
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 15 juni 2006. 
Talmannen.
   – Jag måste meddela att vår före detta kollega Joaquim Miranda, som var ledamot av Europaparlamentet i 18 år, har gått bort.
Som ni vet var Joaquim Miranda ordförande för sin politiska grupp, gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster mellan 1993 och 1994 och även ordförande för parlamentets utskott för utveckling mellan 1999 och 2004.
Han var med oss till slutet av förra mandatperioden, under 18 år av parlamentariskt arbete. Hans död är en förlust för oss alla. Jag ber er att hålla en tyst minut för att hedra hans minne.
Talmannen.
   – Vi ska nu ta upp den enda punkten på föredragningslistan, den gemensamma debatten om Europeiska rådets rapport och kommissionens uttalande vid mötet den 15 och 16 juni 2006 i Bryssel samt om uttalandet av rådets tjänstgörande ordförande om det österrikiska ordförandeskapets verksamhetshalvår som nu löper mot sitt slut. 
Wolfgang Schüssel,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig inleda med att rapportera om vad som framkom vid Europeiska rådets möte i förra veckan. Detta möte var en logisk följd av vår vilja att skapa förtroende mellan institutionerna, skapa mer dynamik inom EU och genomföra konkreta åtgärder för EU-medborgarna. Det kan sägas att vi gjorde detta under rubriken ”från eftertanke till handling”. Detta ordförandeskap valde, och antog i rådet, att arbeta enligt två linjer som å ena sidan handlar om att erbjuda EU konkreta projekt och å andra sidan att återuppliva diskussionerna om konstitutionen, sätta igång en offentlig diskussion om EU:s framtid och att blåsa liv i den.
Inför detta toppmöte tog vi själva initiativ till att sammanställa en förteckning på mer än 30 konkreta projekt som bildade ett slags ”Agenda 2010”, ett omfattande arbetsprogram för EU de kommande åren fram till 2010. Vid toppmötet diskuterade vi också ett antal mycket specifika projekt och några av dessa diskussioner har redan lett till mycket tillfredsställande resultat.
Det viktigaste resultatet var förmodligen budgetplanen. Det visade sig vara möjligt att avsluta förhandlingarna med parlamentet om det interinstitutionella avtalet och därmed har budgeten 2007–2013 säkrats. Det är en hederlig kompromiss: sammanlagt 4 miljarder euro extra till framåtsyftande program, ett höjt utgiftstak och även en avsättning av två budgetposter på sammanlagt ytterligare 4 miljarder euro: detta avspeglar fullständigt parlamentets prioriteringar.
Den andra riktigt viktiga frågan var tjänstedirektivet och detta var en tydlig fingervisning om vår förmåga att skapa samförstånd även i kontroversiella frågor. Och med hänvisning till detta vill jag särskilt gratulera detta parlament, för det var ni som i själva verket visade vägen – ja, ni formligen gick igenom en mur för att skapa en öppning – som gör det möjligt att lösa en mycket kontroversiell fråga genom en lyckad samverkan med arbetsmarknadens parter. Vi tillbringade mycket tid bakom kulisserna mellan de båda sidorna av EU:s näringsliv och industri, som för första gången någonsin fick delta i EU:s toppmöte under våren och jag anser att vårt samarbete med dem var mycket framgångsrikt.
Den tredje frågan gällde att förbättra skyddet för EU-medborgare utomlands och att effektivisera det konsulära samarbetet. Vi har nu kunnat skapa en enorm förbättring i samordningen av konsulaten på plats, av alla grupper som skickas ut till krisområden, och av transportinsatser vid katastrofer. Michel Barniers rapport, som överlämnades till mig och till José Manuel Barroso i början av maj, har fått ligga till grund för ett ordförandeskapsdokument som har gjort det möjligt för oss att komma överens om ett mycket detaljerat program med uppgifter för de kommande åtta ordförandeskapen.
Vi har också gjort betydande framsteg i våra ansträngningar att inrätta ett gemensamt viseringscenter och genomföra pilotprojekt i transitområdena i Ukraina, Vitryssland och Moldavien för att kunna erbjuda asylsökande ett så effektivt skydd som möjligt i deras egna länder. Under förutsättning att villkoren uppfylls bör det vara möjligt att låta de nya medlemsstaterna ansluta sig till Schengenområdet i slutet av 2007 eller i början av 2008.
Från kommissionen knyckte vi tanken på att hålla en debatt om i vilken riktning vi bör gå; den första hölls vid vårens toppmöte och den handlade om energi, och vid middagen hade vi en öppen diskussion om integrations- och migrationsfrågor, där Spaniens premiärminister José Luis Rodríguez Zapatero blev kvällens stjärna genom att ge en mycket intressant redogörelse för de aktuella problemen – även om det var José Manuel Barroso och jag som satte igång diskussionen. Jag tycker att den här typen av öppna diskussioner om ett nytt ämne är otroligt upplivande. Detta är ett av vår tids största problem, åtminstone för allmänheten i de berörda staterna, och jag vill också tacka kommissionen för all den stora hjälp som den ger ute på fältet.
Tillsammans med medlemsstaterna och kommissionen har vi nu fått på plats system för att övervaka den västafrikanska kusten där det för närvarande – på många platser – finns grupper på upp till 50 000 personer som väntar på ett lugnt hav för att sedan i lämpliga fartyg, vart och ett utrustat med GPS-utrustning och tillräckligt med mat för en fem dagars resa, ge sig av mot Kanarieöarna.
Detta är en brådskande fråga, som vi inte kan blunda för. Det var mycket intressant att höra denna öppna diskussion för första gången och jag håller med professor Werner Weidenfeld som nyligen svarade så här i en intervju: ”Sanningen är att Europa är den mest sårbara kontinenten av alla, inte bara på grund av vågorna av människor som tvingar sig in i våra länder, eller som vill komma in, utan också på grund av säkerhetsproblemen.” Glöm inte bort att vi under de senaste veckorna har gjort ett antal dramatiska upptäckter som verkligen kan betraktas som en hjälp i kampen mot terrorism, men de visar också hur sårbart Europa är.
Rådet bekräftade betydelsen av Europeiska tekniska institutet, som kommissionen kommer att lägga fram ett förslag om före utgången av detta år, och institutet kommer att inleda sin verksamhet senast år 2009. Vår utvidgning av euroområdet sänder ett mycket viktigt budskap om att området är öppet för alla nya medlemsstater och att det inte är någon slags fästning eller ”stängd butik”. Slovenien kommer att ansluta sig och samma möjlighet är öppen för alla stater som har genomfört reformer.
Men jag vill helt ärligt säga att vi inte får manipulera kriterierna. Detta är min personliga synpunkt och majoritetens inställning utifrån den mycket allvarliga diskussion vi hade om kriterierna. Jag vill också vara helt ärlig och säga till er i parlamentet att om vi manipulerar kriterierna äventyrar vi trovärdigheten hos ett av de viktigaste projekten i EU:s integration.
Vi har börjat med energipolitiken: En handlingsplan för 2007 års toppmöte håller på att utarbetas och avsikten är att garantera konsumenterna en säker försörjning och samtidigt påverka miljön i hög grad genom att spara energi och använda förnybara energikällor.
Jag är tacksam mot medlemsstaterna och kommissionen för deras vilja att satsa på en ny infallsvinkel i ett ämne som har en särskilt stor personlig betydelse för mig. Jag yrkade på ett särskilt handlingsprogram för sällsynta sjukdomar, särskilt sådana som drabbar barn, till exempel systemisk lupus erythematosus, MPS och andra ovanliga sjukdomar, som leder till fruktansvärda smärtor och i de flesta fall till döden inom några år. Det finns så få patienter utspridda över alla EU-länder att inga effektiva program för att hjälpa dem kan utvecklas på nationell nivå. Kommissionen kommer att fungera som samordnare och det sjunde ramprogrammet kommer att utveckla effektiva åtgärder som kommer att ge ett verkligt mervärde för allmänheten. Jag anser att detta är något mycket viktigt att genomföra eftersom de berörda personerna drabbas så svårt.
Vårens toppmöte satte igång ett antal viktiga framsteg i fråga om ungdomsarbetslöshet, med möjlighet till utbildning och vidareutbildning, möjligheten för alla unga att få sysselsättning inom ett halvår eller inom fyra månader 2010. Europeiska rådet antog också en strategi för hållbar utveckling, ett helt förnyat och omfattande instrument som tar form av en resolution. Denna strategi för förenlighet med miljö är en oundgänglig del av EU:s levnadsmodell och är därför något som vi kommer att bekräfta på lång sikt.
Låt mig nu ta upp frågan om medborgarnas Europa och den konstitutionella diskussionen. Under ett år efter de negativa folkomröstningarna i Nederländerna och Frankrike var det vår uppgift att utvärdera dem. Men först måste vi låta perioden av eftertanke, som i allmänhet har förlöjligats som en paus för eftertanke med mer paus än eftertanke, löpa ut. Den perioden kan ha varit nödvändig – för den tillät oss att sondera terrängen för att avgöra hur vi ska kunna gå vidare – men den räcker inte. Det räcker inte med eftertanke; vi behöver handling. Vi behöver också en mycket tydlig tidtabell för hur vi ska gå vidare från denna punkt. Vi vet också att nya delar behöver infogas i fördragstexten. Det är svårt att föreställa sig en ny omröstning av fördraget i sin nuvarande utformning, därför behövs nya delar, men dessa delar får inte förändra fördragets substans.
Det var viktigt att lyfta fram denna distinktion och det gjorde man bra i Europeiska rådets diskussioner, inte en enda medlem av rådet ifrågasatte konstitutionsfördragets substans – jag kommer att ha mer att säga om detta senare – och detta betraktar jag som ett av de viktigaste framstegen under denna diskussionsperiod.
Jag kan säga er här i parlamentet att det tyska ordförandeskapet därför under det första halvåret 2007 – vi har med avsikt avstått från att sätta en tidsgräns – kommer att lägga fram en rapport om läget för diskussionerna och om utvecklingsalternativen. Det nya inslaget – och detta säger jag på eget ansvar – kan antingen vara ett namn, en tolkning, en bilaga eller en metodfråga. Detta kommer att behöva diskuteras, men jag tror verkligen att substansen måste förbli oförändrad.
Ytterligare beslut kommer att fattas med utgångspunkt i det tyska ordförandeskapets rapport och en tidtabell har fastställts för dem, så att denna fas ska avslutas senast när det franska ordförandeskapet inleds – ju förr dess bättre. Det kan till och med ske tidigare än så, men det måste ske senast under det andra halvåret.
En mycket viktig händelse kommer att vara Europeiska rådets möte för att fira femtioårsdagen av undertecknandet av Romfördraget – och här har vi tagit upp en idé och ett förslag från José Manuel Barroso – och detta möte kommer att hållas i Berlin den 25 mars 2007, då tanken är att EU:s sociala modell ska definieras i ett uttalande som kommer att bli avgörande ungefär på samma sätt som till exempel Messinadeklarationen för 50 år sedan.
Vi har under det senaste halvåret kunnat klargöra ett antal spörsmål i fråga om utvidgningen och även gå vidare med den. Under denna period har vi – vilket upprepas i rådets slutsatser – understrukit att Bulgariens och Rumäniens anslutningsdag ska vara den 1 januari 2007. Vid ett informellt möte särskilt för utrikesministrar från Balkanområdet har vi fastställt och betonat utsikterna för deras anslutning och för samtliga stater på Balkan. Vi har inlett förhandlingar med Kroatien och Turkiet, bekräftat Makedoniens status som kandidat och undertecknat ett stabiliserings- och associeringsavtal med Albanien. Efter framgångarna med folkomröstningen i Montenegro har vi erkänt detta lands självständighet och tillsammans med serberna överväger vi nu en särskild handlingsplan, liknande den som finns för Kroatien, för att göra det möjligt för oss att ge det serbiska folket framtidsutsikter i en tid av stora svårigheter för dem.
Europeiska rådet uppmanade kommissionen vid detta möte att definiera begreppet ”absorptionsförmåga” och jag citerar rådets slutsatser från oktober 2005 angående inledningen av förhandlingar med Turkiet och Kroatien när jag beskriver detta som ett avgörande villkor för anslutningen av nya medlemsstater. Detta får inte bli bara en retorisk fras utan måste vara ett levande begrepp, som backas upp av kontrollerbara kriterier. Avsikten är att denna särskilda rapport ska läggas fram nu i höst, samtidigt med den årliga framstegsrapporten om utvidgningen.
Den tredje frågan var hur Europeiska unionen ska kunna förenklas och göras mer effektiv och tillgänglig. I diskussionen om EU:s framtid, konferensen The Sound of Europe, subsidiaritetskonferensen ”Europa börjar hemma”, uppvärderingen av Europadagen och diskussionerna med ungdomar, artister och opinionsbildare i Café de l’Europe bröt vi till viss del ny mark. Vi har tillsammans med Europaparlamentet och de nationella parlamenten arrangerat ett mycket stort antal evenemang och, framför allt, stått värd för ett informellt möte med utrikesministrar i Klosterneuburg, vars resultat jag mycket kort kan upplysa er om. Vi arbetade mycket hårt för att ytterligare förbättra arbetsmetoder och kommittéförfaranden – precis som jag utlovade i början – för att få rådet att fatta sina beslut öppet och offentligt när det agerar som lagstiftare inom medbeslutandeförfarandet, och detta lyckades vi faktiskt med. Det var svårt – och jag ska ärligt erkänna att vissa medlemsstater var mycket tveksamma till det – men vi lyckades göra ett mycket viktigt framsteg, något som detta parlament enträget har begärt.
Tanken är också att Europaparlamentet ska få en avgörande roll i kommittéförfarandet och även om ingen inser de praktiska konsekvenserna av detta är jag ändå säker på att detta var något ni lade stor vikt vid. Hans Winkler, vår statssekreterare, som sitter bakom mig, ägnade timmar i sträck åt att hitta ett sätt för oss att gå vidare tillsammans med detta och jag uppskattar hans insatser mycket. Han tillbringade mer tid i Europaparlamentet än i Österrike.
Framför allt såg han till att Europaparlamentet kommer att ha lika mycket att säga till om som rådet i beslut som fattas genom detta förfarande. Det som nu krävs är förstås att dessa bestämmelser tillämpas i praktiken. När det gäller subsidiariteten har vi sett till att de nationella parlamenten blir mer delaktiga. När det gäller bättre – det vill säga mindre – lagstiftning har vi genom vad som var ytterligare ett initiativ från kommissionen och vissa medlemsstater – sett till att vi ska diskutera hur vi ska gå vidare med detta vid toppmötet våren 2007, när vi förhoppningsvis kommer att ha större möjligheter att komma överens om ett besparingsmål på en minskning med 25 procent av de administrativa utgifterna. Det är förstås kommissionen som kommer att lägga fram förslag till detta.
När jag nu närmar mig slutet på mina kommentarer vill jag säga något om ett antal viktiga bidrag till EU:s interna politik. Det som alltid är viktigast för allmänheten är naturligtvis vilka konsekvenserna blir för sysselsättningen och det som gläder mig personligen – och detta är förstås inte något som rådet kan ta åt sig äran för, utan beror främst på den ekonomiska utvecklingen och politiken i medlemsstaterna – är att i juni 2006 finns det drygt 2 miljoner fler arbetstillfällen i EU än i juni 2005. Detta är ett gott resultat för den nya Lissabonstrategin och ett resultat vi kan visa upp för världen.
Det visar också att vår ambition att skapa 10 miljoner nya arbetstillfällen fram till 2010 är realistisk om förutsättningarna är de rätta och om vi gör vår hemläxa ordentligt. Det var mycket viktigt för mig att vi skulle förstärka den nationella äganderätten och det politiska ansvaret och att vi skulle utkräva ansvar av de ministrar vars ansvarsområde omfattade den inre marknaden och genomförandet av Lissabonstrategin. Jag har skrivit till alla medlemsstater och talat personligen med deras företrädare. Det gläder mig att vi kan gratulera ytterligare sex medlemsstater som har utsett sina ministrar för den inre marknaden som samordnare, en av dem är Martin Bartenstein, vår egen ekonomi- och arbetsmarknadsminister, vilket innebär att antalet är femton. Förhoppningsvis kommer de övriga tio att ansluta sig. Jag uppmanar även er i parlamentet att göra lite reklam för den nationella äganderätten där hemma.
En annan viktig sak för oss var naturligtvis forskningsprogrammet; nu när beloppet har kommit upp i 54 miljarder euro har den tillgängliga forskningsfinansieringen ökat med omkring 60 procent. De små och medelstora företagen har stärkts, EU-körkortet är på plats, direktivet om infrastrukturkostnader i EU har antagits under det senaste halvåret, precis som de transeuropeiska nätverken. Nästa vecka – under det österrikiska ordförandeskapets sista dag – kommer det första spadtaget att tas för försökstunneln för Brennerbastunneln, som förmodligen är det största och viktigaste infrastrukturprojekt som någonsin har planerats – och även medfinansierats – av EU. Offentliga kommunala transporter, offentliga tjänster och tjänster av allmänt intresse är ett annat område där vi i det österrikiska ordförandeskapet har lyckats få fram en mycket bra samförståndslösning. I fråga om förbindelser med tredjeland har vi förstås haft toppmötet med Japan, ytterligare ett toppmöte med Ryssland, och i kväll och morgon har vi ett med amerikanerna, som jag säkerligen kommer att kunna säga mer om under debattens gång.
Det måste erkännas att det för ett år sedan låg en viss sorgsenhet i luften, och det av goda skäl; budgeten hade misslyckats, konstitutionen låg på is efter två misslyckade folkomröstningar och terrorister hade sprängt bomber i bussar och i tunnelbanan i London. Tjänstedirektivet utvecklade sig till en mardröm, särskilt för fackföreningar och för små och medelstora företag och det fanns djupa klyftor mellan medlemsstaterna själva, mellan medlemsstaterna och institutionerna och – framför allt – mellan medborgarna och Europa. Jag vill verkligen inte påstå att alla dessa problem har lösts – långt därifrån – men jag vill framhålla att vi nu har ekonomisk trygghet för de kommande sju åren. Tjänstedirektivet verkar ha lösts tillfredsställande för alla. Under årets gång har ytterligare fem medlemsstater ratificerat konstitutionsfördraget och ytterligare en medlemsstat kommer att göra det i höst, medan två andra har talat om för Europeiska rådet att de överväger detta alternativ och ingen av dem har ifrågasatt innehållet i fördraget.
Jag vill ge ett stort tack för det som Team Europa har åstadkommit under det senaste halvåret, först av allt till Europaparlamentet, som medlemmar i Österrikes regering har besökt mer än 60 gånger och våra statistiker har talat om för mig att detta är den högsta närvaron av alla ordförandeskap någonsin, men jag vill särskilt tacka er talman Josep Borrell Fontelles för hans samarbete, vänskap och de förslag han ständigt har kommit med. Jag vill tacka gruppordförandena för våra många diskussioner, oavsett om de har förts i grupperna, här i kammaren eller i utskotten. Jag vill också uttrycka min respekt för kommissionen och min tacksamhet gentemot min vän José Manuel Barroso och mot Javier Solana, generalsekreterare med ansvar för utrikespolitiken, till rådets sekretariat och slutligen till min egen grupp. Jag kan ärligt säga att det har varit en sann glädje och en ära för oss att inneha ordförandeskapet för EU i ett halvår och att få arbeta tillsammans med er. Ni har inget att frukta, för de kommande ordförandeskapen har förstås redan tillräckligt att göra.
Vår Europahymn är trots allt ”Till glädjen”, inte till sorg, så när detta österrikiska ordförandeskap går mot sitt slut vill vi helt enkelt säga: Låt oss föra in lite mer glädje i vårt arbete. Tack så mycket.
Talmannen.
   – Då ska vi vara glada, herr kansler, och tack för ert anförande. Innan jag ger ordet till José Manuel Barroso vill jag ta tillfället i akt att tacka inte bara er utan även era ministrar och alla era tjänstemän för ert utmärkta samarbete med Europaparlamentet under ert ordförandeskap.
Jag måste betona att detta tack inte enbart är personligt utan riktar sig till alla de, män och kvinnor, som har stött er och era ministrar när ni har närvarat i parlamentet och i det arbete som utförs bakom kulisserna.
Tack för era tre debatter här i Europaparlamentet, tack också för de båda debatter ni deltog i under forumet för nationella parlament och Europaparlamentet och tack naturligtvis också för den snabbhet med vilken era ministrar gjorde framsteg i ett av de mest komplexa ärendena, som ni nämnde, nämligen kommittéförfarandena. De utförde sitt arbete snabbt, i det tysta, de var noggranna och detaljerade och lyckades undanröja ett av de äldsta hindren för att låta Europaparlamentet delta i större utsträckning i lagstiftningsarbetet. 
José Manuel Barroso,
   – Herr talman! Jag skulle vilja börja med att be om ursäkt; i strid mot alla principer kan jag inte stanna kvar tills debatten är slut, eftersom jag sedan länge åtagit mig att närvara i det belgiska parlamentet, där jag ska träffa båda kamrarna – senaten och deputeradekammaren. Kommissionen kommer som vanligt att vara företrädd tills debatten har avslutats, och vi är alltid beredda att besvara alla era frågor.
Låt mig inleda med att berätta att jag anser att det senaste Europeiska rådet innebar en bekräftelse på att vi verkligen går framåt i Europa. Förra veckan här i Europaparlamentet talade vi om att detta Europeiska råd erbjöd en verklig möjlighet. Det gav oss alla chansen att ta itu med den pessimism som nejrösterna till konstitutionen orsakat och att på nytt bemöta missuppfattningen att EU befinner sig i något slags dödläge. Visst stämmer det att vi har problem och att vi står inför viktiga frågor som måste lösas, men det är inte sant att vi är förlamade. Detta Europeiska råd var alltså av vikt för att visa vägen mot en lösning på de institutionella frågor vi fortfarande står inför och för att ge våra medborgare en klarare uppfattning om hur vi kan gå vidare mot ett mer demokratiskt och effektivare EU. Europeiska rådet bekräftade att vi nu går från en period av eftertanke till en period av engagemang. Ett antal nyckelåtgärder fastställdes som tillsammans bildar ett omfattande handlingsprogram, och man enades om hur och varför vi bör gå vidare mot en lösning på de institutionella frågorna.
Jag vill ge förbundskansler Wolfgang Schüssel ett uppriktigt erkännande för hans effektiva ledning av Europeiska rådet. Jag vill gratulera honom, alla hans kolleger, medlemmarna av hans regering, den ständige representanten – hela hans team – till ett mycket framgångsrikt ordförandeskap. Jag anser att det österrikiska ordförandeskapet, med den fantastiska österrikiska kompromissandan, har lämnat ett mycket värdefullt bidrag till vårt gemensamma projekt. Som jag redan tidigare sagt anser jag att det varit ett ordförandeskap med både substans och stil, och jag tackar er varmt för det, förbundskansler Schüssel.
Jag är också stolt över att kommissionen kunde bidra i så hög grad till detta Europeiska råd, berika debatten med idéer och visa vägen framåt. EU följer nu den dubbla strategi som kommissionen fastställde i dokumentet av den 10 maj: för det första, skynda vidare med konkreta åtgärder på strategiska politikområden, och för det andra, med utgångspunkt i det gångna årets erfarenheter stegvis komma fram till en lösning på de institutionella frågorna. Denna strategi har banat väg för insatser på en lång rad politikområden. Säkerhet, frihet och rättvisa för våra medborgare är verkliga prioriteringar för EU, för att bara nämna några få punkter.
Medlemsstaterna är eniga om att mer behöver göras på EU-nivå för att ta itu med problem som illegal invandring, människohandel, terrorism och organiserad brottslighet, samtidigt som respekten för grundläggande fri- och rättigheter garanteras. Som förbundskansler Schüssel sa hölls en första riktlinjedebatt – som var mycket givande – om migrations- och integrationsfrågor.
Enhälligheten innebär att åtgärder för effektivare och ärligare säkerhet och rättvisa i hela EU försenas. Jag hade velat att Europeiska rådet utan dröjsmål kunnat enas om att tillämpa artikel 42 i det gällande fördraget. Det var ännu inte möjligt, och det beklagar jag. Dörren kunde dock lämnas öppen för tillämpning av övergångsklausulerna i fråga om frihet, säkerhet och rättvisa. Detta måste vi naturligtvis titta på från fall till fall. Jag har ingenting emot det, för argumentet för förändring är övertygande och jag är säker på att förändring också måste innebära att vi går mot medbeslutande för att möjliggöra ordentlig demokratisk granskning.
När det gäller ekonomi, sociala frågor och miljö ökades farten ytterligare. Mycket mer kommer att hända före årets slut när det gäller innovation, energi, handel med utsläppsrätter, det europeiska teknikinstitutet och mycket betydelsefulla projekt för ett EU som ger resultat. Som förbundskansler Schüssel redan sagt kommer t.ex. vissa av dessa projekt att följas av en grupp bestående av företrädare för de kommande ordförandeskapen. EU:s räddningstjänstinsatser kommer t.ex. förhoppningsvis att baseras på den utmärkta rapport som Michel Barnier lagt fram på min och förbundskansler Schüssels begäran.
Framför allt godkände Europeiska rådet kommissionens förslag om en grundlig översyn av inre marknaden och programmet för hållbar utveckling. Rådet underströk med rätta betydelsen av den sociala dimensionen av EU:s insatser och välkomnade kommissionens avsikt att göra en bedömning av den sociala verkligheten inom EU. Detta arbete har redan inletts, och under första halvåret 2007 räknar vi med att tillsammans kunna lägga fram vår grundliga översyn av de kvarvarande hindren för den inre marknaden och vår bedömning av den sociala situationen i EU, som naturligtvis också innefattar en analys av de demografiska utmaningar som EU står inför. Som ni vet arbetar vi redan hårt med de frågorna.
Utvidgning är en oerhört viktig fråga för vår union. Jag välkomnar Europeiska rådets bekräftelse av det gemensamma målet att välkomna Bulgarien och Rumänien som medlemmar i EU i januari 2007, om de uppfyller alla de villkor som tydligt fastslagits.
Rådet konstaterar också på nytt att västra Balkans framtid ligger i EU. Som jag sa till er i förra veckan måste vi se till att EU inte bara utvidgas planlöst. Vi måste se till att EU kan fungera politiskt, finansiellt och institutionellt. Europeiska rådet tog kraftfullt itu med denna fråga, och senare i år kommer vi att hålla en ingående debatt för att rensa luften och undanröja alla tvivel på att vi genom utvidgning kan bygga ett starkt Europa.
Vi tog också ett första steg mot utvidgning av euroområdet. Sloveniens anslutning till euron är ett tydligt tecken på att dynamiken i den europeiska integrationen fortfarande är stark. Det är givetvis mycket viktigt för Slovenien, men det är också viktigt för hela EU. Euroområdets utvidgning till en av de nya medlemsstaterna är ett oerhört betydelsefullt och positivt steg i EU:s ekonomiska och monetära integration.
Det gjordes också ett åtagande om att få ut så mycket som möjligt av vår utrikespolitik genom förbättrad effektivitet, samstämmighet och synlighet. Det handlar inte bara om att vara politiskt korrekt: kommissionens förslag i dokumentet kan verkligen bidra till att realisera EU:s globala potential.
Jag välkomnar också varmt Europeiska rådets antagande av ett program för öppenhet, som bland annat innebär att alla rättsakter som ska antas genom medbeslutande ska behandlas offentligt. Rådet godkände också kommissionens politik i fråga om bättre lagstiftning och rollen för de nationella parlamenten – viktiga åtgärder för att förbättra vårt arbetssätt och få EU att fungera bättre. Alla dessa frågor – öppenhet, bättre lagstiftning, subsidiaritet – är av avgörande betydelse för att visa att EU inte är, och inte bör vara, så byråkratiskt som våra motståndare ibland påstår och att vi inte är svårtillgängliga utan verkligen vill ha kontakt med medborgarna. För som jag ofta sagt måste vi inse att det enda sättet att bygga upp EU i dag är med hjälp av verklig demokrati, inte med byråkrati eller teknokrati.
Detta är med alla mått mätt ett EU som ger resultat, ett EU som bidrar till förändring på områden som européerna konfronteras med varje dag. Men Europeiska rådet slog in på en ny väg genom att visa att den institutionella frågan inte är död, slumrande, avdomnad, eller vad EU-pessimisterna nu väljer att kalla det. Vi tänker inte ge upp vår övertygelse att institutionella reformer är nödvändiga. Alla runt bordet vid Europeiska rådets möte höll med om att behovet av institutionella förändringar är oförändrat; de är lika angelägna som när de nationella ledarna undertecknade konstitutionsfördraget. Europeiska rådet bekräftade, som jag ofta sagt, att Nicefördraget inte är tillräckligt utan att vi behöver en lösning på de institutionella frågorna för vårt utvidgade EU.
Som kommissionen slog fast förra månaden bör vi gå stegvis till väga. Så har det ju faktiskt alltid gått till i Europeiska gemenskapen ända sedan den grundades för nästan 50 år sedan.
Europeiska rådet har bett det kommande tyska ordförandeskapet att lägga fram en rapport vid rådets möte i juni 2007 med en bedömning av läget i diskussionerna och en undersökning av den framtida utvecklingen. Målet är att avsluta processen under andra halvåret 2008.
Jag välkomnar Europeiska rådets stöd för kommissionens idé om en politisk förklaring som kan antas i Berlin den 25 mars 2007. När jag talar om de institutionella bestämmelserna måste jag uttrycka mig mycket tydligt. Vad vi behöver är inte bara en förändring för att göra bestämmelserna mer effektiva, utan även en bekräftelse av våra värden, och detta är naturligtvis vad konstitutionsfördraget i själva verket handlar om.
Berlinförklaringen i mars 2007 måste bli mer än en åminnelse av tidigare framsteg. Den måste utgöra en ny bekräftelse av och ett nytt engagemang för våra värden och ambitioner och peka mot framtiden i ett utvidgat EU. Den måste innefatta ett åtagande om att leverera resultat. Vi behöver inte någon lång text – det är därför jag alltid talat om en förklaring liknande den från Messina, som var mycket kort och välskriven – men vi behöver grundlig eftertanke och en verklig debatt om EU:s prioriteringar.
EU har gjort oerhörda framsteg de senaste åren, och vi måste slå fast att dagens europeiska integration i hög grad är av politisk karaktär. Jag menar att det är avgörande att vi tillsammans undertecknar förklaringen som en kollektiv viljeakt, och att Europaparlamentet undertecknar förklaringen, tillsammans med medlemsstaterna och kommissionen, som ett bevis för att EU och dess institutioner samarbetar mot samma mål. Vi måste bygga detta EU i en anda av sant partnerskap.
Vi får inte vara självbelåtna. Om vi ska kunna utnyttja dessa möjligheter och vidta de åtgärder som krävs måste vi vara mer aktiva, vi måste söka kreativa lösningar på de institutionella frågorna och vi måste fortsätta och intensifiera dialogen med våra medborgare om vart EU är på väg härnäst. Vi måste skynda vidare med en ambitiös politisk dagordning: ett EU som ger resultat och levererar den politik våra medborgare behöver.
Förra veckans Europeiska råd gav oss förnyad tro på att lösningar kommer att nås. Jag vill än en gång tacka det österrikiska ordförandeskapet. Visst stämmer det att EU handlar om en inre marknad och det stämmer att EU också är ett politiskt projekt, men det österrikiska ordförandeskapet har påmint oss alla om att EU inte bara handlar om marknaden eller om lagstiftning; EU handlar också om värden, musik, litteratur, kultur och vår europeiska livsstil. Som jag sa när det österrikiska ordförandeskapet tillträdde och våra österrikiska vänner valde den vackra logotypen med alla färgerna var det av avgörande betydelse att byta färg från den mörkt gråa som präglar större delen av den europeiska debatten till en mer tillitsfull färg. Inte för att vi är oansvariga optimister utan för att vi måste leda med tillförsikt om vi vill leda. Vi kan inte leda om vi är pessimister, och därför måste vi visa EU ett nytt sätt att försvara våra värden i en mer globaliserad värld. Jag menar att det är den rätta vägen framåt för EU.
Hans-Gert Poettering,
   . – Herr talman, herr rådsordförande, herr ordförande för kommissionen, mina damer och herrar! I sin första mening sa rådsordföranden att han hade, och har, för avsikt att främja förtroende – och att detta är det viktigaste i Europeiska unionen: att främja förtroende. Vår kontinent är komplex och om vi inte lyckas föra de olika deltagarna närmare varandra genom förtroende, har vår kontinent ingen framtid. Förbundskansler Schüssel! Jag vill särskilt tacka er för att ni så framgångsrikt har främjat detta förtroende mellan våra institutioner och även mellan våra medborgare. Vår uppgift är att lyssna, förstå, föra samman enskilda personer och att sedan agera tillsammans.
Jag kommer aldrig att glömma det möte som vi, ordförandena för de politiska grupperna, hade med er i december förra året i Wien. Vi informerade er om förutsättningarna för att vi som parlament skulle kunna godkänna budgetplanen. Vi sa att vi inte kunde gå med på det som stats- och regeringscheferna hade beslutat, utan att vi ville göra något som i synnerhet skulle föra ungdomar närmare varandra. Vi ville ha större öppenhet och mer kontroll över utgifterna och allt detta gick att åstadkomma genom det interinstitutionella avtalet. Det var för att vi var så uppriktiga mot er, och för att ni lyssnade till oss eftersom ni förstod vår övertygelse, som vi till slut kunde komma fram till ett avtal. Därför vill jag uttrycka mitt uppriktiga tack till er, och samtidigt tacka kommissionen och dess ordförande José Manuel Barroso för deras stöd.
När det gäller tjänstedirektivet är vi också ganska stolta över att vi som parlament inte bara lyckades få fram en hyfsad kompromiss utan också lyckades med att använda detta som utgångspunkt för ministerrådets beslut. Herr Bartenstein! Det var ett förnuftigt beslut att bjuda in ledamöter av Europaparlamentet till ert informella ministermöte och därmed underlätta ett åsiktsutbyte.
Konstitutionen har nämnts. Vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har alltid ansett att vi behöver detta fördrag. Om vi från början emotsatte oss en dödförklaring av denna konstitution, berodde det på att den måste bilda utgångspunkt för en slutgiltig lösning. Detta berör inte bara Tyskland och Frankrike, utan även Finlands, Portugals och Sloveniens ordförandeskap. Allt hänger ihop. Om en länk i kedjan brister kommer det inte att finnas något för de stora länderna att arbeta med heller, alltså är Portugals, Finlands och Sloveniens arbete lika viktigt som Tysklands och Frankrikes – som vi naturligtvis väntar oss något extra av. Vi skulle vilja ha ett resultat inför valen till Europaparlamentet 2009.
Många har också nämnt den 25 mars 2007. Vi behöver agera gemensamt och jag vill särskilt tacka kommissionens ordförande, José Manuel Barroso. Här vill jag föreslå att vi utser en politisk arbetsgrupp som består av en företrädare för Europaparlamentet, en företrädare för rådet och en företrädare för kommissionen, så att vi gemensamt kan besluta hur dagarna inför den 25 mars, och därefter, ska organiseras och planeras. Detta för att det inte bara kommer att äga rum ett toppmöte i Berlin med kommissionen och parlamentet, utan för att det också utan tvivel kommer att hända något annat i Rom. Framför allt måste vi arbeta tillsammans för att förbereda den deklaration som ska utgöra en mall för EU:s framtid, och därför föreslår jag denna arbetsgrupp på politisk nivå.
Förbundskansler Schüssel! Ni kommer att träffa Förenta staternas president tillsammans med kommissionens ordförande i morgon eller rentav i kväll. Vi måste göra klart att EU är Förenta staternas vän och partner. Vi måste åstadkomma resultat i Mellanöstern. Vi har förtroende för Israels premiärminister, Ehud Olmert, och för den palestinske presidenten, Mahmud Abbas. Fredsprocessen behövs där och den bör sättas igång tillsammans med våra amerikanska vänner. Men just för att vi är Förenta staternas vän måste ni också vara mycket bestämd – och i detta har ni vår grupps stöd – och tydligt framföra våra åsikter om Guantànamo – som vi anser inte är förenligt med rättsstatsprincipen, så det kan ni också tala om för våra amerikanska vänner.
Vi måste se framåt. Även om president George Bushs besök i Ungern till minne av 1956 års ungerska uppror gläder mig mycket, måste vi också hålla ett öga på nuläget. Jag har precis träffat oppositionsledaren i Vitryssland, Alexander Milinkevitj. I våra möten med amerikanerna, men även inom EU, måste vi göra klart att vi stöder demokratin i Vitryssland, hem för Europas sista diktator, och att vi motsätter oss att landets oberoende ifrågasätts. Om det i dag skulle hållas en folkomröstning om en anknytning till eller union med Ryssland, skulle vi säga nej till en sådan folkomröstning, eftersom resultatet under en diktator redan är givet. Om vi vill ha demokrati i Vitryssland så måste demokratiska partier först bygga en demokratisk stat, och så kan vi gå vidare därifrån. Vi måste också göra allt – även genom media – för att stödja demokratin och det civila samhället i Vitryssland.
Nu till min sista anmärkning. Jag var den tålmodige ledaren för den parlamentariska gruppen 2000 när frågan om hur Österrike skulle hanteras kom upp. I gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater trodde vi alltid på Österrikes regering och framför allt på förbundskansler Wolfgang Schüssel. Detta förtroende har nu visat sig vara berättigat och jag hoppas att de personer som den gången var kritiska i dag är tillräckligt storsinta för att säga tack och visa sin uppskattning för Wolfgang Schüssel och för Österrikes regering.
Martin Schulz,
   . – Herr talman! Hans-Gert Poettering väntade till sista minuten! Vi har suttit här hela tiden och undrat när stödet till valkampanjen skulle komma. Det kom i sista stund, men det är som det ska vara, så vi låter det passera.
Förbundskansler Schüssel! Jag tackar det österrikiska ordförandeskapet för det fina arbetet. Ni hänvisade till att er grupp satte rekord i fråga om närvaro. Jag har annars varit mycket kritisk till ordförandeskapets närvaro, men jag måste medge att det österrikiska ordförandeskapet fanns på plats är i parlamentet och var tillgängligt för dialog. Jag vill också på min grupps vägnar tydligt säga att Hans Winkler ofta var här i Europaparlamentet och kom undan oskadd. Tack så mycket för detta, herr Winkler.
När vi lyssnar till er, Wolfgang Schüssel, eller till kommissionens ordförande, börjar saker och ting att bli mer angenäma, eftersom ni i var tredje mening talar om social sammanhållning, socialt ansvar i EU, socialpolitikens betydelse och det beslut som tjänstedirektivet innebar och som pekar ut vägen framåt. Vi känner det: tidens neoliberala anda är förbi, tack gode Gud. Kommissionen, och framför allt rådets ordförandeskap, börjar alltmer inse att den ekonomiska och monetära unionen i Europa inte kommer att lyckas om den inte kompletteras med en social union. I det avseendet har Österrikes ordförandeskap inneburit ett steg i rätt riktning. Att vi nu får höra detta av kommissionens ordförande är tillfredsställande för oss, åtminstone för ögonblicket. Men det visar ändå att det återstår mycket att göra i framtiden.
Vårt parlament har ändrat tjänstedirektivet. Herr Bartenstein! Vi har redan uttryckt vår tacksamhet mot er och också jag vill tacka er för inbjudan till ledamöterna i Europaparlamentet – jag kommer inte längre ihåg var det var, Graz eller någon annanstans, det är omöjligt att komma ihåg alla dessa vackra platser med kloster och annat dit folk åker för att åka skidor. Det var bra att ni bjöd parlamentsledamöter och därmed visade att ni har parlamentets befogenheter i åtanke i denna lagstiftningsprocess.
En sak är uppenbar, tjänstedirektivet är det första exemplet i EU:s historia på ett direktiv som har skrivits av parlamentet. Den neoliberala komposition som Fritz Bolkestein lade fram för oss var inte ett genomförbart förslag. Med hänsyn till den brokiga högern här i parlamentet, särskilt gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, är det tillfredsställande att de som känner socialt ansvar i den gruppen följde vårt exempel, vår föredragande och den linje vi valde. Ännu bättre är att kommissionen inte har gjort några ändringar och som kronan på verket har det österrikiska ordförandeskapet också godkänt det. Grattis till denna sociala utveckling i EU, som har åstadkommits med hjälp av Europaparlamentet.
Ni gjorde rätt i att påpeka att en rad ärenden har slutförts i ministerrådens möten. Ja, ministerråden agerar och fattar beslut. Det arbete som ministerråden åtar sig fungerar. Det som inte fungerar är mötena med stats- och regeringscheferna, som i regel inte beslutar någonting. Det som nu har beslutats är positivt på ett sätt. Jag erkänner gärna att den deklaration om stöd från alla era kolleger i fråga om innehållet i konstitutionen som ni som rådsordförande lade fram är positiv. Jag kunde knappt tro det när jag såg presskonferensen på tv där ni sa att de alla hade förklarat sitt stöd för innehållet i denna konstitution.
Man kan verkligen fråga varför era stats- och regeringschefskolleger så sällan gör detta offentligt, varför gör de saker bakom stängda dörrar och överlåter detta till er. Matti Vanhanen är en bra förebild, han har själv uttalat sitt stöd för konstitutionen. Jag anser att det är enormt att också Jacques Chirac har uttalat sitt stöd för konstitutionen bakom stängda dörrar, och att han också har fått sällskap av Jan Peter Balkenende. Om de hade gjort detta mer öppet under folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna skulle EU nu befinna sig ytterligare ett steg på vägen. Poängen är att de gör det i smyg. Men det är bra att innehållet har bevarats. Det är också uppenbart för alla här i parlamentet att vi måste bygga på detta innehåll. Det enda problemet är att vi nu förlorar ännu ett år, tid som vi verkligen behöver för att genomföra de reformer som är inbyggda i konstitutionen, den grundläggande förutsättningen för att EU ska lyckas ekonomiskt och socialt, och även lyckas i fråga om utvidgningen. Dessa reformer har än en gång skjutits upp ytterligare ett år. Det är det mindre tillfredsställande budskapet från detta möte i rådet.
Jag vill avsluta med en kommentar om det stundande toppmötet mellan EU och USA. Utöver framgångarna med det positiva uttalandet om stödet för utvidgningen med Bulgarien och Rumänien, som vår grupp verkligen välkomnar, eftersom det är ett tecken på att EU:s politik går att lita på, gjorde ni ett tydligt uttalande om Guantànamo och det gratulerar vi er för. Som jag sa förra veckan är Guantànamo ett laglöst område som inte kan accepteras av ett samhälle som bygger på rättsstatsprincipen. Jag hoppas att ni i morgon kommer att säga detta lika tydligt till Förenta staternas president.
Silvana Koch-Mehrin,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi har hört ett stycke av Hans-Gert Poetterings valkampanj och ett helt tal ur Martin Schulz valkampanj. Det är uppfriskande för detta parlament och tanken på att göra ordförandeskapet till en valkampanj är helt ny. Herr Schüssel, herr rådsordförande! Ur artistisk synvinkel har ert ordförandeskap varit en fullkomlig succé. Ni hade en ordförandeskapslogotyp – de där vackra slipsarna som ni har allihop – och det fanns musik; det fanns bilder och fantastiska klickar av EU-färger. Den sidan av ordförandeskapet har verkligen varit fin. Också när det gäller idrott var framgångarna stora. Ni anordnade en fotbollsturnering som Österrike inte bara deltog i, utan också vann, efter vad jag har hört. Gratulerar, och jag misstänker att detta faktiskt väckte större intresse hos allmänheten än de flesta politiska beslut, sorgligt men sant.
Tonen i det österrikiska ordförandeskapet har varit lugn. Ni har alltid gjort er tillgängliga för Europaparlamentet, och ett varmt tack är alltså i sin ordning. Nyligen har några viktiga politiska följetonger avslutats: till exempel det interinstitutionella avtalet, eller tjänstedirektivet. Men förra veckans toppmöte märktes tyvärr nästan inte allt. Det verkar nästan som om det informella mottot var: vi ska träffas och ingen kommer att märka det.
Därav kan vi dra slutsatsen att EU:s stats- och regeringschefer behöver få kontakt med verkligheten. EU har redan haft en paus för eftertanke i ett helt år och nu kommer den bara att fortsätta. Nu har vi en tidtabell för färdplanen och perioden av eftertanke ska åtföljas av en period av resultat. Det låter bra, men den sorliga verkligheten är att ingen lyssnar. Spelet fortsätter bekymmerslöst: när EU skapar god politik tar de nationella regeringarna stolt på sig äran, när politiken blir dålig säger de att Bryssel bestämde den.
EU:s stats- och regeringschefer måste inse att konstitutionsfördraget – som ni, Wolfgang Schüssel, och era kolleger undertecknade 2004 – inte kan träda i kraft på det sättet. Därför gladde det mig att höra er säga att det åtminstone fanns en gemensam åsikt om att innehållet i konstitutionsfördraget skulle bevaras, om än inte nödvändigtvis konstitutionsfördraget självt i denna utformning. Men varför säger då inte rådet detta öppet och klart och varför ägnar det inte sina idéer och sin energi åt att komma på vad som ska göras i stället?
Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa stöder ett konstitutionellt fördrag som tydligt anger maktfördelningen mellan EU:s medlemsstater och EU:s institutioner och som beskriver de grundläggande rättigheter och värderingar som binder oss samman. Ju snabbare rådet tar itu med denna verklighet, desto snabbare kan dialogen med medborgarna börja på riktigt.
I detta sammanhang vill jag betona för er, Wolfgang Schüssel, hur glad jag är att ni fick som ni ville, så att många av rådets möten nu kommer att bli offentliga. Vår grupp har alltid kämpat mycket hårt för detta och under Tony Blairs ordförandeskap konfronterade vi honom mycket tydligt med detta önskemål. En gång hälsade vi honom rentav med plakat när han kom in här i kammaren. Han ville strunta i oss, men kunde inte.
Vi gläder oss desto mer över att ni har stått emot det brittiska trycket och att ni har genomdrivit principen om att öppenhet nu ska få råda – för det är medborgarnas rättighet att få se vem som säger vad eller som beslutar saker i deras namn. Denna öppenhet är en viktig förutsättning för förtroendet för EU:s institutioner.
Men att rådet inte har tagit upp Europaparlamentets bekymmer – nämligen Strasbourgfrågan – är, för att tala klarspråk, en besvikelse. Att använda en skrivelse för att avfärda denna fråga – som visserligen är mycket svår – är bara ännu ett bevis på avståndet till de vanliga medborgarna. Det är också ett tydligt tecken på nederlag att de två största grupperna omedelbart ger med sig.
Medborgarinitiativet www.oneseat.eu fortsätter. På bara drygt fyra veckor har mer än 600 000 EU-medborgare lämnat sina namnunderskrifter på denna webbplats och krävt att parlamentet ska ha endast ett säte. Vi beklagar också att det inte har gjorts några framsteg om avreglering. Den föreskrivna gemensamma planeringen, där institutionerna tillsammans säger vad som bör göras, har blockerats av rådet – trots att planeringen skulle innebära ett steg mot öppenhet och ansvar. De så kallade jämförelsetabellerna – ännu ett stycke EU-jargong – har också blockerats av rådet, trots att de skulle visa exakt vad vi kan förvänta oss. De skulle låta människor få veta vad som beslutas i Bryssel och vad de nationella regeringarna lägger till – ett mycket viktigt steg.
EU kanske har blivit lugnare, men förhoppningsvis inte alltför lugnt, eftersom det måste göra sig hört, så att medlemsstaterna kan inleda en dialog med unionen. 
Monica Frassoni,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka det österrikiska ordförandeskapet och förbundskansler Wolfgang Schüssel. Även om vi ofta är oense måste jag erkänna att ni är vänlig och att era tjänsteavdelningar är lättillgängliga och tillmötesgående. I motsats till Hans-Gert Poettering är jag övertygad om att erfarenheterna från 2000 bidrog till att stärka den etiska grundsynen i er regering och att det var en viktig erfarenhet inte bara för er utan för hela EU. I detta sammanhang – jag tänker på frågan om mänskliga rättigheter – vill jag också be er om att påminna president George Bush när ni träffar honom härnäst om problemet med CIA:s flygtransporter. Ni har inte diskuterat detta med oss; jag undrar om ni kommer att diskutera det med honom i stället.
Jag vill nu titta närmare på detta resultatinriktade EU som ni har talat om och som även José Manuel Barroso nämnde. I inledningen av ert ordförandeskap välkomnade vi varmt era förslag och den entusiasm ni visade för konstitutionen. Vilka resultat ser vi i dag? Vi befinner oss i en period av limbo och utdragen tystnad, med ett ordförandeskap som tvärtemot sitt mandat inte har överlämnat någon deltidsrapport eller skisserat på en färdplan med ett konstruktivt innehåll. Allt detta har bidrag till att – låt oss inte dölja faktum – det viktigaste parlamentariska forumet har förvandlats till en trivsam pratshow.
Här skulle jag vilja rikta en vädjan till mina kolleger i parlamentet. Det framgår av rådets slutsatser att man inte tänker låta medborgarna eller sammanslutningar delta i fråga om förslag från regeringarna. Jag fruktar delvis den högtidliga ceremonin vid mötet i mars. Låt mig påminna er om att det inte samlades några skaror i Rom den 28 oktober för att fira undertecknandet av EU:s konstitution. Jag vill inte att denna förklaring, som andra saker, bara ska bli en angelägenhet för oss själva, och jag vill inte att vi alltför ofta ska diskutera EU i ett slags vakuum. Vi måste sluta vänta på att regeringarna ska agera och lägga märke till att de nationella parlamenten för sin del, eller snarare för deras ledares del, ibland verkar mer intresserade av skydda sina egna privilegier än att spela för EU-laget. Vi måste sluta gömma oss bakom ratificeringarna: alla, även Wolfgang Schüssel, talar nu om att ändra texten. Vi är de enda som inte gör det. Vi måste i stället utarbeta ett tydligt förslag om vi ska hålla de kommande tidsfristerna.
Herr talman! Jag beklagar att jag också måste säga er att detta ordförandeskap kommer att bli ihågkommet för en aldrig förut skådad ökning i EU:s budget för kärnkraftsforskning, vilket har lett till att en kontinent som nästan helt saknar icke-förnybara energikällor har beslutat sig för att med investeringar som är fyra eller fem gånger högre än tidigare stödja en farlig teknik i stället för att ta itu med problemet med energieffektivitet och förnybar energi. Jag tycker inte att det är ett imponerande resultat för det österrikiska ordförandeskapet.
Ni har också nämnt Brennertunneln, även om vi ärligt talat tycker att en ratificering av konventionen om skydd för Alperna och protokollet om transport hade varit mycket mer användbar. Jag vet att ni förgäves försökte övertyga den förra italienska regeringen om detta och jag hoppas att ni kommer att ha större framgång denna sista vecka med den nuvarande regeringen.
När det gäller hållbar utveckling verkar det som om det enda utmärkande för rådets slutsatser är en trött upprepning av mål som redan fastställts och fastställts på nytt – mål som tyvärr ännu inte har uppfyllts – och att lite sägs om praktiska åtgärder som bör vidtas i stället. Dessutom har den ytterst blygsamma hänvisningen om det ekologiska avtrycket och åtagandet att minska vår egen resursförbrukning med tre procent per år tagits bort ur slutsatserna. Herr talman! Allt detta är fullständigt i linje med Barroso-Verheugenduons politik, och om de inte ändrar sitt beteende riskerar de att en dag få motta EU:s hunnen Attilapris.
Herr talman! En sak till, mycket snabbt: det är inte sant att invandringen diskuterades för första gången under Europeiska rådets senaste möte. Jag vill påminna om rådets mycket viktiga möte i Tammerfors och mötet i Sevilla; vid båda dessa möten diskuterades positiva, inte bara repressiva, åtgärder för att hantera invandringen. Jag vill påpeka att det enda sättet att verkligen ta itu med och att lösa invandringsproblemet på EU-nivå är att sluta avtal med tredjeländer. Vi måste hjälpa dem att ta sig ur underutvecklingen och definiera en tydlig EU-politik för laglig invandring till vår kontinent. Det är den enda möjliga vägen. 
Gabriele Zimmer,
   – Herr talman! Det finns åtminstone ett beslut där rådet vid sitt senaste möte utan tvekan skrev historia i liten skala, och det är beslutet om att göra möten inom ramen för medbeslutandeförfarandet offentliga i framtiden. Jag anser att detta är ett bra beslut; vi stöder det och det bör öka öppenheten hos institutionerna.
Det är ett viktigt stöd och det bör få stöd av många just i denna svåra period som EU befinner sig i. Men jag frågar mig varför stats- och regeringscheferna i EU-medlemsstaterna försöker omintetgöra denna avsikt genom att göra uttalanden till EU-medborgarna som är raka motsatsen till eftertanke, förståelse eller korrigeringar av tidigare politik. Rådets slutsatser under rubrikerna ”Europa lyssnar”, ”Europa i arbete” och ”Framtidsperspektiv” lyder som följer.
Jag vet att jag överdriver här, men det är med avsikt: för det första, med Europa menas dem som styr Europeiska unionen, inte EU:s medborgare och inte alla de människor som lever i EU; för det andra, de som styr fortsätter med samma politik och genomför den befintliga politiken under mottot ”snabbare, mer, bättre”, och för det tredje, med framtidsperspektiv menas att vi rättar oss efter utmaningarna med globaliseringen och demografiska förändringar och framgångsrikt genomför Lissabonstrategin.
Dessa slutsatser är knappast förvånande, men de är inte till särskilt stor nytta som en lösning steg för steg av anhopningen av problem i EU. Tvärtom kommer just dessa avsikter att förvärra de sociala, miljömässiga och globala problemen ännu mer. Jag vill väldigt gärna påminna er om EU:s tjänstedirektiv. Enligt vår åsikt är direktivet ett svek och det åstadkommer inte det ni hävdade alldeles nyss. Särskilt oroande är att de flesta av åtgärderna under rubriken ”Främja frihet, säkerhet och rättvisa” syftar till att skapa mer övervakning, mer förtryck, mer skyddsmurar eller snarare ”fästning Europa” och införandet av en migrationspolitik vars främsta prioritering är att behandla människor som ekonomiska varor.
Rådets svar på flyktingtragedierna i Medelhavsområdet är att inrätta så kallade enheter för snabba ingripanden vid gränserna, en term som antyder – särskilt på engelska – att man ska skicka in kommandotrupper mot flyktingar. Lika oroande är det att man under nästa underrubrik ”Främja det europeiska levnadssättet i en globaliserad värld” kopplar samman en föråldrad energipolitik med den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och EU:s säkerhets- och försvarspolitik på ett sätt som gör att andra i världen kan känna sig hotade av det.
Detta visar mycket tydligt att de som har makten inte anser att hållbar utveckling är en demokratisk lösning av sociala, miljömässiga och globala problem. Europeiska rådets möte har dock enligt min åsikt gjort det lika klart att perioden av eftertanke inte på något sätt har använts för att identifiera anledningarna till att konstitutionen avvisades i folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna, ännu mindre för att reagera på detta på något sätt. Jag anser att en annan typ av politik och ett annat grundläggande innehåll tydligt måste växa fram, bland annat från konstitutionen. Jag anser att denna brist på handling är arrogant och att den inte kommer att accepteras av många medborgare. Självklart har det här året använts till att glatt fortsätta utvecklingen av den inre marknaden för upprustning och för att göra framsteg i fråga om övervakning, förtryck och skyddsmurar.
Det sätt som hedervärda förberedelser nu görs på inför 50-årsdagen av Romfördragen bör få oss att tänka efter. I stället för att göra detta till bara ännu en festival borde vi använda detta särskilda tillfälle för att verkligen tänka på framtiden tillsammans med våra medborgare.
Brian Crowley,
   – Herr talman! Först och främst vill jag framföra mitt tack till förbundskansler Wolfgang Schüssel, statssekreterare Hans Winkler och alla ministrar och den ständige representanten från Österrike för deras fantastiska arbete under det senaste halvåret.
Som ni ser, herr förbundskansler, blir ni, trots att ni tog till er en del av de idéer parlamentet framfört, trots att ni tog med parlamentsledamöter i beslutsfattandet, ändå kritiserad för att ni inte varit här tillräckligt mycket eller för att ni inte gjort tillräckligt i parlamentet. Ni som själv är väl bekant med parlamentarisk demokrati vet emellertid att det bröd som är uppätet snart är glömt och att det är bra att behålla en del av det smakrika och söta till slutet av ordförandeskapet!
När vi tittar på rådsmötet och resultaten därifrån har en del framsteg gjorts. Det viktigaste inslaget i det österrikiska ordförandeskapet har dock varit realism, att göra sådant som är möjligt, att inte bortse från de problem som finns och att sträva efter samförstånd för att försöka nå en lösning, och dessutom att inta den förnuftiga hållningen att detta inte kan göras på bara ett halvår. Det krävs en långsiktigare strategi, det krävs mer engagemang från andra ordförandeskap och från andra medlemsstater.
Jag anser att en av de största svårigheter vi möter i EU är att avgöra vem som är bäst lämpad för att tala med medborgarna när det handlar om att tala med medborgarna och tala med medborgarna i parlamentet. Vem har bäst förmåga att se till att medborgarna förstår exakt vad det är som händer på EU-nivå?
Med all respekt för den retoriska elegans och den språkliga förmåga som kommissionens ordförande och alla mina kolleger i grupperna här i parlamentet besitter, kan jag konstatera att det skulle vara meningslöst för mig att berätta för en tysk publik vad EU gör för dem. Däremot är jag övertygad om att jag kan få med mig större delen av det irländska folket, och det är likadant i alla andra medlemsstater. Irländska företrädare, finska företrädare, tyska företrädare, österrikiska företrädare och franska företrädare måste tala med folk och berätta vad som krävs. Men de måste vara uppriktiga, inte slingra sig eller tala med kluven tunga. Det har vi sett i Frankrike och i Nederländerna i samband med folkomröstningarna om konstitutionen. Folk slängde fram idéer om att tjänstedirektivet skulle förstöra den europeiska sociala modellen – en fullständig lögn! En lögn som folk framförde endast i politiskt syfte.
Jag har gärna en politisk diskussion om ideologi med vem som helst. Men om vi ska tala om EU:s framtid måste den framtiden grundas på ärlighet, på fakta. Jag anser att en av de största farorna vi kan ställas för i framtiden är att vi har svikit våra medborgare och vårt folk genom att inte tala om för dem exakt hur framgångsrikt EU har varit, hur bra det har varit för dem inte bara när det gäller fred, stabilitet och välstånd utan också när det gäller att skapa politisk stabilitet, säkra jämställdhet mellan män och kvinnor, garantera minimirättigheter för arbetstagare, minimirättigheter för de mest behövande och de mest utsatta människorna i våra samhällen. Det finns fortfarande mer att göra, men vi har åtminstone fått en god början.
Slutligen vill jag framhålla att vi bör undvika att tillämpa övergångsklausulen, dvs. artikel 42. Jag vet att det är viktigt för ordförande Barroso och andra att försöka komma ifrån enhällighet när någon sådan inte kan nås, men att göra det skulle vara att fjärma sig ytterligare, inte bara från regeringarna utan även från folket, det folk som ser EU som ett enväldigt organ som försöker påtvinga andra sin egen vilja. 
Jens-Peter Bonde,
   – Herr talman! Jag vill verkligen tacka kommissionens ordförande och förbundskansler Wolfgang Schüssel för deras hjälp med att låta Danmark och Österrike behålla sina förbud mot fluorerade växthusgaser och jag vill tacka alla mina många kolleger i parlamentet som i tisdags röstade för de grundvattenregler som också utformades som ett direktiv med minimibestämmelser. En fullständig harmonisering borde mycket oftare bli minimiharmonisering, så att länder uppmuntras att gå längre i kampen för säkerhet, hälsa och miljö. Det är också ett litet framsteg att medbeslutandeförfarandet i rådet hädanefter kommer att vara offentligt. Förra året antog EU 57 lagar på det sättet, av totalt 3 124 lagar. Så det vi lyckas få offentligt är fortfarande toppen av ett isberg. Den allmänna principen kommer även fortsättningsvis att vara att EU antar sina lagar i 300 hemliga arbetsgrupper i rådet, biträdda av 3 000 andra hemliga arbetsgrupper inom kommissionen. De nationella parlamenten kommer att få besluta om subsidiaritetsprincipen. Ta tillfället i akt – låt konferensen mellan organen för gemenskaps- och EU-frågor vid Europeiska unionens parlament (COSAC) ta hand om det årliga programmet fram till oktober.
Det var berömmet, nu till kritiken. Enligt min åsikt bör Wolfgang Schüssel skämmas när han kräver ratificering av en konstitution som har avvisats av befolkningen i Nederländerna och i Frankrike. Varför vågar han inte fråga sitt eget österrikiska folk vad de anser om konstitutionen? Varför står Finland i begrepp att ratificera en text som bara 22 procent av finnarna stöder, medan 48 procent är emot den? EU:s stats- och regeringschefer bör ta sig i akt – ni går mot en konfrontation med EU:s befolkning. Välj er några nya befolkningar i stället; eller börja om på nytt med ett direktvalt konvent för att utarbeta nya texter och anordna sedan folkomröstningar om dem i alla länder samma dag. Då blir det medborgarna som bestämmer. Då blir det inte längre några slutna möten som i Nordkorea, Kuba eller Coreper. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   – Herr talman, herr Schüssel! Ni har redan bett oss att säga , och att visa lite mera glädje. Det är något vi alemanner också kan välkomna, även om folk säger att vi brukar gå ner i källaren när vi vill skratta. Men låt mig svara på er musikaliska anspelning med ett litterärt citat. Jag vet inte vad ni nyss har låtit de betydelsefulla människorna här i parlamentet ta del av, men jag vill säga ”jag hör budskapet väl, men saknar trons ståndaktiga tillit”. Ni vet förstås att man ska vara misstänksam mot glädje om den kommer från bortträngning eller förnekelse, eftersom falsk glädje kan få en att fullständigt tappa greppet om verkligheten och leda till politisk depression. Det är till och med värre än .
Hur ser bokslutet ut? Vi har att göra med den största omfördelningen i fredstid i människans historia. Det har utlovats mycket. Vad har ändrats i verkligheten? Ni nämnde själv frågan om folkomröstningarna. Vad har det blivit av dem? Nu hör vi inget om dem längre. Tystnad råder också om frågan om Europeiska unionens absorptionsförmåga och även om frågan om öppenhet. Ni sa själv här den 18 januari att den mängd pengar som slösas bort i många program är beklaglig och att det finns botemedel mot detta, nämligen inspektioner. Den typen av information bör offentliggöras och det rätta vore att offentliggöra detaljer om stöd som har beviljats. Ändå råder det tystnad även om detta nu.
Under tiden har jag ställt två parlamentsfrågor om detta. Vad får era vänner vid Raiffeisen, vad får ORF, vad får de andra? Tystnad är motsatsen till öppenhet och utan öppenhet finns det ingen demokrati. Vi har inte fått några svar: allt vi har fått är tystnad, tystnad, tystnad, tystnad, tystnad, tystnad och mer tystnad.
Tystnad leder till orörlighet och orörlighet leder till stillestånd. Det duger inte. Förresten – och jag är säker på att till och med ni har hört talas om detta – verkar det österrikiska ordförandeskapet ha fått ett rykte som hör ihop med öknamnet , ”brakfesten”. Det duger inte heller. Det kan bara finnas sann glädje om vi har demokrati, kontroller och rättvisa, så låt oss se hur långt vi kan komma med dessa värderingar. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr ordförande för kommissionen, herr Schüssel, mina damer och herrar! Om vi granskar de två senaste debatterna om rådets ordförandeskap kan man bara säga att ”jämförelsen gör oss säkra”. Om vi för ett år sedan vid upprepade tillfällen betonade vilken djup kris vi befann oss i och om vi för ett halvår sedan avvisade ordförandeskapets resultat med två tredjedelars majoritet, är vi nu alla överens om att EU vid utgången av detta halvår är mer framgångsrikt och befinner sig i en bättre position än vid utgången av 2005.
I dag gör vi bokslut i vetskapen om att allt inte kan åstadkommas på ett halvår, i vetskapen om att mycket fortfarande är oavslutat och i vetskapen om att vi fortfarande har mycket arbete att uträtta. Men vi anser alla att glaset är halvfullt, inte halvtomt. Frågan inställer sig också om rådsordförandeskapet har lyckats i sina ansträngningar att förbättra kvaliteten i samarbetet mellan Europaparlamentet och institutionerna. Svaret är ja och beviset ligger framför oss – den höga närvaron, kvaliteten i ledarskapet, budgetplanen och tjänstedirektivet – och, herr Schulz, inte bara för österrikarna utan även för oss kristdemokrater var det aldrig fråga om att välja mellan det neoliberala och det sociala, eftersom våra värderingar innebär att vi alltid har varit anhängare av den sociala marknadsekonomin.
Kommittéförfarandena, de finansiella instrumenten för utrikespolitiken, sambandet med de informella mötena i rådet, utvidgningen av frågestunden och ministrarna med särskilda ansvarsområden, de fyra konferenserna mellan de nationella parlamenten, rådet, kommissionen och Europaparlamentet – detta är bara några fakta. Vårt samarbete var framgångsrikt och det bör fortsätta i denna anda.
Men jag vill också säga detta: vi har alltid varit framgångsrika när vi har satt EU:s gemenskap i centrum för vårt arbete och inte reducerat EU till ett regeringsarbete. I kölvattnet av detta lyckade samarbete mellan institutionerna har vi också fått medborgarna att engagera sig mer i detta nya samarbetsinriktade synsätt.
Jag vill också på min grupps och min delegations vägnar tacka alla ministrar, alla tjänstemän och särskilt Hans Winkler och Gregor Woschnagg för deras utmärkta samarbete med alla ledamöter av detta parlament.
Den andra frågan – Kroatien, Turkiet, Slovenien, Rumänien och Bulgarien – har också visat en sak: vi är nu mer noggranna med att följa reglerna och slätar över saker och ting mindre. I världsmästerskapets anda vill jag säga att efter år av självmål och försvarsspel har laget återupptäckt sin form. Vi går till anfall igen.
Maria Berger (PSE ).
   – Herr talman, herr ordförande för kommissionen, herr rådsordförande! Också jag är tacksam för det österrikiska ordförandeskapets höga närvaro här i Europaparlamentet och för det goda samarbetet med er, era regeringskolleger och alla inblandade. Jag vill särskilt lyfta fram statssekreterare Hans Winkler. Han har inte bara varit en man för alla tider, utan också en man för alla tider på dygnet – särskilt för sittningarna sent på kvällen här i Europaparlamentet.
I det österrikiska ordförandeskapets bokslut är det förstås den sociala aspekten som står i förgrunden för mig. På tillgångssidan är fullbordandet av tjänstedirektivet ett stort pluspoäng, där Europaparlamentet också gjorde ett viktigt bidrag, vilket har påpekats flera gånger. Men jag anser att det också går att hitta vissa minuspoäng när man tittar på budgetplanen: till exempel har en av de största nedskärningarna gjorts i Europeiska socialfonden, av alla saker, det har inte gjorts några framsteg med arbetstidsdirektivet, och målen från vårens toppmöte i fråga om sysselsättningssiffrorna var så blygsamma att de redan har överträffats av verkligheten. Kanske det är rådets nya taktik – att sätta så blygsamma, eller som några skulle säga, realistiska mål, och att sätta riktmärket så lågt att det är praktiskt taget oundvikligt att snubbla över det.
Det finns en negativ post i den ekologiska balansräkningen, nämligen direktivet om infrastrukturkostnader. Också här gav Europaparlamentet ordförandeskapet en mycket bra passning, men tyvärr fångade vice förbundskansler Hubert Gorbart den inte, och Europaparlamentets inställning, som också var mer fördelaktig för Österrike, kunde inte överföras till rådet.
Vi har inte hört någonting alls om andra ämnen: det har funnits en verklig brist på initiativ, särskilt inom kvinnopolitik, jämställdhetspolitik och utvecklingspolitik. När det gäller konstitutionen fanns det inget mer som det österrikiska ordförandeskapet kunde åstadkomma. Det som bekymrade mig lite var att man genom de särskilda evenemangen nästan uteslutande prioriterade subsidiaritetsprincipen. Alla vi som deltog i dessa evenemang har nu en bättre uppfattning om vad EU inte bör göra. Det vi fortfarande inte vet är vad EU kan göra för att faktiskt lösa sina problem.
Andrew Duff (ALDE ).
   – Herr talman! Bakom förbundskansler Schüssels gemytlighet tycker jag vi kan ana hans frustration inför problemet att fösa 25 rätt så kattlika individer mot enighet om ett mandat för en ny regeringskonferens. Nu när ni blir friare från ordförandeskapets begränsningar, förbundskansler Schüssel, kanske ni vill föra debatten framåt genom att berätta för oss vilka ämnen, vilka kapitel, ni prioriterar högst för omförhandling inom del III? 
Eva Lichtenberger (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Detta ordförandeskap har verkligen tangerat och till och med slagit ett rekord: aldrig tidigare har ett ordförandeskap gratulerat sig självt så hjärtligt som detta.
När man reste mellan Österrike och Bryssel under det senaste halvåret upplevde man två helt olika världar. De österrikiska medierna var fulla av stora framgångar som trumpetades ut av det österrikiska ordförandeskapet. På EU-nivå och i andra medlemsstater såg det utan tvekan lite annorlunda ut. Detta gäller inte i så hög grad showinslagen: vi har mer eller mindre bombarderats av Mozartkulor. Men de resultat som borde ha åtföljt dem var inte fullt så berusande.
För att kort återgå till konstitutionen, borde ”Europa lyssnar” har varit mottot, men hur kan vi lyssna om vi bara talar med några få små elitgrupper, som ”Europakaféerna”? Var fanns de stora parlamentariska forumen, de stora diskussionerna med medborgarna? De var absolut nödvändiga för EU. Men Österrike nöjde sig med en dietversion av en diskussion. Konstitutionens kritiker hade subsidiaritetskonferensen som forum, men i övrigt fanns det inte mycket att se. Allt sköts upp och fördröjdes.
Enligt Österrike var budgeten en framgångssaga, men vad hände egentligen? Ett minsta möjliga samförstånd åstadkoms, och de vara glada över att beröva EU just de resurser som krävdes för att fullfölja de uppgifter EU fått från annat håll. Detta påverkade emellertid inte kärnkraftsforskningen. Trots att Österrike ofta för fram sin kärnkraftsfientliga politik, förekom inga rundabordssamtal om detta, utan finansieringen av kärnkraftsforskningen förstärktes inom alla områden. Inga insatser har gjorts för att avlägsna oss från kärnkraften, något som är ett brådskande behov.
Förbundskansler Schüssel! Ni har sagt att det europeiska levnadssättet bör främjas, men det vi talar om här är den europeiska sociala modellen! Vi behöver inte en halvhjärtad version, utan en fullständig version. Bara Mozartkulor räcker inte! 
Esko Seppänen (GUE/NGL ).
   – Herr talman, herr förbundskansler, herr kommissionsledamot! Den mest betydande frågan under det österrikiska ordförandeskapet var avtalet om nya ekonomiska riktlinjer för 2007–2013. Detta gick att åstadkomma genom att använda kommissionen och parlamentet som disktrasor för att rengöra bordet. Den tomma retoriken från Europeiska kommissionens ordförande José Manuel Barroso fungerade inte. Det är också uppenbart i Jose Manuel Barrosos tal om EU:s konstitution att det finns en brist på trovärdighet. Olli Rehn! Kanske ni skulle kunna säga detta till José Manuel Barroso.
Kommissionens plan D är just detta: propaganda, agitation och inställsamhet, uppifrån och ned. Det skulle ha varit demokratiskt om EU:s konstitution hade dödförklarats. Det skulle ha varit den slags demokrati som vi förknippar med en statsöverenskommelse. Konstitutionen skulle antas i alla medlemsstater med enhällighet. Motsatsen till demokrati med en statsöverenskommelse är majoritetens diktatur.
EU:s politiska elit och eurokrati är dåliga förlorare. Ni är dåliga förlorare, herr Österrike, herr kommission, och även ni, herr parlament. Ni försöker återuppliva en död konstitution; ni ber medlemsstaterna att ratificera något som aldrig kommer att träda i kraft. Ni begär samma sak av mitt land, Finland, där en opinionsundersökning visat att endast 22 procent av befolkningen är för en ratificering av EU:s konstitution i parlamentet. Skäms, ni motståndare till statlig demokrati, som agerar med en minoritet på 22 procent!
Som ett positivt inslag från toppmötet noterar vi den nya öppenheten i rådets möten och i kommittéförfarandet. Besluten visar att vi inte behöver mer av en konstitution för att förbättra demokratin, utan mer demokratisk vilja. Större öppenhet är lika med bättre demokrati. 
Konrad Szymański (UEN ).
   – Herr Schüssel, herr talman! Jag vill varmt gratulera både rådets toppmöte och det österrikiska ordförandeskapet för deras arbete. Många politiker i EU har huvudet bland molnen – konstitutionella moln skulle man kunna säga – vilket innebär att de ibland är ovilliga att uppskatta den långa listan av frågor som EU har hanterat framgångsrikt.
Där ingår budgeten, tjänstedirektivet, utvecklingen av samarbetet i inre frågor, förbättrat konsulärt samarbete, utvidgning av Schengenområdet och reformen av EU:s utrikespolitik, vilket är den fråga som ligger mig varmast om hjärtat och som är mycket nära att fullbordas, bland annat tack vare Wolfgang Schüssels grupp i Bryssel. Denna lista omfattar en hel del.
Jag håller inte med om alla dessa beslut, men det gläder mig mycket att de har fattats. När vi nu har erfarit hur effektivt EU kan vara bör vi avstå från att kritisera Nicefördraget alltför hårt, för det är det enda vi har i fråga om ett fördragssystem. EU fungerar, och det fungerar faktiskt riktigt bra, utan ett konstitutionellt fördrag och bevis på detta kan vi se i det ordförandeskap som löper mot sitt slut. Denna erfarenhet bör utgöra den främsta premissen för en helt ny reform av fördragssystemet. I stället för att ha huvudet bland molnen som omger konstitutionen bör denna reform vara ordentligt grundad i den europeiska erfarenheten och den europeiska praxisen som den har visats av det ordförandeskap som nu går mot sitt slut. Jag vill uttrycka mitt varma tack för detta. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
    –  Herr talman! Vi håller på att sammanfatta halvåret under det österrikiska ordförandeskapet. Vad exakt är det som ordförandeskapet har åstadkommit? Det skryter med att det har åstadkommit en kompromiss om tjänstedirektivet. Men i stället för att garantera verkligt fri rörlighet för tjänster inom EU är den lagstiftning som har skapats ofullständig och vag. EU:s möjlighet att få till stånd en förbättring av ekonomins yttre konkurrensförmåga har ödslats bort.
För det andra har ordförandeskapet fått till stånd ett godkännande av den nya budgetplanen för 2007-2013. En av konsekvenserna av denna nya budgetplan i sin nuvarande utformning är ständigt ökande nedskärningar i utgifterna i EU:s budget för grundläggande mål, som territoriell sammanhållning och inrättandet av en rättvis spelplan i fråga om utvecklingsmöjligheter för de fattigaste områdena.
Låt oss slutligen ta upp det olyckliga konstitutionella fördraget, som har varit helt ute ganska länge nu. Österrikes förbundskansler sa under toppmötet, och har bekräftat i dag, att det huvudsakliga innehållet i fördraget måste förbli oförändrat. Ett sådan uttalande bortser från viljan hos medborgarna i minst två EU-medlemsstater. Det är troligt att det mest långlivade och spektakulära resultatet av Österrikes ordförandeskap är flerfärgade streckkoder på massproducerat EU-krimskrams. 
Mario Borghezio (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Resultatet av det österrikiska ordförandeskapet är i grund och botten ett EU av resultat, från landvinningarna i kontrollen av invandringen till återupplivandet av de små och medelstora företagens roll och de nationella parlamentens deltagande i den europeiska integrationen. Det var på tiden att vi kom ihåg de nationella parlamentens grundläggande roll, eftersom de företräder demokratin i medlemsstaterna: de är demokratins röst.
Detta är ett ordförandeskap som bland annat avslutar sin ämbetsperiod med goda nyheter för de ibland oss som är för självständighet och regionalism. Det österrikiska ordförandeskapet har också gett en signal i den riktningen, genom att återuppliva den regionala statusen och skapa ett mindre homogent EU – vilket vi såg i det positiva resultatet i folkomröstningen om självständighet för Katalonien. Wolfgang Schüssel har gett oss positiva riktlinjer i fråga om de små och medelstora företagens grundläggande betydelse: han har beskrivit dem som en del av EU:s hemliga potential. De bör få stöd inte bara för sin forskning utan också för sina krav på att många byråkratiska hinder ska tas bort.
När det gäller toppmötet i Bryssel vill jag påpeka att vi tyvärr inte har kunnat nå en slutgiltig överenskommelse i en av de grundläggande frågor vi står inför, nämligen de kommande utvidgningarna, delvis på grund av det instabila läget i vissa regeringar, däribland den italienska. Som förbundskansler Schüssel så riktigt sa i morse bör anslutningskriterierna vara exakta och konkreta; de får inte längre vara enbart retoriska. I detta sammanhang är Massimo D’Alemas uppmaning till ledamöterna att inte vara dogmatiska i denna fråga öppen för kritik. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är ett nöje för mig att på mina brittiska konservativa kollegers vägnar och som PPE-DE-gruppens samordnare i inremarknadsutskottet tacka det österrikiska ordförandeskapet för vad jag anser har varit ett ordförandeskap av verklig substans och med verkliga resultat – i motsats, måste jag säga, till deras föregångare halvåret innan.
Vad som präglat detta ordförandeskap, förbundskansler Schüssel, är att ni i huvudsak varit realistisk. Ni har inte lovat för mycket, utan ni har satt fart och levererat. Jag ser tjänstedirektivet som det kanske bästa exemplet på detta. Er kollega Martin Bartenstein, som jag lärt känna mycket väl under det senaste halvåret, citerades i i december, då han sa att det vore ett mirakel om ni lyckades nå enighet om tjänstedirektivet under ert ordförandeskap. Verkligen ett anmärkningsvärt exempel på att lova lite och leverera mycket! Miraklet har åstadkommits genom en mängd arbete hos oss här i parlamentet. Jag måste säga till Martin Schulz, som jag till min förvåning nyss hörde hävda att tjänstedirektivet såg ut som en triumf för renlärigheten, att miraklet faktiskt nåddes genom seriöst arbete för att få till stånd ett direktiv om liberalisering på en fri marknad. Det centrala inslag som var nyckeln till överenskommelsen – friheten att tillhandahålla tjänster – var faktiskt ett resultat av utskottsomröstningen här i parlamentet, som socialisterna motsatte sig. Så låt oss tala klarspråk när det gäller vad tjänstedirektivet kommer att ge för resultat. Det är ett stort steg framåt för den inre marknaden.
Slutligen, förbundskansler Schüssel, välkomnar jag varmt er inställning till att öppna rådet i samband med medbeslutande och att bjuda in parlamentsledamöter till era sammanträden. Jag är mycket besviken över att min egen utrikesminister tydligen har motsatt sig denna öppenhet. Allt jag vill säga till Martin Schulz är att de 25 ministrarnas syn på tjänstedirektivet, som jag fick höra när jag satt vid bordet i Graz, definitivt inte var att de såg det som en triumf för socialismen. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Jag måste tala om för Macolm Harbour att det yttre skenet och verkligheten ofta inte är samma sak.
Jag vill framför allt tacka de olika ministrarnas tjänstemän, som har gjort ett enormt arbete och som verkligen gjorde många framsteg möjliga. Jag hoppas att ni inte bara kommer att behålla de bästa av dem, utan också hitta mer för dem att göra.
Herr förbundskansler! I mitt första anförande tog jag upp frågan om minoriteter i Kärnten, som är ett problem för EU, och jag uppskattar mycket att ni kom med ett förslag som innebär ett betydande framsteg. Jag hoppas att det också kommer att vara möjligt att genomföra detta och att alla till sist – inte minst de som lever i denna provins vid gränsen till Slovenien – kommer att upptäcka att i EU är flerspråkighet och mångfald vinnare, inte hinder.
Det råder ingen motsättning mellan vårt behov att främja denna flerspråkighet och mångfald i EU och behovet av att komma vidare med konstitutionen och att föra den konstitutionella processen framåt. Det gläder mig mycket att det har gjorts ett bestämt åtagande om detta. Jag är helt och hållet för utvidgningen, men om vi ska driva den vidare – det finns de som redan i dag beter sig som om Ukraina ska bli medlem i EU inom de närmsta åren – så måste vi också se till att EU kan klara av en sådan utvidgning. Det är just de personer som vill att detta ska ske som måste åta sig att se till att vi får en konstitutionell process som också leder till en definitiv förstärkning av Europeiska unionen, för denna konstitutionella process är inte ett hinder för kommande utvidgningar, utan snarare en förutsättning för att de ska kunna ske över huvud taget.
Jag vill säga något annat om Turkiet och Kroatien. Jag är mycket glad över att vi har inlett förhandlingarna. När det gäller Kroatien borde förhandlingarna ha börjat för länge sedan, men när det gäller Turkiet vill jag – som alltid har argumenterat för att förhandlingar borde inledas med detta land – göra något klart: precis som Martin Schulz redan har sagt förväntar vi oss att Turkiet faktiskt ska uppfylla alla de åtaganden som landet har gjort och detta omfattar att erkänna Cypern och att öppna hamnar och flygplatser.
Jag vill naturligtvis också att den grekcypriotiska regeringen, det vill säga Cyperns regering, ska göra allt som står i dess makt för att bereda vägen för att den turkisktalande befolkningen ska kunna vara med i en enad stat och därmed vara med i Europeiska unionen. Om båda sidor – regeringarna i Nicosia och Ankara – verkligen vill ha framsteg, så är detta möjligt, men alldeles oavsett detta, måste Turkiet uppfylla alla sina åtaganden och Tayip Erdogan har gjort ganska många uttalanden som borde ha lämnats osagda.
Cecilia Malmström (ALDE ).
   – Herr talman! Det nya modeordet ”absorberingskapacitet” har fyllt tidningarnas spalter i hela Europa. Vad menas med det egentligen? Är det inte bara ett kodord för operation ”Stoppa Turkiet”? Visar inte det en enastående brist på ledarskap och ett misslyckande med att förankra och förklara utvidgningens fördelar? Vi vet ju att sedan maj 2004 har handeln, tillväxten och konsumtionen ökat. Stabiliteten och demokratin har stärkts, och Europa är bättre rustat att möta våra gemensamma problem. Utvidgningen kan inte användas som syndabock. Politiskt ledarskap handlar om att forma, leda och skapa opinion.
Jag välkomnar att öppenheten stärktes på Europeiska rådets möte i Bryssel, men jag beklagar att frågan om Europaparlamentets säte inte togs upp. Det är en viktig trovärdighetsfråga för hela EU som måste diskuteras vid en kommande fördragsöversyn. Mer än 610 000 personer från hela Europa har hittills skrivit på medborgarinitiativet om att ha ett enda säte för Europaparlamentet. Om man ber om medborgarnas åsikt, måste man också lyssna. Herr förbundskansler, har ni skrivit på uppropet? 
Sepp Kusstatscher (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr förbundskansler! Jag vill bygga vidare på Hannes Swobodas bidrag. Att sätta upp 158 skyltar i Kärnten är ett första steg, ett litet åtagande byggt på ett avgörande i högsta domstolen och på villkoren i 1955 års fördrag. Men det krävs mer generositet mot denna lilla och alltjämt krympande slovenska minoritet. Österrike borde visa samma förståelse för sin egen minoritet som för sydtyrolerna, den tysk-italienska minoriteten i Italien.
Ännu ett ord om Brennerbastunnelprojektet: det visar sig att detta är ett bottenlöst hål för skattebetalarnas pengar. Vi måste ändra vår transportpolitik. Annars kommer järnvägen inte att ha en chans. Vi måste förbättra våra befintliga järnvägar innan vi sätter igång enstaka projekt i sådan enorm skala. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   – Herr talman! Vi bör vara mycket tacksamma för Wolfgang Schüssels uppriktighet när han säger att konstitutionsfördraget i grunden måste lämnas orört. Budskapet är klart och tydligt. Den politiska eliten vet bäst. Full fart framåt med konstitutionen, utan att lyssna på folket.
Och det är inte allt, utan José Manuel Barroso har dessutom berättat att nästa steg, i mars nästa år, blir en politisk förklaring, Berlinförklaringen. Så småningom kanske han kommer att se det som en missbedömning ur PR-synpunkt. Wolfgang Schüssel avslutade med att hänvisa till Beethovens Ode till glädjen, EU:s hymn. Jag tror jag minns några av orden: 
 ”Freude schöner Götterfunken, Tochter aus Elysium! Wir betreten feuertrunken, Himmlische, dein Heiligtum.” [”Sällhetsskapande förmåga, Alla väsens harmoni, Glädje, druckne av din låga, Kring ditt altar samlas vi.”] 
Jag har alltid tyckt att det är orättvist att Beethoven ska förknippas med EU, eftersom han på sin tid var en brinnande motståndare till den europeiska politiska integrationen under Napoleon.
Men det musikaliska temat påminner mig om en annan liten melodi. Kompositören är inte lika storslagen som Beethoven, och det var ingen stor diktare som Schiller som skrev texten, men den sammanfattar den brittiska inställningen till EU:
”Vad inbillar ni er, herr Schüssel, om ni menar att det är slut med gamla England? Vi är pojkarna som ska få er att tänka om, det är vi som ska sätta stopp för er lilla lek. Vad inbillar ni er, herr Schüssel?” 
Roger Helmer (NI ).
   – Herr talman! Förra veckan i Strasbourg fördömde jag det skamlösa förakt vi visar för den allmänna opinionen, för väljarnas åsikter och för själva demokratin när vi gång på gång bortser från resultatet i de folkomröstningar som följt på varandra. Det österrikiska ordförandeskapets agerande illustrerar på allra bästa sätt detta förakt för demokratin. Både det österrikiska ordförandeskapet och förbundskansler Schüssel har kommit till kammaren och krävt att en på alla sätt död europeisk konstitution ska återupplivas. Ändå visar Eurobarometerundersökningar att Österrike är den medlemsstat där motståndet mot konstitutionen är störst, omkring 80 procent.
Förbundskansler Schüssel! Ni har efterlyst folkomröstningar om konstitutionen, så varför låter ni inte ert eget folk rösta? Är det kanske för att ni vet att ni skulle lida ett förödmjukande nederlag? Hur kan Österrikes ledare vara så fullständigt likgiltiga för den allmänna opinionen? Jag kan bara komma på en rimlig förklaring: förbundskansler Schüssel kanske vantrivs på jobbet och hoppas att det österrikiska folket ska rösta bort honom!
Hartmut Nassauer (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi har nyss lyssnat till företrädaren för Wienkongressen. Vår kollega har gjort sig hemmastad under den här perioden. Herr Schüssel! Om vi ser till fakta står det klart att ni har haft ett anmärkningsvärt framgångsrikt ordförandeskap för rådet.
Budgetplanen, den slutliga utformningen av den nya kemikaliepolitiken Reach, tjänstedirektivet, nya initiativ i fråga om asyl och migration – ingen av dessa frågor var avgjord på förhand. Man kan nästan tro att er framgång motbevisar påståendet att vi behöver ett konstitutionellt fördrag för att vi ska kunna agera, eftersom ni har visat att det även kan finnas andra tillvägagångssätt. Men jag delar inte alls den åsikten.
Jag vill än en gång påminna er om att vi inledde arbetet med förslaget till konstitutionellt fördrag när vi stod i begrepp att ta in tio, tolv nya medlemsstater och att vi med detta projekt ville göra det möjligt för EU att inte bara agera utan även att bli mer demokratiskt och öppet. Om vi hade åstadkommit detta i god tid och, till exempel, beslutat att befogenheter ska definieras på det sätt som beskrivs i utkastet till konstitutionellt fördrag, kanske människorna i Nederländerna och Frankrike inte hade röstat emot fördraget.
Herr Schüssel! Jag skulle nu vilja ställa en ledande fråga: är ni säker på att stats- och regeringscheferna skulle vara lika villiga att skriva under på fördraget i dag som de var då? Jag är inte riktigt säker på hur långt det samförstånd som binder oss i princip och som hävdar att vi behöver en ny regeluppsättning sträcker sig. Jag tror att vi fortfarande behöver se över våra idéer.
EU behöver uppenbart gränser, inte bara geografiska sådana. Bara ett ord om Turkiet: hur länge vill rådet verkligen hållas som gisslan av den turkiska regeringen på grund av tullunionsöverenskommelser? Allmänheten vet vad som pågår och detta är oacceptabelt.
Magda Kósáné Kovács (PSE ).
   – Jag ansluter mig till de som har tackat det österrikiska ordförandeskapet för den process som har planerats, de delar som har genomförts och jag vill även tacka Hans Winkler personligen. Herr förbundskansler! Jag litar på att allt detta beröm inte kommer att skada Hans Winkler, och jag måste säga att det har varit ett nöje att arbeta med honom.
När det gäller konstitutionen vill jag tacka er för den ytterst beslutsamma omdirigeringen av processen, från att ha planerat begravningen av ett så kallat avlidet projekt, till att planera det fortsatta arbetet. Det är ingen mening med att diskutera dessa mer klumpiga än sanna påståenden, men det är värt att ställa den vanliga frågan: har vi gjort tillräckligt för att medborgarna ska känna att Europeiska gemenskapen inte bara är en sträng övervakare som bestraffar och alltid ger otillräckliga resurser och att förstå att Europeiska unionens befogenheter är det som ligger bakom de glädjeämnen vi upplever i våra liv och också står för vår gemensamma framtid?
Även de nationella parlamenten och regeringarna har ett enormt ansvar här. Detta gemensamma ansvar måste återupplivas och förstärkas. Det gladde mig mycket att avslöjandet av de verkliga sociala förhållandena i EU och de uppgifter som krävs för att utvecklas lades fram på en så framträdande plats i rådets inledningsprogram. Jag måste säga att vi i dag befinner oss i mer eller mindre samma läge, eftersom kommissionens ordförande talade om integrerad konsekvensbedömning och utvärdering av lagstiftningens sociala följder.
Därför ber jag er att se till att vi inte bara inriktar oss på lika möjligheter för kvinnor och män utan också på dem som lever i utarmade områden, EU:s äldre befolkning, de som blir eller tvingas bli marginaliserade, romerna och immigranterna och de fattiga barnen. Deras rättigheter är EU:s rättigheter och vi behöver konstitutionen för att garantera detta.
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   – I femtio år har den slovenska minoriteten i den österrikiska delen av Kärnten väntat på att artikel 7 i statsfördraget ska tillämpas och nu när Österrike innehar ordförandeskapet för EU är tiden äntligen mogen att genomföra åtminstone några av de rättigheter som den slovenska minoriteten garanteras i konstitutionen, nämligen en tvåspråkig topografi.
Dessa frågor håller på att lösas, men för närvarande kränks ett antal internationella normer för skydd av minoriteter. Formeln 10/15 innebär inte att avgörandena i Österrikes konstitutionella domstol genomförs. En kompromisslösning skulle kunna vara att inleda i stället för att avsluta det rättsliga skyddet för den slovenska minoriteten. Det är just det som är målet: att lösa frågan om en tvåspråkig topografi en gång för alla. Att upphöja en sådan kompromiss till konstitutionell lag skulle i praktiken upphäva artikel 7 i statsfördraget och förhindra att den ändras ensidigt och att internationell rätt kränks. 
Marianne Thyssen (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr ordförande för kommissionen, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ett ordförandeskap måste inte vara spektakulärt för att vara framgångsrikt. Österrike har visat att förutseende, realism, samråd och hängivenhet i stora mått uppenbarligen är allt som krävs för att lyckas på många fronter och detta förtjänar beröm.
Ett avtal har åstadkommits om budgetplanen. Samtidigt som vi var besvikna över nivån på budgeten, var vi glada över kvaliteten på förhandlingsresultatet, och kunde rösta för det interinstitutionella avtalet. Herr Schüssel! Ni ägnade en stor del av er tid åt att fullborda den inre marknaden, särskilt genom tjänstedirektivet. I det avseendet har era ministrar inspirerat oss genom att ta tjuren vid hornen. Vi kan nu se fram emot ett rättvist tjänstedirektiv, något vi alla ville uppnå.
Dessutom har ett avtal åstadkommits om kommittéförfarandet och det har tagits emot väl, åtminstone av vår grupp; en annan sak som är viktig att ta upp är att under er ledning har rådet lyckats hålla konstitutionen levande; om vi har någon form av konstitutionellt fördrag inför valen 2009, bör ni verkligen kunna ta åt er en del av äran.
Jag har en fråga angående toppmötets slutsatser. Även om frågan om absorptionsförmåga tas upp i kapitlet om utvidgning, lyfts den inte riktigt fram som ett villkor för kommande utvidgningar. Skulle ni kunna säga mer om detta, eller har ni ännu ingen ståndpunkt och måste vi vänta på kommissionens dokument?
Slutligen vill jag gratulera er till beslutet om öppenhet i rådets beslutsfattande. Timmar av ständig osäkerhet om hur den belgiska regeringen skulle rösta när den gemensamma ståndpunkten om tjänstedirektivet skulle fastställas är ett perfekt exempel på behovet av detta. Vi stöder detta helhjärtat. Tack, herr rådsordförande! Det var ett sant nöje för oss i detta parlament att få arbeta med hela er grupp. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Herr talman, trots den tillfredsställelse, och i vissa fall självgodhet, som rådde efter toppmötet, börjar det nu stå klart att de 25 försökte hantera den gemensamma förlägenhet som den institutionella krisen och dödläget för det konstitutionella fördraget fortsätter att framkalla.
Jag är rädd att den tvådelade linje som har antagits – och detta är inte det österrikiska ordförandeskapets ansvar; problemet är snarare gemensamt för EU – inte är något annat än ett vanligt försök att vinna tid, eller för att använda en typisk fotbollsanalogi, de 25 försöker vinna tid genom att kasta upp bollen på läktaren tills förutsättningarna blir bättre.
Herr Schüssel! Hur kan vi vara säkra på att förutsättningarna kommer att vara bättre 2008? Bara för att det kommer att vara en annan regering i Frankrike?
Jag förstår att ni vill att det ska finnas en anda av optimism, men jag frågar er: har EU-medborgarnas skepticism och farhågor minskat i dag, efter Europeiska rådets slutsatser?
Jag håller med om målen för ett EU med program, men hur kan vi vara säkra på de positiva återverkningarna av integrationen av den inre marknaden, när det inte görs någon hänvisning till behovet av social och skattemässig harmonisering och när det inte görs någon hänvisning till behovet av att fördjupa den ekonomiska unionen samtidigt med den monetära? Hur kan Europeiska centralbanken besluta sig för att höja räntesatserna när både regeringar och finansministrar har motsatt sig detta?
Det börjar också växa fram allvarlig farhågor och förvirring i fråga om utvidgningsstrategin för Balkan. Jag är mycket rädd att denna förvirring har ökat i fråga om absorptionsförmågan. 
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ).
   – Herr talman! Tack till Österrike; förbundskansler Schüssel och hans orkester är kunniga i EU-relaterade frågor.
Under Österrikes ledning har tjänstedirektivet blivit en lösning som till stor del bygger på resultatet av omröstningar i parlamentet. Österrike förväntade sig faktiskt inte den lösningen, men det är bra att detta skedde. Den är balanserad, genomförbar och säkerligen bättre än det ursprungliga förslaget till direktiv. Europeiska unionen bör gå vidare i fråga om den inre marknaden och ekonomin, om EU är ett ekonomiskt område som vill lyckas i den globala konkurrensen och ge sina medborgare arbetstillfällen.
Det är bra med ökad öppenhet, men det beslut som nyss fattats är bara ett litet steg och en början, men långt ifrån tillräckligt och ännu inte en slutprodukt. Enligt min åsikt bör också Corepers beslut och deras motiveringar offentliggöras…
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill göra tre påpekanden.
För det första anser jag att det österrikiska ordförandeskapet varit mycket framgångsrikt. För ett framgångsrikt ordförandeskap krävs tre saker: för det första måste man vara väl förberedd, för det andra måste man vara objektiv och för det tredje måste man ha lite tur. Och jag menar att ni haft alla dessa tre saker, förbundskansler Schüssel. Ni vet alla att det inte är ordförandeskapet som gör dagordningen utan dagordningen som gör ordförandeskapet. Låt mig utfärda en rekommendation: 1999 var det ni och Finland som stod för ordförandeskapet. Nu blir det så igen. Ingen av oss tog sig till fotbolls-VM, men nästa gång kanske vi kan försöka skicka ett gemensamt lag för vi verkar arbeta riktigt bra ihop.
För det andra anser jag att ni och ordförandeskapet har fört debatten om konstitutionen in i en ny fas. Ni säger att vi går från eftertanke till handling; jag säger att vi går från eftertanke till analys. Vi kommer att få ett förslag under det tyska och det portugisiska ordförandeskapet, och vi kanske kommer att ägna oss åt en del omförhandling under det slovenska och det franska ordförandeskapet. Men jag skulle vilja komma med ett enda försiktigt förslag, och det gör jag under nära överinseende av min gruppordförande och Joseph Daul. Det nederländska ordförandeskapet drev igenom Maastrichtfördraget och Amsterdamfördraget, och Nicefördraget drevs igenom av det franska ordförandeskapet. Om vissa vill döpa om konstitutionen och vi slutför dessa förhandlingar under det franska ordförandeskapet 2008, varför inte kalla det Strasbourgfördraget? Skulle inte det vara symboliskt? Jag kastar bara fram idén. Tänk på saken!
Slutligen vill jag säga att jag anser att vi måste gå från EU-pessimism till EU-optimism. Låt oss sluta gnälla och skylla ifrån oss. Låt oss börja arbeta och titta på helheten. Det går faktiskt riktigt bra för oss. Med de orden vill jag tacka det österrikiska ordförandeskapet och välkomna det finska.
Zita Gurmai (PSE ).
   – Herr talman! Det österrikiska ordförandeskapet har präglats av en mängd initiativ och utmaningar i jämställdhetsfrågor. En politisk överenskommelse har nåtts om utkastet till förordning om inrättande av ett europeiskt jämställdhetsinstitut, och slutsatser har antagits om översyn av medlemsstaternas och EU-institutionernas genomförande av handlingsplanen från Peking och om kvinnors hälsa. Färdplanen för jämställdhet presenterades, vilken kan ses som en milstolpe och en konkret tidsplan för nyckelåtgärder för jämställdhet under perioden 2006–2010. Jag välkomnar framför allt åtagandet att lägga fram ett meddelande om löneskillnaderna mellan könen under nästa år. Detta är ett område där PES Women, där jag är ordförande, har lagt ned mycket arbete. Vi behöver konkreta åtgärder. Lagstiftningen daterar sig från 1970-talet men det har inte gjorts några större framsteg. Den genomsnittliga skillnaden i EU är fortfarande 16 procent.
Den allvarliga situationen när det gäller kvinnohandel har hamnat i centrum för uppmärksamheten i samband med fotbolls-VM. Jag välkomnade varmt den kampanj som lanserades av tyska kvinnor och som gick ut på att visa rött kort för påtvingad prostitution, kräva gränsöverskridande samarbete för att främja rött kort-kampanjen och framföra idén om nolltolerans för människohandel i hela Europa. Dagen innan fotbolls-VM inleddes lämnade jag över den slutliga namnlistan för kampanjen mot människohandel till kommissionsledamot Franco Frattini. Danmarks största fackförbund överlämnade en liknande petition med 80 000 underskrifter. PSE-gruppen samlade in 23 000 underskrifter för kravet på insatser från EU-medlemsstaternas sida för att förhindra handel med kvinnor till Tyskland för prostitution under VM. Kommissionsledamot Frattini ombads lägga fram en rapport efter VM med en bedömning av problemets omfattning och en sammanfattning av de åtgärder som vidtagits. Det finns behov av en verklig debatt i hela Europa om hur man ska komma till rätta med de bakomliggande orsakerna till människohandel för sexuella ändamål, och det handlar om att undersöka hur efterfrågan på prostituerade kan minskas. EU bör intensifiera kampen mot människohandel. Vi kommer inte att sluta pressa EU att ta denna fråga på allvar.
Avslutningsvis önskar jag att inte bara eliten, utan alla, ska få lyssna på Mozart. 
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ).
   – Herr talman! Perioden av eftertanke har mer varit en period av förlamning, som påminner väldigt mycket om hur djur ute på landet brukar reagera när de bländas av oväntat ljus.
Wolfgang Schüssel uppmanar oss att vara glada, José Manuel Barroso ber om mer förtroende och fler glada färger, men vi behöver något annat av dem för att kunna ge dem det de vill ha. Vi behöver större realism i deras diagnos och mer mod att erkänna vad som verkligen är nödvändigt. Ni vet vad som behövs. Det verkar uppenbart att vi måste vänta till 2007, på valet i en medlemsstat, innan vi verkligen kan sätta igång. Men vi behöver använda de stora möjligheter som erbjuds i de nuvarande fördragen.
I det avseendet förtjänar steget mot öppenhet allt beröm och vi behöver börja arbeta på realistiska alternativ. Bland dessa realistiska alternativ ingår inte att sätta en gammal, intorkad maträtt i mikrovågsugnen och servera den på nytt. Vi måste laga en ny måltid, för om vi bara värmer upp en rätt som ingen kan smälta, kommer matsmältningsbesvären att leda till att den avvisas ännu kraftigare än första gången den serverades. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr förbundskansler! Det österrikiska ordförandeskapet för rådet har varit en fullständig katastrof – ur de österrikiska oppositionspartiernas synvinkel. De arbetar verkligen allt hårdare för att hitta smolket i glädjebägaren. Verkligheten är – som vi har sett i dag – lite annorlunda. Väldigt många i EU betraktar Österrikes EU-ordförandeskap som en framgång. Jag anser att det har varit just detta.
Det har överlag varit ett framgångsrikt arbetande ordförandeskap med många viktiga enskilda framgångar och där många viktiga frågor har tagits upp. Budgetplanen har nämnts, och även genombrottet i fråga om tjänstedirektivet, och det viktiga budskapet har upprepats gång på gång att innehållet i det konstitutionella fördraget faktiskt måste få en chans.
Utöver de stora frågorna finns det många viktiga enskilda frågor och jag anser att alltför få av dessa har nämnts. Ni nämnde själv direktivet om kostnader för transportinfrastruktur. Med det direktivet har vi nu lyckats hitta en förnuftig EU-lösning på en tvist över transitavtalet som har varat i 15 år. Samma sak gäller program som Marco Polo II, körkortsdirektivet och framstegen om järnvägspaketet och lokaltrafiken.
I många av dessa fall hade man kanske kunnat, och kunde faktiskt, hoppas på lite mer. Men politiken i EU handlar antingen om att mödosamt söka nå ett samförstånd eller att göra spektakulära utspel med lite innehåll. Österrike valde det första alternativet: små men viktiga steg i och för EU:s vardagsliv. Finland och Tyskland gör klokt i att följa deras spår.
Vi önskar dem allt gott på vägen.
Józef Pinior (PSE ).
   – Herr talman! I dag vill jag hedra det österrikiska ordförandeskapet och Österrike för att de har innehaft ordförandeskapet för EU de senaste månaderna.
Jag vill uppmärksamma parlamentet på tre saker. För det första har det österrikiska ordförandeskapet hjälpt oss att upprätthålla de transatlantiska förbindelserna på hög nivå och faktiskt fördjupa förbindelserna mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Det har varit uppenbart att detta har varit en av det österrikiska ordförandeskapets prioriteringar. Jag vill särskilt tacka ordförandeskapet för den roll det har spelat för att se till att dialogen mellan Europaparlamentet och Förenta staternas kongress blev framgångsrik, och för det utmärkta sätt som mötet mellan delegationerna från Europeiska unionen och Förenta staterna organiserades under våren 2006 i Wien.
Den andra saken jag vill lyfta fram är att det österrikiska ordförandeskapet satte övervakning av rasism, främlingsfientlighet, homofobi och nationalism i hela EU som en av sina prioriteringar. Detta har verkligen varit en prioriterad fråga för ordförandeskapet och det råder inga tvivel om att vad Österrike anbelangar är kampen mot dessa fenomen ett av EU:s viktigaste områden för insatser.
Den tredje saken jag vill uppmärksamma parlamentet på är utvidgningsdimensionen som detta ordförandeskap har manövrerat. Jag vill tacka ordförandeskapet för dess opartiskhet. Man kan verkligen säga att Österrike har innehaft ordförandeskapet utan att tillgripa ideologi eller partianda, och att de i stället har avspeglat majoritetens åsikt i EU. På några sätt kan man säga att Österrike har företrätt majoritetens röst i Europaparlamentet. Jag tänker framför allt på den roll som det österrikiska ordförandeskapet spelade för att lugna känslorna i fråga om utvidgningen och för att mana till besinning i denna fråga, och även för att se till att EU:s utvidgning fortfarande är öppen för diskussion.
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr Schüssel, mina damer och herrar! Bokslutet från Österrikes halvår som ordförandeland är positivt, framför allt ifråga om de politiska landvinningarna. Vi har sett det sista av perioden med europessimism, av den negativa känsla som romarna kallade . I dag ser EU:s politiker framåt; trots det motstånd som vissa länder visade under förra veckans möte i Europeiska rådet har vi återupptagit diskussionerna om det operativa projekt som syftar till att inrätta den europeiska konstitutionen. I detta sammanhang anser jag att Hans-Gert Poetterings förslag måste välkomnas av rådet och kommissionen.
Även om den text som undertecknades i Rom måste ändras för att kunna godkännas slutgiltigt, håller jag med er: innehållet i det som ska bli EU:s grundlag får inte ändras. Utan det konstitutionella fördraget kommer det inte att finnas något folkens Europa, eller någon Europeisk union som kan uppfylla sin roll. Men vad ska denna roll vara? Den bör baseras på subsidiaritetsprincipen och därmed tillfredsställa kraven från de medborgare som inte kan få tillfredsställande gensvar från sina egna regeringar eller lokala myndigheter.
I denna tid av globalisering kan medlemsstaterna inte på egen hand lösa de stora problemen med invandring, kriget mot terrorismen, energipolitiken, liberaliseringen av marknaden och budgeten. Därför är det EU:s uppgift att ta itu med dessa problem, som lyckligt nog är de som har granskats och som i vissa fall har lösts av ert ordförandeskap – som jag uppriktigt anser är en förebild för alla efterföljande ordförandeskap som har i uppdrag att inrätta konstitutionen, även tack vare Europaparlamentets aktiva stöd.
Herr förbundskansler! Avslutningsvis vill jag vädja till er i egenskap av Österrikes förbundskansler: när det gäller stamcellsforskning, var snäll och fortsätt att försvara subsidiaritetsprincipen och de etiska värderingarna, den europeiska civilisationens arv. 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Europeiska unionen är i bättre form nu än för ett år sedan. Men den är ännu inte så som vi vill att den ska vara. Det är fortfarande lång väg kvar, men den är i bättre kondition än för ett år sedan och den har visat sig handlingskraftig inom vissa områden.
Den 26 juli kommer vi förhoppningsvis att kunna lägga budgetplanen för utrikespolitiken till Österrikes framgångar. Låt mig i detta sammanhang uppriktigt tacka EU-politikens stöttepelare i Bryssel, ambassadör Gregor Woschnagg.
Det finns en överenskommelse om budgetplanen, men vi kan se att till och med i denna typ av ärende leder vetoprincipen bara till seger för den minsta gemensamma nämnaren. Det visar svagheten i våra strukturer för beslutsfattande.
Herr Schüssel! Jag är tacksam över att vi nu får större öppenhet i rådet. Vi har kämpat för det. Det når inte fram till den demokrati och de rättigheter för medborgarna som fastställs i konstitutionen men vi kan vara tacksamma för framsteget. Ni för det konstitutionella fördraget tillbaka på rätt spår. Vi kan se nya möjligheter och jag är mer optimistisk i dag än för ett halvår sedan.
Men vi behöver tala om mer än innehållet. Det måste göras klart att ingen egentligen ifrågasätter delarna I och II i själva konstitutionen, för de står för en balans som hittills ingen har kunnat formulera bättre. Detta bör vara vår vägledande princip i diskussionerna de närmaste månaderna. Särskilt när det gäller EU:s interna inriktning mot bakgrund av det konstitutionella fördraget, har frågor om EU:s gränser, EU:s absorptionsförmåga och liknande också satts i centrum för diskussionerna under detta ordförandeskap. Den balans som har skapats mellan dessa båda aspekter – inre struktur och yttre gränser – kommer att vara viktig för EU:s struktur i framtiden. Detta är något vi behöver diskutera. Jag hoppas det finns sådana nya angreppssätt som krävs för att vi ska kunna gå vidare i dessa avseenden. Om vi inte gör framsteg inom dessa områden kommer vi till slut få ett mindre EU och det är något som ingen av oss vill ha. Vi vill inte att Polen och andra länder ska få en andraklassens status i EU. 
Ni träffar amerikanerna i dag och i morgon. Guantánamo är en viktig fråga, men Förenta staterna och EU är inte bundna av något fördrag. Däremot har båda fördrag med andra länder i världen. Vi behöver en institutionell ram för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Kanske vi kan sätta bollen i rullning i dag.
Wolfgang Schüssel,
   – Herr talman! Jag vill kortfattat svara på frågorna. För det första, frågan om toppmötet med Förenta staterna. Jag börjar med denna fråga eftersom den har tagits upp av flera talare.
Ni har helt rätt i att vi måste vara mycket uppmärksamma på den transatlantiska dialogen och dess resultat. Om Förenta staterna och Europeiska unionen arbetar hand i hand i stället för att konfrontera varandra kan vi verkligen få fart på saker och ting. Vi är säkert alla medvetna om detta. Trots den berättigade kritiken av amerikanernas beteende – som vi inte får blunda för – är vänskapen och partnerskapet mellan USA och EU framför allt en viktig grund för framtiden. Jag är djupt övertygad om detta och jag vill uttrycka denna övertygelse här i parlamentet, även om den inte är populär hos alla.
Därför kommer vi att lägga flera viktiga grundstenar på detta toppmöte. För det första ett avtal där Europeiska unionen och Förenta staterna tar upp striden mot piratkopiering genom mycket specifika, konkreta åtgärder. Vi vill också samarbeta i energifrågan, vilket är ett område där amerikanerna faktiskt ligger före oss. När det gäller forskning om förnybara energikällor är amerikanerna långt före oss. Tillsammans skulle vi kunna få fart på saker och ting, bland annat för att uppfylla Kyotomålen, skydda klimatet och mycket annat. Utrikespolitiken är också viktig. Främre Orienten, Iran, Irak och Afghanistan utgör samtliga viktiga frågor och det behöver inte sägas att vi inte har tappat bort de långsiktiga målen, som ett transatlantiskt frihandelsområde och ett övergripande fördrag.
Ni kan vara säkra på att frågorna om mänskliga rättigheter Guantánamo och CIA:s flygtransporter naturligtvis kommer att diskuteras. Jag tog personligen upp dessa frågor under mitt besök i Washington i december. Jag säger detta också för att vi under det österrikiska ordförandeskapet inledde en dialog med rättsliga experter – John Bellinger vid utrikesdepartementet och, numera kansliet för den juridiskt sakkunnige i Österrike – om vad som behöver göras rent praktiskt. Det är inte så väl känt att Hans Winkler också var en av pionjärerna i denna dialog, och jag kom överens med George Bush om förhandlingarna i december. Det är uppenbart att det finns luckor i den internationella lagstiftningen. Dessa luckor diskuteras ganska intensivt i Förenta staterna och beslut fattas i de högsta domstolarna.
I går publicerades en mycket intressant intervju med John Bellinger i den österrikiska tidningen Standard. Vi har kunnat undanröja vissa delar i tvisten som är mycket viktiga för mig och jag hoppas att läget kommer att vara likadant i morgon. Det får inte finnas någon del av världen där de mänskliga rättigheterna inte tillämpas. Det får inte förekomma tortyr, oavsett med vilka mått man mäter. Det får inte förekomma bortföranden och personer får inte hållas fängslade i hemliga fängelser eller förvarscenter, eller vad de förskönande omskrivningarna än kan vara. Detta måste uttryckas i vetskapen om att samtidigt – och detta har vi delvis amerikanerna att tacka för – kan och måste vi göra en hel del för att exportera demokrati, förstärka de icke-statliga organisationen och förstärka det medborgerliga eller civila samhället. Dessa frågor diskuteras.
För det andra vill jag ta upp frågan om öppenhet. Jag vill verkligen inte utkämpa ett österrikiskt val, det är inte min avsikt. Men det är intressant att alla de gröna från Österrike har lämnat kammaren. Jag tycker det är lite orättvist att anklaga mig för att inte vilja ha dialog med människorna, för ”Café d’Europe” var verkligen ett försök att bli lite mer engagerad i det dagliga livet. Faktum är att tanken på Europa föddes i kaffehusen. Europa föddes i de europeiska kaffehusen. Dessutom skapas Europa fortfarande på kaféerna i Europa, där många författare, filosofer och journalister fortsätter det Coudenhove-Kalergi påbörjade. Att avfärda EU som ett elitprojekt är, om jag får säga så, helt oberättigat.
Vi utnyttjar också de nya medierna. Jag är överraskad över att vår egen webbplats ”Europas framtid, Europa lyssnar” hade åtta miljoner besökare. Hur många politiker får möjlighet att tala direkt med åtta miljoner människor? Vi har också haft 32 miljoner besökare på ordförandeskapets webbplats. Jag tror att vi kan göra mer och att vi måste ha självförtroende nog att göra mer. Detta har inget med självgodhet att göra. Det handlar bara om att arbeta professionellt med de nya medierna.
Nu vill jag ta upp frågan om utvidgningen. Detta är en mycket viktig fråga för mig, eftersom jag 1998 var Österrikes utrikesminister och rådsordförande när vi inledde utvidgningsprocessen. Ibland var det motigt. Majoriteten i Österrike var ibland emot mig och min strategi. Men vi var ståndaktiga och i dag har vi till exempel i fråga om Tjeckiens anslutning, som var en mycket kontroversiell fråga, en majoritet som är nöjd med att detta land har anslutit sig till EU. Detta gläder mig mycket. Det vill säga, det är bara rätt och riktigt. Det handlar bara om att försvara utvidgningen, och Olli Rehn, som lägger mycket tid och energi på detta, kan bekräfta att det finns ett behov av försvar. För tio år sedan var skillnaderna i löner och inkomster mellan oss och de nya medlemsstaterna 10:1. I dag är skillnaden halverad. Detta är en situation där alla vinner. Vi kan exportera, vi har ett veritabelt Hongkong vid vår tröskel och vi kan tjäna på denna drivkraft för tillväxten. Vi måste bara tro på oss själva, placera oss väl och sprida goda nyheter i stället för de vanliga negativa ryktena. 
Den turkiska frågan ingår också i helhetsbilden. Vi måste tala ärligt. Jag har kämpat hårt för att inleda förhandlingar med Turkiet och även för att avsluta detta kapitel. Men vi måste vara klara över en sak: åtaganden ska uppfyllas. Åtagandena i Ankaraprotokollet måste uppfyllas helt och hållet, och uttalandena förra veckan, som – i och med att de kom när de kom – var en stor besvikelse för alla de som hade visat ett stort engagemang för den europeiska vägen mot att knyta Turkiet till EU, var ett exempel på ytterst dålig timing från vår sida.
Nu kommer min näst sista anmärkning: det konstitutionella fördraget. Tillåt mig att tala öppet här. Vi behöver vissa nya inslag. Detta är uppenbart för var och en som känner ömhet för detta mödosamt frambringade barn av den europeiska enheten. Vi vet alla detta. Förlåt mig, men jag är inte särskilt förtjust i begreppet ”konstitutionellt fördrag”. Det har i vart fall varit en mycket märklig kompromiss. Det vi har är varken en konstitution eller ett fördrag, utan ett konstitutionellt fördrag. Låt oss ge det ett annat namn, för detta genljuder av andra associationer. Människor måste redan vara medvetna om detta. Dessutom kommer vi naturligtvis att behöva tolkningar. Därför är denna deklaration i Messinaanda ganska viktig. Varför har det funnits ett visst motstånd mot detta konstitutionella fördrag? Därför att det fanns farhågor över att liberala eller andra tendenser betonades alltför mycket.
Jag håller inte med om detta. Jag anser att det konstitutionella fördraget innehåller solida sociala grundläggande rättigheter för individen. Det innehåller tolv konkreta grundläggande rättigheter som kan genomdrivas ända upp till EG-domstolsnivå. Men ingen känner till dem. Jag anser att vi måste föra fram denna del av det europeiska levnadssättet och den europeiska sociala modellen mer i rampljuset. Om vi kan göra detta kommer vi att hamna i en bättre position och vara mindre sårbara för kritik, för enligt Eurobarometer är – om jag läser siffrorna rätt – 63 procent av EU-medborgarna för en sådan konstitution eller ett sådant fördrag. Det är inte rätt att en minoritet ska få prägla hela EU. Det måste gå att hitta en gemensam lösning som utmärks av samförstånd, även om vissa ändå kommer att hitta fel i den. Det är trots allt det som är demokrati. Det måste vara möjligt för majoriteten att kämpa för majoritetens åsikt och det är detta jag håller på med.
Jag ska säga några ord om skyltar, bara för att alla ska förstå vad det handlar om. Förra året i Österrike hade jag delvis ansvaret för att 20 extra tvåspråkiga skyltar sattes upp i samarbete med den österrikiske regionale guvernören, en åtgärd som välkomnades varmt av alla politiska partier. Jag har nu en förordning under granskning som kommer att innebära ytterligare 60 skyltar. Vi förväntar oss att den konstitutionella appellationsdomstolen också ska godkänna förordningen denna vecka och vi ska lägga fram den slutgiltiga resolutionen nästa vecka. Men för mig är skyltarna inte det viktigaste. Den största framgången för minoritetspolitiken i Kärnten är att 36 procent av alla barn i skolåldern i Kärnten nu går i tvåspråkiga grundskoleklasser och lär sig tyska och slovenska – frivilligt.
Detta är den verkliga framgången med den europeiska modellen: att vi frivilligt är nyfikna på våra språk.
Det gör mig mycket glad att få beröm om att vi har infört lite realism. Jag har inget till övers för dem som muttrar om att det bara är tomt skryt som kommer att vara borta i morgon. Vi måste förbereda oss mycket professionellt inför det vi måste göra, och det är precis vad finnarna kommer att göra. Jag önskar dem allt gott. Matti Vanhanen och hans lag, och Erkki Tuomioja och alla de andra kommer att göra precis som vi, och det kommer tyskarna också att göra.
Men vi har fortfarande något att lära av det som händer nu, inte bara kulturellt utan också i fråga om idrott: Jag har precis räknat ut att hittills har vi sett 32 matcher i fotbolls-VM, varav 20 har varit Europa mot resten av världen, det vill säga mot andra världsdelar. Vi har vunnit tolv, spelat oavgjort i fyra och förlorat fyra. Det är inte illa för en global spelare och om vi gör likadant i våra politiska förehavanden kan ingenting gå fel längre.
Olli Rehn,
   – Herr talman! Efter förbundskanslerns uttömmande sammanfattning av debatten vill jag bara säga några ord om utvidgningen efter Europeiska rådet.
Kommissionen välkomnar de slutsatser om utvidgningen som antogs av Europeiska rådet, under det österrikiska ordförandeskapets skickliga ledning. Dessa slutsatser banar väg för ett nytt samförstånd om utvidgningen i EU. Detta nya samförstånd bör, först och främst, stärka vårt upplysta egenintresse att utvidga området med fred, demokrati och välstånd i Europa, samtidigt som vi säkrar vår förmåga att fungera effektivt och gradvis ta in nya medlemmar.
Jag vill rikta er uppmärksamhet mot tre särskilda slutsatser. För det första understryker Europeiska rådet med rätta hur framgångsrik EU:s utvidgning har varit genom att konstatera att den har visat sig vara ett historiskt tillfälle som bidrar till att garantera fred, säkerhet, stabilitet, demokrati, rättstatsprincipen samt tillväxt och välstånd i hela unionen, som förbundskansler Schüssel helt riktigt sa.
För det andra gläder det mig att Europeiska rådet inte ändrade de anslutningskriterier som beslutades i Köpenhamn 1993. Inga nya kriterier infördes; i stället slog Europeiska rådet på nytt fast att man kommer att fullgöra sina befintliga åtaganden enligt principen att avtal ska hållas. Därmed bekräftades EU:s konsoliderade utvidgningsplan, som omfattar sydöstra Europa, dvs. Bulgarien och Rumänien, Turkiet och Kroatien samt övriga länder på västra Balkan. Jag får tillfälle att tala om Turkiet och dess reformer och åtaganden vid mötet med parlamentets utskott för utrikesfrågor i eftermiddag.
För det tredje betonar Europeiska rådet vikten av att i framtiden se till att unionen när den växer kan fungera politiskt, finansiellt och institutionellt och att ytterligare fördjupa Europas gemensamma projekt. Detta är en mycket viktig dimension och målsättning för parlamentet och för kommissionen.
Som vi vet kommer Europeiska rådet att hålla en debatt i december 2006, och kommissionen uppmanades att rapportera om alla relevanta aspekter rörande unionens förmåga att ta in nya medlemmar. Detta motsvarar i stort sett parlamentets resolution till följd av Brokbetänkandet för en tid sedan.
Kommissionen kommer gärna att som planerat lägga fram ett strategidokument om utvidgningen, inklusive förmågan att ta in nya medlemmar, som en del av vårt utvidgningspaket i oktober/november 2006. Jag har inlett arbetet med det dokumentet, och vi ser fram emot en substantiell och ansvarsfull utvidgningsdebatt med parlamentet och rådet. Denna debatt bör inte vara begränsad till EU:s institutioner; den bör också nå det civila samhället i både medlemsstaterna och kandidatländerna.
Tiden är inne att nå ett nytt samförstånd om EU:s utvidgningspolitik, på grundval av en konsolidering av våra åtaganden, rigorös tillämpning av villkoren och bättre kommunikation med våra medborgare. Det är det bästa sättet att se till att utvidgningen fortsätter att vara en framgångssaga, vilket Europeiska rådet nu har konstaterat.
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Katalin Lévai (PSE ).
   – Mina damer och herrar, herr talman! Låt mig först gratulera det österrikiska ordförandeskapet och ordföranden, Wolfgang Schüssel, för deras arbete och för de resultat som har uppnåtts under det gångna halvåret.
Under sin ämbetsperiod har det österrikiska ordförandeskapet tvingats ta itu med stora utmaningar. Det krävs ytterligare arbete med det konstitutionella fördraget innan ett slutgiltigt – och förhoppningsvis positivt – beslut fattas. Det ”parallella tillvägagångssättet” där man å ena sidan fortsätter försoningsarbetet om fördragets framtid, och å andra sidan inriktar sig mer handfast på resultat och projekt som i högre grad underlättar de dagliga processerna, verkar vara riktigt. Jag anser att den offentliggjorda förteckningen över de framgångsrika initiativ som kan genomföras fram till 2010 är mycket användbar i detta avseende. Jag anser att det var ett viktigt framsteg att anta en tidsplan för fortsättningen.
Däremot anser jag att det är olyckligt att inga verkliga, innehållsrika beslut har fattas, inte ens under det österrikiska ordförandeskapet, om frågor som alltid skjuts upp, till exempel arbetstidsregleringen. Trots detta välkomnar jag initiativet om att göra ett högtidligt politiskt uttalande om europeiska värderingar och strävanden vid Europeiska unionens toppmöte i Berlin i mars 2007, till minne av 50-årsdagen av Romfördraget. 
Jag håller med om att rådets möten bör vara offentliga i samband med medbeslutandeförfarandet och jag stöder Rumäniens och Bulgariens anslutning till Europeiska unionen, i förhoppningen om att detta kommer att förbättra situationen för den ungerska etniska minoriteten.
Det nya finska ordförandeskapet kommer att ärva flera olösta problem och kommer att behöva inrikta sig på ekonomiska reformer, social rättvisa, säkerhet och stabilitet, samt EU:s roll i världen.
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
