Förberedelser inför Europeiska rådets möte (14-15 december 2006) (fortsättning på debatten)
José Manuel Barroso
Herr talman, herr Frattini, mina damer och herrar! Europeiska rådets möte i juni var ett viktigt steg i förhandlingarna, av flera skäl. Jag vill nämna ett skäl i synnerhet. Jag anser att Europeiska rådet vid sitt möte i juni en gång för alla begravde idén att det skulle råda någon slags godtycklighet mellan den institutionella utvecklingen inom EU och genomförandet av ny politik. Tidigare sa man ofta att om man talade om den politiska agendan, en agenda som fokuserades på resultat, på praktiska projekt, så undvek man på sätt och vis den institutionella diskussionen. Om man å andra sidan talade om konstitutionen så anklagades man för navelskåderi, för att vara besatt av tekniska aspekter. Jag menar att denna idé nu har begravts för gott.
Den tvånivåstrategi som antogs i juni visar hur de två aspekterna är sammanlänkade och hur de ömsesidigt kan förstärka varandra. Saken är den att så länge som vi måste arbeta med en union som är mindre effektiv och mindre demokratisk än vad vi vet att den kan vara, kommer våra ansträngningar att genomföra den politik som medborgarna förväntar sig aldrig att bli helt övertygande. Varje gång vi lägger fram strategier för att förbättra förhållandena för medborgarna, kan det bara få folk att känna sig säkrare på att ytterligare ett steg har tagits mot en europeisk integration.
Det finländska ordförandeskapet har uppvisat en fullständig förståelse för detta genom att under sex månader arbeta pragmatiskt och målinriktat för att göra framsteg. Dessa sex månader har visat att det finns en verklig förståelse för vad parlamentet, rådet och kommissionen kan erbjuda EU när man samarbetar. Detta har bl.a. resulterat i en överenskommelse i känsliga frågor som t.ex. Reach, inrättandet av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter - jag är särskilt stolt över detta eftersom det, som ni vet, var ett initiativ från kommissionen - ett snabbt gensvar på Libanonkrisen, smidiga förberedelser för Bulgariens och Rumäniens anslutning - ett mycket känsligt ämne! - och insatser för att göra EU:s utrikespolitik mer sammanhållen. Slutsatserna av detta är att man verkligen har gjort framsteg.
När det gäller Europeiska rådets möte i veckan kommer man att rikta in sig på de viktigaste frågorna, som det finländska ordförandeskapet redan har visat att EU hanterar på ett beslutsamt och aktivt sätt.
Jag inleder med att tala om innovation. Diskussionen i Lahtis om detta ämne höll en hög kvalitet. Denna diskussion lämnade kvar bilden av att EU:s politiska ledare är verkligt beslutsamma när det gäller att stödja innovation, och jag menar att det i nuläget är korrekt att säga att innovation är en av EU:s viktigaste politiska prioriteringar, och det gläder mig. Som ni kan se när ni läser årsrapporten om genomförandet av Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning, som vi offentliggjorde i går, prioriteras innovationen inte bara på gemenskapsnivå, utan även på nationell nivå. Jag anser därför att det som EU:s politiska ledare sa i Lahtis inte bara var tomma ord, utan man har gjort viktiga framsteg i många medlemsstater. Om målet är att stimulera till en verklig förändring i EU:s ekonomi får man emellertid inte glömma bort den europeiska dimensionen. Vi måste dock anstränga oss mer på nationell nivå, men även ta tillfället i akt och göra det bästa av den europeiska dimensionen.
Er institution, parlamentet, har också uppmärksammat immaterialrättsliga frågor, gemensamma tekniska initiativ och standardisering samt många områden som kräver åtgärder på EU-nivå. Jag tror att Europeiska rådet kommer att göra framsteg när det gäller dessa uppgifter.
När det gäller innovation, energi och klimatförändringar kommer rådet utan tvekan att lägga grunden för ett möte i Europeiska rådet under våren 2007, som jag tror kommer att bli mycket viktigt i detta avseende. Det gläder mig att Europeiska kommissionen har kunnat bidra, och detta i mycket stor omfattning, till dessa ansträngningar i form av våra förslag till ett europeiskt tekniskt institut.
Europeiska tekniska institutet kommer inte bara att bidra direkt till innovationen i EU, utan det kommer också att bli symboliskt - och symboler är ibland verkligen mycket viktiga. Det kommer att bli symboliskt för det sätt på vilket EU kan uppvisa framåtanda och vara innovativt. Europaparlamentarikernas stöd för Europeiska tekniska institutet är både välkommet och nödvändigt. Jag hoppas att parlamentet och rådet kommer att betrakta Europeiska tekniska institutet som en av sina prioriterade frågor, så att det kan påbörja sin verksamhet så snart som möjligt. Jag vill tacka det finländska ordförandeskapet för det ständiga stöd man har gett detta storslagna projekt för EU.
Nästa fråga är invandring. Ingen bild påverkade folk mer i höstas än bilden av män och kvinnor som var beredda att riskera sina liv för att komma i land på de europeiska kusterna. Det fanns ett verkligt och brådskande behov att agera, och det gläder mig att EU visade sig klara av uppgiften. Vår övergripande metod för att ta itu med invandringen, tillsammans med ett närmare samarbete vid kustgränserna och kraftfulla instrument som t.ex. Frontex, kommer ytterligare att stärka vårt seriösa gensvar med en mycket långtgående räckvidd och praktisk tillämpning. Europeiska rådets antagande av denna metod skulle på ett otvetydigt sätt visa att detta är ett gemensamt problem som EU kommer att lösa gemensamt.
Det är visserligen så att vi fortfarande har problem på detta område, men jag anser att den metod vi har - den övergripande metod som kommissionen har utarbetat - kan vara lösningen för EU. Vi måste börja arbeta omedelbart och betrakta detta som en långsiktig utmaning. Vi bör därför samordna användningen av interna och externa instrument genom att förstärka dialogen med ursprungsländerna, transiteringsländerna och destinationsländerna, vilket innebär att vi i högre grad måste uppmärksamma integrationen och även den interkulturella dialogen.
Vi måste se på saker och ting som de verkligen är, för om vi ska kunna handla effektivt måste vi ha lämpliga verktyg. Det är därför viktigt att vi förbättrar vårt beslutsfattande så att vi kan handla snabbare på områdena för invandring samt rättsliga och inrikes frågor rent allmänt. Jag instämmer verkligen i det som företrädaren för det finländska ordförandeskapet just sa. Om medlemsstaterna verkligen vill visa att de är beredda att samarbeta i kampen mot olaglig invandring och i frågor som rör invandring, rättvisa och säkerhet har de nu ett bra tillfälle att visa detta genom att göra beslutsprocessen på EU-nivå enklare, snabbare, effektivare och mer praktisk! Det vore oförnuftigt att beröva oss själva de institutionella möjligheter som redan finns i dag.
(EN) Herr talman! Det område som jag slutligen skulle vilja ta upp är utvidgningen - slutligen i presentationsordning men inte alls slutligen i prioritetsordning. Vissa kanske inte tycker att de frågor som vi står inför denna vecka visar att utvidgningspolitiken förs fram på ett effektivt sätt. Jag vill förklara varför detta är felaktigt.
För det första tycker jag att det är lite märkligt med kritik när vi bara är några veckor från ytterligare ett steg framåt för utvidgningen. Parlamentets omröstning i går klargjorde inte bara ert förtroende för de två nya kommissionsledamöterna utan symboliserade också den vikt som parlamentet tillmäter Bulgariens och Rumäniens anslutning till EU. Den symboliserade också den nyckelroll som parlamentet har spelat för att möjliggöra utvidgningen och få den att fungera. Fördelarna med 2004 års utvidgning är tydliga för EU-25. Jag hyser inga tvivel om att vi kommer att se tillbaka på steget till 27 med en liknande tillfredsställelse.
Emellertid kommer Europeiska rådet att fokusera på två frågor: integrationskapaciteten och anslutningsförhandlingarna med Turkiet.
Kommissionens rapport om integrationskapaciteten innebär ett erkännande av att det finns berättigade frågor om utvidgningens konsekvenser. Alla här vet att det inte har förekommit något försök från unionens sida att dölja utvidgningens konsekvenser. Varför skulle vi det, när bevisen vi har framför oss så starkt pekar på fördelarna?
Emellertid måste vi respektera den oro som finns och fördubbla våra insatser för att visa hur allvarligt unionen ser på sitt ansvar att se till att utvidgningen fungerar. Ja, utvidgningen fungerar för de medlemsstater som ansluter sig och för det EU som de ansluter sig till. Vi bör alla ta ansvar för att mer aktivt delta i denna debatt. Jag har mycket ofta sagt att utvidgningen inte kan ske på byråkratisk eller ens på diplomatisk väg. Den måste ske demokratiskt. Vi måste vinna den allmänna opinionens förtroende i EU.
För två veckor sedan kom kommissionen med sin rekommendation om Turkiet. Som ett resultat gick rådet denna vecka med på att suspendera förhandlingarna inom ett antal viktiga kapitel. Detta är en klar signal att ett brott mot rättsligt bindande krav inte kan accepteras. Samtidigt ligger det klart i vårt eget strategiska intresse att fortsätta med förhandlingsprocessen. Båda sidorna behöver spela enligt reglerna. Vi hoppas att den turkiska sidan kommer att visa en vilja att fullfölja sina skyldigheter.
Vi förstår att det är viktigt att visa hur trovärdiga vi är när vi talar om utvidgningens villkor. Vi behöver ha allmänhetens stöd för utvidgningen, inte bara för att visa att vi är trovärdiga och att våra åtaganden bör respekteras utan också för att visa att vi är rättvisa och bestämda i analysen av de framsteg som de olika kandidatländerna gör under anslutningsprocessen.
Vi vet att vi behöver hålla kandidatländerna motiverade. Utvidgningen är en sådan positiv kraft för framsteg att det ligger i allas vårt intresse att kandidatländerna genomför svåra reformer på en väg som med nödvändighet kommer att vara lång. Kroatien har gjort en bra start, och om reforminsatsen fortsätter är Kroatien troligen nästa land som ansluter sig. Länderna på västra Balkan har också gjort framsteg och vi har erbjudit dem ett klart europeiskt perspektiv och bör visa dem att vi menar allvar med detta europeiska perspektiv för länderna på Balkan.
Vi behöver ett förnyat samförstånd om utvidgningen där vi både erkänner utvidgningens strategiska värde och säkrar vår förmåga att fungera medan vi gradvis integrerar nya medlemsstater. Kommissionen kommer att fortsätta att hålla sig till de centrala principerna om respekt för de åtaganden som gjorts, en kraftfull och rättvis bedömning och en strävan att förbättra processens kvalitet. Utvidgningsprocessen har visat sig vara lika motståndskraftig som alltid.
Avslutningsvis vill jag säga er att jag uppriktigt hoppas att Europeiska rådet denna vecka kommer att bekräfta att ett utvidgat EU både i dag och i morgon kommer att vara redo att möta utmaningarna. Tack för er uppmärksamhet.
(Applåder)
Hans-Gert Poettering
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Som rådsordföranden sa måste vi blicka framåt och jag anser att det är just det vi måste göra i dag - blicka framåt, inte bara när det rör Europeiska unionen utan även Europa och resten av världen. De bästa ordförandeskapen är i regel de som inte gör något spektakulärt, utan de som arbetar på så gott de kan på ett beslutsamt sätt. Vi vet att det finländska ordförandeskapet har varit särskilt bra på att göra det.
Jag hoppas att det i morgon och i övermorgon vid toppmötet i Bryssel - som gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater kommer att förbereda sig för i morgon eftermiddag - kommer att bli möjligt att fastställa vissa riktlinjer för utvidgningen. Det sista som kommissionsordföranden sa var en uppmaning till oss att sända ut budskapet att vi står fast vid våra åtaganden. Vi är också öppna för de länder som under vanliga förhållanden kan kräva att bli medlemmar i EU, och detta handlar inte bara om Kroatien utan om hela Balkanområdet, även om de naturligtvis måste uppfylla vissa villkor. Vi måste fullgöra våra skyldigheter; pacta sunt servanda - och detta gäller båda parter.
Jag vill verkligen tacka er, herr kommissionsordförande och även kommissionen, för er framsynthet, er orubblighet och även det rättvisepatos som ni har anammat i Turkietfrågan. För i denna fråga måste vi ta den smala vägen utan att riskera någon konfrontation, någon verkligt allvarlig dispyt, mellan Turkiet och EU. Men å andra sidan, om Turkiet inte fullgör sina skyldigheter - som i fallet med Cypern där man hade lovat att lösa problemet och erkänna tullunionen, vilket man sedan inte gjort - får vi inte ge efter och acceptera detta, utan för vår trovärdighets skull måste vi då sända ut ett budskap som klargör vår ståndpunkt.
Om vi inte hade sänt en signal till Turkiet hade vi förlorat tron på oss själva, och vem hade då haft något förtroende för EU? Det är därför som kommissionens föreslagna åtgärder, som utrikesministrarna har godtagit, uppvisar en sådan hög grad av ansvarstagande och har resulterat i en bra kompromiss.
Det är nu EU:s uppgift att tillägna sig en integrationsförmåga. Jag är tacksam mot det finländska ordförandeskapet för att det under många bilaterala samtal har tagit upp frågan om hur vi kan lösa konstitutionsfrågan. Jag blev glad när Paula Lehtomäki sa att det var tydligt att alla regeringar var överens om behovet av en reform. Detta utgör ett grundläggande samtycke till innehållet i konstitutionsfördraget. Som talesman för dem som tillhör PPE-delen av vår politiska grupp vill jag lugnt och stilla säga att vi behöver genomföra de reformer som beskrivs i del I, och vi behöver också fastställa det som så att säga är den rättsliga grunden för våra värderingar, dvs. det som anges i del II. Detta har hur som helst redan antagits i Nice i form av en stadga, och att göra det till bindande lagstiftning borde inte utgöra några problem. Vi i Europeiska folkpartiet anser att det vi vill åstadkomma är beroende av detta.
Man kanske kan säga att det vore lite för vänligt av oss att tacka kommissionen nu, men när detta är berättigat måste det sägas. Det var kommissionens ordförande som den 25 mars föreslog ett antagande av en gemensam förklaring från Europeiska rådet, Europaparlamentet och kommissionen. Vi anser att detta är mycket bra och vi stöder det, och vad vi måste säga till regeringarna är att om någon är emot att parlamentet deltar kommer de att få problem, åtminstone från vår grupp eftersom vi vill ha en gemensam förklaring som tvingar oss att genomföra reformer och som utrycker våra värderingar.
Jag skulle till sist vilja säga något om ett ämne som vi måste bli mer medvetna om, nämligen klimatförändringarna. Vi kanske har rätt att göra som vi vill på denna jord, men om vårt klimat förändras på ett sätt som hotar oss och försämrar stora områden, tjänar våra politiska ansträngningar inget till. Därför måste parlamentet och de övriga institutionerna prioritera klimatförändringarna. Jag önskar rådets ordförande, kommissionens ordförande och naturligtvis vår egen talman - som återigen kommer att spela en aktiv roll - lycka till i samband med våra gemensamma insatser och när det gäller det Europa som vi alla delar.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Europapolitiken rör sig in i en avgörande fas under andra halvan av parlamentets mandatperiod. Denna fas kommer att domineras av försöken att hitta lösningar på en rad frågor och problem som är grundläggande för EU:s framtid. Jag vill därför börja med att säga, på min grupps vägnar, att vi under denna period är beredda att tillsammans med de övriga institutionerna - rådet och i synnerhet kommissionen - ha en konstruktiv dialog som syftar till att hitta en väg ut ur den återvändsgränd som EU har hamnat i.
Under den första delen av vår mandatperiod hade vi i parlamentet åtskillig berättigad kritik att lägga fram. Trots att delar av denna kritik riktades mot kommissionen är vi beredda att ha ett nära samarbete med den om t.ex. förberedelserna för och framför allt utvärderingen av det kommande toppmötet på grundval av att den europeiska inre marknaden antingen kommer att få en social dimension eller att folk kommer att vända den ryggen om så inte sker. Vid sin kongress fastställde socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet en rad riktlinjer och formulerade vissa krav som vi kommer att ställa vid detta toppmöte, och min kollega Poul Nyrup Rasmussen, som vid detta tillfälle omvaldes till vår ordförande, kommer inom den närmaste framtiden att säga något på vår grupps vägnar om EU:s sociala dimension. Vi står sålunda inför valet mellan social trygghet eller folkets förkastande, men vad skulle hända om det senare blev verklighet och den nuvarande stagnationen inom projektet för den europeiska integrationen skulle bli dess undergång? I så fall, herr Barroso, skulle man inte kunna utföra de uppgifter som ni har beskrivit. Korten ligger på bordet. Det går lätt att beskriva det vi måste göra. Klimatförändringarna är inte ämne för lättsinnigt prat. Om kineserna och indierna - 2,3 miljarder tillsammans - hävdar att de har rätt att använda lika mycket energi som vi européer och amerikanerna gör kommer den snabba tillväxten av deras ekonomier att bli vår planets undergång. Här i EU kan vi minska våra koldioxidutsläpp så mycket som vi vill, men den mängd av det som de pumpar ut kommer att bli många gånger större. Vi måste handla och EU måste gå i bräschen.
Korten ligger på bordet. Ryssland är ingen fulländad demokrati och man behöver diskutera dess inrikespolitik, men det är en stat som vi behöver för att lösa alla de internationella konflikter som tynger oss. Ingen konflikt med Iran eller i Mellanöstern kan lösas utan Ryssland, som för övrigt självt hotas av Nordkoreas kärnvapen. Låt mig sålunda säga att jag är tacksam mot rådets finländska ordförandeskap för att det har gjort så stora ansträngningar för att utarbeta partnerskaps- och samarbetsavtalet och få igång förhandlingarna. Jag hoppas att även den polska regeringen slutligen kommer att förstå att vi behöver detta partnerskaps- och samarbetsavtal.
De internationella konflikter som jag har tagit upp - särskilt Mellanösternkonflikten - är en verklig och direkt fara, och att skapa fred kommer att kräva omfattande och skarpsinnigt fältarbete. En av de åtgärder som vi måste vidta om vi ska kunna bygga en bro till de instabila regioner som gränsar till Europa är att ge Turkiet ett EU-perspektiv. Det som just har antagits är en resolution i ordets rätta bemärkelse. Det är framför allt ett budskap till den turkiska regeringen om att vi vill fortsätta förhandlingarna, och jag vädjar till landet att inte ge upp sina reformansträngningar och att inte ge efter för lusten att spela ut ett inrikespolitiskt kort i en snabb antieuropeisk giv för att få några fler röster, bara för att sedan säga att detta inte var syftet. Detta är lika oacceptabelt som om vi från en dag till en annan skulle skicka ut olika signaler. Det är därför Hans-Gert Poettering och förbundskansler Angela Merkel, när hon tar över ordförandeskapet i rådet, måste bestämma sig för vad de vill. Vill de att Turkiet ska ha ett anslutningsperspektiv eller inte? Ett desperat sökande efter det ena eller andra argumentet för att kunna säga att detta inte kommer att ske - vilket man kan kalla Cypernursäkten - kommer därför inte att fungera, för då får vi ett bra beslut från kommissionen och ett olämpligt gensvar från Turkiet. Jag hoppas att Recep Tayyip Erdogan tänker på saken, men rent allmänt är anslutningen oumbärlig för EU:s säkerhet.
Jag kan tillägga att jag säger detta trots att jag mycket väl känner till att de flesta är tveksamma. Men det finns tillfällen när politikerna måste våga säga att de känner till den allmänna tveksamheten och att deras väljare har en annan uppfattning men att arbetet med att övertyga dem ändå måste göras och att de måste lägga fram argument utan att ge efter för den vardagspolitiska opportunism som kanske kan ge dem segern i nästa val. Man måste emellertid säga att förstörandet av den bro till den muslimska världen som turkarnas ankomst till EU skulle möjliggöra, vore mycket farligare än en valförlust. Korten för detta toppmöte ligger på bordet. Man kan ta itu med problemen och jag har försökt att beskriva hur vi i den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet kan hjälpa till med detta.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Observatörerna kommer att bli glada över att höra att det nuvarande ordförandeskapet kortar ned rådets slutsatser. Det nuvarande förslaget är, åtminstone på franska, på runt 20 sidor jämfört med 60 sidor, som det brukar vara. Men de blir kanske inte lika glada när Hans-Gert Poettering berättar att Europeiska folkpartiet sammanträder i morgon för att förbereda mötet. De är så splittrade i frågor som Turkiet att ingenting kan bli bättre av att de förbereder toppmötet! Vad jag förstår håller rådets sekretariat faktiskt på att förbereda en skrivelse med innebörden ”om situationen inte blir bättre snart, får vi be er att sluta hjälpa oss”.
Jag skulle vilja ta upp tre frågor från toppmötets dagordning: utvidgning, energi och migration. Rådet kommer att diskutera utvidgningen och med all sannolikhet även integrationskapaciteten. Det kommer kanske att enas om var Europa slutar, men jag misstänker att Jean Monnet hade rätt när han 1955 vände sig till föregångaren till vårt parlament, gemenskapsförsamlingen i Europeiska kol- och stålgemenskapen, och talade om ett ”bredare enat Europa vars gränser uteslutande bestäms av dem som ännu inte är medlemmar”. Kineserna skulle ha uttryckt det på ett vardagligare sätt: ”de som blir kvar utanför bussen avgör när den är full”.
Det är viktigt att diskutera Turkiet och jag berömmer kommissionen, i synnerhet kommissionsledamot Olli Rehn, som innan de nationella kapitalisterna hann komma med en anarki av reaktioner tog tag i saken och lade fram ett starkt förslag. Detta starka förslag stöds av utrikesministrarna och jag hoppas att det kommer att tas upp i rådet. Men innan vi talar mer om utvidgningen är det viktigt att vi får ordning på våra egna konstitutionella planer, för det europeiska folket vill inte att vi utvidgar EU mer utan en tydlig föreställning om hur unionen ska utvecklas. Det tjänar ingenting till att tro att vi kan skriva om Nicefördraget för Kroatien. Vi måste få ordning på konstitutionen först.
När det gäller energi är min grupp orolig att EU ska tas som gisslan. Tas som gisslan av biobränsleproducenter i Ryssland, Nordamerika eller Centralasien - eller kanske till och med i Latinamerika. Det är viktigt att vi i Europa snabbt minskar konsumtionen av motorfordon och elektrisk utrustning, minskar konsumtionen av uppvärmning genom bättre konstruerade byggnader, minskar konsumtionen av elektronisk utrustning och ökar produktionen av säkra och hållbara energikällor såsom biomassa som föreslås av kommissionen och förnybar energi, kanske genom forskning eller genom att övergå till en väteekonomi eller undersöka kärnfusioner.
Vi måste liberalisera marknaderna, för en av anledningarna till att vi saknar en lämplig energipolitik i Europa är att vi saknar en lämplig liberalisering av marknaden. Det gläder mig att till och med socialdemokraterna som hade ett möte i Oporto förra veckan äntligen har insett att konkurrens kommer att bli viktigt för den framtida utvecklingen.
När det gäller migration lägger kommissionen och rådet för stor vikt vid säkerhetsaspekterna och för liten vid de ekonomiska och humanitära aspekterna. Det går inte att tala om en ”effektiv hantering” av migration och att ”förstärka” den europeiska gränsförvaltningsbyrån och så vidare, utan att erkänna den mänskliga tragedi som utspelas längs EU:s sydkuster på grund av att människor ser fram emot att få jobb här i Europa. Ordföranden hävdade att detta var en långsiktig utmaning - ja, men rådet har inte gjort någonting åt det här under fem år och nu måste vi göra framsteg.
Om rådet skulle komma att diskutera sätet för Galileo - och jag har förstått att både Prag, Valetta och Ljubljana vill ha det - undrar jag avslutningsvis varför de inte följer denna fantastiska institutions exempel och förlägger den till tre orter? Då skulle åtminstone de som betraktade Galileos placering kunna säga eppur si muove [och likväl rör den sig]!
Talmannen
Menar ni verkligen allvar, herr Watson?
