romano Prodi efter min mening være stolt af sin embedsperiode, hvor der som for alle i mange tilfælde har været op- og nedture, det vil vi ikke fortie. Også vi socialdemokrater har undertiden haft grund til kritik. Men når jeg sammenligner hr. Poetterings tale i begyndelsen af Deres embedsperiode med den tale, som han holdt i dag, er euforien aftaget noget i løbet af de fem år. Men sådan er det nu engang i det politiske liv.
Hr. Prodi, De vender Dem nu mod Italien igen, og De har i forbindelse med det, som De ønsker at gøre og vil gøre i Italien, endnu ikke truffet nogen endegyldige beslutninger. Men jeg siger til Dem på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe: Uanset hvad De beslutter Dem for - og forhåbentlig beslutter De Dem for det rigtige - er Den Socialdemokratiske Gruppe fortsat på Deres side, ikke kun med tanken og med hjertet, men også med den politiske vilje i forbindelse med det, De beslutter Dem for. Mange tak for samarbejdet i de sidste fem år.
Watson (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. Prodi, for fem år og en måned siden talte De i Parlamentet som indstillet formand for en uprøvet Kommission. De fortalte os, at De ønskede, at Europa skulle stå til den europæiske befolknings tjeneste. De Liberale bakkede Dem op dengang, og efter fem udmattende år står vi stadig bag Dem. 
De Liberale mener, at visse punkter vil skille sig ud, hvis vi betragter Prodi-Kommissionen over en længere periode. Deres Kommission iværksatte Lissabon-dagsordenen og indførte euroen. Deres Kommission påbegyndte arbejdet med den interne reform. Den var leder ved Europas udvidelse fra 15 til 25 stater. Deres Kommission bragte Europa ind i en verden med fælles europæisk sikkerhed mod terror.
De overtog en Kommission, som var alvorligt skæmmet af skandaler. De lovede Parlamentet, at De ville få styr på Kommissionen. Det arbejde er ikke færdigt, men der er udkæmpet en brav kamp med kommissær Kinnock i spidsen, og De efterlader en Kommission, hvor reformen har vundet stærkt indpas. Som en del af den proces har De arbejdet på at gøre Kommissionens forhold til Parlamentet åbent, produktivt og respektfuldt. Deres efterfølger vil gøre klogt i at gøre det samme.
Deres Kommission overtog et Europa, der leder efter vejen til økonomisk reform. Den efterlader et Europa, der fandt den vej til Lissabon, men vi er dog afventende kørt ind til siden. I forbindelse med Lissabon-dagsordenen har Deres Kommission udarbejdet intelligent, nytænkende og reformistisk lovgivning om det indre marked. De Liberale anerkender og hædrer kommissær Bolkesteins usædvanlige personlige præg på det arbejde. Euroens indførelse - den største enkeltstående logistiske operation i Europa i 60 år - var en faktisk og politisk triumf. 
De Liberale mener ikke, at vi er kommet langt nok med den økonomiske reform eller har fået de resultater, vi kunne. Men hvis det er usandsynligt, at Europa opfylder målene fra Lissabon, er det ikke, fordi Kommissionen ikke fastsatte reglerne, men fordi medlemsstaterne alt for ofte ikke kunne overholde dem. Lissabon-dagsordenen har alt for ofte været underordnet Paris-dagsordenen, Berlin-dagsordenen eller London-dagsordenen. 
Deres Kommission overtog et medtaget, men håbefuldt Europa i 1989, som stadig var opdelt af en linje fra Triest til Gdansk. I dag er den linje væk, visket bort af en historisk udvidelse, som denne Kommission har al ret til at tage æren for. Vi anerkender Deres og kommissær Verheugens arbejde samt arbejdet udført af hundredvis af Kommissionens dedikerede medarbejdere, som klarede klatreturen. 
Hr. Prodi, i mit land, Det Forenede Kongerige, får politikerne oftest problemer i forbindelse med sammenstød med det modsatte køn! Jeg kan komme i tanke om to i Deres tilfælde: Penelope og Marta. De droppede hurtigt den første, og i dag er jeg glad for, at De endelig har droppet den anden.
Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa er af den overbevisning, at Prodi-Kommissionen har indfriet de løfter, den gav Parlamentet for fem år siden. Nogle vil bruge dagen i dag til at fremsætte den uoriginale påstand, at De har været mere interesseret i italiensk politik end i at lede Kommissionen. Men hvordan kan man vurdere denne Kommissions resultater og derefter insistere på, at De kun havde et ben i Bruxelles?
Man sagde om kejser Augustus fra Rom - en anden italiener med en europæisk skæbne - at han arvede en by af mursten og efterlod sig en by af marmor. De Liberale mener, at Deres Kommission, som overtog en by af mursten, efterlader sig et større, bedre og klogere Europa. Jeg kan opsummere med et italiensk ord, hr. Prodi: !
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kommissionsformand Prodi, i de forløbne fem år har Deres forbindelser til Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance haft sine positive og vanskelige øjeblikke, hvilket er meget almindeligt, men tillad mig at sige, at jeg i lyset af høringerne i de sidste par uger er sikker på - eller rettere frygter - at mange af os kommer til at savne Deres Kommission og navnlig nogle af dens medlemmer, og det er bestemt ikke en god nyhed for hverken Europa eller os.
Vi er tilfredse med, at De og Deres Kommission holdt fanen højt under reformen af EU og konventets arbejde, når det gjaldt EU's styrkelse og demokratisering, på trods af de angreb, som ikke bare var rettet mod Dem personligt, men også mod selve eksistensen af en selvstændig og virkelig europæisk institution som Deres. Jeg må sige - og her er jeg enig med hr. Schulz - at De også havde en klar holdning til Irak-spørgsmålet, og det er en holdning, som vi deler.
Desværre var det ikke nok til at undgå krig, eftersom EU som helhed stadig nægter at tale med én stemme og at organisere sig sådan, at vi kan tale med én stemme, når det gælder krig og fred.
Vi er tilfredse med, at Deres Kommission også var i stand til at modstå presset fra de regeringer - som jeg kun kan kalde nærige og snæversynede - der tror, at Europa kan fungere med et budget, som forbliver på under 1 %. Vi håber virkelig, at Deres efterfølger er i stand til at sætte sig igennem på dette punkt.
Deres Kommission har - sådan som det allerede er blevet nævnt - været udvidelsens Kommission, og i den forbindelse anerkender også vi det meget store stykke arbejde, der ligeledes er blevet udført som forberedelse på de kommende og fremtidige udvidelser, navnlig for Tyrkiets vedkommende. Men jeg vil ikke lægge skjul på, hr. formand, at vi er skuffede over den manglende løsning på Cypern-spørgsmålet, hvor vi længe havde bedt om et fastere initiativ fra Kommissionens side, hvilket vi desværre ikke fik.
Vi har så afgjort sat pris på Deres og det meste af Kommissionens - men desværre ikke hele Kommissionens, og her tænker jeg navnlig på kommissær de Palacio - håndtering af spørgsmålet om Kyoto-protokollen og klimaændringerne generelt. Vi ville selvfølgelig meget gerne have haft, at Kommissionen også foreslog en stabilitetspagt for klimaændringernes vedkommende, nemlig en egentlig plan med nogle klare tal og sanktioner. Det fik vi ikke, men vi håber, at vi kan kræve en sådan plan i fremtiden.
Når det gælder stabilitetspagten, var vi - som De ved, og som De husker - helt enige med Dem, da De kaldte den dum. Men der manglede et umiddelbart initiativ. Vi er enige i og forholdsvis tilfredse med det forslag, som Deres Kommission har stillet i den retning, men det kom alt for sent og efter en kraftig krise i EU.
På mindst tre punkter var vi til gengæld uenige. Det beklager vi, og vi håber, at vi kan overbevise ikke bare Dem, men også Deres efterfølger. Det første punkt, som vores gruppe var stærkt uenig i, var så afgjort de genetisk modificerede organismer. Det var en fejltagelse at ophæve moratoriet, og det tror jeg, at borgerne er klar over. Hvad energi- og miljøspørgsmålet angår, er der ikke blevet gjort ret meget for at styrke den vedvarende energi, der på en måde har været sorteper i forhandlingerne i de sidste fem år. Endelig er der PNR-oplysningerne, hr. formand. Efter vores mening var det meget forkert af Kommissionen at koncentrere sig om en procedure, hvor Parlamentet bestemt og tydeligt udelukkes fra at deltage i et spørgsmål, som i høj grad drejer sig om borgernes rettigheder. Vi håber, at vi ikke længere får en Kommission, som er af den opfattelse, at Parlamentet ikke skal blande sig i sådanne spørgsmål. 
Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, en evaluering på tre minutter af Kommissionens arbejde gennem de seneste fem år er en umulig opgave. Derfor vil jeg nøjes med at påpege nogle af de milepæle, som vi mener viser de overordnede tendenser, der har præget og stadig præger handlingerne fra EU's udøvende instans og EU generelt.
Jeg vil gerne slå fast, at jeg ikke ønsker at så tvivl om enkeltpersoner. Jeg sår tvivl om en politik. Den nuværende Kommission består, hvis man ser bort fra politiske og nationale skel, af fremragende personligheder lige fra Pascal Lamy til Chris Patten. Det er den fulgte retning, der er problemet.
Det første eksempel er Lissabon-dagsordenen. Hvor langt er vi kommet fire år efter vedtagelsen af det, som Rådet kaldte en ny strategisk målsætning for årtiet? Jeg kan huske, at et af de fastsatte mål var at opnå fuld beskæftigelse. Men selv Kommissionens tal viser, at vi i øjeblikket for første gang i de sidste 10 år nedlægger flere arbejdspladser, end vi skaber. Et andet mål var at skabe den mest konkurrencedygtige videnøkonomi i verden. Men Kommissionen erkender en generel nedgang i investeringerne inden for de centrale områder som forskning, undervisning og uddannelse. Et tal, som Kommissionen nævnte, får det ligefrem til at løbe koldt ned ad ryggen. Mere end 17 % af de unge på 15 år i Europa besidder ikke et minimum af de nødvendige kundskaber som læsning, skrivning og regning. Derfor kunne man i det mindste forvente en begyndende vaklen og tvivl om relevansen af de seneste års vilde flugt ind i liberalismen, som disse nedslående resultater kunne være et tegn på. Men nej, spørgsmålet er aldrig blevet stillet. Under krisen fortsætter og forstærkes den liberale bølge.
Et andet eksempel er Tampere-programmet fra 1999 og i særdeleshed den europæiske asyl- og indvandringspolitik. Har det, som menneskerettighedsforkæmperne kaldte fort Europa, ført til tilfredsstillende resultater vedrørende den famøse forvaltning af indvandringsstrømmene? Nej, og det vidner de gentagne dramatiske situationer om, som har udspillet sig langs Siciliens kyster. Har man så besluttet sig for at løse problemet fra den anden side, hvilket vil sige at påvirke verdensøkonomiens hjerteløse regler i et forsøg på at stoppe disse overlevelsesrejser, inden de indledes? Nej! Kommissionen lancerer uden frygt for etiske, menneskelige og juridiske problemer pilotprojekter, der sigter mod oprettelse af tilbageholdelsescentre på Middelhavets sydlige bred til flygtninge, der fanges på havet. Hvad bliver det næste?
Det sidste eksempel er de transatlantiske relationer. Dagen efter den 11. september opstod den tanke, at vores medfølelse med det amerikanske folk ikke betød en fuldstændig accept af de amerikanske lederes tanker om international sikkerhed. Allierede, men ikke afrettede, som vi sagde. Det forhindrede dog ikke Kommissionen i at erklære over for præsident Bush på EU/USA-topmødet i juni 2003, hvilket vil sige efter starten på Irak-krigen, at når Europa og USA står sammen, kan ingen fjende holde stand imod os. Historien har siden ikke rigtig bevist denne modige påstand. Men hvilken officiel erfaring har vi høstet af dette? Det er netop der, skoen trykker, hr. formand. Der er aldrig blevet fremlagt andre muligheder, men det er blot . Det er på tide at bringe en smule kritisk sans ind i institutionerne. Modsætninger skaber fremskridt.
Giertych (IND/DEM ).
   - Hr. formand, det er ikke til at komme uden om, at EU's nye medlemmer har fået en meget uretfærdig behandling af den afgående kommission. Alle EU's tidligere udvidelser er gennemført i overensstemmelse med princippet om, at der skal gælde samme betingelser for de nye medlemsstater som for de lande, der allerede er medlemmer af EU. Det var tilfældet, ikke blot for lande som Grækenland, Portugal og Irland, der havde lige så lave nationalindkomster som Polen, men som havde markedsøkonomier og dermed var i stand til at drage hurtig fordel af EU-mekanismerne. Det var også tilfældet for Østtyskland, der ligesom Polen var nødt til at gennemgå store politiske ændringer. Den Tyske demokratiske Republik modtog fra datoen for tiltrædelse af EU landbrugsstøtte, der svarede til 100 % af den støtte, der blev udbetalt til landmænd i Vesttyskland, samt en maksimumsproduktion, der svarede til forbruget. De betingelser, hvorpå Polen og de andre østlande blev accepteret, var langt værre og derudover urimelige. Denne uretfærdige behandling vil fortsat være en påmindelse om Kommission under Deres formandskab, hr. Prodi. EU overvåger demokratiet i forskellige lande uden for EU, som ikke har den ringeste chance for nogensinde at tiltræde EU, og samtidig har vi ikke haft mod til at undersøge, hvorvidt folkeafstemningerne om tiltrædelse af EU er gennemført på demokratisk vis, og hvorvidt der har været lige meget medietid til rådighed for både fortalere for og modstandere af tiltrædelsen. Desværre har der ikke været tegn på hverken lighed eller demokrati, og EU har foretrukket at lukke øjnene for det. Det er blot endnu et eksempel på den uretfærdighed, som karakteriserer den afgående Kommissions embedsperiode, og der er yderligere grunde til utilfredshed med Kommissionens arbejde under Deres formandskab. Udkastet til forfatningen blev præsenteret i denne periode, og Kommissionens støtte til udkastet betyder, at EU hastigt er på vej til at blive en fælles stat. Man taler om subsidiaritetsprincippet, men samtidig fratages medlemsstaterne kompetencer på områder, som de sagtens kunne forvalte selv. Lidt efter lidt udarbejdes der planer for oprettelsen af en EU-hær, en fælles udenrigspolitik, fælles valuta, fælles lovgivning og fælles jurisdiktion. Kommissionen er gradvist ved at udvikle sig til en europæisk regering, og det er der slet ikke enighed om. 
Muscardini (UEN ).
   - Hr. formand, ved Deres mandatperiodes begyndelse stemte vi ja i håbet om, at nogle af de vigtige problemer blev løst. Desværre er mange af disse problemer endnu ikke blevet løst i dag. Kommissionen har ikke - sammen med Rådet - været i stand til at gøre overgangen til euroen mindre kostbar for borgerne, og så sent som for et par dage siden havde man stadig ikke opstillet kriterierne for det generelle præferencesystem, hvilket betyder, at spørgsmålet om en korrekt udvikling og et korrekt samarbejde mellem Europa og de fattigste lande kommer til at stå åbent i mange år endnu.
Den Fødevaresikkerhedsautoritet, som vi talte om ved Deres mandatperiodes begyndelse, er til dels forblevet på papiret - hvilket også er Rådets skyld - og den er således ikke operativ, sådan som vi havde lovet. Desuden er foranstaltningerne til bekæmpelse af illegal indvandring og menneskehandel blevet taget op på en utilstrækkelig måde, og bekæmpelsen af terrorisme har ikke haft reel prioritet på trods af de signaler, som allerede inden 11. september gjorde det tydeligt, at det er nødvendigt med en stærkere politisk og organisatorisk indsats.
Man lyttede f.eks. ikke til os, hver gang vi understregede nødvendigheden af at regulere it-systemerne - i det mindste i EU-landene - og det fik den konsekvens, at den internationale terrorisme i dag også er blevet en massemedieterrorisme. Terroristerne har nemlig lært at bruge den nye teknologi imod os. Den nye teknologi burde ikke bare bruges til økonomiske formål, men også til at udbrede principperne om frihed, demokrati og menneskerettigheder. Der er regler for pressen, for fjernsynspressen og for den skrevne presse, men ikke for internettet, hvilket er et uløst problem. Dette er blot for at nævne nogle af de mangler, der ikke er fundet en løsning på i de forløbne år.
Der er ingen tvivl om, at der har fundet store og positive begivenheder sted i disse år - såsom euroens indførelse, Europas genforening og forfatningstraktaten - og vi vil gerne takke Kommissionen som helhed og Dem, hr. formand, for at have arbejdet på disse målsætninger. Men desværre er det ikke lykkedes os at give Europa den drejning, som borgerne beder om, nemlig mere subsidiaritet, mindre bureaukrati og mere politik.
Desuden må vi som italienere beklage, hr. formand, at De her på det seneste har givet afkald på Deres upartiske rolle, hvilket har medført kritik fra flere sider. Sådan som parlamentsprotokollerne viser, har vi flere gange forsøgt at stille forslag til Kommissionen og at forsvare den mod den kritik, som man rettede mod den ved mandatperiodens begyndelse. Nu må vi dog råbe vagt i gevær på grund af den dobbelte rolle, De spiller som henholdsvis kommissionsformand og leder af centrum-venstregruppen i Italien. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Hr. formand for Kommissionen, jeg husker stadig mit første møde med hr. Prodi, som dengang var Italiens premierminister, i Rom for seks år siden. Mødet fandt sted under et officielt besøg af hr. Buzek, som var Polens premierminister på det pågældende tidspunkt, og som nu er medlem af Europa-Parlamentet. Jeg ledsagede hr. Buzek som minister for europæiske anliggender. Selv efter så mange år har jeg stadig gode minder om Deres venlighed og åbenhed over for mit fædreland, hr. Prodi, og det vil jeg gerne takke Dem for.
De har været kommissionsformand i en historisk periode, der omfattede den femte og største udvidelse i EU's historie. De har skrevet historie, og De vil blive husket. EU er siden udvidelsen blevet mere europæisk og mere repræsentativ for vores kontinent, og vi håber, at vi med tiden også kan være mere konkurrencedygtige i forhold til USA og Asien. Men Deres embedsperiode har ikke blot båret præg af store forandringer, men også af alle de spørgsmål, som blev rejst i perioden, og som Deres portugisiske efterfølger nu skal tage sig af. De har efterladt os med høj arbejdsløshed i EU og konceptet om Europa i to hastigheder, dvs. et overordnet og et underordnet Europa. Det er ikke let at følge i Jacques Delors' fodspor, men det er meget lettere at følge i Jacques Santers fodspor, da hans skridt ikke var og ikke er store. Konklusionen er dog, at vi i dag har et Europa-Parlament, der repræsenterer 25 lande og ikke 15, og det er Deres fortjeneste, hr. Prodi. 
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, det er næsten en begivenhed at se Dem her i Europa-Parlamentet, for Deres manglende tilstedeværelse i 2004 er blevet bemærket og opfattet som et tegn på manglende interesse for Europa-Parlamentet. Jeg er bange for, at De her i regnskabets time ikke har levet op til vores forventninger.
Mange kommissærer har helt sikkert gjort et fremragende stykke arbejde, og vi beklager deres afsked. Der er sket mange fremskridt inden for sikkerhed i alle afskygninger. Tak til fru de Palacio, hvis mod vi har sat pris på, hr. Liikanen, som har skabt fremskridt i vigtige sager, hr. Busquin for hans bestræbelser inden for forskning, og til hr. Barnier, som turde foreslå et nyt syn på regionalfondene. Jeg glemmer ikke de vanskeligheder, som David Byrne stod over for i forbindelse med problemerne med fødevaresikkerheden. Jeg tænker også på fru Reding og hr. Vitorino, hvis kompetencer vi har værdsat.
Når det er sagt, hr. Prodi, hvor blev så den fornyelse af, som parlamentsmedlemmerne ventede på? Selv om udvidelsen er lykkedes for Dem, har De aldrig klart indledt debatten om Europas grænser og indvandringsstrømmene. De har ikke haft tilstrækkelige ambitioner til at iværksætte Lissabon-strategien, fremme den økonomiske styring eller politikken til fordel for de unge.
Hr. Prodi, hvorfor er borgernes billede af Kommissionen falmet så meget? Jeg vil give Dem et konkret eksempel. I morges fandt jeg ud af, at Kommissionen anført af hr. Bolkestein udviser en helt uforståelig og ekstrem infleksibilitet, når De kræver, at de resterende 50 km i forbindelse med den europæiske akse mellem Genève, Lyon og Bordeaux endnu en gang skal udbydes i europæisk licitation, selv om strækningen mellem Lyon og Bordeaux allerede er afsat. Kravet om endnu en europæisk licitation for 50 km er spild af tid og penge. Det handler i stedet om bureaukratiske beslutninger, som strider mod sund fornuft. Hvordan skal jeg forklare borgerne, at beslutningen vil koste mange penge og desuden forsinke projektet? Jeg ved, hvilket indtryk det giver mig af Europa.
Hr. Prodi, vi kan udarbejde alverdens kommunikationsstrategier, men hvis Kommissionen handler på denne måde, har Deres og vores bestræbelser på området været forgæves. Der er stadig meget at gøre, hvis vi vil skabe tillid til et stærkere Europa, der er tættere på borgerne.
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, De bør ikke ærgre Dem, De bør snarere undre Dem - jeg undrer mig også - over, at mange ikke har mod og evner til at være objektiv i denne stund og til at skulle være partipolitisk, ligesom den tidligere taler. Jeg bekræfter på vegne af min gruppe og mange kolleger her i Parlamentet, at De netop har arbejdet meget tæt og meget fint sammen med Parlamentet. Det gælder også for næstformanden Loyola de Palacio og for Neil Kinnock og alle andre medlemmer af denne Kommission. Det var en milepæl, der er fastsat standarder, og det bliver ved det. Og jeg spørger mig selv, fru Grossetête, om Barroso-Kommissionen vil bevare disse standarder. Barroso har ikke vist det hidtil, Prodi har vist det.
Udvidelsen og Middelhavspolitikken giver Dem ret - i modsætning til det, som nogle parlamentsmedlemmer har sagt. Og også det vil vi forlange af hr. Barroso og spørger, om han vil sørge for begge dele i det omfang og med den omhu, som Prodi-Kommissionen har gjort det. I den forbindelse vil jeg også nævne dialogen om islam. Kommissionsformand Prodi har gjort opmærksom på, at hvis vi ønsker mere sikkerhed, har vi ikke brug for flere våben, men vi har derimod brug for vilje til dialog, netop med vores naboer som led i naboskabspolitikken. Hvor kom naboskabspolitikken fra? Fra Prodi-Kommissionen. Det var en stor præstation, og det skal vi ikke kun takke for, men også fortsætte i fremtiden.
I forbindelse med beskæftigelsespolitikken og mange andre ting havde jeg ønsket mig mere, det var imidlertid ikke Kommissionen, men Rådet, der desværre var meget forsigtigt og tilbageholdende her. Kommissionsformand Prodi har allerede gjort opmærksom på det. Han havde som den første mod på at sige, med nogle måske lidt provokerende ord, at stabilitetspagten i den form, som den var blevet udarbejdet, kunne betegnes som ikke særlig intelligent. Nu er der lagt forslag frem, og jeg er overbevist om, at vi finder et flertal for disse forslag, ligesom der også vil være et flertal blandt finansministrene. For netop som økonom siger jeg, at enhver økonomisk regel skal anvendes med intelligens og ikke med doktrin og bureaukrati. Det er noget, som netop også professor Prodi nok som den første erkendte.
Til sidst vil jeg gerne sige en ting, fordi man diskuterer det netop nu. Hr. Bourlanges sidder her ved siden af mig, og han kan synge en sang om det. Det handler om - sådan som journalisterne ønsker det - at gøre det af med en mand eller en person, fordi han tilhører en bestemt regering, en bestemt politisk linje. Det handler om, at vi socialdemokrater og flertallet i Parlamentet ønsker at bevare de standarder, som denne Kommission har fastsat i forbindelse med de grundlæggende rettigheder og frihedsrettighederne og i forbindelse med ikke-diskrimination. Her ønsker vi et klart svar. Det handler om følgende i de kommende dage: om Barroso-Kommissionen er i stand til, især i forbindelse med de grundlæggende rettigheder og frihedsrettighederne - hvor De også var meget aktiv ved udarbejdelsen af kataloget - at bevare disse standarder. Vi har brug for at fremme kvindens rolle mere, vi har brug for ikkediskrimination med henblik på køn og seksuel orientering. Det handler det om, om Prodi-Kommissionens standarder. Her skal Barroso en gang for alle bevise, at han kan bevare disse standarder.
De Sarnez (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, De er nået til afslutningen på en post, som jeg mener, De har præget med Deres humanisme og Deres store tanker om opbygningen af Europa, hvilke vi for øvrigt deler. Jeg vil gerne fremhæve Deres gode resultater.
De fik til opgave at indføre euroen i fuldvægtige mønter. Det var en omfattende opgave, og De udførte den godt. Vi havde forventet kaos, men takket være en grundig forberedelse vænnede borgerne sig allerede fra den første dag i januar 2002 uden problemer til den fælles europæiske mønt. På miljøområdet er der sket store fremskridt takket være ikrafttrædelsen af Kyoto-protokollen, vandrammedirektivet og direktivet om affaldsreduktion og genanvendelse. Udarbejdelsen af en fælles asyl- og indvandringspolitik og intensiveringen på fællesskabsplan af bekæmpelsen mod kriminalitet har fremmet den frie bevægelighed og etableringsfriheden i EU for ikke at tale om de initiativer, der er iværksat til fremme af mobiliteten for studerende, forskere og arbejdere. Alle disse fremskridt viser, i hvor høj grad De har bekymret Dem om borgerne i Europa med henblik på at sikre dem et bedre miljø.
De havde til opgave at gennemføre den vanskelige forhandling om Unionens udvidelse, som er den store genforening af Europa. På trods af pres fra Rådet lykkes det Dem at fastholde kursen, så tiltrædelsen af de 10 nye lande ikke førte til en handlingslammet Union.
På det institutionelle plan kan vi kun være tilfredse med udarbejdelsen af chartret om grundlæggende rettigheder og den nødvendige og modige reform af Kommissionen. De forslag, som De forsvarede på regeringskonferencen, blev for øvrigt taget i betragtning i forbindelse med udkastet til den europæiske forfatning, hvilket fremover vil gøre det nemmere - det er mit håb - at udvikle den udvidede Union. Deres forslag til de kommende budgetter er også i den forbindelse en klar afspejling af vores behov.
Hr. formand for Kommissionen, de vigtigste målsætninger, som De fremlagde for Europa-Parlamentet den 15. februar 2000, er nået. De har formået at handle på inspirerende og retfærdig vis. På vegne af borgerne i Europa, som vi repræsenterer, vil jeg gerne takke Dem.
Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Deres Kommission er med rette stolt af dens rolle i udvidelsen af EU. Den Europæiske Fri Alliance byder vores nye naboer velkommen og ser frem til den dag, hvor vores egne lande - Skotland, Wales og Catalonien f.eks. - kan tage plads ved det store bord som uafhængige medlemsstater.
For fem år siden, hr. Prodi, talte De en del om, at det var nødvendigt for EU at nå ud til borgerne igen. Indtil for fem år siden viste meningsmålingerne, at der var større offentlig opbakning til EU i Skotland end i andre dele i Det Forenede Kongerige. Den forskel i støtte er nu skrumpet ind. En af de vigtigste årsager til dette er en politik, som har været en af EU's største fejltagelser - den fælles fiskeripolitik. Deres Kommission skulle reformere den fælles fiskeripolitik. De havde mulighed for at give Skotlands fiskerisamfund håb, men i stedet skabte De fortvivlelse. De kunne have brugt forslag fra Parlamentet til at skabe meningsfyldt, decentraliseret, regional forvaltning af fiskeripolitikken, men i stedet indførte De tandløse rådgivende komitéer. Skylden kan ikke skydes på Kommissionen alene, da de skiftende britiske regeringer gentagne gange har ofret Skotlands interesser, men dråben for mit parti - et parti for Europa - var den ulogiske beslutning i år om at inddrage den fælles fiskeripolitik som et af blot nogle få områder med enekompetence i forfatningsudkastet. Hvis den bestemmelse stadig består, vil vi stemme imod forfatningen ved enhver folkeafstemning. Kommissionens redegørelse ved afslutningen af dens mandatperiode, fiskeriafsnittet, skal derfor stemples som "dumpet"! 
Musacchio (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, De ved, at vi i disse år har rettet en stadig og også skarp kritik af den måde, som vores Europa bliver opbygget på. Jeg siger "vores", fordi vi er EU-tilhængere ligesom Dem. Derfor vil jeg ikke gentage vores endda hårde kritik af Kommissionens arbejde - en kritik, som De allerede kender - men netop stille Dem et spørgsmål, som vi kan tænke over i fællesskab, nemlig hvordan Europas opbygning hænger sammen med den liberalistiske globalisering. Kan man bilde sig selv ind, at en gradvis proces, som er underlagt denne globalisering, er god, uden at se, at den fjerner de rettigheder, der blev opnået i socialstaterne i 1900-tallet, og skaber nye globale mekanismer med uretfærdighed og ekspropriation af demokratiet?
Vi ser sågar krigens tilbagevenden, terrorismens onde cirkel og arbejdere, som spilles ud mod hinanden, sådan som man i øjeblikket forsøger at gøre i bilindustrien. Hvor er Europa henne i dette billede? Og er selve EU-forfatningen ikke et tilbageskridt i forhold til en forfatning som den italienske, der bygger på arbejdet og forkastelsen af krig, og næsten en opfølgning på den liberalistiske globaliserings diktater?
Europa giver os således kun håb om en anden fremtid, hvis det er i stand til at være et reelt alternativ, hvilket ikke har været tilfældet hidtil. 
Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, sådan som man plejer, når der gøres status, vil vi ikke blot glæde os over de fremskridt, der er sket, men også fremhæve de målsætninger, som er slået fejl, eller som ikke helt er blevet nået. Dette vil vi dog gøre på en konstruktiv måde, hvor vi ser fremad.
For det første har euroens indførelse været et vigtigt mål. Kommissionen kunne dog godt have gjort mere for at støtte medlemsstaterne i deres kamp mod den heraf følgende prisstigning og for at hjælpe de virksomheder, der måtte tage konsekvenserne af en alt for stærk euro.
For det andet er problemerne i forbindelse med udvidelsen langtfra blevet løst. De nye lande klager over, at de stadig bliver betragtet som andenklasses lande, mens de gamle lande må finde sig i, at de har færre finansielle midler til rådighed, og at arbejdskraften er billigere i udvidelseslandene end i deres egne lande.
Endelig må vi beklage, at den reform af stabilitetspagten, som man har anset for tvingende nødvendig siden 2001 og navnlig efter krisen som følge af 11. september, endnu ikke er blevet fuldført. Jeg vil ligesom andre af parlamentsmedlemmerne minde om, at netop kommissionsformand Prodi med rette kaldte pagten dum her i Parlamentet, eller mere præcist i parlamentssalen i Strasbourg.
Vi forventer, at den nye Kommission kommer med konkrete og hurtige løsninger på disse problemer, og at EU-bureaukratiets ventetid bliver så kort som muligt. Til sidst vil jeg sige, at vi oprigtigt talt var kede af - måske fordi vi også viste Dem vores tillid i 1999, hr. Prodi - at De lidt for ofte spillede en partisk hovedrolle i Italiens nationale politik. Det tror jeg kun, at man kan vurdere negativt. 
Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, egentlig er det ikke rigtig nødvendigt at gøre status over den nuværende Prodi-Kommissions aktiviteter, selv om der kunne siges meget om dem. Jeg tror f.eks., at vi let kan fylde et helt møde blot med Eurostat-sagen. Alligevel er dette ikke nødvendigt, fordi Prodi-Kommissionen i sidste uge foretog en i mine øjne overordentlig negativ samlet vurdering af sig selv sammen med en udtalelse om Tyrkiets eventuelle tiltrædelse af EU. Dermed har Kommissionen faktisk i mine øjne handlet så antieuropæisk, som den overhovedet kunne. Den sidste udvidelse af EU med lande i det tidligere Østeuropa kan man evt. kritisere, hvad angår tidspunktet eller en række nærmere bestemmelser, men ingen tvivler principielt på, at disse østeuropæiske lande hører med til den fælles europæiske civilisation. Denne positive udtalelse til fordel for Tyrkiet, et land, som hverken geografisk, politisk, kulturelt, historisk eller religiøst er et europæisk land, er imidlertid værre end en fejl. Det er en forbrydelse mod den virkelige europæiske tanke. 
Thyssen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, jeg har genlæst kommissionsformandens tale i februar 2000 om de strategiske mål og lovgivningsprogrammet, og til sidst nævnte De selv, hr. formand for Kommissionen, det parameter, som De ville stå til regnskab for ved afslutningen af Deres mandat. De sagde dengang: "Hvis stemmeprocenten ved valget til Europa-Parlamentet i 2004 er højere end i 1999, vil vi have fuldført vores opgave med succes". Desværre kender De selv resultatet af dette valg. De ved også, hvordan stemmeprocenten var. 45,7 % af befolkningerne stemte. Det er ikke blot et særdeles lavt tal, men det er oven i købet 4 % lavere end i 1999. Naturligvis bedømmer vi ikke som gammeldags maskiner, og vi arbejder ikke med en enkelt målestok. Især som tilhænger af EU-metoden ville jeg absolut ikke vove mig ud i det. Jeg indrømmer derfor, at der er sket mange positive ting på hvert af de fire områder, som De i sin tid opstillede strategiske mål for, og det vil jeg takke Dem for. Jeg takker også de andre medlemmer af Kommissionen, som sandsynligvis har arbejdet meget hårdt uafbrudt i fem år.
Når jeg imidlertid spekulerer på, om borgerne mærker og forstår fordelene ved Unionen, når jeg ser, hvordan folk forholder sig til udvidelsen, når jeg ser, hvordan Kommissionen og alle de andre europæiske institutioner hele tiden associeres med svig, når jeg konstaterer, at de europæiske institutioners image ikke er blevet bedre - se blot på de seneste Eurobarometre - må jeg alligevel sige, at politikken ikke har levet op til forventningerne på ét punkt, og det er den bro, der skulle bygges til befolkningen. Har det at gøre med politikkens indhold? Har det at gøre med manglende kontakt med og høring af det repræsentative civile samfund? Har det at gøre med en uprofessionel kommunikationsmetode, eller er det en kombination af disse tre ting? Jeg vil gerne høre, hvordan kommissionsformanden selv håndterer dette, og om han kan anbefale sin efterfølger en bedre måde at gøre det på. 
D'Alema (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Prodi, efter fem vanskelige år, hvor du ofte har haft modvind, og hvor havet har været stormfuldt, er den status, der kan gøres over Prodi-Kommissionen, kendetegnet af store fremskridt og ubestridelige resultater.
Det gælder først og fremmest det historiske vendepunkt, som Europas - eller en stor del af Europas - genforening var efter årene under den kolde krig. Det var en stor succes for demokratiet og stabiliteten. Bortset fra de enkelte resultater, som det ville være alt for let at remse op, tror jeg, at det mest politisk betydningsfulde punkt i statussen over Prodi-Kommissionen netop er opfattelsen af Kommissionens rolle som et organ, der ikke er administrativt, men politisk, og som har sat gang i hele den europæiske proces. I dialogen og samarbejdet mellem Kommissionen og Parlamentet har man netop styrket det politiske aspekt og den drivkraft for EU, der med en europæisk og føderalistisk indfaldsvinkel - som jeg er enig i - er den eneste, der virkelig kan gøre Europa til en stor overstatslig politisk enhed. Dette kunne undertiden være irriterende for nogle af de nationale regeringer, men det var så afgjort et stort fremskridt for EU og blev for første gang stadfæstet i de nye principper i forfatningstraktaten.
Europa står naturligvis stadig over for nogle vanskelige udfordringer, når det gælder om at skabe fred og sikkerhed, og når det gælder om at sørge for en virkeligt effektiv bekæmpelse - der ikke skal foregå ved hjælp af krig - af terrorismen for at give vores samfund og økonomier deres livskraft tilbage i tråd med Lissabon-målsætningerne. Disse udfordringer kan vi dog kun tage op med nogle stærkere institutioner - sådan som du sagde - og med et Europa, der i højere grad står sammen. Prodi-Kommissionens tålmodige og ihærdige arbejde gik i denne retning.
Derfor vil jeg gerne have - sådan som det er tilfældet nu - at Parlamentet giver udtryk for sin taknemmelige anerkendelse over for dig og kommissærerne. For mit eget vedkommende vil jeg især gerne - eftersom jeg for fem år siden sammen med kansler Schröder havde æren af at foreslå dig som kommissionsformand på Det Europæiske Råd i Berlin, og eftersom det også var mig, der udnævnte Mario Monti, sige til dig, Romano, og til Mario Monti, at der er et Italien, som er beæret over den måde, I har repræsenteret Italiens bedste europæiske og demokratiske traditioner på i jeres arbejde for EU. 
Pistelli (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. Prodi, de sidste fem år har været fyldt med ændringer og begivenheder, der undertiden har været dramatiske, nemlig krigen i Afghanistan og Irak, den 11. september og den internationale terrorisme, som nåede helt ind i Europas hjerte med attentatet i Madrid. Nationalstaterne har ikke altid talt med én stemme, når de imødegik disse udfordringer. Men den Kommission, som De stod i spidsen for, har styret sikkert i retning af et stadig større og stadig mere samlet Europa.
Der er nemlig ingen, der kan benægte, at De har nået historiske målsætninger, som for altid vil ændre opfattelsen af Europa og Europas rolle på den internationale scene. Takket være Deres indsats har Kommissionen fået nyt liv og er igen blevet agtværdig og respekteret.
Europas samling, som skete ved hjælp af optagelsen af 10 nye lande, er historisk set den vigtigste udvidelse, der nogensinde har fundet sted. Den lægede sårene efter 50 års splittelse og var en politisk løsning på den kolde krigs afslutning.
Euroens indførelse og dens betydning på de internationale markeder gjorde Europas økonomiske indflydelse i verden større og er i dag afgørende aspekter for styrkelsen af vores kontinent i en tid med globalisering og økonomiernes afhængighed af hinanden.
Naboskabspolitikken har gjort det muligt at skabe stabilitet i Balkanlandene og ved Europas grænser. Endelig er traktaten om en forfatning for Europa et historisk skridt, og for os er det et nyt udgangspunkt i retning af målsætningen om politisk integration.
Disse målsætninger kunne vi ikke have nået uden Deres ledelse, moralske integritet og engagement i den europæiske sag. Vores gruppe vil således gerne takke Dem for de visioner og det mod, som De har lagt for dagen i de sidste fem år, hvor De har lagt grunden til et Europa, der i højere grad står sammen og spiller en hovedrolle på verdensplan. Hvis jeg skulle sammenfatte det hele til to ord, ville jeg ikke være i tvivl om, hvad jeg skulle sige: missionen fuldført 
Rizzo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. Prodi, kære kolleger, der er en rød tråd i Deres arbejde og i Kommissionens arbejde, nemlig ønsket om at skabe et politisk Europa.
Denne krævende målsætning fulgte vi hele tiden sammen med Dem, da Italien skulle med i euroen. Takket være Dem, hr. Prodi, kan vi i dag sige, at det politiske Europa er kommet tættere på, og netop derfor er der efter min mening ikke nogen grund til at gentage de målsætninger, vi har nået på det politiske og institutionelle område. Til gengæld er det hensigtsmæssigt at understrege det, der stadig mangler for, at freden bliver en målsætning og et instrument, der kan løse de politiske konflikter i verden og hurtigst muligt skabe en sand multipolaritet med det formål at undgå kultursammenstød, som er et resultat af forebyggende krig og terrorisme.
Et Europa med sociale og personlige rettigheder, arbejde til alle, en moderne og effektiv socialstat og et multiracialt og multikulturelt samfund, hvor den enkeltes rettigheder er til gavn for alle.
De skal have tak for Deres indsats, hr. Prodi. Vi har været og vil stadig være kritisk indstillet til mange spørgsmål, og vi har haft og vil stadig have forskellige holdninger, men vi er og bliver enige, når det gælder det Europa med fred og fremgang, som vi ønsker at skabe. I lyset af de seneste begivenheder er vi sikker på, at vi kommer til at savne Dem. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne indlede med nogle lykønskninger. Et af Deres hovedmål var en vellykket udvidelse af EU. I maj i år bød EU 10 nye medlemsstater velkommen i den største udvidelse siden EU's oprettelse. Det var et historisk øjeblik i efterkrigstidens historie på vores kontinent, og det er kun på sin plads at anerkende Deres rolle i at nå denne politiske milepæl. Jeg vil også gerne sige, at Kommissionen har udviklet i hvert fald nogle af de mere liberale økonomiske strategier, som Deres efterfølger nu har givet tilsagn om at gå videre med. Lissabon-strategien gik i gang med Dem ved roret, men desværre blev der gjort alt for få fremskridt, og det vil sandsynligvis fremgå af Wim Koks redegørelse til Rådet i november.
Den positive omtale af Kommissionen stopper dog dér. I de sidste fem år er Kommissionen blevet livsfarligt afhængig af forfatningsændringer. Da De talte til Parlamentet i 2000, hvor De opstillede Deres prioritetsområder som formand, sagde De: "Europæerne er desillusionerede og ængstelige. De har mistet troen på de europæiske institutioner." I den mellemliggende periode har vi desværre fået forfatningskonventionen, regeringskonferencen og det, der i sidste ende kan blive til en EU-forfatning. Det fremgår klart af stemmeprocenten ved dette års valg til Europa-Parlamentet, at denne proces ikke har kunnet skabe inspiration. Den har snarere forstærket opfattelsen i hele Europa om, at institutioner som Kommissionen i for høj grad tjener sine egne mål.
I talen i 2000 nævnte De også, at et meget enkelt kriterium for, om Europa har indfriet forventningerne, er en højere stemmeprocent ved valget til Europa-Parlamentet i 2004. En af de primære årsager til, at Deres mål ikke blev nået, har været denne besættelse af forfatningsændringer, som betyder meget lidt for mine vælgere. Samtidig - og det er jeg ked af at sige, især når næstformand Kinnock sidder ved siden af Dem i Parlamentet - er der gjort alt for få fremskridt i forbindelse med reformen af Kommissionen. 
Desværre må jeg sige, at alt dette var uundgåeligt, da Kommissionen gennem de sidste 12 måneder har sejlet uden ror. Jeg er ikke bange for at sige, at dette i høj grad skyldes Deres beslutning om at bruge en stor del af Deres tid på at angribe hr. Berlusconi, Italiens premierminister, og udarbejde alliancer til at udfordre ham. Disse aktiviteter har undermineret uafhængigheden for kommissionsformandens embede og sikret, at Kommissionen efterhånden betragtes som værende ret så passiv. Enhver formand har ret til at have en politisk holdning, men desværre har Deres politiske indgreb været …
Berès (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, jeg kan huske den ånd, der for fem år siden herskede i Europa-Parlamentet på det tidspunkt, hvor De overtog de ansvarsområder, der hører til Deres post. Europa-Parlamentet befandt sig dengang i en næsten paradoksal situation. Kort fortalt havde Europa-Parlamentet i alt for lang tid båret over med den institution, som det samarbejdede mest med, nemlig Kommissionen. Og eftersom Europa-Parlamentet havde været alt for overbærende, slog dette Parlament pludselig hånden i bordet og censurerede praktisk talt Deres forgænger væk. De tiltrådte i en stemning af mistillid til Kommissionen, for efter vi ikke længere udviste overbærenhed og efter at have slået hånden i bordet, fremstod Europa-Parlamentet som en trussel mod Kommissionen, som rystede, hver gang det tog det mindste initiativ. Da De tiltrådte, havde Kommissionen den opfattelse, at den skulle være Europas styrende instans.
Jeg synes, at tingene siden er kommet i rette orden. De har genetableret samarbejdet mellem de to institutioner, og Kommissionen er ikke blevet Europas styrende instans hverken med eller uden det udkast til forfatningstraktaten, som befolkningen nu skal træffe afgørelse om. De har været formand for konventet, og jeg vil gerne lykønske alle medlemmerne og i særdeleshed, hvilket ikke er overraskende, António Vitorino, Pascal Lamy, Günther Verheugen, Joaquín Almunia og hans forgænger samt hr. Busquin. Jeg mener, at det i høj grad skyldes kommissærernes og andres bestræbelser, at det konvent, som De var formand for, kunne opnå de resultater, som De nu fremlægger.
Jeg vil dernæst hylde et af aspekterne af Deres post. Det handler paradoksalt nok om intelligens, der nogle gange er for visionær, eller måske om for stor intelligens. Og jeg vender tilbage til tre af de erfaringer, De har gjort. Den første opstod, da De nedsatte en vismandsgruppe under ledelse af hr. Dehaene, som på intelligent vis foreslog en opdeling af traktaterne i to tekster og en ændring af princippet om flertalsafgørelser inden for samarbejdsområderne. Der er også Sapir- og Pénélope-rapporterne.
Duff (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil først og fremmest lykønske Dem med at have ledet en Kommission, der har bidraget så meget til Europas politiske forening. Med Dem som formand er det gamle spørgsmål om, hvorvidt Europa kan udvides og uddybes samtidig, som plagede de fleste af Deres forgængere, blevet besvaret positivt og uden vaklen. Hvad er det bedste råd, som De på baggrund af Deres erfaringer som leder af den udøvende magt gennem fem år mon vil give Deres efterfølger i forbindelse med ansvaret for forbindelserne med Parlamentet?
Jeg vil gerne slutte med at ønske Dem personlig medgang. Det er kun lykkedes for en tidligere kommissionsformand at have en politisk karriere efter at have trukket sig tilbage fra Kommissionen. Det var Roy Jenkins, der viste briterne, at Europa er så vigtig for briternes nationale liv, at der også skulle ske radikale politiske ændringer i hans eget land. 
Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, i de seneste år har Europa gjort mange fremskridt, og vi har nået nogle vigtige målsætninger, nemlig genforeningen med østlandene, euroens indførelse og undertegnelsen af den første forfatning. Disse resultater har vi nået takket være indsatsen fra alle EU-institutionerne, nemlig Kommissionen, Rådet og Parlamentet.
Lige så oprigtigt må vi sige, at andre af de målsætninger, som Kommissionen var ansvarlig for, ikke er blevet nået. For det første er der ikke blevet lagt tilstrækkelig vægt på Lissabon-målsætningerne, og forårsrapporterne har ofte været skuffende. For det andet var forslags- og planlægningsaktiviteterne utilstrækkelige, når det gælder industripolitikken. For det tredje er de årlige programmer aldrig kommet over 50 %, hvad lovgivningsaktiviteterne angår. For det fjerde var der med hensyn til kommissionsreformen for mange beslutninger, som blev truffet ovenfra for udnævnelsernes vedkommende. I disse fem år har der kort sagt været en lang række skygger over det fornuftige stykke arbejde, som mange kommissærer har udført, ikke mindst Loyola de Palacio.
Og dette på trods af, hr. kommissionsformand, at Deres embedsperiode var begyndt på den bedst mulige måde. Parlamentet havde givet Dem sin næsten enstemmige godkendelse. Også vi, som er Deres politiske modstandere i Italien, viste Dem vores tillid til gavn for EU's og Italiens højere interesser. Vi ville vise Dem, at nationale uoverensstemmelser er én ting, og at ledelsen af EU-institutionerne er noget andet. Vi har udvist stor ansvarsfølelse, og De har aldrig savnet vores støtte her i Parlamentet.
Men De foretrak at bruge Deres prestigefyldte hverv til at føre politik i Italien mod regeringen og til at stille Dem i spidsen for oppositionen. Det beklager vi dybt. Vi havde gerne set, at De havde samme indstilling som Jacques Delors, der gav afkald på sin ledelse af Clichy kommune, før han overtog formandskabet for Kommissionen. Hermed lod han udtrykkeligt forstå, at ledelsen af Kommissionen ikke må blandes sammen med deltagelsen i det nationale politiske liv. 
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, ærede medlemmer af Kommissionen, mine damer og herrer, det er meget betydningsfuldt at forsvare Lissabon-strategien i økonomiske og politiske baner.
Jeg vil endvidere minde alle medlemmerne om reformen af telekommunikationssektoren. Det er en enorm lovgivningspakke, som endnu en gang har forbedret vores status, f.eks. som lovgiver på verdensplan, og som gør det muligt for os igen at konkurrere med USA. Monopoler og duopoler er opløst til fordel for forbrugere og brugere, og det er vigtigt. Det er en fantastisk bedrift. Vi har opnået lige så meget på energiområdet. Vi erhverver og opbygger nu transeuropæiske energinetværk. Vi forstår alle, hvor vigtigt det er for et pålideligt og forbrugervenligt system.
Vi bør behandle de personer bedre, der efter nedbrydningen af barriererne står på den forkerte side af vores interne grænser. Det er et faktum, at de intellektuelle og sociale barrierer bliver større og større.
Udvidelsen har været meget vigtig, og vi høster nu frugterne deraf: lighed og retfærdighed. Udvidelsen bør også medføre en synliggørelse af disse kvaliteter uden for Europa. Derfor vil jeg mene, at kønsdiskrimination fra Kommissionens side, f.eks., er uacceptabel, og Parlamentet vil ikke samarbejde med en Kommission, der handler på denne måde. 
Andria (ALDE ).
   - Hr. formand, med udgangspunkt i den erfaring, jeg har fået i de forgange år som leder af en lokal myndighed i Syditalien, vil jeg gerne understrege et af de aspekter, hvor Prodi-Kommissionens værdi har været ubestridelig, nemlig den konstante opmærksomhed på de lokale myndigheder og ikke mindst på regionerne, som med Agenda 2000 er blevet de egentlige hovedaktører i den europæiske samhørighedspolitik.
De periferiske områder har sat pris på arbejdsmetoden, der er baseret på en permanent dialog med regioner og lokale myndigheder. Det er en metode, som Kommissionen fremhævede i sin meddelelse af december 2003, og som også fremgår af den appel til repræsentanterne for de lokale myndigheder, der havde betegnelsen "Tusind debatter for Europa" og handlede om forfatningen - en appel, som kom fra Dem, hr. Prodi, den tidligere parlamentsformand Cox og formanden for Regionsudvalget.
I disse år har Kommissionen med sin hvidbog om nye styreformer taget problemet op med EU's demokratiske underskud og genindført begrebet nærhedsdemokrati. Kommissionen har med EU-politikkerne hjulpet de svageste europæiske regioner med at oprette udviklingsinstitutioner, og den har indført en kultur med planlægning, evaluering og integration af indsatsen. 
Andrikienė (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Kommissionens mandatperiode med Romano Prodis lederskab nærmer sig sin afslutning. Det er sandt, at den største udvidelse af EU blev fuldført i netop denne Kommissions mandatperiode, og mit eget hjemland, Litauen, blev et fuldgyldigt medlem af EU. Romano Prodis navn vil sandsynligvis komme til at stå i de litauiske børns skolebøger.
Jeg vil ikke desto mindre gerne knytte nogle få kommentarer til et af Kommissionens ansvarsområder, nemlig de eksterne forbindelser, og især den europæiske naboskabspolitik, som hr. Prodi nævnte i dag. Politikken, som har meget stor betydning, forsøger ikke blot at udvide EU's grænser, men også at udvide området med fred og stabilitet i Europa. Det er en kendsgerning, at vores naboer indimellem er lande med et meget veludviklet bureaukrati og et kontrolleret demokrati. Nogle gange er det lande, hvor menneskerettighederne krænkes og overtrædes hver dag, f.eks. Belarus. Ifølge Parlamentets beslutning om EU's politik over for Rusland er denne politik langtfra tilstrækkelig, da målene ikke er klart defineret, der er manglende intern konsekvens, og interesser og værdier ikke fremmes effektivt.
Hvis man ser på tallene for finansiel bistand til at forstærke demokratiet i Belarus og sikre borgernes rettigheder og menneskerettigheder, kan man spørge sig selv ved at sammenligne USA og EU, om Belarus ligger op mod USA's eller EU's østlige grænse. Jeg vil gerne tilføje Moldova på listen, da der indtil nu ikke er nogen fast EU-repræsentant i landet. Kun seks EU-lande har ambassader i Moldova i forhold til EU-repræsentanternes tilstedeværelse i mange lande, som ligger forholdsvis langt fra EU, og som overhovedet ikke er vigtige aktører. 
Jeg vil gerne afslutte med sige, at jeg inderligt håber, at Lissabon-strategien med alle de høje forventninger dertil, ikke bliver et uafsluttet europæisk projekt, som det tidligere har været tilfældet med visse lovende strategier. Jeg ønsker kommissærerne held og lykke. 
Wojciechowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, Prodi-kommissionens embedsperiode vil gå over i historien som perioden med den største og vigtigste udvidelse i EU's historie. Udvidelsen bragte lande til EU, der tidligere var afskåret fra EU af jerntæppet. Men selv om udvidelsen i sig selv var en succes for Prodi-kommissionen, er det svært at acceptere betingelserne for gennemførelsen heraf. Kommissionen pålagde kandidatlandene hårde og uretfærdige forhandlingsbetingelser, og processen med henblik på opnåelse af rettigheder for fuldgyldigt medlemskab og udjævning af forskelle i udviklingen vil være langvarig. Den fast forankrede opdeling af et gammelt EU og et nyt EU vil skabe problemer for os alle, og det er en skam, at denne historiske mulighed ikke blev udnyttet fuldt ud. Der var manglende politisk kreativitet og vilje til at visualisere et Europa forpligtet til solidaritet. Som et af Parlamentets medlemmer fra Polen er jeg meget opmærksom på visse ændringer i landbrugspolitikken. Liberaliseringen og afvigelsen fra den tidligere beskyttelse af EU's landbrugsmarked er et slag for europæisk landbrug og især for landmænd i de nye medlemsstater. Polske landmænd skal leve op til konkurrencen, og det er endnu mere uretfærdigt. De skal konkurrere på et uretfærdigt grundlag, både inden for EU, fordi Polen modtager betydeligt lavere støtte, og globalt, fordi EU åbner op til det globale marked i et stort omfang. Der må ikke træffes foranstaltninger til bekæmpelse af den globale fattigdom på bekostning eller intensivering af fattigdom inden for EU. Reformerne på sukkermarkederne, som Kommissionen har foreslået, vil ende med konkurs for en stor del af den europæiske sukkerindustri og evt. føre til fuldstændig katastrofe for landmænd og producenter i Polen. Som polske medlemmer af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater ønsker vi ikke at have noget at gøre med disse reformer og politikker. På den anden side bifalder vi stærkt, at Kommissionen ikke lader sig presse til at reducere EU's budget. En sådan reduktion vil stå i vejen for udvidelsens økonomiske fordele og i sidste ende de politiske fordele. Jeg vil gerne lykønske hr. Prodi med, at hans mission er lykkedes. 
Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har en historisk udvidelse bag os, som er en af grundene til, at vi i dag lever i et Europa, som er bedre end nogensinde og bedre for vores generation end for nogen tidligere generationer. For dette fortjener Kommissionen og medlemsstaterne efter min mening både tak og lykønskninger.
Det er samtidig et nyt Europa, som stilles over for nye udfordringer, og mange af de udfordringer - det skal også siges - er den nuværende Kommission ikke sluppet lige godt af sted med. Det gælder især evnen til at modstå den nationale partipolitiks fristelser. Kan man ikke modstå dem, får man ikke styrke til at lede det europæiske enhedsprojekt tilstrækkeligt stærkt.
Det gælder evnen til at føre Lissabon-processen fremad. Vi står i dag over for udfordringen at sørge for, at udvidelsen lykkes reelt, ikke bare formelt. Det stiller krav om en Lissabon-proces, som sørger for, at konkurrenceevnen kan vokse frem i alle dele af Unionen, og at de nye medlemsstater får mulighed for at vokse på deres egne betingelser og ikke andres betingelser.
Det stiller også krav om vores evne til at operere i international sammenhæng. EU skal have en troværdig Mellemøsten-politik, og derfor er det vigtigt, at Unionen har styrke og evne til at identificere truslerne mod freden.
Den store trussel mod freden i Mellemøsten ligger ikke i det lille demokrati, men i de store diktaturer. Det gælder ikke mindst et land, som åbent støtter terrorismen, som har det åbenlyse mål at ødelægge et andet land, og som hele tiden demonstrerer sin oprustning med kernevåben og mellemdistancevåben. Jeg mener, at EU også skal udvikle en Mellemøsten-politik, som tør tage fat i det problem, Iran udgør i dag.
Peterle, Alojz (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Europa var i den periode, hvor hr. Delors var kommissionsformand, vidne til kommunismens fald, genoprettelsen af demokratiet i Øst, fremkomsten af nye stater og den efterfølgende indledning af den politiske proces, der førte til foreningen af Europa. Under hr. Santers formandskab var Europa vidne til udviklingen af processen med at føre kandidatlandene ind i den største udvidelse i EU's historie.
Hr. formand, de 10 nye medlemsstater er under Deres formandskab efter krævende forhandlinger og tillempning blevet fuldgyldige medlemmer af EU, blot vil dette fundament resultere i et ægte forenet Europa, som ikke blot er opbygget af professionelle europæere, men af Europas borgere, både mænd og kvinder. Da jeg ved flere lejligheder og i forskellige funktioner har haft mulighed for at deltage i denne proces fra slovakisk side, er jeg klar over, hvor meget vilje, koordination og gensidig opmærksomhed dette projekt har krævet.
Hr. formand, det glæder mig, at Kommissionen har arbejdet for de visioner og de prioriteter, som De fastsatte fra starten i Deres formandskab, og det glæder mig også, at Deres bestræbelser har sat et markant præg på denne unikke periode i udviklingen af EU og på europæisk historie. Tillad mig som leder af den slovenske delegation i PPE-DE-Gruppen at udtrykke min inderlige tak for Deres bidrag og især for den opmærksomhed, som De har vist Slovenien. Jeg vil endvidere gerne takke for, at De med Deres tilstedeværelse den 1. maj 2004 ved hyldesten i forbindelse med udvidelsen af Europa ved grænsen mellem Slovenien og Italien, den sydvestlige ende af det tidligere jerntæppe, understregede, at æraen for totalitarisme og et opdelt Europa var forbi.
Tillad mig som tidligere medlem af EU-Konventets formandskab at give udtryk for min anerkendelse af Kommissionens fremragende bidrag til den indgåede aftale om den europæiske forfatning. 
Prodi,
    Hr. formand, jeg vil gøre det meget kort, for jeg har taget de bemærkninger og råd, man gav mig, til efterretning, og jeg mener ikke, at der er nogen grund til at give et detaljeret svar nu. Jeg noterede mig det, som De sagde om den industrielle udvikling, om nødvendigheden af et økonomisk opsving i Europa og om, at reglerne for industrien ikke må bremse denne udvikling. Det samme gælder for forslagene på energi- og miljøområdet og for forslagene om de fremskridt, der skal gøres.
Jeg vil til gengæld gerne nøjes med at slutte af med en bemærkning og en tak. Min bemærkning er, at De i alle Deres taler - på trods af kritikken og de særlige holdninger - i grunden var klar over, at den europæiske model er anderledes, og at vi har givet verden en lektion i, at man godt kan gøre fremskridt med en metode, der ikke bare er den traditionelle magtpolitikmetode. Men vi skal ikke gøre os nogen illusioner eller tro, at vi er noget, som vi ikke er, og at verden er noget, som den ikke er.
Vores prioritering af multilateralismen samt det, at vi for første gang i historien på mange forskellige områder - miljø, økonomi og energi - opfatter verden som en helhed, og at vi således forsøger at finde nogle egnede løsningsmetoder til den, er det fantastiske bidrag, som Europa med møje og besvær giver den globaliserede verden i øjeblikket.
Der blev med rette fremsat kritik af globaliseringen, men globaliseringen eksisterer allerede, og den fortsætter. Problemet er, hvordan den skal fortolkes, og det har vi hidtil kun kunnet gøre med den europæiske metode. Hvad skyldes det? Det skyldes, at vi er gået foran med et godt eksempel på, hvordan vi har slået os sammen, og her ved min embedsperiodes slutning vil jeg gerne gentage den eneste, sande og vigtige definition på Europa, som jeg blev klar over, da jeg besøgte det rumænske parlament i forbindelse med de første forhandlingssamtaler. Ved den lejlighed sagde man følgende til mig: "Vi ønsker at komme med i Europa, fordi Europa er en Union af minoriteter, en Union, hvor ingen gør sig til dommer over de andre, og hvor ingen har magt over de andre." Vi er faktisk små og store lande, som er samlet i denne store og vanskelige balancegang, og det er en vigtig lektion, som vi giver verden.
Selvfølgelig er der også fiaskoer, særlige aspekter og vanskeligheder ved at omsætte sådanne ønsker og en sådan indfaldsvinkel til hverdagspolitik. Men det er en indsats, som der er stadig større forståelse for. I løbet af de sidste par uger har jeg besøgt Kaukasuslandene, hvor jeg så det nationale flag vaje sammen med EU-flaget uden nogen anden grund end den trygge fornemmelse, som det er at befinde sig tæt på en stor enhed, der ikke har nogen koloniseringsønsker, magtønsker eller dominansønsker. Det er det, som vi kan lære verden.
Det er, hvad vi har forsøgt at gøre i Kommissionen, og selv om der har været begrænsninger og svagheder, har der også været en meget stor harmoni. Der har aldrig været skænderier og spændinger i min Kommission, og vi har aldrig forsøgt at skade hinanden. Derfor er vi måske også blevet påvirket af denne europæiske tankegang, nemlig at vi selv er en union af minoriteter i Kommissionen, og vi skal således suge denne lærdom til os. Det er efter min mening den vigtigste arv, som vi kan give alle verdens borgere.
Til sidst vil jeg takke Dem for Deres samarbejde og forståelse, og jeg vil ligeledes takke Dem for Deres accept af visse overdrivelser og beslutninger, som De ikke var enige i, men som De måske forstod tankegangen bag. Hvis vi ikke får et stærkt og politisk robust Parlament og en stærk og politisk robust Kommission i fremtiden, bliver det nemlig vanskeligt for os at nå vores målsætninger, og det er målsætninger, som jeg kan se, at vi virkelig er enige om alle sammen. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. Prodi.
Forhandlingen er afsluttet.
Pafilis (GUE/NGL ).
   - Den politik, der er blevet ført af den afgående Kommission, har haft negative følger for arbejderklassen og de nederste befolkningslag.
Militariseringen af EU er skredet hurtigt frem, og EU har deltaget i eller tolereret imperialistiske krige ud fra en interesse i at få del i byttet.
Terrorisme er blevet brugt som påskud til at styrke og skabe nye mekanismer, som undertrykker menneskerettighederne og frihedsrettighederne, ligesom EU har overtaget USA's doktrin om "forebyggende krig".
Kommissionen har bidraget til og fremmet en dybt reaktionær traktat med forfatningsgyldighed, som vil skabe nye trængsler for arbejdstagerne.
EU har taget skridt, som gavner storkapitalens magt og profit. Konsekvenserne er umulige at bære for arbejdstagerne og de nederste befolkningslag.
"Vidunderet" ØMU betød nye spareprogrammer, mindskelse af arbejderfamiliens købekraft, brutale overgreb på sociale og politiske landvindinger for arbejderklassen, opretholdelse af et højt arbejdsløshedsniveau og nedskæringer af sociale udgifter som led i stabilitetspagten.
Gennemførelsen af Lissabon-strategien bekræftede målet om at mangedoble kapitalens profit ved at sænke arbejdsomkostningerne og skabe usikre og utrygge vilkår for arbejdstagerne.
Hr. Barroso har meddelt, at han i hastig fart vil fortsætte den samme arbejderfjendtlige politik. Den folkelige modstand i Europa intensiveres og står fast. Her ligger håbet for befolkningerne om et fredens Europa med rettigheder til folket, et socialistisk Europa. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Mellemøsten.

Solana,
    Hr. formand, da det er første gang, jeg møder for det Parlament, der blev valgt i forsommeren, vil jeg gerne, inden jeg kommer ind på det punkt, der er på dagsordenen, endnu en gang gentage, hvad jeg sagde allerede for fem år siden, den første gang, jeg var i Parlamentet, nemlig at medlemmerne af denne forsamling kan regne med min fulde støtte og samarbejde i de spørgsmål, der hører under min beføjelse. Jeg vil også gerne ønske Dem alt det bedste, og jeg håber, at vi med Deres indsats, med alle institutionernes fælles indsats, kan realisere vores fælles drøm om et bedre Europa i borgernes tjeneste og et bedre Europa, der også er i verdenssamfundets tjeneste.
Jeg er ked af, hr. formand, at mit første fremmøde i Parlamentet drejer sig om et spørgsmål, der har givet anledning til så meget sindsbevægelse, så meget frustration og så meget lidenskab i de seneste år. Mellemøsten-spørgsmålet er i alle de europæiske borgeres hjerter, og vi føler de lidelser, som befolkningerne i disse nærtliggende områder gennemlever, som var de vores egne.
I mandags i Luxembourg, den 11. oktober, drøftede EU's Ministerråd dette spørgsmål indgående og vedtog som bekendt en resolution, som jeg ikke vil gentage, fordi jeg håber og er sikker på, at De alle har læst den. Men jeg vil gerne i løbet af den korte tid, som formandskabet tilbyder mig, komme ind på tre meget klare og præcise punkter, så vi kan koncentrere forhandlingen om dem, hvis De er enige heri.
Det første punkt er vores syn på de seneste begivenheder i området. Det andet punkt er en analyse af den politiske situation i såvel Palæstina som i Israel, og det tredje drejer sig om, hvordan EU ser på den aktuelle situation, og hvordan vi i fællesskab kan finde en måde til at fremskynde fredsprocessen og hermed få bugt med den voldsspiral, vi befinder os i.
Med hensyn til det første punkt, der drejer sig om de seneste begivenheder, vil jeg, hr. formand, tage udgangspunkt i kvartettens sidste møde, der fandt sted i New York den 22. september. Jeg vil gerne understrege fire punkter fra mødedokumentet, for nogle af disse er vigtige for den efterfølgende forhandling. Nogle af disse punkter forekom måske at være blevet glemt eller at være henslumret, men heldigvis har de takket være kvartettens møde den 22. december igen fået en plads i folks hjerte. Blandt disse fire punkter vil jeg komme ind på følgende: behovet for reformer inden for Den Palæstinensiske Myndighed - det er vi alle enige om - samt en fuldstændig og absolut fordømmelse af terrorismen. Men i nævnte resolution tales der også om, at det er nødvendigt at bremse bosættelserne, at medlemmerne af kvartetten noterer sig Den Internationale Straffedomstols afgørelse om muren, og at medlemmerne af kvartetten ønsker, at den tilbagetrækning fra Gaza, som Israel har iværksat, kommer til at indgå i en bredere politisk plan, og at den reelt fører til en fuldstændig løsning på problemet.
Efter den 22. september er situationen desværre blevet forværret i Gazaområdet. Det, vi har set i de seneste dage og uger omkring Gaza, har bragt os alle lidelser, og det har især fået os til at tænke over fornuften i nogle af de handlinger, der finder sted i området. Det er rigtigt, at der var et tidspunkt, hvor volden begyndte med de palæstinensiske terroristers affyring af Qassam-raketter i den nordlige del af Gazastriben, men det er også rigtigt, at Israels reaktion ikke har været den, de europæiske demokrater håbede på. Reaktionen har været mere vidtrækkende end det, der efter vores opfattelse ville have været en afpasset reaktion, idet der har været 119 døde, heraf en tredjedel under 18 år, blandt palæstinenserne og fem døde, herunder to børn, blandt israelerne. Det er umuligt at blive ved med at leve i denne voldsspiral, hvor folk dør en meningsløs død, hvor folk bliver ved med at dø en meningsløs død, og hele denne voldsproces får ikke fredsprocessen til at flytte sig så meget som en millimeter fremad.
Hvordan skal vi stoppe den? Hvordan skal vi forhindre, at volden fortsætter? Fra EU's side har vi gjort alt, hvad der var muligt i de sidste uger - vi har været i konstant kontakt med myndighederne i Israel, Palæstina, Egypten og Jordan - for at se, om det er muligt at få en omfattende fred og en omfattende våbenhvile. Det har været umuligt. Vi har ikke formået det, og vi har ikke engang formået at foranledige en slags pause til at løse de humanitære problemer. De seneste dages begivenheder får os derfor til at føle frustration, sindsbevægelse og tristhed.
Og for at gøre situationen endnu mere kompliceret var det terrorangreb, der fandt sted i Taba torsdag aften, også frygteligt. Det var frygteligt på grund af dets meningsløshed, på grund af de folk, der døde, israelere på ferie, egyptere, der arbejdede på hotellerne, og nogle europæiske borgere, der var på ferie dér. Jeg vil derfor på det kraftigste fordømme dette angreb, som havde et ganske bestemt mål for terroristerne, nemlig at forsøge at destabilisere et land, Egypten, som på forbilledlig vis samarbejder om fredsprocessen. Jeg opfordrer derfor endnu en gang alle dem, der kan lytte til os via Europa-Parlamentet, til fornuft, fred og en afslutning på volden, så Israel kan gennemføre tilbagetrækningen fra Gaza i fred og ro uden flere ofre på nogen af siderne.
Det andet punkt, jeg gerne vil komme ind på, er situationen i Palæstina. Den kender De udmærket, og De er udmærket klar over EU's holdning. Palæstina har på nuværende tidspunkt brug for en regering, en Palæstinensisk Myndighed, som har kompetence til at optræde som en sådan, som en regering, og derfor har vi bedt om og gjort alt, hvad vi kunne, for at de regler, som mere eller mindre er blevet aftalt af formand Arafat, bliver underskrevet af ham, at han fører dem ud i livet via en premierminister, som har reelle beføjelser til at handle på de områder, der grundlæggende definerer en stat, dvs. sikkerhed på den ene side og økonomi på den anden.
Hvad angår økonomien, hr. formand, synes jeg, at vores gode ven, finansministeren, gør en bemærkelsesværdig indsats. Det er vi alle klar over. Men på sikkerhedsområdet skal der stadig gøres meget, og det påhviler formand Arafat at tage skridt til en reel uddelegering af sikkerhedsfunktioner til premierministeren. Han skal kunne og kan faktisk handle via sin indenrigsminister. Så længe det ikke sker, vil det være vanskeligt at bekæmpe terrorismen og kontrollere situationen, hvad angår terrorisme, fred og den offentlige orden i de besatte områder.
Jeg vil også gerne sige til Dem, at det er meget vigtigt, at Palæstina får defineret en klar samtalepartner. Israel hævder hårdnakket, at det ikke kan finde en samtalepartner, det kan drøfte fredsprocessen med. Det kan ende med at blive et påskud for en, der ikke ønsker at komme videre, og palæstinenserne burde være i stand til at organisere deres eget politiske liv på en sådan måde, så de, der ikke ønsker at komme videre med fredsprocessen, ikke kan bruge dette påskud. Fra EU's side vil jeg derfor gerne endnu en gang opfordre til - som min personlige udsending, hr. Marc Otte, lige nu gør i Palæstina - at der kommer en Palæstinensisk Myndighed, der kan påtage sig ansvaret for at gennemføre interne reformer.
Men der sker ikke kun den slags ting i Palæstina. Jeg vil gerne påpege, at også Israel i dag oplever en vis politisk ustabilitet. Det kan også få følger for nogle af de foranstaltninger, der træffes for øjeblikket. For to dage siden stemte Knesset nej, og det skaber et politisk problem for premierminister Sharon i forbindelse med de beslutninger, der skal træffes om planen om tilbagetrækning fra Gaza. Det forekommer mig, at den afgørende afstemning om finansieringen, om tilbagetrækningen fra Gaza, også skaber vanskeligheder for det politiske samfund i Israel. I de kommende uger vil vi derfor formentlig se nye politiske grupperinger i Israel, der endda kan føre til dannelse af en samlingsregering. Men under alle omstændigheder er det også meget muligt, at det valg, der skal afholdes i 2006, må fremskyndes til 2005 af de netop nævnte årsager. Under alle omstændigheder ønsker vi ikke, at fredsprocessen går langsommere, end den gør.
Mine damer og herrer, køreplanen talte om en fredsproces, der skulle føre til to stater ved udgangen af 2005. I 2005 vil vi højst se, at de israelske styrker trækkes ud af Gaza, ikke mere. Og det er en stor fiasko for os alle, i særdeleshed for Israel og Palæstina samt for kvartetten og det internationale samfund.
Jeg vil også gerne sige til Dem, mine damer og herrer, at de seneste erklæringer, som nogle israelske politikere er kommet med, at uacceptable for EU. De er resultatet af en uhørt frækhed, i det mindste for os. At sige disse ting om betydningen af tilbagetrækningen fra Gaza, om betydningen af den totale afvisning af køreplanen, som den israelske regering har undertegnet, skal vi efter min mening tage meget klar afstand fra. Vi kan ikke acceptere denne form for politisk arbejde. Denne slags erklæringer giver anledning til mistillid, ikke kun blandt os, men i hele den arabiske verden, i nabolandene, blandt palæstinenserne selv og i en stor del af det israelske samfund, og sådan kan vi ikke fortsætte. At påstå én ting og bagefter sige det modsatte i aviserne er ikke politisk hæderligt. Og det er ikke hvem som helst, der siger det, men en tungtvejende person, en betydelig og vigtig person i kredsen af personer tæt på Israels premierminister.
Når det er sagt, bør vi alle stille os spørgsmålet: Hvad skal vi gøre? Hvad kan vi gøre fra et europæiske perspektiv? Mine damer og herrer, hr. formand, EU har en klar retning, der ligger fast i køreplanen, som også er resultatet af europæernes, amerikanernes, De Forenede Nationers og Den Russiske Føderations indsats. Vi forsvarer køreplanen fra først til sidst, og vi er ikke enige med dem, der ikke forsvarer den fra først til sidst. Det gør vi, og derfor ønsker vi at gøre alt det, vi gerne vil eller kan gøre, inden for rammerne af denne køreplan. Hvad kan vi gøre for at fremskynde processen på kort og mellemlang sigt? På kort sigt bør vi efter min mening arbejde på fire spor, så vi kan ratificere og iværksætte dem på det næste ministerrådsmøde til marts og formentlig også på Det Europæiske Råd til marts.
Det første spor er sikkerheden. EU er parat og har en plan og et koncept til at bistå Den Palæstinensiske Myndighed med at forbedre dens betingelser fra et politisk synspunkt, så den kan udøve sin funktion seriøst og stringent i overensstemmelse med lov og orden og bekæmpe terrorismen. Vi er parat til at gøre det. Vi har planen til at gøre det, vi har folk til at gøre det, og vi har vilje til at gøre det.
For det andet er der reformerne. EU vil hjælpe Den Palæstinensiske Myndighed på alle måder, så den påbegyndte reformproces kan blive fuldført. Den Palæstinensiske Myndigheds ledere kan være overbevist om, de kan være sikre på, at vi altid vil stå ved deres side, hvis de ønsker at komme videre med reformerne.
For det tredje er der de økonomiske aktioner. Kommissær Patten vil komme nærmere ind på disse, men De skal under alle omstændigheder vide, at vi er parat til at fortsætte med at hjælpe til, så fredsprocessen fra et økonomisk synspunkt ikke skal lide på grund af manglende ressourcer fra EU. Men det er også nødvendigt at sige klart, at de europæiske borgere, der betaler skat i Europa, ikke kan blive ved med at betale penge, hvis de operationer, der finansieres, ikke fører til det ønskede mål, dvs. fred. Og jeg vil gerne sige, at, hvis planen om tilbagetrækning fra Gaza udelukkende omfatter Gaza, kan de israelske borgere og ledere være sikre på, at de ikke kan regne med penge fra EU. Gaza-processen skal være en del af en længere proces, en proces, der reelt udmønter sig i de to stater, der er køreplanens fundamentale mål.
Og for det fjerde synes jeg, at vi skal arbejde seriøst med valgprocessen. Vi skal hjælpe med at fastsætte en valgproces i territorierne. Palæstinenserne skal kunne lede den, og der skal være en troværdig valgkommission, som har befolkningens tillid, så valgprocessen kan resultere i en ledelse - den, de palæstinensiske borgere ønsker - som kan føre landet frem mod dets gyldne drøm, som vi er mange, der deler, nemlig drømmen om to stater.
Det var mine ord om det korte sigt, hr. formand. Kan vi fortsætte med den trinvise metode, hvor vi tage et skridt ad gangen, eller er tiden inde til at gøre noget mere? Er tiden inde til at tage et større spring, til at spille en om muligt endnu mere modig rolle, men som meget hurtigere fører til en endelig løsning? Det mener vi. Strategien med et skridt ad gangen, et lille skridt ad gangen, er helt sikkert ved at være udtømt, og inden for rammerne af køreplanen er det muligt at komme videre og komme hurtigere videre, hvis der er politisk vilje. Vi har denne vilje, og når der er afholdt valg i USA, vil vi forsøge at arbejde videre med amerikanerne, med vores russiske venner og med vores venner i FN, for at se, om det er muligt at fremskynde køreplanen, så denne langsommelighed, der forvolder lidelse og frustration - og som ikke er spor positiv for hverken palæstinenserne, israelerne, området eller regionen, eller for naboerne eller os selv og vores samfund - hører op, og der indledes et meget hurtigere fremskridt, der fører til den tidligere nævnte drøm, vi alle har, nemlig to stater.
Vi har talt meget om de to stater, men vi har aldrig defineret, hvordan vi ønsker, at den palæstinensiske stat skal være, og hvilken grænser den skal have. Alle disse spørgsmål står åbne og er ikke blevet afklaret. Jeg vil gerne gentage, at fra EU's synspunkt er nogle af de elementer, der indgår i den endelige forhandling om disse parametre, meget klare for os. For os skal denne palæstinensiske stats grænser være grænserne fra 1967. Det siger vi helt klart, vi sagde det i mandags på udenrigsministermødet, vi har sagt det via Det Europæiske Råd, og vi gentager det formelt i dag i Parlamentet. Med udgangspunkt i grænserne fra 1967 kan de to parter forhandle de territoriale udvekslinger, de finder nødvendige. Men grænserne fra 1967 skal være grundlag og udgangspunkt for forhandlingen, som forhåbentligt kan afholdes inden årets udgang. På denne baggrund skal det drøftes, hvordan det er muligt at gøre mere direkte og hurtigere fremskridt hen imod en definition af de endelige parametre, der kan virkeliggøre så mange menneskers drøm og en politisk proces, der modsiger nogle af de udtalelser, som ansvarlige og respektable personer er kommet med i de seneste dage på Israels vegne.
Efter at vi i de seneste dage har talt med de jordanske, egyptiske og saudiarabiske ledere, vil jeg gerne sige til Dem, at de alle har den samme fornemmelse af, at deres egen lande løber en vis risiko, så længe vi ikke nøjagtigt ved, hvor vi er på vej hen, eller hvad der bliver den nye palæstinensiske stats grænser, eller hvornår dette spring fremad finder sted. Jordan er i princippet et land, hvis grænser endnu ikke er lagt fast, som ikke ved, hvem dets nabo bliver, og som ønsker og har ret til at kende grænserne til dets nye nabo, den palæstinensiske stat.
Hr. formand, situationen er som nævnt nedslående og frustrerende for dem, der har brugt så mange timer af deres liv til at forsøge at finde en vej til fred. Det er vigtigt at få løst dette, for hele Mellemøsten - ikke kun fredsprocessen, men hele Mellemøsten - befinder sig i en dyb krise, som vi alle ønsker at komme ud af. Men den bedste måde til at komme ud af krisen på er formentligt en hurtigere og mere effektiv fredsproces med et større engagement fra det internationale samfund og de fundamentale aktørers side, dvs. Israel og Palæstina.
Hr. formand, jeg vil ikke sige meget mere til Dem i eftermiddag, men jeg vil dog oprigtigt sige til Dem, at vi vil blive ved med at arbejde fra nu af og indtil det næste ministerråd, for at se, om vi kan få iværksat en lille plan, der inden for køreplanens rammer kan fremskynde processen på den måde, jeg netop har forklaret Dem.
Hr. formand, mine damer og herrer, med den tristhed og frustration og samtidig med den sindsbevægelse, som alle disse spørgsmål rejser i mig og hos alle, der drøfter dem - herunder Dem - vil jeg gerne gentage, at vi bliver ved med at arbejde døgnet rundt for at nå dette mål. 
Patten,
    Hr. formand, medmindre der sker et mirakel, bliver dette nok det sidste indlæg - i hvert fald om Mellemøsten - jeg holder her i Parlamentet. Jeg har ikke tal på, hvor mange forhandlinger der har været om Mellemøsten i den tid, jeg har været her. Så følsomt som emnet er, er det kun naturligt, at vores meningsudvekslinger undertiden har været lidt vanskelige. Jeg håber, de har været til gavn. Jeg håber i hvert fald, at de ikke har været til skade.
Nu hvor jeg nærmer mig slutningen af min embedsperiode som kommissær - jeg understreger "som kommissær" - er jeg begyndt at gå i teateret igen. For nylig så jeg den glimrende irske dramatiker Frank McGuinness' nyfortolkning af Euripides' . Hvis De er til klassikere og teater, husker De måske, at det er et trist og blodigt drama med død, had og hævn. Meget passende for denne produktion var scenens baggrund en høj sort mur med navnene på de israelere og palæstinensere, der er blevet dræbt i de seneste år - had, hævn og blod. Når man ser tilbage, er det unægtelig sandt, at vi trods min ven og kollega den højtstående repræsentants og andres heroiske indsats desværre ikke kan melde om de store fremskridt. Som den højtstående repræsentant påpegede, oplevede vi lige her forleden dag den frygtelige massakre på israelske turister i Egypten. Gang på gang bliver håbet knust. Vi har haft Camp David, Taba og de aftaler, der blev indgået ved de lejligheder, samt glimrende rapporter fra Mitchell, Tennet og Zinni, alt sammen til ingen nytte. Den dystre saldo siden forhandlingerne i Taba er et samlet antal dræbte på 4.360: 1.026 israelere og 3.334 palæstinensere. Øje for øje, tand for tand - hvorefter, som Gandhi sagde, alle ender med at være blinde. Uskyldige børn for uskyldige børn.
Det seneste initiativ er premierminister Sharons forslag om ensidig tilbagetrækning fra Gaza. Ethvert skridt mod tilbagetrækning fra et besat område - også selv om det er et lille skridt - skal være velkomment. Men som den højtstående repræsentant påpegede, er der mange spørgsmål, som skal besvares, ikke mindst i forbindelse med køreplanen. Selv om vi har vores forbehold, baner dette initiativ vej for en nedlæggelse af bosættelserne - det er et vigtigt aspekt, der er i overensstemmelse med det, som vi har sagt i meget lang tid. Vi er derfor parat til at give det en chance, selv om vi, som den højtstående repræsentant sagde, skal være klar over, at parterne er omfattet af de fem elementer, som Det Europæiske Råd har påvist som centrale for, at planen vil virke. Vi må insistere på, at de punkter respekteres.
Den skepsis, som dette initiativ uden tvivl har været forbundet med, er, som den højtstående repræsentant så diplomatisk udtrykte det, øget som følge af de usædvanlige bemærkninger, som den israelske premierministers departementschef og toprådgiver har fremsat, og som har gjort særdeles stor skade. Jeg håber, at løsningen med to stater trods sådanne bemærkninger stadig anerkendes som den eneste måde, hvorpå man kan håbe at bringe konflikten til ophør. Realistisk set bør vi ikke forvente for meget - måske bortset fra mere død og ødelæggelse, desværre - før efter det amerikanske præsidentvalg. Selv da vil det være uklogt at forvente mirakler. Men i det mindste bør det internationale samfund prøve at motivere den israelske regering for løsningen med to stater og palæstinenserne for sikkerhed og reform. Det er den eneste måde, hvorpå konflikten kan bringes til ophør. Køreplanen viser, hvordan det skal gøres, så udfordringen for EU består i at styre parterne og andre i det internationale samfund i retning af køreplanen. Ellers kan folk gå hen og tro, at hr. Weisglass havde ret, og at hans eneste fejl var, at han åbnede munden.
I min embedsperiode har jeg med støtte fra flertallet i Parlamentet forsøgt at skabe en reformeret Palæstinensisk Myndighed, der kan styre Palæstina til sin tid, og som kan forhandle en løsning på plads med Israel. I den periode har den israelske regering søgt at marginalisere præsident Arafat. Men i sidste ende er præsident Arafat her stadig, mens Den Palæstinensiske Myndighed desværre er banket sønder og sammen. Jeg accepterer, at præsident Arafat kan være en del af problemet, men han er ikke det eneste problem. Jeg har altid slået til lyd for, at en reformeret Palæstinensisk Myndighed er en del af løsningen.
Det står ikke klart, om Den Palæstinensiske Myndighed under de aktuelle interne og eksterne omstændigheder er i stand til at sikre en løsning med to stater. En dødelig kombination af for lidt handling fra palæstinensisk side og måske for meget handling fra israelsk side har med stort held undergravet størstedelen af den autoritet, som Den Palæstinensiske Myndighed muligvis ellers havde haft. Vi er nødt til at finde en måde, hvorpå vi kan give Den Palæstinensiske Myndighed mere politisk råderum og til gengæld opnå solide garantier om sikkerhed og reformer.
Den højtstående repræsentant bemærkede det generelle arbejde, vi har gjort for at fremme den økonomiske udvikling samt den institutionelle udvikling og den humanitære indsats i Palæstina. Unionen har gjort langt mere end nogen anden. Parlamentet har vedtaget og ydet langt mere bistand end nogen anden. Jeg forventer, at Parlamentet nu begynder at stille sig selv nogle undersøgende spørgsmål om fortsættelse af bistanden i dens nuværende omfang.
En ting er dog indlysende. Vi er dem, som yder størst bistand til Verdensbankens palæstinensiske udviklingsfond. At sige, at vi er dem, som yder størst bistand, er faktisk en underdrivelse. Næsten ingen andre bidrager til den overhovedet. Vi vil gerne se de penge blive brugt til at opbygge en økonomi, som kan give job, indtægter og i det mindste en lille smule økonomisk vækst i de palæstinensiske områder, så folk kan leve et bedre liv med større værdighed, større chance for et job osv.
Vi har alle ret til at spørge, om der er tale om en nytteløs udgift, og om det overhovedet kan betale sig at bruge penge på den sag, hvis vi ikke kan opnå visse garantier fra Israel om tilbagetrækning fra Gaza, om den måde, hvorpå det skal gøres, og om udsigterne for Gaza på mellemlang og lang sigt. Jeg er sikker på, at Parlamentet ikke ønsker at føle, at vi bare har betalt for konsekvenserne af de israelske forsvarsstyrkers handlinger.
Vi må gøre det klart, at vores rolle - den rolle, vi ønsker at spille med hensyn til at støtte genopbygningen - skal afhænge af en ægte politisk dialog med de israelske myndigheder. Ellers er pengene ganske enkelt spildt, på samme måde som alt for meget af det, vi allerede har gjort, er spildt.
Jeg gentager, at vi gennem vores arbejde på grundlag af rapport og den indsats, som blev iværksat af hr. Rocard og hans kolleger i rådet, har gjort mere end nogen anden for at indføre reformerede institutioner i Palæstina. Jeg hylder folk som hr. Salam Fayyad, der modigt har prøvet at sikre et anstændigt og gennemsigtigt palæstinensisk styre. Det skal dog siges, at uden politisk fremskridt, uden en forbedring af sikkerhedssituationen og uden en mere effektiv dialog med Israel bliver det utrolig svært fortsat at retfærdiggøre den form for hjælp og den form for udgifter.
Dette er det største problem, som det internationale samfund står over for, ikke kun på grund af de blodsudgydelser, som det medfører, så længe det ikke er løst, men også på grund af den skade, forholdet mellem Vesten og den islamiske verden lider som følge deraf. Ingen skal være spor i tvivl om virkningen af kampene mellem Israel og Palæstina og om den effekt, de har på holdningerne i den islamiske verden. Vi er nødt til at arbejde endnu hårdere på at skabe de rette betingelser for en løsning af denne blodige konflikt. Hvis det ikke lykkes, sker der det, som er beskrevet på - mener jeg - sidste linje i Euripides' : (skæbnen råder, og ingen kan gå imod den). Blodsudgydelse efter blodsudgydelse efter blodsudgydelse, hævn efter hævn efter hævn, medmindre folk i Washington, i Europa og især i Israel og Palæstina har det politiske mod til at forsøge at give folket, hvad det har fortjent, og verden, hvad den forlanger.
Laschet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. højtstående repræsentant, hr. kommissær, De sagde, at det var Deres sidste tale i Parlamentet, og jeg tror, at mange af os føler - også jeg personligt trods mange meningsforskelle - at De har været en af de vigtigste og mest fremragende personligheder i denne Kommission, og at De har givet udenrigspolitikken en ganske særlig profil på det område, og det vil jeg gerne takke Dem mange gange for på vegne af vores gruppe.
Den sag, vi taler om i dag, er en sag, som vi altid taler om ved uopsættelige forhandlinger, nemlig om en eskalering af volden. Det er kun sjældent, at vi kan komme med glade budskaber om Mellemøsten, men derimod er situationen dér ofte meget alvorlig. Raketter mod israelske byer fra Hamas, overdrevne militæraktioner og efterfølgende angreb på Taba, netop på et sted som Taba, som så mange fredsaftaler og -forhandlinger og -begreber var forbundet med. Denne nye dimension af terrorismen, i et naboland som Egypten, mod uskyldige civile, europæere, egyptere og israelere, understreger det dramatiske i denne situation. Og derfor er jeg enig i det, som den højtstående repræsentant har sagt her i dag: Den eneste vej er og bliver køreplanen for fred. Premierminister Sharon udtalte sig herom i Knesset i mandags, og jeg mener også, at vi bør holde fast i det som europæere. Det er den holdning, der forener Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Og køreplanen for fred betyder en tostatsløsning, til sidst en palæstinensisk stat og en israelsk stat.
Hvad skal der ske i de kommende uger? Jeg er den højtstående repræsentant meget taknemmelig for, at han i dag i meget klare vendinger mindede om Arafats ansvar. At han mindede om, at premierministeren nu skal kunne arbejde uafhængigt. At sikkerhedskræfterne også skal tages væk fra hr. Arafats magt og underlægges en uafhængig politimyndighed med alle de kompetencer, som hører hertil, for at bekæmpe terrorisme.
De talte også om penge og økonomisk samarbejde. I de senere år har vi haft det indtryk, at jo mere situationen har eskaleret, desto flere penge har Europa givet for at stabilisere den sociale situation. Men det ville være godt, hvis politikræfterne blev reformeret, og hvis Europa dernæst gav flere penge til genopbygningen, således at folk dér kunne mærke, at når der er fred, er der også europæisk hjælp, men ikke betingelsesløst og ikke for enhver pris.
Derfor støtter vores gruppe de initiativer, som De har præsenteret, og vi ønsker Dem held og lykke i forbindelse med gennemførelsen. 
Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Europas borgere spørger om følgende i forbindelse med udenrigspolitiske debatter: Hvorfor er det interessant for os? Hvad har vi som borgere i Europa egentlig med det emne at gøre? Følelsen af ikke at være berørt heraf er ofte den følelse, jeg møder hos besøgende, som hører på vores forhandlinger her i Parlamentet. Hvad kommer det egentlig os ved? Jeg vil tage fat i en sætning, som kommissær Patten har ytret. Han sagde, at den uopnåelige eller kun svært opnåelige fred i Mellemøsten i forbindelse med en større og større radikalisering af mennesker, som ikke går hånd i hånd med denne ikke-opnåede fred, på lang sigt også i højere og højere grad destabiliserer sikkerheden hos os. Der er en årsagssammenhæng mellem denne regionale konflikt og en global radikalisering.
Derfor er vi europæere umiddelbart berørt af det, og derfor er vi en del af køreplanen for fred, som der ikke kan være - det har alle sagt - noget alternativ til. Det er godt, at den israelske premierminister erklærede i mandags, at han er enig i det.
Hr. Patten, De mindede om Hecuba. Jeg vil ikke gå så vidt ind i dramaturgien, men citere en sætning, som jeg aldrig har glemt, og som har at gøre med terrorisme og tortur. Den lyder: "Til sidst i en bestemt proces af grusomheder er det ikke længere vigtigt, hvor de kommer fra, de skal bare stoppe." Det er den følelse, som mange mennesker, der er berørt, har, og det kan man godt forstå. Men det er ikke tilstrækkeligt. Denne konstatering er ikke nok alene, for de, der begår grusomhederne, har brug for grænser, som man viser dem. De, der kun kender voldens sprog, skal isoleres, og de findes på begge sider.
Det er rigtigt, at reformen af sikkerhedskræfterne hænger sammen med dette fænomen. At reformere sikkerhedskræfterne, politiet, og at bringe dem under kontrol betyder at være med til at sørge for, at voldsmændene begrænses i deres operationsmuligheder. En begrænsning af de radikale kræfter kan især ske ved, at man samarbejder med de moderate kræfter. Tilbuddene fra Egypten og andre moderate arabiske stater om at samarbejde med den israelske side nu for at skabe våbenstilstand er et godt signal, men den israelske side skal også tage imod det. Det skal dernæst føre til en dialog mellem ligeværdige og ikke til eksklusive forhandlinger, hvor en gensidig dialog opgives, når der stilles og ikke opfyldes krav.
Vi har altså som europæere brug for mod til at opmuntre dem og til at bekende os åbent til dem, som er parate til at indgå i en dialog med hinanden i regionen, afhængig af mulighederne og uden forhåndsbetingelser. Det er et væsentligt bidrag, som vi kan yde som europæere, og som vi også skal yde. Hertil hører bekendelsen til tostatsmodellen. Jeg vil gerne tilføje her, at tostatsmodellen ikke alene kan opstå ved en tilbagetrækning fra Vestbredden. Der skal også gives en garanti for en levedygtig ny stat, og her - hr. Laschet har ret her - kræver det også en mobilisering af midler til den genopbygning, som vi skal bekende os til i vores egen sikkerhedsinsteresse.
Malmström (ALDE ).
   - Hr. formand, situationen i Mellemøsten lader til at være fuldstændig låst. Arafat sidder i sit hovedkvarter, gammel, isoleret, syg og uden evne til at lede sit folk. Det mislykkes gang på gang for Sharon at gennemføre sin plan om tilbagetrækning fra Gaza. Han synes at have tabt både sit parti og vælgerne. Spørgsmålet er, om han er den mand, der kan føre Israel til fred. Det tror jeg ikke, han er.
Gaza-planens fremtid er nu meget uvis, og volden i området synes at tage til. Det er værre, end det har været meget længe. Jeg tror ikke, at disse herrer kan udvirke varig fred i Mellemøsten. De kan ikke sætte en stopper for drabene. De kan ikke sætte en stopper for volden, for terrorhandlingerne, og de kan ikke afstedkomme det, vi alle sammen ønsker her i salen, nemlig to stater, som lever fredeligt side om side og respekterer hinanden.
Denne konflikt har stået på i så mange årtier, har ført til så megen lidelse, for det palæstinensiske folk naturligvis, men også for det israelske folk, som lever i stadig frygt for terrorhandlinger og selvmordsbomber.
Vi har haft så mange konferencer, så mange planer, så mange møder, så mange debatter her i Europa-Parlamentet, men der sker ingenting. Vi må overveje en konkret international tilstedeværelse i området, som kan overvåge tilbagetrækningen fra Gaza, og måske også være der på længere sigt.
Efter det amerikanske præsidentvalg skal EU og USA - uanset hvem der vinder valget - sætte sig ned og formulere en fælles strategi, måske baseret på køreplanen, hvor man taler samme sprog og sender samme signaler til begge ledere. Hele verden vinder ved, at der opnås fred i Mellemøsten, og det er også en vigtig del i kampen mod den internationale terrorisme.
Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, som Kultur- og Fredsskolen på i Barcelona har påpeget, er situationen i Israel og Palæstina faktisk langtfra blevet forbedret i de seneste måneder, snarere tværtimod.
Den Internationale Straffedomstols afgørelse om den adskillelsesmur, som Israel har bygget, Israels afvisning af at anerkende nævnte afgørelse, de diplomatiske kredses indtryk af, at kvartettens køreplan er på randen af fiasko, og de palæstinensiske gruppers protester over korruptionen i Gaza er blot nogle af eksemplerne på, hvordan det går den forkerte vej.
På den anden side er det klart, at vi ikke kan adskille den vanskelige situation i Palæstina og Israel fra den internationale kontekst og de ulykkesvangre konsekvenser, der skyldes USA's og nogle af dets allieredes absurde måde at håndtere terrorismen på på internationalt plan, en holdning, der efter min mening giver mere og mere næring til al-Qaedas fanatisme. Det er derfor nødvendigt, at EU vedtager en meget mere overbevisende holdning til det, der sker i Mellemøsten. Jeg har to forslag, nemlig at forfølge og støtte forslaget om at stille alle de nødvendige ressourcer til rådighed med henblik på at gennemføre en normal og gennemsigtig valgproces i Palæstina, så Sharon ikke længere kan benytte sig af argumentet om, at der ikke findes en legitim og gyldig samtalepartner i Palæstina, men også om, på grund af den krænkende foragt, som Sharon har udvist ikke kun for menneskerettighederne, men også for folkeretten, i stedet for at blive ved med at eksportere våben til Israel - som ikke så få europæiske lande har gjort i de seneste år, herunder Østrig, Belgien, Frankrig, Tyskland, Grækenland, Italien, Spanien og Det Forenede Kongerige - synes jeg, at tiden er inde til, at EU vedtager meget mere overbevisende foranstaltninger for at lægge pres på den nuværende israelske regering, og i denne forbindelse vil jeg ikke afvise en ophævelse af associeringsaftalen.
Charles Chaplin sagde meget klart i filmen Monsieur Verdoux, at hvis du dræber fem personer, er du en morder, men hvis du dræber 5.000, er du en helt. Lad os ikke behandle hr. Sharon som en helt. 
Adamou (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min sorg og bekymring over den israelske hærs seneste operationer.
Resultatet er også denne gang tragisk med mange dræbte og sårede palæstinensere, hovedsagelig civile og børn. Det bedrøver mig virkelig, at den israelske regering på trods af den globale fordømmelse fortsætter denne uerklærede krig og disse blodsudgydelser. Det, der foregår for øjnene af hele verden, er forbrydelser mod menneskeheden. Europa-Parlamentet bør opfordre den israelske regering til øjeblikkeligt at standse angrebene og drabene på civile i Gazastriben, indstille opførelsen af den mur, der udelukkende har til formål at isolere palæstinenserne, indstille ødelæggelsen af huse og efterleve Den Internationale Menneskerettighedsdomstols afgørelse og Genève-konventionen. Samtidig bør vi også på det stærkeste fordømme raketaffyringerne og bombesprængningerne i sidste uge i Egypten, som medførte flere israelske og egyptiske civile ofre, da det på ingen måde bidrager til fredsprocessen.
Vi bør ligeledes opfordre begge parter til at overholde køreplanen.
Endelig vil jeg gerne på min gruppes vegne udtrykke vores fulde støtte til det palæstinensiske folk, som holder ud og fortsætter kampen for uafhængighed, og til de pacifistiske kræfter i Israel, som arbejder for at standse blodsudgydelserne. 
Belder (IND/DEM ).
   - Tak, hr. formand. Terror og traumer er uløseligt forbundet med hinanden i den israelsk-palæstinensiske konflikt, de dobbelte resultater af terrororganisationerne Hamas', den islamiske jihads og Hizbollahs ensidige ødelæggelsestrang. I mellemtiden læser jeg, at den palæstinensiske politiker Mustafa Barghouti har sagt, at "det tavse flertal i den palæstinensiske befolkning hverken identificerer sig med terroristerne eller med Den Palæstinensiske Myndighed" (ordret citat). Med henblik på det afgørende lokalvalg i december opfordrer Barghouti Europa til omsider seriøst at støtte de demokratiske kræfter og processer i de palæstinensiske områder i stedet for Arafats enorme undertrykkelsesapparat. Jeg vil gerne høre en reaktion fra Rådets højtstående repræsentant på denne indtrængende opfordring. Den palæstinensiske appel er samtidig en test på EU's vilje til effektiv terrorbekæmpelse. Anser Rådet og Kommissionen det for foreneligt med denne at indgå en associeringsaftale med Syrien?
Nu kommer mit andet spørgsmål. Det er jo tilstrækkeligt kendt, at Assads regime støtter Hamas, den islamiske jihad og Hizbollah ved terroroperationer mod staten Israel. I de tyske medier, nærmere bestemt , stod der i går en artikel om, hvordan terroren ændrer den israelske befolkning til en traumatiseret nation. En traumaekspert forsikrer, at Israel stadig er et land, som består af overlevende. Det må interessere os i Europa, ikke mindst af historiske grunde. 
Ryan (UEN ).
   - Hr. formand, de israelske forsvarsstyrker fortsætter i øjeblikket med den største indtrængen i Gaza siden intifadaens begyndelse, og antallet af dødsofre stiger hele tiden. Nogle skøn tyder på, at mindst halvdelen af de hundreder af dræbte palæstinensere har været civile. Den israelske hærs handlinger er simpelthen ude af proportioner, og denne opfattelse deles af Kofi Annan, EU's udenrigsministre og mange andre.
Jeg hilser forsigtigt premierminister Sharons annoncerede plan om en fuldstændig tilbagetrækning fra Gazastriben velkommen, men der er en række betingelser, som skal opfyldes i forbindelse med en fremtidig israelsk tilbagetrækning fra Gaza. Tilbagetrækningen skal ske inden for rammerne af kvartettens køreplan. Den skal ske som led i en løsning med to stater. Den må ikke medføre, at bosættelsesaktiviteten overføres til Vestbredden. Der skal ske en organiseret og forhandlet overdragelse af ansvar til Den Palæstinensiske Myndighed. Israel skal også lette rehabilitering og genopbygning af Gaza.
Men det er nu engang sådan, at køreplanen stadig er det mest sandsynlige grundlag for en løsning på den israelsk-palæstinensiske konflikt. Medlemmerne af den internationale kvartet, dvs. EU, Rusland, USA og FN, går alle ind for denne køreplan. Den aktuelle voldscirkel forårsager imidlertid omfattende lidelser, hvilket bringer parterne endnu længere væk fra en forhandlet løsning. Det vigtigste er, at begge sider fremover afholder sig fra yderligere voldshandlinger.
Der er behov for lederskab på begge sider, og det er ikke let. Jeg er medlem af Europa-Parlamentet for Irland, og vi irere ved, hvor svært det kan være. Vi kender kun alt for godt voldscirklen og princippet om tand for tand, øje for øje. Men vi kender også de enorme fordele for alle, når volden ophører, og ægte forhandlinger og dialog træder i stedet.
Det kræver mod fra begge sider. Jeg mener, vi bør opfordre begge konfliktens parter til at være modige og udvise lederskab. Det er ikke let at udvise lederskab, det kræver stort mod. Jeg føler ofte, at der ikke udvises mod i denne konflikt. Som jeg sagde før, vi, der kommer fra Irland, kender de fordele, som befolkningerne i Mellemøsten kan høste, hvis de udviser mod og lederskab. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Dem med Deres formandskab i Europa-Parlamentet. De er helt sikkert den rette person på rette sted. Det emne, som vi drøfter, er situationen i Mellemøsten, som den tog sig ud for et par måneder siden, og som situationen var for et år siden og endda 15 år siden, som kommissær Patten fremhævede tidligere. Hr. Patten er udnævnt til æresdoktor for et polsk universitet. Måske er tidspunktet endelig kommet, hvor vi kan holde op med at være høfligt diplomatiske og sige tingene, som de er. Det er ganske enkelt ikke sandt, at begge parter i konflikten i Mellemøsten er lige ansvarlige for situationen, og at sandheden ligger et sted midt imellem. Vi står på nuværende tidspunkt over for en ny situation. Siden tidligere på året har israelske byer været ramt af næsten 150 raketter, som er produceret lokalt af Hamas. Raketter af denne type har forårsaget materiel skade og spredt panik i flere år, men nu har raketterne også medført døden for mange mennesker, herunder børn. Det er et bevis på, at konflikten er intensiveret. Det beviser endvidere, at ansvaret for intensiveringen af konflikten ligger hos palæstinenserne. Hvordan skal vi reagere? Skal vi forblive passive, eller kan og skal vi mægle og flytte den israelske regering og Arafat rundt som et par skakbrikker? Ingen af disse fremgangsmåder er rigtige. Vi drøfter hele tiden store planer og køreplaner. Det vil måske være mere relevant først at undersøge grundigt, hvor EU-midlerne ender. Det er vigtigt at fastlægge, om disse midler sommetider, selv om det ikke er vores hensigt, faktisk går direkte til de personer, der forårsager konflikten i Mellemøsten. Dette spørgsmål blev allerede drøftet af det tidligere Europa-Parlament.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi skal være gavmilde, men samtidig undersøge, hvad vores midler bruges til. 
Klich (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i sin tale anerkendte hr. Solana Europas hjælpeløshed i forhold til konflikten mellem Israel og Palæstina, men det er ikke kun Europa, der er hjælpeløs. Det samme gælder FN og USA. Hr. Solana spurgte imidlertid, hvad der kan gøres i en sådan situation. Han gav også det korrekte svar. Køreplanen skal følges, idet den også fungerer som vejviser for EU. Det er alt sammen meget godt, men der kan ikke herske nogen tvivl om, at vores holdning skal være mere åben og fleksibel, og at der skal gøres en større indsats for at tilpasse vores politikker til den skiftende politiske situation. Vores politik i Mellemøsten bør også være mere nuanceret. Hvis der bringes et seriøst projekt på banen som f.eks. Israels unilaterale tilbagetrækning fra Gazastriben, skal det hilses meget velkommen og ikke blot anerkendes som et vigtigt skridt, som det blev beskrevet i redegørelsen fra Rådet. Man skal også overveje, hvilke skridt der skal tages, og hvilke foranstaltninger der skal træffes for at støtte dette projekt. Hvis der er et ønske om fortsat at støtte Den Palæstinensiske Myndighed, som De nævnte i Deres program med de fire programpunkter, skal der tages hensyn til det punkt, som blev nævnt for et øjeblik siden. Efter at have været vidne til, at vores midler går til spilde, er det efter min opfattelse meget vigtigt at sikre, at de midler, som vi bruger til støtte af stabiliseringen af Den Palæstinensiske Myndighed, ikke endnu en gang går til spilde. Der er med andre ord behov for tilstrækkelige kontrolmekanismer til effektiv forvaltning af denne støtte. Der manglede efter min opfattelse en regional indgangsvinkel i Deres tale, hr. Solana. En løsning på konflikten mellem Israel og Palæstina vil trods alt involvere hele regionen, som dækker det bredere eller større Mellemøsten. Vi har drøftet denne indgangsvinkel i tidligere forhandlinger om styrkelse af freds- og stabiliseringsprocessen i Irak, og det er også den rette politik at følge, hvad angår Iran og Libyen. Vi oplever positive resultater, både i relation til bekæmpelse af terrorisme og i relation til foranstaltninger til forebyggelse af spredning af masseødelæggelsesvåben, som i tilfældet med Libyen. Desværre oplever vi også tilbageskridt, som i det nylige tilfælde med Iran. Politikken skal rationaliseres. Formandskabet har udført et godt stykke arbejde indtil nu. Man må håbe, at formandskabet, Kommissionen og sekretariatet vil reagere på Parlamentets anmodning. 

Napoletano (PSE ).
   - Fru formand, der var nogle, som sagde, at krigen i Irak ville føre til en hurtig løsning på konflikten i Mellemøsten. En kynisk forudsigelse, der skulle retfærdiggøre en forkert og ulovlig krig. Denne forudsigelse kom ikke til at holde stik, hvilket vi kan se af den forfærdelige situation, som vi står over for, nemlig desperationen i den palæstinensiske lejr, en øget terrorisme og fundamentalisme, Den Palæstinensiske Myndigheds krise og angsten i det israelske samfund, som gør det muligt for premierminister Sharon at foretage en vilkårlig afstraffelse og uanfægtet fortsætte med murens opførelse.
Det er bestemt ikke sikkert, at den bebudede tilbagetrækning fra Gaza baner vejen for en tilbagelevering af de besatte områder på Vestbredden. I betragtning af de stadig mere omfattende bosættelser risikerer den tværtimod at være en forløber for Israels definitive erhvervelse af en stor del af disse områder, så palæstinenserne bliver forvist til enklaver, der ikke har noget at gøre med den selvstændige stat, som de har ret til.
Køreplanen har ikke givet de instrumenter, der skulle hindre, at forhandlingsprocessen igen gik i stå på grund af volden. Det internationale samfund - og ikke mindst kvartetten - burde tage konsekvenserne af alt dette og tænke over denne kendsgerning. Hvad muligheden for at løse konflikten angår, har forhandlerne fra Genève - i modsætning til dem fra Camp David - vist, at det er muligt at finde værdige, fælles løsninger på alle stridsspørgsmålene, selv på de vanskeligste og mest delikate spørgsmål såsom Jerusalems status, retten til at vende tilbage og den endelige status. Desuden burde Mellemøsten-spørgsmålet have absolut førsteprioritet i forbindelserne mellem EU og USA, og vi kan nu håbe på, at der kommer en ny regering.
Som det er i dag, kan vi ligeledes regne med den positive rolle, som visse arabiske lande - nemlig Egypten og Jordan - spiller, og med en forbedring af vores forhold til Syrien og en normalisering af forbindelserne til Libyen. Denne situation kunne se anderledes ud i morgen. Tidligere hang Europas sikkerhed sammen med udviklingen i øst, men i dag afhænger den af den syd-sydøstlige dimension. Også derfor er konflikten i Mellemøsten ikke noget, som ikke vedkommer os, men et centralt spørgsmål, når det gælder fremtiden for Europas sikkerhed. 
Auken (Verts/ALE ).
   - Fru formand. Hr Solana sagde, at vi ikke kunne blive ved med at give penge. Der måtte ske noget. Man spekulerer jo på, hvad det egentlig erm EU vil gøre. EU har ikke gjort stort andet end - ja, at betale - og så vedtage erklæringer. Jeg vil meget anbefale, at man lytter dels til forslaget, der kom fra hr. Romeva i Rueda, om at opsige samarbejdsaftalen, så der i hvert fald kommer et minimum af konsekvens over for disse vedvarende krænkelser af aftalerne. Dels vil jeg støtte det, som lige blev sagt nu, om at give Genève-aftalen en meget tydeligere placering i denne her "road-map", så man kan se, hvor vejen fører hen og så endelig appellere til, at man får et bedre sprog om det her. Jeg tror faktisk, at definitionen på en terrorist - det er en, der slår sig selv ihjel. Hvis man derimod har kamphelikopter og missiler, så er man ikke terrorist, så er man soldat. Så er det ligegyldigt, om man slår mange mange flere civile ihjel, end man gør ved selvmordsbomber. Det kan ikke nytte noget, at vi i denne sammenhæng bliver ved med at tale dobbeltsprog. Vi skal tale til Israel på samme måde, som vi vil tale til andre voksne stater, og forlange at et demokratisk rige, at de skal kunne disse ting. Der, hvor vi ender nu, får vi ikke to levedygtige stater. Vi får ingen levedygtig stater, for Israel dør i denne proces, og derfor er det både af hensyn til Israel og Palæstina nødvendigt, at vi begynder at tale også til Israel, som om de kunne tåle at blive talt til som voksne mennesker. 
Morgantini (GUE/NGL ).
   - Fru formand, 3.500 palæstinensere og over 1.000 israelere er døde. Kære hr. Solana, De taler om appel, og De siger, at De håber på, at de israelske styrker forlader Gaza. Jeg har ærligt talt hørt kloge ord her i Parlamentet i de sidste seks år, hvor man giver den ene eller den anden ansvaret for situationen, men hver dag er der stadig palæstinensere, som dør, fordi en besættelsesmagt slår dem ihjel. En besættelsesmagt. Sandheden er nemlig enkel - der er ikke asymmetri, men symmetri. Vi har at gøre med et besat land og med internationale retsbestemmelser, som bliver fuldstændigt tilsidesat. De må tro på Sharon, når han siger til Winston Churchills søn, at han vil mase palæstinenserne i Gaza og på Vestbredden som en pastramisandwich. Dove Weisglass lyver ikke, når han siger ligeud, at en tilbagetrækning fra Gaza er ensbetydende med at lægge fredsprocessen i naftalin.
Det er ikke løgn, men sandheden, og det er den politiske linje, som Sharon følger. Der er selvfølgelig ingen undskyldning for de kriminelle handlinger, som palæstinensiske terrorister begår mod israelske borgere. Men kan vi virkelig nøjes med appeller? Har Europa virkelig ikke autoritet nok til at sige til Israel, at landets militære besættelse skal høre op?
Og der er ikke tale om enfoldighed eller naivitet, for sådan forholder det sig. Jeg er træt af vores hykleri, og jeg er træt af den fremgangsmåde, hvor man hver dag ødelægger huse og slår børn ihjel. Ayman på 13 år, som blev dræbt, da hun var på vej til skole med sin skoletaske, er et symbol på, hvor vidt den militære besættelsesmagt går med sine barbariske handlinger, ligesom der naturligvis også er tale om barbariske handlinger, når Hamas sender palæstinensiske børn ud for at kaste bomber mod israelske borgere.
Jeg mener til gengæld, at vi har autoritet og magt til ikke bare at komme med appeller, men også sige, at Israels militære besættelse skal stoppe. Lad os snarere gøre os til talerør for de palæstinensere og israelere, der i fælleskab kæmper for freden, og dem er der mange af! Det er disse stemmer, som vi skal lytte til. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Fru formand, i modsætning til den foregående taler nægter jeg så kraftigt at fordømme Israels regering eller de israelske forsvarsstyrker i forbindelse med operationen den 29. september i Gaza, som havde til formål at forhindre Hamas - en organisation, der er bandlyst af både USA og EU - i at affyre Kassam-raketter, der for nylig dræbte to israelske børn og sårede 10 civile i Sderot. Ingen regering noget sted kan tolerere en dødbringende og uforsonlig fjendes drab på civile uden at forbeholde sig ret til at gøre gengæld med alle de midler, den har til rådighed, og Den Palæstinensiske Myndighed kan helt tydeligt ikke styre sine terrorister.
I årevis mindede Hamas' raketter heldigvis mere om kinesere end om bomber, men siden begyndelsen af 2004 er 149 højeksplosive raketter blevet affyret fra Gaza. BBC, der ikke er kendt for at være ven af Israel, har rapporteret, at 15 ud af 16 af de palæstinensiske mænd, som de israelske forsvarsstyrker har dræbt, var berygtede militante terrorister.
Vi har alle en fælles fjende i den internationale islamistiske terrorisme. I sidste uge i Taba blev uskyldige israelske feriegæster dræbt ved et bombeangreb, der lugtede langt væk af al-Qaeda. Det skal også understreges, at Israel under operationen i Gaza omhyggeligt sørgede for at yde medicinsk og humanitær bistand til alle sårede og til uskyldige civile palæstinensere.
Premierminister Sharon presser trods kraftig modstand fra Likud på med tilbagetrækningen af bosættelser i Gaza som en metode til at kickstarte køreplanen for fred i Mellemøsten igen og tilvejebringe en løsning med to stater. Men jeg opfordrer Den Palæstinensiske Myndighed til at slå ned på Hamas, islamisk jihad og al-Aqsa Martyrernes Brigader, ellers vil Israel være meget tilbageholdende med at trække sig tilbage fra Vestbredden, hvilket er en meget større udfordring og i sidste ende meget vigtigere at stræbe efter. 
De Keyser (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, hr. højtstående repræsentant, et år efter Genève-aftalerne, som vi modtog med håb, da køreplanen var løbet ud i sandet, et år efter drøftelserne om vedtagelsen af associeringsaftalen mellem Israel og EU, nogle måneder efter fordømmelsen af muren af både FN's Menneskerettighedskommission i Genève og domstolen i Haag, hvilket resultat kan vi da som europæiske parlamentsmedlemmer udlede af situationen i Mellemøsten? Man kan sige, at resultatet kan sammenfattes til et blodbad. Og, som hr. Patten sagde, den, der griber til sværd, skal omkomme ved sværd.
Siden den anden intifada er 4.350 personer døde, heraf 3.500 palæstinensere, og 33.600 huse er ødelagt, og efter operation "Angerens dage", som blev ledet af Sharon-regeringen, er 120 palæstinensere og tre israelere døde. Og det er for meget, hr. Tannock, tre israelere, det er for meget. Men de andre tal er også for meget, og jeg turde ligesom De ikke nævne, at to israelske børn blev dræbt, og en lille palæstinensisk skolepige for to dage siden blev angrebet af israelske soldater og skudt af en officer med en kugle i hovedet. Jeg ville ikke have nævnt det, men nu har jeg sagt det.
Hvad kan vi som Europa-Parlament gøre? Vi spørger Dem om den rolle, EU kan spille i kvartetten. Men hvad kan vi som europæiske parlamentsmedlemmer gøre andet end konstant at henvise til associeringsaftalen og fordømme det, som ikke kan forsvares med international lovgivning? Hvad kan vi gøre? Vores utilstrækkelighed blander sig med vrede. Flere af os har været i Palæstina. Jeg har tilbragt halvdelen af mine ferier i Palæstina med palæstinensiske lærere, som hjælper palæstinensiske børn med krigstraumer. Europa-Parlamentet er ikke en ngo, og vi giver ikke tomme løfter, for vi holder vores løfter, men vi kan ikke acceptere denne magtesløshed og tanken om, at Europa lader hånt om international lovgivning.
Hammerstein Mintz (Verts/ALE ).
   - Fru formand, jeg er enig med hr. Solana i, at skridt for skridt-politikken er udtømt.
Hvad er det for et alternativ, han foreslår for at kunne sigte højere? For virkeligheden er meget hård. For det første kontrollerer og styrer Den Palæstinensiske Myndighed knap nok territorierne. Desuden er køreplanen takket være USA's carte blanche næsten død, og det bliver meget vanskeligt at genoplive den.
Fait accompli-politikken med bosættelserne, muren og israelernes og palæstinensernes grufulde vold har fået kvartettens forslag til at kuldsejle. Vi er næsten nået bunden. Der er ingen tegn på, at Rådets betingelser for at støtte tilbagetrækningen fra Gaza bliver opfyldt af Israel. Sharon har endda allerede sagt, at han afviser yderligere israelske indrømmelser, og at han reelt ikke tilbyder andre fredsforslag end tilbagetrækningen fra Gaza.
Vi burde være klar over, at tiden løber ud, og at manøvrerummet for at finde en retfærdig og gennemførlig løsning for det palæstinensiske folk og for Israels sikkerhed er ved at være opbrugt. Hvis EU ikke hurtigt formår at få freden i Mellemøsten tilbage på sporet, vil dette spørgsmål blive ved med at forgifte freden og sikkerheden, såvel i Mellemøsten som i hele Middelhavsregionen. 
Gahler (PPE-DE ).
   - Fru formand, frustrationen og rådvildheden er stor i Europa på grund af det manglende fremskridt i fredsprocessen i Mellemøsten. Og det, selv om vi alle mener at vide, hvordan resultatet af denne proces ser ud: to stater og en aftalt regulering af territorialspørgsmålene. På vej derhen kræver vi af Israel, at landet ikke foretager nogen nye bosættelser og ikke udvider de eksisterende, og med muren mod Vestbredden skal der ikke indsamles nogen politiske kendsgerninger for fremtidige grænseforløb. Men når jeg noterer, at dette hæslige byggeri har reduceret antallet af selvmordsattentater substantielt og dermed har reddet menneskeliv, kan jeg virkelig ikke kritisere Israel for oprettelsen af muren som sådan, jeg kan imidlertid kritisere landet for, at muren netop ikke løber langs den anerkendte grænse. Muren skal vel desværre blive dér, indtil det palæstinensiske selvstyre selv er villig til at fængsle attentatmænd ved hjælp af egne politi- og sikkerhedskræfter. Hr. Arafat står i vejen for en sådan effektiv reorganisering.
Et andet punkt er Gaza. For mig er det uforklarligt, at der netop efter annonceringen af en betingelsesløs militær og civil tilbagetrækning fra Israels side i højere grad affyres Kassam-raketter mod Israel. Visse palæstinensiske kredse er åbenbart bange for, at Israel trækker sig tilbage derfra, for så skal palæstinenserne langt om længe organisere sig selv i Gaza og påbegynde den civile opbygning af en by og omgivelserne omkring denne by. Hidtil har Israel været brugt som argument for, at der på grund af kampen mod besættelsen ikke rigtig er gjort fremskridt med alle disse nødvendige foranstaltninger. Denne tilbagetrækning burde også åbne en tilbagevej til gennemførelsen af køreplanen for fred, som kvartetten også krævede den 22. september.
Når jeg imidlertid ser, at tusindvis af palæstinensiske politifolk og sikkerhedskræfter på dette lille stykke land i Gaza åbenbart ikke er i stand til at forhindre affyringen af Kassam-raketter, trænger den mistanke sig virkelig på hos mig, at Israels forbliven i Gaza ligefrem provokeres. Vi må ikke lade det løbe løbsk, for der er også folk i Israel, som ikke engang ønsker en tilbagetrækning fra Gaza, og heller ikke disse kræfter bør styrkes. Det er i alles interesse, at vi så hurtigt som muligt begynder at gennemføre køreplanen for fred. Alle har underskrevet den og skal også leve op til forpligtelserne. 
Menéndez del Valle (PSE ).
   - Fru formand, den spanske udenrigsminister har sagt, at der er for mange erklæringer om konflikten i Mellemøsten og for lidt handling, og at tiden nu er inde til at skride til handling.
Indtil det sker, vil jeg gerne påpege, at der er nogle udtalelser fra EU-repræsentanter, som efter min mening er upassende. F.eks. udtalelsen fra Mellemøsten-udsendingen Marc Otte, der til har sagt - jeg citerer - "at den israelske adskillelsesmur opfylder sin rolle". Er dens rolle måske at forhindre oprettelsen af en levedygtig palæstinensisk stat?
Jeg synes, at punkt 2 i konklusionerne fra Rådet (udenrigsministrene) den 11. oktober er lige så forkastelige, og at dobbeltmoralen efter min mening endnu en gang er tydelig.
Hvorfor fordømmer Rådet alle former for terrorisme "herunder raketangrebene i Israel"? Når det siger, at det fordømmer alle former for terrorisme, hvorfor tilføjer det så ikke: "herunder den, der hidtil har dræbt mere end 40 palæstinensiske børn og såret mere end 120 i Gaza på kun 12 dage"? Hvorfor siger Rådet, at Israel har ret til at beskytte sine borgere mod terrorangreb uden at tilføje, at palæstinenserne har nøjagtig den samme ret?
Hvis Rådet begrænser sig til at fordømme de uforholdsmæssige israelske militæraktioner i Gaza, hvorfor bruger det så ikke samme fortærskede eufemisme, når den omtaler palæstinenserne? Dobbeltmoral? Ineffektivitet? Efter min mening, ja. Efter min mening har vi ikke brug for flere erklæringer.
Palæstinenserne venter fortsat. Hvor længe skal de vente? De har ventet siden EU's Venedig-erklæring fra den 13. juni 1980.
Swoboda (PSE ).
   - Fru formand, hr. højtstående repræsentant, kære hr. kommissær, jeg vil straks undskylde, at jeg er nødt til at gå lige efter min tale, fordi jeg har en anden aftale. Jeg vil gerne stille et konkret spørgsmål til Dem, hr. højtstående repræsentant, og komme med en bemærkning i tilslutning til det, kommissær Patten sagde. Jeg er fuldstændig enig i Deres planer, i Deres fire punkter. Jeg mener, at de er velafbalancerede og rigtige. Men har vi viljen fra begge sider, således at vi virkelig kan gennemføre disse planer? Der skal skabes sikkerhed, jeg er enig med hr. Gahler, men hvor mange sikkerhedsfaciliteter er ikke blevet ødelagt af Israel i de seneste år? Var viljen der virkelig, således at palæstinenserne, så vidt de ville - ikke alle ville - reelt kunne sørge for sikkerhed?
Hvad angår en reform af Myndigheden, kan man spørge: Hvordan kan Myndigheden reformeres, når man ligefrem gør Arafat til palæstinensernes helt ved at inkludere ham? Han har nydt mindre anseelse hos palæstinenserne, og her er Israel kommet til undsætning.
Økonomisk støtte? Jeg vil kun stemme for det her i Parlamentet, hvis jeg er sikker på eller i det mindste kan antage, at de infrastrukturelle investeringer ikke ødelægges af Israel igen. Dette er en forudsætning, for man kan ikke forvente af skatteyderen, som De begge har talt om med rette, at han genopbygger en infrastruktur, som så bliver ødelagt igen.
Det samme gør sig gældende i forbindelse med valget. Jeg er i høj grad for, at der skal vælges. Jeg har også talt med finansministeren, som De ligeledes værdsætter, om det, og han håber også, at der kommer nye, unge kræfter ind i Den Palæstinensiske Myndighed. Men valget burde være mulig ud fra hele infrastrukturen, og her opfordres Israel igen til at gøre dette valg muligt.
Derfor er der fuld støtte til Deres program. Jeg synes, at det er godt, jeg synes, at det er afbalanceret, jeg synes, at det er rigtigt. Men vi har brug for begge sider, således at vi også kan gennemføre det, for ellers er det igen blot et lufttomt program. Derfor skal Israel virkelig også inddrages. Landet skal være parat til at gennemføre disse ting. Og så er jeg for, at vi også optræder med fuld kritik og fuld hårdhed over for Den Palæstinensiske Myndighed. 
Solana,
    Fru formand, jeg vil indlede med kort at besvare min gode ven hr. Swobodas bemærkninger. De fire punkter, jeg har omtalt, kræver naturligvis deltagelse af begge parter, ikke kun Den Palæstinensiske Myndighed, men også Israel. Det er derfor, vi arbejder i den retning. Men vi tror oprigtig talt - for at svare på den anmodning, som hr. Menéndez del Valle kom med for et øjeblik siden - at det ikke er nok med ord, men at der er brug for at forelægge initiativer og for at forsøge at handle. Det er det, vi vil forsøge at gøre. Det, jeg har forelagt for Dem her i eftermiddag er et lille program - ikke i omfang, men i dybde - om at komme videre med det, der er vores fundamentale mål, dvs. at få fuldført køreplanen nu, ikke om 100 år. De kan være forvisset om, at vi vil iværksætte de foranstaltninger, vi kan.
Jeg vil også gerne understrege, at vi vil støtte tilbagetrækningen fra Gaza, hvis den sker inden for rammerne af køreplanen, og at vi mener, at det ville være godt. Det ville være godt, hvis Knesset vedtog en lov om rømning af bosættelserne og finansiering til at rejse for de mennesker, der bor dér. Tidligere modtog de penge, så de kunne oprette bosættelserne. Hvis det er korrekt, at vi i løbet af to uger kan opnå, at der vedtages en lov om at gøre det modsatte, vil det være en succes for Gaza og for fremtiden for Vestbredden. Vi får se, om det opnås om et par dage. Vil der være tilstrækkeligt med stemmer til at gøre det? Det tror jeg, for Arbejderpartiet vil i dette tilfælde støtte premierminister Sharon for at fremme denne lov.
Men jeg understreger, at de fire punkter, jeg har nævnt, kræver og behøver bidrag, støtte og forståelse fra palæstinenserne og den israelske regering.
Jeg vil også gerne understrege, at jeg har talt om noget andet. Vi kan ikke blot fortsætte med en gradvis proces. Jeg mener, at vi skal tage et mere modigt spring fremad og begynde at definere de endelige parametre, som parterne skal blive enige om. Derfor er det naturligvis afgørende, at der findes en samtalepartner, der kan accepteres af begge parter. Det er derfor, at den støtte, vi vil give palæstinenserne, er så vigtig, så de under de nuværende betingelser reelt kan finde formlen til at etablere en solid og repræsentativ Palæstinensisk Myndighed, der er en mulig samtalepartner for Israel. Det kunne man kalde rationelt.
Men ud fra en irrationel tilgang ville det se helt anderledes ud, og i værste fald vinder irrationaliteten over rationaliteten. Det har vi desværre set ved mange lejligheder. Vi politikere skal blive ved med at støtte rationelle handlinger. Hvis de personer, der har ansvaret for ledelsen af andre lande, beklageligvis ikke mener det samme, er vi nødt til at se på, hvad der er den bedste måde at operere på under disse vilkår.
Jeg vil blot sige tre ting mere. Den første er, at jeg ikke har forsøgt at undgå at tale om det regionale spørgsmål. Jeg syntes ikke, at der med den tid, der var afsat til forhandlingen, var tid nok til at tale om alle de regionale spørgsmål. Irak-spørgsmålet, Iran-spørgsmålet og alle de spørgsmål, De har rejst, er prioriteret på vores dagsorden. Jeg syntes ikke, at i dag var det rette tidspunkt til at komme ind på dem, og derfor har jeg ikke gjort det.
Det andet er, at jeg gerne respektfuldt vil sige til min gode ven, at jeg ikke har opfordret eller appelleret til den gode vilje. Vi er ikke en velgørenhedsorganisation. Vi er politikere, der ønsker at løse problemerne. Ved afslutningen af mit indlæg kom jeg med en appel af moralsk karakter, men resten var fuld af konkrete og specifikke foranstaltninger, der fører til positive resultater, hvis de bliver gennemført.
Endelig vil jeg gerne forsvare min personlige repræsentant og hele EU's repræsentant, Marc Otte, og jeg anmoder hr. Menéndez del Valle om at læse hans bemærkninger i deres fulde udstrækning.
Fru formand, hvis De tillader, at jeg går lidt uden for emnet, så tror jeg, at det er sidste gang, at jeg får lejlighed til at være her i Europa-Parlamentet sammen med en god ven, kommissær Chris Patten. Vi har tilbragt fem år sammen. Mange af de folk, der er her i dag, troede, at vi ville blive to katastrofer, han og jeg, og ganget med to, fordi vi har arbejdet sammen. Men det modsatte har vist sig at være tilfældet. To og to er ikke nødvendigvis fire, men kan være seks. Det skyldes efter min mening Chris Pattens samarbejde og i særdeleshed hans intelligens.
Hans sunde fornuft og intelligens har været et eksempel til efterlevelse for os alle - i det mindste for mig, Chris - og jeg håber, at dine råd vil blive ved med at tilflyde os fra Oxford via radiobølger, internettet, dine ord, bøger, hvad som helst, men at de bliver ved med at komme. Tak, Chris, for dit samarbejde igennem disse fem år. Vi vil ikke glemme dig.
Formanden.
   - Forhandlingen om dette emne er afsluttet.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Den nuværende situation i Mellemøsten er under al kritik, og særligt bekymrende er den alvorlige situation i Palæstina, hvor Sharon-regeringen begår de værste forbrydelser imod den palæstinensiske befolkning.
Israels provokerende arrogance og regeringens statslige terror, som har fået Bush-regeringens udelte støtte, og som i lighed med besættelsesstyrkerne i Irak dagligt er skyld i drab på ældre mennesker, kvinder og børn, kan ikke fortsat foregå ustraffet.
EU kan ikke fortsat indtage en svag holdning. Det er på tide, at Det Europæiske Råd træffer målrettede foranstaltninger, omsætter Parlamentets synspunkter til handling, suspenderer associeringsaftalen med Israel og kræver opfyldelse af kravene i FN's beslutninger.
Sharons og regeringens provokerende arrogance, som nyder Bush-regeringens støtte, er under al kritik. Bush-regeringen har nedlagt veto imod et beslutningsforslag til fordømmelse af Israels terrorhandlinger, selv om befolkningen kæmper for deres ret til frihed og værdighed.
Den palæstinensiske befolkning har som den irakiske befolkning ret til en stat, ret til at bestemme over deres egen skæbne og ret til at leve i fred. 
Toussas (GUE/NGL )
   - Vi vil gerne udtrykke vores afsky over for og fordømmelse af den vedvarende forbrydelse, som den israelske regering begår mod den palæstinensiske befolkning. Den tragiske opgørelse efter operation "Angerens dage" viser 111 palæstinensiske dødsofre på 15 dage, heriblandt små børn og skoleelever.
Vi fordømmer dem, der opmuntrer israelerne til aggressivitet. Vi fordømmer USA, der støtter og forsyner den israelske regering med våben. Vi fordømmer EU, som i ord udtrykker modstand mod folkedrabet på palæstinenserne, men i realiteten tolererer det ved at ligestille bøddel og offer. De verbale fordømmelser er hykleriske. EU fortsætter med at støtte Israel økonomisk via samarbejdsaftaler og forsyne landet med våben. Ikke en eneste repræsentant for EU's medlemsstater har vidnet i Haag-Domstolen i forbindelse med den israelske mur. På NATO-mødet i Istanbul tilsluttede den "hellige familie" sig enstemmigt de amerikanske imperialisters planer om det nye "Stormellemøsten", som skal styrke NATO's forbindelser med Israel.
Vi kræver, at der øjeblikkeligt træffes økonomiske og politiske foranstaltninger, herunder øjeblikkelig afbrydelse af associerings- og samarbejdsaftalen med Israel, så man presser den israelske regering til at indstille massakren på den palæstinensiske befolkning, så de israelske besættelsestropper trækkes ud af palæstinensisk område, skammens mur jævnes med jorden, og der oprettes en selvstændig palæstinensisk stat med Østjerusalem som hovedstad. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Rådet om situationen i Georgien. 
Solana,
    Fru formand, jeg vil tale om Georgien, som er et meget vigtigt emne, og jeg er sikker på, at de fleste her er meget bekymrede over situationen i Georgien. Helt fra dengang, hvor de politiske ændringer begyndte i Georgien, har EU samarbejdet fuldt ud med den nye regering og de nye politiske ledere, der har været ved magten i Georgien siden den såkaldte rosenrevolution.
Jeg vil gerne fortælle, hvad vi har gjort indtil videre. For det første har vi udnævnt en særlig repræsentant, hr. Heikki Talvitie, der repræsenterer os i regionen, især i Georgien. Alle, både præsident Saakashvili, udenrigsministeren, regeringen som helhed og landene i regionen, har været meget glade for hans indsats. Han har fungeret som bindeled mellem Georgien og Rusland, hvilket er et meget vigtigt aspekt af situationen i dag, som De nok kan forestille Dem.
For det andet - og det er meget vigtigt - har vi ladet Georgien og to andre lande i regionen, nemlig Aserbajdsjan og Armenien, være omfattet af naboskabspolitikken. På den måde har vi bedst kunnet hjælpe disse lande med at komme tættere på EU. Det gjorde vi hurtigt, og De kan nok forestille Dem, hvor stor glæde denne beslutning vakte hos befolkningen og lederne i Georgien.
Jeg vil også gerne sige, at EU allerede har afholdt en donorkonference for Georgien. Den var en succes og blev holdt lige efter regeringsskiftet. I juli iværksatte vi den første ESFP-retsstatsmission i Georgien. Den fungerer særdeles godt. Det er en fornyelse, en af de mange operationer og aktioner, som EU kan gennemføre blandt det væld af muligheder, vi har for at hjælpe lande i overgangsfaser.
Situationen i Georgien er ikke god set ud fra et økonomisk synspunkt. BNP er faldet med næsten 60 %, hvilket giver anledning til meget alvorlig bekymring. 60 % af befolkningen lever formentlig under fattigdomsgrænsen, og der er stadig ca. 300.000 fordrevne personer som følge af krigene i Georgien.
Jeg kan ikke afslutte mit indlæg om Georgien uden at nævne de konflikter og problemer, landet står over for. Georgien har løst et af problemerne ved at gøre Adjarien autonom, men der er stadig to store problemer, som ikke er så lette at løse, nemlig problemet med Sydossetien og problemet med Abkhasien. Her har OECD en rolle at spille. Hr. Talvitie, der repræsenterer os, vil fortsat arbejde på det. Men det vil ikke blive lige så enkelt og let at løse disse problemer som at løse det andet problem, jeg nævnte - det blev løst ret smertefrit via autonomiprocessen. Det her bliver sværere. Det vil kræve stor forståelse af Rusland. Vi er klar til at spille den rolle om nødvendigt, men vi har indtryk af, at disse to problemer vil tage længere tid og være vanskeligere at løse. Men løses skal de under alle omstændigheder. Ellers bliver Georgiens integritet aldrig en realitet.
Jeg vil også gerne sige et par ord om regionalt samarbejde. Georgien må ikke isoleres fra sine to andre naboer i det sydlige Kaukasus, Aserbajdsjan og Armenien. Vi har et forhold til alle tre lande. Vi vil gerne opbygge et forhold til de tre lande, som er levende, vigtigt og tæt på EU og drømmen om EU. Jeg vil derfor gerne sige, at præsident Saakashvili har EU's opbakning. Det har stået klart helt fra begyndelsen, at han stod over for enorme problemer. Vi vil hjælpe ham med de reformer, han er nødt til at gennemføre internt og i Georgiens forbindelser med nabolandene, især Rusland, hvilket vil være af stor betydning. Som De ved, er der stadig russiske tropper i Georgien. Præsident Saakashvili har udtalt, at han ikke vil acceptere styrker fra andre lande på sit territorium, og han vil derfor garantere russerne, at de kan trække sig ud uden risiko for, at styrker fra et andet land dukker op i Georgien. Georgien går en svær tid i møde og behøver hjælp fra sine venner. Her er vi. Vi er Georgiens venner. 
Patten,
    Fru formand, jeg vil gerne kort prøve at besvare tre spørgsmål. Hvor langt er Georgien kommet siden "rosenrevolutionen" for 11 måneder siden? Hvordan har vi prøvet at hjælpe Georgien i denne proces? Hvilke udfordringer står forbindelserne mellem EU og Georgien over for?
For det første er der Georgiens resultater. Det vigtigste er selvfølgelig, at alle iagttagere vurderede, at Georgiens præsident- og parlamentsvalg i januar og marts i år var det mest frie og ligelige i landets postsovjetiske historie. Georgien har nu en præsident og en regering med et meget kraftigt mandat fra befolkningen til at gennemføre de gennemgribende politiske og økonomiske reformer, som vi alle ved, er så nødvendige.
Arbejdet med at løse Georgiens strukturproblemer er begyndt godt med f.eks. håndteringen af den endemiske korruption, der har skadet alle livets facetter i Georgien. Georgiens statsfinanser er nu inde i en mere stabil udvikling på vej mod bedring. Øgede skatteindtægter har gjort det muligt for den georgiske regering at udbetale løn til tiden. En reformering af de retshåndhævende myndigheder er begyndt, og en ny skattelov er forelagt parlamentet. Det er kun en start, men Georgien har klaret sig godt i de sidste 11 måneder.
Hvordan har vi hjulpet siden november sidste år? For det første har vi tilbudt konsekvent politisk støtte til den nye ledelse, og vi har opmuntret den til at gennemføre reformer. Vi har været i tæt kontakt med ledelsen og med den særlige repræsentant, som har gjort så fremragende en indsats. For nylig besøgte kommissionsformand Prodi Georgien samt Armenien og Aserbajdsjan. Det er første gang, en kommissionsformand har besøgt Sydkaukasus, og det viste tydeligt Kommissionens støtte til Georgien.
Vi har også hjulpet med at mobilisere betydelig international økonomisk støtte til den georgiske regerings reformdagsorden. Som De ved, afholdt vi sammen med Verdensbanken en meget vellykket konference i juni. Den gik vældig godt. I juni fordoblede vi vores forpligtelse over for Georgien til 137 millioner euro i perioden 2004-2006. Vi har således øget vores bidrag til støtte af reformer i Georgien betydeligt.
Den tredje måde, hvorpå vi har hjulpet Georgien, er ved at lade Georgien, Armenien og Aserbajdsjan være omfattet af den europæiske naboskabspolitik. Det har fået stor opbakning i hele Parlamentet.
Hvilke udfordringer venter fremover? For det første er Georgien nødt til hele tiden at holde reformhjulene i gang. Det sværeste er selvfølgelig at realisere reformforpligtelserne, især for et land som Georgien, hvis statsinstitutioner er blevet så udhulet, så svækket i de seneste år.
For det andet skal vi arbejde på at udnytte de muligheder, der er opstået, nu hvor landene fra Sydkaukasus som nævnt er omfattet af naboskabspolitikken. Hvad angår Georgien, vil landet være forpligtet til at vise ægte vilje til at opnå politisk og økonomisk reform, hvilket er den eneste måde, hvorpå Georgiens stabilitet kan garanteres på lang sigt. Det vil være kernen i den handlingsplan, som vi håber, vi kan forhandle med de georgiske myndigheder til sin tid.
Den anden udfordring er konflikterne på Georgiens territorium. Vi bifalder - som også den højtstående repræsentant har nævnt - præsident Saakashvilis erklæring på FN's Generalforsamling om Georgiens vilje til at løse konflikterne udelukkende med fredelige midler. EU's holdning er klar: Vi støtter Georgiens suverænitet og territoriale integritet. Vi opfordrer alle parter til at arbejde for konfliktløsning gennem forhandling, tillidsskabelse og udelukkende fredelige midler. Vores rehabiliteringsprogrammer i Sydossetien og Abkhasien kan bidrage til at skabe tillid mellem samfundene.
Det er afgørende - hvis vi skal løse konflikterne og sikre Georgiens stabilitet på lang sigt - at vi ser en seriøs forbedring af forbindelserne mellem Georgien og Rusland. Vi håber, at landenes præsidenter og regeringer kan finde en løsning på de bilaterale uoverensstemmelser i fuld respekt for begge landes suverænitet. Ud fra vores synspunkt er Sydkaukasus en særdeles vigtig del af EU's og Ruslands fælles naboskab. Regionen vil fortsat få høj prioritet i vores bilaterale dialog med Rusland. Vores holdning er, som De ved, at stærke, stabile og velstående naboer er de bedste naboer. Det er det, vi mener med at arbejde for et bedre fælles naboskab. Jeg håber, at det også er den russiske regerings holdning. Det er den fornuftigste måde, hvorpå vi kan sikre et fredeligt Europa og europæisk naboskab i de kommende år.
Endelig vil jeg gerne udtrykke min taknemmelighed over for min ven, den højtstående repræsentant, for hans udtalelser, som - for nu at låne en bemærkning - min far ville have glædet sig over, og min mor ville have troet på. Det har været en stor fornøjelse at arbejde sammen med Javier Solana i de sidste fem år. Det er sandt, at selv de mest lærde pædagoger og PhD-studerende ville have svært ved at påvise den mindste uoverensstemmelse mellem det, som den højtstående repræsentant har sagt i de sidste fem år, og det, som jeg har sagt. Det har været en fornøjelse at arbejde sammen med ham. Politik er forbundet med stor kynisme, men jeg vil bare understrege, at han har været min ven gennem disse fem år, han vil stadig være min ven i fremtiden, og jeg ønsker ham al mulig held og lykke, når forfatningstraktaten kommer på plads, og han bliver udenrigsminister. Jeg ønsker også mine efterfølgere som EU-kommissærer med ansvar for den portefølje, jeg har haft, held og lykke.
Endelig vil jeg gerne undskylde over for de ærede medlemmer, at jeg ikke kan blive under hele denne forhandling. Jeg har en tid hos lægen, bl.a. til behandling af nakken - dog ikke på så radikal vis, som nogle af parlamentsmedlemmerne måske nogle gange har ønsket!
Formanden.
   - Nå, hr. Patten, så kan jeg kun håbe for Dem, at lægen laver det rigtige greb, og jeg foreslår, at vi tager hul på diskussionen sammen. 
Landsbergis (PPE-DE ).
   - Fru formand, som repræsentant for EU ser vi på Georgien med håb, da landet viser en afklaret beslutsomhed med henblik på at oprette en demokratisk retsstat. Befolkningen i Georgien, som er vores europæiske naboer, har brug for bedre forhold. I mange år har de været underlagt sovjetisk diktatur, hvorefter de har måttet leve med interne konflikter, udenlandsk indblanding og korruption. Vi skal støtte Georgien som et land, der har bekræftet sine euroatlantiske målsætninger og allerede taget konkrete skridt til at nærme sig EU's principper og standarder. Georgien vil muligvis blive nødt til at vælge et af de hårde alternativer, hvis de to vigtigste udfordringer vil være for vanskelige at leve op til samtidig. På grund af den velkendte tvungne opdeling af Georgien i en hoveddel og to separate de facto-dele er alternativerne for Georgien enten at etablere et europæisk demokrati i den del af Georgien, som er loyal over for og ledet af Tbilisi, dvs. en lovgivningsmagt med fri økonomi og rettigheder for minoriteter, eller at forsøge at ophæve opdelingen hurtigst muligt og genskabe lovgivningsmagten og den administrative kontrol af den georgiske stat i hele landet. Af disse udfordringer ville jeg mene, at den første udfordring skal prioriteres - opbygningen af en demokratisk stat i det område, der i dag ledes af Georgien. Når Georgien henvender sig til Vesten, til sine europæiske naboer og EU, er det imidlertid også en udfordring for EU. Det drejer sig om princippet om europæisk åbenhed. Når vi betragter det europæiske kontinent, som er hjemsted for landet med de gamle sagn og det skinnende uldskind, er Georgien en af de ældste kristne stater. Lad alle de lande, der accepterer vores idealer, komme nærmere i alle henseender. Og EU's positive indstilling vil være en støtte i forbindelse med deres fremskridt. Mange tak.
Wiersma (PSE ).
   - Tak, fru formand. Lige siden uafhængighedserklæringen i 1991 har Georgien haft store problemer med garantien for suverænitet på hele landets område. Separatistbevægelser i Sydossetien og Abkhasien har gennem væbnede konflikter hurtigt frataget den centrale regering kontrollen med betydelige dele af landet. Til trods for næsten permanente forsøg fra både FN i Abkhasien og OSCE i Sydossetien på at nå frem til en fredelig politisk løsning af disse konflikter er der hidtil ikke gjort ret store fremskridt. Den fortsatte eksistens af disse konfliktområder udgør en permanent trussel mod stabiliteten i Georgien. At kampene i Sydossetien blussede op i august i år, er kun en sørgelig illustration af dette ligesom de ulovlige, såkaldte præsidentvalg i Abkhasien, som udgør en trussel mod udviklingen af demokratiet i Georgien.
I forbindelse med dagens tema vil jeg fremsætte et par generelle bemærkninger om EU's rolle. Vi støtter den politik, som hr. Solana og hr. Patten har gjort rede for, og andre kolleger vil uden tvivl fremsætte mere specifikke bemærkninger. Efter otte nye centraleuropæiske medlemsstaters tiltrædelse af EU er problemerne i de tilgrænsende lande, især i de lande, som tidligere udgjorde en del af Sovjetunionen, kommet noget tættere på os. Med Rumæniens kommende tiltrædelse vil også den vedvarende konflikt om Moldova vedrørende Transnistriens løsrivelse udgøre en vedvarende trussel mod sikkerheden og stabiliteten ved en af EU's nye ydre grænser. Jeg kan sige Dem, at situationen i Transnistrien i høj grad kan sammenlignes med situationen i Georgien. På grund af disse udviklinger tvinges vi til at følge udviklingerne i de omkringliggende lande med meget større opmærksomhed. EU forpligtes til i meget stærkere grad end hidtil at påtage sig et meget større ansvar for, at demokratiet og stabiliteten forstærkes i disse lande. Hvis konflikter pludselig blusser op, og hvis menneskerettighederne permanent undertrykkes så tæt på os, udgør det også en trussel mod stabiliteten og demokratiet i EU's egne lande. Det første skridt, når det gælder om at påtage sig et større ansvar, er taget med indgåelsen af partnerskabs- og samarbejdsaftalerne og med Kommissionens udvikling af strategien for de nye naboer og de handlingsplaner, som følger deraf. På Den Socialdemokratiske Gruppes vegne anmoder jeg indtrængende Kommissionen og Rådet om, at disse initiativer hurtigt vil føre til konkrete foranstaltninger, både hvad angår en forstærkelse af demokratiet, og hvad angår en grundig reform af den økonomiske og sociale politik i de pågældende lande.
Men EU's ansvar skal gå videre. Det bør også omfatte en større indblanding, når der skal findes en fredelig løsning på konflikterne i Sydossetien og Abkhasien og ikke kun der, men også i Transnistrien og således også i Nagorno-Karabakh. EU kan ikke gøre det alene. Det er nødt til at søge samarbejde med Rusland, men den russiske regering er derfor nødt til at gøre en ende på den dobbelte rolle, som den spiller i mange af disse konfliktområder. Rusland kan ikke samtidig optræde som mægler og i baggrunden vælge side og støtte en af de parter, der er involveret i konflikterne. Det gælder både for Transnistrien og for Georgien. For EU drejer det sig ikke om at fortrænge Rusland fra denne del af Europa og udvide sin egen geostrategiske interesse i Østeuropa. EU har interesse i - hvor det er muligt sammen med Rusland - at skabe fred, stabilitet, økonomiske og sociale fremskridt ved eller tæt på dets grænser. Tak. 
Newton Dunn (ALDE ).
   - Fru formand, da jeg var i Tbilisi med Parlamentets delegation til Georgien og Sydkaukasus, slog det mig ikke alene, hvor anstændige og venlige folk i Georgien var, men også, hvor meget der skal ændres i landet i en situation, der er så vanskelig. Alene retsløsheden og behovet for større lov og orden, behovet for, at de russiske tropper opfylder deres løfte og trækker sig ud, og frem for alt behovet for tolerance mellem nabofolk i Sydkaukasus og for at indføre EU-modellen - hvordan man lærer at leve i fred og tolerance og med respekt for hinanden, hvilket de er nødt til. Vi er alle enige om, at det klart er i vores store interesse at hjælpe det georgiske folk, da det er vores naboer, og vi har en fælles fremtid.
Jeg vil gerne på det kraftigste hylde min ven, hr. Patten, som jeg kan se allerede er gået til lægen. Han har været en fremragende kommissær. Vi skylder ham stor tak, og jeg er ked af, at vi skal af med ham. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Fru formand, hr. højtstående repræsentant, den folkelige begejstring, som førte til fløjlsrevolutionen i Georgien, gav befolkningen enorme forventninger om bedre levevilkår, bekæmpelse af korruption, indførelse af retsstatsprincippet og politisk stabilitet.
Den nye situation må ikke svækkes, og vi har alle et ansvar for at følge den fredelige opstand. Men den stigende vold og det stigende antal døde og sårede sidste sommer i Sydossetien viser, hvor sårbart Georgien og hele det sydkaukasiske område stadig er, og hvor stor risikoen for, at det ender i en væbnet konflikt, ligeledes er. Denne frygt forstærkes desværre af de seneste erklæringer fra de russiske myndigheder, som kan føre til forebyggende angreb i Sydkaukasus i forbindelse med sikkerhedsdoktrinen. Vi fordømte angrebene i Irak, og vi afviser dem nu. Rusland er stadig en af hjørnestenene i en løsning af disse regionale konflikter, og det gælder ikke blot i Georgien, men Rusland kan ikke fortsat spille dobbelt spil ved på den ene side at støtte det internationale samfunds bestræbelser på at hjælpe myndighederne i Georgien med at indføre retsstatsprincippet og på den anden side støtte de abkhasiske og ossetiske separatister ved f.eks. at udstede russiske pas til dem eller give dem adgang til jernbanestrækningen mellem Sukhumi og Rusland.
Mit første spørgsmål er ganske enkelt, hvilke forpligtelser EU påtænker at pålægge Rusland med henblik på at sikre varig fred i de områder, hvor konflikterne er stilnet af, men endnu ikke løst. Som De sagde, har EU's rolle i denne region helt sikkert udviklet sig med EU's særlige udsending og med udsendelsen af en mission "retsstat", som er den første, hvilket De nævnte. Men det er på grund af situationens alvor nødvendigt, at EU går endnu længere. EU bør udarbejde en egentlig køreplan til EU's udsending, som kan optræde som mægler eller forhandler med henblik på opnåelse af en fredelig løsning på konflikterne. Hjælpen kan være værdifuld eksempelvis ved det kommende møde mellem Georgiens premierminister Zhvania og den sydossetiske separatistleder Kokoiti. Georgien er en brik i et enormt kaukasisk puslespil, og disse lande - det må vi ikke glemme - hører til Europa. De bliver de sidste kandidater til en succesfuld, fuldendt Union.
I den forbindelse opstår det andet spørgsmål om integration. Vil EU fortsat overhøre den offentlige anmodning fra Georgiens præsident Saakashvili om at integrere landet i EU? Det er et alvorligt og berettiget spørgsmål. Vi stiller os ikke tilfredse med et engagement i den nye nabopolitik, hvor vi i Europa-Parlamentet lagde pres på Rådet for at få integreret Sydkaukasus som en ny nabo. Lad ikke disse lande stå alene med spørgsmålet om Europas grænser. Hr. Solana, kan vi åbne døren for Balkanlandene og lukke den for Kaukasus?
Fotyga (UEN ).
   - Fru formand, hr. Solana, udtalelserne fra hr. Solana og hr. Patten om Georgien glæder mig meget.
Lederen af den georgiske stat blev valgt den 4. januar 2004, da præsident Saakashvili modtog et demokratisk mandat uden fortilfælde i vores del af verden. Han står over for vigtige opgaver, som omfatter en reform af staten og ikke blot en genopbygning af Georgiens territoriale integritet. Præsident Saakashvilis mandat markerer også en periode, der er præget af stort håb for den georgiske befolkning. Som repræsentant for Polen er jeg meget bevidst om de enorme vaskeligheder, der er forbundet med at opretholde dette håb, men håbet er nødvendigt for at gennemføre reformer, der er så vigtige som de reformer, Georgien står over for. Jeg synes især, at hr. Pattens kommentarer om at sætte spørgsmålet om støtte til Georgien og præsident Saakashvilis ambitioner på dagsordenen for de bilaterale drøftelser med Rusland var meget interessante. Jeg mener, at vi skal indtage en meget determineret holdning under disse drøftelser, da Ruslands holdning er afgørende for at løse Georgiens problemer i den nærmeste fremtid. Det er også afgørende for at afhjælpe en situation, som - og det fremgår af vores beslutningsforslag - vi alle er enige om er gået i hårdknude trods alle det internationale samfunds bestræbelser. Vi så gerne, at Rusland mindsker presset noget, og hvad angår samarbejde med separatisterne, både ... 

Battilocchio (NI ).
   - Fru formand, jeg taler på vegne af Italiens nye Socialistiske Parti, som jeg og Gianni De Michelis repræsenterer her i Parlamentet. Kaukasus er et område, som af geopolitiske og økonomiske årsager risikerer at blive udnyttet politisk. Det er et område, hvor forskellige kulturer og etniske grupper - kristne og muslimer - lever side om side med alle de problemer, som det medfører.
Beslan, rosenrevolutionen i november 2003 og urolighederne i Georgien i sommers er kun toppen af isbjerget. Vi forstår godt russernes ønske om at forsvare den nationale sikkerhed og de russiske grænser og om at bekæmpe terrorisme. Men dette kan hverken opnås med våben eller repressalier, og det kan slet ikke opnås uden en fredelig og klar dialog med alle de berørte parter.
Derfor er det vigtigt, at EU gør en hurtig indsats for at fremme reformen af retssystemet, fængselssystemet og skattesystemet med det formål at bekæmpe korruption og muliggøre en effektiv kontrol af området samt styrke de midler, der står til rådighed for EU's særlige repræsentant i Kaukasus; for at bidrage til at ændre forholdet mellem centrum og periferi via en overførsel af offentlige midler fra centrum til de områder, der er ringere stillet økonomisk set, og som samtidig er præget af etnisk mangfoldighed, så man undgår nye omvæltninger; for at styrke det civile samfunds rolle, navnlig i de regioner, hvor man er tilhænger af separatisme, og endelig for i samarbejde med OECD at tage ethvert middel i brug, der kan forhindre de militære aktiviteters genoptagelse. 
Paasilinna (PSE ).
   - Fru formand, hr. Solana, vi ønsker en total demilitarisering af regionen. Vi ønsker, at Rusland trækker sig ud af området. Jeg spekulerer på, hvad det er for en form for fred, som USA forsøger at skabe ved at uddanne georgiske soldater dér, også i betragtning af at USA på nuværende tidspunkt drager fordel af dette olieledningsprojekt. I EU lærer vi om retsstatsprincippet, ikke om at skyde med våben, og denne forskel skal altid være helt tydelig for vores venner. Det afholdte valg er et godt eksempel på fremskridt. Den særlige udsending Heikki Talvitie har gjort et godt stykke arbejde, men Kaukasus-området viser alle tegn på, at konflikterne vil fortsætte og forværres, både de etniske, økonomiske, religiøse, militære og politiske konflikter.
Faktisk mener alle, at situationen er ude af kontrol, herunder Rusland, især de russere, der bor tæt på grænsen. Det er et meget stort problem for os alle. Problemet bliver større og større, og det er vanskeligt at sætte en stopper for. Det er positivt, at Georgien, Armenien og Aserbajdsjan indgår i vores gode nabopolitik, men det er ikke nok. Jeg mener, at løsningen på problemet i dette tilfælde ligger i forholdet mellem Georgien og Rusland.
Jeg vil gerne spørge Dem om noget, hr. Solana. De skal snart møde præsident Putin. Vil De berøre forholdet mellem Georgien og Rusland, når De møder ham? 
Beglitis (PSE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne takke den højtstående repræsentant for hans redegørelse.
Den vedvarende konflikt i Georgien vedrører os alle, fordi den skaber grobund for destabilisering af hele Kaukasus med konsekvenser for EU's, EU-landenes, Balkanlandenes og hele det sydøstlige Middelhavs og Mellemøstens strategiske sikkerhedsinteresser.
EU bør af hensyn til de energimæssige interesser, der står på spil, øjeblikkeligt tage konkrete initiativer til en fredelig løsning på konflikterne i Abkhasien og Sydossetien. I denne forbindelse kan en indkaldelse til en international konference i FN-regi måske hjælpe med at finde en fredelig og diplomatisk løsning. Samtidig bør EU udarbejde konkrete initiativer inden for rammerne af den europæiske nabopolitik og gøre sig mere strategisk synlig i området. Det er nødvendigt med strategisk planlægning og omfattende økonomisk hjælp i form af bistand fra Den Europæiske Investeringsbank og præferencehandelsforbindelser med Georgien og de øvrige lande i Kaukasus.
Udviklingen i Georgien vedrører også Grækenland, da der lever flere tusind borgere af græsk oprindelse i Georgien under usikre forhold. Grækenland har i de seneste år taget vigtige initiativer på bilateralt plan til at støtte infrastrukturprojekter inden for sundheds- og skolevæsen og kulturel og uddannelsesmæssig udveksling med henblik på opbygningen af et demokratisk civilsamfund.
Til sidst vil jeg gerne understrege Ruslands afgørende rolle i området. EU er nødt til på en dynamisk måde at inddrage forbindelserne med Kaukasus i den politiske dialog med Rusland. Samtidig må vi give udtryk for vores faste afstandtagen fra Putin-regeringens holdninger om forebyggende militære interventioner, sådan som vi også konsekvent har gjort i forbindelse med Bush-regeringens amerikanske doktrin. Disse holdninger sætter freden på spil, fordi de giver næring til konflikter, til terrorismens og den organiserede kriminalitets onde cirkel. 
Solana,
    Fru formand, jeg vil fatte mig i korthed, for jeg tror, at vi alle er enige om det, der skal gøres og siges vedrørende Georgien og vedrørende nabolandene til det udvidede Europa. Jeg vil gerne understrege tre punkter, som efter min mening er betydningsfulde og vigtige. Det er nødvendigt med politiske reformer, og det er nødvendigt, at vi støtter dem. Vi skal også samarbejde med disse lande om økonomiske reformer i særdeleshed i Georgien. Endelig skal vi hjælpe med at løse de regionale problemer.
Men jeg vil også gerne insistere på to andre punkter, først og fremmest forholdet til Rusland, som flere af Dem nævnte. Jeg kan fortælle Dem, at spørgsmålet om forholdet til landene i området bliver stillet ved alle møder, som afholdes med vores russiske venner, og det sker på alle niveauer lige fra præsident Putin, minister Ivanov og alle og enhver. Jeg kan fortælle Dem, at vi i forbindelse med vores møder i New York havde nogle gode samtaler med vores russiske venner, hvor vi ud fra alle synspunkter og på alle mulige måder diskuterede spørgsmålet om grænselandene mellem Rusland og det udvidede Europa.
Jeg vil for øvrigt gerne understrege OSCE's rolle, som ingen har nævnt. OSCE er en organisation, som har kompetence til at forvalte spørgsmålene mellem disse regioner, og som også er ansvarlig for iværksættelsen af kompromiserne fra Istanbul-erklæringen om tilbagetrækningen af de russiske tropper særligt fra Georgien. Min ven, hr. Wiersma, talte om det. 
Når det er sagt, vil jeg sige, at vi alle er enige om, at det er nødvendigt at samarbejde med disse lande og give dem den fornødne politiske og økonomiske støtte. Disse lande har en europæisk side, de har europæiske værdier osv. Vi bør for øjeblikket imidlertid holde os til nabopolitikken og fortsætte med at bruge alle de muligheder, som denne giver os.

Formanden.
   - Jeg vil gerne takke Rådet og alle, der har deltaget i forhandlingen. Jeg vil slutte af med at oplyse Parlamentet om, at Præsidiet har modtaget seks beslutningsforslag, og at afstemningen finder sted i morgen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om fremtiden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som også vil blive sat under afstemning i morgen i hr. Bourlanges' betænkning.
Jeg giver ordet til hr. Donner, der skal tale på vegne af Rådet, i de næste 10 minutter. 
Donner,
    Tak, hr. formand. Jeg takker også for indbydelsen af formandskabet til at udveksle synspunkter med Dem om det flerårige program om retlige og indre anliggender. Det er glædeligt, at der er interesse for det, og det er et kærkomment supplement til de kontakter, som der allerede har været. F.eks. overværede hr. Bourlanges og hr. Gargani den 30. september og den 1. oktober det uformelle møde mellem justits- og indenrigsministre, som helt var helliget det flerårige program. Formandskabet har selvfølgelig læst det forslag, som ordføreren, hr. Bourlanges, har udarbejdet for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Som jeg også sagde i Rådet, giver denne forberedelse mulighed for at tage lidt afstand fra de løbende sager og tænke over udviklingen på mellemlang sigt.
Formandskabet mener, at de centrale spørgsmål er følgende: "Hvad skal EU kunne om fem år?" eller "Hvordan skal området med frihed, sikkerhed og retfærdighed se ud, for at vi opfylder tidens og vores borgeres krav?" Sidstnævnte er afgørende. Området er jo for borgerne og ikke omvendt. Når jeg tænker tilbage på de drøftelser, som er ført i Rådet, og hr. Bourlanges' betænkning, er det tydeligt, at Rådet og Europa-Parlamentet for en stor del koncentrerer sig om de samme spørgsmål. Jeg kan derfor meddele Dem, at forslagene om de politiske retningslinjer, som formandskabet i øjeblikket stiller, kommer ind på et betydeligt antal punkter, som nævnes i beslutningsforslaget. Det er faktisk vigtigt, at vi på denne måde kan tage hensyn til dette beslutningsforslag, når vi kommer til sidste fase.
Jeg vil ikke foregribe disse drøftelser. Indtil nu har der kun fundet en uformel drøftelse sted. Men jeg henviser i denne forbindelse til spørgsmål såsom udvidelsen af anvendelsesområdet for den fælles beslutningstagning, de grundlæggende rettigheder, uddannelsen af politimæssige og juridiske myndigheder, gensidig anerkendelse med dertil knyttet fælles minimumsnormer, bekæmpelse af katastrofer, forstærkelse af Europol og Eurojust og ligeledes områderne indvandring, bekæmpelse af ulovlig indvandring, asyl, hjemsendelse og grænsekontrol. Også alle disse områder behandles på den måde, som er nævnt i beslutningsforslaget. Selvfølgelig tages også forebyggelsen og bekæmpelsen af terrorisme op. Samtidig - det har jeg også sagt i forbindelse med Rådets indledning - er terrorisme i øjeblikket en akut trussel, men samarbejdet inden for rammerne af området med fred, sikkerhed og retfærdighed kan ikke bygges på denne. Det skal baseres på de positive interesser og samarbejdets merværdi.
Hvad beslutningsforslaget angår, vil jeg gerne komme ind på ét punkt, og det er den foreslåede udvidelse af EF-Domstolens beføjelser. Formandskabet har med fuldt overlæg ikke overtaget dette punkt. Grunden hertil er, at det med den i forvejen øgede arbejdsbyrde som følge af udvidelsen ikke er forsvarligt nu også at bebyrde Domstolen med domsafsigelser på hele området retlige og indre anliggender. Som De alle ved, varer behandlingen af præjudicielle spørgsmål i øjeblikket godt to år. Hvis beslutningerne på asylområdet og evt. også på området straffesager vedtages, kan der i løbende politiske anliggender stilles præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af fællesskabsdirektiver. Det er ikke acceptabelt, at der i disse procedurer skal anvendes frister på to år for forløbet af retsproceduren, hvis det drejer sig om folk, der er tilbageholdt i den periode. Forfatningstraktaten tillader disse muligheder ved i artikel III-369 at opfordre til en hurtig behandling, hvis sagen vedrører frihedsberøvede personer eller tilbageholdte udlændinge. Efter formandskabets opfattelse vil supplerende foranstaltninger derfor være nødvendige for at sætte Domstolen i stand til at gennemføre disse bestemmelser. Denne nødvendighed nævnes også i udkastet til konklusionerne. Der er altså ikke tale om at afvise udvidelsen af Domstolens beføjelser som sådan, men om at vælge andre prioriteter.
I øvrigt har jeg med stor interesse læst, hvad der står i beslutningsforslaget om beslutningstagning med kvalificeret flertal på de områder, hvor det også gælder i de tidligere traktater. Der er forslag, som går i en retning, som i hvert fald også støttes af Nederlandene og det nederlandske formandskab, og jeg håber derfor, at der i Rådet (retlige og indre anliggender) og evt. senere i Det Europæiske Råd kan tages et vigtigt skridt i den retning. Drøftelserne om udkastene til konklusionerne vil blive ført i de kommende uger. Der stræbes efter, at Rådet (retlige og indre anliggender) den 26. oktober opnår politisk enighed om den samlede pakke, hvorefter den kan vedtages af Det Europæiske Råd den 5. november. Må jeg slutte min indledning her? 
Vitorino,
    Hr. formand, mine damer og herrer, dette er formentlig min sidste tale i Parlamentet som kommissær for retlige og indre anliggender. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke Parlamentet og især Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og udvalgets formand, hr. Bourlanges, for den utrættelige støtte i udviklingen af Tampere-dagsordenen i løbet af de sidste fem år.
Min deltagelse i dag er meget klar, for jeg kunne begrænse mig til at sige, at jeg hilser forslaget fra hr. Bourlanges velkommen i sin helhed. Det ville gøre mig i stand til at slå rekorden i at fatte sig i korthed, som De henviste til, hr. formand, men en sådan rekord vil jo sætte et kedeligt eksempel for mine medkommissærer.
Jeg vil blot tilføje tre punkter. Første punkt, som De netop har henvist til, hr. rådsformand, er, at jeg mener, at Det Europæiske Råd på næste møde skal hylde beslutningen om, at artikel 67 i den nuværende traktat kan gennemføres fuldt ud, så en lang række spørgsmål kan sættes under afstemning ved fælles beslutningsprocedure og kvalificeret flertal, som det i henhold til traktaterne allerede er muligt på nuværende tidspunkt. Denne beslutning vil fremhæve Parlamentets politiske profil og sikre princippet om demokratisk legitimitet, som er afgørende for indførelse af bestemmelser på så følsomme områder som indvandringspolitik, asylpolitik og politikker, der involverer borgernes grundlæggende rettigheder. Jeg bifalder det nederlandske formandskabs initiativer i denne forbindelse, og jeg håber, at de vil blive behandlet positivt på Det Europæiske Råds møde den 5. november.
Andet punkt vedrører spørgsmålet om prioriteter. En flerårig plan for de næste fem år risikerer gradvist at komme til at ligne et juletræ, hvor alle ønsker at se netop det, som betyder noget for dem. Programmet har brug for en tydelig politisk profil, og denne politiske profil skal være resultatet af fastsættelsen af en række vigtige prioriteter på en sådan måde, at man kan forstå dem. Hr. Bourlanges har efter min opfattelse ramt et ømt punkt.
Det er bemærkelsesværdigt, at hovedprioriteten i øjeblikket er at forstærke samarbejdet på operationelt plan - samarbejdet mellem sikkerhedsstyrker, mellem politistyrker og mellem domstolene - i bekæmpelsen af terrorisme. Vi kan kun være effektive, hvis vi kan skabe en atmosfære af tillid mellem de 25 medlemsstater, som vil medvirke til et mere effektivt samarbejde mellem sikkerhedsstyrkerne i forbindelse med forebyggelse af terrorangreb samt bekæmpelse af terrorisme generelt.
Jeg mener, at den anden prioritet skal være spørgsmålet om gennemførelse af lovgivning, der er implementeret i national ret. Der er udarbejdet meget lovgivning i de seneste fem år. Tidsfristerne for gennemførelse af lovgivningen i national ret i medlemsstaterne skal overholdes, og mekanismerne for sikring af kvaliteten af omsættelsen skal overvåges. De nationale love, der gennemfører de europæiske love, skal med andre ord være i overensstemmelse med ånden i EU-lovene og underlægges nødvendig og tilstrækkelig kvalitetskontrol.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg mener, at det er vigtigt for Parlamentet at sende et tydeligt budskab til medlemmerne af Det Europæiske Råd. Kommissionen har for sin del fastsat sine prioriteter tydeligt i den meddelelse, som vi offentliggjorde i juni i år. I dialogen med Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender havde vi mulighed for at drøfte disse spørgsmål mere indgående. Jeg vil derfor gerne gentage i denne afsluttende forhandling, at Kommissionen fandt - baseret på de offentlige høringer, som vi har gennemført, og processen for fremlæggelse af vores egne forslag - at borgerne har tre grundlæggende bekymringer. For det første ønsker man på den ene side, hvad angår civil og kommerciel retfærdighed, at prioritere samarbejdet inden for kriminel retfærdighed og bekæmpelse af terrorisme og på den anden side at prioritere fælles kriminalret, der sikrer overholdelse af retsstatsprincippet og proaktiv handling i beskyttelsen af ofre for kriminalitet og især ofre for terror.
For det andet er der et stærkt ønske om at få afsluttet andet trin af udviklingen af en europæisk asylordning, der er baseret på fælles asylprocedure og en ensartet status til anerkendelse af flygtninge og asylansøgere. Det tredje og sidste punkt er en tydelig bekymring over sikkerhedsspørgsmålene. Selv om borgerne har vist, at de anerkender Europas store indsats i bekæmpelsen af terrorisme, skal der stadig gøres et stort arbejde for at påvise vigtigheden af at fastsætte bestemte fælles instrumenter, f.eks. Europol og Eurojust, og behovet for at sikre, at den lovgivning, der er indført i relation til bekæmpelsen af organiseret kriminalitet og terrorisme, garanterer, at den almindelige offentligheds grundlæggende rettigheder og personlige oplysninger beskyttes.
Hr. formand, jeg vil slutte af med at nævne, at regulering af lovlig indvandring nok er et af de mindst produktive områder i de seneste fem år. Jeg er klar over, at vi i forbindelse med dette spørgsmål stadig er langt fra fastsættelsen af de betingelser, der er påkrævet til godkendelse af fælles lovgivning. Vi skal være klar over, at udarbejdelsen af fælles lovgivning og fælles indvandringspolitik for EU-landene skal have førsteprioritet.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil derfor slutte af med at sige, at jeg er sikker på, at det flerårige program for de næste fem år med det nederlandske formandskabs anerkendte effektivitet og Parlamentets meget store og velkomne bidrag vil blive videreført med stor succes af min efterfølger, som jeg ønsker held og lykke med opbygningen af Europa til et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Mange tak. 
Formanden.
   - Mange tak, fordi De fattede Dem i korthed, hr. Vitorino, men tillad mig at sige, at kun tiden vil vise, om det er Deres sidste tale i Parlamentet eller blot den sidste tale, inden De en dag vender tilbage til Parlamentet.
Jeg giver nu ordet i fem minutter til hr. Bourlanges, formand for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. 
Bourlanges (ALDE ),
   Hr. formand, der er sket noget forfærdeligt, jeg har glemt mine noter. Jeg har dog i de sidste fem minutter forsøgt at huske dem. Min tale bliver ikke mindre levende, selv om den muligvis vil mangle en smule sammenhæng.
Tillad mig først og fremmest at takke kommissær Vitorino for hans gode tale. Jeg tror reelt, at forholdet mellem Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og Dem har været perfekt og meget tilfredsstillende. De sagde, at det var sidste gang, De som kommissær talte her i Europa-Parlamentet, og jeg vil sige Dem, at i morgen er der atter en dag. Jeg ønsker ligeledes at takke det nederlandske formandskab, som siden det tiltrådte har udvist en meget stor evne til at lytte til Europa-Parlamentet, og særlig hr. Donner, som har været meget lydhør over for vores argumenter om brugen af artikel 67, stk. 2, med henblik på at udvide anvendelsesesområdet for det kvalificerede flertal, den fælles beslutningstagning og - håber jeg - de garantier, der knytter sig til Domstolen og til EF-traktatens afsnit IV.
Hr. formand, De sagde, at vi for Domstolens vedkommende burde vente lidt. Jeg forstår Deres argumenter, og jeg forstår Deres vanskeligheder, men jeg vil tillade mig at gøre Dem opmærksom på, at argumentet forekommer en smule underligt. Når et hospital er overfyldt, siger vi så til patienterne, at de må gå et andet sted hen at dø? Domstolen har reelt problemer. Vi forsøger at løse dem, men i mellemtiden betyder det jo ikke, at borgerne i et retssystem ikke har ret til lov og orden.
Min betænkning vidner om stor enighed i det udvalg, som jeg er formand for, hvilket ikke altid - lad os indrømme det, mine damer og herrer - har været tilfældet. Det centrale emne i betænkningen, som vi insisterer på, er udvidelsen af afstemning med kvalificeret flertal og den fælles beslutningsprocedure til at omfatte EF-traktatens afsnit IV. Vi mener, at afstemning med kvalificeret flertal er en garanti for effektivitet, og vi mener, at den fælles beslutningsprocedure er en garanti for demokrati. Vi tilføjer, at kontrollen med Domstolen er en garanti for retssikkerhed.
Hr. formand, hvad er Rådets holdning til denne sag? I henhold til Amsterdam-traktaten og Nice-traktaten har De juridisk mulighed for at indføre denne udvidelse. Eftersom alle regeringer er enige om udkastet til forfatningen, som er den forfatningsmæssige traktat, der indeholder udvidelsen, kan man forestille sig, at De ligeledes havde den politiske vilje til dette. Så hvis både mulighederne og viljen er til stede, vil jeg tillade mig at sige, at De har pligt til at indføre denne udvidelse, medmindre - hvilket vil være meget atypisk for Dem, hr. formand - De vil skabe muligheder for jeg ved ikke hvilke former for skizofrene tendenser, der tilsyneladende skaber problemer i Rådet. Hvis De på institutionelt plan har meget at se til i forbindelse med forfatningstraktaten, kan De på dette område gøre noget helt specifikt, for, som De sagde, at denne store ændring kan træde i kraft til april.
Desuden er der spørgsmålet om gennemsigtighed i Rådet. Jeg kunne insistere på mange ting. Jeg vil nævne beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder. Europa-Parlamentet interesserer sig ikke blot for beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder, men også for fremme af disse. Hele den europæiske lovgivning bør lige netop sigte mod at udvide dem og mod, at de ikke blot påskønnes i forbindelse med eventuelle overtrædelser af dem. Det er en ændring, som ligeledes fører til, at vi så hurtigt som muligt ønsker at oprette et agentur for grundlæggende rettigheder.
Vedrørende området om asyl og indvandring, som i øjeblikket er et meget følsomt emne, og som helt sikkert har været kilde til større bekymring hos medlemmerne af mit udvalg end de øvrige punkter på dagordenen, vil jeg meget klart på vegne af Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender sige, at hvis der skal oprettes tilbageholdelsescentre, vil det centrale og altafgørende spørgsmål drejes sig om, hvilken administrativ instans og administrative myndighed der skal have bemyndigelse over asylansøgerne. I udvalget mener vi ikke, at det kan være andre myndigheder end en medlemsstat eller måske selve EU. I den forbindelse skal der undersøges mange muligheder, og det skal være på betingelse af, at de personer, der opholder sig på tilbageholdelsescentrene, ikke tilbydes fængselslignende forhold, som vi har set nogle steder. Under alle omstændigheder er vi af den overbevisning, at problemet i denne sag ikke løses uden en øget finansiel solidaritet. Hr. Vitorino har således anmodet Rådet (retlige og indre anliggender) om, at denne solidaritet slår igennem, for der er brug for penge.
Jeg vil slutte med et par ord om terrorisme og grundlæggende rettigheder. Jeg vil tale om følgende paradoksale situation, som undrer mig. På nuværende tidspunkt, hvor alle ønsker, at politiet kan udveksle oplysninger, men hvor der tværtimod indføres forsigtighed i forbindelse med overførsel af data, opstår en situation, hvor politiet beviseligt har store problemer med at udveksle informationer, mens data flyver rundt i alle fire verdenshjørner under utilfredsstillende juridiske betingelser. Vi forventer, at Rådet i løbet af november får genoprettet en logisk orden, og at de grundlæggende rettigheder vedrørende beskyttelse af personlige oplysninger garanteres.
Formanden.
   - Da jeg ikke kan takke Dem for at have fattet Dem i korthed, vil jeg takke Dem for Deres medrivende måde at tale på.
Klamt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i betragtning af den korte taletid begrænser jeg mig til et vigtigt krav på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed: bekæmpelsen af enhver form for diskrimination. Hr. Bourlanges kræver med rette i sin betænkning, at chartret om grundlæggende rettigheder gøres til en grundsøjle i den fremtidige politik, og - jeg citerer ordføreren - at "de", de grundlæggende rettigheder, "finder anvendelse hvor som helst og når som helst med samme strenghed og omhu".
Disse ophøjede principper slår imidlertid fejl for mange medlemmer allerede ved beslutninger i Parlamentet. Ytringsfrihed? Selvfølgelig! Den skal imidlertid være tilpasset det pågældende medlems holdning. Hvis ikke, skal den anderledes tænkende helst forbydes enhver form for deltagelse i EU-arbejde. De må allerhøjest - for at bruge parlamentsformand Josep Borrells ord - bekymre sig om sukkerroer.
Religionsfrihed? Naturligvis, den er en af vores grundlæggende friheder. Men De bør så vidt muligt være shintoist, konfucianer, muslim, buddhist eller wahhabit. Er De kristen, er De katolik? Så erklærer socialdemokrater, liberale, grønne og kommunister, at De med et sådant antikvieret tankegods ikke er egnet til at gennemføre EU's værdier.
Bekæmpelse af diskrimination? Uegnet må man godt være, ikke kristen. Hvis det ikke er diskrimination, hvad er så diskrimination? Adskillige medlemmer af Udvalget om Indre Anliggender, der gerne ser sig selv som bolværk til beskyttelse af de grundlæggende friheder og grundlæggende rettigheder, træder for øjeblikket disse rettigheder under fode med en tragisk ironi. Hr. Bourlanges' gode betænkning bør være en tilskyndelse, for vi kan kræve meget, men det er den enkeltes egen sag at handle efter krav, som vedkommende selv har fastsat.
Roure (PSE ).
   - Hr. formand, på Det Europæiske Råds møde den 5. november skal medlemslandene fastlægge de nye politiske retningslinjer for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Da borgerne har store forventninger på dette område, er det meget vigtigt, at vi er ambitiøse i fastlæggelsen af de nye prioritetsområder.
Vi er kommet til et vigtigt punkt for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Der er helt sikkert sket mange fremskridt siden mødet i Tampere. De ambitiøse målsætninger, der blev fastlagt, har gjort det muligt at vedtage - dog med visse vanskeligheder - den europæiske arrestordre, som er et vigtigt redskab i bekæmpelsen af organiseret kriminalitet og terrorisme. Vi har ligeledes fået fastlagt minimumsstandarder på asylområdet, selv om vi beklager, at disse standarder er fastlagt ud fra laveste fællesnævner. Men alt i alt er resultatet dog stadig utilfredsstillende. De opnåede resultater ligger et godt stykke fra det, som vi havde håbet på efter mødet i Tampere. Medlemslandenes manglende politiske vilje er himmelråbende, og princippet om enstemmighed synes i flere tilfælde at være lig med handlingslammelse. Medlemslandene har derfor ikke gennemført de europæiske beslutninger i tide. Gennemførelsen af en stor del af den europæiske lovgivning har i bedste fald være præget af uacceptable forsinkelser.
På asylområdet har princippet om enstemmighed tvunget os til at være tilfredse med den laveste fællesnævner. I europæisk sammenhæng burde der tværtimod være mulighed for en harmonisering med højeste fællesnævner i særdeleshed vedrørende beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder, bekæmpelsen af diskrimination og asylprocedurerne. Endelig er den europæiske indvandringspolitik blevet reduceret af medlemsstaterne til at være en række hæmmende procedurer. Derfor vedtog Rådet mod Europa-Parlamentets holdning bestemmelserne vedrørende en samlet udsendelse med fly i forbindelse med udvisning. Vi har alle sagt, at bestræbelserne for at muliggøre lovlig indvandring ikke har været tilstrækkelige. Desværre var det seneste møde i Rådet (retlige og indre anliggender) ikke noget godt varsel. EU's deltagelse til støtte for oprettelsen af nationale asylsordninger i Mauretanien, Marokko, Algeriet, Tunesien og Libyen giver endnu en gang indtryk af, at medlemslandene foretrækker at skubbe problemerne ud over deres egne grænser. For øvrigt bør drøftelserne om behandlingen af asylansøgningerne og transitlejrene uden for Europa under ingen omstændigheder føre til, at asylområdet drøftes sekundært.
De nye prioritetsområder for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed bør først og fremmest gøre det muligt at gennemføre alle de europæiske beslutninger, der er truffet indtil nu. De nye fastlagte mål bør bl.a. sigte mod fremme af de grundlæggende rettigheder og en reel harmonisering på asylområdet. Jeg spørger derfor Rådet og Kommissionen, hvad der er blevet af direktivet om minimumsstandarderne i forbindelse med procedurerne fortildeling og fratagelse af flygtningestatus. Det er ligeledes relevant fremover at sikre, at medlemslandene forpligtes til at gennemføre de europæiske beslutninger i den nationale lovgivning inden for en angiven frist. Det er også bydende nødvendigt, at Europa-Parlamentet bliver fuldstændig tilknyttet området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Og jeg opfordrer hermed Rådet til at følge ordføreren og formanden for vores udvalg, som anmoder medlemslandene til at træffe de fornødne beslutninger med henblik på at anvende princippet om fælles beslutningstagning på dette område.
Hr. formand, jeg vil benytte de sidste sekunder af min taletid til at takke kommissær Vitorino for det arbejde af høj kvalitet, han har udført og fulgt op på sammen med Europa-Parlamentet. Det siges ofte, at ingen er uundværlig, men når en person, der er kommet på den rette hylde, ikke længere er der, vil han blive savnet.
Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, før jeg begynder på mit planlagte indlæg, vil jeg gerne korrigere PPE-Gruppens forsøg på at omskrive historien: PPE-Gruppen og dens højreorienterede allierede stemte i mandags imod, at hr. Buttiglione overhovedet skulle have lov til at blive kommissær.
I de næste fem års arbejde med at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed har vi brug for effektiv og sammenhængende handling, demokratisk legitimitet, juridisk sikkerhed og respekt for de grundlæggende rettigheder. Det vil være en stor forbedring i forhold til de forløbne fem år. Trods hr. Vitorinos brave indsats, kan selv han - som jeg hilser og i høj grad vil savne - ikke udvirke mirakler i Rådet.
Lad os se på effektiviteten. Som det hedder i Kommissionens meddelelse, er spørgsmål vedrørende retlige og indre anliggender nu velforankret i EU's prioriterede politikker. Men når Kommissionen anfører, at omfanget af det arbejde, der gøres i de europæiske institutioner, og den kendsgerning, at Det Europæiske Råd jævnligt drøfter disse spørgsmål, tydeligt illustrerer den vægt, der tillægges spørgsmålene, er jeg bange for, at man har valgt den forkerte benchmark, for mens spørgsmål vedrørende retlige og indre anliggender tegner sig for 30 % af oversættelsesarbejdet i Rådet, tegner de sig kun for 5 % af beslutningerne. Vi ved også, at efterretnings- og politisamarbejdet er utilstrækkeligt: De tyske og spanske myndigheder havde forskellige oplysninger, der kunne have identificeret terroristerne fra 11. september, selv om de ikke kunne have hindret den frygtelige ugerning.
Gennemførelsen af vedtagne EU-beslutninger er ringe. Italien, det land, hvor hr. Buttiglione stadig er minister, har ikke gennemført den europæiske arrestordre. Samtidig bryder landet FN's Flygtningekonvention ved at udvise migranter til Libyen og hindre dem i at få adgang til en asylprocedure. Således lader det land hånt om retsstatsprincippet, som skal forestille at levere den næste kommissær for frihed, sikkerhed og retfærdighed.
EU's allerede mangelfulde overholdelse af grundlæggende rettigheder står på spil og skal forbedres radikalt. De sidste fem års foranstaltninger vedrørende asyl og indvandring er ufuldstændige og uafbalancerede og har omfattet nogle af de værste aspekter af de nationale politikker. Især kan nævnes, at vi næsten ingen fremskridt har gjort inden for udvikling af lovlig indvandring. Det er ikke så mærkeligt, at menneskesmuglerne ler hele vejen til banken.
Vi står over for voksende trusler mod privatlivets fred fra forskellige sider, herunder forslag om opbevaring af trafikoplysninger, videregivelse af oplysninger om luftfartspassagerer, udarbejdelse af profiler, samkøring af databaser osv. Samtidig har databeskyttelsesmyndighederne ikke nok beføjelser og ikke nok ressourcer, og der er ingen europæiske regler, som gælder specifikt for det strafferetlige område.
Vi skal opretholde vores standarder og værdier i fremtiden, ikke undergrave dem yderligere. EU skal decideret søge at højne standarderne for beskyttelse af borgernes rettigheder og skabe en kultur præget af respekt for de grundlæggende frihedsrettigheder med henblik på at opnå den gensidige tillid, som er nødvendig for gensidig anerkendelse. Det menneskerettighedsagentur, som jeg håber snart bliver oprettet, skal overvåge og evaluere i forhold til standarderne i traktaterne.
Sidst, men absolut ikke mindst, har vi et presserende behov for gennemsigtighed og demokratisk kontrol. Hvordan kan det være, som hr. Bourlanges sagde, at Rådet smøler og trodser Nice-traktaten, der kræver halvautomatisk overgang til fælles beslutningstagning og afgørelser ved kvalificeret flertal? De utallige ordninger vedrørende retligt samarbejde og politisamarbejde mellem nationale embedsmænd - ikke eurokrater, bemærk det - skal underlægges parlamentarisk kontrol, og det samme gælder antiterrorkoordinatorens aktiviteter. 
Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på de risici, vi med vores skamfulde og skyldige stilhed løber vedrørende den nuværende situation på Lampedusa, tilsyneladende med Rådets, Kommissionens og alle de udøvende instansers billigelse, selv om denne praksis med fælles udsendelse uden appelmuligheder sker på en måde, der helt klart er i modstrid med, står i modsætning til og er en klar overtrædelse af nogle meget vigtige forpligtelser. 
Når det er sagt, kan jeg ikke tro, hvad jeg hører, kære kommissærer og rådsmedlemmer, når De taler om en skærpelse af den fælles asylpolitik og om fremme af de grundlæggende rettigheder, når vi tillader, at der lige foran os og uden reaktion fra Deres side sker noget, som ikke er andet end en helt ulovlig styrkeprøve, hvilket ødelægger vores vilje og vores møjsommelige bestræbelser på at nå frem til en fælles asyl- og indvandringspolitik. Til hvilket land vil det pågældende EU-medlemsland sende de udviste personer? Til et land, som er notorisk kendt for at krænke rettighederne, anholde og straffe personer uden nogen form for retsgrundlag, modtage indvandrerne på den dårligst tænkelige måde, og som anvender tortur. Landet nævnes desuden regelmæssigt i internationale rapporter. Dette er af mange grunde en overtrædelse af flere europæiske og internationale bestemmelser.
Jeg tror reelt ikke, at vores vilje til en fælles asyl- og indvandringspolitik kan overleve den efter min mening skyldige stilhed, som er under udvikling. Stilheden gør det muligt for ethvert land på belejlig vis at indgå bilaterale aftaler, som fuldstændig ødelægger vores møjsommelige bestræbelser på at etablere en fælles politik. Hr. formand for Kommissionen og hr. formand for Rådet, jeg opfordrer Dem hermed til helt og holdent at forkaste denne slags aftaler.
Krarup (GUE/NGL ).
   - Hr. formand. Denne betænkning påberåber sig demokrati og retssikkerhed. Men betænkningens velpudsede facade er en juridisk "Potjomkin-kulisse". For det første er hele projektet at etablere et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed først og fremmest en motor for et føderalt EU. Det er denne effekt og ikke omsorg for retssikkerheden, der giver projektet fremdrift her i Parlamentet. Men føderalisme med overstatslig magt betyder en svækkelse af de retsordninger, som har deres demokratiske basis i medlemsstaterne. For det andet overser betænkningen de trusler mod retssikkerheden, der ligger i de seneste års opbygning af enorme, uoverskuelige og ukontrollable politi- og overvågningssystemer - Schengen, Europol m.m. Det er her den virkelige trussel mod retsstaten findes. Det er der intet om.
Kort sagt forsømmer betænkningen at genskabe en balance mellem sikkerhedskravene og respekten for de grundlæggende rettigheder i sidstnævntes favør. Dette er et citat fra et af GUE-Gruppens i alt 11 ændringsforslag, som samlet tjener til at afhjælpe betænkningens iøjefaldende mangler på et konkret felt, nemlig respekten for indvandrere- og asylsøgere. 
Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, det, der blev sagt for lidt siden om situationen i Lampedusa, ville ikke være faldet i god jord på det internationale kollokvium i lørdags og søndags, hvor der deltog vigtige repræsentanter for de afrikanske ECOWAS-lande, som netop mødtes med os fra Europa-Parlamentet for at drøfte disse spørgsmål.
Jeg har indtrykket af, at de nye afrikanske ledere har nogle meget klarere holdninger til de pågældende spørgsmål end folk, som taler om disse problemer ud fra en lidt teoretisk indfaldsvinkel. De afrikanske ledere kan nemlig med egne øjne se de aktiviteter, som udføres af kriminelle og mafialignende organisationer, der organiserer den illegale indvandring, befordrer den og ligefrem skaber de instrumenter, som gør det muligt at udnytte metoderne til og bestemmelserne om asylret med det formål at tilrettelægge den illegale indvandring. De afrikanske ledere advarer os mod disse manøvrer og aktiviteter, og de erklærer sig villige til - med de europæiske landes sociale og økonomiske støtte - at indføre procedurer og politikker, der tager sigte på en kontrol på afrikansk område, også politikontrol. Dette er, hvad de nye afrikanske ledere siger, og de er tydeligvis mere realistiske og har en meget mere praktisk og seriøs holdning til problemet.
Der er således mange aspekter i betænkningen, som vi ikke er enige i, navnlig anmodningen om - og det siger vi som tilhængere af de enkelte medlemsstaters suverænitet - at der anvendes kvalificeret flertal i netop så vanskeligt et spørgsmål, og at dette ligefrem sker inden forfatningens ikrafttrædelse. Vi mener tværtimod, at Lampedusa netop viser, hvor vigtig en rolle oprindelseslandene stadig spiller.
Til sidst vil jeg gerne spørge, hvor EU og Kommissionen var, da det var nødvendigt at oprette en kriseenhed for at beskytte ofrene for terrorisme. Hvor var Prodi-Kommissionen, da europæiske borgere var - hvilket de stadig er - overladt til kriminelle terrorister og deres afpresning, mordmetoder, trusler og barbariske handlinger? Hvor var Kommissionen? 
Libicki (UEN ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, frihed er et kriterium, der altid skal tages i betragtning, når man skal træffe vigtige beslutninger. Det er trods alt takket være et ønske om frihed, at EU eksisterer i dag, for frihed var grundlaget for oprettelsen af EU. Det er takket være ønsket om frihed fra syv af de nye medlemsstater, der i et halvt århundrede skiftevis var underlagt tysk og kommunistisk dominans, at de kunne tiltræde disse institutioner og blive fuldgyldige medlemmer af EU. De to største trusler imod frihed i dag er terrorisme og indvandring - i den rækkefølge. Disse trusler kan også ses som en udfordring. Vi skal møde denne udfordring, finde vejen og løse problemet med indvandring én gang for alle. Stigende kriminalitet udgør den næste oplagte trussel imod frihed. Jeg vil endvidere henlede opmærksomheden på truslen imod frihed gennem statens indblanding på områder, som den ikke bør have adgang til, nemlig borgernes ret til privatlivets fred. Det er et meget alvorligt problem, for det er rent faktisk en stor trussel imod frihed. Nye teknologier udgør også en trussel, da de gør det muligt at overvåge borgerne i langt højere grad end tidligere. Udfordringen for EU-institutionerne og alle europæere er at finde balancen mellem ønsket om at leve et fredeligt og sikkert liv og ønsket om at leve i frihed. Jeg vil gerne spørge, om nogle af de medlemmer af Kommissionen, som stemte imod hr. Buttiglione, evt. blev styret af religiøse kriterier og dermed overtrådte det meget alvorlige spørgsmål om religionsfrihed? 
Dillen (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, som De ved, vurderede Kommissionen i sin anbefaling om Tyrkiet, at landet overholder de politiske Københavnskriterier i tilstrækkelig grad. I den forbindelse blev der for vores område med frihed, sikkerhed og retfærdighed udarbejdet et meget nyt og originalt koncept som tiltrædelseskriterium. Tortur er nemlig i dag tilladt, forudsat at det ikke sker systematisk. Efter Kommissionens opfattelse er der altså ikke længere et fundamentalt problem med menneskerettighederne i Tyrkiet. Ifølge anbefalingen respekterer Tyrkiet, at folkeretten har forrang, at det kurdiske mindretals rettigheder omsider respekteres - ganske vist kun med ord - og at tyrkerne omsider nyder godt af de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder. Men hvad viser sig nu? Samme dag, som Kommissionen betegner Tyrkiet som en retsstat, meddeles det i den østrigske avis , at 14 % af asylansøgningerne fra Tyrkiet anerkendes, og som Reinhard Müller sagde for to dage siden i , er flygtninge personer, som er flygtet fra deres hjemland på grund af berettiget frygt for forfølgelse. Enten er disse asylansøgninger altså berettigede, idet menneskerettigheder stadig krænkes i Tyrkiet, eller også har Erdogan ret i sin kyniske påstand over for Rådet i sidste uge om, at organisationer såsom Amnesty International og Human Rights Watch faktisk er knyttet til den internationale terrorisme. 
Mayor Oreja (PPE-DE ).
   - Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke og lykønske hr. Bourlanges for hans betænkning, ikke kun på grund af dens indhold, men også for hans evne til at acceptere de mange ændringsforslag, vi har sendt til ham. Mange tak for det, hr. Bourlanges.
Jeg vil begrænse mig til at komme med to overvejelser om det, som denne nye etape i udviklingen af det europæiske politi- og retsområde kan komme til at betyde.
Den første drejer sig om, at jeg, hvad angår sikkerhedsaspekterne fra Tampere-topmødet, vil fremhæve to initiativer, der efter min mening har været meget relevante i forbindelse med opbygningen af dette område. For det første den europæiske arrestordre, der utvivlsomt var et resultat af de frygtelige attentater den 11. september, og for det andet den handlingsplan mod terrorisme, der også var en følge af de frygtelige attentater i Madrid, og som i høj grad skyldes hr. Vitorino. Jeg synes, at i dag er en god anledning til at give ham den anerkendelse.
Men et område med frihed og retfærdighed kan ikke opbygges med udgangspunkt i svar eller reaktioner på attentater, og vi ønsker ikke, at et tredje initiativ i forbindelse med dette område udspringer af attentater. Vi skal erstatte svar med initiativer, og vi skal erstatte isolerede foranstaltninger, selv om de måske indgår i en plan, med et politisk projekt.
Den anden overvejelse bør lede os til den metodik, der skal inspirere til anden del af udviklingen af dette område. For det første er der diagnosen. Rådet bør spørge regeringerne, hvad der er den største sikkerhedsrisiko, som landene har, og det er nødvendigt at få kendskab til, hvad der er det største problem, der berører europæernes sikkerhed. Jeg tror, ligesom hr. Vitorino, at det i dag er den islamiske terrorisme, og at det efter min mening er europæernes største sikkerhedsproblem.
For det andet må vi efter diagnosen forstå, at et politisk projekt er mere end en handlingsplan. Det er ikke blot en samling foranstaltninger, men kræver en indsats fra regeringerne, Rådet og Kommissionen for at håndtere problemet. Terrorismen kan ikke altid gribes an på samme måde. Det er nødvendigt at beslutte, hvordan vi konkret kæmper imod en specifik terrororganisation. Og efter diagnosen og efter det politiske projekt ved vi nøjagtigt, hvordan den ser ud, og hvordan vi kan definere et europæisk politi- og retsområde. Men det er den rækkefølge, vi skal gøre det i, og ikke den omvendte, som det nogle gange sker.
Endelig vil jeg afslutte med at sige, at et europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed skal knyttes sammen med diagnosen af problemet og skal være effektivt for at kunne løse problemet. Og hvis vi ikke er i stand til at være effektive, og vi ikke knytter området sammen med løsningen af problemet, vil der ikke være noget fælles politi- og retsområde.
Hazan (PSE ).
   - Hr. formand, dagen før det meget vigtige møde i Rådet om oprettelse af et europæisk retsområde vil jeg tillade mig at fremsætte et ønske om, at der endelig bliver en egentlig drøftelse med Rådet, og at Rådet endelig vil lytte til Europa-Parlamentet.
Mit indlæg sigter hovedsageligt mod at gøre Dem bekendt med de grundlæggende krav, vi stiller i forbindelse med den nye politiske dagsorden. Jeg mener, at det først og fremmest er vigtigt, at der endelig bliver vedtaget en egentlig voluntaristisk politik om lovlig indvandring. Indtil nu har det først og fremmest været straffedelen i asyl- og indvandringspolitikken, der er blevet fremhævet - hr. Vitorino indrømmede det ærligt for nogle minutter siden - med den konsekvens, at flere sider af denne lovlige indvandringspolitik er blevet tilsidesat. Det kan absolut ikke fortsætte på denne måde. 
Jeg har en bemærkning til forslaget om oprettelse uden for Europa af såkaldte flygtningemodtagelsescentre, som reelt er lejre. Jeg vil gøre Dem opmærksom på, at jeg er fuldstændig imod et sådant forslag. Det drejer sig reelt om en undertrykkelse uden sidestykke af det ansvar, som Europa har over for mennesker, der flygter fra konflikter, og der lades hånt om menneskerettighederne, hvilket er fuldstændigt uacceptabelt. Og det er helt sikkert ikke de seneste udtalelser fra den udnævnte kommissær hr. Buttiglione, som vil berolige os, og heller ikke de udtalelser, som fru Klamt i dag er kommet med. Ud over strenge regler om forvaltning af indvandrerstrømmene findes der bestemmelser, der er lige så grundlæggende, om respekt for det enkelte menneskes rettigheder. 
Når det drejer sig om den prioritet, der er givet til bekæmpelse af terrorisme, er vi helt enige i grundlaget og betydningen af bekæmpelsen, men vi forventer to ting af Rådet. Rådet skal iværksætte midler, der virkelig er effektive og ikke blot er for syns skyld, som det var tilfældet med udnævnelsen af hr. de Vries, der ikke fik tildelt nogen ressourcer, efter attentaterne i Madrid. Vi ønsker ligeledes, at der i forbindelse med denne bekæmpelse søges efter en balance mellem borgernes sikkerhed og frihed, og at vi ikke gør som vores amerikanske venner, som i kampen mod terrorfjenden tilsidesætter alle de mest elementære rettigheder. 
Hr. formand, jeg vil slutte med at sige, at de krav, som vi i dag stiller, absolut er bydende nødvendige, og at vi håber, at Rådet (retlige og indre anliggender) på dets næste møde endelig reelt vil lytte til dem.
In 't Veld (ALDE ).
   - Tak, hr. formand. Vores medmennesker drukner for øjnene af os, når de søger efter en bedre eksistens, og fordi vi følsomme europæere ikke kan tåle at se mennesker, der drukner, foreslås det, at problemet væltes over på Nordafrika. Det er ikke nogen løsning. Det er at vende hovedet den anden vej, for det, der virkelig er nødvendigt, er den længe ventede europæiske indvandringspolitik, således at mennesker kan komme legalt ind i EU.
Jeg har også et meget konkret spørgsmål, som jeg tidligere har stillet og i mellemtiden også har forelagt Rådet skriftligt, om de grundlæggende rettigheder og den frie bevægelighed. Hvilke initiativer vil det nederlandske formandskab tage, hvad angår anerkendelsen af gifte homofile par, således at homofile ikke længere risikerer at miste deres sociale sikring, pension, ejendomsrettigheder og ret til familiesammenføring, hvis de bosætter sig i et andet EU-land? 
Clark (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg taler især på vegne af Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti. Det var et tilbageskridt for retfærdighed og sikkerhed i Europa, da den interne grænsekontrol blev afskaffet. Det har medført store folkevandringer på tværs af kontinentet, for ikke at sige omfattende ulovlig indvandring, hvilket alt sammen giver et perfekt dække og perfekte forhold for dem, som frygtes mest: forbrydere som f.eks. menneskesmuglere og terrorister. De kan nu frit brede sig.
Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti vil genindføre Storbritanniens grænsekontrol og tage retten til at bestemme, hvem der kommer ind i landet, tilbage. I århundreder har vi taget imod folk fra hele verden, men i små mængder, så de kunne bosætte sig på fredelig og produktiv vis. Nu er vores overbefolkede øer fyldt op, og vi prøver at sørge for, at der ikke kommer flere ind, end der forlader landet.
Vi tror på den demokratiske nationalstats suverænitet. Landene er fuldt ud i stand til at opstille deres egne humane kriterier for asylsøgere og til at forvalte deres egne sikkerhedssystemer. Landene har forskellige evner og behov. Vi tror ikke på EU's form for harmonisering! 
Allister (NI ).
   - Hr. formand, jeg ønsker, at vi vender fokus i denne forhandling mod organiseret kriminalitet og tager ved lære af Nordirlands erfaringer. Efter våbenhvilerne i Nordirland har vi oplevet en markant omlægning af terroraktiviteter, både loyalisternes og republikanernes, til organiseret kriminalitet. Det provisoriske IRA er nu en central aktør på dette felt.
Organiseret kriminalitet er blevet Sinn Féins/IRA's primære indtægts- og formuekilde. Medlem af IRA's militærråd "Slab" Murphy er en af Irlands førende forbryderchefer, og han hersker over et grænseimperium, der er baseret på smugling af brændstof. Den irske justitsminister har afsløret, at IRA er dybt indblandet i organiseret kriminalitet koncentreret om Dublins havn. Det er kendt, at IRA står bag en række tyverier af store sendinger af cigaretter. Den uforfalskede sandhed er, at Sinn Féin, der giver sig ud for at være et demokratisk parti og har to skamløse medlemmer her i Parlamentet, overvejende er finansieret ved organiseret kriminalitet. Det er intet under, at det er det rigeste parti i Irland. De loyalistiske terrorister har også taget den organiserede kriminalitet til sig, især inden for den modbydelige narkotikahandel. De fremstår også som de usle banditter, de er.
Jeg vil gerne her i Parlamentet opfordre til, at organiseret kriminalitet bekæmpes nådesløst i hele Europa, i hver enkelt nationalstats regi. 
Formanden.
   - Jeg giver nu ordet til hr. Donner, formand for Rådet, da han i henhold til Rådets forretningsorden har ret til at tale, når han anmoder herom.
Inden jeg giver ham ordet, vil jeg imidlertid gerne pointere over for det nederlandske formandskab, at formandskabets dagsorden i møder, hvor Rådet taler og fremlægger redegørelser, skal være udarbejdet på en måde, så det kan deltage i alle forhandlinger. Grunden er, at Parlamentets møder ikke blot er formaliteter, men et vigtigt element i forholdet mellem Rådet og Parlamentet. Hr. Donner har ordet. 
Donner,
    Tak, hr. formand. Hvad Deres sidste bemærkning angår, har jeg også forsøgt at gøre det så godt som muligt og på forhånd forvisset mig om, hvor lang tid der var nødvendig til det, og den tid har jeg også fået. Derfor var jeg i stand til at planlægge mine andre forpligtelser i overensstemmelse hermed. At det ikke går som planlagt på grund af tidsfaktoren, beklager jeg oprigtigt, men det kan jeg ikke mere ændre på nuværende tidspunkt. Jeg må faktisk forlade mødet. Det nederlandske formandskab vil dog stadig være repræsenteret.
Jeg tror, at det er passende her, selv om det for mig ikke vil være det sidste møde med hr. Vitorino, også på Rådets vegne at takke ham specielt for samarbejdet mellem Rådet og Kommissionen på hele dette område. EU har kunnet gøre mange fremskridt takket være hans indsats. Det var ikke mindst takket være hans personlige charme, at man kunne nå frem til kompromiser i Rådet, og hans indsigt har ført til innovative løsninger. Jeg tror faktisk, at Unionen har haft en god kommissær i ham.
Der er fra adskillige sider talt om området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som vi er ved at opbygge. Der kunne høres mange opfattelser, og det hævdes, at det drejer sig om skridt i retning af et føderalt Europa, hvilket ville skade friheden og demokratiet, fordi demokratiet kommer nedefra.
Jeg kommer selv fra et land, hvor demokratiet blev opfundet engang i middelalderen. Det tog dog meget lang tid, førend det blev almindeligt udbredt. Det er imidlertid en forudsætning for demokrati, at vores samfund kan leve i sikkerhed, og det forsøger vi her at opnå. Ved samarbejdet mellem de europæiske lande gælder det jo om at finde et nyt alternativ for at sikre vores borgere, at de virkelig kan udøve deres rettigheder i frihed og kan leve i sikkerhed. Denne frihed og denne sikkerhed er truet, ikke mindst af myndighederne, men i reglen også af medborgere. I et velorganiseret samfund er myndigheder den eneste garanti for borgernes frihedsrettigheder og grundlæggende rettigheder. Selvfølgelig skal der føres tilsyn med disse myndigheder, og der skal opstilles grænser for dem, men hvis der ingen myndigheder er, er det for det meste den bedste garanti for kaos, hvor borgernes rettigheder udgør det første offer. Hvis myndighedernes handlinger er baseret på frygt, er rettighederne ofte også det første offer. Vi konstaterer imidlertid, at det er stadig vanskeligere for de enkelte lande at give disse garantier, og det tvinger os til samarbejde, dog med respekt for mangfoldigheden og den tradition, som findes på dette område. Som sagt er de vigtigste frihedsrettigheder, som tilsidesættes, de frihedsrettigheder, som ofres ved forbrydelser mod medmenneskenes liv.
Der er i denne forbindelse talt om terrorisme. Jeg har allerede sagt om det, at dette i øjeblikket er et vigtigt punkt, men at vi ikke må begå den fejl at basere samarbejdet på dette område inden for Europa på frygt for terrorisme. Vi må bygge på samarbejdets merværdi og på de reelle interesser og behov i samfundet. Selvfølgelig skal der gøres en stor indsats for at bekæmpe terrorismen på kort sigt. I anledning af angrebene i Madrid opstillede Rådet i marts en lang liste over de nødvendige foranstaltninger. På et vist tidspunkt vedtog Rådet, dog i en anden sammensætning, faktisk også et direktiv og adskillige foranstaltninger om beskyttelse af bl.a. privatlivet. Disse regler gælder og håndhæves også inden for Unionen. Desuden er der dels samarbejdet om retlige og indre anliggender, dels det bredere samarbejde inden for Unionen. Disse to skal ikke holdes adskilt på en skizofren måde, således at vi må gentage alt, hvad der allerede er gennemført i EU, hvad angår retlige og indre anliggender.
Nu kommer jeg til en række bemærkninger, som er fremsat her om udviklingen af og fremtiden for asyl- og indvandringspolitikken. Det er absolut et vigtigt punkt, og Deres udvalgsrepræsentanter, som var til stede, ved, at formandskabet også på dette punkt stræber efter at gøre vigtige fremskridt i den kommende tid. I en indledende fase vil det være uundgåeligt, at der findes et kompromis og et grundlag, som for nogle ved første øjekast vil være den mindste fællesnævner. Men netop ved at lægge grundlaget på dette niveau bliver det muligt at gøre fremskridt senere ved at gå i detaljer. Jeg har allerede sagt, og det erkender jeg absolut, at det nederlandske formandskab agter at nå frem til beslutningstagning med kvalificeret flertal netop for at muliggøre dette. Men det vil kun kunne gøres, hvis det første grundlag er lagt enstemmigt, således at vi kan bygge videre på dette grundlag.
Der er sagt forskellige ting her, bl.a. om det, der angiveligt er besluttet under det uformelle Råd om modtagelsescentre i Nordafrika. Lad mig på dette punkt gøre opmærksom på, at vores vigtigste ansvar og vigtigste prioritet er baseret på den kendsgerning, at der stadig hver dag er mennesker, der drukner i Middelhavet under deres forsøg på at komme til Europa. Europa har truffet bestemmelser om lovlig indvandring, men Europa har ikke truffet bestemmelser om ulovlig indvandring, og det er den, vi taler om her. Medlemsstaternes ansvar - det er også drøftet under det uformelle Råd - er at finde et svar på spørgsmålet, hvordan vi kan finde en løsning herpå. I den forbindelse er der på Rådets møde (retlige og indre anliggender) bl.a. talt med højkommissæren for flygtninge, hr. Lubbers, men også kommissær Vitorino gav sit syn på den eksterne dimension af asyl- og indvandringspolitikken. Disse tre kilder var opsatte på at finde en effektiv og passende løsning på problematikken i Middelhavet. Det erkendte også de tilstedeværende ministre. Samtidig blev det tydeligt, at eksisterende initiativer kan bruges som grundlag for mange ting. Der er sagt forskellige ting om den italienske stat, og formandskabet har i hvert fald spurgt Italien om, hvordan problematikken gribes an, og hvordan der handles, når personer ansøger om asyl. Formandskabet har af de italienske myndigheder også fået garanti for, at disse personer får adgang til den nationale asylprocedure, og at også højkommissæren er involveret i behandlingen heraf. Det forholder sig imidlertid sådan, at hvis der ikke ansøges om asyl, kan personer sendes tilbage til hjemlandet, eller i hvert fald gennemrejselandet. Hvis personer samles op på det åbne hav, kan de evt. sendes tilbage til gennemrejselandet. Det er i så tilfælde vores ansvar netop i disse gennemrejselande at sørge for, at det er muligt at modtage dem, hvilket også kan ske under flygtningehøjkommissærens ansvar. Det er ikke pr. definition en sag for nationale stater. Så var der spørgsmålet om direktivet for minimumsnormerne for asylproceduren. Formandskabet stræber efter at afslutte beslutningsprocessen under det nederlandske formandskab.
Jeg vil gerne fremsætte nogle kommentarer, især til hr. Bourlanges' første bemærkninger om min kommentar vedrørende Domstolen. Det forholder sig ikke sådan, at der først nu vil optræde dommere på grund af udvidelsen af Domstolens beføjelser på et område, hvor der slet ikke er nogen dommere. Udlændingeret og strafferet er områder, hvor retsbeskyttelsen i alle medlemsstater fra gammel tid er temmelig omfattende. Hvad det angår, er Domstolens funktion altså først og fremmest at fortolke bestemmelserne ensartet. Jeg har sagt, at hvis Unionen anvender beslutninger på indvandrings- og strafferetsområdet, bliver det nødvendigt at fortolke bestemmelserne ensartet. I så tilfælde er Unionen hovedansvarlig for at sørge for, at fortolkningen af den slags bestemmelser i procedurer, hvor det gælder personers frihed, sker hurtigt. Ellers gælder jo, som det siges på engelsk: "Justice delayed is justice denied" (forsinket ret er nægtet ret). Det er Unionens hovedansvar, og derfor har jeg gjort opmærksom på det.
Hvad angår Deres bemærkninger om beslutningstagning med kvalificeret flertal, har jeg tidligere sagt, hvad formandskabet i hvert fald stræber efter. I denne forbindelse må vi afvente den videre udvikling. Hvad angår Deres bemærkning om agenturet for menneskerettigheder, vil jeg sige følgende. Som De ved, traf Det Europæiske Råd i september i år en beslutning herom, og det nederlandske formandskab vil sørge for, at det hurtigst muligt ... 
Formanden.
   - Hr. Donner, hr. formand for Rådet, som en institutionel venlighed fastsætter Præsidiet som regel ikke tidsbegrænsning for Rådet eller Kommissionen, men der gives taletid for at sikre en retfærdig adgang til at føre ordet. Således fordeles taletiden i hvert fald blandt Parlamentets medlemmer. Rådet fik tildelt fem minutter i slutningen af forhandlingen. Jeg er klar over, at De taler midt i forhandlingen, men jeg tillader mig alligevel at henlede Deres opmærksomhed på det faktum, at vi nu nærmer os 12 minutter. Jeg vil derfor anmode Dem om at fatte Dem i relativ korthed, så de øvrige medlemmer af Parlamentet også kan få ordet. Mange tak. 
Donner,
    Jeg har forsøgt at være så kortfattet som muligt og var da også nået til en naturlig afslutning på mine kommentarer til de spørgsmål, som var rettet til Rådet. Tak. 
Formanden.
   - Så undskylder jeg hermed i forbindelse med denne længe ventede afslutning. Vi vil derfor vende tilbage til dagsordenen. Jeg giver hermed ordet til fru Kudrycka. 
Kudrycka (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for at beskytte medlemmernes rettigheder.
Hr. formand, de medlemsstater, som tiltrådte EU i 2004, var de første, som skulle opfylde høje krav om beskyttelse af eksterne grænser, og under tiltrædelsesforhandlingerne foretog Kommissionen en meget positiv vurdering af deres bestræbelser. De 10 lande har siden 1. maj 2004 deltaget i samarbejdsforanstaltningerne i henhold til Schengen-aftalen, men en grundlæggende hindring for deres deltagelse på lige fod i sådanne fælles foranstaltninger er den manglende adgang til Schengen-informationssystemet. Det hindrer indbyrdes gennemførelse af de forpligtelser, der er indgået i henhold til traktaten, hvad angår retshjælp i straffesager, som f.eks. den europæiske arrestordre, politisamarbejdet og den fælles indvandringspolitik. Som følge deraf kan de nye medlemsstater ikke udstede ensartede Schengen-lister, og hvad der er endnu vigtigere, er tidsperioden, hvorunder kontroller skal gennemføres ved EU's interne grænser, meget forlænget. Dette betragtes som et stort problem af hovedparten af borgerne i Polen og de øvrige nye medlemsstater. Det er vanskeligt for dem at forstå, hvorfor der i førtiltrædelsesstrategien, som EU og kandidatlandene var næsten 10 år om at gennemføre, ikke var taget højde for, at informationssystemet kunne inkludere yderligere brugere den 1. januar 2004.
I 2003 fastsatte Kommissionen og medlemsstaterne en dato i slutningen af 2006 for gennemførelse af anden generation af Schengen-informationssystemet. I øjeblikket er den forventede dato fastsat til 1. maj 2007. Jeg mener, at Kommissionen og Rådet skal fastholde den oprindelige tidsfrist, som er fastsat til den 31. december 2006, som den dato, hvor anden generation af Schengen-informationssystemet er klar til iværksættelse. Integrationen af de nye medlemsstaters it-systemer og overførsel af data fra det gamle system til det nye system skal også være gennemført inden den pågældende dato. Kommissionen skal forelægge Rådet en rapport med positive evalueringer og vurderinger foretaget af EU-eksperter baseret på objektive indikatorer vedrørende situationen ved den østlige eksterne grænse. Jeg beklager at måtte sige, at det stereotype synspunkt og myten om, at de nye medlemsstater ikke yder tilstrækkelig beskyttelse af EU's fælles grænser, stadig opretholdes i pressen. Jeg mener, at Kommissionens udbredelse af relevante oplysninger ikke blot vil fremme anerkendelsen af indsatsen fra de nye medlemsstater, men også medvirke til at sikre anerkendelse af deres positive virkning. Under en høring i vores udvalg forelagde professor Buttiglione en meget positiv vurdering af niveauet for forberedelserne af systemet med henblik på gennemførelse af anden generation af Schengen-informationssystemet ved EU's østlige grænse. Samtidig forpligtede han sig til at fremskynde de operationelle foranstaltninger på dette område. Jeg håber, at Kommissionen og Rådet under planlægningen af fremtiden på frihedsområdet vil leve op til den udfordring, der ligger i at sikre gennemførelsen af fri bevægelighed uden forskelsbehandling for Europas borgere, en af EU's grundlæggende frihedsrettigheder, så hurtigt som muligt. Det vil være den hurtigste måde, hvorpå man kan opnå det højeste sikkerhedsniveau. Det vil endvidere gøre det muligt for os at bekæmpe terrorisme mere effektivt. Mange tak. 

Formanden.
   - Da jeg har ordet, vil jeg endnu en gang anmode alle medlemmer om at holde sig fuldt og helt til tidsbegrænsningerne. Det er allerede sent, der er en lang række talere, og vi har endnu et punkt på dagsordenen. 
Díez González (PSE ).
   - Hr. formand, enhver fremtidig udvikling af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed skal bl.a. tage højde for, at Europa er blevet invaderet af den fundamentalistiske islamiske terrorisme, som ramte EU i hjertet af Madrid. Det er en trussel, der føjer sig til den trussel, som ETA's nationalistiske terrorisme udgør, og som godt nok er svagere end nogensinde før, men som stadig er i stand til at dræbe.
Den fundamentalistiske islamiske terrorisme falder sammen med ETA's i dens mål om at ødelægge demokratiet og i den fanatisme, hvormed de handler over for de altid uskyldige ofre, men de adskiller sig i deres strategi og organisation og i deres måde at handle på og i den støtte, de modtager. For at kunne bekæmpe dem er vi altså nødt til at oprette dette område med frihed, sikkerhed og retfærdighed med det samme mål, nemlig at tilintetgøre dem ved at arrestere dem og stille bagmændene og forbryderne for retten, og endda ved at afstemme vores taktik og strategi om den enkelte terrororganisations størrelse, kontekst og struktur.
Den nyere historie har vist os, at vi kan handle sammen efter et attentat, men at vi til gengæld ikke er i stand til at mobilisere alle retsstatens instrumenter for at forebygge det. Lad mig komme med et eksempel. Rådet har vedtaget en række rammeafgørelser, der endnu ikke er blevet gennemført i national lovgivning i visse lande, og som derfor ikke er operative til trods for deres stats- og regeringschefers smukke og solidariske ord. Hvad venter de på? Hvad skal der ske? Hvor mange tog skal der springes i luften, før vi forstår, at terrorbekæmpelse er vores ansvar, at det er en tragedie for dem, der oplever det, og at der er brug for en europæisk politik for at forebygge og udrydde terrorismen?
Jeg spørger mig selv, mine damer og herrer, om tiden ikke er inde til, at man i visse tilfælde burde kunne straffe en stat, som sætter sine naboers sikkerhed på spil, fordi den ikke har gennemført de fælles regler om terrorbekæmpelse. Jeg ved godt, at det hører under tredje søjle, men det afhænger af politisk vilje. Denne situation kan ændres. Jeg gentager, at der kun er brug for politisk vilje. Kan man straffe en stat, som ikke overholder stabilitetspagten, og ikke en, som sætter sine naboers liv på spil, fordi den ikke har gennemført den europæiske lovgivning? Det er et trist paradoks.
Mine damer og herrer, det ville være meget hensigtsmæssigt, hvis den nye Kommission udarbejdede og forelagde en evalueringsrapport for Parlamentet om, hvordan rammeafgørelserne er blevet gennemført i de nationale lovgivninger, og om den merværdi, de har givet.
Hr. formand, jeg slutter nu, men lad mig ganske kort henvende mig til hr. Vitorino. Jeg ved, at vi nogle gange ved vores skriveborde glemmer, at de, der i sidste instans nyder godt af den politiske aktion, er de egentlige borgere. Jeg ved, at det ikke er tilfældet med Dem, og jeg vil gerne sige, at der takket være Deres ubøjelighed, Deres indsats og Deres intelligens er mange europæiske borgere og mange af mine naboer, der har følt sig mere frie. 
Guardans Cambó (ALDE ).
   - Hr. formand, mange af os har læst og endda studeret dette dokument, 9/11-kommissionens rapport. Vi ved alle, hvad det er, og vi ved, hvad der står i den. Den er en reaktion - fra flere partier, objektiv og barsk - fra et samfunds politikere, der forsøger at beskytte dette samfund, som forsøger at være selvkritiske over for deres egne institutioner og finde ud af, hvad der ikke fungerede i dem.
Når vi så vender os mod Europa, finder vi disse dokumenter, hvoraf et blev udarbejdet i går af Rådet. Det er Rådets rapport af 12. oktober, der efterfølger Kommissionens beretning af 8. juni 2004, og den søger at udfylde hullet. Hvad skete der med rammeafgørelsen om terrorisme? Disse dokumenter er næsten hemmelige - store politiske beslutninger træffes for åbent tæppe, men ikke denne. Det er deprimerende. Det viser, at ikke engang det nederlandske formandskab har givet Kommissionen de svar, den behøver for at kunne udarbejde disse dokumenter. Men det nederlandske formandskab er ikke alene om dette: Kun 13 ud af 25 lande har gjort deres hjemmearbejde.
Der er brug for mindre snak og mere arbejde: Lovgivning er et arbejde. Det er meget godt at komme med fine ord og prøve at beskytte staterne og deres image i stedet for at beskytte borgerne. Men det virker ikke. 
Pęk (IND/DEM ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er dybt forarget over udtalelserne fra Parlamentet i dag. Talerne har én efter én bekræftet deres tro på EU og EU's fantastiske bedrifter. Og hvad kan være mere enestående end lighed, frihed, broderskab og et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed? Men hvor er det område, spørger jeg mig selv. Hvor er retfærdigheden, og hvor er de lige muligheder, hvis man ikke engang kan stille tolke til rådighed under udvalgsmøderne, noget, som alle medlemsstater og parlamentsmedlemmer er berettiget til? Hvor er retfærdigheden, etikken og moralen, hvis man prøver at bekæmpe børnepornografi på internettet, men samtidig fremmer adgangen til pornografi generelt under henvisning til borgernes såkaldte frihedsrettigheder? Er der så ikke tale om personlighedsspaltning og en særlig form for schizofreni? EU står efter min opfattelse ved en skillevej. EU forsøger at opbygge noget uden at have fast grund under fødderne efter at have afvist principperne om civiliseret og kristen etik, som har været grundlaget i årtusinder. Det hævdes, at ånden fra det gamle grundlag bevares, da det er erstattet af et nyt, nemlig et lov- og menneskerettighedsbaseret grundlag. Samtidig har jeg overværet bekymrende forhandlinger, selv inden for mit eget udvalg, der rent faktisk bærer navnet Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Man hører om behovet for at bekæmpe de kriminelle handlinger begået af pædofile på internettet, samtidig med at forskellige seksuelle afvigelser er tilladt under henvisning til netop denne frihed. Jeg spekulerer derfor på, hr. formand, om hele dette store værk ikke er ved at bryde sammen. Jeg vil i disse princippers navn slutte af med at henvise til en polsk digter, der sagde, at enhver, der tør tage gnister fra djævelens smedje for at brænde djævlens kraft, spotter den evindelige visdom og tvinger verden ud i mørket. Lad dette være en advarsel! 
Cederschiöld (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg skal foretage en generel refleksion. EU står nu over for den vanskelige udfordring at udtænke fælles retsregler for det nu udvidede EU og snart det endnu mere udvidede EU. Kravet om retssikkerhed skal være det samme i såvel et EU med 30 lande som i et EU med 25 lande. Vi svenskere forventes jo netop nu at udlevere en 21-årig, Kalle Jonsson, til Grækenland i henhold til en arrestordre. Kalle Jonsson har ventet på rettergang siden 2001. Er det rimeligt, at et ungt menneske skal vente i tre år?
EU's retssystem bygger på gensidig tillid. Tillid til hinandens retssystem. De fleste mennesker i mit land tror, at EU handler om handel og det indre marked. De har ingen anelse om, at vi skal anerkende hinandens domme, og det også i det fremover endnu mere udvidede EU. Og det uanset hvordan f.eks. anerkendelsen er kommet i stand. EU har allerede - og vil få flere - problematiske områder inden for sine egne ydre grænser. Det gælder om at skabe den nødvendige tillid hos borgerne i alle medlemsstater til retssystemet på samme tid. Det er sværere end at opnå borgernes støtte til traktaten. Hvis det ikke lykkes at opnå støtten inden for den fastsatte frist, vil udvidelsen blive forsinket, retssamarbejdes blive svækket, eller retssikkerheden til og med blive forringet. Helt enkelt: Hvordan skal Kommissionen kunne klare opgaven, eller taler vi om en drøm, om en utopi?
Til sidst skal der lyde en varm tak til Dem, hr. Vitorino, for at have hjulpet med at bringe os nærmere på den drøm, og også en varm tak til Dem, hr. Bourlanges, for at vise, at De har tænkt Dem at forsøge at fremskynde denne proces.
Kreissl-Dörfler (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hvordan kan vi i fremtiden udforme området med frihed, sikkerhed og retfærdighed på en sådan måde, at det er i overensstemmelse med borgernes, europæernes behov i det 21. århundrede? Vi skal garantere, at EU også fremover står for åbenhed over for verdenen, liberalitet og tolerance.
Vi er enige om, at vi skal gå beslutsomt frem mod international terrorisme og organiseret kriminalitet. Men vi skal træffe de egnede foranstaltninger i den forbindelse. Vi er f.eks. store tilhængere af den europæiske arrestordre. Det er desværre ikke sådan overalt. Vi er dog modstandere af blind aktionering og vild iver efter at indsamle alle mulige oplysninger om borgere, gemme dem på ubestemt tid og videreformidle dem til alle mulige. Dette fører formentlig blot til mere sikkerhed. De borgerlige friheder, som vi har kæmpet længe og møjsommeligt for, og beskyttelsen af den enkelte må ikke ofres i den forbindelse. Disse værdier skal være fundamentet for alle foranstaltninger inden for jura og indre anliggender. Det understregede vi med Tampere I, og det skal vi holde fast ved.
Vi har fortsat brug for en fælles asylpolitik og en politik, som tillader at få illegal indvandring under kontrol og forbyde menneskehandel uden at udvande eller endda opgive solidaritetsprincippet.
Hvilken menneskeopfattelse, hvilken kvindeopfattelse og hvilken frihedsopfattelse skal mon præge Europa i fremtiden? Det fra det 19. århundrede eller et, som er i overensstemmelse med det 21. århundrede og dette borgeres behov. Vi socialdemokrater taler til fordel for det 21. århundrede.
Fru Klamt, De holdt en glimrende tale, men en bayrisk visdom lyder: Nær ved og næsten slår ingen mand af hesten! 

 Jeg vil gerne sige et par ord til hr. Vitorino. Mange tak for Deres fremragende arbejde. Jeg ønsker Dem det bedste for fremtiden, og jeg kan på vegne af min politiske gruppe sige, at De vil blive dybt savnet. Mange tak. 
Wallis (ALDE ).
   - Hr. formand, når vi ser på fremtiden for et område med retfærdighed, kan vi så ikke også fokusere mere på samarbejde og adgang til retfærdighed i borgerlige sager og handelssager? Som en anden Askepot skubbes dette ofte til side til fordel for mere aktuelle emner, men det berører vores borgeres og virksomheders dagligdag. En sammenhængende retsorden for borgerlige sager og handelssager ville sikre det indre markeds funktion og således opfyldelsen af Lissabon-målsætningerne.
Vi må handle ud fra princippet om gensidig anerkendelse og vise respekt for vores forskellige juridiske traditioner og kulturer. Men vi bør også spørge, om vi ikke er ved at skabe et mere indviklet juridisk net og et retssystem med to lag, ét for grænseoverskridende sager og et andet for såkaldte indenlandske sager som med direktivet om retshjælp.
Et yderligere, valgfrit, europæisk grænseoverskridende retssystem, der kan opstå som følge af forslaget om et EF-betalingspåbud, kan skabe mindre sikkerhed og mere forvirring. Den 25. oktober skal forestille at være Den Europæiske Civilretlige Dag. Jeg tvivler på, at mange vil lægge mærke til den. Jeg opfordrer til, at vi gør den mere synlig i de kommende år. 
Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, når vi taler om et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, er det lidt latterligt, at det foreslåede område omfatter hele Europa, men tilsyneladende ikke Europa-Parlamentet. At parlamentsmedlemmer angriber de indstillede kommissærers personlige holdninger - og retten til at ytre dem - fordi de ikke svarer til deres egne, er et eksempel på intolerance, som fornedrer vores Parlament og de pågældende partier. Hvis det er udtryk for det socialistiske og det liberalistiske princip, vil vi hellere undvære dem.
Hvad angår hovedemnerne, behøver vi ikke et sæt forskrifter. Nogle gange er det i vores område med frihed, sikkerhed og retfærdighed en fordel med flere bilaterale og multilaterale aftaler såsom aftalen om fælles efterforskningshold - et initiativ, jeg var stolt af at medvirke til i sin tid. Men vi samarbejder ikke nok. Det kan anføres, at hvis vi koncentrerede os om større samarbejde mellem medlemsstater og organisationer i stedet for at skabe komplekse og alt for store strukturer, ville vi opnå flere praktiske resultater for vores borgere, og vi ville derved anspore til større accept af den form for Europa, som de virkelig kan acceptere og have gavn af.
Endelig tror jeg ikke, jeg stemte på hr. Vitorino. Jeg tror ikke engang, jeg brød mig synderlig om ham i begyndelsen. Men jeg vil gerne gøre det klart, at jeg mener, han har været en usædvanlig effektiv og samarbejdsvillig kommissær, som respekterede dette Parlament. Det gør ham efter min mening til en af de bedste, og jeg ønsker ham alt godt i fremtiden. 
Díaz De Mera García Consuegra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Vitorino, området med frihed, sikkerhed og retfærdighed bør styrkes i denne nye fase af EU for at sikre større effektivitet og legitimitet over for de nye udfordringer, vi står over for, og som i nogle tilfælde er virkelige, akutte, konstaterede, skjulte eller latente trusler mod vores grundlæggende værdier.
Vi synes, at det er vigtigt, at EU forpligter sig over for en fælles politisk antiterrorstrategi, der fordomsfrit og med den beslutsomhed, der udspringer af lovgivningen, fornuften og ønsket om at beskytte livet er i stand til at neutralisere enhver terrororganisation, der opererer inden for vores område med frihed eller fra vores område med frihed. På denne måde vil vi styrke troværdigheden og vores borgeres tillid til vores demokratiske institutioner.
Hr. formand, vi kan hverken fremme eller styrke vores friheder eller rettigheder, hvis vi ikke kan forsvare dem. Og disse rettigheder og friheder udgør vores største formue.
Hr. formand, for at kunne bidrage til dette formål og til denne ufravigelige forpligtelse er vi også nødt til at komme med et svar på nogle problemer, f.eks. asylproblemet. Vi har brug for en fælles procedure og nogle effektive foranstaltninger for at kunne beskytte flygtningene og for at angribe de mafiaer, der står bag den kyniske handel med dem. Vi skal forvalte vores ydre grænser i fællesskab, og endelig er det absolut nødvendigt at komme meget længere med det retlige og strafferetlige samarbejde, især på det strafferetlige område.
Jeg glæder mig over det store sammenfald mellem Rådet og Parlamentet, til trods for forbeholdene vedrørende Domstolens kompetencer. Jeg priser det nederlandske formandskabs forståelse, og ja, terrorismen er vores største og fundamentale problem.
Jeg slutter, hr. formand, med at lykønske hr. Bourlanges og i særdeleshed kommissær Vitorino, hvis tale jeg støtter fuldt ud. 
Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. Bourlanges' fremragende betænkning fremlægges, netop som vi nærmer os femårsdagen for Tampere i 1999, hvor man forsøgte at oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
På nogle områder ligner situationen, som vi oplever i denne plenarforsamling, den situation, som vi har oplevet i de seneste fem år. Kommissionen har altid været til stede, med hr. Vitorinos intelligens og udholdenhed - og jeg vil gerne overbringe ham mine lykønskninger - og Rådet har, når det ikke har været fraværende, vist sig at være ude af stand til at træffe beslutninger. Jeg ser på Rådets tomme plads og genkalder mig, hvad der er sket i de sidste fem år på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg håber, at resultaterne af Det Europæiske Råds møde den 5. november vil være i overensstemmelse med Parlamentets ønsker, hvad angår hr. Ribeiro e Castros beslutning. Vi har foreslået et Tampere II-program til evaluering af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed samt en hurtig og beslutsom fastsættelse af nye målsætninger og tidsfrister. Jeg må understrege, hr. Vitorino, at jeg mener, at dagsordenen for Det Europæiske Råds møde den 5. november, hvortil Kommissionen har bidraget betydeligt, er et meget praktisk udgangspunkt. Hovedprioriteten skal være bekæmpelsen af international terrorisme ved hjælp af en generel antiterrorstrategi på både medlemsstatsplan og verdensplan.
Samtidig skal der være fastsat en politik til beskyttelse og fremme af grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder. Der skal lægges særlig vægt på aspekter som kontrol af migrationsstrømme, drift af det europæiske grænseforvaltningsagentur, oprettelse af et visuminformationssystem (VIS) og anden generation af Schengen-informationssystemet samt optrapning af sikkerheden på området for rejsedokumenter og visa.
Endelig vil jeg gerne understrege over for Rådet, som ikke er til stede, at oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed virkelig er en af EU's største prioriteter, og at dette skal fremgå tydeligt gennem tildelingen af tilstrækkelig støtte i de kommende finansielle overslag. Mange tak. 
Busuttil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at protestere på det kraftigste mod de manglende tolkefaciliteter i forbindelse med maltesisk. Det er et officielt EU-sprog, og alligevel er tolkekabinen deroppe tom. Det er meget upraktisk og ganske enkelt uacceptabelt.
Jeg ønskede ordet, fordi jeg gerne vil gøre opmærksom på den meget alvorlige situation, som mit land er i med hensyn til ulovlig indvandring. Alene i de første ni måneder af i år er 1.200 bådflygtninge havnet i Malta. Nogle vil måske mene, at 1.200 ikke er et usædvanlig højt tal, men når man ser på Maltas størrelse og meget store befolkningstæthed, ser man straks, at situationen er meget alvorlig. For at give Dem et tydeligere billede svarer effekten af 1.200 indvandrere i Malta groft set til effekten af 140.000 indvandrere på Sicilien. Og det er bare i de første ni måneder af i år. Effekten er således kolossal, og det er indlysende, at mit land behøver støtte for at kunne klare denne alvorlige situation.
Hvad angår ulovlig indvandring, er det meget let at pege fingre ad andre. Det er ikke helt så let at påtage sig ansvaret for at håndtere en konstant tilstrømning af bådflygtninge, når man ikke har tilstrækkelige midler til det. Vi må derfor som et minimum anerkende, at dette ikke bare er et enkelt lands eller nogle enkelte landes problem, men et fælles europæisk problem. Og vi må derfor søge en fælles europæisk løsning.
EU bør derfor lade penge følge på ord og hjælpe de berørte lande med at ruste sig til situationen. Der bør især tildeles tilstrækkelige finansielle ressourcer til, at de kan forbedre deres infrastruktur og tjenester, så de bedre kan håndtere situationen.
Vi siger, at EU bygger på nærhedsprincippet. Nu er tiden inde til at gå fra ord til handling og udtrykke solidaritet i praksis. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne beklage, at der ikke er oversættelse fra maltesisk, men der er mangel på tolke. Det er naturligvis ikke acceptabelt, og jeg håber, at problemet vil blive løst snarest. 
Kelam (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil i mit indlæg koncentrere mig om fri bevægelighed for EU's borgere.
Området med frihed, sikkerhed og retfærdighed skal leve op til sit navn i de kommende år, ikke blot på papiret, men også i praksis. Navnlig borgerne i de nye medlemsstater vil ikke føle, at de er fuldgyldige borgere i EU, før grænserne rent faktisk er fjernet for alle EU-borgere. De gældende dokumenter behandler desværre ikke de eksisterende problemer vedrørende gennemførelsen af frihedsrettigheder for EU-borgerne, herunder anvendelsen af den såkaldte ordning "Europa med variabel geometri". Jeg mener, at de eksisterende opdelinger også skal behandles mere udførligt i Det Europæiske Råds program Tampere II.
Vi bør endvidere undgå situationer, hvor borgere i tredjelande, for hvem særlige ordninger og regler gælder, er bedre stillede end borgere i de nye medlemsstater. I den nærmeste fremtid er der et praktisk spørgsmål, som kræver en alvorlig indsats, og det er udvidelsen af Schengen-informationssystemet til at omfatte de nye medlemmer hurtigst muligt. Vi skal koncentrere vores politiske vilje, så denne mulighed vil være en realitet i 2007, ikke blot i teorien, men også i praksis. Rådet og Kommissionen skal give støtte til oprettelse af det nødvendige visuminformationssystem og til sikring af, at der kan etableres tilstrækkeligt med ekspertmissioner til de nye medlemsstater. Denne proces omfatter også målrettede politikker fra EU's side, som har til formål at afslutte forhandlingerne om en grænseaftale mellem de nye medlemsstater og deres naboer, og hvor de nye medlemmer allerede har gjort alt, hvad der står i deres magt.
Endelig vil jeg takke kommissær Vitorino for hans meget effektive og værdifulde arbejde i forvaltningen af EU's interne anliggender og hans betydelige bidrag til EU-Konventet. 
Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er virkelig glad for, at det emne, som er så vigtigt for enhver EU-borger, står på dagsordenen i dag, og jeg er meget ked af, at mange grupper allerede har forladt salen.
I den udvidede Union står vi også foran nye udfordringer på dette område, alene ved en forskydning af vores ydre grænser. Vi skal kunne garantere en god sikring af vores ydre grænser. En koordineret grænsepolitik skal behandles prioriteret, og sikringen af vores ydre grænser skal finansieres i fællesskab. Imidlertid betragter jeg i den forbindelse oprettelsen af et EU-korps af grænsevagter med en vis skepsis.
Vores fremtidige mål skal være etablering af en fælles asylret og klare migrationsregler, hvor spørgsmålet om kvotebestemmelser er forbeholdt medlemsstaterne. I denne kontekst er det vigtigt, at den illegale indvandring modvirkes. Asylretten er uantastelig, men der kan ikke være nogen ret til indvandring. Vi skal også stræbe efter et forstærket samarbejde med nabostaterne med hensyn til asyl og indvandringsstrømme. For at beskytte vores borgere skal vi arbejde mod terrorisme og organiseret kriminalitet. I den forbindelse er det vigtigt at finde et godt kompromis i spørgsmålet om databeskyttelse, i forbindelse med bekæmpelsen af terror, i forbindelse med de økonomiske interesser og borgernes rettigheder. Andre vigtige punkter i vores politik skal i højere grad være kampen mod børnepornografi, mod handel med kvinder, narkotika og korruption samt stabilisering af Balkan.
Afslutningsvis vil jeg her på alle måder og på vegne af min medlemsstat takke hr. Vitorino for hans engagerede og meget positive arbejde for vores fælles Europa. 
Sonik (PPE-DE ).
   - Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på spørgsmålet om asylpolitik i relation til de nye medlemsstater. Udvidelsen af EU i 2004 var ledsaget af en betydelig stigning i ansøgninger om asyl i de nye medlemsstater. Ifølge prognoser fra FN's højkommissær for flygtninge, der for nylig besøgte Polen, Slovakiet og Ungarn, vil antallet af ansøgninger fortsætte med at stige i samme omfang i disse lande i mindst et par år endnu. Efter optrapningen af konflikten i det nordlige Kaukasus, f.eks., modtager Polen i øjeblikket det største antal tjetjenske flygtninge. Siden midten af september er antallet af flygtninge steget med flere hundrede procent. Ca. 50 tjetjenske borgere krydser dagligt Polens østlige grænse. De fleste er mødre med børn, og mange af dem er uledsagede børn. Udarbejdelsen af en fælles asylpolitik skal fremskyndes, og der bør og skal træffes foranstaltninger til oprettelse af en fælles støtteordning, der er baseret på solidaritet mellem medlemsstaterne, samt et organisatorisk system til integration af personer, der har fået flygtningestatus. Endvidere skal et europæisk agentur for forvaltningen af operationelt samarbejde ved de eksterne grænser oprettes hurtigst muligt. Agenturet skal starte sine aktiviteter snarest for at fastsætte fælles standarder for beskyttelse af EU's eksterne grænser. Den mest velegnede beliggenhed for agenturet er Polen, idet Polen har den længste landegrænse i EU. 
Formanden.
   - Forhandlingen om betænkningen er afsluttet. Jeg giver hermed ordet til hr. Vitorino.
Vitorino,
    Hr. formand, for det første - med hensyn til medlemmernes bemærkning om den nye generation af Schengen-informationssystemet - vil jeg gerne gentage, at Kommissionen i sine bestræbelser på at garantere, at den nye generation af systemet indføres i 2007, helt og aldeles overholder den oprindelige tidsplan. Vi håber, at de nye medlemsstater vil udnytte Schengen-faciliteten optimalt til at forberede sig på det vigtige øjeblik, hvor den interne grænsekontrol afskaffes.
Min anden bemærkning gælder situationen på Lampedusa. Vi anerkender, at de italienske myndigheder er under enormt pres, men den italienske regering har forsikret os, at alle, der ankommer til Lampedusa og beder om asyl, behandles i overensstemmelse med de internationale konventioner, især Genève-konventionen. Deres anmodninger om asyl er således blevet analyseret af myndighederne på området. Jeg understreger, at det er op til FN's Flygtningehøjkommissariat at undersøge situationen.
For det tredje vil jeg gerne gentage, at det pilotprojekt, som Kommissionen og FN's Flygtningehøjkommissariat agter at udvikle i Marokko, Mauretanien, Algeriet, Tunesien og Libyen ikke omfatter noget med lejre. Der hersker forvirring på det punkt: Projektets formål er at styrke de nationale asylsystemer. Det har ikke noget at gøre med lejre.
Jeg er enig med de parlamentsmedlemmer, der har understreget behovet for at garantere, at der i de næste finansielle overslag er tilstrækkelige finansielle redskaber til at forbedre solidariteten, hvad angår forvaltningen af interne grænser og styringen af strømmene af indvandrere og asylsøgere. Jeg håber, vi kan regne med Parlamentets støtte til Kommissionens forslag herom.
Endelig vil jeg meget gerne takke adskillige medlemmer af Parlamentet for deres meget venlige ord til mig. Jeg forlod denne bygning som parlamentsmedlem for 10 år siden, og nu forlader jeg den som kommissær. Man kan aldrig vide, i hvilken funktion jeg kommer tilbage!
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag kl. 11:30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0013/2004) af Gill om forslag til Den Europæiske Unions ændringsbudget nr. 9 for regnskabsåret 2004. 
Gill (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne beskrive baggrunden for Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse og hans rolle samt begrunde forslaget til ændringsbudget nr. 9. Tidligere på året blev der udnævnt en Europæisk Tilsynsførende for Databeskyttelse og en assisterende tilsynsførende. Det er tre år efter, at forordningen trådte i kraft. I februar i år forelagde Kommissionen et foreløbigt forslag til ændringsbudget nr. 2, der opførte bevillinger på budgetposterne i sektion VIII, del B, i budgettet for 2004. Kommissionen foreslog et samlet beløb på 1,2 millioner euro til Den Tilsynsførende for Databeskyttelse, så han kunne påbegynde sin virksomhed. Forslaget blev godkendt af Rådet og Parlamentet, og den nye Tilsynsførende for Databeskyttelse, hr. Hustinx, og den assisterende tilsynsførende, hr. Delgado, er begyndt på deres arbejde og har til huse i Europa-Parlamentets bygninger. Dette ændringsbudget nr. 9 skal øge bevillingerne til Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse gennem en forhøjelse af det beløb, der blev tildelt i ændringsbudget nr. 2, som blev vedtaget tidligere på året.
Det bør dog bemærkes, at de tal, der oprindeligt blev anført i ændringsbudget nr. 2, kun var for ni måneder. De blev fastlagt i 2001, og rent faktisk blev der først udnævnt en Tilsynsførende for Databeskyttelse i 2004. Som følge af denne forsinkelse på to år er dette ændringsbudget nødvendigt, da vi er nødt til at forhøje forpligtelserne med over 670.000 euro og indtægterne med 170.000 euro.
Desuden er der brug for yderligere ca. 300.000 euro til dækning af aktuelle juridiske forpligtelser. Det omfatter aflønning af institutionens medlemmer, tilpasning af bevillingerne til ansatte, praktikkurser og udveksling af tjenestemænd. Endvidere er der leje, databehandling og telekommunikation.
Jeg foreslår også, at vi opfører 200.000 euro som reserve. Vi reducerer nogle af bevillingerne til tjenesterejseudgifter, sekretariatstillæg, udgifter til oversættelse og tolkning samt publikations- og informationsudgifter.
Som jeg nævnte tidligere, opstod disse problemer, fordi Europa-Parlamentet og Rådet vedtog forordningen i 2001. Forordningens formål var først og fremmest at beskytte fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne. Hvad angår fri udveksling af sådanne oplysninger, blev der ved denne forordning oprettet en uafhængig kontrolmyndighed med betegnelsen Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse. Den Tilsynsførende er ansvarlig for overvågningen af behandlingen af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og skal samarbejde med de enkelte institutioner og deres databeskyttelsesansvarlige. Den Tilsynsførende har at gøre med følsomme personlige oplysninger vedrørende f.eks. helbredsforhold og vurdering af ansatte.
Det glæder mig at kunne fortælle Parlamentet, at Rådet har vedtaget dette forslag til ændringsbudget. Jeg er dog nødt til at påpege, at der under drøftelserne i Budgetudvalget blev tilkendegivet visse forbehold med hensyn til omkostningerne. Eftersom det er en nyoprettet institution, er vi parat til at acceptere dette særlige budget, som det er. Men jeg ønsker at gøre det klart, at vi i fremtiden gerne vil se større budgetmæssig stramhed samt bedre planlægning og prognoser, både hos Kommissionen og de nye institutioner, som vi er ved at oprette. Jeg forstår, at der er begrænsninger med hensyn til, hvordan pengene kan bruges, retsgrundlaget osv. Men vi er nødt til at sørge for, at vi har bedre prognoser.
Når vi ser på antallet af ændringsbudgetter osv., må vi også huske, at tidspunktet er kritisk, og at Parlamentet vil nedsætte et nyt midlertidigt udvalg om de finansielle overslag. Det er derfor vigtigt, at vi, mens vi slås for vores vigtige politiske målsætninger - der vil blive indarbejdet i de nye finansielle overslag - også undersøger nogle af de interne strukturer og interinstitutionelle ordninger.
Vores interne procedurer er ofte for indviklede til, at EU's borgere kan forstå dem. Vi er nødt til at forenkle budgetprocessen. Det er vigtigt at huske, at det, vi foretager os i dag, ikke kun er et spørgsmål om tekniske oplysninger i rapporten. Det betyder noget for mine vælgere i West Midlands-området, og det betyder noget for vores alle sammens vælgere i hele Europa. Denne nye institution vil beskytte vores borgere i forbindelse med behandling af oplysninger - et konstant voksende område. Det er en god ting, og jeg er meget glad for at kunne anbefale Parlamentet, at vi vedtager dette ændringsbudget i dets nuværende form. 
Schreyer,
    Hr. formand, kære fru ordfører, kære parlamentsmedlemmer, den forelagte betænkning vedrører konkretiseringen af artikel 8 i EU's charter om grundlæggende rettigheder med henblik på beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger. Det har været endnu en succes for EU i de senere år. Allerede i Amsterdam-traktaten blev der i 1997 fastsat bestemmelser om Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse. Med vedtagelsen af chartret om grundlæggende rettigheder i 2000 har man fremmet beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder i Unionen inklusive beskyttelsen af personoplysninger særligt.
Europa-Parlamentet og Rådet godkendte den 22. december 2003 udnævnelsen af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse. Udnævnelsen trådte i kraft den 17. januar 2004. Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse har til opgave at garantere beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og fri udveksling af sådanne oplysninger i de fællesskabsinstitutioner og -organer, der er oprettet ved denne traktat eller på grundlag af denne traktat.
For tredje gang i år er denne nye kontrolinstans omfattet af et ændringsbudget. Den 9. maj vedtog Europa-Parlamentet ændringsbudget nr. 2, hvor Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse fik bevilget et beløb på 1,272 millioner euro og 15 faste stillinger i 2004-budgettet. Med organisationsplanen tages der nu højde for ændringsbudget nr. 4, som er forbundet med indførelsen af den nye statut for ansatte på sigt. I fru Gills betænkning foreslås det, at forslaget til ændringsbudget nr. 9 godkendes uden ændringer.
Med ændringsoverslaget for 2004 går man ud fra udgifter på 670.279 euro og indtægter på 172.443 euro. Sektion VIII (B) har for regnskabsåret 2004 en samlet volumen på 1,9 millioner euro og planlægger en ændring af tre godkendte stillinger til faste stillinger på sigt ved et uændret antal ansatte, som det var blevet godkendt i ændringsbudget nr. 2 i år.
Jeg vil gerne takke ordføreren mange gange for støtten til dette forslag samt for betænkningen og Parlamentets støtte på dette område. 
Dover (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg taler til fru Gill på vegne af hr. Ferber, der ikke kan være til stede her i aften, og også i min egenskab af PPE-DE-Gruppens skyggeordfører. Udvalget er skuffet over den tilsyneladende manglende evne til at begrænse budgettet for den pågældende institution, selv om jeg godt er klar over, at den først blev oprettet i år. Det var mig en glæde, da en aftale om administrativt samarbejde mellem Kommissionen, Parlamentet og Rådet blev underskrevet i juni. Aftalen skulle for det første sikre, at denne instans lærte af andre institutioners erfaringer på det administrative og finansielle område via overførsel af knowhow, for det andet sætte den i stand til straks at indtage sin plads som institution og udøve sine funktioner og særlige rettigheder og sluttelig sikre overholdelse af den gyldne regel om god økonomisk forvaltning ved indførelse af stordriftsfordele. Vi har ikke set nok af sidstnævnte, hvilket er grunden til, at PPE-DE-Gruppen hverken stemte for eller imod dette tillægs- og ændringsbudget.
Vi ønskede ikke at forstyrre processen og hindre budgettets vedtagelse, men hvad vi gjorde - og det kan fru Gill bekræfte - var at opfordre til ekstrem forsigtighed i 2005. Det vil høre under en anden ordfører, det ved jeg, men i lyset af, at de oprindelige 1,2 millioner euro er steget til 1,9 millioner, som kommissæren lige sagde, og der anmodes om 2,8 millioner næste år, opfordrer jeg på det kraftigste til stor forsigtighed, for vi forventer bedre økonomisk forvaltning end dette. Vi har ikke noget at udsætte på det, som denne organisation gør - den er bydende nødvendig - men vi har vores betænkeligheder ved, hvordan den gør det. 
Seppänen (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne takke Kommissionen. Oprettelsen af posten som Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse er et relevant og nødvendigt skridt. Forslaget til Den Europæiske Unions ændringsbudget til drøftelse er et rutinespørgsmål sammenlignet med dette, som vi skal vedtage i overensstemmelse med fru Gills forslag.
Jeg vil i denne sammenhæng minde Kommissionen om, at den bør træffe mere drastiske foranstaltninger til iværksættelse af det europæiske kemikalieagentur, så snart lovgivningen om kemikalier er vedtaget. Beslutningen om at oprette et kemikalieagentur er truffet af Det Europæiske Råd. Projektet vil ikke kunne iværksættes i god tid, hvis ikke det indledende arbejde med at finde kontorbygninger og andre opgaver til oprettelse af agenturet i Helsinki udføres hurtigere end det, der hidtil har været tilfældet i forbindelse med oprettelsen af posten som Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse. Der er spildt utrolig meget tid i relation til dette projekt.
Antallet af kontorer og agenturer er allerede steget fra syv til 23 siden årtusindskiftet, og ligesom vi nu skal til at oprette posten som Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse i Grækenland, skal vi også på en troværdig måde tage fat på opgaven med at indfri løftet til Finland. Arbejdet med kemikalieagenturet skal iværksættes ved førstkommende lejlighed.
Titford (IND/DEM ).
   - Hr. formand, man kan bare sige, nu sker det igen folkens, kom nærmere, og se de fantastiske bureaukrater i Bruxelles få endnu 1,2 millioner pund af skatteydernes penge til at forsvinde på et øjeblik. Se til i forbløffelse, mens de opretter endnu en uønsket institution, hvor vi kan begrave vores hårdt pressede erhvervsliv under skønne nye papirbunker.
For Deres øjne ser De EU blive større og større. Med et enkelt pennestrøg tildeles endnu en geskæftig person et gigantisk budget, som han kan bruge til sin personlige fordel og til at skabe endnu et bjerg af rød tape.
Hr. formand, nationalstaterne kan indføre og har indført deres egne databeskyttelsessystemer. Storbritannien har sit eget databeskyttelsesregister ledsaget af meget detaljerede regler. Vi har simpelt helt ikke brug for en Europæisk Tilsynsførende for Databeskyttelse, og jeg opfordrer på det kraftigste medlemmerne til at stemme imod dette ændringsbudget og for en enkelt gangs skyld sige nej til EU's imperiebyggere. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, kære fru kommissær, det er altid en fordel i slutningen af forhandlingen, at man kan høre opmærksomt efter, og personligt vil jeg sige følgende: I hvert af indlæggene var der noget plausibelt. Men formuleret kort og klart er min holdning, at det er fornuftigt, hvis vi har så mange europæiske bestemmelser, at der skal og må være en Europæisk Tilsynsførende for Databeskyttelse.
Jeg mener imidlertid ikke, at det er så fornuftigt at gøre det på den måde, som man forsøger at gøre det her. Jeg tror, at De Konservative har undladt at stemme her med god grund, jeg mener også, at man kan stemme imod med meget, meget god grund. I stedet for at omgås de muligheder, vi har, væsentligt mere effektivt og udnytte det, som for længst har været der, forsøger man igen at tilføje noget nyt, og det er jeg virkelig imod. Det gælder efter min mening også i forbindelse med Den Tilsynsførende for Databeskyttelse, at man kan klare sig effektivt med meget mindre. 
Kozlík (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest give min støtte til forslaget til Den Europæiske Unions ændringsbudget for regnskabsåret 2004 vedrørende budgettet for Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse. Samtidig vil jeg i forbindelse med EU's budgetforvaltning i de første syv måneder af 2004 udtrykke min bekymring over det tydelige misforhold mellem overdragelsen af indbetalinger, hvoraf kun 74 % er betalt, og overdragelsen af udbetalinger, hvoraf kun 54 % er betalt, og som tydeligt halter bagud.
Hvis det projekteres over på budgettet for Slovakiet for de første ni måneder af 2004, svarer det til en opfyldelsesgrad på 70 % for indbetalinger til EU's budget og kun 15 % for de projekterede årlige udbetalinger fra EU's budget. Denne situation medfører, at Slovakiet og de øvrige nye medlemsstater i stedet for at modtage støtte efter tiltrædelsen er blevet nettobidragydere til EU's budget.
Denne situation skal undersøges grundigt, både i forbindelse med Kommissionen og Det Europæiske Råd samt de nationale regeringer.
Mange tak. 
Formanden.
   - Talerlisten er hermed udtømt.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(1) 

