Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Vi återupptar sammanträdet. Jag bör förklara för er att det förefaller som om vi har ett tekniskt problem någonstans i byggnaden. De som installerade systemet har varit här en tid för att försöka ta reda på var problemet finns någonstans. Det verkar vara ett problem som kommer och går. Jag hoppas att det kommer att lösas så snart som möjligt.
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut. Finns det några synpunkter?

Watson
Herr talman! På sidan 27 i bilagan till protokollet är min röst noterad för ändringsförslag 20 i Morillonbetänkandet. Jag delar inte de åsikter som uttrycks i ändringsförslaget och jag skulle vilja att det noterades att jag röstade emot det.

Talmannen
Detta kommer att rättas till i nästa protokoll, herr Watson.

Thors
Herr talman! Å min kollega van der Laans och mina egna vägnar vill jag få noterat att vi röstade emot ändringsförslag 15 i Morillonbetänkandet. Vi vill få våra röster noterade för frigivningen av Leyla Zana och de andra kurdiska fångarna.

Cox
Herr talman! Det kanske skulle underlätta om jag fick klargöra en punkt gällande förfarandet för detta ärende. I går var min grupp, som vid så många andra omröstningar här i kammaren, inställda på " autopilot" . Men några av oss kraschlandade faktiskt i omröstningen angående ändringsförslag 15, vilket kom från GUE-gruppen och behandlade kravet på frigivning av fru Zana och andra. Vi hade röstat fel.
Jag har redan fått detta ändrat, men jag skulle vilja be er formellt att under dagen underlätta möjligheten för kollegerna i ELDR-gruppen att kontakta sessionstjänsten. Några av dem är inte här nu, delvis beroende på avbrottet och delvis beroende på att frågan inte har kunnat förutses. Jag skulle vara tacksam för er hjälp i denna fråga.
(Protokollet godkändes.)   

Myller
Herr talman! Mitt ärende gäller mera framtiden än det förflutna, jag vill nämligen försäkra mig om att omröstningen i frågan om BSE sker i dag. Det här är ju ett ärende som medborgarna anser ytterst angeläget och intressant, och det vore rimligt om ärendet kunde slutföras nu.
(Parlamentet godkände begäran.)

Allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0318/2000) av Cashman för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (KOM(2000) 30 - C5-0057/2000 - 2000/0032(COD)).

Cashman
. (EN) Jag har fått äran att lägga fram detta betänkande om en fråga som är av central betydelse för de människor som vi företräder och förvisso även för unionens framtid. Min målsättning med detta betänkande har varit att åstadkomma ett förslag som är politiskt moget, synnerligen förnuftigt och praktiskt för både institutionerna och medborgarna. Jag tror att mitt betänkande avspeglar detta och även min medföredragande Maij-Weggens uppfattning, till vilken jag ger en särskild eloge.
Låt mig betona att detta är en juridisk text, den måste vara detaljerad och vattentät. Det är inte en informationsbroschyr. Detta kommer senare. Emellertid beklagar jag att vissa personer har gett en vilseledande bild av detta betänkande för en kortsiktig politisk vinst. Några få billiga rubriker och några spaltrader i tryck avlägsnar sådana människor från verkligheten. Det här betänkandet är ännu mer brådskande i ljuset av de föreskrifter som antogs av rådet i augusti, det så kallade " Solanabeslutet" . Mitt betänkande fastslår bestämt att augusti-beslutet bör upphävas och så även andra beslut.
Vad vi strävar efter är en kulturändring. Som varandes en grupp av 15 medlemsstater har vi olika inställningar till frågan om offentlig tillgång till handlingar, men det gläder mig att se att Europaparlamentet i stor utsträckning står som ett bålverk mot de krafter som vill att institutionernas dörrar skall förbli stängda för allmänheten. Tillgång till handlingar och information om institutionernas verksamhet gör det möjligt för medborgarna att ställa Europeiska unionens styrande organ till ansvar och stimulerar en högre effektivitet. Jag är övertygad om att vi, med Maij-Weggens avgörande insats, har skapat en mogen och klok text och infört revolutionära förändringar för institutionerna, men också verkliga och påtagliga fördelar för de europeiska medborgarna.
Det står klart att artikel 255 i fördraget medger en vidare tolkning av medborgarnas tillgång till institutionernas handlingar, så tillåt mig att ge en översikt av några av ändringarna i mitt betänkande. Alla de institutioner och organ som omfattas av artikel 255 skall uttryckligen anges i regelverket och dessa skall inte bara omfatta utskott och arbetsgrupper utan alla byråer som skapats av institutionerna. Alla handlingar från institutionerna skall vara offentliga om det inte finns en god anledning till att de inte är det - grundad på en skadebedömning och ett begränsat antal undantag. Dessa undantag är godtyckliga och inte obligatoriska som vissa vill få er att tro.
Termen " handling" skall ges en vid tolkning och måste omfatta institutionernas interna handlingar, även om informationshandlingar, " arbetsdokument" , kan undantas. Som det sägs i kommissionens förslag, skall ett register för handlingar upprättas. Det skall innehålla handlingar som är direkt tillgängliga. Det bör också innehålla handlingar som klassificeras som " icke offentliga" med de undantag som detta innebär. På detta sätt får allmänheten kännedom om handlingarna och kan bestrida denna klassificering. Vidare måste tillgången till handlingar vara användarvänlig via Internet eller traditionella metoder och det kommer att pågå en kontinuerlig kontroll - som är extremt viktig - av den nya processen och hur parlamentet genomför denna.
Jag skulle vilja klargöra några andra aspekter. Det klassificeringssystem som beskrivs i mitt betänkande är ämnat att förenkla förfarandet för tillgång till handlingar. En ansökan om ett dokument skulle ifrågasätta tillämpningen av undantaget. När en begäran om en handling görs skall tillämpningen av ett undantag bedömas från fall till fall. Vad vi måste försäkra oss om är att de nu gällande och de framtida interinstitutionella avtalen, vilka jag hänvisar till i mitt betänkande, som rättslig grund har artikel 255 i syfte att garantera att ett sammanhängande ramverk avtalas mellan institutionerna, med en maximal rätt till tillgång för medborgaren.
Några ledamöter har antytt att jag i min text kommer för nära kommissionens och rådets synpunkter. Faktum är att de grundläggande problem som rådet och kommissionen förutser med mitt betänkande intressant nog är exakt de uppenbara meningsskiljaktigheter som finns mellan parlamentets majoritet och några av de mindre grupperna i denna kammare. Därför uppmanar jag rådet och kommissionen att ansluta sig till förändringen. Unionen måste flyttas närmare medborgaren. Den måste vara mer ansvarig och mer öppen, i synnerhet eftersom vi närmar oss en utvidgning. Vi måste tillsammans ta detta tillfälle i akt och lösa de problem som finns. Jag anmodar kammaren att stödja mitt betänkande.
(Applåder)

Maij-Weggen
frågor. (NL) Herr talman! Det har tagit lång tid för Europeiska kommissionen att lägga fram ett förslag på området öppenhet inom förvaltning. Ett antal ledamöter i det här parlamentet har efterfrågat detta i flera år. I början av denna valperiod lämnade jag själv in ett fullständigt initiativförslag till utskottet för konstitutionella frågor. Som svar på detta meddelade kommissionen att de inom 6 månader skulle komma med ett konkret förslag, och de har hållit sitt löfte.
Det är dock att beklaga att innehållet inte är vad vi hade förväntat oss. Det finns fortfarande mycket kritik från journalistorganisationer, icke-statliga organisationer, ett antal medlemsstater och även från vårt parlament. Det är därför inte så konstigt att det finns många ändringsförslag, så många att förordningen i hög grad anpassas. Den anpassas till lagstiftningen om öppenhet i förvaltning i ett antal medlemsstater, men också till " Freedom of Information Act" , såsom denna lyder i USA. För varför skulle vi ge våra europeiska medborgare mindre öppenhet i fråga om Bryssel än vad de amerikanska medborgarna ges i fråga om Washington?
Det förekommer alltså ett stort antal ändringsförslag, och jag tackar föredraganden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, Michael Cashman, för det sätt på vilket han har samarbetat med utskottet för konstitutionella frågor och mig själv. Vad vi har framför oss är helt enkelt dessa två utskotts arbete.
Vilka är då de viktigaste ändringsförslagen? Det viktigaste ändringsförslaget är naturligtvis till artikel 4, där kommissionen fastställde 17 undantag från handlingars offentlighet, och vi minskade antalet till sex undantag.
Med avseende på information om militära angelägenheter och försvarsangelägenheter föreslår vi dessutom att ett interinstitutionellt avtal ingås mellan rådet och parlamentet, så att hemlig information kan delges ett så kallat särskilt utskott. Detta kan då besluta om huruvida hemligstämplingen är korrekt. På så sätt fungerar parlamentet som en länk mellan rådet och medborgarna, och det är skälet till att detta förslag hör hemma i denna förordning.
Ett annat viktigt ändringsförslag är förslaget att låta förordningen gälla, inte enbart för rådet, kommissionen och parlamentet, utan för samtliga externa institutioner. Varför skulle vi inte kräva offentlighet av de institutioner som finansieras av Europeiska kommissionen och där personalen är EU-tjänstemän. Jag anser detta vara en mycket viktig punkt, och en omfattande bilaga som reglerar detta bör läggas till denna förordning.
Därefter handlar det om klassificering. För att fatta mig kort ansluter jag mig helt och hållet till vad Michael Cashman har sagt. Jag förstår inte heller riktigt den kritik som liberalerna och De gröna anför, då denna klassificering är mycket viktig för öppenheten. Just därför tycker rådet så illa om den.
Ett femte viktigt ändringsförslag anser jag vara den årliga rapporteringen som framför allt bör handla om de handlingar som måste hållas hemliga, eller som åtminstone hålls hemliga. Då kan man en gång om året ta ställning till om detta är realistiskt eller inte.
Europeiska kommissionen har meddelat oss informellt om att de ännu inte är riktigt klara med sitt ställningstagande i fråga om parlamentet. Det är kanske ett dåligt tecken, men om kollega Cashman anser det vara en god idé, kan vi se om slutomröstningen kanske kan skjutas upp.
Slutligen, herr ordförande, är detta förslag främst viktigt för den demokratiska nivån i unionen. Det är vad det handlar om, om dessa medborgare, och därför hoppas jag att en stor majoritet här i parlamentet skall rösta för detta dokument.

Hautala
Herr talman, kära kolleger! Rätten till inblick i handlingar som upprättats av organ inom den Europeiska unionen är en förutsättning för att medborgarna överhuvudtaget skall kunna följa med och inverka på beslutsfattandet. Vi är i färd med att skapa en öppen och modern förvaltning, och det är ett naturligt element att medborgarna har inblick i den. Den här rätten bör naturligtvis avgränsas, och även detta bör vi diskutera i dag. Det existerar redan nu inom Europeiska unionen en praxis för handlingars offentlighet och vi bör minnas att orädda medborgare och flera progressiva medlemsnationer redan i många år har kämpat för ökad öppenhet. Vi inleder inte denna debatt tomhänta, men vi kan anse det vara vår plikt att öka öppenheten och uppfylla de krävande kriterierna i Amsterdamfördraget.
Betänkandet är i många avseenden ett steg i rätt riktning. Det är utmärkt att man där konstaterar att offentligheten hos handlingar och skyldigheten att lämna ut handlingar berör samtliga organ, inte endast de tre huvudorganen. Det är också bra att dessa organ förpliktas, eller snarare bereds tillfälle, att lämna ut handlingar även till personer som inte är bosatta inom Europeiska unionen eller är medborgare där. Den här principen bör ytterligare understrykas. Kolleger, ni kan gott föreställa er att en medborgare i Europeiska unionen en dag behöver uppgifter om till exempel vad förvaltningen i Förenta staterna sysslar med. Det finns faktiskt ingen orsak till att begränsa handlingars offentlighet geografiskt.
Betänkandet redogör emellertid inte tillräckligt hur separata regler, som möjligen förblir gällande då förordningen träder i kraft, uppfyller kriterierna för större öppenhet. Den här aspekten är oklar, och då det är möjligt att även begränsande regler förblir gällande har vi föreslagit justeringar av bland annat just denna punkt. Definitionen av begreppet dokument är en mycket central fråga som man skulle kunna dryfta under ett helt år, vilket man tydligen även gjort. Det är viktigt att de olika organen bereds tillfälle att utöva så kallad intern tankeverksamhet, men detta bör göras med yttersta varsamhet. I annat fall kan vi åstadkomma en situation med beslut som leder till att arbetsdokument ställs utanför öppenhetsprincipen, och då kan man naturligtvis inte påverka beslutsfattandet. Jag anser att man gått för långt i betänkandet också när en så kallad tredje part tillerkänns rätten att begränsa dokumentens tillgänglighet. Det är möjligt att det är rådets och kommissionens uppgift att försvara dylika begränsningar även om jag anser att det varken ligger i parlamentets eller medborgarnas intresse att göra detta.
Listan över undantagen är, vilket Maij-Weggen påpekar, en ytterst central, för att inte säga den viktigaste delen i det här arbetet. Det har skett en väsentlig förbättring, men jag vill fästa speciell uppmärksamhet på att undantaget om försvaret, säkerheten och militära aspekter är alldeles för omfattande om vi vill att medborgarna i framtiden skall få granska säkerhetspolitikens allmänna utveckling . Det här undantaget bör definieras mera noggrant eller prövas för att se om det har några brister.
Herr talman! Parlamentsledamöternas rätt till tillgång till sekretessbelagda dokument är mycket viktig, men den kan inte ersätta medborgarnas rätt att få direkt information. Det här betänkandet måste omarbetas ytterligare, även här i parlamentet, och alltså förbättras ytterligare här inom vår krets.

Malmström
Herr talman! Öppenhet och insyn i grunden för ett demokratiskt styrskick är förutsättningen för att medborgarna skall kunna följa den offentliga beslutsprocessen och vara delaktiga i den. Möjligheten att få tillgång till offentliga handlingar skapar större tilltro och legitimitet, vilket EU tyvärr inte har överflöd av idag.
Internationell forskning visar också på ett klart samband mellan öppen förvaltning och låg grad av korruption. Cashmanbetänkandet är därför inte vilket betänkande som helst. I detta betänkande fastslås kärnan för vad som skall bli en europeisk offentlighetsprincip, det vill säga principen att alla handlingar skall vara offentliga. Undantagen skall vara få och tydligt reglerade. Alla handlingar skall registreras. Prövning skall ske individuellt. Avslag skall motiveras.
Från utrikesutskottets sida vänder vi oss emot tanken att handlingar som rör utrikes- och säkerhetsfrågor automatiskt och som grupp skulle undantas från offentlig insyn. Detta vore oacceptabelt. Även inom detta område måste varje dokument prövas enskilt. Vi har därför, som en demokratisk ventil, föreslagit att de dokument som - efter granskning - inte kan lämnas ut till allmänheten skulle kunna delges en mindre grupp parlamentariker. Det är dock viktigt att detta på intet sätt ersätter ambitionen att så många dokument som möjligt skall offentliggöras för den breda allmänheten: för journalister, intressegrupper och enskilda medborgare.
Artikel 255 i EG-fördaget handlar om medborgarnas tillgång till dokument. Institutionernas rättigheter bör utvecklas vidare i särskilda bestämmelser.
Cashmanbetänkandet är första steget på en lång väg mot ökad öppenhet, demokrati och medborgerligt förtroende. Ett gemensamt direktiv är nödvändigt och viktigt. Det kommer också att krävas mycket arbete för att förändra attityderna och kulturen inom de olika institutionerna i riktning mot en insikt om att öppenhet är nödvändigt, naturligt, effektivt och demokratiskt. Nu väntar vi på rådets drag.

Theato
Herr talman! Även jag vill - liksom Malmström - understryka att öppenhet är grundförutsättningen för demokratisk kontroll och för att medborgarna skall kunna delta i beslutsprocessen. Öppna förfaranden främjar legitimiteten, effektiviteten och förvaltningens närhet till medborgarna. De är också ett effektivt skydd mot godtycke, maktmissbruk och korruption. Det är dessa överväganden som har förmått budgetkontrollutskottet att avge ett yttrande i detta ärende.
Det gläder oss att vi återfinner den avgörande principen i betänkandet, som även vi som budgetkontrollutskott intensivt förespråkar. Denna princip lyder: Bara i undantagsfall får det finnas undantag från påbudet om öppenhet! Därför är den långa listan med undantag, som kommissionen tar upp, inte godtagbar. Här ger vi i medborgarnas intresse rätt signal, genom att i ändringsförslag 30 radikalt reducera listan med dessa undantag. Personligen finner jag det synnerligen beklagligt att en sådan förenkling och ett sådant klarläggande av sakerna bara lyckats på denna säkert mycket viktiga punkt, men inte i förordningen i sin helhet.
Tyvärr har man väl mest önskat föregripa eventualiteter och åstadkomma så kompletta och omfattande bestämmelser som möjligt. I stället för en kortare text får vi därmed i slutändan en längre. Jag befarar att det sker på bekostnad av läsbarheten och användarvänligheten. Det blir desto viktigare att medborgaren inte lämnas ensam med denna förordning, utan att organen inrättar instanser som intresserade kan vända sig till för att få praktisk hjälp när de söker efter dokument. Om vi vill att medborgarna verkligen skall kunna tillvarata sina rättigheter behöver vi i dessa instanser ha särskilt utbildade medarbetare, som så att säga tar medborgaren i hand när han letar efter information och hjälper honom finna vägen genom institutionernas komplicerade labyrinter. Detta gäller också användningen av språken.
(Applåder)

Andreasen
. (DA) Herr talman! Nu är det fördragets artikel 255 som skall förverkligas och Cashmans betänkande för oss en bra bit i rätt riktning, men inte tillräckligt långt. Jag sätter ändå värde på det stora arbete som Cashman har lagt ned på detta betänkande. Enligt min uppfattning är det ett av de viktigaste i år. Även yttrandet från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott går längre än kommissionens förslag. Vi har lutat oss mot de nordiska modellerna för offentlighet inom förvaltningen, för där finns en lång tradition i fråga om handlingars offentlighet. Det har naturligt nog även varit utskottets för kultur uppgift att poängtera att språket i bestämmelserna skall vara så klart, enkelt och begripligt som möjligt, precis som vi har påpekat att öppenhet och genomblickbarhet är de bästa verktygen för att lösa de problem som kan uppstå till följd av kulturella och språkliga skillnader mellan medlemsstaterna, även i denna fråga.
Enligt mig är handlingars offentlighet en viktig del av EU:s informations- och kommunikationspolitik. Alla undersökningar har ju visat att det är långt mellan de europeiska medborgarna och Bryssel, och medborgarna anser själva att de vet för lite om EU. Deras kunskaper är beroende av åsikterna i media eller särskilda intressegrupper och de känner ofta vanmakt gentemot institutionerna. Nu får de också en möjlighet till inblick i omständigheter som inte särskilt bevakas av massmedia och intressegrupper, så att de bättre kan delta i den öppna och demokratiska debatten som är av så stor betydelse för förtroendet för EU. Jag hoppas att kommissionen kommer att göra en rejäl insats för att informera om denna lagstiftning, även till den enskilda medborgaren, för medierna och de särskilda intressegrupperna finner säkert själva fram till de handlingar de är intresserade av. Jag hoppas också att rådet och kommissionen i dag kan ge oss löften om en positiv vidarebehandling, så att vi så snabbt som möjligt kan komma igång med de nödvändiga ändringarna av förfarandena till förmån för medborgarna och för institutionernas image. I en utfrågning i september i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor fick vi veta att det tar tio år för en förvaltning att ändra sin inställning, så ju snabbare vi kommer i gång desto bättre.

Thors
. Herr talman! Mycket klokt har sagts om bakgrunden till detta betänkande. Jag tror ändå att vi bör understryka att det handlar om att ställa saker på huvudet. Nu är det fråga om att ge medborgarna makt att kontrollera institutionerna.
I yttrandet från utskottet för framställningar nämns bl.a. vikten av register. Register är väsentliga om vi inte skall få en offentlighet som är en insider-offentlighet. Utskottet vill att alla handlingar skall omfattas, oavsett om de är upprättade av institutionerna eller om institutionerna har fått dem i sin besittning. Visst kan man ge institutionerna betänketid, men det är då inte fråga om att för all evighet utesluta att handlingen lämnas ut. När denna tid har löpt ut, skall även dessa handlingar kunna bedömas.
Vi måste också göra den avvägning som föredragande Cashman nämner. Man måste alltid väga olika intressen mot varandra: intresset av en offentlig diskussion och intresset av att skydda t.ex. enskilda personer.
Det är också viktigt att berörda parter har rättigheter. Vi understryker att de måste ha större rättigheter än allmänheten. Nu gäller frågan dock allmänhetens, inte parlamentets, tillgång till handlingar. Utskottet för framställningar efterlyser kortare väntetider innan handlingar lämnas ut. Tid är makt i vårt samhälle.
Vi betonar också den viktiga roll ombudsmannen har spelat för de framsteg som ändå gjorts. Jag tror att han kommer att ha en viktig roll även i framtiden. Vi vill också understryka att det inte är fråga om att harmonisera nationella regler. De nationella kulturerna måste få leva vidare, till exempel i det land som jag kommer från, och där man en gång uppfann hela offentlighetsprincipen med tillgång till handlingar.

Cederschiöld
Herr talman! Cashmanbetänkandet kan sammanfattas i tre ord: medborgarmakt över byråkratin. Allmänhetens rätt till tillgång till EU-institutionernas handlingar är en av grundpelarna i byggandet av ett öppet och demokratiskt EU. Tillgång till information stimulerar också ökad effektivitet. Detta är ett påtagligt steg framåt, mot ett öppnare och mer demokratiskt EU.
Det är glädjande att parlamentet har lyckats skapa en bred majoritet för mer öppenhet. Jag vill rikta ett stort tack till föredraganden Cashman samt till Maij-Weggen för ett väldigt gott samarbete, som faktiskt har skapat en bra utgångspunkt för de fortsatta förhandlingarna. Några blockundantag på utrikes- och säkerhetsområdet finns inte och skall inte finnas i fortsättningen heller.
Principen om tillgång till handlingar skall självfallet omfatta alla EU:s institutioner och organ. Det är därför väldigt viktigt att vi får diarieföring, ett register, så att medborgarna har en rimlig möjlighet att se vilka handlingar som finns.
Handlingsoffentlighet skall vara allomfattande och den grundläggande huvudprincipen, men den måste givetvis kompletteras med vissa väl definierade undantag. Medborgarna måste ju skyddas. Kommissionen föreslog 16 undantag, vilket vi tyckte var alldeles för mycket. Vi har därför minskat dem till 6. I varje enskilt fall skall det ställas krav på motivering för att ett dokument skall kunna sekretessbeläggas. Sekretess får inte heller utfärdas för all framtid. Så snart sekretessen inte längre är motiverad, skall handlingen naturligtvis bli offentlig. Det kan ju förekomma förhandlingsstrategier, som innebär att man före ett möte kan behöva ha ett dokument hemligt, men när beslut har fattats, finns det kanske inte längre anledning att behålla sekretessen. Handlingen bör då göras tillänglig. Alla sekretessbeslut skall dessutom kunna överklagas. Man skall kunna vända sig till EG-domstolen, ombudsmannen eller den ansvariga EU-myndigheten, och parlamentet skall alltid kunna ifrågasätta grunden för sekretessen.
En annan viktig princip, som har varit en av mina käpphästar sedan öppenhetsdebattens begynnelse, är att handlingar måste göras tillgängliga i elektronisk form på Internet i så stor utsträckning som möjligt. Det har parlamentet tagit ställning för och kommer säkert även i dag återigen att understryka, vilket är viktigt.
Jag anser att detta är ett mycket bra exempel på svensk och nordisk påverkan på EU-systemet.

Andersson
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredragandena för ett mycket gott arbete. En ökad öppenhet kommer att minska byråkratin, minska möjligheterna till fusk och bedrägeri samt öka legitimiteten för institutionerna bland medborgarna.
Jag skall inte gräva ner mig i några av detaljerna i betänkandet - man kan naturligtvis alltid önska sig något mer när det gäller detaljer - utan hålla mig till de stora principerna. Det förslag som nu ligger på vårt bord har som princip att alla handlingar skall vara offentliga. Undantagen är betydligt färre och tydligare än i kommissionens förslag. Allmänheten garanteras största möjliga tillgång till handlingar, och detta på enklast möjliga sätt. Samma sak gäller för medborgare i tredje land. Ett register över alla handlingar skall upprättas. Behandlingen av en begäran om tillgång kommer att bli relativt snabb.
De länder som har bättre system påverkas inte negativt, utan kan behålla dessa. Dessutom skall det varje år lämnas en rapport till parlamentet, så att vi fortlöpande kan följa upp denna verksamhet.
Jag vill också understryka att alla medborgare skall garanteras tillgång till handlingarna i så många former som möjligt. I vår grupp har vi även diskuterat möjligheten att de som är synskadade eller har andra typer av funktionshinder skulle kunna få handlingar i annan form än i skrift. Jag vill dra uppmärksamheten till Internet och andra möjligheter som i framtiden kan underlätta tillgången till handlingar.
Jag vill avsluta med att säga att vi i parlamentet med stor enighet måste ställa oss bakom detta omfattade förslag. Problemen finns nämligen inte hos oss. Nu gäller det att vi i våra förhandlingar med rådet och kommissionen får till stånd ett förslag och når gott resultat. Detta är det viktigaste, och det har vi framför oss.

Wiebenga
Herr talman! Öppenhet och offentlighet i Europeiska unionen står inte i en gynnsam dager. Medborgarnas föreställning av Europeiska unionen är ett antal tjänstemän som bakom stängda dörrar kokar ihop alla möjliga bestämmelser. Som parlamentsledamot kan jag bekräfta denna uppfattning. Framför allt ministerrådet är en sluten bastion. Inte heller det föreliggande lagförslaget från Europeiska kommissionen lockar till munterhet. Som tur är så har de olika parlamentsutskotten kraftigt anpassat kommissionens förslag tack vare bidrag från ett antal liberala föredraganden av yttranden, som nyss har presenterats. Huvudprincipen måste vara att alla handlingar är offentliga med förbehåll för undantag. Detta är parlamentets vilja.
På det stora hela anser ELDR-gruppen att förslaget har förbättrats åtskilligt, men att ytterligare förbättringar skulle kunna göras. Jag vill fästa uppmärksamheten på att bestämmelserna för registrering av handlingar är för invecklade, att undantagsgrunderna skulle kunna formuleras på ett bättre sätt så att även icke-europeiska EU-invånare har rätt till tillgång. Begränsningarna av kommissionens och rådets informationsplikt gentemot Europaparlamentet hör inte hemma i detta lagförslag. Tesen om det politiska ansvaret får inte röras ihop med medborgarnas rätt till offentlighet. Jag uppmanar sammanfattningsvis de socialdemokratiska och konservativa grupperna och naturligtvis även de andra att stödja våra ändringsförslag.
Herr talman! Jag vill säga några ord om Europeiska kommissionens ståndpunkt, då jag redan har talat om rådet. Min parlamentsgrupp och jag har våra tvivel angående Europeiska kommissionen. Det sägs att denna offentlighetsprincip knappast har tagits upp till diskussion i kollegiet, och att den där främst anses vara en angelägenhet på tjänstemannanivå. Jag vill gärna höra den närvarande kommissionärens synpunkt på detta. Om så är fallet, då är det en felbedömning, för här rör det sig om Europeiska unionens trovärdighet och tillförlitlighet i medborgarnas ögon. Jag uppmanar Europeiska kommissionen att fullständigt samarbeta för att ta fram bra bestämmelser som är baserade på principen för öppenhet med förbehåll för undantag.

Lagendijk
Herr talman, herr Cashman! Låt mig klargöra att även min parlamentsgrupp anser att betänkandet är ett stort steg framåt jämfört med kommissionens förslag. Undantagen är färre, och medlemsstaterna ges möjlighet att behålla en mer långtgående nationell lagstiftning. Men vi har också kritik. Jag skall framföra en punkt.
Det finns i ert betänkande uppgifter om det så kallade " särskilda utskottet" , undersökningskommittén. Märk väl att det här rör sig om ett " särskilt utskott" inom Europaparlamentet. En liten grupp ledamöter vid Europaparlamentet som i framtiden skulle kunna få tillgång till sekretessbelagda militära handlingar.
Det som jag och min parlamentsgrupp reagerar emot är att bestämmelsen för parlamentsledamöter ingår i en bestämmelse som skall behandla offentlig tillgång, alltså medborgarnas tillgång till handlingar. Det kan ju inte vara så, herr Cashman, att vi, om vi når en överenskommelse ifråga om tillgång till handlingar som gynnar oss, ställer medborgarna utanför i samma fråga. Jag påminner om att faran inte är inbillad, då Europaparlamentet har beslutat att överklaga Solanabeslutet. Men parlamentet sade samtidigt att genomförandet av detta beror på hur förhandlingarna om det särskilda utskottet fortskrider. Med andra ord upprättas en, i mina ögon, felaktig länk mellan parlamentsledamöters rättigheter och allmänhetens rättigheter.
Därför skulle jag vilja vädja till föredragandena att ta bort alla hänvisningar till parlamentsledamöters rättigheter från bestämmelserna om offentlig tillgång till handlingar, och jag vill uppmana alla kolleger att noga betänka att våra intressen inte spelas ut mot allmänhetens intressen.

Frahm
Herr talman! Vi har i parlamentet talat så mycket om att föra unionen närmare medborgarna, och jag anser att om det är det vi verkligen vill, är detta projekt av avgörande betydelse. Det är ett projekt som kan leda till att medborgarna hamnar i ett läge där de är medaktörer och aktiva deltagare och inte bara åskådare eller schackpjäser i stora intressanta spel. Därför anser jag också att det är viktigt att vi i detta betänkande koncentrerar oss på medborgarnas rättigheter och inte blandar samman denna fråga med andra saker i samband med tillgång till handlingar och inte blandar samman projektet med parlamentets och kommissionens och rådets interna strider om tillgång till handlingar. Det är medborgarnas rättigheter vi ägnar oss åt den här gången. Jag vill gärna poängtera att vi hur som helst kommer att rösta för en så bred definition som möjligt av begreppet handlingar. Det är mycket som numera räknas som handlingar, och vi vill gärna garantera en så bred tillgång till så många olika typer av handlingar i så olika utföranden som möjligt. Det innebär också att vi samtidigt vill garantera att undantagen blir så snäva och få som möjligt.
Jag kan helt enkelt inte begripa att det i det här samarbetet kan vara nödvändigt att införa bestämmelser som är snävare än dem som råder i de enskilda medlemsstaterna. Jag kan inte begripa att det accepteras att medborgarna i unionen är berättigade till sämre tillgång till handlingarna än medborgarna i de enskilda medlemsstaterna. Jag kan inte begripa att det skall vara viktigare eller farligare om något läcker ut från den här " gemenskapen" som man kallar det, än om något liknande läcker ut från den svenska regeringen eller kanske från den danska regeringen. Därför menar jag att det är så viktigt att man inte inskränker medborgarnas rättigheter i de medlemsstater som nu har en god tillgång till handlingar, utan att man tvärtom utnyttjar samarbetet till att öka medborgarnas tillgång till handlingar i de enskilda medlemsstaterna och sannerligen också i unionen som sådan. Så om vi menar allvar med medborgarnas rättigheter och med att föra unionen närmare medborgarna, handlar det inte om fina dokument och storslagna tal, utan det handlar om helt konkreta rättigheter för medborgarna.

Turco
Herr talman! Som företrädare för ledamöterna på Boninolistan vill jag tacka föredraganden Cashman för det utmärkta arbete han enligt vårt förmenande har utfört. Innan jag understryker vår oro inför ett par punkter i betänkandet vill jag också säga att rätten att få tillgång till information borde erkännas som en medborgerlig och politisk rättighet. För att utöva denna medborgerliga och politiska rättighet har vi i dag Internet, ett ord som inom de europeiska institutionerna har en egendomlig klang och som, även om man har börjat använda det, inte utnyttjas fullt ut. Internet är ett fantastiskt medium, och i dag är det utan tvekan det enklaste, mest ekonomiska och lättast tillgängliga av alla medier. Därför röstar vi för de ändringsförslag som främjar användningen av Internet.
Så till de punkter där vi känner osäkerhet: den första gäller sektorerna gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, men även rättsliga frågor och inre angelägenheter. Inom dessa sektorer är inte möjligheten att få tillgång till dokument garanterad och den förnekas inte bara medborgarna, utan till och med Europaparlamentet som, å andra sidan, inte ens informeras eller tillfrågas formellt om grundläggande dokument.
Den andra punkten gäller den sekretess som rådet gömmer sig bakom när det gäller att fatta beslut i lagstiftningsfrågor. Medborgarna och parlamentet nekas i dag rätten att ta reda på hur de nationella delegationerna har röstat och vilka åsikter de framfört i rådet, och om rådet i dag är medbeslutande i lagstiftningsfrågor, ett slags första kammare med lagstiftande befogenheter, så är det logiskt att rådets omröstningar och arbete borde vara offentliga. Medborgarna borde kunna ta reda på hur de egna regeringarna röstade i viktiga frågor.
Den tredje punkten där vi känner oro gäller de begränsade möjligheterna att få se uttagningsproven i samband med unionens anställningsförfarande. Det finns faktiskt en gråzon här som leder till diskriminering och dålig förvaltning. Dessa fall återspeglas sedan direkt i kvaliteten på det arbete som utförs av institutionerna.
Vi ledamöter på Boninolistan hävdar samtidigt att man inte får vara obalanserad genom att införa detaljregleringar som medför en obegränsad rätt till information eller åsikter som inte har någon betydelse för de beslut som fattas. När vi röstar kommer vi därför att vara mycket uppmärksamma på att man hittar en korrekt balans mellan dessa båda ytterligheter.

Bonde
Herr talman! Kommissionens inställning till tillgång till handlingar framgår av den interna handbok som den 11 oktober skickades ut till de anställda i kommissionen, för att tala om för dem hur de skall bemöta en begäran om tillgång till handlingar från parlamentets ledamöter. Den 13 oktober skickades den till parlamentet, men jag fick själv inte läsa den förrän i natt. Där framgår att om en ledamot från parlamentet begär information som ett led i beviljandet av ansvarsfrihet, skall De Palacios anställda vägra besvara sådana förfrågningar. Det är bara en person - ordföranden i budgetkontrollutskottet - som har rätt att begära information i samband med beviljandet av ansvarsfrihet. Man kan vidare läsa i denna handbok för de anställda att om en ledamot finner en intressant upplysning i en tidning och gärna vill se handlingen i fråga, är det bara en ledamot av parlamentet som kan lägga fram en sådan begäran, och det är parlamentets talman. Det är en skandal, och det visar vilka avsikter kommissionen hade med ramavtalen. När inte ens parlamentets ledamöter kan få den information de begär, hur tusen skall då de vanliga medborgarna kunna få den? Därför finns det goda skäl till att alla ledamöter går till sina grupper...
(Talmannen avbröt talaren.)

Raschhofer
Herr talman, ärade kolleger! Öppenhet garanterar ett bättre deltagande från medborgarnas sida i beslutsprocessen, samt större legitimitet, effektivitet och ansvar inom förvaltningen i ett demokratiskt system. En oeftergivlig grundval för detta system måste vara att medborgaren har en så vittgående tillgång till unionens dokument som möjligt. Förordningen kan principiellt betraktas som positiv, framför allt klargörandet att denna förordning omfattar både alla politikområden och alla institutioner inom unionen.
Men en stor droppe vemod kvarstår. Undantagslistan i artikel 4 kan vid extensiv tillämpning helt och hållet urholka syftet med denna förordning. Listan utmärker sig genom sin vaghet och den rättsliga osäkerhet för medborgaren som förknippas med detta. Jag anser att det är ytterst tvivelaktigt om man förvägrar tillgång till dokument, när - jag citerar ur artikel 4 " institutionernas effektiva funktion skulle kunna skadas" . Denna föreskrift är ägnad att öppna dörren för godtycke. Begreppet " institutionernas effektiva funktion" är ett obestämt begrepp, som inte heller kan göra rättvisa åt EG-domstolens rättsskipning i EG-domstolens rättsskipning. Enligt EG-domstolens åsikt måste man, när man bedömer huruvida man skall medge tillgång till ett dokument, göra en avvägning mellan organets intressen, dokumentets sekretess och förslagsställarens intresse.
Intrånget på organens vederbörliga arbetssätt räcker inte till för att rättfärdiga att man vägrar tillgång till dokumenten. Denna föreskrift måste strykas eller åtminstone kompletteras med plikten att göra en avvägning av intressena. Syftet med denna förordning är att man i största möjliga utsträckning skall ta hänsyn till öppenhetsprincipen och optimera tillgången till dokumenten. Förslaget till förordning kan bara tjäna detta syfte om undantagslistan i artikel 4 åtminstone reduceras.

Dimitrakopoulos
Herr talman! Den debatt som pågår i denna kammare i dag är mycket allvarlig och viktig då den gäller en av de viktigaste lagtexter vi som parlament prövar. Och det är en viktig lagtext eftersom den berör själva kärnan i förhållandet mellan den enkla medborgaren och institutionerna, vilken inte är något annat än möjligheten till tillgång till dessa.
Diskussionen rör sig inom ramarna för det förslag som lagts fram av Europeiska kommissionen, dvs. det förslag som genom Cashmans betänkande, kollegan Cashman som jag lovordar för hans utmärkta arbete, utformar Europeiska parlamentets ståndpunkt. Den fråga som är oklar gäller emellertid vad som händer med rådet. Hittills har vi inte sett något förslag från rådets sida utan bara Solanas kategoriska och, enligt min uppfattning, icke godtagbara ståndpunkt om de frågor som rör den gemensamma utrikespolitiken.
Herr talman och kära kolleger! Jag riktar en uppmaning till er om att vi skall försöka förmå rådet att ändra åsikt och samtidigt riktar jag en uppmaning till er att rösta för Cashmans betänkande.

Lund
Herr talman! Jag vill börja med att tacka Cashman för ett mycket fint arbete med detta betänkande. Jag anser att betänkandet utsänder en kraftig signal till alla EU-institutioner och till allmänheten. Öppenhet i lagstiftningsarbetet och inom den offentliga förvaltningen är ju grunden för att våra demokratier skall kunna fungera. Därför räcker det inte med att ett system rent formellt är öppet. Det skall också uppfattas som sådant. Kommissionens förslag till förordning påminner i själva verket om H.C. Andersens berömda saga om kejsarens nya kläder. Man säger en sak men gör i praktiken en annan. Vi måste här i Europaparlamentet ikläda oss rollen som den lille pojken i sagan. Det vanliga sättet att samarbeta internationellt med alla diplomatins sedvänjor och spelregler, till exempel att allt skall ske bakom lyckta dörrar, fungerar inte i det moderna samarbete som EU har utvecklats till.
Vi måste överge detta vanetänkande. Det måste råda full tillgänglighet för allmänheten med ytterst få undantag, annars förlorar vi stödet bland befolkningen till det europeiska samarbetet. Och jag vill gärna tillägga att även om bestämmelserna här endast rör offentligheten inom EU kommer förslaget från Cashman att ge en smittoeffekt i medlemsstaterna, där man inte längre kommer att kunna hemlighålla handlingar med den standardmotivering vi nästan alltid möter, nämligen att det är en EU-fråga. Den bristande tilltron till EU inom offentligheten som den attityden innebär kommer att ställas på ända av Cashmans betänkande. Och det är bra för medborgarnas förtroende för det europeiska samarbetet.
Jag vill avsluta med att säga att jag tycker att det är synd att Jens-Peter Bonde fick med sig fel manus till sitt anförande i dag. Det handlade i varje fall inte om Cashmans betänkande.

Watson
Herr talman! Jag tackar Cashman för hans oförtrutna och inspirerande arbete i utskottet. Informationsfrihet och en kultur av öppen och tydlig förvaltning är kraftfulla redskap för ett bättre styre och för att eliminera korruption och dålig administration.
Eftersom det var herr Prodi som lade fram förslaget för oss i januari, hade vi hoppats att han skulle vara här för att besvara denna debatt. Kommissionen har sannerligen vidhållit en underlig tystnad under våra överläggningar, men vi ser fram emot kommissionärens kommentarer denna morgon.
Herr Solana från rådet har gjort ett djärvt försök till att krönas till mörkrets furste. Men när detta betänkande väl har röstats om i dag, kommer parlamentet att vara redo att förhandla om en kod med kommissionen och rådet, vilken kommer få medborgarna att blinka i det skarpa solskenet i Strasbourg. Offentliggörande måste bli en förutsättning och skulden måste läggas på dem som öppet försöker förvägra oss det. Det är absurt att nationella regeringar i Europeiska unionen för en offentlig politik bakom en tung gardin av sekretess. Den lagstiftning om informationsfrihet som förutses i artikel 255 kommer att riva upp detta.

Schörling
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden och alla andra som har varit inblandade i detta arbete. Det är ett mycket viktigt betänkande, som utgör en viktig del i vad vi skulle kunna kalla EU:s nya offentlighetsprincip. Där ingår, förutom det här lagstiftningsförslaget som reglerar medborgarnas rätt till handlingar, också ramavtalet mellan kommissionen och parlamentet och andra överenskommelser såsom Solanabeslutet. Det är nu vi har en chans att göra EU mer öppet och mer demokratiskt. Det vore en stor besvikelse om vi inte skulle lyckas med det. Det handlar om rättsäkerhet, en effektiv förvaltning och ett effektivt folkstyre.
Vi måste komma ihåg att det här förslaget skall slå fast medborgarnas rätt att få tillgång till handlingar, utan att de överhuvudtaget behöver motivera varför eller visa att de berörs. Vi skall inte blanda ihop det med Europaparlamentets roll eller med framtida interinstitutionella överenskommelser.
Cashmanbetänkandet innebär en förbättring av kommissionens förslag, men enligt min mening är förbättringen inte tillräcklig. Vi måste fortfarande rösta för många av de ändringsförslag som har lagts fram bl.a. av de gröna och av liberalerna. Ändringsförslaget om ett register är särskilt viktigt.
Vidare skall medborgarna inte behöva få sin rätt tolkad, utan de skall ha rätt till handlingar för att själva kunna avgöra vad som är viktigt.

Modrow
Herr talman! Föreliggande betänkande går i rätt riktning. Men det måste gå längre. Offentligt ges ofta intrycket att informationen är bra, genom att man sprider berg av glassigt tryckta broschyrer bland folket. Men medborgarna bedömer inte informationen efter glansen, utan efter innehållet, öppenheten och begripligheten. Det stämmer att sådana fenomen som korruption och försnillning av medel bäst kan förebyggas genom öppenhet och offentlighet. Revisionsrättens senaste rapport visar hur påtagligt behovet av förändringar är här.
Ytterligare tre aspekter: För det första bygger demokrati på medborgarnas medverkan och skall uppmuntra till denna. Men hur är det om man inte informeras eller får otillräcklig information, om det finns en djungel av bestämmelser, där inte ens en parlamentsledamot finner sig till rätta, för att inte tala om en normal medborgare? När det gäller information handlar det ju också om att medborgaren skall återfinna sina egna intressen i våra beslut, när det till exempel handlar om stödprojekt och annat.
För det andra avfattas dokumenten ofta på ett språk som inte ens förstås av jurister, för att inte tala om vanliga medborgare.
Till sist: Det existerande hemlighållandet är till och med för parlamentsledamöterna så stort att många sammanhang som vi behöver känna till för det egna beslutsfattandet förblir så dolda, att man...
(Teknisk störning)

Blokland
Herr talman! Den välkända retoriken om medborgarnas Europa återfinns inte i de restriktiva bestämmelserna om tillgång till handlingar som kommissionen och rådet har lagt fram som förslag. Vill dessa institutioner verkligen involvera medborgarna i Europa? Med avseende på deras ståndpunkt tycks det snarare som om man har valt att centralisera makten. Varför har man valt en förordning? Det rör sig ju om handlingar från institutionerna? Och varför är tillgångsundantagen så omfattande?
Då det inte finns något krav på enhällighet i rådet, är den enda möjligheten att parlamentet gör en omarbetning. Som tur är innebär betänkandet från Cashman/Maij-Weggen ett försök att upprätta ett dokument där medborgarnas rätt till tillgång av handlingar regleras och inte institutionerna rätt att fastställa restriktioner.
Men inte heller parlamentet undslipper maktspelet. Betänkandet innehåller ändringsförslag om institutionernas rätt att klassificera handlingar som hemliga eller offentliga. Dessa ändringsförslag syftar framför allt till att förstärka det egna inflytandet. Men hör detta ämne verkligen hemma i en förordning om medborgares rätt till tillgång till handlingar? Parlamentets regelraseri, som kommer till uttryck i de många ändringsförslagen, leder framför allt till upprättandet av bestämmelser som är svåra att tillämpa. Och detta trots att insyn och öppenhet, vilket är nödvändigt för att säkra medborgarnas engagemang, framför allt främjas av klara och enkla bestämmelser. Det bör vi, som parlament, hålla oss till.

Gemelli
Herr talman! Låt mig tacka ledamot Cashman för ett bra betänkande, ett betänkande som blev ännu bättre genom yttranden från Maij-Weggen, Hautala, Malmström, Theato, Thors och Andreasen. Men jag tror att han avser samtliga institutioner utom rådet, för rådet är ett svart hål i Europeiska unionen. Rådet är det stora okända i yttre rymden. Jag anser att vi har gjort framsteg när det gäller medborgarnas möjligheter att utnyttja sina rätt till information och kunskap. I och med den elektroniska informationen kommer man förmodligen även att kunna ge medborgarna denna möjlighet genom att digitalisera informationen, utan att det skall behöva ligga i medborgarnas eget intresse att begära ut den. Jag tror dessutom att, i likhet med det som framförts av utskottet för framställningar och av ombudsmannen, man även borde försöka fokusera de olika institutionella och byråkratiska aspekterna i processen för att kunna definiera de ansvarsområden som alltid ligger till grund för förvaltningen, och därmed utan en uppdelning av olika slags ansvarighet.
Jag talade om ansvarigheten just därför att jag anser att informationen borde försvara medborgarna mot eventuella fel från den offentliga förvaltningens sida. Om det inte hade varit så, så skulle det bara vara ren vetgirighet. Men medborgarnas rätt att försvara sig gentemot de offentliga myndigheterna kräver tillgång till information.
En sista punkt: man kan inte informera, dvs. ge rätt till information, ge medborgaren rätt att skydda sig mot de fel som begås av den offentliga förvaltningen om det inte finns enklare, mer begripliga förfaranden, om inte de olika förfarandenas antal och typ minskar, för komplicerade rutiner, även om de är kända av medborgarna, motverkar öppenhet och förhindrar kontakter mellan medborgare och institutioner, vilket borde vara ett instrument för att förbättra kvaliteten i medborgarnas liv.

Martin, Hans-Peter
Herr talman! Först mitt hjärtliga tack till föredraganden Michael Cashman och alla dem som har bidragit till detta betänkande. Öppenhet har hittills knappast varit mer än ett ofta missbrukat slagord när det gäller insynen i verksamheten i EU:s institutioner. Cashmans betänkande och kraven i det är ett första värdefullt steg framåt, men, tror jag, inte heller mer. Vi ledamöter bör ha mer mod. Vi kommer att starta ett europeiskt initiativ om öppenhet som går utöver partigränserna och utöver parlamentet, helt kort kallat ETI. Det kommer att bestå av ledamöter från Europaparlamentet, nationella parlamentsledamöter, men också av företrädare från medierna, eftersom det gäller att gemensamt värja sig mot det ohållbara hemlighetsmakeriet inom EU:s institutioner. Här handlar det inte bara om principen om oinskränkt tillgång till alla dokument, utan naturligtvis också om att vi äntligen skall lyckas öppna dörrarna till rådets sammanträden, så att rådet i framtiden inte längre i Metternichs stil i hemlighet skall fatta isolerade beslut och sedan kunna bedriva billig Brussels-bashing.
Särskilt mediernas företrädare är hjärtligt välkomna att stödja oss parlamentsledamöter och gemensamt med oss göra undersökningar, så att vi får reda på allt som medborgaren vill och måste veta. Redan i morgon kommer ett möte att äga rum i London. Vi kommer att vädja till den brittiske utrikeshandelsministern och ministern för vetenskap, och veckoslutet därpå kommer Europeiska konstnärsrådet att träffas i Madrid, och även där kommer ETI att ha en central plats på föredragningslistan.
Vår förebild för allt detta är den amerikanska Freedom of Information Act och den offentlighetsprincip som tillämpas i Sverige. Det är ingen tillfällighet att nästan bara skandinaver har talat här och att man bara kunde höra några få från Tyskland och Italien, och från Frankrike - tror jag - ingenting alls, i varje fall ingenting hittills. Det är gynnsamt att svenskarna kommande år skall ta över ordförandeskapet i rådet, och kanske kan de då ge en väsentligt tydligare signal. Vi behöver i varje fall en ny era med klarläggande, och det är en stor chans för oss som parlamentariker att här verkligen visa vårt rätta ansikte.
(Applåder)

Korhola
Herr talman! Jag vill tacka Cashman för ett väl utfört värv. Han är emellertid inte den enda som skall tackas, äran tillfaller också Hanja Maij-Weggen från PPE-DE-gruppen som enligt det förstärkta Hughesförfarandet avfattat betänkandet tillsammans med honom. Jag är nöjd med deras goda och fruktbara samarbete.
Det är viktigt med en öppen och demokratisk attityd i vårt arbete och denna förverkligas om registren över befintlig, även sekretessbelagd, information blir obligatoriska. Denna princip utgick jag också ifrån då jag avfattade mitt betänkande om tillgången till miljöinformation. Det är också viktigt att medborgarna får information om när en handling blir tillgänglig ifall den ännu inte var offentlig då den efterfrågade, utan var konfidentiell eller ännu inte färdig.
Jag vill fästa uppmärksamhet på offentligheten hos uppgifter från enheter som lyder under kommissionen eller grundats av organ inom EU. Exempel på dylika är Europeiska miljöbyrån i Köpenhamn och livsmedelssäkerhetsmyndigheten som snart kommer att upprättas. Handlingar från de här enheterna skall givetvis undantagslöst omfattas av offentlighetsprincipen. Jag anser emellertid att den teknik som Cashman valt inte är lyckad. En förteckning över enheterna i en separat bilaga är en tekniskt sett klumpig lösning eftersom enheterna förändras och nya upprättas. Det vore bättre att skriva in regler som förpliktar alla enheter att offentliggöra och registrera sina handlingar.
Jag vill också anmärka på undantagen. Att stifta undantagsregler är en ytterst känslig fråga, ty också ett välgjort betänkande och en hur stor ökning av öppenheten som helst hamnar lätt i skuggan av ett klumpigt regelverk av undantag. Vi måste äntligen besluta om en rutin som ger rådets arbete större offentlighet utan att tillåta något undantagsregelverk som ger rådet möjlighet till reträtt enligt gammalt mönster. Lika viktigt är att råda bot på de direkt förföljelsemaniska medborgarattityderna som underblåses av det överdrivna hemlighetsmakeriet om handlingarna rörande säkerhet och försvar. Det är i själva verket viktigt för vår säkerhet att medborgarna via fakta och handlingar får bilda sig en uppfattning om det europeiska försvarets trovärdighet.

Myller
Herr talman! Vi befinner oss nu i en situation där vi äntligen kan konstatera att vi styr mot det mål som har debatterats i åratal. Principerna för detta fick vi då Amsterdamfördraget godkändes. Öppenheten måste utgöra en stöttepelare för hela Europeiska unionens verksamhet, däremot är enbart rätten att ta del av handlingarna inte tillräcklig. Vi måste se till att alla institutioners verksamhet är öppen för insyn, klar och lättfattlig och att strukturerna för beslutsfattande är lätta att tyda. Vi måste också undvika byråkrati. Tidsfristerna för handlingarnas delgivande bör vara maximitidsfrister, eftersom normala handlingar alltid är tillgängliga för medborgarna.
I detta betänkande förslås en årlig granskning, vilket jag anser viktigt, eftersom man då detaljerat kan gå igenom de handlingar som inte kunnat offentliggöras. Samtidigt kan man överväga om uppfattningarna om hemlighållandet varit väl motiverade ur politisk synvinkel. Det är min förhoppning att parlamentet ger detta betänkande ett gott mottagande.

Van den Berg
Herr talman! Det finns en djup klyfta mellan parlamentets ståndpunkt och rådets och kommissionens ståndpunkt. Denna klyfta symboliserar avståndet mellan Europeiska unionen och dess medborgare. Vår befolkning ser Europa som odemokratiskt, ett ställe där beslut fattas bakom stängda dörrar. Denna klyfta blir också till ett demokratiskt hål i Europa. Informationsutbyte är ju när allt kommer omkring ett väsentligt grundelement i den moderna demokratin, vars näring hämtas från offentlig debatt, kontroll utförd av media och allmänheten och bidrag från samhälleliga organisationer. Våra förslag här i parlamentet överbryggar detta avstånd. Jag vill framhäva att en klar majoritet i parlamentet stöder förslagen, inklusive våra kolleger från länder som kanske i mindre utsträckning har en tradition av öppenhet. Jag ser denna enhällighet inom hela parlamentet som en stor prestation med vilken parlamentet påvisar att detta har blivit en kamp för den europeiska demokratin som involverar hela Europa.
Sammanfattningsvis anser jag att rådet i juli begick ett allvarligt fel, genom att kategoriskt förklara alla handlingar rörande militära frågor hemligstämplade. Detta beslut symboliserar den väg som kvarstår innan vi har en säkerhets- och försvarspolitik i Europa som kontrolleras på ett verkligt och demokratiskt sätt. Europaparlamentet efterfrågar också att den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken i framtiden integreras i Europeiska kommissionens struktur. Men först måste vi ta itu med rådets svårsmälta beslut. Naturligtvis inser Europaparlamentet att det är nödvändigt att hemlighålla vissa militära angelägenheter, men det skall då ske på grundval av en bedömning av innehållet i varje enskild handling enligt kontrollerbara kriterier och förfaranden. Parlamentarisk kontroll av hemliga handlingar kan därefter ske via ett särskilt utskott i Europaparlamentet.
Herr talman! Tillgång till handlingar är av grundläggande intresse för vår europeiska demokrati. Rådet och kommissionen måste nu i överläggningar ta långtgående steg framåt. Om så inte sker kommer den socialdemokratiska parlamentsgruppen tillsammans med andra grupper att försöka tvinga fram denna rätt till information med hjälp av lagen.

De Palacio
Herr talman! För det första vill jag uttrycka min glädje över att inför ledamöterna få lägga fram kommissionens ståndpunkt avseende de ändringsförslag till förordningsförslaget som presenterats av de olika utskotten. En förordning som vi alla anser vara av stor vikt för demokratin och vårt samhälles framåtskridande.
Jag vill tillägga hur mycket jag och kommissionen uppskattar Cashmans och författarinnan till förslaget Maij-Weggens ansträngningar för att på så kort tid lägga fram detta betänkande. I enlighet med artikel 255 i fördraget skall den föreslagna förordningen antas före den 1 maj 2001, dvs. två år efter Amsterdamfördragets ikraftträdande.
Innan jag presenterar kommissionens ståndpunkt vill jag tala om att kommissionen då den utarbetade sitt förslag å ena sidan grundade sig på erfarenhet och hur den frivilliga koden fungerat de sex senaste åren och å den andra på en studie av medlemsstaternas lagstiftningar. Vissa av dessa har en bred erfarenhet av att underlätta allmänhetens tillgång till handlingar.
Fördraget ger medborgarna rätt till tillgång till de europeiska institutionernas handlingar enligt bestämda principer och villkor. Som ni kan se i förslaget menar kommissionen att underlättandet av tillgången till medborgarna kommer att garantera en bättre information till desamma i beslutsfattandet, samt en större legitimitet, effektivitet och ansvar för förvaltningarna i ett demokratiskt system. Därför bör den grundläggande principen vara öppenhet, men den bör gå hand i hand med skyddet av det allmänna intresset och respekten för vissa rättigheter som är särskilt skyddsvärda. Det är den grundläggande balans vi bör uppnå.
Vår lagstiftning bör dessutom respektera en annan slags balans som också har stor betydelse, dvs. balansen mellan de tre institutionerna enligt Amsterdamfördraget. Det innebär inte att det inte skulle vara lämpligt att övriga också ansluter sig till förordningen då vi antar den. Då ordförande Prodi den 3 oktober vände sig till parlamentet talade han om den institutionella triangeln och tog upp att i ett europeiskt system som har sin grund i kontroller och balanser bidrar varje institutions goda funktion till det allmänna intresset. Var och en av institutionerna har olika uppdrag att genomföra och därför är behoven och skyldigheterna olika.
Tack vare Cashmans betänkande har vi nu en tydlig uppfattning om parlamentets prioriteringar. Men rådets ståndpunkt är ännu inte klar avseende några av de viktigaste bestämmelserna i förslaget. Denna osäkerhet gör att kommissionen i nuläget endast kan ge en övergripande synpunkt. Vi kan därför inte ge vårt samtycke till flera av ändringsförslagen utan att detta förebådar en framtida förhandling och en definitiv ståndpunkt i frågan.
Kommissionen konstaterar med tillfredsställelse att Europaparlamentet till stor del är överens med kommissionens uppfattning i många av de frågor som tas upp. Dessutom är det så att i andra ändringsförslag finns i princip inget problem. Det vi bör fördjupa oss i är sätten att tillämpa och praktisera detta, eftersom öppenhet, insyn och underlättandet av tillgång till handlingar är en inställning som vi bör stärka i våra respektive förvaltningar och som bör vara en realitet.
Jag tror att många av dem som tror på en maximal insyn, som möjliggör en bättre effektivitet hos institutionerna, verkligen blev förvånade för några år sedan då vi fick reda på att det i ett land som alltid är föregångare på detta område under ett antal år hade begåtts vissa handlingar, rent konkret mot vissa kategorier av medborgare, med sterilisering under maximal sekretess och med minimal insyn. Jag tror att det visar att det inte finns perfekta situationer, och att vi måste gå vidare tillsammans för att undvika situationer som denna.
Låt mig nu ta upp några problem som hindrar kommissionen att i nuläget godkänna vissa ändringsförslag. Ett av dem är behovet att nå en lämplig balans mellan öppenhet och effektivitet. Jag tänker då särskilt på dokument för internt bruk samt utkast till förslag och förberedande arbetsdokument som är enbart för internt bruk hos institutionernas tjänster. Alla nationella lagstiftningar inom detta område utesluter dessa handlingar. Att tvinga institutionerna att sprida dessa interna anteckningar skulle i många fall kunna ge upphov till en viss förvirring bland medborgarna. Som en av ledamöterna tidigare nämnde ligger det en paradox häri som består i att desinformation ibland beror på för mycket information. Jag tror således att tillgång till förberedande dokument inte skulle ge någon större information. Med en liknande inställning skulle man dessutom indirekt hindra ett kreativt tänkande och främja rent byråkratiska attityder på institutionerna. Jag tror att det är precis tvärtemot det som institutionerna vill uppnå.
Jag medger att den stora utmaningen i denna förordning är den exakta definitionen av vad som är en handling. Jag tror därför att vi inom den närmaste tiden måste gå vidare för att finna en gemensam definition som alla institutioner är överens om. Även om jag inte i dag kan ge klartecken till ändringsförslagen till artiklarna 3 och 4, dvs. ändringsförslagen 28 och 30, så innebär inte det att frågan inte skall diskuteras och att man inte skall gå vidare.
Ett annat problem har sin grund i den behandling som man bör ge inkommande handlingar, dvs. de som författats av tredje man. Institutionerna har ingen erfarenhet inom det området eftersom det nuvarande systemet endast omfattar de handlingar som utarbetats av de egna institutionerna. Kommissionens förslag om tredje mans handlingar tar hänsyn till överenskommelsen i den förra regeringskonferensen, i förklaring 35 till Amsterdamfördraget. Den kan vi inte kringgå och den ger såväl institutionerna som tredje man vetorätt att sprida dessa handlingar.
Parlamentets ändringsförslag kastar om den utgångspunkten helt och hållet och vi anser därför att frågan måste tänkas igenom bättre och att förslaget till en ny artikel 4c, ändringsförslag 36, ännu inte är moget för att få ett positivt mottagande av kommissionen.
När det gäller övriga ändringsförslag anser vi att vi behöver tid att värdera konsekvenserna av förslaget ur funktionell synvinkel och vi bör bevaka att de förfaranden som innefattas inte är byråkratiska, utan att de verkligen skall vara tillgängliga för alla medborgare. Häri innefattas ändringsförslag som de som presenterats om åtgärder som man bör komma överens om genom interinstitutionella avtal: nr 34, 45 och 48.
Som jag tidigare nämnt kan vi i vissa frågor i princip vara överens med ändringsförslagen men vi måste arbeta tillsammans ur teknisk och administrativ synvinkel. T.ex. när det gäller de ändringsförslag som handlar om registrering av handlingar och registret. Kommissionen har sedan decennier ett registreringssystem för handlingar. Därför är principen att handlingar på något vis skall registreras inte något problem. Däremot har det inte diskuterats om de normer som tillämpas vid registreringen bör vara gemensamma för alla institutioner eller ej.
Vid denna punkt i lagstiftningsförfarandet är det för tidigt att anta en ståndpunkt huruvida det är lämpligt att det skall vara en direkt koppling mellan registrering och tillgång till handlingar, som föreslås i ändringsförslag 29, eller om man i denna förordning bör innefatta regler i detta syfte. De förhållanden som ändringsförslagen fastställer mellan regler om registrering och regler om registrets innehåll hindrar således i denna fas att ändringsförslag 46 om registret godkänns.
Jag vill understryka att kommissionen då tiden är mogen praktiskt taget sett skulle kunna godkänna alla ändringsförslag, som 9, 18, 21 delvis, 23, 25, 26.1, 28 f, 35, 38, 40.1, 40.6, 41.1, 42, 43.1, 47, 49 och 52. Dessutom tror kommissionen att vi skall kunna nå en överenskommelse med vissa ändringar när det gäller ändringsförslag 11, 12, 40.4, 40.7, 43.2, 47, 48.4, 50.1 och 50.2., kanske också 63, 66.2, 73.1, 74.2, 75 sista delen, och 78.2.
Jag skulle vilja understryka det faktum att även om kommissionen i dag bara kan uttala övergripande och positiva ståndpunkter i vissa frågor, och om vi inte uttalar oss om andra ändringsförslag eller gör det med försiktighet, så betyder inte det att vi inte vill föra debatt, förhandla och söka mötespunkter mellan de tre institutionerna. Vi hoppas att vi kommer att kunna arbeta så i syfte att i maj ha antagit den föreslagna förordning.
Tack så mycket än en gång till alla föredraganden som har arbetat med att uppnå detta.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.

Poos
Herr talman! Jag har en ordningsfråga att ta upp, eller en fråga som rör arbetsordningen. Vi har just hört kommissionär Palacio i all korthet räkna upp dussintals av de ändringsförslag som kommissionen kan godta, och de som kommissionen rekommenderar oss att förkasta. Skulle det inte finnas en möjlighet att få denna uppräkning skriftligt, eftersom vi skall rösta inom tio minuter? Ingen har hunnit anteckna de ändringsförslag som kommissionären nämnde. Jag framför den här synpunkten med tanke på att den kommissionär som kommer hit vanligtvis ger en muntlig presentation av kommissionens rekommendationer till omröstning. Vi har inte fått något skriftligt dokument och jag skulle vilja - även inför framtiden - att kommissionen ger ledamöterna skriftliga rekommendationer.

Cashman
. (EN) Jag håller inte med min kollega Poos. Det är inte kommissionens uppgift att tala om för politiska grupper vilka beslut de skall fatta om de ändringar som de olika politiska grupperna har föreslagit och därför borde kommissionären inte försättas i denna olyckliga position.

Goebbels
Herr talman! Jag bad att få ordet för att framföra samma synpunkt som Poos. Cashman har rätt i att det inte är kommissionens sak att tala om för de politiska grupperna vilken ståndpunkt de bör inta under plenarsammanträdet. Men det finns trots allt ett antal ledamöter som ibland förlitar sig på kommissionens klokhet, och jag är en av dem. Jag skulle gärna rösta för kommissionens förslag, och därför krävs det att ledamöterna får en lista över de ändringsförslag som kommissionen kan stödja och de ändringsförslag som den inte vill stödja. Det är ledamöternas sak att ta ställning i förhållande till kommissionens anvisningar, de röstar ju under alla omständigheter efter sitt eget samvete.

Maij-Weggen
Herr talman! Jag instämmer i vad Cashman har sagt, nämligen att det nu är fråga om en parlamentarisk beslutsprocess. Jag har också hört kommissionen, för vars höga grad av tillmötesgående jag för övrigt tackar, säga att de inte kan ge något definitivt svar angående vissa avsnitt. Detta är naturligtvis en mycket viktig kommentar. Den kommer också, enligt mig, snart att få konsekvenser. Men just därför att kommissionen inte kan ge något definitivt svar angående vissa avsnitt - jag ser att även kommissionen darrar - är det lite farligt att nu fatta beslut om frågor, eftersom dessa frågor därefter kommer att ha ett eget liv. Jag vill alltså uppmana parlamentet att, på sätt och vis oberoende av kommissionens ståndpunkt, fatta sitt eget beslut, för att därefter se hur föredragandena kan överlägga med kommissionen om att komma till en definitiv ställning. Det anser jag vara en bättre ordningsföljd.

Talmannen
Jag har noterat det som har framförts.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Välkomsthälsning
Talmannen
Kolleger! Det är med stor glädje jag å parlamentets vägnar välkomnar, under Louis Galeas ledning, delegationen från republiken Maltas representanthus till den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Malta.
Den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Malta höll i går och håller i dag sin fjortonde sammankomst här i Strasbourg, och har i sina överläggningar fokuserat på
inträdesförhandlingarna mellan EU-Malta på grundval av det periodiska rapporten från Europeiska kommissionen om republiken Maltas framsteg mot inträde som offentliggjordes i november 2000.
Den gemensamma parlamentarikerkommittén informerades om den senaste utvecklingen av Europeiska kommissionen, Europeiska unionens råds tjänstgörande ordförande och republiken Maltas regering.
Jag skulle här vilja uppmärksamma den nyckelroll som den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Malta spelar vid de pågående överläggningarna om republiken Maltas väg mot ett EU-medlemskap.
På Europaparlamentets vägnar hoppas jag att ert möte här i Strasbourg har varit framgångsrikt och produktivt, och jag önskar er en trevlig hemresa. Välkomna.
(Applåder)

Kapitalbas i kreditinstitut
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0282/2000) av Villiers för utskottet för ekonomi och valutafrågor om utvärdering av direktivet 89/299/EEG om kapitalbasen i kreditinstitut (2000/2207(INI)).

Villiers
. (EN) När en bank begår ett misstag får det vidare följder än om ett annat slags företag gör det därför att människors besparingar riskeras och det finansiella systemets stabilitet kan äventyras. Därför har vi särskilda regler för att säkerställa bankernas fortsatta solvens, att de håller sig fria från ekonomiska bekymmer och inte går omkull, och dessa regler är utformade för att skydda spararna och för att upprätthålla en ekonomisk stabilitet.
Man kommer överens om dessa regler globalt i Basel men det nuvarande ramverket är gammalmodigt eftersom det krävs samma reglerade kapitalbas. Samma summa pengar måste sättas åt sidan för en lång rad olika risker. Detta uppmuntrar faktiskt bankerna att välja högre risker eftersom det innebär att en bank kan satsa på en högre premie för samma reglerade kapitalavgift. Kommissionens nya förslag, vars syfte utskottet varmt välkomnar, är att ju lägre risken är, ju lägre blir den reglerade avgiften. Detta innebär att bankerna kommer att uppmuntras till och belönas för att minimera riskerna samt att bibehålla vederbörliga kapitalreserver i förhållande till de skulder de har.
Vi lägger fram ett antal politiska krav i vårt betänkande från utskottet för ekonomi och valutafrågor. För det första, att man i de nya reglerna tar hänsyn till diversifieringen i bank- och investeringssektorn i Europeiska unionen. Dessa regler gäller för många tusen små och stora banker och investmentbolag och måste därför utformas för att passa alla deras behov. Det måste vara så enkelt som möjligt för institutionerna att använda dessa regler. Vi går mot ett mer sofistikerat system. Det behöver inte vara ett mer byråkratiskt och komplicerat system.
Vårt utskott accepterar kommissionens förslag om en extern ratingfunktion, med reservationen att detta är en funktion med begränsningar och att det viktigaste är att småföretagen inte skall behöva bli taxerade och inte heller skall företag utan taxering bli eftersatta. Icke desto mindre anser vi att det är viktigt att klarlägga att bankernas interna krediträkning och deras system för intern rating måste vara en hörnsten i det nya ramverket. Detta är det bästa sättet att skapa ett riskkänsligt ramverk för ett vitt område av banksektorn, så väl för kunder som för småföretag.
Vi välkomnar den ökade status som en minskning av kreditriskerna har fått, särskilt den kollaterala, som småföretagen kan erbjuda. Vi accepterar också att det på lång sikt förmodligen kommer att uppstå ett behov av en ny avgift för andra risker, men vi vill poängtera att en sådan avgift inte bör införas förrän det finns en vettig metod för att mäta andra risker.
Vi accepterar också att det finns ett behov för inspektörer att ha befogenhet att lägga på särskilda avgifter och tilläggsavgifter för vissa banker. I det nya ramverket visas tilltro till bankerna. Vi kommer inte att tillåta dem att fastställa sina egna kapitalavgifter, men vi skulle komma misstänkt nära detta om vi inte håller noga uppsikt över deras interna system. Det är därför inspektörerna måste ha de där extra befogenheterna för att lägga på individuella avgifter, för att säkerställa att enskilda banker håller sig till reglerna.
Till sist, och detta är det som är mest kontroversiellt, uppmanade utskottet med eftertryck att ett brådskande förfarande skall tillämpas för att genomföra denna lagstiftning. Ändringarna har lagts fram, vilket kräver en mer försiktig tillnärmning, men vad som förenar oss är vetskapen att det vid den senaste Baselöverenskommelsen tog det USA tre månader att genomföra denna och för Europeiska unionen tog det över tre år. Under dessa tre år var det inte bara så att bankerna inom Europeiska unionen fick kännbara konkurrensmässiga nackdelar - och det finns bevis för att de allvarligt påverkades av detta - men under dessa tre år förvägrades även de europeiska konsumenterna ett toppmodernt reglerande ramverk.
Som lagstiftare måste vi ställa svåra frågor till oss själva, om vi verkligen gör vårt bästa för de människor som valde oss ifall våra förordningar och våra lagar är gammalmodiga innan de blir inskrivna i lagstiftningen. Vi måste åter se över alla våra alternativ, inkluderat kommittologi, snabbehandling och andra förfaranden, därför att det är farligt att reglera gårdagens marknader. Det är vad vi kommer att göra om vi inte ser över våra förfaranden.
Vad vi måste försäkra oss om är följande: att vi har en flexibel lagstiftning, att vi har möjligheter för att snabbt genomföra den, att vi har verktyg för att uppdatera den snabbt och enkelt, att vi har verktyg för att garantera en konsekvent tillämpning av lagstiftningen i medlemsstaterna, och att vi har en lämplig demokratisk prövning av de nya förfaranden som införs.
Jag vill här i dag uppmana Bolkestein att lägga fram förslag som parlamentet kan överväga för att tillgodose dessa centrala behov. De är mycket viktiga för den finansiella servicesektorns hälsa i Europeiska unionen.

OMRÖSTNING
 om BSE och förbud mot animaliskt mjöl i allt djurfoder

(Parlamentet antog resolutionen)   
Betänkande (A5-0321/2000) av Blokland för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om det gemensamma utkastet, godkänt av förlikningskommittén, till Europaparlamentets och rådets direktiv om förbränning av avfall (C5-0371/2000 - 1998/0289(COD))
(Parlamentet godkände det gemensamma utkastet)  
Betänkande (A5-0307/2000) av Figueiredo för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättandet av ett program för gemenskapsåtgärder som skall uppmuntra medlemsstaterna att samarbeta för att motverka social utslagning. (KOM(2000) 368 - C5-0317/2000 - 2000/0157(COD))
Figueiredo (GUE/NGL), föredragande. (PT) Herr talman! Jag vill meddela kammaren att de ändringsförslag som är ingivna i GUE/NGL:s namn, och som jag lägger fram som föredragande, är ett resultat av diskussionerna med rådet och kommissionen, och även med stöd från samordnarna för de politiska grupper som är företrädda i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. De är ett resultat av behovet att underlätta det medbeslutandeförfarande som bekant gäller för detta betänkande. Dessa ändringsförslag ersätter flera andra förslag i betänkandet, vilka troligen kommer att avslås i omröstningen, och som då ersätts av dessa nya ändringsförslag som är ett resultat av denna enhällighet.
(Parlamentet godkände lagstiftningsresolutionen.)
  

Bourlanges
Herr talman! Vi har just röstat om en förklaring om BSE, när vissa kolleger inte var här. Finns det något organ som har galna ko-sjukan, Creutzfeldt-Jakobs sjukdom, så är det den dator som styr hissarna. Vi fick vänta i tio minuter, för det var bara två av alla hissar som fungerade när det var dags för omröstning. Jag skulle vilja att det gjordes en undersökning för att få veta vilken variant av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom våra datorer har drabbats av.

Talmannen
Ledamot Bourlanges, tyvärr är detta en allvarlig sjukdom, och vi kommer att informera våra tjänstemän om den.
  
Betänkande (A5-0320/2000) av Rothe för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om främjande av el från förnybara energikällor på den inre marknaden för el (KOM(2000) 279 - C5-0281/2000 - 2000/0116(COD))
(Parlamentet godkände lagstiftningsresolutionen.)
  
Betänkande (A5-0318/2000) av Cashman för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar(KOM(2000) 30 - C5-0057/2000 - 2000/0032(COD))
Efter omröstningen om nionde delen av ändringsförslag 28

Maij-Weggen
Herr talman! Jag skulle vilja uppmana den liberala parlamentsgruppen, och jag gör det i min roll av medföredragande, att vara något mer praktiska. Vad de gör är att ständigt begära delade omröstningar av ett stort antal artiklar, när det ofta är endast ett avsnitt som de vill rösta emot. Skulle de liberala alltså kunna vara något mer praktiska och snabba.

Wiebenga
Herr talman! Det är synnerligen olyckligt att de båda föredragandena inte har överlagt tillräckligt. Det rör sig här om mycket viktig lagstiftning och om viktiga artiklar. Vi liberaler och vissa andra här önskar klargöra att vi är för en förbättring av denna offentlighetsprincip. Det är därför olyckligt att för få överläggningar har ägt rum. Vi vill visa hur vi behandlar medborgarnas intressen.
  

Cashman
. (EN) Herr talman! I ljuset av det utmärkta stöd som detta betänkande har fått i omröstningen och med hänsyn till kommissionens svar denna morgon, är det uppenbart - om ni ser till alla delar vi har röstat om - att vi enligt regel 69.2 bör skjuta upp omröstningen om förslag till lagstiftningsresolution för att kunna inleda givande förhandlingar med kommissionen och rådet. Jag hoppas att kammaren kommer att stödja det förslaget.
(Parlamentet beslöt att skjuta upp omröstningen.)   

Theorin
Herr talman! Jag förstår att det inte finns någon möjlighet att nu få rösta om betänkandena Theorin och Smet. Jag vill därför förorda att omröstningen om dem skjuts upp till sammanträdesperioden november II.

Talmannen
Vi skall nu även rösta om förslaget från Theorin om att skjuta upp omröstningen till andra sammanträdesperioden i november.

Theorin
Herr talman! Betänkandena Theorin och Smet behandlades sent igår kväll, och avsikten var att vi skulle rösta om dem nu. PPE-DE-gruppen har till mig framfört samma önskan som jag just gav uttryck för, nämligen att vi skulle skjuta upp omröstningen om dessa betänkanden till sammanträdesperioden november II och inte rösta om dem i kväll. Majoriteten av kvinnorna skall resa till en konferens med parlamentariker i Berlin. Det är alltså en gemensam önskan från PPE-DE och PSE att skjuta upp omröstningen till november II.

Poettering
Herr talman! Jag vill klargöra en sak: Det var inte PPE:s egna önskemål, utan man kom till oss med önskemålet att det skulle skjutas upp. Personligen har jag sagt att jag är införstådd med det. Men det finns många andra åsikter hos oss i gruppen. Jag skulle kunna godkänna att vi skjuter upp det på ett villkor, nämligen om Theorin använder denna tid fram till November II för att förbättra sitt betänkande, ty för närvarande kan det inte godkännas av vår grupp.
Jag vill tydligt klargöra en sak, och det är en principiell punkt: Om vi inte blir klara med omröstningarna fram till torsdag middag, så är det normala förfarandet att vi fortsätter omröstningen på torsdag kväll.
Det är inte i sin ordning att vi skjuter upp det därför att vissa kolleger inte kan vara här på kvällen. Alltså, mycket prat och lite innehåll: Jag skulle tillsammans med min grupp vara införstådd med att det skjuts upp till November II, om Theorin förklarar att hon skall arbeta på att förbättra betänkandet.
(Applåder från PPE-DE-gruppen)

Talmannen
När det gäller den andra punkten - dvs. det faktum att omröstningar äger rum under eftermiddagen - så tror jag att alla vet om detta och att vi måste vara närvarande.

Theorin
Herr talman! Jag är ledsen om jag sade att PPE-DE-gruppen också hade begärt att omröstningen skulle skjutas upp, men er samordnare som kom faktiskt till mig och sade att ni också ville skjuta upp frågan till sammanträdesperioden november II i stället för att rösta i kväll.
Herr Poettering, vi har arbetat tillsammans med ert folk och i grupperna PPE-DE och PSE kommit överens om hur betänkandet skall se ut. Vi har varit eniga om de centrala frågorna, och har kommit överens i förhandlingar. Jag fogar mig i vad parlamentet vill göra, men det handlar alltså om en överenskommelse mellan PPE-DE och PSE, både om mitt betänkande och de centrala frågorna däri. Jag måste därför säga att jag är väldigt förvånad över detta.
(Parlamentet beslöt att skjuta upp omröstningen.)   

Goebbels
Herr talman! På föredragningslistan finns också Villiersbetänkandet inskrivet. Men det visar sig att detta betänkande ännu inte har diskuterats, och att det inte kommer att ske förrän efter omröstningarna i kväll. Betänkandet av Villiers förtjänar bättre än att gå till omröstning i morgon förmiddag. Jag föreslår därför att omröstningen om Villiersbetänkandet skjuts upp till den andra sammanträdesperioden i november.

Talmannen
Omröstningen är planerad till i morgon. I morgon finns det emellertid en möjlighet att begära att omröstningen skjuts upp. För tillfället står den upptagen på föredragningslistan för i morgon, eftersom debatten ännu inte har ägt rum.

Gillig
Herr talman! Jag vänder mig bestämt mot vad som pågår här i kammaren. Sedan ett antal sammanträdesperioder tillbaka skjuter vi allt oftare upp omröstningar som är inplanerade för de fem dagar som kammaren sammanträder, och det av skäl som har att göra med personliga problem, närvaro, osv. Enligt min uppfattning råkar kammaren i vanrykte genom att fatta sådana beslut.
(Applåder)

Villiers
Herr talman! Till skillnad från Theorin, föreslår jag inte att omröstningar och debatter förflyttas för att de skall passa min egen personliga agenda. Jag kommer sannerligen att vara här för att debattera mitt betänkande denna eftermiddag och jag kommer att vara här vid den planerade omröstningen i morgon. Anledningen till att jag föreslår att vi skjuter upp omröstningen är att det är - som Goebbels har sagt - en mycket viktig fråga. Den väcker inte bara frågan om finansiell service, det skulle kunna få långtgående följder för vårt förfaringssätt i fråga om medbeslutandeförfarandet och när det gäller våra relationer med kommissionen. Detta är en omröstning som våra kolleger bör vara närvarande vid. Jag insisterar starkt på att omröstningen skall skjutas upp till sammanträdesperioden i Bryssel.
  
Förslag till gemensam resolution om tredje mötet Asien-Europa
(Parlamentet godkände resolutionen.)
  

Posselt
Herr talman! Beträffande arbetsordningen! Jag vill bara säga att jag också har ett viktigt betänkande på denna föredragningslista. Det kommer att diskuteras och röstas om i morgon, och jag är mycket tacksam och stolt över att det sker på en fredag!

Smet
Herr talman! Vi har precis röstat om att skjuta upp mitt betänkande. Jag går med på detta, men om ni hade följt föredragningslistan, och inte först hade låtit betänkandet från Cashman gå till omröstning därför att ett antal personer inte kommer att vara närvarande i kväll, för detta är orsaken, så hade vi även kunnat rösta om Smetbetänkandet.

Talmannen
Jag har följt de instruktioner jag fått från tjänstemännen och kammaren har inte beslutat om något annat. I annat fall hade jag gärna gjort det.

Rocard
Herr talman! Med viss förvåning konstaterar jag att omröstningen om det betänkande som jag skulle presentera under sammanträdet - och som står på föredragningslistan för denna förmiddag - har skjutits upp utan förvarning och utan att någon uppmärksammar detta. Jag förstår att saker och ting är besvärliga, men när det gäller föredragningslistan måste vi informeras i förväg. Jag är vanligen här varje torsdag, men just i eftermiddag skall jag leda en konferens. Jag kommer därför inte att vara här vid omröstningen i eftermiddag, eftersom jag inte meddelats i tid. Jag är annars en av de parlamentsledamöter som vanligtvis är här. Också jag vill därför begära att betänkandet skjuts upp till nästa sammanträdesperiod, men jag vill tillägga ett par ord.
I dag har vi upplevt en synnerligen påfallande parlamentarisk dumhet. Jag vet inte hur mycket omröstningarna med namnupprop kostar, men det rör sig utan tvekan om hundratusentals franc, eller belgiska franc, av vår budget. Vi har spenderat både pengar och tid för att tillfredsställa ett fåtal, och det i absurda former. Herr talman! Jag anser att ni borde ta upp detta i talmanskonferensen, så att initiativen till det orimligt stora antalet delade omröstningar och omröstningar med namnupprop kommer till kännedom. Kanske kan man t.o.m. fastställa en kvot för omröstningar med namnupprop. Allt är inte som det borde vara, och kammarens uppträdande i dag var löjeväckande.
(Applåder)

Talmannen
Ledamot Rocard, jag kan försäkra er att denna fråga kommer att tas upp av talmanskonferensen. När det gäller omröstningslistan så är det inte talmannen som ändrar ordningen på listan. Det är parlamentet som i så fall får göra ändringar. Jag tar bara upp den ena punkten efter den andra till omröstning.

Mann, Thomas
Herr talman! Beträffande arbetsordningen! Michel Rocard har helt rätt: Det som sker här är att några få personer försöker utnyttja tillfället för att än en gång lägga fram sina intressen, som de inte kunnat genomdriva i utskottet. De ser då till att vi måste genomföra omröstningar med namnupprop, som egentligen inte alls har karaktären av en omröstning med namnupprop. Det är ett målmedvetet försök från några få personer att profilera sig på bekostnad av de andra. Alltså behöver vi för det första ett förnuftigt system för omröstningarna med namnupprop.
För det andra: Det får inte vara så att efter att parlamentet tagit det ur min synpunkt klassiskt felaktiga beslutet att avskaffa fredagen, så protesterar de som ju själva har sagt att de inte längre vill ha någon fredag! Min fråga lyder: Finns det nu några invändningar mot parlamentets beslut att stryka fredagen? Har det hittills funnits några juridiska invändningar? Hur kommer det att se ut nästa år? Vi kommer möjligen även i framtiden att hamna i den situation som vi hittills redan haft, nämligen att vi alltid måste skjuta upp betänkanden till sammanträdet i Bryssel, i stället för att behandla dem här i Strasbourg. Finns det här någon information för oss?

Talmannen
När det gäller ert första påpekande, ledamot Mann, så kommer det naturligtvis att skickas till parlamentets presidium och till talmanskonferensen. Som tjänstgörande talman för dagen kan jag bara säga detta: i min egenskap av kollega instämmer jag i det ni säger. Men tyvärr måste vi ändra arbetsordningen.
När det gäller fredagen tror jag inte det finns några nyheter, och under alla omständigheter kommer även detta att bringas till talmanskonferensens kännedom.

Resolutionen om BSE (B5-0880/2000)

Lynne
Herr talman! Jag skulle vilja ge en röstförklaring om resolutionen om BSE och djurfoder. Jag röstade emot slakt av hela hjordar därför att jag inte tror att det är det bästa sättet att bekämpa BSE. Jag har hört att det är en del jordbrukare som i stället för att rapportera att de har ett djur med BSE, skjuter det djuret och begraver det. Jag vet att de i Frankrike har slaktat hela hjordar och detta verkar inte vara det bästa sättet att gå framåt på. Till och med den tillfälliga undersökningskommittén om BSE säger att det sättet inte nödvändigtvis är det mest effektiva, och att slakt av födelsebesättningar, vilket vi har i Förenade kungariket, är effektivt.
Jag röstade även emot ändringsförslag 7 för att jag inte anser att det är möjligt, men jag röstade däremot för resolutionen i sin helhet, och särskilt för förbudet för kött- och benmjölsfoder för all lantdjur, vilket vi har haft i Förenade kungariket sedan år 1996. Jag röstade för resolutionen för att vi måste ha stränga regler som tillämpliga i hela Europeiska unionen.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för betänkandet som avser initiativet från vårt viktiga parlament avseende den allvarliga kris i vilken vi befinner oss på grund av spridningen av denna epidemi bland nötkreatur. Låt mig understryka att min röst till stöd för betänkandet framför allt är till stöd för betänkandets punkt 7. Jag hoppas och kräver att man omedelbart kontrollerar alla djur som slaktas och som saluförs i slakterier i hela Europeiska unionen, för att se om det förekommer BSE (bovin spongiform encefalopati). Man måste omedelbart genomföra kontroller av samtliga djur, oavsett vad det kostar, i annat fall kommer försäljningen av nötkött att sjunka till under noll.

Alavanos
. Kommissionen och Europeiska unionens råd har ett stort ansvar för den omfattning som frågan om BSE hos nötkreatur har fått. Bortsett från det förnekande som man gav uttryck för i det första skedet, då Europaparlamentet påtalade farorna i Storbritannien, i andra fasen då skandalen rasade i Storbritannien begränsades åtgärderna väsentligen till det landet, utan att det fanns ett direkt program för sträng kontroll och omstrukturering av kreatursuppfödningen på en nivå omfattande hela Europa. Sjukdomsfallen har visat sig i Frankrike eftersom Frankrike är det enda av Europeiska unionens länder som på eget initiativ tillämpat ett omfattande kontrollsystem. För närvarande råder total osäkerhet och oro över farorna som lurar inte bara för konsumenterna som inte har informerats utan också för de statliga myndigheterna.
Det krävs omedelbart:
att åtgärder fattas som berör hela Europa,
att omfattande och sträng kontroll görs av alla Europeiska unionens djurbesättningar, ävensom av importen,
att kött- och benmjöl avlägsnas från djurfoder, inte bara det som är avsett till nötkreatur och får utan även till grisar, fågel och fisk,
att åtgärder vidtas så att inte genom den i grunden omstrukturerade kreatursuppfödningen det genetiskt modifierade sojamjölet från USA, Brasilien eller från annat håll tränger sig in, innan full säkerhet finns från vetenskapligt håll, något som inte är fallet i dag.

Berthu
Gårdagens debatt om galna ko-sjukan och säkert djurfoder visade framför allt vilket extrem förvirring som råder när det gäller ansvarsfördelning och omdöme.
De nuvarande befogenheterna är delade mellan å ena sidan gemenskapen, som redan har utfärdat ett antal ofullständiga förordningar (förbud mot animaliskt mjöl i foderprodukter avsedda för idisslare, förbud mot den värmemetod som används för framställning av animaliskt mjöl samt obligatoriskt avlägsnande av " högriskmaterial" ), och å andra sidan staterna, som vill behålla rätten att utforma förordningar anpassade efter deras egen situation, samt rätten att snabbt reagera och utfärda garantier för att skydda deras befolkningars hälsa.
På de här grunderna, som redan i sig är föga tydliga, ökar förvirringen till följd av två svårigheter: dels svårigheten att i högre grad harmonisera för strängare kontroller, på grund av att vissa stater, såsom Tyskland, inte vill ålägga sina uppfödare ytterligare kostnader, eftersom de inte är särskilt drabbade av sjukdomen; dels svårigheten att hantera särskiljande nationella bestämmelser, för när gränskontrollerna nästan är försvunna och produkterna inte är märkta med nationellt ursprung, löper man en stor risk att äta kött av grisar som är uppfödda på animaliskt mjöl, t.o.m. i ett land där sådant mjöl är förbjudet.
Förvirringen är nu maximal, vilket gårdagens anföranden av den franske ministern Patriat och den europeiske kommissionären Byrne visade: de verkade fullkomligt desorienterade.
Situationen visar hur oansvarigt enandet av den inre marknaden har hanterats under de senaste åren. Det första initiativ som borde vidtas består i att omstrukturera hela systemet, revidera märkningsreglerna, återupprätta vissa nationella kontroller och inrätta ett antal nya, formulera EU:s minimilagstiftning på ett genomgående tydligt och genomförbart sätt samt ge varje stat den oumbärliga rätten att antingen gå längre eller att vidta skyddsåtgärder.
Om vi inte påbörjar detta arbete med att klargöra befogenheter, rationalisera och erkänna nationernas högre stående rätt, kommer Europa bara att fortsätta att spela en ödesdiger roll och bidra till att ansvaret urvattnas.
Vad gäller innehållet har min grupp rekommenderat strängare åtgärder för att bekämpa epidemin. Men vi får inte nöja oss med det. Det är mycket bra att bränder släcks, men det vore ännu bättre om vi undvek dem. Därför vill vi ta fasta på fyra lärdomar, som vi måste ta hänsyn till i framtiden.
Första lärdomen: Vi måste förbjuda de produktionsmetoder som strider mot naturen, eftersom de förr eller senare kommer att leda till den här typen av tragedier. Ett kvalitetsjordbruk kostar kanske lite mer, men de skenbara besparingarna i det produktivitetssökande jordbruket blir på sikt fruktansvärda kostnader för hela samhället. Därför blir vi förskräckta när vi ser att kommissionen är i färd med att till varje pris försöka återinföra ett godkännande av genetiskt modifierade organismer, samtidigt som vi inte har någon som helst kontroll över deras effekter, och samtidigt som de inom 10 eller 20 år kan komma att ge upphov till nya tragedier i likhet med " galna ko-sjukan" .
Andra lärdomen: Ett kvalitetsjordbruk - som garanterar ett visst oberoende i fråga om livsmedel - kommer inte att kunna överleva i Europa om vi har ett världsomfattande frihandelssystem. Men ändå ser vi att kommissionär Lamy just nu stampar av otålighet för att få sätta igång en ny internationell handelsrunda efter Seattle, och för att få jordbruket att omfattas av förhandlingarna, med avsikten att återigen framkalla en anpassning efter världsmarknaden. Det kan inte accepteras.
Tredje lärdomen: Kommissionen måste övervakas noggrannare av staterna i de internationella förhandlingarna, så att de falska manövrerna inte återupprepas - jag borde säga förräderierna - såsom Blair House- och Marrakech-avtalen. Genom att begränsa vår produktion av vegetabiliskt protein till amerikanernas fördel ledde dessa avtal till att vi i stället började utveckla animaliskt mjöl, som ligger till grund för de nuvarande problemen. Enligt vår mening bör det framtida Nice-fördraget inte ge kommissionen fler befogenheter i de internationella förhandlingarna, såsom planerna ser ut just nu. Kommissionen bör tvärtom kontrolleras närmare av regeringarna och de nationella parlamenten.
Fjärde lärdomen: Vi bör i grunden se över den politik som går ut på att helt och hållet avskaffa kontrollerna vid de inre gränserna, eftersom den gynnar alla former av illegal handel och försvårar hälsokontroller. På samma sätt bör vi luckra upp dogmen om fri rörlighet till varje pris, en dogm som fick kommissionen att hota de stater som ville införa ett embargo på brittiskt nötkött 1996 och dra Frankrike inför EG-domstolen 1999, för att landet vägrade att häva det embargot. Trots allt det som händer i dag har kommissionen fräckheten att stå fast vid sitt åtal, vilket visar att den fria rörligheten för produkter verkligen är en högre stående dogm för kommissionen. Om medlemsstaterna vill sätta stopp för de här galenskaperna, bör de dra nytta av Nicefördraget för att klart och tydligt återinföra nationernas rätt att upprätta skydd av folkhälsoskäl.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat för den här resolutionen trots att den kommer mycket sent, och trots att tvetydigheten i vissa formuleringar väcker vår misstro.
Vi är kritiska till att det totala och generella förbudet mot produktion och användning av animaliskt mjöl kommer så sent, eftersom man i tio år har känt till orsaken till spridningen av BSE.
Den tvetydiga formuleringen i punkt 4 kan dessutom bara väcka frågetecken kring myndigheternas vilja att med alla tillgängliga medel motsätta sig de agrara livsmedelstrusternas svindel och bedrägerier, när det vore så mycket enklare att med en enda mening slå fast att produktion och användning av animaliskt mjöl är helt förbjudet.

Daul och Grossetête
. (FR) Vi har röstat för den här gemensamma resolutionen.
Vi befinner oss i en krissituation. Men det handlar inte bara om en kris inom nötköttssektorn. Det vi har att göra med är ett verkligt folkhälsoproblem och en ekonomisk kris. Alla etapper " från grep till gaffel" är berörda.
Konsumenterna har förlorat förtroendet, och för att sätta stopp för det fenomenet var det nödvändigt att upprepa vår vädjan om att snabbt införa obligatoriska tester för att spåra BSE hos alla nötkreatur, tillsammans med ett omedelbart förbud mot användning av animaliskt mjöl för alla djurarter på hela gemenskapens territorium. Det skulle vara en konkret tillämpning av försiktighetsprincipen. Vi har inte gjort annat än väntat alltför länge.
Unionen i sin helhet måste mobilisera sig, eftersom det inte skulle vara godtagbart om ett av länderna vidtog ytterst stränga åtgärder och därmed försatte sin ekonomi i fara, medan andra fortsatte att bedriva sina aktiviteter som vanligt. Dessutom förekommer det fortfarande ett stort antal bedrägerier, och det enda sättet att stoppa det är att förbjuda den här typen av mjöl på hela gemenskapens territorium. Det är den typen av bestämmelser som lugnar konsumenterna och som gör att jordbrukarna uppfattar det budskap om solidaritet som vi vill ge dem.
Europaparlamentet måste utöva påtryckningar på kommissionen, som har kommit med överdrivet försiktiga förslag under debatten. Vi förvånas över att kommissionen inte kommer till insikt om vidden av problemet.
Krisen, som saknar tidigare motsvarigheter, gör det till sist möjligt för oss att flytta fram den gemensamma jordbrukspolitikens gränser, som har legat still under många år. I dag gäller det att hjälpa jordbrukarna, inte så att de kan producera mer, utan bättre. Också på det området har vi inte gjort annat än väntat alltför länge.
Dessutom oroar sig somliga för att genmodifierade produkter dyker upp som en ersättning för det animaliska mjölet. Men gjorde vi om den gemensamma jordbrukspolitiken radikalt - något som nu har blivit nödvändigt - genom att utveckla vegetabilisk odling på marker som hittills har lämnats i träda, skulle vi kunna undvika massiva importer av genetiskt modifierade organismer från Förenta staterna.
Folkhälsan måste vara den gemensamma jordbrukspolitikens främsta mål.

Figueiredo
. (PT) Det ökade antalet fall i England av den nya varianten av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom och situationen i Frankrike har med ännu större kraft satt frågan om galna ko-sjukan (BSE) på dagordningen. Denna fråga har alltid brustit genom att det har saknats öppenhet och genom mycket allvarliga förtiganden, på högsta nivå, i vissa av Europeiska unionens medlemsstater.
Livsmedelssäkerheten står på spel dels genom frågan om galna ko-sjukan, dels genom dioxiner och även genom genetiskt modifierade organismer, vilket tydligt visar att det enda målet om att få så hög vinst som möjligt äventyrar hälsan för människor och djur. Det bristande förtroendet grasserar bland konsumenter och livsmedelsmarknaderna ryggar tillbaka.
Utan en förändring av den gemensamma jordbrukspolitiken kommer säkerhetsproblemet att förvärras. GJP har alltid främjat en intensifierad produktion, en successiv urholkning av produktionen och jordkoncentration, vilket främst tjänar jordbruksindustrins och de stora transnationella livsmedelsföretagens intressen.
Man löser inte problemen i grunden bara med en europeisk livsmedelsmyndighet och med punktvisa lagstiftningsåtgärder även om de är positiva, om än sena, som förbudet mot kött- och benmjöl i allt djurfoder. Det är nödvändigt och bråttom att gå längre - att driva på en förändring av den gemensamma jordbrukspolitiken.

Muscardini
. (IT) De aktuella fallen av bovin spongiform encefalopati (BSE) utgör en bekräftelse, dessvärre negativ, på unionens senfärdighet när det gäller livsmedelssäkerhet, en försening som blir desto allvarligare om man betänker att användningen av animaliskt mjöl i djurfoder sedan länge har betraktats som farligt, vilket vi redan sedan länge påpekat i denna kammare utan att man vidtagit några åtgärder. Det är med andra ord nödvändigt att gå vidare, så snabbt som möjligt, för att bestämma rutiner som förhindrar användningen av de anatomiska delar som kan medföra överföring av detta virus.
Kommissionens förslag i vitboken om livsmedelssäkerhet, och framför allt förverkligandet av den byrå som skall garantera säkerheten, måste genomföras så snabbt som möjligt - det har gått mer än ett år och byrån har ännu inte börjat fungera! - för att förhindra att de sporadiska åtgärder som vidtagits av olika regeringar på detta område orsakar de skador som vi nu bevittnar. Skadorna är mycket allvarliga, för de drabbar på två plan som hänger samman inbördes: å ena sidan människors hälsa och, å den andra, nötboskapens hälsa och därmed ekonomin inom djuruppfödningen.
Kom ihåg att Europa förbjöd Frankrike att fortsätta med sitt embargo på nötkött från Förenade kungariket och frånvaron av åtgärder gör att Frankrike i dag drabbats av samma epidemi.
Det är under alla omständigheter nödvändigt att kommissionen omedelbart förbjuder användningen av animaliskt mjöl i djurfoder och anger säkrare metoder, i överensstämmelse med forskningens senaste rön, för att förstöra de delar som anses vara farliga, dvs. hjärnan och ryggmärgen. I avvaktan på att vi får mer kunskap från vetenskapligt håll skulle det vara lämpligt att även destruera nötboskapens kroppar, för att få maximala garantier för skyddet av människors hälsa.
De fall av BSE som förekommit i Frankrike, liksom fallen av dioxinsmittade kycklingar i Belgien, är de senaste i en lång rad av försummelser. Av rädsla för att sprida panik bland medborgarna, eller för att undvika kommersiella katastrofer, har vissa regeringar inte i tillräckligt god tid skickat den information som kommissionen skulle ha eller de har inte ombesörjt, när dessa farliga fenomen första gången dök upp, att omedelbart blockera konsumtionen av de aktuella produkterna och att förbjuda deras export. Detta lättsinne måste kraftfullt fördömas och för att undvika att det upprepas måste fasta regler införas för resten av unionens medlemsstater. Det är otänkbart att man skulle kunna få en inre marknad att fungera utan gemensamma regler inom en sektor som är så viktig som människors hälsa.
Ställda inför denna osäkerhet reagerar medborgarna, med all rätt, med rädsla och med en vägran att konsumera de produkter som misstänks orsaka skador på hälsan. Detta innebär också en misstro gentemot Europeiska unionen, som enligt medborgarnas uppfattning inte kan garantera säkerheten för livsmedelsprodukter som saluförs. Även för att återfå medborgarnas förtroende, förutom att skydda deras hälsa, är det absolut nödvändigt att unionen skyndar på sina beslut för att komma fram till gemensamma regler i frågan och för att så snabbt som möjligt se till att vetenskapliga organ och kontrollmyndigheter börjar fungera, de organ och myndigheter som skall bevaka livsmedelssäkerheten. Förbudet mot att utnyttja animaliskt mjöl i djurfoder är bara ett första steg på denna väg.

Raymond
. (FR) Köttkonsumenterna har drabbats av en psykos som urskillningslöst drabbar den traditionella kvalitetsproduktion där man inte använder sig av animaliskt mjöl. De restriktioner som olika produktionskedjor har infört i syfte att garantera produkters kvalitet och spårbarhet, framför allt i Frankrike, har redan komprometterats på grund av att konsumenterna har förlorat förtroendet, inte bara för produkterna, utan även för de system som kan ge dem en garanti, eftersom också de märkta produkterna - AOC, IGP... är berörda.
Vi kan inte låta hela produktionskedjor förstöras. Hälsokontrollerna måste förstärkas, en metod för systematisk spårning av BSE måste införas och tillförsel av proteiner av animaliskt ursprung måste förbjudas. Det är här Europa har hela sin legitimitet och det är här det måste spela sin roll. Staternas insatser förblir fruktlösa om det inte ställs samma krav på importerade produkter från Europeiska unionen eller tredje land.
Förbudet mot animaliskt mjöl i djurfoder är ett måste i dag, eftersom man inte kan garantera produktionselementens spårbarhet. Däremot skapar det en rad problem. Skall det brännas, skall det lagras? I så fall krävs det specialiserade fabriker för att kontrollera miljöeffekterna. Ersätta dem? Det skulle i dag innebära att vi måste importera oljeväxter, men inte kunna konstatera om en leverans härrör från genetiskt modifierade sorter eller inte. WTO-förhandlingarna måste återupptas, så att de europeiska jordbrukarna kan öka sin produktion av proteiner av vegetabiliskt ursprung. Jordbrukarna kan inte hantera den här krisen ensamma: vi bör upprätta en stödplan för uppfödningssektorn samt vidta åtgärder för att återerövra konsumenternas förtroende. Det gäller också att politikerna ansvarar för att ta hänsyn till de mänskliga situationer som uppstår på grund av den här typen av svårigheter.
Det är dags för en övergripande diskussion. Granskningen av vitboken om livsmedelssäkerhet är ett tillfälle till det. Låt oss gripa tag i det.

Souchet
. (FR) Gårdagens debatt om galna ko-krisen är i många avseenden exemplarisk.
Jag vill påminna om att UEN-gruppens insats var avgörande för att den här debatten kunde äga rum, och för att vi kunde lägga fram detta mycket samstämmiga resolutionsförslag. Vi accepterade till sist att ansluta oss till det gemensamma resolutionsförslaget, och vi gläder oss åt att det antogs med en mycket stor majoritet, trots dess otillräckligheter och svagheter. Däremot beklagar vi verkligen att ändringsförslagen från vår grupp inte antogs.
I dag tycks det nämligen nödvändigt att gemenskapens budget bidrar till nya säkerhetsåtgärder för uppfödarna, särskilt för de aktörer i nötköttssektorn som är allvarligt drabbade av konsumenternas förlorade förtroende. Men det är ändå ett ofrånkomligt krav att Marrakechavtalets avsnitt om oljeväxter genast tas upp till nya förhandlingar inom WTO, eftersom det är ett avsnitt som starkt missgynnar de europeiska producenterna och eftersom vi därmed kan undvika att förbudet mot animaliskt mjöl leder till massiva importer av oljeväxter som kan innehålla genetiskt modifierade organismer.
Gårdagens debatt åskådliggjorde framför allt hur stora motsättningar det finns när det gäller hur krisen skall hanteras: motsättningar mellan medlemsstaterna, motsättningar mellan politiska uppfattningar, motsättningar mellan gemenskapsorgan; djupgående motsättningar i frågan om animaliskt mjöl; djupgående motsättningar i fråga om tester.
Vi står inför ett absolut grundläggande säkerhetsproblem som rör våra befolkningars hälsa och själva framtiden för en hel ekonomisk verksamhetssektor som spelar en avgörande roll för den sociala jämvikten i ett visst antal medlemsstater.
I den här krisen får vi därför inte nöja oss med halvmesyrer eller kompromissbestämmelser, dvs. begrepp som är fullkomligt olämpliga, när det i stället gäller att tillämpa försiktighetsprincipen genom att vidta lämpliga åtgärder för en maximal säkerhet till våra befolkningars fördel.
Debatten har visat i vilken utsträckning såväl rådets ordförandeskap som kommissionen har kört fast i den här frågan. Det var en smula patetiskt att se rådets ordförandeskap ägna sig åt att överföra ett helt ansvarsområde genom att lägga hälsan i händerna på den framtida europeiska " livsmedelsmyndigheten" , som om det faktum att den är europeisk utgör en tillräcklig garanti för att den blir helt seriös.
Under gårdagens debatt utbröt en korseld av anklagelser. (Det är rådets fel! Det är medlemsstaternas fel! Det är kommissionens fel!). Detta visar i hur hög grad gemenskapsapparaten i realiteten fungerar som ett system för ömsesidigt frånhändande av ansvar, till nackdel för debattens enda syfte: att effektivt skydda våra befolkningars hälsa.
Kommissionen måste ha noterat vidden av de motsättningar som kom fram i fråga om vilka botemedel som skall avvärja krisen. Den fann det för gott att förlöjliga de skyddsåtgärder som har vidtagits av vissa medlemsstater, genom att bl.a. tala om " magi" apropå totalförbudet mot kött- och benmjöl. Samtidigt som den kritiserade vissa medlemsstaters släpphänthet, förklarade kommissionen inte att den tänkte avstå från att dra Frankrike inför EG-domstolen, på grund av att landet upprätthöll embargot på brittiskt nötkött på högst relevanta grunder.
Kommissionen planerar synbarligen ingenting annat än genomsnittliga åtgärder, vilket innebär att de stater som är mest krävande i fråga om säkerhet inte kommer att få ett " plus" , utan ett " minus" , något som i subsidiaritetsprincipens namn bör vara en anledning till att återge medlemsstaterna friheten att vidta de åtgärder som krävs för att effektivt skydda sina befolkningar och garantera deras säkerhet, mot bakgrund av opinionsläge, politisk vilja, epidemitillstånd samt den ställning som de berörda sektorerna har i ländernas ekonomi och samhälle.
De samlade EU-instansernas (rådet, kommissionen, parlamentet) oförmåga att definiera lämpliga gemenskapsåtgärder som uppfyller de mest direkt berörda medlemsstaternas behov av säkerhet kommer faktiskt att skapa problem som rör rangordning, dvs. hur den inre marknadens krav och kraven på befolkningarnas hälsa och säkerhet skall rangordnas.
Hur kan man t.ex. återställa den franska konsumentens förtroende och undvika att uppfödningsrelaterade sektorer kollapsar om man förbjuder de franska uppfödarna att använda animaliskt mjöl över huvud taget, men samtidigt godkänner import av kött från medlemsstater som fortsätter att utfodra sina djur med kött- och benmjöl och som vägrar att göra tester?
Viljan i de medlemsstater som har för avsikt att prioritera livsmedelssäkerheten och konsumenternas hälsa framför alla andra överväganden; deras vilja att främja vetenskapligt grundade beslut och försiktighetsprincipen framför åtgärder som är ett genomsnitt av olika partners ståndpunkter, i synnerhet de mest släpphänta, är något bör visas den allra största respekt. I annat fall står det helt klart att det inte är subsidiaritetsprincipen som vägleder gemenskapsinstansernas agerande.
Betänkande (A5-0321/2000) av Blokland

Fatuzzo
Herr talman! Som vi alla vet är kampen mot luftföroreningar en mycket viktig fråga. Luftföroreningarna beror i första hand på de stora företagen, till exempel när det gäller förbränning av avfall, som i sin tur är en följd av det avfall som produceras inom annan industriell verksamhet, och i andra normala aktiviteter, dagliga aktiviteter, som de europeiska medborgarna bedriver. Jag röstade för detta direktiv, men jag vill understryka att med denna min röst begär jag också ett engagemang från Europeiska unionens sida att man verkligen engagerar sig för de människor som andas den dåliga luft som är resultatet av dessa industriella verksamheter, men att man även engagerar sig för, och i ännu högre grad, de arbetare som är verksamma inom denna sektor. Jag tror det skulle vara konsekvent om man sänkte arbetstiderna för dem som arbetar i förorenande industrier. För om dessa företag förorenar utomlands kan man tänka sig hur luften måste vara inne i fabrikerna!

Caudron
. (FR) Vi har nu kommit till slutet av en lång process vars mål är ett direktiv om förbränning av avfall.
Europeiska kommissionens förslag är från 1998, men eftersom parlamentet och rådet var oeniga på så pass många punkter sammankallades förlikningskommittén den 11 oktober. I dag uttalar vi oss således om en text som är ett resultat av denna förlikning.
Jag vill erinra om att direktivet avser förbränning och samförbränning av avfall. Dessa två metoder för avfallsbehandling bör utgöra en del av en övergripande strategi som innefattar förebyggande, återanvändning och återvinning av avfall, en strategi som samordnas på europeisk nivå.
Under debatterna i samband med Europaparlamentets två behandlingar har jag uttryckt mina tvivel och farhågor angående det faktum att man behandlar farligt och icke-farligt avfall inom ramen för samma direktiv. Dessa legitima farhågor ledde till att parlamentet visade stor uppmärksamhet och lämnade in ändringsförslag i syfte att strikt reglera allt som rör förbrännings- och samförbränningsprocessen. Efter många diskussioner med rådet fick vi igenom vår vilja på flera punkter.
Gränsvärden för utsläpp från samförbränning, som vanligtvis sker i cementbrännugnar, fastställs således i en bilaga. Men om mer än 40 procent av det avfall som förbränns i den typen av anläggningar ersätts av farligt avfall eller obehandlat blandat kommunalt avfall, måste anläggningarna uppfylla strängare normer, vilka återfinns i bilagan om förbränning.
Europeiska kommissionen ville utesluta vegetabiliskt avfall från jordbruket, skogsindustrin och livsmedelsindustrin. Vid andra behandlingen lade parlamentet till fiberavfall som uppstått vid produktion av massa, nyfiberpappersmassa och pappersmassa, om den typen av avfall är avsedd för samförbränning. Den punkten fick parlamentet igenom vid förlikningen. Parlamentet insisterade även med framgång på en annan punkt: anläggningar som används för förbränning av radioaktivt avfall skall uttryckligen uteslutas från direktivets tillämpningsområde.
Parlamentet utverkade även en striktare reglering när det gäller förbränningsanläggningarnas funktion, liksom en förbättrad tillgång till information för allmänheten.
Det faktum att det blir allt vanligare att farligt avfall utnyttjas får inte leda till att vi anpassar oss till produktionen av den typen av avfall, det vill jag till sist och återigen insistera på. Vår prioritet är och bör förbli att förebygga avfallsproduktion, enligt huvudinriktningen i Europeiska unionens strategi på det här området.

Crowley
. (EN)Det finns en allvarlig oro inom Europeiska unionen för att det inte görs tillräckligt för att implementera nya förslag för avfallshantering. De 370 miljoner medborgarna i Europeiska unionen kräver åtgärder inom detta område och de har rätt att göra det. I Europa genereras över ett kilo sopor per person och dag. Två biljoner ton sopor generas inom Europeiska unionen på en årlig basis. Denna situation kan inte fortsätta för evigt.
Europeiska unionen måste vara klar över en aspekt för att lösa problemen med avfallshanteringen. Framtiden för avfallshantering ligger inte hos lokala myndigheter som söker kors och tvärs över hela Europeiska unionen efter nya avfallsstationer. Det finns en allvarligt växande oro för vilka miljökonsekvenser de nya avfallsstationerna orsakar i allmänhet. Jag delar denna oro. Jag det enda som hjälper är en övergripande övergång från att förlita oss till avfallsstationer till mer integrerade planer för avfallshanteringen.
Under de senaste åren har Europaparlamentet gått i bräschen för att finna nya strategier för avfallshanteringen. Jag stöder målsättningen i det direktiv vi diskuterar här i dag, vilken är att minska de skadliga effekter som förbränning har på miljön och på människors hälsa genom att avsevärt sänka föroreningarna. Detta är också en del av Europeiska unionens bredare miljöpolitik, vilken är utformad för att sänka utsläppsnivåerna av miljöfarliga ämnen inom samtliga ekonomiska sektorer i Europa, i enlighet med de förpliktelser som fastslås i Kyotoavtalet.
Europeiska unionen stöder helt och fullt de rigorösa, ambitiösa men fullt uppnåeliga målsättningar för återvinning och återanvändning som har fastställts av Irlands regering. Dessa målsättningar, vilka skall uppnås under de kommande femton åren, omfattar följande: en skillnad på 50 procent av den totala mängden hushållsavfall från avfallsstationer; en sänkning på minst 65 procent av biologiskt nedbrytbart avfall som för närvarande hänvisas till avfallsstationer; utveckling av anläggningar för avfallsåtervinning som använder miljövänlig teknik och som har kapacitet för att förbränna upp till 300 000 ton av biologiskt nedbrytbart avfall per år.
Alla dessa åtgärder avspeglar allmänhetens förändrade åsikter om ämnet avfallshantering. Avfallsstationerna kommer att försvinna alltmer och måste ersättas av mer miljövänliga tekniker.
Betänkande (A5-0307/2000) av Figueiredo

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Figueiredos betänkande om att motverka den sociala utslagningen och fattigdomen, som det heter i själva betänkandet. Men jag är ändå förvånad och jag är mycket besviken över resultatet av omröstningen om vissa ändringsförslag. Jag är fullständigt övertygad om att ansvaret för den sociala utslagningen och fattigdomen till 99 procent beror på regeringarna i våra femton medlemsstater. Samtliga regeringar, i det förflutna och just nu, tävlar om att kunna öka den sociala utslagningen och fattigdomen. Om det till exempel fanns pensioner som var tillräckliga för att leva på, så skulle det finnas färre fattiga. Och varför röstade ni som ingår i PPE-gruppen emot Fatuzzos ändringsförslag - som jag lade fram personligen - som slår fast att fattigdomen även beror på de låga pensionerna? Detta är något som gjorde mig mycket ledsen. Jag hoppas att ni ändrar åsikt vid de kommande omröstningarna.

Alavanos
. (EL) Kollegan Figueiredos betänkande kan bli ett mycket viktigt bidrag till bekämpandet av den sociala utslagningen genom en utveckling av samarbetet mellan medlemsländerna i denna riktning. Därför bör rådet ombesörja:
att programmet får betydligt större anslag,
att det införs konkreta målsättningar i de nationella programmen,
att alla relaterade politikområden anpassas i försöket att integrera samhällsgrupper med särskilda behov,
att de nya typerna av utslagning innefattas, t.ex. utestängning från kunskapssamhället,
att samhällsinstanserna och särskilt företrädare för de utsatta grupperna till vilka programmet är riktat medverkar i processen,
att programmet inriktar sig på fattigdom bland barn samt även på kvinnor och åldringar,
att det skapas ett nätverk på europeisk nivå för inventering, utveckling, framdrivande av och revidering av programmet mot social utslagning.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har avstått från att rösta om det här betänkandet, trots att det har ändrats. Skälet till att vi inte röstade emot beror på att författaren visade ett antal goda avsikter. Men tyvärr gör man inte politik av goda avsikter, om det så bara gällde att utpeka problem.
Det finns 65 miljoner fattiga människor i Europa, dvs. 18 procent av befolkningen. Det innebär att en betydande andel av arbetarklassen i en av världens rikaste regioner är försatta i misär. Det är nämligen inte en olycka kommen från okänt håll som har skapat dessa 65 miljoner fattiga, utan girigheten i en privilegierad kapitalistisk klass, som för att öka företagens vinster och aktiekurserna på börsen avskaffar arbetstillfällen, lägger ned fabriker - och därmed gör 15 miljoner kvinnor och män arbetslösa - samt pressar ned lönerna till den grad att det inte går att leva på de lägsta inkomsterna.
I betänkandet aviseras ett totalanslag på 100 miljoner euro för fem år, i syfte att minska fattigdomen. Det blir 1,5 euro per fattig europé! Även som välgörenhet är det löjeväckande, och då är fattighetsproblemet ändå inte en fråga om välgörenhet.
Vi är medvetna om att det inte finns något betänkande eller någon omröstning, om det så vore i Europaparlamentet, som kan ändra på den här situationen. Betänkandet borde åtminstone ha utpekat de ansvariga.
Samtidigt som vi inte har röstat emot, har vi inte heller röstat för detta betänkande. I betänkandet saknas inte bara konkreta förslag, utan här döljer man tyvärr mer än man bekämpar utsugningens realitet - den verkliga orsaken till arbetarklassernas fattigdom.

Caudron
. (FR) Programmet om motverkan av social utslagning går inom ramen för det franska ordförandeskapets prioriteringar; det sociala Europa är en röd tråd i alla förslag från ordförandeskapet.
Jag vill erinra er om att en gemenskapsstrategi om social integration upprättades i Lissabon.
Det är min plikt att välkomna det här initiativet, som bemöter medborgarnas förväntningar. För även om vi bör glädja oss åt att tillväxten har återkommit och arbetslösheten har sjunkit, får vi inte dölja att orättvisorna består och t.o.m. förvärras! Social utslagning är ett verkligt fenomen, vilket Eurostats statistik vittnar om: ca 18 procent av Europeiska unionens befolkning lever av mindre än 60 procent av den nationella genomsnittsinkomsten - en lägre inkomsttröskel som fastslagits för att mäta den relativa fattigdomen - vilket innebär att 65 miljoner personer lever på små inkomster.
Även om arbetslösheten har gått tillbaka går fortfarande 16 miljoner personer utan arbete inom Europeiska unionen. Och även om arbetslösheten är den viktigaste faktorn bakom fattigdom och utslagning, är osäkra anställningsförhållanden och låga löner lika viktiga hinder mot en fullständig integration i samhället.
Alltför många unionsmedborgare lämnas vid sidan av vägen. Därför måste vi vidta kraftfulla åtgärder för social trygghet och tillgång till allmännyttiga tjänster som hälso- och sjukvård, utbildning, bostäder, osv.
Jag stöder förbehållslöst förslaget att inleda en andra Luxemburgprocess inom området för social utslagning, med allmänna riktlinjer och nationella handlingsplaner. Vi har faktiskt kunnat iaktta den här metodens alla fördelar på sysselsättningsområdet.
Europeiska rådet i Lissabon slog fast att Europeiska unionens mål är att bli ett samhälle grundat på konkurrenskraftig och integrerande kunskap. Men det kommer vi endast att uppnå till priset av stora ansträngningar för att se till att alla lär sig den nya informations- och kommunikationstekniken, såväl som att alla får tillträde till de nya telekommunikationsnäten. De samhällsomfattande tjänsterna har en viktig funktion att fylla på det området.
Vid det planerade mötet i Nice hoppas jag att medlemsstaterna kommer att ge ett kraftfullt tecken på sin politiska vilja att engagera sig för en övergripande strategi om en förstärkning av den europeiska sociala modellen, genom att anta den sociala dagordningen och stadgan om de grundläggande rättigheterna.

Crowley
Det primära målet med detta betänkande är att stödja ett gemenskapens åtgärdsprogram för att uppmuntra samarbetet mellan medlemsstaterna inom Europeiska unionen för att bekämpa social utslagning. Jag anser att inrättandet av ett sådant åtgärdsprogram är klokt och att det kan vara till mycket nytta. Vi vill inte bygga ett Europa med två skikt, ett Europa med de som har och de som inte har. Vi vill inte öka klyftan mellan rika och fattiga.
Saken är den att långtidsarbetslösheten och ungdomsarbetslösheten koncentreras ganska mycket till vissa områden inom Europeiska unionen. De koncentreras till särskilda svarta fläckar inom många delar av Europeiska unionens landsbygds- och storstadsområden. Att skapa initiativ för att besegra problemen med social utslagning och att ge hopp och möjligheter för de missgynnade i vårt samhälle måste bli en central kärnpunkt i alla regeringars politik inom Europeiska unionen i nuläget.
De principer som detta program stödjer sig på är att skapa en öppen metod av samarbete mellan medlemsstaterna för att hjälpa till att bekämpa fattigdom och social utslagning. Detta kommer att uppnås genom att ställa upp specifika mål som skall integreras i de nationella handlingsplanerna och att genomföra en politik för att främja lika möjligheter. Jag anser att fördraganden har rätt i att kräva att myndigheterna, arbetsmarknadens parter och det civila samhället i högre grad deltar i åtgärder för att besegra fattigdom och social utslagning i nuläget.
Som resultat av Amsterdamfördraget måste alla regeringar inom Europeiska unionen inlämna nya åtgärdsprogram till kommissionen. Kommissionen skall bedöma och utvärdera alla dessa planer för att se hur framgångsrika regeringarna inom Europeiska unionen är i att besegra social utslagning. Vi måste lära av varandra inom detta speciella område. Annars kommer klyftan mellan rika och fattiga att öka inom Europeiska unionen.
I detta sammanhang välkomnar jag nyckelåtgärder i programmet för den socialpolitiska dagordningen för 2000-2005 som nyligen offentliggjordes av Europeiska kommissionen. Detta kommer att ge en ökad roll till arbetsmarknadens parter inom Europeiska unionen när det gäller att formulera olika EG-direktiv och EG-förordningar. Arbetsgivarrelationerna kommer att förbättras. Det kommer att finnas ett ökat nationellt och europeiskt stöd för lokala program för att skapa arbetstillfällen. Samordningen mellan politiska program inom området för informationssamhället, moderna telekommunikationstjänster och Internetrelaterade verksamheter kommer också att förbättras.
Irland har ett avancerat system för sociala rättigheter och rätt till sysselsättning och många EG-direktiv, vilka särskilt följer den irländska modellen, är under formulering inom området för socialt partnerskap och relationer mellan arbetstagare och arbetsgivare.

Darras
. (FR) 18 procent av européerna, eller 61 miljoner personer, lever av mindre än 60 procent av den nationella genomsnittsinkomsten (den lägre inkomsttröskel som fastställts för att mäta den relativa fattigdomen).
Bara det att de här siffrorna nämns bör få oss att agera, och det är vad stats- och regeringscheferna gjorde i Lissabon genom att för första gången föra upp fattigdom och utslagning på den europeiska dagordningen. Eftersom Europa inte kan bli ekonomiskt starkt om det inte är socialt rättvist, kan vi inte annat än glädja oss åt det här framsteget.
Därför röstar jag för betänkandet av vår kollega, som inte bara godkänner kommissionens förslag, utan också förstärker dess innehåll. I betänkandet framförs faktiskt ett krav på kvalitativa och kvantitativa kriterier på social utslagning. Det är grundläggande att vi i unionens 15 medlemsstater alla kan tala om samma sak, utifrån identiska data. Dessutom kräver betänkandet att medlemsstaterna blir mer företagsamma och fastställer tydliga mål för sina nationella handlingsplaner.
Till sist accepteras den öppna samordningsmetoden, tillsammans med en uppmuntran till dialog mellan berörda aktörer (arbetsmarknadens parter, icke-statliga organisationer, lokala och regionala myndigheter...), och upprättande av nätverk. Avslutningsvis uppgår det finansiella totalanslag som föreslagits av utskottet för socialfrågor till 100 miljoner euro, i stället för de 70 som kommissionen föreslagit.
Totalt sett handlar det om ett steg framåt som vi måste styrka och uppmuntra, eftersom de ekonomiska framstegen inte räcker till för att garantera alla medborgare en högre livskvalitet.

Krivine
. (FR) Fördelen med detta betänkande är att det visar det nuvarande europeiska byggets rätta ansikte: 62 miljoner fattiga och 18 miljoner arbetslösa.
De pågående omstruktureringarna och fusionerna innebär nya planer på uppsägningar. Samtidigt som den ekonomiska tillväxten är stark och arbetslösheten tenderar att gå tillbaka, är ett arbete i dag inget skydd mot utslagning. De " fattiga löntagarna" , varav de flesta är kvinnor som är deltidsanställda, underbetalda och har de mest osäkra anställningsvillkor, sällar sig till det misärdrabbade följe som försummas fullständigt i det officiella talet om återhämtningen.
Ett kvalitativt arbete, vård, en bostad och utbildning är i själva verket elementära rättigheter som kan skydda mot social utslagning, även om de är tvingande för arbetsgivarna och staten. Därför kommer vi att rösta för betänkandet om motverkan av utslagning.
Men de ledamöter som i dag godkänner denna text blixtrade inte till och visade solidaritet i går, när de röstade för en stadga utan sociala rättigheter, som genom att lämpa över kampen mot utslagning på fattigvården utgör ett tillbakasteg i förhållande till de många lagarna som nu är gällande. För att bekämpa utslagningen vore det t.ex. effektivare att inrätta en europeisk minimigarantilön.

Martin, David W
. (EN) Det särskilda mötet i Lissabon om arbetstillfällen, ekonomiska reformer och social sammanhållning den 23-24 mars 2000, återförde fattigdom och social utslagning på unionens dagordning för första gången på lång tid. Genom att lägga fram detta förslag till ett åtgärdsprogram för att bekämpa social utslagning följde kommissionen rådets maning att " senast i juni 2000" lägga fram ett " initiativ för samarbete inom detta område" .
Enligt siffrorna från Eurostat lever ungefär 18 procent av befolkningen inom Europeiska unionen på under 60 procent av den genomsnittliga nationella inkomsten (låginkomstgränsen har tagits som ett mått på relativ fattigdom).
Kommissionens förslag att upprätta ett gemenskapens åtgärdsprogram för att främja samarbete mellan medlemsstaterna för att bekämpa social utslagning (2001-2005) består av åtgärder för att främja en ökad förståelse för social utslagning, ett brett främjande av inbegripande och att utveckla prioritetsåtgärder som riktas till särskilda målgrupper. Denna strategi kommer att genomföras genom tre huvudmål. Mål 1: analys av karakteristika, orsaker, processer och trender inom social utslagning; mål 2: politiskt samarbete och utbyte av goda arbetsmetoder; mål 3: en dialog som involverar de olika parterna. Den öppna metoden av samverkan betonas, vilken respekterar subsidiaritetsprincipen genom att aktivt involvera alla relevanta aktörer.
Allt detta är välkommet, men precis som föredraganden anser jag att programmet skulle kunna vara mer radikalt. Jag stöder hans ändringar.

Titley
. (EN)Jag välkomnar det här betänkandet, vilket kräver en ökad finansiering av de föreslagna europeiska programmen för att bekämpa fattigdom och social utslagning. Ett samarbete mellan medlemsstaterna är av central betydelse för att ta itu med dessa djupt rotade problem som finns i hela unionen, men särskilt i min egen valkrets i nordvästra England. Moss Side och Salford är bland de mest eftersatta storstadsområdena i hela Europa.
Vi känner tyvärr allt för väl till den härva av problem de fattiga områdena brottas med - underprivilegiering, social utslagning, arbetslöshet, brottslighet och drogmissbruk, men med hjälp av europeiska projekt som innebär att man tar itu med social utslagning och med europeiska pengar kan de lokala samhällena börja befria sig själva från denna trassliga härva.
Den brittiska labourregeringen har lett kampen mot fattigdom och social utslagning. För tre år sedan tillsatte premiärministern den sociala utslagningsenheten, vilken samordnar regeringsåtgärder för att minska den sociala utslagningen genom att producera samlade lösningar för samlade problem. Enheten samarbetar med andra avdelningar, vilka har nära samband med social utslagning. Jag stöder helt och fullt denna innovativa åtgärd som särskilt har gagnat många unga människor genom starka åtgärder mot frånvaro och utslagning i skolan, hemlöshet, tonårsgraviditeter och genom att tillhandahålla stöd för 16-18-åringar som inte går i skolan, arbetar eller går en yrkesutbildning.
Detta är ett mycket bra exempel på labourregeringens åtgärder för att skapa konkreta fördelar för vanliga människor. Med en ny, radikal infallsvinkel, tror jag starkt att vi inte bara kan passera vändpunkten men att vi kan nå målsnöret också, att vi en dag fullständigt kan bannlysa fattigdom och social utslagning i nordvästra England.
Betänkande (A5-0320/2000) av Rothe

Ebner
Herr talman! Jag avstod från att rösta av en mycket precis anledning: detta betänkande har enligt min mening inte gjort de framsteg ur ekologisk synpunkt som jag hoppades på och önskade. Jag röstade visserligen för alla de ändringsförslag som syftade till att öka de förnybara energikällorna, men jag hoppades att man skulle kunna göra ytterligare framsteg. Jag vet att det är svårt, jag vet att detta betänkande redan är ett steg i rätt riktning; men det skulle ändå behövas ytterligare ansträngningar och av den anledningen hoppas jag att man, såväl på nationell nivå som på europeisk nivå, med större kraft skall kunna driva på denna politik som syftar till alternativa energikällor.

Konrad
Herr talman! I och med Rothes betänkande - i vart fall med den där beskrivna planhushållningen för att främja förnybara energikällor - håller vi på att på lång sikt begå graverande energipolitiska fel i och för Europa. Därför har jag avvisat betänkandet. Energipolitik måste vara öppen för framtiden, hållbar och marknadsekonomisk. Det man vill i betänkandet är exakt motsatsen.
Den varaktiga subventioneringen av biomassa, vind- och solenergi är en villoväg och en definitiv symbolpolitik. Det lämnas miljardsubventioner till några få som förstör landskapet med sina vindkraftverk. Det handlar nu om anläggningar med mer än 60 rotorer, som tar tusen fotbollsplaner i anspråk. Nackdelarna bärs av konsumenten och lokaliseringsorten Europa, där man med denna politik åter inkasserar fördelarna av vår politik med avreglering av energimarknaderna.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för betänkandet om att främja el från förnybara energikällor. Jag är klart för energisparande, något som vi har stort behov av. Men även de äldre och pensionärerna har stort behov av energi, helst en energi som alltid finns tillgänglig, som alltid står till förfogande. Jag kommer att tänka på de kalla nätterna och de kalla vinterdagarna i Europa, såväl i norra som i södra Europa, där många äldre, på grund av bristande resurser, dessvärre tvingas stänga av värmen för att spara.
Låt mig nämna staden Brescia i Italien som ett exempel på hur man kan genomföra ypperliga sparåtgärder. I Brescia används fjärrvärmen, som faktiskt produceras genom att bränna avfall, såväl för att producera elektrisk ström som för att skapa fjärrvärme som sedan leds till alla medborgares hus i Brescia. Jag skulle önska att ett sådant system kunde utsträckas till att omfatta samtliga europeiska städer.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi bestrider givetvis inte att det är värdefullt med " el från förnybara energikällor" . Och ännu bättre är det om det dessutom kan skapa 500 000 arbetstillfällen, vilket hävdas i betänkandet.
Vi ser inte heller något problem i att forskningen på det här området, eller t.o.m. användningen av sådana elkällor, skall subventioneras så att konsumenterna inte skall tveka att välja dem framför den el som produceras med mer förorenande metoder.
Men varför skall detta stöd blanda in privata vinster? Så ser det nämligen ut i dag, eftersom den planerade subventionen skulle gå till privata företag som ägnar sig åt forskning eller saluföring, bl.a. truster som Total Énergie, Shell Solaire, Abb Alstom Power, Dalkia, ett dotterbolag till Vivendi, Arthur Andersen, Tiru, ett gemensamt dotterbolag till Suez-Lyonnaise des eaux och Vivendi, samt andra industrigrupper som gör tillräckligt stora vinster för att man inte återigen skall behöva be skattebetalarna om pengar.
Produktion och distribution av el borde vara en allmännyttig tjänst. Varför skulle inte staterna eller EU-institutionerna kunna ombesörja denna offentliga tjänst genom ett statskontrollerat verk, och direkt anställa de 500 000 arbetstagare som behövs? Med de besparingar som görs genom att inte behöva betala ut vinster till aktieägarna i ett privat företag skulle det vara möjligt att betala hyggliga löner och trygga ett lämpligt offentligt tillhandahållande av el.

Caudron
. (FR) I går kväll, under debatten i plenarkammaren, var vi många som menade att förnybara energikällor bör främjas, parallellt med att konferensen om klimatuppvärmningen pågår i Haag. Vetenskapsmännen och klimatforskarna döljer i allt mindre utsträckning sina farhågor angående växthuseffektens konsekvenser: medborgarna börjar själva bli medvetna om dem.
Dessa prognoser, som är dramatiska på kort sikt, bör göra oss fullt medvetna om kravet på att på europeisk och världsomfattande nivå vidta tydliga och beslutsamma åtgärder som kan bromsa försämringen av kvaliteten på miljön.
Kommissionens förslag och betänkandet av Rothe, som vi har röstat igenom i dag, går i den riktningen. Det handlar nämligen om att främja förnybara energikällor, dvs. alternativa källor för elproduktion som respekterar miljön.
Det här är en uppföljning av kommissionens tillkännagivanden och Europaparlamentets krav på att ta ett viktigt steg framåt för att konkretisera det mål som slogs fast i vitboken, dvs. att de förnybara energikällornas andel av energikonsumtionen skall fördubblas fram till år 2020.
Medlemsstaterna måste nu slå in på den här vägen för att respektera de miljömål som de har skrivit under på, både på europeisk och internationell nivå, men också för att säkerställa sitt energioberoende och en säker elförsörjning. Elberoendet, som ligger på 50 procent för hela unionen, riskerar att öka till 70 procent år 2020 om inte förnybara energikällor utvecklas.
Europeiska unionen ligger nu långt framme i fråga om nya anläggningar inom olika energiproduktionsområden.
Om unionen vill behålla sin konkurrenskraft inom den här sektorn, måste den ge sitt bidrag genom att använda och utveckla tekniken i fråga, vilket förutsätter en betydande offentlig finansiering.
Av alla dessa skäl och för att Rothebetänkandet är ett utmärkt betänkande har jag röstat för, i förhoppning om att kommissionen och rådet följer efter.

Goebbels
. (FR) Jag är självklart positiv till ett aktivt främjande av förnybara energikällor. Det är de tekniska framstegen som gör att den " mjuka" energin går framåt, inte ideologiska felslut. Det räcker inte att förordna om ambitiösa mål och sedan tvinga staterna att uppfylla dem. Det krävs också att staterna har medlen för att nå målen. Vissa förslag från Europaparlamentet är orealistiska och kan inte få mitt godkännande.

Kauppi
. Ett av den Europiska kommissionen uppställt mål är en fördubbling av andelen förnybara energikällor inom energikonsumtionen år 2010. Förnybara energikällor är en mycket viktig del av en effektiv strategi för att minimera klimatförändringar.
I Finland är torven en viktig förnybar energikälla, dess andel av bränslekonsumtionen är 6 procent. I motsats till förhållandena i Mellaneuropa finns det rikligt med torv i Finland. Internationella experter har konstaterat att torven är ett viktigt biobränsle vars årliga ackumulation i Finland klart överstiger konsumtionen. De nordligaste områdena i Finland ligger inom tundraregionen där virkestillgången är för liten för att fylla bränslebehovet. Speciellt i dessa områden är torven ett viktigt bränsle, den har även en viktig roll inom sysselsättningen. Jag är tillfreds över att Europaparlamentet erkänner dessa fakta genom att inkludera torven i de förnybara energikällorna i sitt betänkande.
Medlemsländerna i Europeiska unionen, Finland medräknat, har förbundit sig att uppnå de mål som sattes i Kyoto: bevarande av naturresurser och minskning av skadliga utsläpp. Därför ökar kärnkraftens betydelse hela tiden. Det är självklart att bruk av kärnenergi och förvaring av kärnavfall förutsätter iakttagande av sofistikerade och effektiva säkerhetsföreskrifter.
Det finländska energibolaget Teollisuuden Voima (" Industrins Kraft" ) ansökte i går, den 15 november, om ett principbeslut om byggande av en femte kärnreaktor av den finländska regeringen. Jag hoppas att vår regering och riksdag förhåller sig positivt till ansökan. Ett ansvarsfullt bruk av kärnenergi innebär utnyttjande av en miljövänlig och ekonomisk energikälla som inte bör begränsas utan skäl.

Markov
. (DE) Vi känner alla till att framtiden för vår energiförsörjning inte får baseras på hittillsvarande energikällor. Det inser även kommissionen, och i ännu högre utsträckning föredraganden, i och med att alternativa energikällor respektive den alternativa energiproduktionen skall bli en åtgärd med högre prioritering än hittills. Kollegan Rothe skall därför ha tack för sitt bra betänkande.
Konsekvensen av hittillsvarande erfarenheter med traditionella energikällor, exempelvis följderna för klimatet och naturen, svårbedömbara säkerhetsrisker och den förutsebara knappheten på resurser, måste för det första bli att man avsevärt stärker stödet till utveckling och användning av nya energikällor. Detta måste långsiktigt leda till att man kommer bort från politiken med subvention av traditionella, fossila energikällor. En konsekvent minskning av alla hinder för användning av förnybara energikällor är här det första steget. Vi måste också i framtiden bättre lyckas med att sprida information om bästa metod.
Målet för all energipolitik och ekonomisk politik måste för det andra vara att sänka respektive optimera energiförbrukningen, ty bara en sparsam hantering av resurserna, oavsett typen, hjälper till att minimera följdkostnaderna. Vi kräver i detta sammanhang en målinriktad forskning om de externa kostnader som blir följden av produktion och användning av förnybara energikällor.
Slutligen kan en omstrukturering av energiförsörjningen bara göras om man tar hänsyn till de särskilda villkoren för de alternativa energikällorna. Decentraliserad energiförsörjning är inte bara en strukturpolitisk, utan också en social aspekt. Därför får, för det tredje, avregleringen inom energisektorn inte ske utan att man fastslår sociala miniminormer.

Meijer
. (NL) Vi kan inte fortsätta som vi nu gör med alstring av elektricitet. Kol och olja utarmas på sikt och orsakar koloxidutsläpp. Kärnenergi kan leda till katastrofer som gör stora delar av världen obeboelig, och producerar en farlig avfallsprodukt. Vi måste därför söka efter energi som redan finns naturligt, men som har varit oförbrukad då ingen har utvecklat en teknik för att utvinna den. Det är inte speciellt ambitiöst av parlamentet och kommissionen att endast vilja fördubbla användningen av denna energi under de kommande tio åren. Alstring av elektricitet från vatten, vind och solkraft används fortfarande i för liten skala, och detta gör den förhållandevis dyr. Alla vill alstra energi på ett så miljövänligt sätt som möjligt, men de vill också ha så billig energi som möjligt. Det gäller i synnerhet för människor som inte kan betala så mycket, och som därför anstränger sig till det yttersta för att hålla sina hushållskostnader så låga som möjligt. Så länge ren energi är dyr kommer den en lång tid framöver att vara energi för de rika. Miljömedvetna högavlönade får frihet att på en avreglerad marknad frivilligt bidra till en renare energi, medan det för andra fortsätter att vara precis som förut. Ren energi måste finnas tillgänglig och vara överkomlig för alla. Med avseende på sex punkter, såsom förbränning av torv och organiskt avfall, följer jag det av Greenpeace efterfrågade avslaget.
Resolution (B5-0811/2000) Tredje mötet Asien-Europa (ASEM)

Vachetta
. (FR) I Seoul fanns en slående kontrast mellan statschefernas officiella toppmöte och de medborgar- och folkdemonstrationer som jag hade tillfälle att delta i. De förstnämnda ville påskynda de nyliberala reformerna, som de sistnämnda vänder sig mot. Fackföreningarna och de sociala rörelserna förkastar diktaturen från " chaebol" - de stora traditionella industrigrupperna ­, men vill inte att den ersätts av IMF:s eller WTO:s envälde. Och inte heller av en ekonomisk nykolonisering av deras länder, med tanke på att alla frågar efter namnet på de västerländska företag som kommer att köpa upp de problemtyngda sydkoreanska företagen.
Det alternativa forumet underlättade de interparlamentariska kontakterna, som betonades av ett möte i den sydkoreanska nationalförsamlingen den 18 oktober. Det kan definitivt konstateras: de valda församlingarna har hållits vid sidan av ASEM-processen, som affärsmannen systematiskt får delta i! Det är brådskande att återuppliva den interparlamentariska dialogen mellan Västeuropa och östra Asien.
Förberedelsen av ASEM 4 bör ge tillfälle att hävda kravet på demokrati, å ena sidan genom en garanti för att valda församlingar och det civila samhället informeras och får delta - vilket bl.a. innebär att ett socialt forum inrättas - och å andra sidan genom ett fullt hänsynstagande till sociala, miljömässiga och mänskliga rättigheter.

Talmannen
Jag förklarar härmed omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.50 och återupptogs kl. 15.00.)

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om aktuella och brådskande ärenden av större vikt.

Centralamerikanska parlamentet
Talmannen
Första punkten är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
(B5-0846/00) av Seguro med flera för PSE-gruppen;
(B5-0854/2000) av Gasòliba i Böhm och Sánchez García för ELDR-gruppen;
(B5-0859/2000) av Marset Campos med flera för GUE/NGL-gruppen;
(B5-0862/2000) av Salafranca Sánchez-Neyra, García-Margallo och Marfil för PPE-DE-gruppen.
om Centralamerika (Parlacen).

Seguro
Herr talman! Som bekant har Europeiska unionen, genom kommissionen, rådet och särskilt Europaparlamentet, haft utmärkta förbindelser med Centralamerika, dess institutioner och framför allt länderna i området. Vi har det på grund av respekt och som stöd för att befästa demokratin i denna region av världen, genom stöd och hjälp till den ekonomiska och sociala utvecklingen och även för att de mänskliga rättigheterna skall komma att respekteras i denna del av världen på samma sätt som hos oss.
En av de prioriteringar vi har stött när det handlar om länderna i denna region av världen är den regionala integrationen. Vi anser att den regionala integrationen är ett avgörande instrument för att främja de tre grundläggande mål som jag har nämnt. Nu finns det redan i denna del av världen, Centralamerika, ett sekretariat för regional integration, en centralamerikansk bank, en centralamerikansk domstol, ett centralamerikanskt parlament. Som kuriosa, herr talman, är detta det enda parlament i världen, tillsammans med Europaparlamentet, där ledamöterna väljs direkt. På senare tid har detta parlament råkat ut för vissa misstag och till och med en viss kritik. Vi har tagit emot en delegation därifrån och åtagit oss att göra en politisk bedömning, inte bara om dess roll i den delen av världen, utan framför allt om förbindelserna mellan vårt parlament och det centralamerikanska parlamentet.
Detta är motivet till den resolutionen vi här lägger fram till följd av ett tidigare arbete från delegationen för Centralamerika i detta parlament, vilken leddes av Salafranca, och som vi på ett återhållsamt sätt fortsätter genom detta mandat. Därför, herr talman och kära kolleger, herr kommissionär, innebär denna resolution följande: att ge det centralamerikanska parlamentet ett politiskt stöd, att ge ett politiskt stöd till demokratins främsta scen, den som av egen vilja bör vara centrum för en pluralistisk debatt i denna region, men som samtidigt ger en signal om att Europa är för en regional integration i denna del av världen.
De är bara på en punkt som vi inte håller med, den är inte så väsentlig men det handlar om punkt 5 i denna resolution: vi anser att Europaparlamentet, om det godkänner punkt 5 i resolutionen, intar en alltför förmyndaraktig inställning. Vi kommer att lägga ner vår röst angående punkt 5, men innebörden i detta är att vi politiskt stöder den regionala integrationen och det centralamerikanska parlamentet.

Sánchez García
Herr talman, ledamöter, kommissionär! Den resolution som i dag läggs fram här i denna kammare om situationen i Centralamerika passar väl efter det nyligen genomförda besöket i Bryssel av en delegation från det centralamerikanska parlamentet. Och det är det på grund av tre viktiga orsaker som påverkar detta speciella amerikanska område, utan att förglömma betydelsen och den politiska lämpligheten att stärka dialogen mellan Europaparlamentet och det centralamerikanska parlamentet.
De tre anledningarna är följande: För det första eftersom det ansluter sig till processen att befästa demokratin och fördjupa kravet på respekt för de mänskliga rättigheterna, i synnerhet i förhållande till den inhemska befolkningen. För det andra eftersom det sammanfaller med det tionde spanskamerikanska toppmötet som snart skall gå av stapeln i Panamá. Där skall man behandla förbindelserna gentemot barn och ungdomar, med grund i rättvisa och jämlikhet i det nya millenniet. För det tredje eftersom det också sammanfaller med den nuvarande filosofin i kommissionen om att återuppta unionens utrikes insatser gentemot Latinamerika, med de effekter som det skulle kunna ge. Vi hoppas och vi förväntar oss att man kommer att anslå de medel som behövs för att ge impuls till den regionala integrationsprocessen i Centralamerika, där dialog är nödvändig och oumbärlig som ständig politisk träning.
Därför gläder vi oss åt detta politiska uttalande om det centralamerikanska parlamentet från vårt parlament eftersom det medger den roll det spelar i integrationsprocessen för länderna i detta område, som ligger mellan Nord- och Sydamerika.

González Álvarez
Herr talman! Jag vill påminna om att jag sedan 8 år tillbaka är med i delegationen för förbindelserna med Centralamerika och Mexiko. Först med Salafranca som ordförande och nu med Seguro.
Jag minns mycket väl att denna delegation under alla dessa år har upprätthållit en utmärkt relation med det Centralamerikanska parlamentet och med de andra latinamerikanska parlamenten. Med det centralamerikanska parlamentet, kanske eftersom det finns en likhet när det gäller representativiteten. Både i det centralamerikanska parlamentet som i Europaparlamentet är vi direkt valda.
Jag minns också mycket väl att Salafranca och ordföranden i det centralamerikanska parlamentet undertecknade ett dokument om politisk dialog mellan Europaparlamentet och det centralamerikanska parlamentet. Vid det tillfället tror jag att vår vilja var att främja att det centralamerikanska parlamentet hela tiden skulle få fler behörigheter och mer ekonomiska resurser och kunna utgöra en viktig del i integrationen av det område det företräder.
Jag tror att det var fyra år sedan som vi på kallelse av IRELA träffades i Antigua, en oerhört vacker stad i Guatemala. Där diskuterade vi med våra kolleger i det centralamerikanska parlamentet vad det skulle bli i framtiden, inte bara för det Centralamerikanska parlamentet utan också för Europaparlamentet. Salafranca kanske minns tidpunkten bättre. Vi såg att det passerade samma etapper som detta parlament gjorde i början. Det tvingades slåss för, och slåss fortfarande för att få fler behörigheter, mer resurser, mer närvaro och för att göra gällande sin representativitet.
Jag tror att i alla de interparlamentariska konferenserna är det ett av de centrala ämnena i diskussionerna, förutom de ekonomiska och sociala svårigheter vissa Central- och Sydamerikanska länder går igenom. Två grundläggande mål är att försöka uppnå att de sociala skillnaderna inte skall fördjupas med den ekonomiska politik som i dag har överhanden i detta område och försöka se till att parlamenten hjälper till i integrationen av området, vilket skulle vara till fördel för alla.
Denna resolution går i den riktningen. Inte bara nu utan sedan det centralamerikanska parlamentets tillkomst tror vi att vissa anser att det skall ha färre behörigheter, mindre närvaro, eftersom ett parlament alltid är obekvämt. Jag tror att det centralamerikanska parlamentets uppgift, precis som vårt och andra parlaments, är att gagna de befolkningar det företräder, även om det råkar vara obekvämt för den etablerade makten.
Herr talman! Därför hoppas jag att denna resolution skall antas med en stor majoritet.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! I denna debatt vill vi uttrycka, som andra kolleger redan så väl uttryckt, solidaritet och stöd från vår institution till det centralamerikanska parlamentet i en tid då vi kämpar för att de spanskamerikanska länderna fortsättningsvis också skall prioriteras inom området för utrikes angelägenheter i Europeiska unionen. I denna riktning går det initiativbetänkande som vi från utskottet för utrikes frågor, mänskliga rättigheter, säkerhets- och försvarspolitik, skall utarbeta i samarbete med behöriga delegationer.
Herr talman! Ni, och vi alla i parlamentet, vet mycket väl att parlamenten i dag mer än någonsin har den svåra uppgiften att utöva ledarskap i våra samhällens utveckling, att vara frontfigurer i sökandet av lösningar på de många olösta problemen genom att fördjupa oss i de demokratiska värdena och den sociala rättvisa som vi försvarar. När det handlar om det centralamerikanska parlamentet är denna uppgift ännu viktigare med tanke på den enorma utmaning som integrationen och uppdelningen i dessa samhällen har med grund i fred, dialog och försoning. Jag tror att man med grund i det uttalande från 1997 som González Álvarez talade om har vi uppnått syftet att bibehålla ett användbart och realistiskt samarbete som vi bör fortsätta. Enligt min mening bör det inte ske måttfullt, som ordförande Seguro sagt utan på ett lysande sätt, som han brukar leda de arbeten i vilka han är inblandad. Jag tror att Europaparlamentet är kapabelt att i handling visa att det arbete som lagts ned av det centralamerikanska parlamentet värderas mycket positivt och att dela med sig av sin erfarenhet och sitt stöd.
Inom ramen för våra respektive integrationsprocesser är det uppenbart att såväl Europaparlamentet som det centralamerikanska parlamentet för var dag som går har en viktigare roll. Vi är inte här för att ge råd till ledamöterna i det centralamerikanska parlamentet, och jag tror att det är något vi som Europaparlament inte skall göra. Det centralamerikanska parlamentet kommer att följa sina egna vägar och bana en politisk väg i ett Centralamerika, som enligt mitt sätt att se det kan och bör återfinna sig själva i ett område fyllt av mångfald. Med grund i de gemensamma rötterna måste det upptäcka de många vägar och de många möjligheter som projektet för med sig; som fred, frihet, solidaritet, och som ett svar på det gamla kravet att lära känna sig själv. Därför bör man enligt mitt sätt att se det helt och hållet avvisa den kritik från intresserade parter som beskyller det centralamerikanska parlamentets verksamhet för att vara ett konstgjort system eller parlamentarism av tom, ihålig och innehållslös papjemaché. Det centralamerikanska parlamentet, precis som Europaparlamentet, bör vinna större anseende, trovärdighet och legitimitet med grund i verksamheten i de politiska partierna, eftersom partierna är, eller borde åtminstone vara, en trovärdig spegel av de samhällen de företräder. Syftet skulle vara att bilda starka parlament som deltar, agerar, debatterar om och om igen, som ratificerar eller rättar till, som med övertygelse försvarar värdena med frihet, som är motorn i regionens politiska utveckling och som också sprider dess framsteg.
Herr talman! Därför vill vi med denna resolution uttrycka vårt stöd och solidaritet med det centralamerikanska parlamentet och be kommissionen att den beslutsamt också stöder det mångåriga program som det centralamerikanska parlamentet som institution lagt fram för kommissionens tjänster. I våra ögon är det detta som legitimerar integrationsprocessen i Centralamerika och är en symbol för en ny tid av dialog och fred.

Knörr Borràs
Herr talman, herr kommissionär! Jag hoppas att förbindelserna mellan vårt Europaparlament och det Centralamerikanska parlamentet kommer att fungera. Åtminstone mycket bättre än mikrofonerna här i salen.
Det är en av de frågor i vilka man uppenbarligen känner lika. Inte bara i denna kammare utan för många ledamöter som på grund av sitt eget ursprung ser med väldigt blida ögon på samarbets- och konsolideringsprocesserna för institutioner i länder som vi anser som våra egna.
Jag ansluter mig till kollegan i den kanariska koalitionens ord i det att vi visar vårt stöd till det centralamerikanska parlamentet för institutionens betydelse i stärkandet av de demokratiska strukturerna. Vi måste därför som europeiskt parlament vara förenade med en institution som den detta parlament representerar.
Jag känner inte den tveksamhet som vår kollega och käre vän, ordföranden i delegationen för förbindelserna med Centralamerika och Mexiko, Seguro, när det gäller de mänskliga rättigheterna. Byt verb om ni vill men inte avsikten. Jag tror att vi i dessa frågor måste fortsätta att på hemmaplan predika detsamma som det vi vill skall ske i hela världen, utan att titta bort när de mänskliga rättigheterna kränks i andra delar av världen.
När det gäller den sista delen i Salafrancas inlägg uttrycker jag också min önskan att budgetanslagen åtminstone skall vara tillräckliga för att de arbeten som vi anser vara viktiga, och som bör genomföras i samarbete med det centralamerikanska parlamentet skall kunna slutföras. I vilket fall som helst uttrycker jag min övertygelse att vi måste gå från ord till handling. Handlingen, när det gäller samarbete med Latinamerika, ger en mycket fruktbar balans sett ur vår synvinkel, dvs. ur den spanska statens.

Solbes
. (ES) Herr talman! Kommissionen noterar de resolutioner som har föreslagits av ledamöterna om respekten för de mänskliga rättigheterna i Centralamerika, demokratiseringsprocessen och den regionala integrationen, samt den speciella betydelse ni ger det centralamerikanska parlamentet.
Kommissionen följer med särskilt intresse regionens situation och våra prioriterade mål i området kretsar kring de tre områden som ni uppmärksammat, dvs. respekten för de mänskliga rättigheterna, befästandet av demokratiseringsprocessen och stärkandet av den regionala integrationen. I detta sammanhang agerar kommissionen och på de tre nivåerna har vi olika projekt.
När det gäller de mänskliga rättigheterna har vi sedan 1990 stött samarbetsprogrammen som syftar till att öka respekten för de mänskliga rättigheterna, genom utbildning och medvetandegörande om frågan. Ni känner väl till att mellan 1990 och 2000 har vi anslagit 65 miljoner euro till denna insats, som vi fortsätter att stödja i framtiden. Inför nästa mångåriga program, som snart börjar, funderar vi över ett tillägg på över 10 miljoner euro för att fortsätta denna insats.
När det gäller det centralamerikanska parlamentet vill jag uppmärksamma att det sedan sin tillkomst varit kommissionens privilegierade samtalspartner när det gäller programmen för att stärka demokratiseringsprocessen och den regionala integrationen. I vår samarbetsram med området har vi lagt särskild vikt vid alla de institutioner som kan stödja den regionala integrationen, generalsekreteraren i det centralamerikanska integrationssystemet, domstolen och särskilt det centralamerikanska parlamentet, som utgör ett av våra prioriterade mål.
Just kommissionen håller för närvarande på att studera ramen för denna nya strategi som Salafranca nämnt. Vi hoppas att vi snart når ett slut som gör det möjligt för oss att få loss medel för att stödja det centralamerikanska parlamentet.
Avslutningsvis upprepar också kommissionen i dialogen med de centralamerikanska myndigheterna den betydelse den regionala integrationen bör ges som instrument för att befästa demokratiseringen och utvecklingen i området. I denna fråga arbetar vi också med definitionen av ett nytt samarbetsprogram som borde göra det möjligt att fokusera på tre grundläggande axlar: den ekonomiska integrationen (tillämpningen av en gemensam politik), stärkandet av institutionerna och stärkandet av det civila samhället. Vi anser att dessa punkter är grundläggande och bör vara axlarna i vårt mångåriga program för år 2000 till 2006.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Elfenbenskusten
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
(B5-0847/2000) av Carlotti och Junker för PSE-gruppen;
(B5-0849/2000) av Rod och Maes för Verts/ALE-gruppen;
(B5-0855/2000) av Van den Bos för ELDR-gruppen;
(B5-0860/2000) av Sylla, Cossutta och Sjöstedt för GUE/NGL-gruppen;
(B5-0863/2000) av Van Hecke för PPE-DE-gruppen.
om situationen på Elfenbenskusten.

Carlotti
Herr talman! Elfenbenskusten har länge varit en relativt stabil och välmående pelare i ett Västafrika med ett plågat förflutet. Därför blev vi mycket oroliga och nedslagna när vi bevittnade landets långsamma politiska, ekonomiska och mänskliga haveri, lett av general Gueïs militärjunta.
För att tillskansa sig makten har general Gueï till sin egen fördel ändrat inriktningen på den konstitution som antagits av det ivorianska folket, och han har använt den som ett verktyg för att stänga ute sina politiska motståndare. För att tillskansa sig makten har han inte tvekat att lägga beslag på den plågsamma debatten om det " ivorianska" , och har därmed orsakat ett uppflammande främlingshat: ett hat för den andre, för utlänningar, för folk från Burkina Faso och Mali, trots att många därifrån har bott och arbetat i Elfenbenskusten under många år. På det sättet har han sett till att Elfenbenskusten står på randen till ett etniskt inbördeskrig.
Men det ivorianska folket har inte låtit juntan slutföra sitt blodbesudlade spel: det tvingade tyrannen att fly och valde en gammal motståndare - Laurent Gagbo - till landets ledare, och förde därmed upp Elfenbenskusten på den demokratiska processens spår igen. Denna process måste nu snabbt bekräftas genom att det anordnas fria, öppna, pluralistiska val, där alla politiska krafter får delta. Det är i alla fall vad såväl ansvariga politiker som befolkningen kräver i dag.
De politiska krafterna i Elfenbenskusten har redan nu gett prov på ansvar, då de sedan några veckor tillbaka har agerat för att lugna situationen, införa konstitutionell legalitet och verka för nationell försoning. Vi måste konstatera att den demokratiska processen har återupptagits, visserligen har den inte fullbordats, men vi bör ge den vårt fortsatta stöd. Jag tror att det också har ett intresse för hela regionens stabilitet, eftersom Västafrika i det avseendet genomgår en särskilt känslig period.
Europeiska unionen måste därför ledsaga Elfenbenskusten på den väg landet självt har valt: nämligen en återgång till konstitutionell legalitet, civil fred och ekonomisk och social utveckling, genom att ge ett materiellt och finansiellt stöd till de parlamentsval som skall hållas den 10 december, och självklart genom att se till att valen blir rättvisa och pluralistiska, och därefter genom att fullfölja samarbetet med Elfenbenskusten, för att hjälpa till att hitta lösningar som är bättre anpassade till den sociala krisen i städerna och marktvisterna på landsbygden. Det är hela innebörden av vår resolution.

Isler Béguin
Den extrema förvirring som kännetecknar turerna kring valet de senaste veckorna i Elfenbenskusten, som hittills har varit ett ekonomiskt föredöme, är symptomatisk för ett land i kris - en ekonomisk kris, en social förtvivlan och därigenom ett politiskt kaos.
De verkligt viktiga frågorna och nationella debatterna har dolts av den vilseledande men polemiska debatten om det ivorianska. Elfenbenskusten hölls i ett järngrepp av sina finansiella förpliktelser, som skulle skapa förtroende för dess ekonomiska framtidsutsikter, och av de internationella handelsförhandlingarnas grymma och blinda återverkningar, och drevs därmed in i denna allmänt utbredda katastrof. Här har vi själva motsatsen till en verkligt hållbar utveckling, till den framtidspolitik som vi, Gruppen De gröna, förespråkar.
Västländernas ansvar för den ivorianska modellens konkurs är uppenbar och förkrossande. Genom att införa andra fetter än kakaosmör i definitionen av choklad, medverkade Europaparlamentet till att världens främsta kakaoproducent försjönk i plågor efter det att hela dess nationella industri kollapsade, vilket innebar en omstörtning för den sociala och politiska situationen i landet, ja det ledde t.o.m. till massgravar med civila ivorianer, de yttersta men direkta offren för denna kedja av beslut och konsekvenser som börjar i Bryssel och slutar i Ypougon. Gruppen De gröna fördömer bestämt alla de våldshandlingar i samband med valperioden och beklagar offren.
Det är nu inte möjligt att upprätta en verklig demokrati i Elfenbenskusten utan att det tillsätts en oberoende undersökningskommission om de brott som har begåtts och utan en officiell förpliktelse att få de mänskliga rättigheterna och den civila freden att respekteras. Och skall den demokratiska processen nå trovärdighet måste det upprättas en nationell försoningskommitté och en nationell valkommission som skall förbereda och ombesörja de kommande valen, framför allt valet den 10 december. Skall valen få legitimitet är det ett krav att utländska observatörer närvarar.

Van den Bos
Herr talman! Är lugnet verkligen återställt på Elfenbenskusten, eller är det bara som det verkar? Gbagbo har preliminärt utsetts till president genom val där hans viktigaste motståndare utestängdes. Om inte parlamentsvalet i december sker utan oegentligheter, kommer oroligheterna utan tvivel att tillta igen. Den senaste tidens våld har ju lämnat djupa spår hos befolkningen. Vid minsta politiska felsteg kommer folkets ilska att åter grassera. Därför är det absolut nödvändigt att parlamentsvalet i december genomförs på ett riktigt sätt, och uteslutningar av etniska skäl är naturligtvis förkastliga. Elfenbenskusten kan bara få tillbaka sin stabilitet om de nya makthavarna är beredda att dela makten. En långvarig fred är dessutom otänkbar i detta land utan religiös och etnisk tolerans. De politiska, militära och religiösa ledarna måste allihop ta alla möjligheter i akt för att få till stånd en nationell försoning. En grundlag måste upprättas som garanterar medborgares och politiska partiers rättigheter och förhindrar maktmissbruk. Dessutom är det av största vikt att förhållandet med grannländerna, framför allt Burkina Faso, återupprättas. I egenskap av Europeiska unionen måste vi vara beredda att fortsätta vår hjälpande roll, men det kan endast ske om landet styrs ordentligt och demokratiseringen verkligen tar gestalt. Ledarna får nu en ny chans och jag hoppas att de tar den. Elfenbenskusten kan fungera som ett exempel och spela en regional föregångarroll. Men det kan endast ske om alla tar sitt ansvar och om lugnet definitivt har återställts.

Sylla
Herr talman, kära kolleger! Den första fråga som inställer sig i Elfenbenskusten är frågan om demokrati. Somliga anser att demokratins betydelse är relativ när det handlar om Afrika, att den är invecklad och att man måste låta tiden ha sin gång. Men enligt min mening är det inte möjligt att kompromissa med demokratin, och den fråga som i dag inställer sig i Elfenbenskusten är densamma som för Guinea, där man i dag vet att människor sitter fängslade och att det saknas ett demokratiskt system.
Det är nu nästan ett år sedan som ett fåtal av oss satt församlade här, framför allt flertalet av mina kolleger som varnats om situationen i Elfenbenskusten, och jag tror verkligen att det utgjorde ett praktexempel på vad man inte bör göra. För det första lät man en makt installeras med hjälp av våld, med hjälp av vapen. Förföljelsen av meningsmotståndare och journalister pågick under tystnad, liksom införandet av en rasistisk och etnisk konstitution. Alla låter det ske, som om vi inte hade lärt oss något av Rwanda eller f.d. Jugoslavien. Och nu förvånas man över att general Gueï manipulerat valresultat.
För det första måste Europeiska unionen glädja sig åt det faktum att den nye presidenten, Laurent Gagbo, inrättar en nationell försoningskommitté. Vi bör även glädja oss åt att det hålls parlamentsval nästa månad. Men vi bör kräva att detta val skall vara öppet för insyn och att det inte utestänger någon politisk kraft eller kandidat. Jämlikheten mellan de politiska krafterna måste garanteras. Därför bör president Gagbo inte heller avvisa möjligheten att hålla presidentval, vilket är en direkt konsekvens av valet till den lagstiftande församlingen.
Men enligt min mening, herr talman, måste vi framför allt vara mycket beslutsamma när det gäller kravet på att den rasistiska konstitutionen ogiltigförklaras. Debatten om det ivorianska, denna dunkla debatt som inte står för något annat än en nationell preferens som vi bekämpar i våra egna länder och vars logiska och yttersta konsekvens är en etnisk rensning, denna debatt måste bekämpas med alla medel, och alla referenser om eller konnotationer av det ivorianska måste tas bort i Elfenbenskustens konstitution.
Jag delar inte alla Ouattaras idéer - det räcker med att titta på var jag sitter på den här sidan av församlingen - och framför allt inte idéerna på det liberala och ekonomiska planet. Men enligt min mening är det inte godtagbart att Ouattara förs åt sidan endast för att han inte skall ha haft en far och en mor av ivorianskt ursprung. Något sådant är inte godtagbart i något land, framför allt inte i Elfenbenskusten. På samma grunder anser jag att de 14 partier som har utestängts bör återintegreras och fullt ut få delta i valen. I annat fall innebär det - om man stänger ute en person som Ouattara - att man i praktiken skapar en andra klassens medborgare, att det kommer att finnas två slags medborgare och att diskrimineringen till sist upphöjs till statssystem.
Europeiska unionen måste också se till att ingen EU-medlem bygger upp förbindelser med sina forna kolonier som endast baseras på ekonomiska intressen eller geostrategiskt lämpliga lägen, det vill jag verkligen insistera på. Det var enligt sådana överväganden som den franska diplomatins ledare, Hubert Védrine, inte tvekade att gå så långt som till att förklara att valen i en viss synvinkel var legala, eftersom de grundade sig på en konstitution. Men enligt den måttstocken borde vi ha accepterat apartheid, som var helt i enlighet med en konstitution, och ni får ursäkta, men jag kommer att gå längre än så: då borde vi underhålla de allra bästa förbindelser med Milosevic i f.d. Jugoslavien.
Jag skall avsluta med följande: en diktatur, herr talman, installeras endast på grund av att det finns folk som lider av misär, som inte har tillgång till lärdom, som inte har tillgång till kunskap. Ur den synvinkeln är det därför ett krav att vårt stöd till sådana länder med nödvändighet går till bekämpning av analfabetism, fattigdom och misär, så att dessa länder utvecklas mot ett demokratiskt system. Till det priset och genom att hjälpa de berörda folken kommer vi att hjälpa dem att inrätta ett demokratiskt system.

Van Hecke
Herr talman! Det är frestande att presentera de senaste politiska händelserna på Elfenbenskusten som en demokratins seger över diktaturen, som en upprepning av Belgrad-scenariot, men denna gång i hjärtat av Västafrika. Det är lockande, men det är fel. Verkligheten är betydligt mer komplicerad och presidentens ställning är betydligt mer omstridd. Att juntaledaren Gueï inte lyckades i sitt uppsåt att med hjälp av valfusk legitimera sin makt är naturligtvis positivt.
Europeiska unionen och även parlamentet har kommit med ett viktigt bidrag i form av kraven på genomförandet av demokratiska val och genom att införa avstängningsförfaranden. Men detta ger inte Laurent Gbagdo, som vann valet, den legitimitet som krävs. Även han har ju dragit det nationalistiska kortet. Även han stödde ändringen av grundlagen, i syfte att utmanövrera sin viktigaste motståndare Watara på grund av att hans föräldrar inte båda kommer från Elfenbenskusten.
Denna lag fick till följd att den traditionella etniska harmonin på Elfenbenskusten stördes kraftigt. Människor av utländsk härkomst, och detta betyder mellan en tredjedel och hälften av befolkningen, är sedan dess föremål för diskriminering och till och med attacker. Lagen fick också till följd att Wataras anhängare, framför allt muslimer i de norra delarna av landet, framgångsrikt bojkottade valet, vilket ledde till att valdeltagandet inte var högre än 40 procent. Denna siffra är för låg för att ge den nye presidenten ett trovärdigt mandat.
Då Wataras anhängare gick ut på gatorna för att kräva nya val slogs deras protester ner med våld. Muslimska områden i huvudstaden anfölls. Åtminstone 170 personer dödades och 350 skadades. Av rädsla för ett inbördeskrig accepterade Watara resultatet.
Det skulle inte vara ologiskt om Europeiska unionen i dag krävde nya presidentsval, och att denna gång alla kandidater skulle kunna delta. Men jag medger att det finns många skäl att inte göra detta. För det första skulle detta underminera den nye presidentens ansträngningar att återinföra nationell enhet och försoning. I detta syfte har han faktiskt erbjudit sina motståndare olika ministerposter, och utropat den 9 november till en dag av landssorg.
Dessutom har alla partier förklarat sig beredda att medverka till återinförandet av rättsstaten och fred. Som vissa av kollegerna redan har sagt, måste detta resultera i parlamentsvalet den 10 december, och alla partier måste kunna delta. Jag tror inte att det är Europas sak att gjuta olja på elden och öka spänningen ytterligare, då det bakom molnen tycks finnas en vilja att uppnå försoning.
Men det verkliga provet för Gbagdo kommer den 10 december. Vi kan bara se till att detta blir ett fritt och fredligt val, och hoppas att Elfenbenskustens ny regering har den breda demokratiska bas som är nödvändig för att återinföra etnisk harmoni och att hjälpa landet ur den ekonomiska svacka som det nu befinner sig i.

Junker
Herr talman, kära kolleger! Även om Elfenbenskusten i jämförelse med andra stater i Väst- och Centralafrika i det förflutna varit ett bålverk för stabilitet och demokrati, så har det dock länge funnits etniska och religiösa spänningar, och nyligen utövades också maktmissbruk av den tidigare regeringen under statspresident Bedié, och detta ledde slutligen till att militären med våld tog över makten. Att denna militärmakt dock för kort tid sedan, under svåra omständigheter, kunde avlägsnas vid valen, talar ändå för en demokratisk beslutsamhet hos befolkningen i Elfenbenskusten. Jag tror att det nu finns en chans att på nytt etablera demokrati och rättsstatsprinciper. Här kan man önska att den nuvarande presidenten använder skicklighet och mycket finkänslighet.
Oroligheterna i samband med valen krävde cirka 200 döda, och detta är naturligtvis en svår belastning för framtiden för den nya ledningen. Men man måste också säga att dagen för försoning, den 9 november, kommer att ge nya signaler för etableringen av demokrati och rättsstatsprinciper, och göra allvar av anspråket att åstadkomma nationell försoning. Europeiska unionen har uppmanats bidra till, och har också förklarat sig beredd till det, att valen i december och slutligen även lokalvalen i januari skall kunna äga rum på ett fredligt, rättvist, fritt och öppet sätt. Här krävs det också av oss att vi håller ett öga på detta och konstruktivt följer denna process.
Mycket kommer att bero på om vi verkligen lyckas stabilisera det som nu försiktigt har påbörjats. Hit hör naturligtvis i själva verket också att ändra författningen så att härkomsten inte längre kan tas som anledning till diskriminering. I många delar av Afrika har vi att göra med mycket olika etniska och religiösa blandningar. Det kan bara skapa klyftor och leda till svårigheter om man här drar sådana snäva gränser. Vi vet att miljoner människor som lever i Elfenbenskusten kommer från något av grannländerna. Jag vill inte ens gå in på problem som exempelvis barnarbete - även där finns det problem. Det måste även för dessa människor skapas en fredlig miljö, och de måste också kunna ta del av det politiska ansvaret i detta land, och får inte uteslutas. I den bemärkelsen, tror jag att resolutionen visar på parlamentets vilja att bidra till detta, och jag hoppas att vi därigenom också kan uppnå framgångar.

Bordes
Herr talman! Det är självklart bättre att Europaparlamentet fördömer Robert Gueïs diktatoriska manövrer, att presidentvalet har blivit en löjeväckande komedi genom att majoriteten av kandidaterna har stängts ute samt det etniska våld som allt detta har gett upphov till. Men de europeiska länderna i allmänhet, och Frankrike i synnerhet, frånsäger sig som vanligt sitt ansvar för den här händelseutvecklingen.
Varför har de franska myndigheterna ofelbart stött Konan Bédié under så många år efter det att han satte igång sin främlingsfientliga kampanj mot den betydande minoriteten med ursprung i Burkina Faso, vilken utgör en tredjedel av befolkningen i Elfenbenskusten? Varför har den franska regeringen stött Gueïs valfusk, som Europaparlamentets resolution fördömer först nu i efterhand? Varför döljer den franska regeringen, liksom resolutionen, den nuvarande presidenten Gbagbos roll för spridningen av den främlingsfientliga demagogin?
Viljan att inte intervenera, som den franska regeringen hävdar för att rättfärdiga sin brottsliga tystnad, är endast ett fikonlöv som används för att dölja simpla materiella intressen.
För att skydda de enorma intressena hos de franska kapitalistiska grupper som är etablerade i Elfenbenskusten och som kontrollerar landets ekonomi, har Frankrike under flera årtionden gett sitt stöd till Houphouët-Boignys diktatur och hans enpartisystem. Frankrike accepterar av samma skäl alla de tarvligheter som dess beskyddare i den ivorianska statens ledning gör sig skyldiga till, bara de i gengäld skyddar de franska intressena. Alla de som konkurrerar om makten i Elfenbenskusten - från Bédié till Gbagbo via Gueï och Outtara - har ett ansvar för den ökade främlingsfientligheten och de allt värre etniska konfrontationerna i detta land, men det är ett ansvar som delas med den franska statens ledare.
Vi fördömer det etniska våldet och framför allt de ansvariga politiker som med sin demagogi har framkallat detta våld. Vi kritiserar armén och polisen; många av deras medlemmar har deltagit i överlagda mord. Vi vägrar däremot att beblanda oss med företrädarna för de politiska partier som har varit eller är delaktiga i Frankrikes Afrikapolitik. Vi bekräftar vår solidaritet med de arbetande grupperna i Elfenbenskusten, av alla slags ursprung, som inte endast hålls kvar i misären, men som deras ledare försöker ställa mot varandra.
(Applåder)

Solbes
. (ES) Herr talman! Genom ett antal uttalanden på sistone har den Europeiska unionen anklagat general Gueïs regim för övergrepp. Unionen har också beklagat den direkta uteslutningen av de viktigaste oppositionskandidaterna i valet den 22 oktober. Det har till stor del begränsat förtroendet för själva valprocessen. Unionen har fördömt general Gueïs försök att konfiskera valresultaten och sedan arméns våldsamma repression av demonstrationerna för Laurent Gbagbo och framför allt de blodiga massakrer som utspelat sig mellan etniska grupper som de som är bördiga från norra Elfenbenskusten har drabbats av.
Kommissionen anser att prioriteringen under förhandenvarande villkor bör ligga i att organisera val till det lagstiftande organet som är öppna och genomskinliga, och som är förutsedda till den 10 december. Jag skulle vilja understryka dessa två adjektiv. Valen bör göra det möjligt att på nationell nivå representera de politiska partier som uteslöts vid presidentvalet och på så sätt, även om det bara är delvis, kompensera de brister som förekom vid det första valet. Valen borde utgöra ett av de grundläggande stegen i den nationella försoning som vi alla önskar och arbetar för. Europeiska unionen kommer att stödja organiserandet av dessa val ekonomiskt och vi kommer också att bidra med ett hundratal observatörer. Så fort valen har genomförts, och med beaktande av omständigheterna vid genomförandet av dessa, kan man beakta om man skall föra en djupgående diskussion med Elfenbenskustens nya myndigheter för att fastställa villkoren för ett återupptagande av vårt samarbete. Det utesluter naturligtvis inte att man tar hänsyn till akuta situationer, som att ge hjälp till skadade och offer för de nyligen utspelade konfrontationerna mellan olika etniska grupper, vilka redan lett till ett anslag på 300 000 euro som nödbistånd från ECHO.
Ur kommissionens synvinkel finns det andra brådskande prioriteringar, som är nära kopplade till frågor om sjukvård eller utbildning, särskilt på landsbygden. Det är en grundläggande fråga för att denna process skall utvecklas på ett öppet och demokratiskt sätt.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Burma/Myanmar - (B5-0850/2000) av McKenna och Lucas för Verts/ALE-gruppen;
(B5-0853/2000) av Kinnock för PSE-gruppen;
(B5-0857/2000) av Davies med flera för ELDR-gruppen;
(B5-0861/2000) av Vinci med flera för GUE/NGL-gruppen;
(B5-0864/2000) av Maij-Weggen med flera för PPE-DE-gruppen;
om situationen i Burma
Vietnam- (B5-0848/2000) av Sakellariou och van den Berg för PSE-gruppen;
(B5-0858/2000) av Maaten för ELDR-gruppen;
(B5-0865/2000) av Posselt för PPE-DE-gruppen;
(B5-0868/2000) av Dupuis för TDI-gruppen;
om Burma/Myanmar:

Lucas
Herr talman! Det gläder mig mycket att det finns ett så starkt stöd i kammaren för det kraftfulla uttalande som vi gör i den här resolutionen om fördömandet av militärjuntan i Burma. Men samtidigt är jag mycket ledsen över att vi måste anta ännu en resolution om Burma på grund av att situationen där långt ifrån förbättras, utan i stället förvärras.
Att det finns ett behov av ännu en resolution beror på ett antal anledningar. Bland de viktigaste är det faktum att SPDC har svurit på att tillintetgöra Nationella demokratiförbundet (NLD) före utgången av detta år. Alla tecken tyder på att de menar allvar. Deras försök att fördriva NLD från den plats där de för närvarande finns verkar vara en systematisk kampanj för att uppnå detta. Antalet politiska fångar förefaller ha ökat från 1 500 till 3 000 helt nyligen, och många av dem tvingas att utföra straffarbete och är utsatta för grymma former av tortyr.
Det kommande EU-Asean-mötet i Laos i december ger oss ett ytterst viktigt tillfälle att i de starkaste ordalag uttrycka vårt fördömande av denna regim. Vi uppmanar rådet och kommissionen att skjuta upp det mötet, att avblåsa det, tills den burmesiska juntan friger alla politiska fångar utan villkor och ger Aung San Suu Kyi och hennes partimedlemmar fri rörlighet och till den burmesiska juntan inleder en meningsfull dialog med NLD, som vann valet, och med de etniska minoriteterna.
Aung San Suu Kyi har själv sagt att det konstruktiva åtagandet från Asean-medlemmarnas sida i förhållande till Rangoon inte fungerar. Att avblåsa och skjuta upp detta möte som kommer att äga rum i Laos nästa månad ger oss möjligheten att göra ett uttalande i de allra starkaste ordalag, att sända den starkaste möjliga signal att vi fördömer denna illegala regim.

Kinnock
Herr talman! I ett svar till mig om Burma under sammanträdesperioden i oktober sade kommissionär Patten att om situationen försämras i Burma skulle beslutet att hålla EU-Asean mötet, vilket har beräknats gå av stapeln den 11-12 december, åter övervägas. Hur svår måste situationen bli? Aung San Suu Kyi hålls isolerad. Det finns 3 000 politiska fångar, 23 procent av befolkningen lever under existensminimum och 40 procent av Burmas barn är undernärda. Burma är nu den näst största opiumproducenten efter Afghanistan. De genomför en större offensiv mot Shanfolket och Karenfolket och, som FN:s rapportör har sagt, det finns inte några tecken på dialog mellan SDPC och NLD.
I dag, just nu, har ILO ett möte i Genève, och det är mycket troligt att de kommer att stödja sanktioner mot Burma i protest mot bruket av straffarbete. Som jag förstår saken stöder den franske representanten i Genève denna ståndpunkt. Nu är det dags att införa strikta villkor på mötet i december. Aung San Suu Kyi måste friges och tillåtas att resa fritt och trojkan måste tillåtas åka till Burma och röra sig där som de vill och träffa vem de vill. I dag har också Thailand, som är medlem av Asean, sagt att Burma måste tillåta en permanent närvaro av ILO i landet, att det måste finnas en mekanism för att övervaka straffarbete och att ILO-sanktionerna inte skall upphävas för landets kollega och Aseanmedlem förrän verkliga resultat har uppnåtts.
Hur kommer Europeiska unionen svara dessa starka röster från Europas länder och inte minst från regionen, för första gången? Det är verkligen oförsvarbart av kommissionen och rådet att fortfarande vilja hålla detta möte. Det kommer helt klart att tolkas som en uppmjukning av Europas inställning i nuläget. Aung San Suu Kyi har nyligen åter upprepat att ett konstruktivt åtagande från Asean-medlemmarnas sida i förhållande till Rangoon inte fungerar, och hon och NLD har vädjat om att mötet skall skjutas upp. Om Europeiska unionen fortsätter framåt med detta kommer juntan att uppmuntras och eggas av beslutet att våra utrikesministrar från demokratiska europeiska regeringar skall delta i ett möte som inkluderar Burmas militärjunta. Vi borde skämmas över ett sådant svek. Asean skulle också fortsätta att tycka att det inte är nödvändigt att göra något åt parian mitt ibland dem. Tänker vi spela med i detta spel eller kommer vi att fatta ett beslut nu om att dra oss ur? Genom att stå fast vid våra egna principer och de värderingar som vi värnar om, kommer vi också att värna om de värderingar som Burmas folk hyser, ett folk som så systematiskt förföljs av militärregimen i Burma.
(Applåder)

Maaten
Herr talman! Det finns flera skäl till varför vi nu åter, för andra gången sedan i somras, talar om Burma, och det är inte heller första gången i år som vi berör detta land. Det finns flera skäl till detta. Aung San Suu Kyi fick nyligen åter avslag på sin ansökan om att lämna Rangoon och tala med sina anhängare i NLD, det parti som så överlägset vann valet och som ännu inte har kunnat ta makten. James Mawdsley, den aktivist som vi talade om för två månader sedan, har visserligen släppts sedan dess. Vi anser att detta kan vara en liten ljuspunkt, men det får inte avleda oss från de stora frågorna, från den bild vi får av Burma. När allt kommer omkring är det dock så att FN:s rapportör för mänskliga rättigheter i Burma återvände med en negativ rapport. Människorättsaktivisten Soe Thein har behandlats på ett bedrövligt sätt.
Det finns alltså alla skäl att tala om Burma igen, och tyvärr finns inget hopp om att det är sista gången vi talar om Burma. I ILO (Internationella arbetsorganisationen) sker naturligtvis omfattande diskussioner om slaveriet i Burma. Det är ett ämne som inte har fått så stor uppmärksamhet här, men som naturligtvis även måste diskuteras inom ramen för Europeiska unionen. Det politiska förtrycket fortsätter, och flyktingströmmen, framför allt till Thailand, fortsätter, för övrigt med militära insatser. Det är i alla avseenden fullständigt oacceptabelt, med tanke på hur vi hanterar internationella förbindelser. Militärregimen i Burma påstår sig kunna upprätthålla ordning och stabilitet i ett land där etnisk rivalitet lurar runt hörnet. Men det förtryck som regimen utövar förstärker bara känslan av att uppror kan uppstå, och leder på intet sätt till en lösning av eventuella etniska konflikter. Problemet är naturligtvis vad vi nu, som Europeiska unionen, kan göra? Vi säger, låt oss fortsätta med sanktioner. Jag anser mycket riktigt att det inte finns något alternativ till detta. Det tråkiga är att sanktioner hittills inte har haft någon effekt. Men lika liten effekt har Aseans konstruktiva insatser haft, och jag får dessutom en känsla av att de övriga Asean-länderna, Burmas grannländer, mer och mer hamnar i ett läge där de börjar ångra beslutet att låta Burma träda in i Asean. Deras filosofi med konstruktiva insatser har inte fungerat, och jag anser att vi, som Europeiska unionen, måste fortsätta påpeka detta för dem. Att sätta sig ner med Burma fungerar inte. Jag har för övrigt inte heller något förtroende för att våra egna ministrar skall kunna få ordning på saker där. Vid Asean-mötet i oktober diskuterades inte mänskliga rättigheter överhuvudtaget. Jag tror inte att så kommer att ske nu heller. Därför fortsätter vi som förut med sanktioner. Vi stöder helhjärtat de ändringsförslag som Kinnock har lämnat in angående detta ämne.

Marset Campos
Herr talman, herr kommissionär! När vi kommer fram till torsdagarna och går igenom situationen för de mänskliga rättigheterna i världen så liknar det här lite grann hur jag tänker mig Klagomuren.
Det ledsamma arv som kolonialismen och neokolonialismen lämnat efter sig tvingar den Europeiska unionen att hålla en fast, mycket modig och beslutsam attityd för att stödja återupprättandet av demokratin i olika delar av världen. Det kan handla om Latinamerika, som för närvarande har problemet i Guatemala och dess kamp mot militärernas immunitet, Afrika eller i detta fall Burma.
Som sagts är sanningen den att situationen i Burma förvärras. Det är ofattbart att förföljelsen av en så viktig demokratisk ledare som Aung San Suu Kyi fortsätter och att det nationella demokratiförbundet inte på ett normalt sätt kan utföra sina funktioner för att återupprätta demokratin. Särskilt när det i detta land sker ekonomiska investeringar som just drar fördel av bristen på frihet, och bristen på fackliga rättigheter. Därför anser vi att Europeiska unionen är tvingad att inom den internationella ramen reagera kraftigt i syfte att inom ramen för sanktionerna framtvinga en förhandling med ledarna för den demokratiska oppositionen, så att demokratin återupprättas och den normala utvecklingen av det burmesiska folkets rätt till frihet, samt att man slutar tala om situationer som med så stor sorg påminner om tidigare gärningar. Därför understryker vi betydelsen av denna resolution och kommissionens och rådets fasta åtagande i denna riktning.

Deva
Herr talman! Jag talar å Maij-Weggens vägnar gällande denna resolution och vi har lyssnat till några utmärkta tal denna eftermiddag.
Medan vi sitter här i vår rumstempererade komfort sitter de demokratiskt valda parlamentarikerna i Burma i husarrest, de gömmer sig undan och lever under allvarligast tänkbara hot. Under tiden bibehåller kommunistjuntan sitt järngrepp om folket, pressen och Nationella demokratiförbundet. Medlemmar av denna junta har skrutit om att de kommer att utplåna NLD innan utgången av detta år och har skrutit om att göra detsamma med minoriteterna i flera år.
Två gånger sedan september förra året har vi antagit resolutioner, i vilka vi djupt beklagar hur Burma styrs och trots våra klara och djupt kända ståndpunkter i denna fråga, vet vi att EU-länderna kommer att sända utrikesministrarna för att möta sina kollegor i Asean i Laos nästa månad. Vi måste klart och tydligt säga att det är absolut fel av dem att göra på det sätt som är planerat. Vi i Europa får inte ge dem en sådan falsk legitimitet och vi lyssnade till några utmärkta tal av Lucas och Kinnock om den punkten. Vi känner alla till historien om Aung San Suu Kyi, och vi måste var medvetna om att ett konstruktivt åtagande mellan Asean och Rangoon inte har fungerat. Därför måste vi uppmana våra regeringar att inte göra motsatsen till vad Nobel- och Sacharovpristagaren har vädjat om.
James Mawdsley, som frigavs i Burma, sände mig ett meddelande i går, vilket jag skulle vilja läsa upp för er. Hans ord är mycket mer talande än mina egna för att förstå ondskan hos den burmesiska regimen. Han säger: " militärjuntan i Burma är livrädd för NLD. De är rädda för vem som helst som vägrar att böja sig för deras brutalitet. Det står helt klart för dem att världen och NLD som leds av Dr Aung San Suu Kyi, inte kommer att böja sig. Därför anser regimen att de måste förgöra dem fullständigt. Officerare från den militära underrättelsetjänsten har skrutit för mig att NLD skall krossas. NLD skall utplånas. De skrattade när de sade det. Detta är inte ett normalt beteende. De sitter och skattar åt mord och förtryck på Burmas valda företrädare. Regimen skryter också om att de skall döda alla ur Karenfolket och att de begår folkmord bland de etniska folkgrupperna Karen, Karenni och Shan i Burma. Jag har vandrat genom detta område: från bergstopparna och så långt som ögat kan nå har alla byar förstörts, och dess invånare har blivit mördade eller tvångsförflyttade. Jag har sett offer för förtrycket, kvinnor och män, skadade, döende eller döda. Regimens hat mot de etniska grupperna och mot NLD kan inte tyglas genom vädjanden till förnuft eller moral. Regimen svarar bara när den känner sig hotad. Min frigivning bevisar detta" .
Den bevisar att regimen bara kommer att göra något när den känner sig hotad. Detta är James Mawdsleys ord, inte mina. Han led svårt i händerna på burmeserna och han säger att de bara kommer att göra något när de känner sig hotade. Vi måste vara medvetna om detta i samband till Asean-mötet.

Banotti
Herr talman! Jag har i många år haft en affisch på väggen i mitt kontor av Aung San Suu Kyi när hon tilldelades Sacharovpriset av detta parlament. Affischen har blivit sliten och trasig i kanterna. Jag lät den hänga kvar där i hopp om att jag skulle kunna ersätta den med en lyckligare och mer triumferande affisch. Men, som det har sagts i många utmärkta tal denna eftermiddag, det finns fortfarande inte något annat än misströstan när det gäller denna fantastiska, vänliga, charmerande och otroligt modiga kvinnas situation, och hennes försök att hålla frihetens fana högt flygande i sitt eget land. Hennes land har blivit en internationell paria. Asean har, i ordets alla bemärkelser, blivit en papperstiger genom sitt misslyckande med att ta itu med de fruktansvärda händelserna i Burma.
Ännu ett misslyckande av väst är att FN:s särskilde rapportör för mänskliga rättigheter i Burma, Rajsoomer Lallah, lämnade Burma. Han lämnade landet därför att han ansåg att han praktiskt taget inte fick något stöd alls från FN:s byrå för mänskliga rättigheter. Jag vet själv hur beklämd kommissionär Mary Robinson blir av detta. Herr Lallah har sagt: " Jag ser mycket lite förändring. Generalförsamlingen och kommissionen antar resolutioner år efter år. Jag är besviken" . Vi känner besvikelse. Vi känner att trots att vi från detta parlament många gånger uttryckt vårt stöd och vår oro, har vi inte lyckats få militärjuntan att reagera för oron från världen utanför.
Jag anser att vi bör ha sanktioner. Deva har framfört vår grupps synpunkter, vilka jag stöder till fullo, och det är talande att det inte finns en enda person bland dem som talat denna eftermiddag som inte håller med om dessa åsikter och som inte är för det allmänna stödet för Aung San Suu Kyi och hennes parti. Hon har haft en särskild plats i våra hjärtan här i parlamentet i många år. Det är nästan otroligt att hon än i dag förblir en fånge i sitt eget hem och att hon har lidit så mycket som hon har gjort under årens lopp. Jag vet att det är en klen tröst att vi fortsätter att banka på dörren till denna ondskefulla och brutala regim och jag hoppas innerligt att de förslag som har lagts fram av både Deva och Kinnock kommer att erkännas och respekteras av kommissionen.

Gill
Även jag välkomnar med beklämdhet tillfället att dryfta vår oro angående det försämrade läget för mänskliga rättigheter i Burma och jag skulle, liksom många före mig, ha föredragit att situationen där hade förbättrats så vi inte skulle behöva återkomma till detta ärende gång på gång.
Jag hoppas att parlamentet genom att prioritera detta ärende som brådskande, förmedlar ett klart budskap till det burmesiska folket om att deras svåra belägenhet inte är bortglömd, att vi är medvetna om att situationen i Burma snarare förvärras än förbättras, och att vi är fast beslutna att försöka göra något åt det.
Emellertid tror jag fullt och fast att den internationella gemenskapen måste övergå från retoriska till verkliga åtgärder och, som ledamot av parlamentets delegation för förbindelserna med Aseans medlemsländer, länderna i Sydostasien och Sydkorea är jag, liksom andra före mig, besviken och oroad över att Europeiska unionen har beslutat sig att inleda en dialog med Asean på ministernivå i Laos nästa månad.
Jag känner till de argument som medlemsländerna i Asean har framfört till vår delegation om att inkludera Burma i denna grupp. De anser att genom att inleda en dialog med Burma kan de på ett eller annat sätt influera landet att ändra sitt grymma förtryck därför att landet då kommer att se de klara ekonomiska och politiska fördelarna med att förbättra sitt anseende angående de mänskliga rättigheterna.
Burma har varit medlem av Asean i ett antal år och det finns absolut inte några bevis för någon som helst förbättring eller för att straffarbetet, avrättningarna eller undertryckandet av uttrycksfrihet och fri rörlighet kommer att upphöra. Listan på brott mot de mänskliga rättigheterna blir längre och längre för varje år. Ett konstruktivt åtagande är ett löjligt naivt koncept så länge det inte finns ett uns liberalisering i deras attityd.
Vad den här dialogen uppnår är att den burmesiska juntans fortsatta brutala regim legitimeras. Som jag sade tidigare, vad vi vill ha är handling och inte ord. Om vi verkligen vill förbättra och påverka det burmesiska folkets situation, måste vi vidta en del av följande åtgärder. Som andra har sagt före mig: vi bör skjuta upp mötet i Laos nästa månad; och den burmesiska juntan måste upphäva alla restriktioner för demokratiskt valda politiska medlemmar och för NLD:s ledare. Juntan måste också inleda en dialog med NLD och med de etniska nationaliteterna.
Till sist, vi måste överväga att stödja ILO:s ekonomiska sanktioner för att förhindra Burma från att dra några fördelar av europeisk handel, investeringar och turism tills de upphör med systemet med straffarbete. Vi har ett moraliskt ansvar, som en gemenskap med värderingar, att försäkra att Burmas invånare kan åtnjuta samma grundläggande rättigheter som Europeiska unionens medborgare har.

Ford, Glyn
Herr talman! Situationen för mänskliga rättigheter i Burma fortsätter att försämras under militärjuntans hårda kontroll. Aung San Suu Kyis svåra belägenhet förvärras allt mer. Hon har inte tillåtits resa sedan hon placerades i husarrest den 21 september när hon försökte resa till Mandalay. Hon har uppenbarligen inte tillgång till telefon och får inte ta emot besökare. Det går till och med rykten om att hon har handfängsel på sig i sitt eget hem.
Situationen för de övriga medlemmarna i Nationella demokratiförbundet är knappast bättre. Ett stort antal av dem har arresterats eller trakasseras och försök har gjorts att stänga deras huvudkvarter i Burma. Juntan har sagt att de har för avsikt att försöka krossa hela partiet.
Men det är inte bara Aung San Suu Kyi, det är inte bara militären, det är inte bara NLD - där finns nästan 3 000 politiska fångar, vilka plågas av hårt arbete och tortyr. Det förekommer tvångsförflyttningar av grupper av etniska minoriteter och det förekommer straffarbete. ILO har varit i landet och försökt överblicka situationen och se om det konstruktiva åtagandet har lett till någon förbättring. Som vi vet har ILO möte idag. Det är troligt att de kommer att rekommendera sanktioner, för någon förbättring har inte skett.
Jag börjar verkligen tröttna på att säga dessa saker - jag har i mina tal sagt samma sak tre eller fyra gånger till rådet och kommissionen - men situationen försämras, så vad skall vi göra? Rådet och kommissionen: nu är det hög tid att agera. Ni måste erkänna att vi inte uppnår någon som helst förändring med den nuvarande taktiken. Jag ber er att börja överväga att införa sanktioner. Gör det fullständigt klart att vi inte kommer att delta i mötet i Laos i närvaro av Burmas militärjunta därför att det är intolerabelt och budskapet blir att de kan komma undan med det.
Vietnam

Maaten
Herr talman! Jag gläder mig åt att vi äntligen har Vietnam på föredragningslistan. Det har tagit lång tid. Jag anser att det främst är kollega Dupuis ihärdighet som vi har att tacka för detta, för annars hade vi nog varit tvungna att vänta ännu längre.
Vad är Vietnam för oss? Vietnam är ett land med en liberaliserad befolkning, men som styrs av gamla män som krampaktigt håller fast vid det som varit. Det är mycket sorgligt. För Vietnam är ett land med så stor potential. Det har en dynamisk, frisk och beläst befolkning. Det har naturrikedomar som t.ex. olja, fisk, kaffe, ris och trä. Man skulle vilja säga: gamla män, öppna dörren och framgången kommer att strömma in. Men i stället ser vi en fullständig avsaknad av pressfrihet och ett fortgående politiskt förtryck. Se bara på behandlingen av dissidenten Ha Si Phu.
Jag är väl medveten om att diskussionen om Vietnam är historiskt laddad. Vi måste, åtminstone har det varit så, vara försiktiga med vad vi säger om Vietnam. När allt kommer omkring har väst spelat en viss roll i Vietnam. Det är historiskt laddat, och naturligtvis är det en svår situation. När vi talar om mänskliga rättigheter kan vi inte säga att glaset är halvfullt eller halvtomt. Glaset i Vietnam är inte fullt. Det är detta det rör sig om. Vi arbetar med Vietnam. Det är en av våra partners. Därför får vi inte tiga om situationen där.

Posselt
Herr talman! Man kan fråga sig varför Europaparlamentet ägnar sig så intensivt åt Vietnam? Många skulle hävda att Vietnam ju ändå ligger väldigt långt från Europeiska unionen. Men jag kan säga att exempelvis i Tyskland och i Bayern är det inte långt till Vietnam. När man från Bayerns gränsland åker över till grannlandet Tjeckien, ser man vietnamesiska marknader och träffar många vietnameser, som är mycket aktiva särskilt i gränsområdet. Om man åker till östra delen av det återförenade Tyskland finner man vietnameser, som där funnit en hembygd inom ramen för det kommunistiska blocket, och i väst återigen bor vietnameser, som har flytt undan just denna kommunism och har kommit till Tyskland som asylsökande och flyktingar.
Detta visar vilken nära ödesgemenskap vi sedan länge har i detta Eurasien. Det blir ju också tydligt om man tittar på paralleller i Europas, Tysklands och Vietnams historia. Tyskland och Europa har varit delade. De återförenades för tio år sedan, och detta gjordes i frihetens tecken. Vietnam fick lida under förfärliga krig, och var sönderslitet av stormakternas intressen. Detta Vietnam återförenades också, men inte fredligt, utan med vapenmakt, och det återförenades under ett kommunistiskt system, en diktatur. Nu har vi i Vietnam en situation där man genomför reformer som är helt ekonomiska. Många människor har ansett att detta automatiskt även skulle leda till politiska reformer. Men vi ser i många av Asiens stater, även i det senast diskuterade Myanmar - det är ju ett parallellfall - mycket tydligt att ekonomiska reformer, handel och samarbete, hur mycket vi än välkomnar dem, inte automatiskt leder till mer frihet och mer rättsstatliga principer.
Just i Asien finns det en risk att ekonomiska och politiska reformer kopplas bort, att det kan åstadkommas ekonomiska framsteg och ekonomisk avreglering utan liberalisering på det politiska området och utan förstärkning av rättsprinciperna, även om jag anser att utan fungerande rättsprinciper så går också handel, subventioner och investeringar förlorade. Därför behöver också ekonomin en rättsprincipiell ram.
Därför är det så viktigt att vi entydigt arbetar för rättsprinciperna, för att de så kallade omskolningslägren skall upplösas, och framför allt arbetar för religionsfrihet. I Vietnam har i år ett katolskt kloster exproprierats, små protestantiska folkgrupper har förföljts, missionsstationer har stängts och missionärer har spärrats in, och även den traditionsrika buddistiska kyrkan i Vietnam har förföljts på det mest brutala sätt, trots att just den hade stor del i Vietnams nationella återfödelse. Därför är det vår plikt att arbeta för dessa politiska fångar och entydigt kräva demokrati och rättsprinciper för alla berättigade ekonomiska intressen, och att inte blunda med ett öga när det gäller de mänskliga rättigheterna, utan säga att som den största ekonomiska makten i världen vill vi samarbeta med Vietnam, men bara på villkor att man i ökande utsträckning iakttar demokrati och rättsprinciper, och att äntligen också den politiska reformprocessen kommer i gång, som skulle ha genomförts för länge sedan. Religionsfriheten, samvetsfriheten och tryckfrihet är den avgörande prövosten, som vi använder oss av för att bedöma läget.

Dupuis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag anser att Maaten har satt fingret på en viktig punkt: Vietnam har alla förutsättningar för att bli ett rikt land, men är ändå ett av jordens fattigaste länder. Det skulle kunna vara en av Asiens drakar, precis som de andra som har upptäckts under de senaste åren, men trots det är detta land, som jag sade, ett av de fattigaste.
Det andra problemet - Posselt uttryckte det bättre än vad jag skulle kunna göra - är att det saknas något: förutom frågan om de mänskliga rättigheterna saknas det i dag en demokrati i Vietnam. Det är det som förhindrar ett uppsving för landet; det är det som hindrar en effektiv kamp mot den korruption som fräter sönder det. Det krävs således att Europeiska unionen börjar inta en beslutsam attityd i förhållande till Vietnam och ställer frågan om rättsstatsprinciper, och inte bara - jag upprepar det - frågan om de mänskliga rättigheterna, som man kan notera har förbättrats något. Dessa små förändringar - som vi med all säkerhet inte har Sakellariou, författaren till ändringsförslagen från den socialistiska gruppen att tacka för­ har ägt rum under de senaste åren och har lett till en situation som inte längre är tragisk, men fortfarande katastrofal. Och förändringarna är inte under några omständigheter tillräckligt stora med tanke på de brännande frågor som Vietnam konfronteras med i dag.
Följaktligen krävs det att kommissionen engagerar sig bestämt för att frågan om demokratin och rättsstatsprinciperna ställs i centrum för Europeiska unionens förbindelser med Vietnam. Jag anser därför att den här resolutionen är viktig.
Vi antog en resolution för två år sedan - den senaste resolutionen om Vietnam - och jag har inget minne av - och jag tror inte att min kollega Posselt minns det - att den socialistiska gruppen då engagerade sig särskilt för att försvara den resolutionen. Den resolutionen antogs, och vi har kunnat konstatera att den har orsakat några små förbättringar. Efter att ha antagit den resolution vi behandlar nu - utan ändringsförslagen från Sakellariou - hoppas jag att vi kommer att få se att kommissionen ingår ett beslutsamt åtagande och ger de vietnamesiska myndigheterna ett antal konkreta svar.

Swoboda
Herr talman! Jag kan på många väsentliga punkter hålla med de föregående talarna, ty mycket av det som i dag sker i Vietnam är inte godtagbart. Jag har själv en gång rest omkring i detta land och lärt känna livskraften, skönheten och mängden resurser. Desto mer beklagar jag att man inte kan finna mod till mer frihet och initiativkraft, utan att det förhindras av regeringen respektive av dem som har det politiska ansvaret.
Ändå, för att svara herr Dupuis, beklagar jag att vi inte kunnat enas om en gemensam resolution, i så måtto som de påpekanden som är viktiga och riktiga och som också kommer från Human Rights Watch - en inte särskilt tolerant organisation vad beträffar kränkningar av de mänskliga rättigheterna - inte kunnat tas med. Om ni nu redan så gott som säger att ni kommer att rösta emot dessa förslag, då måste jag tyvärr tillkännage att vi sannolikt kommer att avstå från att rösta om denna resolution. Inte därför att vi är emot kärnpunkten i den, utan därför att vi tror att vi här borde ha funnit en gemensam grund.
Herr talman! Får jag med ert tillstånd missbruka min talartid lite grand på så vis att jag vill göra er uppmärksamma på ett fall, som inte kunde komma upp på listan över brådskande ärenden, eftersom det blev bekant först nyligen. I Iran hotas två personer av dödsstraff i samband med ett förfarande beträffande ett arrangemang av Heinrich Böll-stiftelsen i Berlin efter valen, åtminstone enligt förslag från statsåklagarämbetet, nämligen Said Sadr och Khalil Rostamchani. Jag skulle vilja be er, herr talman, att göra fru talmannen uppmärksam på att det är en mycket prekär situation. Jag vill inte obetingat förespråka en intervention, men man borde ändå följa detta förfarande med stor uppmärksamhet, och sedan, om det är nödvändigt, också göra ett uttalande om att vi alltid är emot dödsstraffet, men särskilt när det bara handlar om en " ideologisk" straffbar handling. Jag vill bara be om att man hanterar denna sak med försiktighet, och jag hoppas att ni ursäktar att jag missbrukar talartiden som gäller Vietnam.

Talmannen
Herr Swoboda, Europaparlamentet är flexibelt och effektivt. Vi har genast noterat detta. När det handlar om att rädda människor, då finns det inga byråkratiska hinder. Vi kommer att be er att ge oss ifrågavarande uppgifter, och sedan kommer vi naturligtvis att reagera.

Gahrton
Herr talman! När jag, som många andra i min generation, för 25, 30, 35 år sedan gick på gatorna i min hemstad och ropade " USA ut ur Vietnam!" , hade jag inte tänkt mig att jag ett kvarts sekel senare skulle tvingas stå i den här församlingen och kritisera det fria Vietnam för delvis samma typ av brott mot de mänskliga rättigheterna, som vi då kritiserade USA för. Tyvärr är det emellertid inte så att länder som själva drabbats av våld, förtryck, tortyr, lemlästning och massmord automatiskt blir änglar, som inte själva kan utföra sådana handlingar.
Israel är väl ett av de mest påtagliga exemplen i världshistorien på att det inte är så enkelt. Varje nation måste åter och åter igen lära sig vad mänskliga rättigheter och demokrati är. Nu säger emellertid Human Rights Watch, som Swoboda nämnde, att Vietnam på senare tid har tagit vissa steg för att förbättra situationen vad gäller mänskliga rättigheter. Tiotusentals politiska fångar har frigivits. Jag tycker det är rimligt att sådant nämns i en resolution. Man skall kritisera hårt, men man skall inte ignorera det som ändå görs. Detta försvagar bara kritiken. Då får de som kritiseras känslan av att det inte spelar någon roll vad de gör - om de inte gör allt på en gång, vilket de vare sig vill eller kan. Kritik kan få kontraproduktiv effekt om man inte noterar vad som faktiskt gjorts. Vietnam är värt hård kritik av de slag som återfinns i resolutionsförslaget - om detta råder ingen tvekan - men jag tycker att det är rimligt att vi också tar med några meningar, som visar att vi vet att det skett vissa förbättringar.

Belder
Herr talman! Det är glädjande att i och med det i dag påbörjade statsbesöket av USA:s president Clinton i Vietnam har ett stort steg tagits mot en försoning med det förflutna. Kriget mellan de två länderna har inte lett till någon permanent förbittring. Men vi ser ändå fram emot när den amerikanske presidenten inte enbart koncentrerar sig på att i Hanoi förbättra de ömsesidiga förbindelserna, utan kan göra dessa avhängiga av en skarp tillsägelse till Vietnam om att drastiskt förbättra den nuvarande eländiga situationen för mänskliga rättigheter. För det är mycket som är fel i det kommunistiska Vietnam.
I motsats till det suggestiva ändringsförslaget 1 från PSE-gruppen uppmärksammar jag på att Human Rights Watch i ett dokument som publicerades den 10 november betraktar situationen för mänskliga rättigheter i Vietnam på många punkter som allvarlig. Titta på de politiska och religiösa fångarna, delvis kvarhållna i omskolningsläger. Titta likaså på hur rekommendationerna från den särskilda FN-rapportören angående religiös intolerans har nonchalerats. Titta på avsaknaden av yttrandefrihet och den bestående censuren av media.
I synnerhet vill jag dröja vid de allvarliga förföljelserna av kristna som nu pågår. De finns dessutom med rätta omnämnda i skäl E och i punkt 5 i den gemensamma resolutionen.
Den senaste utgåvan av den asiatiska veckotidningen Far East and Economic Review avslöjar i dag förekomsten av topphemliga dokument från Vietnam. Dessa ytterst hemliga dokument ger oss en besynnerlig insyn i de vietnamesiska myndigheternas politik. En närmare undersökning av dessa officiella handlingar, som jag själv har läst, visar att framför allt protestanter är föremål för förföljelse. Det är framför allt den oväntat snabba utbredningen av protestantisk kristendom bland Hmong-minoriteten i landets bergiga nordvästliga regioner som har alarmerat Hanoi och lett till brutala repressiva åtgärder.
Karakteristiskt i detta sammanhang är befordran av en distriktstjänsteman som är ansvarig för att ha jagat hundratals kristna på flykt. Denne förföljare av religiösa fick från högre ort förfrågan om han, efter att ha rensat sitt eget distrikt, nu kunde rensa hela provinsen från kristna. De dokument som nu kommit i ljuset ger oss alla bevis som behövs. De bevisar att stängning av kyrkor, arresteringar och bibelbål inte är isolerade händelser genomförda av alltför nitiska partimedlemmar. Nej, dessa illdåd sker enligt de politiska riktlinjerna för det vietnamesiska kommunistpartiet. Här avslöjas lögnen.
De vietnamesiska myndigheterna påstår ju att de redan sedan flera år tillbaka har infört religionsfrihet. President Clinton skulle göra gott i att ta upp detta i Hanoi under sitt besök. Jag uppmanar rådet och kommissionen att protestera kraftigt mot dessa uppenbara skändningar av religionsfriheten av de vietnamesiska myndigheterna.

Solbes
. (ES) Herr talman! Jag skall försöka kommentera båda frågorna. För det första när det gäller Myanmar har min kollega Chris Patten redan i denna kammare beklagat de ständiga överträdelserna mot de mänskliga rättigheterna som begås av militärregimen i Burma. Summariska rättegångar, allmänt utbrett påtvingat straffarbete, obligatoriska förflyttningar av lokalbefolkningar, hundratals politiska fångar i landets fängelser och tydliga hinder för fritt arbetande politiska partier. Han har också uttryckt sin oro över gripandet och den förföljelse Aung San Suu Kyi och medlemmarna i det nationella demokratiförbundet utsätts för.
I kommissionen delar vi fullständigt ledamöternas oro över denna situation och vi undertecknar med all tydlighet den myckna kritik som uttalats här i dag om sättet på vilket militärregimen brukar bryta mot alla principer som den universella deklarationen om de mänskliga rättigheterna innehåller. Den resolution som nyligen antogs i Förenta nationerna visar att unionen inte är ensam om sin oro. Kommissionen är dock fortfarande övertygad om att man endast kan uppnå en hållbar lösning på den aktuella situationen genom dialog mellan militärregimen, den demokratiskt valda oppositionen och representanter för de etniska minoriteterna.
Rådet (allmänna frågor) har försökt ta upp argumentet om politisk dialog med militärregimen och utöva påtryckning för att få ändringar till stånd, och vi kommer fortsätta att göra det. Kommissionen backar upp detta initiativ. Vi är övertygade om att vi trots allt inte bör tillåta att den situation som råder i Myanmar skall använda sig av dialogen mellan Europeiska unionen och Asean-länderna som gisslan.
Det har gått tre år sedan vi hade ett ministermöte med våra partner i Asean. Det är en alldeles för lång tid i förhållande till en region som är viktig för unionen ur politisk och ekonomisk synvinkel. Därför tror vi att det inte är lämpligt att skjuta upp mötet. Men det innebär inte att vi nu eller i december skall uppföra oss som om Myanmars anslutning till Asean inte hade påverkat vår relation, för det har den. Aseans medlemmar vet det mycket väl och de är måna om att åtgärda denna skada. Å andra sidan vet de att det bästa sättet att återuppliva förbindelserna mellan unionen och Asean är att uppmuntra Burma att verkligen anstränga sig för att lösa sitt avskyvärda beteende när det gäller de mänskliga rättigheterna. Med grund i den vikt både de och vi ger denna relation hoppas vi att de fortsätter att vidarebefordra vår oro, som enligt vår uppfattning majoriteten av dem delar, avseende militärregimen.
Jag tror att man bör använda ministermötet Europa-Asean som ett nytt tillfälle att klart och tydligt uttrycka vår uppfattning om den situation som råder i Burma, såväl till regimen där som till Aseans medlemmar. Därför kommer vi att utöva påtryckningar på militärregimen för att få ett slut på brotten mot de mänskliga rättigheterna och ta upp en dialog med den demokratiskt valda regimen och med företrädarna för de etniska minoriteterna.
När det sedan gäller Vietnam och situationen för de mänskliga rättigheterna skulle jag vilja ta upp följande frågor. Man måste minnas att Vietnam är ett land i ett övergångsskede och att dess regering startade en process som 1986 ledde till antagandet av ett reformprogram som omfattade utrikes förbindelser och förändringar inom ekonomi och politik. Vietnam har sedan dess tillämpat en utrikespolitik med öppna dörrar. Tack vare den upptar landet den plats den är värd i våra internationella förhållanden. Processen har också lett till undertecknandet av samarbetsavtalet mellan kommissionen och Vietnam 1995. Under denna period har Vietnam uppnått framgångar mot marknadsekonomi. Det i synnerhet har gett upphov till en presentation av landets ansökan om anslutning till Världshandelsorganisationen. Något jag anser att det är bra att uppmärksamma i dag är att inom ramen för den nya konstitution som antogs 1992 har Vietnam ett nationellt valt parlament som ägnar sig åt lagstiftning och inför vilket regeringen måste stå till svars för sin politik. I enlighet med vår information utför parlamentarikerna minutiöst sin kontrollfunktion av lagförslagen och kontrollen av regeringens politik och initiativ.
Jag tror att det är viktigt att erkänna dessa framsteg och den kontext i vilken Vietnam fortsätter att gå framåt. Det är således uppenbart att det hänt saker, men det är också uppenbart som vissa sagt att det finns mycket kvar att göra. Jag delar fullständigt oron för de problem som uppställts av några ledamöter. Även om det är sant att redan nästan 23 000 personer försatts på fri fot tack vare allmänna amnestier bör vi fortsätta att uppmärksamma dem som fortfarande är fängslade på grund av politisk eller religiös åskådning. Det är tillfredsställande att det inte finns någon officiell censur av den vietnamesiska pressen, men det är också helt uppenbart att det då och då censureras i den utländska pressen. Det existerar också tydliga påtryckningar av de vietnamesiska myndigheterna att den egna pressen skall ha ett system med självcensur. Å andra sidan även om den nyligen genomförda minskningen av antalet brott vars påföljd är dödsstraff är en positiv händelse, så bör dödsstraffet tas bort helt och hållet. Omständigheterna kring avrättningen i början av året av en vietnamesisk/kanadensisk medborgare stärker utan tvekan vår övertygelse i denna fråga.
Kommissionen och medlemsstaterna deltar i alla initiativ som antagits av unionen inför Vietnams regering när det gäller de mänskliga rättigheterna och jag kan försäkra er om att i denna process kommer vi att fortsätta att uppställa konkreta problem och specifika fall och främja den ständiga förbättringen av situationen för de mänskliga rättigheterna i Vietnam.

Posselt
Herr talman! Jag vill bara helt kort upplysa om ett misstag som kollegan Swoboda gjorde. En förhandling har nämligen verkligen ägt rum, och vi har enats om ett gemensamt resolutionsförslag. De tre punkter som ni berör hade er grupp överhuvud taget inte lämnat in till medlingen, annars skulle vi absolut ha funnit formuleringar, som vi kanske hade kunnat rösta för. Vi var helt ense om texten. Ni har sedan lämnat in ändringsförslagen, vilket är legitimt, men med en formulering som inte är godtagbar för oss, eftersom den verkar som en modifiering. Det ville jag bara säga för att klargöra förfarandet, och innehållet kommer att avgöras i omröstningen.

Talmannen
Herr Posselt! Detta gällde naturligtvis inte arbetsordningen, det var en fråga om innehållet. Nu vände ni er till herr Swoboda - herr Dupuis, kanske kan ni avstå - men var vänlig och fatta er kort. Vi vet ju vad det handlar om.

Swoboda
Det är naturligtvis delar som finns med i det resolutionsförslag som vi lämnat in. Såtillvida har ni redan förhandlingar till grund för det, men omröstningen kommer att visa vart resan går.

Dupuis
Herr talman! Det var bara för att fråga kommissionär Solbes om han kunde informera oss mer ingående om den revolutionära händelse som valet av ett demokratiskt parlament i Vietnam utgör, som han själv sade i sitt anförande, för det är inte helt uppenbart för mig, och jag tror inte att det är det för kollegerna heller.

Talmannen
Herr kommissionär! Ta med detta och var så vänlig att besvara Dupuis på lämpligt sätt - skriftligt eller muntligt.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i dag kl. 17.30.

Översvämningar i Europa
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0851/2000 från Lambert med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen
B5-0852/2000 från Ford med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp
B5-0866/2000 från Deva med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater
B5-0867/2000 från Ainardi med flera från Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster
om översvämningarna i Europa.

Lambert
Herr talman! Till skillnad från många andra som kommer att tala här i eftermiddag, har jag inte så många personer i min valkrets som led fruktansvärt under översvämningen i Förenade kungariket. Lyckligtvis kom London undan med småskaliga översvämningar, delvis från floder som vi hade glömt att de fortfarande existerade därför att vi leder dem genom kulvertar.
Vi har emellertid bidragit till orsakerna till dessa översvämningar, av vilka de i västra Europa bara är det senaste resultatet av perioder med extrema och ostadiga väderförhållanden. Detta är naturligtvis en klen tröst för de som lever med smutsigt vatten som rinner genom deras hus och som kan komma att ställas inför enorma ekonomiska förluster.
Jag instämmer i att vi måste göra allt för att bistå dem, men vi skulle hjälpa mest genom att förändra den situation som har orsakat deras och ett oräkneligt antal andra personers olycka runt om i världen. Lokalt kan vi sluta att täcka över översvämmad mark och våtmarker med betong. Vi kan ändra vårt mönster av jordbruksproduktion och vi kan använda strategisk miljöbeskattning för att göra det möjligt för oss att leva i samspel med naturen snarare än att ta för givet att vi kan erövra den.
I globala termer vet vi att vårt användande av fossilt bränsle är slösaktigt och vi har inte vidtagit tillräckliga åtgärder för att minska produktionen av de gaser som orsakar klimatförändringar. Vi har en möjlighet att göra framsteg i diskussionerna i Haag nästa vecka. Vi måste tillämpa de överenskommelser vi redan har träffat, men vi måste också göra så som fastställts i fördraget och integrera miljöperspektivet i unionens samtliga politiska områden och arbetsmetoder, och medlemsstaterna måste också vara beredda att göra detta.
Vi måste upphöra att driva våra ekonomier som om billigt fossilt bränsle var något bra. Vi måste betala fullt pris för dessa bränslen och vi måste skifta till en ekonomi med låg kolhalt. För en gång skull kan jag instämma i den brittiska premiärministerns ord om detta och jag väntar nu spänt på hans åtgärder.
Europeiska unionen har ett fantastiskt tillfälle att verkligen ta ledningen i denna förändring till en ekologiskt godtagbart samhälle där vi inte kommer att behöva ta itu med översvämningar som delvis har orsakats av vår egen oförmåga att ta itu med konsekvenserna av våra egna handlingar.

Ford, Glyn
Herr talman! Människor i hela Europa utsattes för de nyligen inträffade översvämningarna, i Förenade kungariket, Irland, Italien, Spanien eller Frankrike; översvämningarna drabbade bland annat regionerna Wales och Yorkshire i Förenade kungariket; Leinster och Munster i Irland; Ligurien and Lombardiet i Italien.
Förstörelsen drabbade bostäder, energi, kommunikations- och transportnät. I min egen region, i sydvästra England, fick vi alla dessa konsekvenser. Huvudjärnvägslinjen mellan Cheltenham och Swindon är fortfarande avstängd. Den kommer att vara avstängd i en månad på grund av skadorna som översvämningarna har orsakat. Staden Tewkesbury var bara centimetrar från att bli avskuren. Två stora vägar skars av i ett antal dagar: A38 norr om Gloucester och A417 väst om Gloucester. Dessa översvämningar är de värsta i Förenade kungariket sedan år 1947. I Devon hade floden Taw den högsta vattennivån sedan man började föra register. I Somerset hade vi tidvattensöversvämningar längs kustlinjen. I Dorchester hade floden Frome ett sådant högt vattenstånd att en allvarlig katastrofplan upprättades för att ta itu med de möjliga konsekvenserna av detta.
Vi har för närvarande fortfarande full beredskap. Skador till ett värde av tiotusentals miljoner pund har uppstått och jag håller med Lambert om att vi måste vidta åtgärder för att ta itu med de orsaker till översvämningarna som vi är skyldiga till när det gäller våra planeringsbestämmelser, när det gäller nyplantering av skog, och alla de åtgärder vi har vidtagit som har medfört att översvämningarna är så mycket farligare än de har varit i det förflutna.
Vi begär också att Europeiska unionen skall tillhandahålla hjälp och bistånd, inte bara till sydvästra England utan till alla områden som har berörts. Resolutionen uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att de så fort som möjligt skall visa sitt stöd i praktiken genom att ställa upp med arbetskraft och utrustning under den femårsplan som fastställts i gemenskapens åtgärdsprogram inom området för civilskydd som antogs den 9 december 1999.
Vi uppmanar även kommissionen att använda samtliga befintliga fonder: ERUF, EUGFJ, garantisektionen, vilken redan har avsatts för att användas vid katastrofer av detta slag, för att tillhandahålla ekonomiskt stöd till småföretag, jordbrukare, hushåll, till de äldre och andra som blivit berörda, särskilt de som lever i utsatta områden och som har begränsat skydd när det gäller kompensation och bidrag för en snabb återhämtning.

Deva
Herr talman! Jag har rest mig upp igen och denna gång gäller det en fråga som orsakar stor oro och är av stor vikt för Europas folk som en helhet, och också relevant för människorna från min egen valkrets i sydvästra England, särskilt i Sussex, Berkshire, Kent och staden Maidenhead.
Jag talar om de extraordinära översvämningarna runt om i Europa. Från mitt arbete i utskottet för utveckling och samarbete är jag mycket väl medveten om de nyligen inträffade översvämningarna i Moçambique, den indiska subkontinenten, Bangladesh, Mekongdeltat och så vidare.
Om ni tittar på listan av länder och regioner i resolutionen, kan ni se hur allvarligt detta ärende har blivit. Det har varit förluster i människoliv i mer än en medlemsstat. Skadorna är enorma, de uppgår till miljarder pund, för små och medelstora företag, hushåll, jordbrukare, för de äldre, individer och särskilt för de fattigaste och svagaste människorna i vårt samhälle. För mig är det uppenbart att någonting håller på att gå riktigt illa.
Idag träffas företrädarna för den sjätte klimatkonferensen (COP6) i Haag. De träffas för att diskutera framsteg inom området klimatförändringar. Förra måndagen fastslog Nederländernas miljöminister Jan Pronk att effekterna av klimatförändringar för ekosystemet, jordbrukens vattenförråd och folkhälsan är oåterkalleliga. Ju mindre vi gör och ju längre vi väntar med att ta itu med roten till problemet, ju allvarligare blir effekterna, och ju större blir påfrestningarna för människornas, växternas och djurens återhämtningsförmåga. Detta är otvivelaktigt sant. De frågor som diskuteras här avser medellång och lång sikt.
Emellertid, denna resolution som har lagts fram av hela parlamentet, däribland mina kollegor från England, handlar om ett mycket verkligt och kortsiktigt problem som tusentals och åter tusentals människor i Storbritannien och runt om i Europa ställs inför. Bara i Storbritannien är den beräknade kostnaden av skadorna ungefär 4 miljarder pund, och endast halva den summan täcks av försäkringar. Runt om i Europa kommer denna siffra att öka och öka precis som vattennivån.
Kommissionen måste skyndsamt använda all energi och samtliga fonder för att garantera att de berörda i de områden där översvämningen slagit värst får omedelbar hjälp, genom instrument som ERUF och EUGFJ, garantisektionen. Vi måste särskilt hjälpa våra jordbrukare, småföretagare, de äldre och hushållen som har blivit utsatta för översvämningar åter och åter igen. Frågan är om dessa människor som har råkat ut för översvämningar kommer att kunna bli återförsäkrade och om försäkringsbolagen kommer att åta sig detta igen.
Det måste också finnas en insikt om att brådskan med att bebygga hela det gröna bältet och jordbruksområdena är farligt dåraktig. Våra förfäder hade ofta en god anledning att inte bebygga dessa områden eftersom de kan bli översvämmade. Ändå finns det idag regeringar, som den nuvarande Labourregeringen, som har drivit på den lokala opinionen att bygga exakt inom dessa områden. Jag vet inte exakt hur situationen är runt om i Europa, men i sydöstra England är detta en verklig och närvarande fara. Vi måste bekämpa denna besinningslösa brådska. Vi måste bedöma situationen och vidta allvarliga åtgärder för att skära ner på utsläppen av koldioxid. Vi måste förbereda oss på att kunna försvara oss genom effektiva och samordnade åtgärder. Vi måste göra allt som står i vår makt för att hjälpa dem som redan drabbats av de fruktansvärda effekterna av vädret, både här i Europa och runt om i världen.
Vidare föreslår jag att vi, förutom resolutionen som vi har lagt fram, håller en offentlig utfrågning om klimatförändringar här i parlamentet inom den närmaste framtiden, och jag ber nu talmanskonferensen att överväga detta. Jag vädjar till er alla att ni skall stödja vår resolution.

Cushnahan
Herr talman! De översvämningar som nyligen inträffat orsakade ödeläggelse och förstörelse runt om i Europa, särskilt i Storbritannien och Irland. I min egen valkrets blev städerna Clonmel, Fermoy och Mallow mest utsatta. Det var hjärtskärande att se olycksplatserna med så många människors förstörda hem och att få erfara vilka problem som många samhällen, företag och jordbrukare ställdes inför.
Det är mycket beklagligt att vi, Europeiska unionen, inte har en budgetplan för att hjälpa dem som ställs inför dessa svårigheter, trots att jag och andra personer i många år har försökt att införa en sådan budgetplan. Vad jag finner förbryllande med detta är den skada som detta har tillfogat områden inom ekonomin där Europeiska unionen sätter in avsevärt kapital, särskilt när det gäller infrastrukturen. Det är hög tid att vi rättar till det.
Europeiska unionen bör ta initiativ till ett förebyggande åtgärdsprogram i samarbete med medlemsstaternas regeringar för att stärka infrastrukturen i syfte att förhindra en sådan grad av förstörelse i framtiden när det råder extrema väderförhållanden. Problemet är att vi vet när dessa väderförhållanden kommer, men ingen verkar göra något för att förhindra att de värsta skadorna uppstår.
Det andra problemet jag skulle vilja ta upp är de ytterligare bekymmer som offren för dessa tragedier också kommer att få, den punkt som min kollega Deva nämnde, nämligen att många försäkringsbolag vägrar ge fortsatt försäkringsskydd. Jag undrar om vi som en union kan eller inte kan tvinga dessa försäkringsbolag enligt gällande lagstiftning att uppfylla grundläggande moraliska skyldigheter, snarare än att göra som de gör för närvarande och handplocka och föredra en situation utan risker. Emellertid kan vi inte tvinga dem att göra detta eftersom det är ett område inom vilket medlemsstaternas regeringar måste gå in för att se om det är möjligt eller inte att under Europeiska unionens beskydd beordra medlemsstaternas regeringar att ge statligt stöd. Det är inte rättvist att människor skall behöva uppleva tragedier av denna proportion och sedan konfronteras med en mycket osäker framtid eftersom klimatförändringarna redan sker, och de problem som de har upplevt under de senaste två veckorna återkommer säkerligen, om inte under nästa år, så säkert under de kommande åren.

Ghilardotti
Herr talman, herr kommissionär! De översvämningar som under de senaste veckorna drabbat norra Italien, förutom andra europeiska länder - Storbritannien, Spanien, Irland och Frankrike - ställer på nytt detta parlament inför uppgiften att snabbt ingripa med extraordinära åtgärder för att lindra olägenheterna för människorna, samhällena och de företag som drabbats, liksom även mer långsiktiga åtgärder, som förhindrar att naturkatastrofer av dessa dimensioner upprepas.
Några av de italienska regionerna har drabbats särskilt hårt, för andra gången på mindre än en månad. Även denna gång är skadorna avsevärda, det har krävts offer, de materiella skadorna är mycket omfattande. Framför allt i Ligurien har hela odlingar som är specialiserade på blommor, grönsaker och frukter förstörts; även badanläggningar, offentliga arbeten, fabriker har drabbats av omfattande skador, som förutom av översvämningarna har orsakats av våldsamma havsstormar. Och med tanke på den fullständigt unika omfattningen av dessa händelser är den begäran som formulerats i resolutionen och som vi lagt fram tillsammans med de övriga grupperna till alla delar rättfärdigad, trots att det nyligen genomfördes - den 26 oktober i år - en debatt i denna kammare om dessa frågor och trots att parlamentet även vid det tillfället antog en resolution.
Vi uppmanar kommissionen att i sin egen budget avsätta medel för katastrofhjälp för att integrera de ingripanden som de nationella myndigheterna gör i de drabbade områdena. Artikel 87.2 i unionsfördraget medger omedelbart finansiellt bistånd till de drabbade sektorerna och man bör ta hänsyn till det faktum att största delen av de drabbade områdena uppfyller kraven för att kunna utnyttja de befintliga fonderna: regionfonden, EUGFJ, garantisektionen, Life-programmet, fonder som verkligen kan ge ett viktigt bidrag till återuppbyggnaden och så snart som möjligt återge de befolkningar som drabbats av katastroferna ett normalt liv, men framför allt att man ingriper förebyggande.
Det är av den största vikt att unionen inte begränsar sig till att göra extraordinära ingripanden när katastroferna redan har skett. Unionen måste uppmana medlemsstaterna att uppgradera sin lagstiftning när det gäller miljö, bedrägerier inom byggbranschen, skogsdöd, främjandet av ett jordbruk som inte enbart syftar till att öka avkastningens kvantitet, utan som också bevarar och vårdar marken. Det är uppenbart att åtgärder av sådan omfattning inte kan genomföras effektivt enbart på nationell nivå, främst på grund av de stora resurser som krävs, men även på grund de aktuella naturfenomenens karaktär, naturfenomen som i likhet med de fenomen som hänger samman med klimatförändringarna helt klart är gränsöverskridande. Med denna resolution vill vi uppmana till ett katastrofingripande som kan bidra till att återställa skadorna, men också till en politik som är mer långsiktig och som gör Europa till en region som är säkrare och mera beboelig för dess medborgare.

Solbes
Herr talman! Under de olika inläggen har ledamöterna kretsat kring två frågor som är av olika karaktär. För det första problemet med klimatförändringarna och för det andra vad kommissionen eller den Europeiska unionen kan göra i den nuvarande situationen med de mycket allvarliga översvämningar den lett till.
När det gäller den första frågan skulle jag vilja uppmärksamma att vi, precis som parlamentet, lägger stor vikt vid klimatförändringarna och den konferens som för närvarande pågår i Haag. Vi har deltagit aktivt i förberedelsen av densamma och insisterat på det faktum att unionen måste ikläda sig en stark ledarroll i denna.
Vi håller med om några påståenden som gjorts tidigare i riktning mot att vi på detta sätt bidrar till skyddet för hela miljön och trovärdigheten för miljöprotokollen inför ratificeringen år 2002. Vi är medvetna om att den globala destabiliseringen av klimatet som orsakas av en ackumulering av växthusgaser i atmosfären kommer att vara den viktigaste utmaningen för energisektorn i Europa.
Energi- och transportsektorerna producerar 85 procent av utsläppen av växthusgaser i unionen. Därför är det dessa industrier som måste anstränga sig mest för att minska utsläppen.
Transportsektorn kommer med tanke på den fortsatta ökning som förutspås det kommande decenniet, en ökning med 38 procent, att vara den som kräver de största åtgärderna. Med detta som grund kommer kommissionen att inom kort föreslå två strategiska dokument. En samling politikområden och åtgärder som syftar till att kunna leva upp till åtagandena från Kyoto och transport- och energimålen. I det första kommer säkerheten i energiutbudet att behandlas och i det andra en gemensam reviderad transportpolitik.
Men förutom miljöproblemen skulle jag också vilja fälla någon kommentar om vad vi kan göra i nuläget. Som ledamöterna vet har vi en grundläggande svårighet. Det gäller den rättsliga grunden för att kunna agera. Historiskt sett vet ni att det fanns en budgetpost för katastrofhjälp till befolkningar i exceptionella fall. Denna post försvann från budgeten för en tid sedan med grund i argumenten att detta var en fråga om subsidiaritet, att de inte borde framställas på gemenskapsnivå utan på nationell nivå. Utifrån det är kommissionens handlingsutrymme mycket begränsat.
Kommissionen har tagit två initiativ i denna riktning. Ett mycket tydligt som har med civilförsvaret att göra. Den 27 september 2000 lade vi fram ett förslag till rådsbeslut att stärka gemenskapsinstrumenten för att på europeisk nivå samordna de olika systemen för civilförsvar. Det kommer att vara effektivt för att hjälpa till att lösa problem, men det kommer inte att lösa sådana problem som dem vi nu lägger fram. Med det som utgångspunkt har vi kvar redan befintliga finansieringssystem.
Ghilardotti tog upp möjligheten att söka fonder. Det är inte så lätt att söka bidrag från fonder. Som ni vet bättre än någon annan är de väl beräknade och det finns inga allmänna överskott i fonderna även om det kan hända att budgeten inte använts fullt ut i något konkret fall. Det sanna är att om det inte finns en rättslig grund för att använda dessa fonder är det mycket svårt att förfoga över dem. Det förslag kommissionen har gett, och som lades fram i detalj av kommissionär Wallström här i parlamentet, är att använda de aktuella fonder som finns i EUGFJ, strukturfonderna i Interreg-fonderna. Det som sker är att vi i dessa fall inte kan tala om kommissionens insatser i ett helt program. Antingen ändrar vi modellen totalt, eller så måste vi tänka oss att det är insatser på begäran av medlemsstater med program eller specifika insatser i syfte att använda dessa fonder.
Vi är helt öppna inför dessa konkreta projekt. Vi har sagt det tidigare och jag vill i dag insistera på denna punkt, men det är absolut nödvändigt att kunna räkna med dessa förslag för att kunna agera.
Slutligen, när det gäller möjligheten att använda artikel 87.2 i fördraget som grund för ett gemenskapsstöd tror jag att det är en övertolkning av denna artikel. Utan att räkna med de budgetproblem som skulle uppstå. Artikeln handlar inte om gemenskapsstöd, den handlar om de nationella stödens överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen. Det som sägs i artikeln är att vid naturskador måste de nationella stöden vara förenliga. Varje gång de nationella stödens förenlighet tagits upp i kommissionen, som en konsekvens av naturliga händelser har det alltid ansetts vara förenligt. Därför är vi maximalt öppna att göra en insats nu inom ramen för vad som är lagligt och den budget vi förfogar över.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i dag kl. 17.30.
Jag förklarar sammanträdet avbrutet fram till omröstningen kl. 17.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.00 och återupptogs kl. 17.30.)   

OMRÖSTNING
Talmannen
Nästa ärende på föredragningslistan är omröstningen om viktiga och brådskande ärenden av större vikt.
Gemensam resolution om Centralamerika:

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Det har uppstått ett lingvistiskt fel då man infört ändringsförslagen i den gemensamma resolutionen. För att rätta till det föreslår jag att man i avsnitt 6 ersätter den sista meningen, " och ökningen av dess befogenheter" med följande: " och stöder ökningen av dess befogenheter som instrument att stärka demokratin" .

Poos
Herr talman! Trots Salafrancas muntliga ändringsförslag står den socialistiska gruppen fast vid sitt förslag att rösta om den här punkten i två delar.

Talmannen
Sannerligen herr Poos, detta var min avsikt.
Betänkande (A5-0266/2000) av Rocard för utskottet för sysselsättning och socialpolitik om tilläggssjukförsäkringar (2000/2009 (INI)).

Ducarme
Herr talman! Det handlar om ett betänkande som jag tycker är relativt viktigt, med hänsyn till att det avser ett politikområde som svarar för en betydande andel av de offentliga utgifterna, både Europeiska unionens och unionsmedlemsstaternas utgifter. Det här politikområdet utgör ungefär - beroende på land - minst 10 procent av varje stats utgifter. Dessutom erbjuder betänkandet ett svar på vad unionens medlemsstater planerade vid toppmötet i Lissabon. Och i den text som vi skall rösta om begär man dessutom att Europeiska kommissionen skall skriva en särskild grönbok om den här frågan.
Och nu är det tanken att vi skall rösta om en så pass viktig text med ett deltagande som uppskattats till 171 ledamöter! Det tillhör kanhända parlamentets seder och bruk, men för mig verkar det vara ytterst vanskligt att ge intrycket att den europeiska parlamentariska institutionen skall ingå förpliktelser på ett område som detta, och att den planerar att anförtro ett uppdrag som detta till Europeiska kommissionen, med så få ledamöter närvarande. Därför undrar jag om kammaren inte kan skjuta upp omröstningen om den här texten.

Jonckheer
Herr talman! Jag är positiv till att vi skjuter upp omröstningen med respekt för föredraganden, Rocard, som klockan 12.00 uttryckligen bad om att omröstningen skulle skjutas upp. Av respekt för honom och hans arbete anser jag att vi kan skjuta upp omröstningen.

Karas
Herr talman! Jag har ägnat mig mycket intensivt åt denna fråga och jag har deltagit i många samtal både i utskottet för sysselsättning och socialfrågor och i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Här i kammaren företräder man enhälligt den åsikten att kommissionen mycket snabbt skall utarbeta grundvalen för en fortsatt politisk debatt och för konkreta åtgärder, på grundval av Rocards betänkande. Att omröstningen skjuts upp betyder att man överlämnar uppdraget till kommissionen. Det anser jag inte är bra med tanke på det som vi gemensamt vill, och därför ber jag om att man genomför omröstningen nu.

Cox
Herr talman! Eftersom ni redan har förbrukat möjligheterna för ordningsfrågor, är detta förmodligen inte en sådan. Men om ni är så vänlig att tillåta mig, skulle jag vilja säga att vilken kammarens åsikt än är om detta ärende, uppskattar jag inte att flera kolleger i flera grupper och av flera skäl - vilket kan vara sunt - i dag nästan konstant har berövat oss vår rätt att rösta här i Strasbourg på torsdag, för att inte tala om fredagen.
(Applåder) Som en generell princip är detta ett mycket dåligt sätt att gå till väga på. Jag skulle vilja råda alla mina kolleger i samtliga grupper, vilka nu allt mer väljer att underminera värdigheten och substansen av denna kammares arbete till att vara försiktiga.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Cox. Jag respekterar de kommentarer ni har gjort och kan försäkra er om att de kommer att bli införda i protokollet.
(Parlamentet förkastade begäran om uppskjutande).

Van Lancker
. (NL) Herr talman! Jag respekterar husets önskan att ändå rösta om Rocardbetänkandet, trots att föredraganden själv mycket riktigt hade efterfrågat en bredare bas för sitt betänkande.

 
Ändring 1:

Van Lancker
Herr talman! Vad gäller ändringsförslag 1 vill jag i vilket fall för föredragande Rocards räkning lägga fram ett muntligt ändringsförslag.
Jag skulle vilja föreslå, och detta har diskuterats med andra politiska grupper, att i slutet av detta ändringsförslag lägga till orden " och med stöd av Eurostat" . Jag har förstått att detta kommer att få bifall av övriga grupper. Därför vill jag tillfoga " och med stöd av Eurostat" .
(Parlamentet antog resolutionen.)
Röstförklaringar

Fatuzzo
Herr talman! I natt drömde jag något som lyckligtvis fastnade i minnet, för annars brukar jag glömma mina drömmar. Det var en mängd pensionärer och äldre som bildade en grupp och de sade till mig: " Fatuzzo, vi kunde inte rösta på ditt pensionärsparti, för som du ser befinner vi oss här, i de dödas rike. Det är inte det att vi har det dåligt, men vi vill förvarna om att i morgon skall ni rösta om ett betänkande - Rocardbetänkandet - med ett ändringsförslag som just ni lade fram, herr Fatuzzo, och som säger ' vi uppmanar kommissionen att vara vaksam på att även de äldre får sjukvård.' Om detta ändringsförslag hade godkänts tidigare, hade vi fortfarande kunnat vara där för att rösta för ert parti."
Jag röstade därför villigt för betänkandet.
(Applåder)

Rübig
Herr talman! I samband med Rocards betänkande visar det sig mycket tydligt hur viktigt det är att ledamöterna finns i kammaren även under torsdagen, eftersom det då med jämna mellanrum - liksom på fredagarna - röstas om viktiga saker. Därför vill jag tacka alla dem som i dag är här i kammaren.
(Applåder)

Alyssandrakis
. (EL) Hälsa är ett värde och inte en handelsvara som kan utsättas för konkurrensen.
I samband med att avregleringen drivs fram ytterligare agerar kommissionen också inom sektorn för hälso- och sjukvård genom att bereda marken för nya reformer som vidgar verksamhetsfältet för försäkringsbolagen och att bistå vid minsta svårighet som kan uppstå i verksamheten för de privata försäkringsbolagen på nationell nivå och på gemenskapsnivå.
För EU har principen om en fri tjänstesektor större betydelse än rätten till hälsa och vård, och den underminerar därigenom metodiskt och systematiskt det offentliga hälso- och sjukvårdssystemet, särskilt inom området för vård, med det anstötliga gynnandet av de privata försäkringsformerna som ett " nödvändigt" komplement eller t.o.m. substitut för den offentliga sociala tryggheten.
EU:s ekonomiska och sociala politik, som har lett till en minskning av köpkraften och arbetstagarnas möjligheter när det gäller att bidra till de offentliga utgifterna, uppkomsten av nya sjukdomar och läkemedelsföretagens okontrollerade verksamhet har framkallat en märkbar ökning av utgifterna till hälso- och sjukvårdssektorn. Problemen med att täcka kostnaderna för läkarvård som uppkommer på grund av den budgetdisciplin och begränsning av utgifterna som EMU påbjuder, leder till att åtgärder vidtas för att vältra över kostnaderna för hälso- och sjukvården på arbetstagarna.
Skillnaderna mellan försäkringssystemen i medlemsstaterna och de möjliga hindren för fri rörlighet för människor och fri bosättning i annan medlemsstat kan inte användas som förevändning för en privatisering av en stor del av, och kanske senare av hela, vårdsektorn. Ett faktiskt mål för dessa förslag är att utvidga avregleringen till nyckelsektorer som kommer att tillhöra monopolkapitalet, under förhållanden av förvisso utpräglad koncentration och sammanflätning med försäkringssystemet och generellt med finanskapitalet och dess ökade delaktighet i investeringsbolag.
Vi anser att målet bör vara att stärka det offentliga hälso- och sjukvårdssystemet liksom systemet för social omsorg och att ett konkret innehåll säkerställs i begreppet allmän service genom att varje medborgare erbjuds läkarvård och förebyggande åtgärder av hög kvalitet, detta med särskild uppmärksamhet riktad mot dem som bor i avlägsna regioner eller på öar, inom ramarna för ett gemensamt, offentligt hälsovårds- och socialförsäkringssystem.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för betänkandet av Michel Rocard om tilläggssjukförsäkringar.
Betänkandet utgår från konstaterandet att en allt större del av sjukförsäkringarna i Europa täcks av tilläggssjukförsäkringar. Det är ett allvarligt problem, om det innebär att det görs en åtskillnad i behandlingen av människor utifrån ekonomisk förmåga och hälsotillstånd. Under debatten i utskottet för sysselsättning och socialfrågor ställdes frågan på sin spets, när våra brittiska kolleger sade att fastställandet av försäkringspremien grundar sig på den risk som försäkringsbolaget åtar sig. Om en kvinna till exempel är ärftligt disponerad för bröstcancer, måste hon betala en högre försäkringspremie än andra. Det innebär ett brott mot de grundläggande solidariska principer som den europeiska sociala modellen bygger på, och därför bör ett gemensamt initiativ fattas som garanterar att ingen blir utestängd från sådana tilläggsförsäkringar.
I Michel Rocards betänkande poängteras att sjukförsäkringen i första hand är en angelägenhet för medlemsstaterna, och att det är närhetsprincipen som gäller. När Europaparlamentet ber kommissionen lägga fram en status över medlemsstaternas politik är det just för att vi har ett gemensamt intresse av att alla medborgare i medlemsstaterna har tillgång till sjukvård av hög kvalitet. Ju bättre sjukvård medlemsstaterna ställer till förfogande, desto mindre blir behovet av tilläggsförsäkringar. Detta är ett område som det är lämpligt att arbeta med inom ramen för den öppna samordningsmetoden, i likhet med det som Europeiska rådet har påbörjat i samband med bekämpningen av social utslagning.

Krivine och Vachetta
. (FR) Vi är bestämt emot denna resolution, som är totalt hycklande och farligt för de allmänna socialförsäkringssystemen i unionen.
Trots korrekta överväganden om vilken nivå vi har uppnått med de befintliga systemen, som syftar till att ge varje medborgare en hög skyddsnivå oberoende av egna resurser och individuella risker; trots en betoning av riskerna med överflyttningar mellan offentliga och privata system; trots en beskrivning av att deras andel av de totala utgifterna ökar och de ojämlika förhållanden som uppstår därvidlag - trots allt detta är alla konkreta förslag i resolutionen inget annat än en uppmuntran till att gemenskapen skall påskynda utvecklingen av privata försäkringssystem.
Och denna uppmuntran är inte att utveckla en effektiv offentlig tjänstesektor i gemenskapen, utan att - med kostnader och subsidiaritetsprincipen som täckmantlar - minimera den allmännyttiga tjänstesektorn, som skall reduceras till " en grundservice" eller " miniminormer" , som döps om till ett " socialt skyddsnät" med garanterade rättigheter. I övrigt lämnas ett stort fält öppet för privata försäkringsbolag, med det enda villkoret att de (i början) inte väljer ut sjuka och fastställer försäkringspremier av sjukdomsskäl.
Den här resolutionen syftar i själva verket bara till att organisera försäkringsmarknaden, samtidigt som Europa borde organiseras för en utveckling av högkvalitativa kollektiva system som är öppna för alla.

Lulling
. (DE) Vi har här återigen att göra med ett initiativbetänkande från utskottet för sysselsättning och socialfrågor, som, trots att problemet med tilläggssjukförsäkring är brännande aktuellt, inte är oomtvistligt vare sig i utskottet eller här i Europaparlamentet, ty trots allt har 12 ledamöter i utskottet inte röstat för det.
Det är säkert gott och väl att uppmana kommissionen att lägga fram en grönbok för att visa på möjligheter att på ett effektivt sätt komplettera och bevara befintliga sjukförsäkringssystem med hjälp av tilläggssjukförsäkringssystem, och där ha en hög- och välpresterande läkarvård. Det är också viktigt att vi här välkomnar utvecklingen av en inre marknad för tilläggssjukförsäkringar.
Men jag vill i synnerhet understryka det riktiga konstaterandet att alla övriga hälsoskyddsåtgärder inte är en sak för Europeiska unionen, utan för medlemsstaterna, och att statliga hälsovårdssystem fortfarande uteslutande faller under medlemsstaternas behörighet.
Eftersom det är på det viset anser jag att det i synnerhet är för tidigt att bygga in en lång, detaljerad kravlista i denna resolution för ett förslag till direktiv från kommissionen.
Jag anser att det är aningen besynnerligt att man redan nu vill binda upp kommissionen vid ett förslag till direktiv, men samtidigt begär en grönbok av den om sakernas nuvarande tillstånd i fråga om försäkringar och tilläggssjukförsäkringar. Håller vi inte på att spänna plogen för hästen?
Med dessa påpekanden och förbehåll har jag ändå röstat för betänkandet.

Meijer
. (NL)Sjukförsäkring och pension bör utgöra en del av den lön som människor får för sitt arbete. Kompletterande regleringar är endast nödvändiga när de normala arrangemangen inte räcker till. De utgör en vinstkälla för banker och försäkringsbolag, som rafsar åt sig de pengar som människor sparar i och med sänkta premier och skatter. I stället för att se sjukförsäkringen som en del av ersättning för arbete eller av ett statligt bidrag som ersätter arbetslön, görs den alltmer avhängig av sparande och investeringar. Kollektivisering och solidaritet byts således ut mot att allt kan skötas individuellt. Alla tvingas att endast visa solidaritet med sig själva, och att ägna sig åt alla möjliga onödiga penningaffärer. Den som inte har mycket pengar att sätta i omlopp räknas inte. På detta sätt uppstår bland annat en klyfta i hälsovården. Den som har en vanlig försäkring hamnar på väntelista och får andra klassens hälsovård, medan den som betalar extra har köpt rätten att gå före och få lyxvård. Det förvånar mig att föredragande Rocard, som jag känner sedan lång tid tillbaka som ledare för ett vänstersocialistiskt parti, nu gläder sig över utvecklandet av en inre marknad för privat hälsovård. Vad han i övrigt föreslår är bara plåster på de sår som detta val orsakar.

Titley
. (EN) Jag stöder helhjärtat detta betänkande av min socialistkollega Michel Rocard om den framtida finansieringen av sjukförsäkringssystemen.
Vid en tidpunkt när befolkningen avsevärt åldras, är det mycket viktigt att vi ser till att förbättra sjukvårdssystemet för människor i Europa. Vi bör inte undervärdera de allmänna statliga socialförsäkringarna och vikten av överenskommelser mellan länder. Eftersom jag själv har blivit sjuk i Belgien har jag förstahandserfarenhet av fördelarna med ett ömsesidigt erkännande av sjukvårdssystem. På grund mina egna djupt kända upplevelser, skulle jag verkligen inte vilja se att dessa förmåner försvann.
Vi ber kommissionen att se över de olika nationella sjukvårdssystemen och att undersöka vägar för att garantera en rättvis behandling för dem som under en tid arbetar i ett annat land inom Europeiska unionen. Dessa nationella socialförsäkringar är åtgärder som spar liv. Om vi skall ha ett effektivt system som kan hantera en ökad belastning av de befintliga nationella sjukvårdssystemen, vilket gör Europa till en mer hälsosam plats för våra medborgare, måste vi emellertid också erkänna vikten av kompletterande sjukförsäkringar. Vi bör inte diskriminera medborgare som vill ansluta sig till privata sjukvårdssystem.
Våra medborgares hälsa är ytterst värdefull. Europeiska unionens medborgare måste vara säkra på att de kan få en effektiv hälsovård oavsett i vilket land de befinner sig. Jag uppmanar kommissionen att fästa avseende vid betänkandet från Michel Rocard.

Talmannen
Detta avslutar röstförklaringarna.

Kapitalbas i kreditinstitut (forts.)
von Wogau
Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig särskilt att jag i dag får tala i närvaro av en besöksgrupp från min vackra valkrets, vilken jag hälsar hjärtligt välkommen.
(Applåder)
Vi fortsätter debatten om kollegan Villiers betänkande, och jag skulle vilja gratulera henne så hjärtligt till betänkandet, eftersom hon har förstått att sammanföra åsikterna tvärs genom utskottet, så att jag tror att detta betänkande utgör ett verkligt steg framåt. I synnerhet är det viktigt att man med stor majoritet har lyckats att i utskottet se till att man på ett rimligt sätt tar hänsyn till behoven också av de små strukturerna - de mindre bankerna, de kooperativa bankerna, de små och medelstora företagen - i detta viktiga lagstiftningsprojekt, i synnerhet det faktum att den s.k. interna kreditvärderingen, alltså den interna bedömningen av kreditrisker, skall få samma ställning som den externa kreditvärderingen, vilket ju planerats av Baselkommittén för banktillsyn.
Jag tror att det är ett väsentligt framsteg. För diskussionen där ute anser jag att det också är viktigt att klargöra att det inte är Baselkommittén, vilket ju inte är något valt organ, som beslutar om de definitiva direktiven, utan Europaparlamentet och ministerrådet i medbeslutandeförfarandet. Vid diskussionen där ute i landet konstaterar jag nämligen om och om igen att man alltid talar om Baselkommittén. I verkligheten är det Europaparlamentet som gemensamt med ministerrådet beslutar om definitiva lagstadgade regler, och vi bör skärpa medvetandet om detta.
För mig uppstår dock nu frågan vilket förfarande som skall användas. Från banknäringen hörs mycket starka krav på att vi skall besluta i ett brådskande förfarande. Men jag anser att parlamentet skall bidra här, och om möjligt komma fram till ett definitivt beslut redan i den första behandlingen. Men vi måste skapa förutsättningar för att Europaparlamentets rättigheter inte skall skadas på något vis, utan att det såvitt möjligt ses till, på ena eller andra viset, att parlamentet och ministerrådet redan i en första behandling kan enas om lagtexten, som sedan fastslås.
(Applåder)

Rapkay
Herr talman, kära kolleger! Till att börja med ett påpekande om min grupp: I utskottet för ekonomi och valutafrågor var ju majoriteten inte så tydlig vid den egentliga omröstningen. Åtminstone har majoriteten i min grupp röstat emot det, och vi har ju också sett till att betänkandet inte godkändes under det första sammanträdet i kammaren, utan sköts upp till dagens sammanträde. Men jag vill uttryckligen säga att det inte har någonting att göra med betänkandets egentliga innehåll, utan med det som kollegan von Wogau just har berört, nämligen att vi var oroade för att parlamentet, om vi bundit oss för det fortsatta förfarandet, skulle avstå från sina rättigheter. Det kan vi naturligtvis inte medverka till.
I själva utskottet fanns det konsensus om den egentliga frågan. Även föredraganden såg verkligen till och bemödade sig om att vi skulle komma fram till en konsensus. Vi vill ha en konsensus i denna fråga. Det är också klokt av oss om vi här i parlamentet uppnår en så bred konsensus som möjligt.
Den förestående nyregleringen av föreskrifterna om eget kapital för kreditinstitut och värdepappersföretag har långtgående följder både inom banksektorn, och utöver den. Det är dessa föreskrifter som på alldeles särskilt sätt påverkar institutens praxis för att lämna krediter. När vi ser i hur hög utsträckning den europeiska ekonomin, och framför allt den ekonomi som sammanhänger med de medelstora företagen, är hänvisad till kreditfinansiering, kan vi snabbt förstå att detta projekt handlar om ett förehavande av största ekonomiska omfattning. Det har i synnerhet den mycket intensivt förda debatten om extern kreditvärdering visat.
Förslaget från Baselkommittén att man i framtiden övervägande skall anpassa indelningen av riskbedömningen till de kreditvärderingsresultat som gjorts av externa institut skulle internationellt sett leda till avsevärd konkurrensmässig uteslutning. I synnerhet för medelstora företag skulle detta medföra konkurrensnackdelar. För att undvika en sådan snedvridning är det därför av avgörande betydelse att instituten har ett enkelt alternativ för att fastställa kravet på eget kapital, vilket är baserat just på användandet av interna kreditvärderingar.
Det kan betraktas som en framgång att den europeiska ståndpunkten, så som den också föreslogs av kommissionen redan från första början i dess samrådsdokument, har genomdrivits i Basel, och att numera införlivandet av kreditvärderingsförfarande som görs internt inom instituten utgör kärnpunkten i diskussionen.
Eftersom det principiella erkännandet av intern kreditvärdering i sakernas nuvarande läge tycks säkrat både i Basel och hos oss, handlar det nu framför allt om att utforma sådana förfaranden att i princip alla kreditinstitut inom Europeiska unionen får möjlighet att införa intern kreditvärdering i full omfattning. Bara på så vis kan man ju skapa likadana konkurrensvillkor. Men det förutsätter att instituten får tillräckligt med tid för att förbereda sig på de nya föreskrifterna. Enligt den senaste informationen verkar det ju vara så att de nya reglerna, som ursprungligen planerats träda i kraft den 1 januari 2003, kommer att skjutas upp till 2004. Instituten skulle då ha mer tid för att genomföra dessa föreskrifter.
Vi måste se till - här ger jag nog kollegan von Wogau rätt - att vi arbetar så parallellt som möjligt i den riktningen. I synnerhet får det inte tidsmässigt uppstå några alltför stora skillnader mellan Basel och oss, ty det skulle för de berörda instituten bara vara förknippat med orimliga belastningar, merkostnader eller konkurrensnackdelar. Men en sak måste också vara klar: Vi kan inte och kommer inte som parlament att avstå från våra rättigheter i medbeslutandeförfarandet. Det betyder alltså att om vi lyckas att gemensamt med rådet och under kommissionens ledning bli färdiga i första behandlingen, då kan vi gärna göra det, men vi kommer inte att avstå från det redan från början. Det ligger hos rådet. Det är rådet som hittills alltid har sörjt för dröjsmål i lagstiftningsförfarandet. Rådet måste sätta fart och se till att vi kan göra det snabbt. Hittills har ingenting sådant misslyckats på grund av parlamentet. Det skulle inte heller här misslyckas på grund av parlamentet. Alltså, mina damer och herrar i rådet, sätt igång nu med denna sak!

Maaten
Herr talman! Det finns stor anledning till snabbehandling när det handlar om att genomföra resultaten av Baselkommitténs översyn av kapitalbasen i bankerna. Till skillnad från oss kommer amerikanerna att kunna införa dessa bestämmelser omedelbart utan föregående lagstiftning och de kommer att kunna låna ut billigare än europeiska banker. Inte bara det, parlamentet har haft gott om tid att sätta sig in i dessa frågor med Villiers välkomna betänkande om kapitalbasen i banker.
I själva verket har vi en första behandling innan förslagen läggs fram. En del i denna kammare anser att detta allvarligt underminerar parlamentets befogenheter. Vi håller inte med om detta. Att delegera befogenheter gällande tekniska frågor är nödvändigt om regelverket skall hålla jämna steg med innovationerna på de finansiella marknaderna, så länge som dessa delegerade befogenheter underställs en noggrann granskning.
Vi är här för att använda oss av våra befogenheter för de europeiska företagens och våra valkretsars räkning, och vi kommer inte att bli förlåtna om vi misslyckas med att göra detta. Att dogmatiskt insistera att parlamentet skulle vara involverat i varenda teknisk bedömning innebär helt enkelt att regelverket kommer att vara omodernt innan det ens träder i kraft. Det tar två-tre år att anta EU-lagstiftning men bara veckor att lansera nya finansiella serviceprodukter som får återverkningar för bankernas kapital, som till exempel kreditderivat. Jag vädjar till samtliga kolleger och särskilt till socialistgruppen, att de skall se över sina åsikter i denna fråga och se över vilka garantier de skulle vilja se i den primära lagstiftningen för att möjliggöra delegerandet av befogenheter.

Marchiani
Herr talman, mina kära kolleger! Innehållet i betänkandet av Villiers är i sin helhet svårt att opponera sig mot. Men det faktum att det läggs fram, i likhet med kommissionens nya initiativ, är däremot något som kan verka förvånande.
Vad handlar det om? Det handlar om att modernisera EU:s bestämmelser om bankernas egna medel, medel som skall stå i proportion till arten och omfattningen av de risker som dessa inrättningar är utsatta för. I betänkandet hävdas att det finns en allt större samstämmighet om att det nuvarande regelverket inte är anpassat efter finanssektorns utveckling under de senaste tio åren.
Efter att ha påpekat att formuleringen " allt större samstämmighet" - jag citerar ur betänkandet - just betyder att det inte finns något samstämmighet i frågan, har man rätt att fråga sig om initiativtagaren till denna reform och det redskap och den tidpunkt som har valts verkligen är lämpliga. Man kan inte undgå en känsla av att parlamentet, i kommissionens efterföljd, känner sig tvingad att bedriva sitt arbete samtidigt med Baselkommitténs arbete. Men jag vill påminna om att denna kommitté inte har någon som helst legitimitet för att påtvinga medlemsstaterna sina ståndpunkter. Och jag vill, mina kära kolleger, erinra om att endast åtta medlemsstater är företrädda i kommittén, som i gengäld också innefattar företrädare för nationer som är de europeiska ländernas främsta konkurrenter.
Men nåväl, låt oss medge att bedömningsmakten inte säljs till motståndaren, och låt oss acceptera tanken att kommissionens och föredragandens texter bemöter ett verkligt och växande problem, för att återge de termer som används, och att det faktum att Baselkommittén samtidigt bedriver sitt utredningsarbete utgör ett tillfälle till att modernisera regelverket. Tycker ni inte att det är paradoxalt att vilja hämta in en eftersläpning i förhållande till det fria Amerika med hjälp av ytterligare tvång för de europeiska bankerna? Tycker ni inte att det är paradoxalt att låta en rekommendation till storbankerna ta sig uttryck i bindande bestämmelser för kreditinstituten inom Europeiska unionen?
Föredraganden inser förmodligen det groteska i att kräva ett enkelt regelverk för en situation som är invecklad och som har blivit alltmer invecklad. Vad gäller den känsla av brådska som Villiers har tillfört kommissionens känsla av nödvändighet - genom att vilja se ett påskyndat förfarande för att dessa åtgärder skall vidtas - tvingas man konstatera att föredraganden själv erkänner att det nya regelverket inte kommer att få bukt med de icke-konkurrensmässiga metoderna, som tyvärr är utbredda i Förenta staterna.
Mot den bakgrunden kommer ett sådant initiativ snarare att få motsatt effekt, genom att det påtvingar våra banksektorer ytterligare tvång utan garantier om kompensation. Trots kammarens uppmaningar har kommissionen inga som helst medel för att garantera att bankerna i Europeiska unionen inte längre kommer att vara föremål för en diskriminerande behandling från de amerikanska myndigheternas sida.
Betänkandet har ändå, mina kära kolleger, ett antal förtjänster, bl.a. att det innebär verkliga framsteg, både i förhållande till den första Baseltexten och till kommissionens text. Villiers har hörsammat problemen i de små och medelstora företagen, som i stor utsträckning är beroende av bankernas finansiering, och uppmanar klokt nog kommissionen att göra en utvärdering av det nya regelverkets centrala beståndsdel, så att företagens kreditkostnader inte skall öka.
Om en majoritet av kammaren visar gott omdöme och sluter upp för att hävda den princip som vi aldrig har velat avvika från, då kommer Gruppen Unionen för nationernas Europa gärna att rösta för det här betänkandet. Men i annat fall kommer vi att visa vår skepsis, inte till ert arbete, utan till ett förfarande som i våra ögon framstår som en ny etapp i en process...
(Talmannen avbröt talaren.)

Kauppi
Herr talman! Det verkar som om jag och min kollega von Wogau i dag har mer gemensamt än våra åsikter. Även jag har i dag gäster från Finland på åhörarläktaren som jag vill önska välkomna.
(Applåder)
Herr kommissionär! Vi är säkert överens om att Europa aldrig kommer att råka ut för en så djup kris i bankorganisationen som vi gick igenom i början av 1990-talet. Bankverksamheten kommer emellertid även i fortsättningen att uppvisa förluster. Då en bank råkar ut för förluster, fungerar dess kapital som en buffert som täcker det som den normala inkomstbringande affärsverksamheten inte räcker till för. Därför intar den aktuella propositionen en nyckelställning när vi försäkrar oss om de europeiska bankernas solvens och bankkundernas insättningsskydd. Kravet är att det egna kapitalet skall motsvara den enskilda bankens riskprofil och riskernas omfattning. Med modern riskkontrollteknik kan riskerna uppskattas noggrannare än förr. En naturlig följd är att bankerna bör tillåtas utnyttja dessa resurser för att skapa en ännu mera riskkänslig verksamhetsmiljö. En ökad riskkänslighet kräver tillgång på både interna och externa utvärderingsmetoder för bankerna. Jag är faktiskt övertygad om att den interna klassificeringen i framtiden kommer att inta en alltmer centralare roll, eftersom det oftast är bankerna som har den bästa kunskapen om de kreditfinansierade företagens nyckelpersoner och verksamhet.
Det råder stor enighet om innehållet i denna proposition i parlamentet. Den enda avvikande meningen av betydelse mellan de politiska grupperna gäller det tillvägagångssätt man i framtiden tillämpar på detta och andra lagstiftningsförslag om finansieringsbranschen. Föredragande Villiers, som gjort ett utomordentligt arbete tar i sitt betänkande upp möjligheten att använda ett så kallad fast-track-förfarande. Jag skänker honom mitt fulla stöd eftersom det är viktigt att finansieringsbranschens verksamhetsplan gås igenom så fort som möjligt. Den enda möjligheten att genomföra detta i praktiken är att påskynda lagstiftningsproceduren och allt oftare godkänna behandling av ärenden i brådskande ordning.
(Applåder)

Karas
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det är skönt att en så stor majoritet har följt argumenteringen i detta viktiga betänkande, till vilket jag bara kan gratulera fru Villiers, eftersom hon här har lyckats med det som von Wogau redan har sagt, nämligen att ta hänsyn till hela bankväsendet och hela kundstrukturen i Europa i detta betänkande och utarbeta ett bra betänkande.
Vi säger " ja" till en starkare inriktning av kapitaltäckningen beträffande kreditrisker på det ekonomiska riskinnehållet och till en vidareutveckling av föreskrifterna om egna medel. Vi säger " ja" till ett starkare hänsynstagande till riskreducerande tekniker, och vi säger också " ja" till en utvidgning av den grundläggande tanke som Baselkommittén har lagt fram. Det var nödvändigt att komplettera Baselutskottets målinriktning till storbanker och extern kreditvärdering med intern kreditvärdering, med tanke på det småstrukturerade bankväsendet och kundinriktningen. Det är i detta sammanhang också positivt att det klart accepterades att interna säkerheter inom instituten minskar riskerna. Detta är också så viktigt eftersom en ren reducering till extern kreditvärdering starkt skulle ha fördyrat krediterna för de små och medelstora företagen.
Men de små och medelstora företagen är de som skapar de flesta nya arbetstillfällena och bibehåller de befintliga. Framhävandet av sammanhanget mellan kreditkostnader, skapande av arbetstillfällen, stöd till små och medelstora företag och erkännande av den interna kreditvärderingen vid sidan av den externa är detta betänkandes förtjänst, och vi kommer därför att med stor övertygelse rösta för det.

Radwan
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Även jag vill börja med att gratulera kollegan Theresa Villiers så hjärtligt. Hon har på ett utmärkt sätt lyckats förena hela bandbredden i vårt parlament i sitt betänkande. Jag vill helt kort gå in på problematiken att vi i Basel å ena sidan skapar en ram för system, som inte utan vidare är förenliga, system i USA och system i Europa, och då måste vi se till att ett visst område inte undertrycks.
I Basel ser man i första hand till storbankerna. Men i Europa måste vi titta på de små bankerna. Där finns kunderna med låg likviditet. Vi vet att de stora bankerna inte har något intresse längre av detta. Vi måste naturligtvis också passa oss så att Basel inte också leder till att det uppstår ytterligare en nackdel för bankerna på grund av högre krav på eget kapital. Den som får sitta emellan då är, som vi brukar säga, de medelstora företagen, fastän vi ju alltid kräver att de medelstora företagen skall hjälpas på traven uppåt. Intern och extern kreditvärdering har man ju just talat om. Jag vill också tillfoga spridningen av portföljerna. Vi måste se till att man bedömer riskens omfattning och inte enbart abstrakt bedömer krediten, att man alltså vid små krediter för medelstora företag och hantverk behåller ett visst bedömningsspelrum.
För mig är det viktigt att vi också klargör att det som pågår i Basel är ett odemokratiskt förfarande, och att Europaparlamentet är den enda demokratiskt legitimerade organisation som tar ställning till detta i Europa. Vid förfarandet behöver vi inte fundera över om vi lämnar ifrån oss rättigheter, utan över hur detaljerat vi i framtiden skall reglera saker i Europa och var vi bara skall sätta upp en ram och lämna över vissa anpassningsmekanismer till andra institutioner, exempelvis kommissionen eller Basel.
Jag uppmanar också Europeiska centralbanken och kommissionen att helt klart se till att man i Basel tar hänsyn till de europeiska strukturerna. Vi måste i dag som Europaparlament också ge en signal om att vi, om våra befintliga strukturer äventyras, inte kommer att rösta för detta och att även de stora bankerna får problem med en rättslig ram i Europa. Det vi behöver är tillräcklig flexibilitet på detta område.

Solbes
. (ES) Herr talman! För det första skulle jag vilja uppmärksamma att kommissionen med tillfredsställelse ser att Villiers betänkande inte bara påverkar utvärderingen av kapitalbasdirektivet utan också den aktuella översynen av ändringarna i förordningarna om utjämning av kapital. Och vi anser också att det är tillfredsställande med det viktiga bidrag detta betänkande ger i hela processen.
Reaktionen inför kommissionens och Baselkommittén för banktillsyns samrådsdokument om denna fråga är positiv och jag skulle vilja kommentera den senare. Jag menar att befogenheten för Baselkommittén för banktillsyn inte har något att göra med Europaparlamentets befogenhet. Det finns ingen lagstiftande behörighet men man får inte heller glömma några viktiga situationer och det är att Baselkommittén tillhör 10-gruppen och även om den inte är lagstiftande används dess normer i 130 länder och av många internationella organ, som t.ex. Världsbanken, Valutafonden och naturligtvis av tredje land. Därför är det viktigt att inte avskärma oss från vad som händer i Basel, även om det är uppenbart att vi har vårt eget lagstiftningsförfarande. Det är viktigt att vi definierar egna spelregler som också gör det möjligt för oss att påverka såväl det som beslutas i Basel som i unionen.
Efter denna första kommentar skulle jag vilja tala om att jag tror att de ekonomiska aktörerna också anser att det är tillfredsställande med den fokusering som givits dessa kapitalregler som stärker frågan om riskhantering. Kommissionen anser att det breda stödet i betänkandet för denna fokusering, som jag tidigare nämnt, om kommissionens rådgivande roll naturligtvis är positivt. Betänkandet sammanfaller i stort med kommissionens idéer och de mål som vi försöker uppnå.
Kommissionen kommer att fortsätta att vara särskilt uppmärksam på att försäkra att man tar hänsyn till de eventuellt sårbaraste sektorerna. Betänkandet tar upp några orosmoln avseende den möjliga skada som kan uppstå, t.ex. i sektorn för de små och medelstora företagen, och också vårt banksystem och våra investeringsinstitut, som inte upprätthåller en konkurrensnivå i Europeiska unionen och mellan Europeiska unionen och övriga länder i världen.
Alla vet vi att Lanfalussy i denna fråga har utarbetat ett mycket tydligt och oerhört användbart betänkande, som vi tror kan tjäna till att arbeta i mer effektiva lagstiftande termer, mer kapabla eller mer anpassade skulle vi kunna säga till de förändringar som sker på marknaden. Vi måste ta itu med en verklighet i vilken vi måste uppnå att de nya direktiven inte är överspelade vid den tidpunkt de antas och att reglerna i de gällande direktiven skall kunna bestå i enlighet med den snabba utvecklingen på finansmarknaderna.
Bristen på kapacitet att anpassa sig, bristen på flexibilitet skadar våra finansföretags konkurrenskraft. Jag menar för det första att vår lagstiftning måste vara tillräckligt aktuell och tillräckligt flexibel för att svara mot marknadens snabba utveckling. För det andra måste vi undvika de alltför höga kostnader som kan påverka kreditinstituten och i konsekvens därmed på indirekt sätt kunderna vid dessa kreditinstitut.
Vi bör stödja dessa mål med hjälp av väl övertänkta, säkra regler som garanterar våra marknaders och våra institutioners säkerhet. Slutligen, och det är en nyckelfråga, är vi helt medvetna om att vi måste respektera den institutionella balansen som slagits fast i fördraget.
I dag är det fortfarande alltför tidigt att tala om en formell ståndpunkt från kommissionen i dessa frågor men vi kan kanske definiera några delar i utformningen av den möjliga inställningen. Denna inställning skulle kunna handla om olika nivåer. En första nivå skulle innefatta de grundläggande principerna, codes principals som skulle innefattas i vissa regler som t.ex. direktiv. För det andra, en nivå med tekniska detaljer som skulle omfatta den del som är mest utsatt för förändringar, om vi vill upprätthålla en anpassning mellan regleringen och god praxis. Detta skulle kunna innefattas i bilagor till dessa direktiv och vi borde finna ett tillfredsställande system för att ändra dem snabbt. Vi talar då om en andra beslutsnivå. Det skulle finnas en tredje nivå som skulle motsvara utvecklingen av mekanismer som skulle göra det möjligt att främja en fasthet och överensstämmelse i övervakningen och också att stärka medlemsstaternas och kommissionens roll.
En grundfråga för oss avseende processen är den form med vilken vi måste uppnå att den nuvarande institutionella balansen bibehålls. För parlamentet blir det i framtiden nödvändigt att de principer som är grund för dess beslutsfattande tillfredställs genom en överenskommelse om denna framtida regleringsmodell samt att dessa principer, det parlamenten kan gå med på förstås, skall vara betydande och inte handla om allmänna frågor utan om mycket konkreta frågor. Dessa är några första tankar om hur vi skulle kunna uppnå en snabb lagstiftningsprocess som är kontrollerbar och effektiv inom fördragets aktuella regleringar. Jag hoppas att parlamentet kommer att delta aktivt i diskussionerna under de närmsta månaderna.
För att återgå till de specifika ändringsförslag som kommer att göras och som innefattats i betänkandet skulle jag vilja göra två kommentarer. För det första det som handlar om ändringsförslag 8 och 13. Användningen av en fokusering som grundar sig i en intern klassificering måste introduceras på ett säkert och väl övertänkt sätt. För många institutioner kan det vara vare sig önskvärt eller lämpligt och naturligtvis kan användningen aldrig vara obligatorisk.
Sedan första stund har kommissionen varit positivt inställd till utvecklingen av en fokusering med en bred intern registrering som är underställd normer som kan utarbetas i institutioner och som är väl bearbetade, oberoende av storlek eller sektor. Det är en positiv utveckling som vi önskar antas av så många institutioner som möjligt, men vi medger att det inte är önskvärt att insistera på en fokusering med intern registrering för alla kreditinstitut.
När det gäller ändringsförslag 12 om revisionssystemet av övervakningen vill jag säga att det ligger inom övervakarnas behörighet att begära eller fastställa en högre nivå än minimum för kapitalkraven. Förslaget att använda detta instrument endast som en slags sista instans skulle minska verkan av granskningen av övervakningsprocessen som nyckelfråga för denna ram. Därför anser vi att denna situation skall bibehållas som den är.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.

Ombudsmannens ämbetsutövning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0293/2000) av Almeida Garrett för utskottet för konstitutionella frågor om ändring av Europarlamentets beslut av den 9 mars 1994 om föreskrifter och allmänna villkor för ombudsmannens ämbetsutövning.

Almeida Garrett
Herr talman! Det som i dag för oss hit är debatten om det första av två betänkanden om ändring av föreskrifter och allmänna villkor för ombudsmannens ämbetsutövning. Jag ber kammaren om ursäkt för att jag, så här på kvällskvisten i slutet av sammanträdet, frestas att ta en viss längtan hem som källa till inspiration för debatten om detta betänkande. Vi bör tänka på att vi, såväl som när det gäller barn, som när det gäller födelseprocesser och tillökning av institutioner som bedriver sin verksamhet inom andra, kommer till en tidpunkt då vi i handling måste visa att vi erkänner deras självständighet. Och nu har ögonblicket kommit då det är dags att erkänna att institutionen " Europeiska ombudsmannen" har växt till sig tillräckligt och har gett tillfredsställande prov på mognad för att ha sin egen budget. Om det inledningsvis tycktes normalt och korrekt att ombudsmannens självständiga mandat och agerande samtidigt var knutet till Europaparlamentets budget när det gäller ekonomiska medel, så saknar detta i dag mening.
Det vi vill föreslå här är just ett erkännande av denna separation: rådets förordning från december 1999 vilken godkände inrättandet av ett specifikt avsnitt för ombudsmannen i Europeiska gemenskapernas allmänna budget. Då togs ett viktigt steg genom att beteckna ombudsmannen som en självständig institution vid tillämpningen av budgetförordningen. Detta steg var inte mer än ett konstaterande om att den ökande synligheten hos en institution som är född och danad utifrån behoven att föra medborgarna närmare gemenskapsinstitutionernas liv, också behöver ekonomisk självständighet för att kunna ansvara för de budgetplaner som bedöms som adekvata för de materiella och personella resurser som är nödvändiga för att föra i hamn dess viktiga arbete.
Därför behöver vi nu anpassa stadgan till budgetförordningen, och föreslå upphävandet av två artiklar - artikel 12 och artikel 16 i parlamentets beslut från 1994 - vilket, som alla känner till, godkände stadgan och de allmänna villkoren för Europeiska ombudsmannens ämbetsutövning. Dessa bestämmelser speglar inte längre den verkliga budgeten efter den senaste ändringen av gemenskapernas budgetförordning. Vi måste alltså därför kontrollera denna skillnad mot verkligheten och godkänna att den avskaffas. Med tanke på att vi här i parlamentet inom kort måste börja arbeta med betydande förändringar av stadgan för Europeiska ombudsmannen, vilka fortfarande diskuteras i utskottet för konstitutionella frågor, och vars betänkande också har anförtrotts mig och handlar om utvidgningen av undersökningsbefogenheter för ombudsmannen, reserverar vi den kvalitativa och kompletta revideringen av texten i respektive stadga till denna tidpunkt.
Tillåt mig innan jag avslutar, herr talman, att passa på att gratulera ombudsmannen Jacob Söderman till det arbete han har genomfört i kampen mot dålig förvaltning och därmed också för att främja en bättre tillnärmning mellan de europeiska medborgarna och gemenskapsinstitutionernas liv.

Perry
Herr talman! Jag hoppas att föredraganden inte tar illa upp om jag säger att detta är ett relativt otydligt betänkande som vi tar upp ganska sent på en torsdagskväll, och att det handlar om själva kärnpunkten av demokratin i Europeiska unionen: Hur skyddar vi de europeiska medborgarnas rättigheter? Det råder inte något tvivel om att i den funktionen är ombudsmannens ställning av allra största vikt.
Den europeiska ombudsmannen har en särskild funktion och ställning i de europeiska institutionernas ramverk, men det är en funktion som kräver självständighet. Som vi alla vet, om man skall vara självständig måste man vara ekonomiskt oberoende. Vi har ett talesätt på engelska: " Den som betalar får bestämma hur det skall vara" . De som betalar för åtgärder eller organisationer i allmänhet visar sig ofta utöva en del makt över dessa åtgärder eller organisationer. Det är därför som den europeiska ombudsmannen måste vara ekonomiskt oberoende och så oavhängig som möjligt, så vi här i detta parlament inte kan anklagas för att bestämma.
Allmänheten måste ha ett absolut förtroende för att ombudsmannen är fullständigt opartisk i sina undersökningar. Jag har naturligtvis, liksom alla ledamöter av detta parlament, ett absolut förtroende för att Jacob Söderman fullgör sina plikter på ett fullständigt självständigt sätt, men detta måste kunna bevisas. Det är därför som ekonomisk självständighet är nödvändig. Det är kanske också värt att påpeka för de europeiska medborgarna att ombudsmannens kansli, inte han personligen, kostar ungefär 3,9 miljoner euro per år, eller mindre än en cent per person i Europeiska unionen. För mina engelskspråkiga lyssnare, detta är ungefär en halv penny per år och det är väl spenderade pengar.
Tack vare det initiativ som togs av Gemelli, ordföranden för utskottet för framställningar, har tillämpliga juridiska åtgärder vidtagits för att ändra Europaparlamentets beslut från år 1994 om den europeiska ombudsmannens befogenheter och arbetsuppgifter. Som ett resultat av detta har utskottet för framställningar sagt i González Álvarezbetänkandet att förfarandet för att ändra lagstiftningen om ombudsmannen bör ses i ljuset av artikel 195 av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Låt oss aldrig glömma att ombudsmannens funktion står inskriven i de europeiska fördragen.
PPE-DE-gruppen stöder den åsikt som utskottet för konstitutionella frågor har om att ombudsmannens befogenheter bör utvidgas och ju förr ju bättre, särskilt inom området för ombudsmannens undersökande befogenheter, vilka fastställs i artikel 3 i 1994 års beslut.
Kvaliteten på de åtgärder som ombudsmannen har vidtagit hittills visar att ombudsmannainstitutionen håller på att utvecklas till ett komplett och nödvändigt instrument för de europeiska medborgarna för att framställa klagomål om dålig förvaltning inom de europeiska institutionerna. Vi i vår grupp uppskattar ombudsmannens stöd till utskottet för framställningar, det utskott som är ansvarigt för förbindelserna mellan ombudsmannen och parlamentet. I detta avseende uppmuntrar PPE-DE-gruppen ombudsmannen att fortsätta sitt arbete genom sina specialrapporter, vilka vi alltid är redo att överväga i en positiv anda av samarbete tillsammans med honom. Jag hoppas att parlamentet inom en mycket snar framtid kommer att överväga utökandet ombudsmannens undersökande befogenheter. Om detta sker kommer utskottet för framställningar att vänta sig att utskottet för konstitutionella utförligt och noggrant rådfrågar utskottet.
Som jag redan har sagt är det vårt utskott som ansvarar för förbindelserna med ombudsmannen och vi arbetar nära tillsammans med honom. PPE/DE-gruppen stöder detta betänkande och hoppas därför att det, tillsammans med Bösch betänkande om ombudsmannens rapport om rekryteringsförfaranden, är ett tecken på Europaparlamentets fortsatta engagemang för att öka öppenheten, trovärdigheten och ansvarsskyldigheten. Vi vill inte ha merarbete och vi vill inte se exempel på dålig förvaltning, men det är viktigt att vi påminner de europeiska medborgarna att ombudsmannens kansli finns där för att hjälpa dem om de får sådana problem.
Många människor kritiserar oss orättvist för bristande demokrati. Ombudsmannens kansli bidrar sannerligen till att ge oss upprättelse för denna brist på demokrati.

Sacrédeus
Herr talman! Europaparlamentet har positivt nog i enlighet med den nordiska ämbetsmannatraditionen hela tiden hävdat att ombudsmannens ställning borde både stärkas och befästas. Den europeiska ombudsmannen bör vara fullständigt oavhängig i fullföljandet av sina åligganden och då han eller hon - just nu är det Jacob Söderman, en man och en god finlandssvensk företrädare - försvarar medborgarnas rättigheter i fall av dålig förvaltning. Bara så kan ombudsmannaämbetet även på EU-nivå tjäna sina angelägna och djupare syften.
Vi svenska kristdemokrater välkomnar därför varmt de steg som nu är på väg att tas för att främja ombudsmannens självständighet även på så grundläggande områden som budgeten. Detta är en viktig trovärdighetsfråga för ombudsmannaämbetets självständighet och oberoende. Vi i Europaparlamentets konstitutionsutskott har följdriktigt också fullt ut gett vårt stöd till denna positiva åtgärd. Jag vill tacka föredraganden Almeida Garrett för hennes insats i detta viktiga ärende.
Låt mig avslutningsvis ta upp en annan aktuell fråga, som rör ombudsmannaämbetets utveckling. Det handlar om rätten att utan begränsning få tillgång till handlingar, vilken utnyttjas ganska sällan. Detta är en förutsättning för att ombudsmannainstitutionen skall få en stark trovärdighet bland medborgarna. En ombudsman är naturligtvis bunden av sekretessbestämmelser, men det är bra för medborgarna att veta att han eller hon som ombudsman kan få tillgång till handlingar, som de inte har tillgång till själva som medborgare.
Viktigt är också att inse att ombudsmannens rätt till handlingar inte har någonting att göra med den aktuella öppenhetsförordningen, vilket är ett vanligt missförstånd. Europaparlamentet, dess konstitutionsutskott och, hoppas vi, även kommissionen och rådet vill se en fortsatt utveckling och ett stärkande av ombudsmannaämbetet, dess oberoende och därmed dess tilltro bland medborgarna.

Solbes
. (ES) Herr talman! Kommissionen kan hålla sig mycket kort i denna fråga. Betänkandets enda syfte är att fastställa en överensstämmelse mellan stadgan för den europeiska ombudsmannen och en ändring i den budgetförordningen. Denna ändring syftar, som föredraganden sade, till att i gemenskapernas allmänna budget innefatta ett separat kapitel för ombudsmannens budget.
Kommissionen har redan tidigare uttalat att den håller med om detta. Såväl av budgettekniska skäl som av skälet för ombudsmannens obundenhet. Därför stöder vi fullständigt ändringarna i stadgan för den europeiska ombudsmannen som Almeida Garrett föreslår oss.

Talmannen
Jag tackar kommissionären.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.

Europeiska ombudsmannens särskilda rapport om kommissionens rekryteringsförfaranden
Talmannen
Nästa ärende på föredragningslistan är betänkandet (A5-0280/2000) av Bösch för utskottet för framställningar om den särskilda rapporten från Europeiska ombudsmannen till Europaparlamentet till följd av den undersökning som gjorts på ombudsmannens eget initiativ av sekretessbestämmelserna i förbindelse med kommissionens rekryteringsförfaranden (C5-0082/2000 - 2000/2048 (COS)).

Bösch
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag tror att betänkandet som vi diskuterar i kväll passar mycket bra in i dagens föredragningslista, ty vi godkände redan mitt på dagen i dag ett viktigt betänkande om tillgång till handlingar, och jag tror att det som vi nu diskuterar och skall besluta om i morgon har mycket att göra med detta.
Det har i det förflutna hos ombudsmannen, som vi just har talat om, lämnats in flera klagomål om bristen på öppenhet i anställningsfrågor, och det är en mycket kritisk punkt, eftersom vi fullständigt delar ombudsmannens bedömning att just ett anställningsförfarande mycket ofta utgör den första kontakten med de europeiska institutionerna för många unga medborgare i unionen. Då är det viktigt att dessa saker försiggår så öppet, begripligt och klart som möjligt.
Utgångspunkten för föreliggande betänkande var i anslutning till detta den rekommendation, som ombudsmannen riktade till kommissionen, att möjliggöra att sökande fick tillgång till sina egna rättade prov i de uttagningsprov som kommissionen anordnat. Denna rekommendation efterkom den gamla kommissionen inte, trots ett flertal uppmaningar. Detta var en anledning till att ombudsmannen utfärdade en särskild rapport, där han än en gång gav eftertryck åt sin begäran. Prodis kommission har nu lovat att genomföra den fjärde rekommendationen, som riktats till kommissionen, och möjliggöra för de sökande att i ett uttagningsprov få tillgång till sina egna rättade prov.
Vårt utskott, utskottet för framställningar, har ägnat sig åt detta och antagit föreliggande betänkande. Som utskott för framställningar har vi, när vi godkände detta betänkande, fattat det principiella beslutet att anta ombudsmannens rekommendation, och vi vill även tacka kommissionen så hjärtligt för dess positiva reaktion på ombudsmannens initiativ och lyckönska den.
Vidare har det uttryckts ett önskemål att alla andra europeiska organ och institutioner skall följa kommissionens exempel och möjliggöra att sökande får tillgång till sina egna rättade prov. Vi tror att denna form av en mer öppen åtkomst för dem som söker anställningar i de europeiska institutionerna också är ett viktigt steg i den ju redan stort förkunnade reformen av Europeiska kommissionen, och att vi därmed gör ett stycke av detta Bryssel och detta Europa mera medborgarnära och mera begripligt.
Ett par ord också om de ändringsförslag som föreligger i morgon. De följer i hög grad den rekommendation som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har avgivit, och på denna grundval skall de uppenbarligen formulera det som vi egentligen i detta sammanhang förväntar oss av kommissionen. Jag anser framför allt också att det är viktigt att sätta en förnuftig frist för kommissionen - det är också en del av dessa förslag - för att genomföra dessa tillkännagivna reformåtgärder, och jag hoppas - det är min ståndpunkt som föredragande - att det också kommer att möta motsvarande stöd i kammaren.

MacCormick
marknaden. (EN) Herr talman! Jag talar både som ledamot av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och å min grupps vägnar. Även jag välkomnar detta mycket varmt. Jag talar i dag å vår medordförande Hautalas vägnar, som inte har möjlighet att vara här ikväll. Det är hennes uttryckliga åsikt som jag vill fästa uppmärksamhet vid när jag talar ikväll.
Vi välkomnar varmt ombudmannens rapport. Vi välkomnar särskilt de reformer och förändringar som vi anser vara nödvändiga och som kommer att införas som ett resultat av detta betänkande, om kommissionen ger sitt godkännande till detta. Tillgång till handlingar är när allt kommer omkring en grundläggande medborgerlig rättighet och det finns inte några handlingar som är viktigare för en sökande än de handlingar som har med examensprov att göra. Kärnpunkten i ombudsmannens rapport är det faktum att sökande inom gemenskapens rekryteringsförfaranden har rätt till, om de ber om detta, att se sina examensprov.
Vi vill också ta upp en särskild punkt om minoritetsspråk. Det är mycket svårt att examinera sökande på ett annat språk. Jag måste göra det själv då och då, läsa prov på italienska eller tyska som en infödd engelskspråkig - eller i alla fall en sorts engelsktalande. Svårigheten löses genom översättning, men då måste vi vara säkra på att översättningens kvalitet är hög och att den sökande kan kontrollera att vad som är skrivet på originalspråket är det som står i provet. Om det är inkonsekvent måste det vara öppet för den sökande att uppmärksamma dessa.
Det gläder oss att kommissionen kommer att göra detta. Det är inte bara kommissionen som bör följa ombudsmannens rekommendationer, även de andra institutionerna och organen i gemenskapen bör göra detta, även när det gäller de rekryteringsförfaranden som redan har påbörjats.
Det är beklagligt att kommissionen endast har gått med på att tillämpa ombudsmannens rekommendationer för rekryteringsförfaranden som påbörjats efter juni 2000. Vi anser att gemenskapens institutioner bör genomföra sina personalrekryteringsförfaranden, och samtliga rekryteringsförfaranden med maximal öppenhet och insyn för att undvika misstankar om partiskhet, orättvisa och administrativ inkompetens.
Vi måste också säkerställa att förfarandena uppmuntrar anställning av kvinnor till lönegrupper, den högsta lönegruppen inkluderad, i vilka de är underrepresenterade. Vi skulle också vilja fästa uppmärksamhet på punkten om tillfälliga tjänster och extraanställda inom institutionerna, myndigheterna och organen i gemenskapen och unionen. Dessa bör offentliggöras i Europeiska gemenskapens officiella tidning, i pressen och på Internet för att garantera en verklig konkurrensanda. Överordnade tjänstemän måste garanteras att den meriten belönas och att alla vakanta platser, även de mest överordnade, skall bli offentliggjorda i Europeiska gemenskapens officiella tidning och på Internet.
Vidare måste de personer som är anställda på kommissionärers privata kontor vara tvungna att delta i det allmänna uttagningsprovet innan de kan tillträda någon annan vakant plats inom institutionen i fråga. Vi har till exempel noterat att herr Prodis före detta kanslichef blev förflyttad till en annan post i kommissionshierarkin. Vi hoppas att han kommer se till att han tar avsked när den nuvarande kommissionens mandat upphör, eftersom han aldrig har gått igenom kommissionens uttagningsprov överhuvudtaget.
Det sägs allmänt inom unionen att det är svårt att få arbete om man inte har goda kontakter. Vi måste göra allt vi kan för att bevisa att detta inte stämmer.

Fourtou
Herr talman! Bösch har lagt fram ett utmärkt betänkande, som han bör tackas för, vilket också Hautala har gjort för utskottet för rättsliga frågor. I den här frågan skall förresten alla huvudpersoner gratuleras: ombudsmannen för sitt initiativ, vilja till öppenhet och stora uppmärksamhet på medborgarnas kontakter med den europeiska förvaltningen. Gratulationer också till Europeiska kommissionen, som efter vissa betänksamheter har samarbetat fullt ut med ombudsmannen och uppfyllt dennes krav, bl.a. den rekommendation som är föremål för det här betänkandet.
Enligt vår uppfattning förefaller det legitimt att en sökande kan få tillgång till sitt rättade prov, eftersom tillgång till handlingar är en grundläggande rättighet, som för övrigt erkänns i stadgan om de grundläggande rättigheterna, som vi antog nu i veckan. På samma sätt anser vi det fullt berättigat att de sökande får ta med sig frågeformulären efter provet. För att undvika missbruk måste rekryteringsförfarandena präglas av insyn, det är uppenbart.
Samtidigt tycks det krävas en viss flexibilitet. Vi bör inte medverka till att bestämmelserna lamslås, som tillämpliga på så pass olika institutioner som kommissionen och EG-domstolen. Jag anser inte heller att vissa förfaranden skall åläggas betungande bestämmelser, som inte står i proportion till de verkliga riskerna för tvister. Och då avser jag ett ändringsförslag om kravet på ett obestridligt bevis för hur exempelvis ett muntligt prov har gått till.
Vår grupp var mycket nöjd med omröstningen i utskottet för framställningar. Föredraganden föreslog nya ändringsförslag under plenarsammanträdet. Vi har studerat dem och kan godta tre av dem, som ligger i linje med omröstningen i vårt utskott. De övriga verkar vara svåra att förverkliga, och går t.o.m. något utanför frågan.
För att avsluta vill jag säga att vi gläder oss åt att Europeiska kommissionen har anslutit sig till ombudsmannens rekommendationer. Dialogen mellan ombudsmannen och kommissionen är beviset på den sistnämndas vilja att föra en öppen politik och leda en sund förvaltning. Denna vilja gagnar ett närmande mellan institutionerna och de europeiska medborgarna, och det är också uppenbart ett tydligt uttryck för ombudsmannens ändamålsenlighet och effektivitet.

Iivari
Herr talman! Den europeiske ombudsmannens tjänst inrättades genom Maastrichtfördraget samtidigt som begreppet unionsmedborgare myntades. Ombudsmannen värnar om medborgarnas rättigheter gentemot förvaltningen. Ombudsman Jacob Söderman arbetar för medborgarna och för att en god förvaltning skall få fotfäste i unionen. Vi är alla medvetna om att mycket ännu är ogjort. Det är emellertid av största vikt att goda, öppna och effektiva förvaltningsrutiner blir allmänt accepterade så att Europeiska unionen får ett större stöd och förtroende hos medborgarna.
Vi behandlar nu ombudsmannens redogörelse för hemlighetsmakeriet under tillsättningsprocedurerna för tjänster i kommissionen. Redogörelsen innehåller rekommendationer som kommissionen redan börjat ta i bruk. Föredraganden för Europaparlamentets utskott för framställningar konstaterar i motiveringarna till betänkandet att de principer som ledde till de rekommendationer som ombudsmannen formulerat visat sig överensstämma med Europaparlamentets, nämligen korrekthet, öppenhet och en önskan om att inge förtroende. Så bör det också vara. Parlamentet är ett organ som valts av folket. Dess uppgift är vid sidan om lagstiftningen, att observera unionens tjänsteapparat för medborgarnas räkning. Parlamentet och ombudsmannen bör alltså arbeta enligt gemensamma rättesnören.
Betänkandet från utskottet för framställningar innehåller ett konstaterande om att utskottet godkänner den särskilda rapport som är under behandling och särskilt passusen om en förbättring av det intryck som medborgarna får av organen vid rekryteringsförfarandena. Ombudsman Södermans viktigaste förslag gäller sökandenas rätt att få studera sina rättade uttagningsprov. Utskottet konstaterar att kommissionen har meddelat ombudsmannen att denna rekommendation kommer att genomföras med början i juli 2000. Betänkandet innehåller även en uppmaning till alla organ inom Europeiska gemenskapen att tillåta sökandena att, om de så vill, granska sina rättade uttagningsprov efter det att tjänsterna tillsatts.
Vår kollega Bösch har redan i korthet redogjort för de ändringsförslag som gjorts till betänkandet. Jag hoppas kammaren stöder dem.

Wyn
Herr talman! Om Europeiska unionen skall ha någon framtid behöver den medborgarnas stöd, och detta kan endast uppnås om människorna litar på unionen och på dess institutioner. Som saken ligger till nu, upplevs institutionerna ofta som avlägsna och byråkratiska - något som har fått negativa återverkningar för parlamentet, vilket till exempel syns på den låga anslutningen i de senaste valen.
När människor deltar i rekryteringsförfarandena inom Europeiska unionen är det för många deras första erfarenhet på nära håll av de europeiska institutionerna. Alla tvivel om ifall uttagningsproven är rättvisa eller ej måste därför tas på allvar. Det faktum att dessa uttagningsprov i media har omgivits med misstankar om oegentligheter och favoritskap har skadat allmänhetens uppfattning om institutionerna. Att ha bra personal och befattningshavare är självklart nödvändigt för att ha väl fungerande institutioner och detta kan endast garanteras om anställningsförfarandena är så opartiska och objektiva som möjligt. Insyn i förfarandet, med vederbörlig respekt för styrelsernas oberoende är centralt i detta avseende. Att tillåta de sökande att se sina rättade prov är ett enkelt sätt att öka insynen och förtroendet för rekryteringsförfarandena för europeiska tjänstemän inom civilförvaltningarna.
Ombudsmannens initiativ och rekommendationer välkomnas därför varmt, liksom kommissionens beslut att följa dem. Detta exempel bör följas av alla andra institutioner och organ, vilket utskottet för framställningar har rekommenderat. Det är absolut nödvändigt för byggandet och förvaltandet av en mångnationell gemenskap som Europeiska unionen att det inte finns några som helst misstankar om diskriminering mellan sökande till tjänster inom förvaltningen, vare sig på nationella grunder eller andra grunder. Jag tackar därför ombudsmannens för hans rapport, vilken jag stöder till fullo. Jag tackar också kommissionen för att den har gått med på att följa ombudsmannens rekommendation att tillåta de sökande att få tillgång till de rättade proven i kommande uttagningsprov. Jag uppmanar alla andra institutioner att följa detta exempel.

Turco
Herr talman! Ledamöterna på Boninolistan stöder med övertygelse Böschbetänkandet och, eftersom de inte uppvisade de förutfattade ideologiska meningar som ofta är utmärkande för hur vissa personer i det socialistiska lägret beter sig gentemot oss, vill jag tacka den gruppen för de ändringsförslag de lagt fram.
Det är klara, logiska och pragmatiska ändringsförslag som utformar den verkliga reformen, dvs. den enda reform som är värd namnet och som de europeiska institutionerna borde anta när det gäller anställningsförfarandet. Men mellan de ädla fraser och högtstående principer som europeiska ombudsmannen uttrycker och hans handlingar är saker och ting inte alltid så klara och tydliga. Efter att ha lagt fram två frågor till kommissionen om hanteringen och anordnandet av de senaste interna uttagningsproven fick jag precisa och detaljerade svar. Ur dessa svar framträdde ett tydligt fall av dålig administration, om inte till och med maktmissbruk, från personalens generaldirektör och, i det andra svaret på min fråga, tog även kommissionär Kinnock på sig en del av detta ansvar. Ställd inför detta faktum gjorde jag en anmälan till den europeiska ombudsmannen. I sitt svar säger ombudsmannen att han inte kunde inleda en undersökning eftersom uttagningsproven redan hade kommit för långt.
Tyvärr har jag inte de paranormala färdigheter som gör det möjligt att känna till fakta innan de har inträffat. Men inte bara: artikel 2.4 i Europaparlamentets beslut om tjänsteföreskrifter och de allmänna villkoren för utövandet av funktionerna som europeisk ombudsman, förutsätter att anmälan skall lämnas in inom två år från och med det datum när de händelser som motiverar anmälan kommer till anmälarens kännedom.
När det gäller min politiska funktion och mitt politiska ansvar, utgör detta beslut från ombudsmannens sida en partsinlaga till försvar för kommissionen, men det är inte det mandatet som ombudsmannen Söderström fått av detta parlament.

Deva
Herr talman! Innan jag börjar kanske jag också kan rekommendera att medan de byter ut ledningarna kunde de måla alla svarta väggar vita, eller i någon annan färg. Jag vill börja med att gratulera Bösch till ett utmärkt betänkande och även gratulera den europeiska ombudsmannen till det arbete han utför. Jag vet att det före min tid fanns en oro inom kammaren om man skulle ha en ombudsman överhuvudtaget, därför att det verkade vara en intressekonflikt. Men historien har visat att så inte är fallet och att ombudsmannen arbetar mycket hårt för att skydda våra valkretsars intressen och att han är en tillgång för att legitimera klagomål och ta reda på vad som har gått fel.
Jag hade förmånen att tjäna inom ombudsmannens särskilda utskott i underhuset och detta var ett mycket myndigt utskott. Vi kunde instämma vem som helst i landet inför ombudsmannens utskott, och det särskilda utskottsförfarandet, vilket jag kommer att diskutera på två minuter, är något som vi kan lära av. Europeiska unionens medborgare bör få ett positivt intryck av gemenskapens institutioner när de är i kontakt med dessa. Frågan är: Har detta uppnåtts? Jag är rädd för att det korta svaret är " nej" . Det står dock klart att det har gjorts framsteg, vilket detta betänkande visar.
Jag gratulerar kommissionen för att de har godkänt de fyra rekommendationer som görs i den särskilda rapporten om ombudsmannen. Tillgång till offentliga handlingar för medborgare i Europeiska unionen är ett kännetecken på en ansvarsfull och fullt fungerande demokrati. Det faktum att någon som söker arbete på en institution inom gemenskapen skall kunna få se sina rättade prov visar att institutionerna är säkra på det sätt de sköter sina anställnings- och rekryteringsförfaranden. Det är ett kännetecken för en trygg demokrati om de förfaranden på vilka urval görs sker öppet och utan att man tar tillflykt till konfidentiella åtgärder eller sekretessåtgärder.
Inom de särskilda utskotten i underhuset hade vi befogenheten att införa ett övervakningssystem på varje verkställande nivå, inte bara ministrarna, på samma sätt som vi övervakar kommissionen ibland när de kommer hit och besvarar frågor, men med en två timmar lång session med den aktuelle ministern och med tjänstemän närvarande, där de valda ledamöterna kunde ställa frågor, vara beredda att ställa detaljerade frågor och att få detaljerade svar. Detta är början på att öppna regeringsprocessen och att göra den genomblickbar. I vår resolution talar vi om ett genomblickbart styre och vi bör genomföra detta i Europaparlamentet.

Koukiadis
Herr talman! Även jag skulle vilja lovorda både föredraganden och den som sammanställt yttrandet från utskottet för rättsliga frågor. Den som först och främst ändå bör lovordas är naturligtvis Södermann som på ett utmärkt sätt har tagit emot många anmälningar från europeiska medborgare beträffande dålig förvaltning under kommissionens rekryteringsförfaranden och på eget initiativ framställt en rapport för att ge en lösning på detta problem. Det är glädjande att kommissionen godtog flera av ombudsmannens rekommendationer. Jag tror dock att det fortfarande finns ett tomrum då kommissionen vägrar att utforma ett system med heltäckande principer med klara riktlinjer som skall leda till att uttagningsproven genomförs på ett helt objektivt sätt.
Är det emellertid bara på detta sätt som godtyckligheterna och de därav följande protesterna kommer att begränsas - verkliga eller inte, det vet vi inte - beträffande uttagningsprov med förutbestämda resultat? De tekniska problemen, hur svåra de än är, får inte utgöra ett hinder för det politiska målet avseende öppenhet. Om det vore så skulle det inte finnas skäl att alls tala om öppenhet. Kommissionens ordförande har själv upprepade gånger lovat oss att öppenhet när det gäller förvaltningen av europeiska frågor är en absolut prioritet. Jag tror alltså inte att han då han berörde detta inte kände till svårigheterna med att förverkliga detta mål.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att kommissionen är skyldig att rätta sig efter Europeiska ombudsmannens rekommendationer, men också skyldig att utforma ett heltäckande system med objektiva prov, detta av två huvudsakliga skäl: för det första eftersom kommissionen har en rättslig skyldighet enligt artikel 255 i fördraget, såsom den ändrades med Amsterdamfördraget och vilken inför principen om öppenhet. Därför uppmanar vi rådet att samarbeta med kommissionen för att utfärda en förordning i ärendet. För det andra eftersom det utifrån rent politisk synvinkel utgör en grundläggande förutsättning för att stärka själva dess trovärdighet. Europeiska unionen har en kort historia till skillnad från medlemsstaterna som har ett långt förflutet. Och därför måste den skapa förhoppningar om något nytt. Och det nya i detta fall är att den bör tillämpa de bästa metoder och undvika allt det som enligt våra erfarenheter skadar trovärdigheten i själva medlemsländerna.
Europeiska unionen behöver mer än de enskilda länderna visa upp ett trovärdigt ansikte då Europeiska unionen, i motsats till länderna, som även har andra band med medborgarna, t.ex. det gemensamma ursprunget, som grundläggande sammanhållande länk, bara har förhoppningen om respekt för den europeiska medborgaren.

Solbes
. (ES) Herr talman! För det första skulle jag vilja tacka Bösch för hans betänkande som kommissionen tagit positivt emot. Några av hans önskemål är redan på gång. T.ex. tillåts det redan att kandidaterna tar med sig frågorna från proven, att de allmänna utvärderingskriterierna skall lämnas ut till de kandidater som så begär, att en lista på de som godkänts skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, eller att sammansättningen av utvärderingskommittén skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, vid allmänna uttagningsprov och på kommissionens webb-sida vid interna eller begränsade uttagningsprov.
Kommissionen försöker vara så objektiv som möjligt och när det gäller några frågor som tagits upp i debatten skulle jag vilja göra två kommentarer. För det första sker rättningarna alltid anonymt vid de uttagningsprov som görs av kommissionen. Kandidaterna är okända, de är inte identifierade vid namn, utan med en hemlig kod. För det andra avseende språken görs uttagningar och de rättas på nationella språk och testerna överförs inte från ett språk till ett annat innan rättningen. Man försöker uppnå maximal säkerhet och garanti för att uttagningsproven skall utföras på ett så rättvist och godtagbart sätt som möjligt för alla.
Den fråga som i dag förmodligen intresserade mest i debatten om Bösch betänkande är vad som sker med kandidaternas tillgång till de rättade proven. Ordförande Prodi har redan en gång uttalat sig om detta. Just nu kan jag bekräfta något som kommer i vitboken om reformen av kommissionen, konkret i åtgärd 29 som handlar om förbättringen av insynen till förmån för kandidaterna, där det står " slutligen och i överensstämmelse med den europeiska ombudsmannens rekommendation skall kommissionen låta kandidaterna få tillgång till de rättade proven i alla uttagningsprov som utlyses från juli 2002" .
Några av ledamöternas bekymmer är varför det just skall vara från juli 2002. Anledningen är beaktandet av insynen och kunskapen om förfarandet som ni tar upp. Till och med en fråga som möjligheten att få tillgång till genomgången av proven kräver några förberedande steg administrativt sett. Hur skall denna granskning av proven gå till, vem klarar av att göra det, hur och inför vem skall man föreslå detta slags förfarande.
Ur kommissionens synvinkel är åtagandet i denna fråga absolut och vi hoppas att de så snart dessa åtgärder träder i funktion skall tillämpas generellt.
Slutligen kan kommissionen naturligtvis själv göra egna åtaganden. I förhållande till andra institutioner beror möjligheten att anta de förfaranden som föreslås i detta betänkande och i ombudsmannens framställningar på dessa.

Talmannen
Jag tackar kommissionären. Detta var en tillfredställande avslutning på en mycket tillfredsställande debatt.

Turco
Herr talman! Jag vill inte ställa någon fråga - det är tydligt att kommissionär Solbes inte är den skyldiga - men jag noterar i uttalandet att resultaten kommer att bli tillgängliga från och med juli 2002. För bara ett par månader sedan hävdade ordförande Prodi att alla uttagningsprov, med början i juli 2000, skulle vara tillgängliga. Vad innebär detta? Att den berömda reformen har uppskjutits i två år?

Solbes
. (ES) Nej, herr Turco, det betyder en av dessa två saker. Antingen har jag misstagit mig då jag läst texten, jag talade naturligtvis om år 2000, eller så har tolkningen misstagit sig vid översättningen av vad jag sa. Naturligtvis talade jag om juli 2000.

MacCormick
Herr talman! En ordningsfråga. I detta tal fäste Deva uppmärksamheten på det faktum att vi här i kammaren inte är så bra på utfrågningar. Detta var mycket uppenbart i går kväll under rådets frågestund. Sammanträdet avslutades faktiskt tidigare och ändå har rådets frågor, som jag ser det, inte blivit något annat än en övning i att nedlåtande undanflykter. Att det är omöjligt för en ledamot att ställa mer än en fråga bidrar till detta. Det är ingen mening med att fråga ut rådet överhuvudtaget. Jag skulle vilja föreslå att presidiet vid någon tidpunkt ser över frågan om en ledamot som begränsar en första fråga till under en halv minut har rätt till en andra fråga.

Talmannen
Detta är inte på sin plats vid avslutningen av denna debatt men kanske ni skulle vilja skriva till den vice talman som är ansvarig för reformer för att se om frågan kan läggas till på ett eller annat sätt.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 19.12.)

