Femte sammanhållningsrapporten och strategin för sammanhållningspolitiken efter 2013 - Genomförandet av sammanhållningspolitikens program 2007-2013 - Programmet för städer i Europa och dess framtid i sammanhållningspolitiken - Mål 3: En framtida dagordning för gränsöverskridande, transnationellt och interregionalt samarbete - Ökad effektivitet för Eruf och andra strukturfonder (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Markus Pieper, för utskottet för regional utveckling, om kommissionens femte sammanhållningsrapport och strategin för sammanhållningspolitiken efter 2012,
betänkandet av Miroslav Mikolášik, för utskottet för regional utveckling, om rapporten 2010 om genomförandet av sammanhållningspolitikens program 2007-2013,
betänkandet av Oldřich Vlasák, för utskottet för regional utveckling, om programmet för städer i Europa och dess framtid i sammanhållningspolitiken,
betänkandet av Marie-Thérèse Sanchez-Schmid, för utskottet för regional utveckling, om mål 3: En utmaning för det territoriella samarbetet - en framtida dagordning för gränsöverskridande, transnationellt och interregionalt samarbete, och
betänkandet av Georgios Stavrakakis, för utskottet för regional utveckling, om lägesrapport om och framtida synergier för ökad effektivitet mellan Europeiska regionala utvecklingsfonden och andra strukturfonder.
Markus Pieper
Herr talman! Jag vill börja med att be om två minuters talartid för mitt avslutningsanförande. Mina damer och herrar! Europeiska unionen är ett solidariskt Europa. Unionen är också de europeiska regionernas vapendragare. I dag sänder Europaparlamentet ut en stark signal till våra regioner. Vi vill hjälpa de svagaste regionerna att upprätta bättre förbindelser. Vi ger stöd till gränsregionerna så att Europa kan bli mer sammanhållet, och vi vill använda potentialen i alla regioner för att göra Europa mer konkurrenskraftigt.
Även om den ekonomiska och finansiella krisen har överskuggat många av dessa aktiviteter kommer EU:s strukturpolitik även i fortsättningen att ge en stark stimulans till tillväxt och sysselsättning. Det kommer att finnas ett stort behov av åtgärder efter 2013 med tanke på utmaningar som demografiska förändringar, förändrade ekonomiska strukturer, brister i våra transportsystem, växlingen till förnybara energikällor och ökande sociala motsättningar.
Strukturpolitikens utmaning blir att göra det möjligt för regioner att bli innovativa för att kunna möta dessa svårigheter och att hjälpa dem att hjälpa sig själva. Samtidigt måste den regionala potentialen i EU ha förmågan att genomföra Europa 2020-strategin och se till att den blir framgångsrik. Vi måste se till att vi har tillräcklig finansiering för alla dessa uppgifter. Därför kommer vi att motsätta oss alla försök att avskaffa vår framgångsrika strukturpolitik, genom åternationalisering, nya klimat- eller sysselsättningsfonder eller vilka centraliseringsåtgärder Bryssel nu kan tänkas planera. Vi vill stärka principen om flernivåstyre. Regionernas ansvar för genomförandet av EU:s mål ger ett mervärde i sig.
Vi har i betänkandet framfört en rad förslag om hur EU kan öka detta mervärde ännu mer. Vi efterlyser mer resurser för att förbättra infrastrukturen i våra gränsregioner och för att stärka de transeuropeiska näten. Vi vill investera mer i framtiden för våra städer och vår landsbygd och vi kräver en bättre samordning av program. Det är troligt att en majoritet i parlamentet kommer att stödja en mellanliggande kategori med höga subventioner till mindre missgynnade regioner. Jag skulle vilja avråda från detta, eftersom det kommer att vända phasing-out till sleeping-out, vilket rådet inte har råd med.
Vi lägger också fram förbättrade förslag för mer effektivitet och öppenhet. Det är mycket viktigt för oss att se till att hårdare villkor kopplas till tilldelningen av finansiering. EU-lagstiftningen måste genomföras innan EU:s pengar kan ställas till förfogande. Detta gäller både offentlig upphandling och prisreglering. Vi vill också se betydligt strängare kontroller när det gäller tilldelningen av subventioner. Om vi inte slutligen och regelbundet hänger ut de medlemsstater där de flesta bedrägerierna äger rum kommer vi att förlora vår trovärdighet.
Vi efterlyser större engagemang från kommissionen när det gäller att övervaka hur finansieringen används. Lita inte för mycket på medlemsstaterna, Janusz Lewandowski. Ta själv ansvar för ackreditering av de nationella tillsynsmyndigheterna så kommer parlamentet att ge dig sitt stöd.
Slutligen vill jag göra kommissionen uppmärksam på några saker som inte tas upp i betänkandet. Till skillnad från förslaget till betänkande kräver vi inte längre en minskning av samfinansieringen, men jag vill framhålla att vi heller inte begär någon ökning av den. Betänkandet innehåller inte heller längre vårt förslag om att Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter och Europeiska socialfonden ska slås samman. Men observera att vi heller inte vill ha en fristående europeisk fond för justering för globaliseringseffekter. Se gärna dessa två exempel som bevis på att parlamentet är mycket mer positivt till reformer än betänkandet kan antyda. Vi behöver en reform av strukturpolitiken för att kunna garantera att EU förblir starkt.
Avslutningsvis vill jag säga att jag verkligen har uppskattat arbetet med detta betänkande. Jag har dock retat mig på den höga förekomsten av egennyttig nationalism, som också tyvärr avspeglas i betänkandet. Det ska bli intressant att se hur detta hanteras i omröstningen. Tack för uppmärksamheten.
Miroslav Mikolášik
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka mina ärade kolleger för deras intressanta bidrag, och särskilt skuggföredragandena för deras utmärkta samarbete. Det har framkommit många inspirerande och relevanta idéer i ändringsförslagen och yttrandena, och jag har särskilt vinnlagt mig om att anlägga ett välbalanserat tillvägagångssätt som ska ta upp så mycket av deras essens och variation som möjligt.
Strategirapportering är ett nytt inslag i sammanhållningspolitiken, som införts för den nuvarande programperioden 2007-2013. Med strategirapporten 2010 har parlamentet för första gången tillfälle att analysera och utvärdera effekterna och resultaten av genomförandet av sammanhållningspolitiken. Detta är också en chans för parlamentet att yttra sig om medlemsstaternas prioriteringar vad gäller utgifter och att belysa de områden där det behövs mer insatser, bland annat kommissionens hanterande av genomförandet av sammanhållningspolitiken och själva strategirapporteringen.
Strategirapporten 2010 inriktas främst på genomförandet av program under den pågående programperioden och på strategirapporteringen. Den ger dock även flera värdefulla insikter i den framtida sammanhållningspolitiken.
När det för det första gäller genomförandet av programmen, så uppgår den rapporterade finansieringsvolymen för de utvalda projekten till 93,4 miljarder euro, vilket motsvarar drygt 27 procent av tillgängliga EU-medel under perioden. Detta kan anses vara rimligt, dels med tanke på att den socioekonomiska situationen försämrades allvarligt under 2008-2009 till följd av den globala krisen, dels med tanke på reformen av sammanhållningspolitiken för perioden 2007-2013.
Framstegen varierar dock avsevärt mellan olika länder och inom olika ämnesområden, med aggregerade siffror för projekturval på över 40 procent i nio medlemsstater och under 20 procent i fyra medlemsstater. Det är uppenbart att det fortfarande finns stora ekonomiska, sociala och miljömässiga skillnader mellan EU:s regioner. Å andra sidan var de genomsnittliga siffrorna för projekturvalet mer lika för de tre målen Konvergens, Regional konkurrenskraft och sysselsättning samt Europeiskt territoriellt samarbete - och detsamma gäller i de kategorier som är inriktade på målen i Lissabonstrategin. Den högre upptagningsnivån för miljöprogram under målet Europeiskt territoriellt samarbete pekar på det uppenbara mervärdet i gränsöverskridande och interregionalt samarbete - vilket därför bör uppmuntras i framtiden. Å andra sidan krävs fler insatser på vissa områden, särskilt för att förbättra genomförandet, undvika alltför stora förseningar, säkra en stramare budgetdisciplin och öka samverkan med andra områden inom EU-politiken.
När det för det andra gäller strategirapporteringen i sig, så är detta ett verktyg för att strategiskt reflektera och diskutera kring sammanhållningspolitikens tematiska dimension på grundval av konkreta bevis från medlemsstaterna. Strategirapporteringen är också en utvärdering av den pågående processen. Den genomförs under programperioden för att ge en översikt över medlemsstaternas framsteg i genomförandet av EU:s mål, och för att ge en användbar plattform för att förbättra resultaten. Strategirapporten belyser följaktligen många exempel på god praxis som kan bidra till att förbättra rapporteringskvaliteten, öka egenansvaret hos aktörer i medlemsstaterna och i slutändan förbättra effektiviteten i genomförandet.
Jag ska avsluta med att nämna bara ett av många exempel på god praxis, nämligen användning av huvudindikatorer i alla medlemsstater.
Oldřich Vlasák
Herr talman! Det är flera saker jag skulle vilja ta upp i det betänkande som jag är föredragande för, det vill säga betänkandet om programmet för städer i Europa och dess framtid i sammanhållningspolitiken.
Betänkandet är inriktat på städerna och deras roll i sammanhållningspolitiken. Jag skulle dock vilja börja med att betona att detta inte betyder att vi får glömma landsbygden när EU-medlen ska fördelas. Tvärtom måste utvecklingen av storstäderna och de små samhällena på landsbygden samordnas och gå hand i hand. Jag har för övrigt poängterat detta i mitt ändringsförslag till Czesław Adam Siekierskis betänkande om den gemensamma jordbrukspolitikens framtid.
Jag skulle vilja ta upp flera punkter i min inledning. För det första måste vi vara medvetna om att städerna spelar en viktig roll för genomförandet av Europa 2020-strategin, bland annat på grund av deras obestridliga betydelse för den ekonomiska utvecklingen i EU:s regioner. Det är därför viktigt att städerna ges ett starkt mandat i genomförandet av målen i denna gemensamma EU-strategi.
För det andra vill jag understryka att vi behöver utveckla den grundläggande infrastrukturen i många städer. Enligt min mening omfattar en bra lösning inte bara renovering, utan även modernisering och tekniska investeringar i infrastruktur, genom informationsteknik. Det skulle se till att vi verkligen får se en stark tillväxt och förbättrad livskvalitet i städerna. Det är just sådana tillväxtinvesteringar som bör prioriteras, inte minst med tanke på principen om koncentration.
För det tredje vill jag ta upp ämnet partnerskap. Partnerskap är ofta ett tomt begrepp. Jag skulle uppskatta om vi kunde ge städerna ett verkligt stöd, och jag uppmanar därför kommissionen att ålägga medlemsstaterna att involvera de viktigaste städernas politiska företrädare och sammanslutningar av lokala och regionala myndighetsorgan i alla faser av beslutsfattandet inom ramen för sammanhållningspolitiken. Lokala företrädare bör få en möjlighet att delta i förhandlingarna om de nationella planeringsavtalen för strategisk utveckling.
Den fjärde och sista punkten i betänkandet som jag vill ta upp i dag är de finansieringstekniska instrumenten. Mycket har redan sagts om Jessica. Men i verkligheten händer det inte mycket. Jag skulle därför vilja att vi uppmanar kommissionen att utvärdera erfarenheterna av dessa instrument och ändra reglerna för dem för att göra dem mer konkurrenskraftiga i förhållande till andra instrument på finansmarknaden. Samtidigt anser jag att vi bör uppmana medlemsstaterna att genomföra Jessicainitiativet på stadsnivå, och inte på regions- eller nationsnivå. Det är det enda sättet att ge städerna en känsla av ägande av Jessicainitiativet, så att det kan få en långsiktig effekt.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är sällan vi har en prioriterad debatt om sammanhållningspolitiken, och dagens debatt är oerhört viktig.
Regionalpolitiken har haft många framgångar under sin långa historia och 2009 blev den Europeiska unionens viktigaste utgiftspost, med 350 miljarder euro som investeras i våra regioner mellan 2007 och 2013. I dag ska parlamentet rösta om framtiden för denna politik och fastställa sina prioriteringar inför de kommande budget- och lagstiftningsförhandlingarna för nästa budgetram.
För min egen del har jag haft äran att arbeta med framtiden för det europeiska territoriella samarbetet - sammanhållningspolitikens mål 3 - och jag vill tacka skuggföredraganden och Europeiska kommissionen för ett givande samarbete.
Vad är territoriellt samarbete? Vad har det för syfte? Vilka frågor står på spel? Hur framträdande bör samarbetet vara inom regionalpolitiken? Detta är de frågor vi behöver besvara.
I dag bor 196 miljoner EU-medborgare i gränsregionerna. Genom de skillnader de har att hantera visar dessa regioner på vilka svårigheter länderna har att anpassa sig till de utmaningar som följer av öppna gränser, en fullbordad inre marknad och globaliseringen.
Europeiska unionen är uppdelad i 27 medlemsstater och 271 regioner. Unionens territorium är alltså splittrat och uppdelat av många administrativa gränser som definierar olika politiska och rättsliga system. För att parafrasera en fransk sociolog är en gräns ett politiskt objekt som skapar avstånd där det finns närhet. Omvänt vill Europeiska unionen skapa närhet där historien har skapat avstånd, missförstånd och ibland hat.
Faktum är att ingressen till Romfördraget från 1957 är den gemensamma röda tråden i vår roll som EU:s förtroendevalda. Målet för Europeiska unionen är ”en allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken”. Utan att radera gränser eller ifrågasätta deras legitimitet strävar vi i mål 3, med en budget på 8,5 miljarder euro, efter att minska gränsernas negativa effekter i vardagen för våra medborgare, för att göra dessa uppdelande gränser till sammanfogande gränser.
Det är det som gör det europeiska territoriella samarbetet till ett uttryck för den europeiska integrationen och en utomordentlig källa till konkurrenskraft.
Vilken framtid vill vi ge det?
Detta betänkande innehåller konkreta och pragmatiska förslag, som har sin grund i kraven från de många intressenter som sammanträtt och i medborgarnas förväntningar.
Först och främst, en uttrycklig påminnelse om det europeiska territoriella samarbetets mervärde och dess potential att främja konkurrenskraften. Ett förslag om att öka dess finansiering till 7 procent av sammanhållningspolitikens totala budget. Upprätthållande av den övergripande strukturen och den gränsöverskridande dimensionens nyckelroll för att tillgodose de lokala behoven i de gränsöverskridande områdena. Tilldelning av anslag för varje samarbetsprogram, på grundval av samordnade kriterier, för att hindra att vissa medlemsstater räknar med ekonomisk avkastning. En mer strategisk programplanering av medlen, sammankopplad med en territorialiserad Europa 2020-strategi.
Incitament för att låta de regionala operativa programmen spela en roll i de stora gränsöverskridande eller transnationella projekten, som de transeuropeiska transportnäten. Bättre samordning mellan den transnationella dimensionen och de makroregionala strategierna, förenklad tillämpning genom antagande av en separat förordning. Ett bättre utnyttjande av Europeiska grupperingen för territoriellt samarbete, som är det enda fullständigt unionsomfattande instrumentet för flernivåstyre. Slutligen, ökad öppenhet och tydlighet för det territoriella samarbetet mellan lokala myndigheter och bland medborgarna.
Sammanfattningsvis vill jag säga att det territoriella samarbetet är ett av de få rena EU-politikområdena som har ett mervärde. Det är det enklaste, snabbaste och billigaste sättet att åstadkomma en levande europeisk integration i praktiken.
Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är vår skyldighet i dag att stärka sammanhållningspolitikens mest europeiska mål.
Georgios Stavrakakis
föredragande. - (EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Den viktigaste punkten som framhålls i betänkandet är att starkare synergier mellan Europeiska regionala utvecklingsfonden och sammanhållningspolitikens övriga fonder kommer att bidra mycket till att öka både effektiviteten och mervärdet i sammanhållningspolitiken. Samtidigt krävs ökade synergier med utvecklingsåtgärderna inom Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska fiskerifonden. Ökade synergier innebär i praktiken att åtgärder som finansieras genom sammanhållningspolitikens olika fonder förbereds, utformas och genomförs inom ramen för en integrerad gemensam plan, så att varje åtgärd använder och kompletterar de positiva resultaten av andra åtgärder.
Erfarenheterna från genomförandet av sammanhållningspolitiska program visar nu tydligt att framgången hos de flesta regionala utvecklingsinsatserna huvudsakligen beror på genomförandet av kompletterande initiativ. Förbättringar av infrastruktur leder exempelvis inte automatiskt till högre tillväxt om de inte kombineras med investeringar i utbildning, företagande och innovation. Vi menar därför att en effektiv samordning kommer att skapa verkliga vinster när det gäller effektivisering och förbättringar av den sunda budgetförvaltningen.
Det som betänkandet i första hand efterlyser för att nå detta mål är att det inom sammanhållningspolitikens allmänna ram antas gemensamma regler för förvaltning och ansökningar för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska fiskerifonden. Bortsett från de uppenbara fördelarna med att spara resurser och utnyttja komplementaritet skulle detta förenkla såväl mottagarnas utnyttjande av medel som de nationella myndigheternas förvaltning av medel. Slutligen kommer de förenklingar som åstadkoms genom samordnade regler på alla programplaneringsnivåer göra det lättare för små myndigheter att delta i de sammanhållningspolitiska programmen och förbättra utnyttjandet av medel.
Inom ramen för detta betänkande välkomnar vi också kommissionens initiativ att anta en gemensam strategisk ram som täcker fler fonder. Det som vi i utskottet för regional utveckling uppmanar till är att denna gemensamma ram och denna samordning inte begränsas till det politiska planeringsstadiet, utan utvidgas till att omfatta alla beslutsfaser: planering, genomförande och betalningar, revision och utvärdering.
Jag är också mycket nöjd med att de viktigaste budskapen i mitt betänkande antogs både i det oerhört viktiga förslaget till resolution från Europaparlamentet om den framtida budgetplanen för Europeiska unionen och i betänkandet om framtiden för sammanhållningspolitiken.
Jag vill avslutningsvis upprepa det som jag betonade i början av mitt anförande, nämligen att den grundläggande principen i mitt betänkande är att ökad synergi mellan fonderna kommer att förbättra sammanhållningspolitiken ytterligare. Med detta i åtanke skulle jag vilja uttrycka mina särskilda farhågor kring det faktum att det på senare tid börjat synas tendenser till att dela sammanhållningspolitiken mellan olika budgetposter. Vi är helt klart emot alla sådana förslag, eftersom det direkt underminerar grunderna för själva sammanhållningspolitiken, särskilt partnerskapet och den integrerade strategin för regional utveckling.
Johannes Hahn
Herr talman, ärade ledamöter, besökare i Europaparlamentet! Sammanhållningspolitiken är en central pelare i det europeiska integrationsprojektet och generellt sett en av de mest framgångsrika politiska åtgärderna under de senaste decennierna. Under den perioden har vi verkligen lyckats minska skillnaderna i välstånd mellan EU:s regioner. Den förändrade kategoriseringen under nästa period kommer att belysa detta.
Jag måste än en gång framhålla att regionalpolitiken samtidigt har blivit en central och hållbar investeringspolicy för alla EU:s regioner. Om vi vill se till att Europa 2020-strategin blir en framgång och omsätta den strategi som än så länge bara finns på pappret till konkreta insatser, initiativ och projekt är det just denna moderniserade, avancerade form av regionalpolitik som måste genomföras i alla våra regioner, så att vi uppnår erforderliga resultat i våra städer, samhällen, företag, forskningscentrum och skolor.
Jag vill tacka Europaparlamentet och i synnerhet föredragandena Markus Pieper, Miroslav Mikolášik, Oldřich Vlasák, Marie-Thérèse Sanchez-Schmid och Georgios Stavrakakis för deras utmärkta betänkanden, som kommer att hjälpa oss att gå vidare med vårt arbete. De många diskussioner som har förts i utskotten och vid en mängd andra tillfällen har visat att det är så. Jag utgår ifrån att många av dessa viktiga och mycket konstruktiva bidrag kommer att införlivas med den framtida regionalpolitiken. Parlamentet och kommissionen rör sig i samma riktning när det gäller de viktigaste delarna av regionalpolitikens framtida utveckling, och det vill jag tacka er för. Jag vill göra det helt klart att vi under diskussionerna om övergångsregionerna lite grann tappade bort det faktum att vi har så mycket gemensamt på det här området, till exempel samma prioriteringar och mycket substantiella förslag till förändringar av politikens framtida inriktning. Det kommer att göra den ännu mer framgångsrik, hållbar och synlig, och mer heltäckande och påtaglig för EU-medborgarna. Vi har ett gemensamt engagemang för att skapa starka band mellan regionalpolitiken och Europa 2020-strategin och gemensamt fastställa de villkor som måste till, så att vi kan klara av eventuella svårigheter med att genomföra politiken. Vi har också ett gemensamt engagemang för att se till att vår politik är starkt resultatinriktad. Detta kommer i slutändan att göra det möjligt för oss att ta reda på vad denna politik kan uppnå genom riktad användning av finansiella resurser i alla enskilda regioner i slutet av perioden, och kan därför bidra till att vi når Europa 2020-strategins centrala mål.
Med er tillåtelse ska jag kort kommentera de enskilda betänkandena. För det första Markus Piepers betänkande: Jag vill understryka det han sade om att vara beredd att genomföra reformer och om att vi är överens på många områden. Det är viktigt att vi strävar efter nyskapande, hållbarhet, energieffektivitet och efter att utnyttja den potential som smart, grön teknik har för den europeiska ekonomin och för att trygga jobben i en konkurrensutsatt global miljö. Detta har diskuterats här i parlamentet, och jag vill tacka parlamentet för dess omfattande stöd till förslaget att skapa en så kallad övergångsregion under nästa period. Vi har haft återkommande och ingående diskussioner om detta, och jag behöver inte gå in på det i detalj nu. Jag vill dock än en gång betona att vår strävan alltid har varit att ta fram ett förslag som hjälper de delar av regionerna som inte hör till de allra fattigaste, men som ändå ligger väl under genomsnittet, och ge stöd som gör att de kan komma ikapp. Icke desto mindre förstår jag den oro och betänksamhet som en del har gett uttryck för. Jag är beredd att till och med gå på offensiven här, så att vi i slutet av nästa period kan se vilka möjligheter som redan då finns att göra en preliminär utvärdering. Därigenom kan vi fastställa i vilken utsträckning målen har uppnåtts i de enskilda regionerna, bedöma om de inte har nåtts på grund av interna eller externa faktorer och se vilka slutsatser vi kan dra i fråga om medelstilldelningen under nästnästa period. Det är vettiga och nödvändiga åtgärder som kommer att leda till politisk acceptans i framtiden, och till att också medborgarna accepterar denna form av EU-politik.
Jag vill tacka Miroslav Mikolášik för den tydliga resultatinriktning hans betänkande har och för de uttryckliga hänvisningarna till strategirapporternas betydelse och framtida utveckling, dessa rapporters inverkan och hur de kan användas.
Oldřich Vlasák, som alltid har stridit hårt för städerna, och hela hans team förtjänar också ett tack. Våra städer är en viktig del av våra centrala europeiska mål, även om vi inte får glömma bort landsbygden. Jag kommer aldrig att tröttna på att säga att vi måste börja med städerna om vi ska kunna öka energieffektiviteten. Om vi vill minska koldioxidutsläppen måste vi börja i städerna. Bekämpandet av fattigdomen är en kamp för att förbättra de nedgångna områden som finns i alla större europeiska städer. Det finns alltså många skäl till att vi måste börja i städerna, och som jag har sagt får vi inte glömma bort landsbygden. Men - och detta berör Georgios Stavrakakis - det finns också ett behov av ökat samarbete med de andra fonder som finns på det här området, och i synnerhet fonden för landsbygdsutveckling. Vi kommer att behöva se till att samordningen med ramprogrammet för forskning blir effektiv, sund och insynsvänlig, framför allt när det gäller innovationsarbetet. Det viktigaste beslutskriteriet när det gäller forskning är nämligen excellens, och den är inte geografiskt betingad. Detta är uppenbart om man betänker att över 30 procent av forskningsfinansieringen går till tio europeiska regioner, som har denna koncentration. Därför är det viktigt. Under den innevarande perioden börjar vi investera pengar ur strukturfonden i forskningsinfrastruktur i hela EU, där projekten är sådana att det är berättigat, och vi kommer att öka tilldelningen under nästa period. Därigenom kommer det successivt att bli möjligt att skapa en bredare bas för forskningsverksamheten i hela Europa. I princip svarar också små och medelstora företag för innovationer, till exempel i fråga om produktutveckling och administration, tjänster och marknadsföring, det vill säga på många olika nivåer. Vi behöver denna breda bas, för det är de små och medelstora företagen i EU som i slutändan skapar arbetstillfällen och tryggar jobben på lång sikt.
Jag vill också tacka Marie-Thérèse Sanchez-Schmid för hennes bidrag. Vi har redan diskuterat det territoriella samarbetet vid åtskilliga tillfällen. Detta är ett politikområde som med sin mångfald och komplexitet är ett av de mest europeiska. Det gör att vi kan bryta ned de gränser som medborgarna inte ens bör betrakta som gränser och göra verkliga framsteg med att ena och integrera Europa. De nya förhållningssätten till exempel i fråga om makroregionala strategier visar vilken potential det gränsöverskridande samarbetet har.
Tack än en gång för era bidrag. Jag ser fram emot diskussionen. Jag kan försäkra er om att många av dessa tankar och idéer kommer att införlivas med förslaget om den rättsliga grund som vi behöver för nästa anslagsperiod, vilket kommer att presenteras i september. Tack så hemskt mycket också för ert aldrig sviktande stöd för den europeiska regionalpolitiken och dess utveckling.
Derek Vaughan
föredragande för yttrandet från budgetkontrollutskottet. - (EN) Herr talman! En stark, välgrundad sammanhållningspolitik är avgörande för att EU ska kunna göra sitt för att skapa arbetstillfällen och tillväxt, i synnerhet när medlemsstaterna skär ned sina utgifter.
Strukturfonderna betyder mycket i områden som Wales, och om de ska kunna fortsätta att göra det måste vi se till att sammanhållningspolitiken är ordentligt finansierad, att den har rätt inriktning, att pengarna används på rätt sätt och att systemet förenklas. De två sistnämnda punkterna är förstås mycket viktiga för budgetkontrollutskottet. Vi vill göra livet enklare, inte bara för medlemsstaterna, utan också för de sökande. Vi vill se till att det finns en balans mellan åtgärderna för att kontrollera att pengarna används på rätt sätt och för att göra medlen lättillgängliga, särskilt för mindre organisationer.
Slutligen vill jag säga att när man överväger att öka betoningen av tätortsområden och städer, att inrätta en ny infrastrukturfond och en resultatreserv måste vi se till att allt detta inte innebär att de fattigare regionerna i EU utsätts för risker eller skadas.
Veronica Lope Fontagné
föredragande av yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor. - (ES) Fru talman! Först och främst vill jag framhålla hur viktig sammanhållningspolitiken har varit för den ekonomiska tillväxten och integrationen av medborgare och territorier i EU.
Därför var det så viktigt att parlamentet fick yttra sig om den politik som ska föras efter 2013, och det vore orättvist att inte nämna det arbete som Markus Pieper har gjort med sitt omfattande betänkande.
Inom ramen för sammanhållningspolitiken har Europeiska socialfonden varit och kommer att vara ett mycket viktigt verktyg när det gäller att hjälpa medlemsstaterna att anpassa sin politik till Europa 2020-strategin och bekämpa finanskrisen.
Fonden ska framför allt skapa sysselsättning, främja livslångt lärande och hjälpa främst lågutbildade arbetstagare och de som står utanför arbetsmarknaden samt de mest utsatta grupperna, de som diskrimineras och naturligtvis små och medelstora företag.
Den bör också ha till syfte att skapa social integration och minska fattigdomen.
Om vi ska nå dessa mål är det viktigt att socialfonden, som är en del av strukturfonderna, kan räkna med tillräckliga resurser och att de administrativa och förfarandemässiga bördorna minskas så mycket som möjligt.
Antigoni Papadopoulou
föredragande av yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor. - (EN) Fru talman! Den globala ekonomiska recessionen förändrade det ekonomiska landskapet i EU dramatiskt: den ökade arbetslösheten, minskade den ekonomiska tillväxten och ställde till problem för näringslivet.
Sammanhållningspolitiken måste vara ett effektivt svar på de socioekonomiska utmaningar som finanskrisen medförde och ett sätt att minska skillnaderna i utveckling mellan EU:s regioner.
Utvärderingen av genomförandet av de sammanhållningspolitiska program som har medfinansierats av strukturfonderna under perioden 2007-2013 bör återspegla den inverkan som utvalda sammanhållningspolitiska projekt har på den ekonomiska återhämtningen i EU, särskilt när det gäller att skapa nya arbetstillfällen, minska de socioekonomiska skillnaderna, öka den sociala integrationen och förbättra humankapitalet.
Vid en tidpunkt då den ekonomiska och finansiella krisen ökar de sociala skillnaderna minskar emellertid strukturfondernas anslag till medlemsstaterna. Kommissionen bör göra Europeiska socialfonden mer ändamålsenlig och ge den en skarpare offentlig profil, och i samarbete med medlemsstaterna se till att det skapas starka synergieffekter mellan strukturfonderna och EU:s politik, samt främja synergieffekter som svar på de förändrade krav som dagens arbetsmarknad ställer.
Anna Rosbach
föredragande av yttrandet från utskottet för transport och turism. - (DA) Fru talman! När vi talar om framtidens städer vet vi att behovet av rörlighet kommer att bli allt större. Transporterna kommer att vara en ännu viktigare del av medborgarnas liv. Många kommer att flytta längre ut på landsbygden och pendla till jobben i städerna. För att undvika föroreningar, trafikstockningar och tidsödande resor måste vi dock hitta nya metoder, såsom gratis infartsparkeringar i kombination med flexibla månadskort för flera olika transportslag, såsom cyklar, motorcyklar, bilpooler, tunnelbana, elbussar, underjordiska tåg och så vidare. Utan flexibla transportmöjligheter kommer städerna att dö. Således måste vi tänka om snabbt. Inom bilindustrin är man medveten om att vi måste tänka snabbt, annars kommer företag utanför Europa att komma före oss. De förbereder sig för en framtid med smartare bilar och blandade transportsätt. Vi politiker bör göra detsamma.
Detta är bra, men jag kan inte riktigt förstå varför EU-medel ska användas till dessa initiativ. Det ligger ju i regionernas eget intresse att vara tilltalande för medborgarna. I dessa kristider tycker jag att vi äntligen bör sluta be om mer pengar, som bortskämda tonåringar.
Tadeusz Cymański
Fru talman! Europa 2020-strategin är tänkt att bidra till ekonomisk tillväxt samtidigt som den motverkar social utslagning. Sammanhållningspolitiken är ett av de viktigaste verktygen i Europa 2020-strategin och bör under den kommande perioden i större grad bidra till att minska fattigdomen i våra länder. Europeiska socialfondens verksamhet bör vara mer inriktad på den grupp människor som behöver stöd för att finna sysselsättning och integrera sig i samhället.
Denna verksamhet bör understödjas genom inrättande av en modern barnomsorg och moderna skolor, och genom utbildning av hög kvalitet för arbetssökande. Det är några specifika exempel på åtgärder som kommer att göra det lättare att förena arbete och familjeliv. Det är särskilt dessa åtgärder som förtjänar stöd ur strukturfonderna, och det är dessa åtgärder som kommer att leda till minskad fattigdom bland människor som löper särskilt stor risk att drabbas av den.
Under nästa finansieringsperiod är det också viktigt att upprättandet och genomförandet av strukturella program framför allt inriktas på människor, i syfte att förenkla förfarandena för utnyttjande av medlen. De många inspektionerna och granskningarna innebär att formella frågor som har med genomförandet av programmen att göra har fått högsta prioritet, vilket förhindrar en ändamålsenlig och effektiv användning av stödet.
Jaromír Kohlíček
föredragande av yttrandet från utskottet för transport och turism. - (CS) Fru talman! Interreg III-programmet för gränsöverskridande samarbete mellan regionerna är ett fullständigt utvecklingsinstrument. Den flexibilitet som följer av artikel 21 i förordningen om Europeiska regionala utvecklingsfonden, med andra ord möjligheten att också tillhandahålla medel för utgifter som ligger utanför programmets räckvidd, anser jag vara viktig.
Enligt min mening kommer genomförandet av programmet att underlättas av å ena sidan en stabilisering av reglerna, å andra sidan av denna flexibilitet. De europeiska grupperingarna för territoriellt samarbete (EGTS) är juridiska personer som kan spela en viktig roll. Jag tror att deras stadga snart kommer att vara klar, och den kommer att ge dem en mycket starkare ställning. Den kan också leda till att privata organ och bidragande organisationer blir mer delaktiga, och därmed till en effektivare resursanvändning. Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster stöder detta förbättrade program för territoriellt samarbete.
Erminia Mazzoni
Fru talman, mina damer och herrar! I och med att Lissabonfördraget trädde i kraft fick sammanhållningspolitiken en territoriell dimension. Denna utveckling gör det ännu viktigare att främja en mekanism för verkligt deltagande. För att den delaktigheten ska bli ändamålsenlig och effektiv är det viktigt att tillåta att de tillgängliga verktygen används på ett lämpligare sätt.
Betänkandet från Oldřich Vlasák, som jag tackar, om programmet för städer i Europa och dess framtid i sammanhållningspolitiken, innehåller en mycket balanserad syn på sammanhållningspolitikens urbana dimension, som tar hänsyn till alla de ståndpunkter som grupperna gav uttryck för under debatten i utskottet för regional utveckling.
Cirka 75 procent av EU:s totala befolkning bor i städer. I städerna genereras 80 procent av bruttonationalprodukten (BNP) och upp till 70 procent av energin i EU konsumeras där. Därför är deras utveckling direkt förknippad med sådant som sysselsättning, social integration, miljöskydd och att målen för sammanhållningspolitiken uppnås generellt sett. Oldřich Vlasáks resonemang i fråga om denna centrala fråga om att nylansera stadspolitiken som en plattform för utveckling inom ramen för Europa 2020-strategin är fullständigt rimligt, även om det är viktigt att inte glömma bort landsbygdsområdena och de stadsperiferiska områdena.
Jag vill uppmärksamma kommissionsledamoten på två prioriterade frågor, nämligen främjandet och stärkandet av modellen för flernivåstyre och synergieffekter mellan de olika fonderna, med andra ord en integrerad syn på finansieringen.
När det gäller det förstnämnda har vi i den översikt som vi lade fram och i den debatt som följde visat att regionala och lokala myndigheter och civilsamhället inte är tillräckligt delaktiga i utformningen, genomförandet och utvecklingen av den regionala planeringen, det vill säga i användningen av sammanhållningspolitikens verktyg. Å andra sidan har vi visat på de svårigheter som uppstår när finansieringen är rigid. Därför har vi bett kommissionen, och ber den nu igen, att överväga att införa en större flexibilitet i finansieringen och en större integrering mellan Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Sammanhållningsfonden.
Constanze Angela Krehl
för S&D-gruppen. - (DE) Fru talman! Sammanhållningspolitiken är en framgångsrik europeisk politik som alla drar nytta av, både regioner som inte är så väl utvecklade och regioner som redan har en stark ekonomi. En mängd studier har visat detta. Det viktigaste är emellertid att EU-medborgarna får direkt nytta av den. Därför behöver vi sammanhållningspolitik i alla EU:s regioner i framtiden. Vi måste dock göra vår goda politik ännu bättre. Det är det som Europaparlamentet vill åstadkomma med hjälp av Markus Piepers betänkande.
Att ha en modern sammanhållningspolitik innebär att möta de nya utmaningarna, skapa en uppdaterad infrastruktur, bekämpa klimatförändringar, främja energisäkerhet och energieffektivitet, forskning och utveckling, stödja små och medelstora företag och skapa arbetstillfällen. Givetvis måste vi också se till att finansieringen används effektivt. Därför slår vi fast att sammanhållningspolitiken måste bli mer insynsvänlig och resultatinriktad och att byråkratin måste minska. Samordningen mellan olika fonder och program måste också förbättras, som Georgios Stavrakakis sade tidigare. Någonting som är mycket viktigt är att partnerskapsprincipen förs upp på en ny och högre nivå. Vi måste göra alla delaktiga, den regionala nivån, den lokala nivån, både arbetsgivar- och arbetstagarsidan och stora icke-statliga organisationer.
Den nya mellankategorin är fortfarande omtvistad. Vi anser att mellankategorin kommer att vara till hjälp för regioner som behöver mer stöd än de traditionella mål 2-regionerna. De kommer inte att få finansiering på bekostnad av andra regioner. Tvärtom blir resultatet att vi inte får ett lapptäcke av subventioner. De många förfarandena för in- och utfasning kommer att standardiseras, och jag anser att detta verkligen är någonting som vi behöver i EU. Den som tror att vi inför en permanent stödkategori underskattar Europaparlamentet. Under de senaste åren har vi nog så ofta visat att vi kan lägga in gemenskapsinitiativ när det behövs. Vi har emellertid också tagit bort dem igen tillsammans när målen har nåtts. Vi är tillräckligt kompetenta för att i slutet av en anslagsperiod kunna bedöma om resultaten är goda och på vilka sätt programmen bör modifieras. Därför uppmanar jag mina kolleger att stödja denna nya mellankategori i omröstningen.
Ramona Nicole Mănescu
Fru talman! För det första vill jag gratulera föredragandena till deras arbete. Det gläder mig att kommissionsledamot Hahn är närvarande under denna debatt om sammanhållningspolitikens framtid.
Vi behöver en stark, väl finansierad regionalpolitik i EU, en politik som i framtiden inriktar sig på varenda europeisk region och genererar ekonomisk tillväxt, nyskapande och konkurrenskraft. Under den kommande programperioden tror jag att en gemensam strategi, som understöds av ett antal gemensamma genomförandeförordningar för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden kommer att skapa mervärde.
Det territoriella samarbetet kommer också att spela en avgörande roll när det gäller att nå målen för Europa 2020-strategin. Det är just därför som jag anser att det måste vara mycket mer tillgängligt för potentiella partner i den privata sektorn. Vi behöver verkligen ge dem möjlighet att bli fullvärdiga partner i projekt om territoriellt samarbete.
Vi får heller inte glömma bort att både de nationella regeringarna och kommissionen har viktiga funktioner när det gäller att utarbeta och genomföra EU:s politik på nationell, regional och lokal nivå på ett effektivt sätt.
I fråga om regionalpolitiken efter 2013 stöder jag tanken på att införa mellanregioner, så att regioner vilkas BNP ligger på mellan 75 och 90 procent av genomsnittet i EU får ett verkligt stöd, dock med hjälp av lämpliga lösningar.
Sist men inte minst vill jag betona vikten av att den regionala aspekten får inta sin rättmätiga plats som en del av både den reviderade EU-budgeten och den framtida finansieringsramen. Därför förväntar jag mig att kommissionen lägger fram ett förslag som framför allt återspeglar de synpunkter som utskottet för regional utveckling och Europaparlamentet har framfört.
Philip Bradbourn
för ECR-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag anser inte att de betänkanden som vi behandlar här i dag tar itu med de grundläggande problemen med dagens system för strukturell finansiering.
Efter finanskrisen och med tanke på det ständiga behovet av att minska budgetunderskotten i Europa måste parlamentet inse att sammanhållningsbudgeten inte kan fortsätta växa okontrollerat. Allting är inte som vanligt. I stället bör vi inrikta oss på att åtgärda de oacceptabla felnivåerna på utgiftssidan, vilka Europeiska revisionsrätten har framhållit.
På samma sätt är makroregionala organ inte ett sätt att göra de regionala utgifterna mer ändamålsenliga. Deras värde kan starkt ifrågasättas och de underminerar medlemsstaterna, vilka enligt min uppfattning fortsatt bör vara de som främst hanterar sammanhållningsutgifterna. De kommer inte att bidra till vårt mål om en bantad och mer välriktad sammanhållningspolitik som verkligen hjälper EU:s mest utsatta regioner.
De här betänkandena har helt fel inriktning, och jag kommer att rösta emot dem.
Elisabeth Schroedter
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman, herr Hahn, mina damer och herrar! Jag måste säga emot den föregående talaren. Det centrala budskapet till kommissionen i Markus Piepers betänkande är att den europeiska sammanhållningspolitiken har ett eget mervärde för EU. Den är det instrument som håller EU samman inifrån. Detta är uppenbart för medborgarna i alla EU:s regioner, och i synnerhet i de mycket missgynnade regionerna och krisregionerna. Sammanhållningspolitikens decentraliserade struktur, som bygger på deltagande, gör att den kan ge ett avgörande bidrag till skapandet av ett resurseffektivt, innovativt och socialt EU med låga koldioxidutsläpp. Till skillnad mot vad föredraganden själv anser tror jag att sammanhållningspolitikens instrument, tillsammans med intelligenta investeringar, också kan bidra till att bekämpa klimatförändringar och fattigdom.
Därför är vi besvikna över att dessa båda frågor inte har tagits med i betänkandet, trots de försök som föredraganden har gjort och fortfarande gör. Jag vill säga till kommissionen att en stor majoritet av parlamentet stöder dessa punkter. Till skillnad från föredraganden - och jag säger detta som tysk - anser jag att kommissionens förslag om en mellankategori kommer att leda till en balanserad och öppen struktur på den framtida sammanhållningspolitiken mot bakgrund av de dramatiska problem som en del regioner har.
Det är löjligt att tro att man kan göra besparingar på det här området. Det är också viktigt för Tyskland att EU fortsätter att utvecklas på ett harmoniskt sätt, för det är bra för Tyskland. Därför röstar vi i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen för en mellankategori.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Miloslav Ransdorf
- (CS) (inledningsvis utan mikrofon) ... håller med om tankegångarna i Guellecbetänkandet från den förra perioden, nämligen att dagens form av sammanhållningspolitik inte bidrar till att föra regionerna närmare varandra, bara staterna, och att detta är skälet till att EU:s mest dynamiska regioner håller på att förlora sin dynamik.
Elisabeth Schroedter
(DE) Jag kan inte hålla med om detta. Vi har verkligen ansträngt oss för att se till att alla betänkandena är inriktade på regionerna. Särskilt Markus Piepers betänkande stärker deras ställning. Vi tycker att detta är särskilt viktigt i det här läget. Det står klart att de stora aktörerna i fråga om sammanhållningspolitikens framtid är regionerna och inte medlemsstaterna.
Elie Hoarau
Fru talman! Jag skulle säga att de yttersta randområdena hör till de mest missgynnade regionerna i EU. De släpar efter och dras med permanenta nackdelar som avlägsen belägenhet, mindre marknader och utsatthet för vädrets nycker.
Det är bra att man i den femte sammanhållningsrapporten slår fast att dessa regioner ska ha en särskild och speciell behandling, i enlighet med artikel 349 i Lissabonfördraget. I rapporten kräver man också att de medel som öronmärks för dem efter 2013 ska vara minst lika stora som under den innevarande programperioden.
När det gäller att skapa en mellankategori för regioner vilkas BNP ligger på mellan 75 och 90 procent av genomsnittet i EU håller jag med, på två villkor. För det första att mål 1-medlen, till konvergensregionerna, inte minskar - jag skulle till och med vilja se en ökning - till följd av de besparingar som görs genom att vissa regioner inte längre tillhör mål 1. Dessa besparingar måste förstås komma de nya mellanregionerna till del, men också de andra regionerna. Det andra villkoret är att denna skapelse blir minst lika gynnsam för de berörda regionerna som utfasningen.
Slutligen handlar sammanhållningspolitiken om solidaritet och omfördelning, att göra det möjligt för regioner att få upp farten och komma i kapp. Den kan inte ersätta någon annan strategi, som till exempel Europa 2020-strategin, vilken bör ha sin egen finansiering, åtskild från sammanhållningsfinansieringen, även om dessa båda strategier naturligtvis måste samordnas. Därför är vår grupp till exempel emot att Europeiska socialfonden hålls åtskild från sammanhållningspolitiken.
John Bufton
för EFD-gruppen. - (EN) Fru talman! Området West Wales and the Valleys bör återigen vara berättigat till regional finansiering, trots att EU:s genomsnittliga bruttomervärde sjunker, vilket gör att man verkligen kan fråga sig om sammanhållningspolitiken ens fungerar.
Så vitt jag förstår har ett betydande belopp använts för att utveckla den offentliga sektorn, även om detta underminerades av de utbredda nedskärningarna i Storbritannien. Omkring 12 miljoner pund i korrigeringar gjordes för olika program i Wales under 2008 och 2009, och kommissionen fick under samma period sammantaget tillbaka 35 procent av medlen i form av böter. De här pengarna används inte effektivt om de ligger kvar i kassakistorna i Bryssel. Förslagen att allt mer snäva in sammanhållningspolitiken och öka resultatinriktningen allt mer gör att jag får en känsla av att korrigeringarna kommer att öka.
Den regionala finansieringen är inte en gåva från Bryssel, utan en mager avkastning på de miljarder pund som Storbritannien betalar in. De offentliga samråden om den femte rapporten om sammanhållningspolitiken visar att det finns en allmän vilja att komma bort ifrån den av Bryssel dikterade politiken. Det ska bli intressant att se om kommissionsledamoten har lyssnat på detta.
De här pengarna är ingen present från Bryssel. De är bara en liten andel av de pengar som tas från skattebetalarna och sedan används till precis vad kommissionen vill, under hot att vi antingen ska offentliggöra att vi har fått det ena eller det andra av EU eller betala böter. Det är cynisk propaganda.
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! Sammanhållningspolitiken kan bara bli en framgång i framtiden om vi tar itu med vissa problem nu. För det första, vad händer med de medlemsstater som ständigt bryter mot stabilitets- och tillväxtpakten? I de fallen kan inte strukturfonderna få önskad effekt. I stället försvinner pengarna bara, och EU degraderas till en transfereringsunion som också är ett bottenlöst hål. De som får regionalt stöd måste också följa reglerna.
För det andra får inte strukturfonden vara centraliserad till kommissionen. Detta ökar administrationen i stället för att minska den, och följden blir att dyra, nya, decentraliserade byråer inrättas.
För det tredje måste strukturpengarna användas på ett effektivare sätt. Det måste finnas tydligare mål och mer frekventa utvärderingar, och mottagarna själva måste ta mer ansvar. Principen om medfinansiering måste ligga fast.
För det fjärde skulle Turkiets anslutning bli en enorm börda för Sammanhållningsfonden, vid sidan av alla de kulturella, sociala, religiösa och utrikespolitiska problem den skulle medföra. Det är realistiskt att anta att budgeten skulle spricka. Det vet vi. Det är inte bara någonting man säger. Turkiet har fått flera miljarder euro i strukturpengar i åratal. Vi måste göra en kritisk granskning av detta.
Sammanfattningsvis vill jag att det regionala stödet i framtiden ska hamna där det verkligen behövs, med andra ord, gå till att finansiera nyskapande projekt som ger tydliga resultat, i små och medelstora företag och framför allt för medborgarna i regionerna och städerna.
Nuno Teixeira
(PT) Fru talman! Jag ska börja med att ge föredraganden, min kollega Georgios Stavrakakis, en eloge. Han har gjort ett fantastiskt jobb med att hitta framtida synergieffekter mellan de olika strukturfonderna i syfte att göra dem mer ändamålsenliga. Hans betänkande är ett av dem som behandlas i denna gemensamma debatt om sammanhållningspolitiken, vilken är oerhört viktig. Inte bara på grund av ämnet i sig, utan också för att den infaller så lägligt i tiden.
Vi diskuterar nu kommissionens förslag till ny budgetplan och den framtida sammanhållningspolitiken efter 2013. Sammanhållningspolitiken är viktig för EU. Den är en övergripande politik som syftar till att minska skillnaderna i utveckling mellan olika regioner, och med hjälp av strukturfonderna - som är de främsta instrumenten - finansierar projekt och program i medlemsstaterna. Erfarenheterna har dock visat vilka svårigheter som uppstår i termer av effektivitet och resultat på grund av att denna politik är så fragmentarisk och komplex. Därför bör en gemensam, integrerad och resultatinriktad strategi för de olika fonderna vara utgångspunkten, för att skapa fler och större synergieffekter mellan de olika instrumenten och göra dem effektivare. Detta är också viktigt för att uppnå en bättre sakpolitisk samordning och en effektivare resursanvändning.
Vi måste utnyttja krisrisken genom att söka nya alternativ. Alla de betänkanden som vi diskuterar i dag kommer säkerligen att medföra enorma utmaningar för oss, och vi vet att vi också behöver en sund budget för att klara av dem, men först måste vi göra en klar åtskillnad mellan budgetmässiga aspekter och politiska mål. De politiska målen är välkända, och det är bara genom att konsolidera dessa mål som vi kan erbjuda regionerna en framtid. Eftersom det är så måste vi se till att budgeten bidrar till regionernas och allmänhetens framtid. Det är inte regionerna och allmänheten som ska bidra till budgeten.
Pervenche Berès
(FR) Fru talman! Jag välkomnar den här debatten, några dagar före kommissionens slutliga beslut om nästa budgetplan och översynen av de förordningar som styr strukturfonderna, däribland Europeiska socialfonden.
Strukturfonderna är ett av de viktigaste verktygen när det gäller att genomföra unionens ekonomiska och sociala politik. Vi är alla medvetna om att gemenskapens budget är utsatt för press och att de nationella budgetarna stramas åt, så det är viktigt att använda dessa strukturfonder på ett intelligent och effektivt sätt.
Översynen av förordningen om Europeiska socialfonden kommer då att bli ett tillfälle att se till att detta verktyg används för att främja unionens strategi, liksom naturligtvis också särskilt målen om sysselsättning och social integration inom ramen för denna strategi. Det förutsätter att medlen fördelas efter andra indikatorer än bara BNP och att en större procentuell andel tillfaller Europeiska socialfonden.
När det gäller Markus Piepers betänkande vill jag säga några ord om punkt 55 om fonden för justering för globaliseringseffekter. Jag håller inte med om det som står där, det hör inte hemma i vår debatt. Den här fonden stöder arbetstagare som drabbas av globaliseringens och krisens effekter. Punkten i fråga har lagts in av utskottet för sysselsättning och sociala frågor, på initiativ av utskottet för regional utveckling, och bör kunna tillbakavisas under den separata omröstning som ska genomföras senare. Jag räknar med att mina kolleger är intelligenta och effektiva.
Riikka Manner
(FI) Fru talman, herr kommissionsledamot! Först vill jag gratulera föredragandena till deras utmärkta och viktiga betänkanden om sammanhållningspolitiken. Det är bra att vi har den här debatten här nu.
De här betänkandena visar att det finns en förståelse för att regionalpolitiken är viktig för att bygga upp EU som helhet och att den skapar enhet. Båda dessa aspekter behandlas på ett utmärkt sätt i betänkandena. Regionalpolitiken har definitivt varit en framgång. Den har minskat skillnaderna mellan medlemsstaterna och därigenom skapat stabilitet i EU överlag.
Framtidens utmaningar förändras ständigt, och regionalpolitiken måste kunna anpassa sig till dessa förändringar, vilket diskussionerna här tydligt visar. Vi måste erkänna att det har varit problem med sammanhållningfonderna under åren, och därför måste regionalpolitiken under den kommande perioden också bli mycket mer ändamålsenlig i sin tillämpning och mer resultatinriktad. Såsom har sagts måste det också vara möjligt att mildra den administrativa bördan under nästa period. På så sätt får vi större möjligheter att klara de utmaningar som sammanhållningspolitiken också står inför.
När det gäller Europa 2020-strategin ska vi komma ihåg att sammanhållningspolitiken är ett av de viktigaste och mest påtagliga verktygen för att genomföra den. Därför är det oerhört viktigt att parlamentet med detta betänkande med kraft tar ställning för i princip oförändrade budgetanslag. Å andra sidan är det viktigt att man i betänkandet också tar hänsyn till de särskilda utmaningar som finns. Ett exempel är de områden som tyvärr är glest befolkade. De behöver också ett separat stöd i enlighet med artikel 71 under den kommande perioden.
Det har talats mycket om en mellankategori för regioner i samband med dessa betänkanden i dag. Då vill jag emellertid fråga kommissionen: löser man alltid det egentliga problemet genom att skapa en ny struktur, eller kan vi i det här fallet klara liknande utmaningar genom att utveckla det befintliga systemet med in- och utfasning?
Tomasz Piotr Poręba
(PL) Fru talman! Det är ingen tvekan om att sammanhållningspolitiken efter 2013 fortsatt bör fylla samma funktion som nu, nämligen att skapa lika utvecklingsmöjligheter för regionerna, bekämpa fattigdomen och stimulera till utveckling i Europa. Därför bör finansieringen vara betydligt högre i den nya budgeten, för att helt enkelt påskynda Europas utveckling, regionernas utveckling och en hållbar utveckling av Europeiska unionen.
Det är förstås bekymmersamt att kommissionens planer innehåller mål som något skiljer sig från målen i dagens budgetplan. Jag tänker på mål som har att göra med bekämpandet av klimatförändringar och främjandet av nyskapande att göra. Dessa frågor är naturligtvis viktiga, men de nya medlemsstaterna, såsom Polen, behöver fortfarande medel för infrastrukturutveckling. Utan infrastruktur blir det helt enkelt mycket svårt för oss att jämföra oss med EU i fråga om utvecklingsnivå.
Så en sista fråga: Jag anser att vi i framtida budgetprogram efter 2013 mycket starkt bör inrikta oss på regionen Karpaterna, som är en av de fattigaste och mest tätbefolkade regionerna i EU. Jag tror att ett större EU-engagemang för denna region både skulle gagna unionen och bidra till att höja utvecklingsnivån för länderna i Karpaterna. De behöver mer omfattande och intensiva insatser från EU:s sida.
Karima Delli
(FR) Fru talman! Sammanhållningspolitiken ska leda till en harmonisk och framför allt rättvis utveckling för alla territorier. Därför stöder vi införandet av en ny kategori mellanregioner vid fördelning av medel, samt tillämpningen av nya indikatorer på utveckling och social rättvisa, välbefinnande och rättslig prövning i miljöfrågor. Vi beklagar att detta saknas i Markus Piepers betänkande.
I rättvisans namn måste sammanhållningspolitiken också ta itu med subregionala skillnader i utveckling för att återge ordet ”sammanhållning” dess mening, det vill säga den solidaritet som är EU:s mervärde. För att åstadkomma detta måste den inrikta sig på skillnaderna, särskilt i städerna, som mest påverkas av nya sociala och miljömässiga utmaningar, och det är en enorm uppgift.
Genom att göra dessa diskriminerade territorier mer tilltalande och förbättra miljön där återställer man förtroendet hos dem som bor där. Man främjar också en ny hållbar stad, vilket är önskvärt för alla, en modell som klarar de miljömässiga, energimässiga och sociodemografiska utmaningarna, men som sätter livsmiljön och invånarnas välbefinnande i första rummet.
Jag ska sluta med ett tydligt budskap: efter 2013 måste sammanhållningspolitiken förfoga över välbehövliga och stabila resurser för att kunna existera.
Cornelia Ernst
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! När det gäller mellankategorin hade jag också definitivt kunnat tänka mig andra lösningar i början, Markus Pieper, till exempel en övergångsförordning för de regioner som hittills har fått störst subventioner och som inte kommer att få dessa efter 2013. Diskussionen visade dock att vi måste ta hänsyn till andra regioner, i synnerhet de som drabbades av krisen. Nu talar vi om 51 regioner. När det är så många regioner som har drabbats skulle det vara nonchalant att inte införa en mellankategori. Det är enda sättet att skapa en tillförlitlig ram för ansvarsfulla subventioner till dessa regioner, som måste kompensera sina långsamma framsteg själva.
I andra avseenden finns det många ljuspunkter och mindre ljusa idéer i Markus Piepers betänkande. Bland annat är vi kritiska till att det inte görs något klart åtagande om en mycket mer kraftfull strategi för att bekämpa fattigdomen. Vi tycker att formuleringarna i betänkandet som innebär att sammanhållningspolitiken underkastas villkor som gör att medlemsstaterna tvingas genomföra reformer är otydliga och lätt kan misstolkas. Det är självklart att sammanhållningspolitiken ska förbli ett instrument för social balans och solidaritet i alla regionerna.
Juozas Imbrasas
(LT) Fru talman! I dag diskuterar vi ett av de viktigaste områdena i EU:s politik, att se till att medborgarna har det bra och att vi har konkurrenskraft och tillväxt i hela unionen. Tidigare innehöll sammanhållningspolitiken en del avgörande faktorer när det gäller att skapa större integration och tillväxt för de fattigare regionerna i EU, samt att minska de ekonomiska och sociala skillnaderna betydligt.
I dag har vi Europa 2020-strategin, som innebär att struktur- och sammanhållningspolitiken får en ännu mer framträdande roll i syfte att ta oss ur krisen och bidra till medborgarnas välbefinnande. Det står klart att det finns många hinder på vägen, hinder som har med globaliseringen, de demografiska förändringarna och bevarandet av resurser att göra. Men för att nå fram måste vi ta till vara alla EU-regionernas potential, utan undantag.
Jag anser att den framtida regionalpolitiken bör vara kopplad till grundläggande europeiska mål i fråga om nyskapande, forskning, miljömässiga och energimässiga utmaningar, och självklart ska bidra till att skapa europeiskt mervärde, men bara med uppföljningar som är så insynsvänliga och ändamålsenliga som möjligt.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Fru talman, kommissionsledamot Hahn, mina damer och herrar! Sammanhållningen är fast förankrad i den europeiska politiken och i fördraget, och har fått en ännu starkare ställning tack vare Lissabonfördragets territoriella dimension. Det gläder mig mycket att kommissionen i sin femte sammanhållningsrapport har fastställt integrerade strategier för framtiden. Vi håller fast vid solidariteten, men kopplar den till nya mål i Europa 2020-strategin med hjälp av instrument som har visat sig vara mycket användbara: en decentraliserad strategi, partnerskap, sammankoppling av program på olika nivåer och flernivåstyre. Sedan tar vi oss en titt på dessa nya utmaningar. Det är utmärkt i sig. Det är också mycket bra att de här betänkandena nu har lagts fram. Alla byggstenarna, med extra tonvikt på det gränsöverskridande samarbetet - mål 3 - får full uppbackning.
Men faktum är att det finns en fråga som har tappats bort i debatten. Vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) har beslutat att ha fri och öppen röstning i vår omröstningslista när det gäller mellankategorin, och jag ska förklara varför. Skälet är att det förslag som kommissionen ännu inte har lagt fram fortfarande kan se ut på många olika sätt. Kommissionsledamoten sade nyss att han ville tala med regioner av det här slaget om något som vi kan kalla särskilda uppgifter. Det gläder oss mycket att detta ska diskuteras, eftersom vi inte har talat om det tidigare. Vi vet ännu inte vilka regioner det gäller. Vi vet inte vart utbetalningarna kommer att gå. Vi vet inte vilka medfinansieringsandelarna är. Alla dessa faktorer kan fortfarande påverka utgången betydligt. Därför tycker jag att vi ska vänta tills kommissionen lägger fram sitt förslag - och det tror jag kommer att bli mycket snart - så att vi faktiskt vet vad vi talar om. Förfarandet med övergångsmekanismer och -instrument är inte föremål för diskussion. Det har vi redan diskuterat. Riika Manner sade också att vi har in- och utfasning och kan genomföra en integrerad politik mot bakgrund av Europa 2020-strategin. Det ska vi göra. Detta är alltså skälet till det fria röstandet i PPE-gruppen i det här läget.
Karin Kadenbach
(DE) Fru talman, herr Hahn, mina damer och herrar! Regionalpolitikens betydelse har framhållits i dag. Vår sammanhållnings- och konsolideringspolitik måste omfatta alla regioner i EU. När jag säger regioner menar jag också de människor som bor i dessa regioner. Detta är mycket viktigt. I samband med en del av våra delegationer till regionerna har vi sett hur värdefull EU-finansieringen är för den regionala utvecklingen, för social sammanhållning och för kvinno- och jämställdhetsfrågorna. Jag kan bara uppmana EU att i framtiden erbjuda mer av de program som mottas väldigt positivt av människor och som har just dessa mål, precis som vi beslutade när vi granskade genomförandet. Människorna i de europeiska regionerna måste känna att de här programmen angår dem. Nu befinner vi oss i ett skede då vi diskuterar mellanregioner. Detta är mycket viktigt, eftersom EU har hjälpt till att skapa arbetstillfällen i dessa regioner. Min inställning till tillväxt är att den primärt är hållbar om den leder till social rättvisa. Sammanhållningspolitiken är central för EU.
Adam Bielan
(PL) Fru talman! Det råder inga tvivel om att sammanhållningspolitiken bidrar till att förbättra den sociala och ekonomiska miljön och stimulerar utveckling, framför allt i de regioner som får stöd. Men vi ska också komma ihåg att de många investeringsmöjligheterna också gör att de rika medlemsstaterna vinner på den. Det uppskattas att värdet av all nytta som genomförandet av sammanhållningspolitiken i mitt land Polen skapar för länderna i den ”gamla” unionen kan komma att vara så högt som 38 miljarder euro 2015. Jag hoppas att det faktum att det avgörande skedet i debatten om sammanhållningspolitikens framtid kommer att infalla under Polens ordförandeskap kommer att bidra till att förslagen om betydande nedskärningar av denna politik inte genomförs.
Min region, Mazowsze, överskrider tyvärr gränsen på 75 procent av EU:s BNP, på grund av att landets huvudstad, Warszawa, har en så stark ekonomi. Därför riskerar den att förlora sitt stöd. Det finns 35 europeiska regioner som befinner sig i liknande situationer. Jag vädjar till er att anta förslaget att skapa en kategori mellanregioner, så att indragningen av stödet bromsas upp. Om man analyserar Mazowszes ekonomiska situation utan att räkna med Warszawa ser man att bruttonationalprodukten i en betydande del av regionen ligger långt under den fastställda nivån på 75 procent, och till och med är lika låg som i EU:s fattigaste regioner. Det visar att fortsatt stöd är mycket viktigt.
François Alfonsi
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot! Sammanhållningspolitiken är själen i EU:s politik. Det är den som ger uttryck för solidariteten mellan medlemsstaterna, vilket är en förutsättning för en verklig union.
Den har lett till utmärkta resultat under de senaste 30 åren. Nu behöver vi prioriteringar för framtiden. För det första: inga minskningar av de budgetmässiga åtagandena för sammanhållningspolitiken. För att Johannes Hahn ska kunna göra sin planering för 2014-2020 måste han kunna räkna med samma budgetanslag som tidigare.
För det andra behöver vi en ny ram för denna politik, en ram som är anpassad till de nya situationerna och utmaningarna. Här är skapandet av mellanregioner avgörande. De måste vara berättigade till ett bättre riktat och finansierat stöd, så att alla regioner kan hålla sig kvar vid genomsnittet i EU, oavsett strukturella nackdelar, hur långt de släpar efter till följd av sin historia och vilken exponering de har för dagens och framtidens kriser.
Det är ett långsiktigt mål som har med territoriell balans att göra som vi strävar efter med dessa mellanregioner, för att förhindra att klyftan blir för stor mellan utvecklade regioner som är helt mättade och avlägsna regioner som släpar efter och till och med hotas av avfolkning i morgondagens EU.
För det tredje har Marie-Thérèse Sanchez-Schmids initiativbetänkande den stora förtjänsten att det visar att mål 3 sannolikt kommer att generera ett betydande europeiskt mervärde. Mål 3 måste förstärkas betydligt i den nya sammanhållningspolitiken, med utnyttjande av makroregionernas dynamik, såsom Marie-Thérèse Sanchez-Schmid kräver i sitt betänkande.
Danuta Maria Hübner
(EN) Fru talman! Under de senaste åren har medlemsstaterna, kommissionen och Europaparlamentet arbetat nära tillsammans för att göra EU:s sammanhållningspolitik ännu mer ändamålsenlig, förbättra dess resultat och kvaliteten på åtgärderna.
Vi har kommit fram till slutsatsen att väl utformade villkor och incitament inom ramen för denna politik kan vara ett effektivt verktyg för att uppnå detta. I dag är jag övertygad om att vi är väl förberedda för att införa instrument för villkorande i det politiska ramverket som gör att avkastningen på investeringarna ökar.
Villkorsåtaganden bör ta hänsyn till sambandet mellan politiska ingrepp och framsteg i fråga om institutionell, administrativ och strukturell effektivitet. I samband med de kommande förhandlingarna bör vi se till att det finns en lämplig rättslig ram som identifierar framgångsfaktorer för en effektiv tillväxtstimulering genom sammanhållningspolitiken.
Jag förväntar mig att uppställandet av villkor integreras med planeringsprocessen från början. Jag förväntar mig också att dessa villkor direkt är kopplade till politiken och till programmens effektivitet, att de blir begränsade till antalet och att de skräddarsys för de specifika sammanhangen och följer uppsatta kriterier.
Vi måste också se till att villkorandet inte genererar ytterligare bördor, utan i stället försöka minska dessa bördor, och att det inte leder till förseningar med genomförandet av politiken, programmen eller projekten.
Andrea Cozzolino
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Sammanhållningspolitiken, som vi diskuterar i dag, har en mycket god utformning.
Jag ska koncentrera mig på tre punkter. För det första anser jag att sammanhållningspolitiken är ett av de grundläggande verktygen när det gäller att minska obalanserna mellan och inom medlemsstaterna. Därför är den också en av de grundläggande politiska åtgärderna när det gäller att bekämpa den långvariga ekonomiska och finansiella kris som vi har upplevt under några år.
För det andra tycker jag att tanken på att ta med fler regioner och medborgare i sammanhållningspolitiken är sund. Vi bör emellertid ha en klarare uppfattning om vad den här nya politiken kommer att kosta, vilka effekter den kommer att få på den allmänna sammanhållningspolitiken och hur vi ska fördela resurserna i samband med reformeringen av budgetplanen fram till 2020 när vi diskuterar de här frågorna.
Slutligen anser jag att städerna har en central roll i sammanhållningspolitiken. Det är viktigt att vi har gjort en del framsteg i den riktningen i och med Oldřich Vlasáks betänkande, som jag helt ställer mig bakom. Jag tror att det här betänkandet kommer att göra det möjligt att bättre definiera den rättsliga ramen för städerna och införa verktyg som kommunala operativa program, vilka kan ge sammanhållningspolitiken nya kvaliteter.
Michail Tremopoulos
(EL) Fru talman! Syftet med betänkandet är att fastställa om medlemsstaterna har införlivat EU-rätten med sin lagstiftning. Det vi vill ha är en första verklig analys av de sammanhållningspolitiska programmen för perioden 2007-2013.
Jag ska inrikta mig på öppenheten, som jag har skrivit ett betänkande om. Föredraganden Miroslav Mikolášik sade att öppenhet i samband med medelstilldelningen är en grundförutsättning för att vi ska nå sammanhållningspolitikens övergripande mål. Hur kan vi få en helhetsbild på EU-nivå när bara 19 länder har tillhandahållit de grundläggande indikatorer som krävs för att kunna göra jämförelser? Trots att vi har bett kommissionen att göra de inhämtade uppgifterna mer konsekventa och höja kvaliteten på dem finns det ett insynsvakuum, en brist på tillgänglig information.
Vi måste skicka ut ett tydligt budskap. De totala anslagen till utvalda projekt får inte i genomsnitt uppgå till 27 procent av de totala tillgängliga medlen. Nio stater kan inte ta över 40 procent och fyra stater mindre än 20 procent. Vi kan inte ha en sammanhållningspolitik med två eller tre hastigheter. Således måste de erforderliga uppgifterna lämnas in och användas.
Jan Olbrycht
(PL) Fru talman, herr kommissionsledamot! Sammanhållningspolitiken är den tydligaste EU-politiken, vilket betyder att framgångarna syns mycket tydligt och mycket snabbt, men det gäller även misslyckandena och svårigheterna, som är ett resultat av Brysselförvaltningens svaghet och mycket ofta även den svaga förvaltningen i medlemsstaterna. I detta avseende är det mycket lätt att dra slutsatser och att ta olika yttre förhållanden - t.ex. krisen - som förevändning för att minska utgifterna för denna politik till förmån för annan EU-politik, vilket helt uppenbart är ett misstag.
Vi måste inse att om vi utgick från att sammanhållningspolitiken enbart var avsedd för de fattigaste borde den långsamt upphöra och alltså långsamt helt och hållet försvinna från förteckningen över EU-politik. Men det är inte en sådan politik vi talar om i dag, eller hur? Det här är en politik som går ut på att jämna ut olikheter - olikheter kommer alltid att finnas, och det kommer att uppstå nya olikheter som vi inte känner till i dag. Dessutom är det en investeringsvänlig och utvecklingsvänlig politik. I det avseendet är det en politik som kräver att vi vidtar åtgärder som föreskrivs i fördraget, men också att de åtgärderna ges nya former.
I det här sammanhanget vill jag uttrycka mitt stöd för kommissionens beslut att återuppbygga politikens inre struktur och anpassa den till nya förhållanden. Jag vill också uttrycka mitt stöd för kommissionens förslag till nya åtgärder, bl.a. att inrätta en mellankategori av regioner. Jag tror att arbetet med en ny struktur kommer att öka effektiviteten och göra det möjligt att bedriva politiken på ett sätt som motsvarar de utmaningar vi står inför i dag.
Vasilica Viorica Dăncilă
(RO) Fru talman! Gränsöverskridande samarbete i ett EU utan gränser gynnar lokala och regionala myndigheter eftersom det spelar en viktig roll i den pågående utvecklingen av EU:s inre marknad. Gränsregioner har dock en viktig egenskap - de kännetecknas av gemensamma mångkulturella traditioner och etnisk mångfald, något som ofta ger en stabil grund för samverkan inte bara mellan människor utan också mellan befolkningsgrupper i olika områden.
Vi är alla medvetna om att gränsregioner mycket ofta kännetecknas av en arbetslöshet som ligger över genomsnittet, dock med betydande skillnader mellan regioner, och även en hög dold arbetslöshet eftersom många människor som saknar arbete låter bli att registrera sig.
Jag tror därför att en integrerad syn på arbetsmarknaden i gränsregioner kan bidra till lösningar på strukturproblemen och ge en efterfrågan som i större utsträckning motsvarar utbudet. Därför måste mål 3 stärkas avsevärt, precis som föredraganden framhöll.
Iosif Matula
(RO) Fru talman! Sammanhållningspolitiken är ett effektivt instrument för att ta itu med de stora utmaningar som EU:s regioner står inför i dag, t.ex. globalisering, klimatförändringar eller demografiska trender. Betydande framsteg har gjorts på EU-nivå med avseende på regionernas balanserade utveckling, men det är inte tillräckligt. Därför behöver vi en ambitiös sammanhållningspolitik för alla regioner i EU, som kan bidra till att minska de regionala skillnader som finns i dag.
Jag anser att stöd för konvergenskraven i mindre utvecklade områden måste förbli en prioritering under den kommande programplaneringsperioden så att rättvis tillgång till sammanhållningspolitikens instrument kan garanteras. Det kommer att göra det möjligt för oss att tillämpa Lissabonfördragets bestämmelser, där det i fråga om mål 1 (konvergens) betonas att en lämplig andel måste gå till de mest behövande regionerna, med hänsyn till hur allvarliga deras utvecklingsproblem är.
EU kommer bara att kunna konkurrera med sina rivaler på global nivå om sammanhållningspolitiken till fullo kan utnyttja den utvecklingspotential som finns inte bara i stadsområden utan även i landsbygdsområden, med deras inneboende potential, och om den kan erbjuda ett tillräckligt flexibelt svar på de utmaningar och svårigheter som slås fast i Europa 2020-strategin.
Mot denna bakgrund är innovation, utbildning, energi, miljö, sysselsättning, konkurrenskraft, kvalifikationer och fattigdomsbekämpning integrerade delar av struktur- och sammanhållningspolitiken, och måste fortsätta att vara det. Den nya sammanhållningspolitiken måste vara tydligt resultatorienterad och ange de nödvändiga reformerna, samtidigt som de byråkratiska hindren begränsas och förvaltningen av stödmedel förenklas.
Jag kommer från ett land som, särskilt under perioden 2013-2020, kommer att vara beroende av hur vi ser på unionens enhetliga utveckling. I praktiskt hänseende kommer de medel som Rumänien tilldelas nu och under de kommande tio åren att utgöra en långsiktig investering som behövs för hela EU:s balanserade utveckling.
Jag gratulerar min kollega Markus Pieper och samtliga föredragande till det utmärkta betänkande som lagts fram.
Mojca Kleva
(SL) Herr talman! I en tid av finansiell och ekonomisk kris har sammanhållningspolitiken visat sig vara det viktigaste redskapet för att minska de ekonomiska och sociala skillnaderna mellan regioner i EU. Det är ett av våra viktigaste politikområden, vars positiva effekter verkligen märks överallt - i alla hörn av EU, i alla medlemsstater, i så gott som varje stad eller samhälle i EU.
Det här är en politik som möjliggör strukturreformer och framsteg. Den erbjuder i själva verket en lösning på den besvärliga ekonomiska situation som råder i dag, och dessutom utan att det kostar något. Framgången för Europa 2020-strategin kommer också i hög grad att vara beroende av framgången för EU:s sammanhållningspolitik, och det är därför oerhört viktigt att dessa stödmedel förblir prioriterade i EU-budgeten under nästa sjuårsperiod.
Eftersom den viktigaste frågan - den om att införa det som är allmänt känt som den nya mellankategorin av regioner - ännu inte lösts vill jag i det avseendet uppmana kommissionsledamoten och hela kommissionen att så snart som möjligt redogöra för allt som fortfarande är oklart när det gäller bildandet av denna nya regionkategori, särskilt de finansiella aspekterna och följderna - denna fråga gäller ju den framtida utvecklingen för regioner i hela EU.
Alain Cadec
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Genom att anta Garriga Polledo-betänkandet har parlamentet efterfrågat en flerårig budgetram för 2014 som motsvarar de budgetutmaningar som väntar oss. I det avseendet måste regionalpolitiken få finansiella medel som åtminstone motsvarar den innevarande periodens. Det är prioriterat.
Alla europeiska regioner bör även i fortsättningen ha tillgång till strukturfonderna. Vi bör givetvis inrikta våra insatser på att hjälpa de mest underutvecklade regionerna att komma i fatt genom mål 1.
För rättvisans skull bör vi också ge lämpligt stöd till regioner som inte kvalificerar sig för mål 1 men ändå står inför strukturella svårigheter. Det gläder mig därför att kommissionen har föreslagit att en mellankategori ska inrättas för regioner där BNP per capita är mellan 75 och 90 procent av EU-genomsnittet. Jag vill passa på att tacka kommissionsledamot Johannes Hahn för detta arbete.
Med hjälp av detta nya instrument kommer vi att bättre kunna tillgodose de särskilda behoven i många regioner som varken är fattiga eller rika. Denna mellankategori blir också rättvisare eftersom regioner med jämförbar utvecklingsnivå får liknande stöd. Jag vill dock försäkra de regioner som skulle ha kommit i fråga för utfasningsmekanismen om att det inte alls handlar om att överge dem. De kommer att vara fullt stödberättigade i mellankategorin och kommer dessutom definitivt att vara de huvudsakliga stödmottagarna.
Slutligen vill jag påpeka att inrättandet av denna nya kategori inte kommer att medföra några ytterligare utgifter, tack vare de besparingar som väntas för flera regioner som inte längre tillhör mål 1. Det är också uteslutet att minska stödet till de regioner som är berättigade till stöd inom målen 1, 2 och 3.
Om vi inte inrättar denna mellankategori kan vi dock vara säkra på att budgeten för sammanhållningspolitiken kommer att minskas. Genom att inrätta den skyddar vi budgeten. Jag tror inte att någon här vill att budgeten ska minska. Jag vill ta tillfället i akt att tacka föredraganden Markus Pieper för hans arbete.
Sergio Gaetano Cofferati
föredragande för yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Ekonomisk sammanhållning har, tillsammans med social och även territoriell sammanhållning, alltid varit de grundläggande principer som varit utmärkande för all EU-politik sedan starten.
Därför är det mycket viktigt att dessa målsättningar betonas, som i de texter vi diskuterar, och det är rätt att strukturfonderna ses över och ändras så att de mer effektivt bidrar till de resultat de är avsedda att åstadkomma. Av dessa fonder är enligt min mening Europeiska socialfonden av grundläggande betydelse av ett mycket enkelt skäl, nämligen att vi befinner oss i en akut fas av den ekonomiska och sociala kris som fortfarande pågår, och det får allvarligast konsekvenser just för arbete och sysselsättning.
Det är mycket viktigt att EU upprätthåller sin sociala modell och samtidigt bekräftar att arbete har ett obestridligt socialt värde och att sysselsättning är en av de viktigaste referenspunkterna i samband med utnyttjande av medel som bör göras tillgängliga genom ekonomisk utveckling. Av det skälet måste socialfonden stärkas, dess självbestämmanderätt bevaras och de tillgängliga medlen ökas. Kunskap står i centrum och är en drivkraft i alla konkurrenskraftsmodeller. En förutsättning för allt detta är att arbetets kvalitet förbättras avsevärt. Därför är Europeiska socialfonden lika värdefull som den alltid varit, om inte ännu värdefullare.
José Manuel Fernandes
Herr talman! EU behöver mer än någonsin en sammanhållningspolitik som främjar verklig konvergens och stimulerar tillväxt och sysselsättning, samtidigt som den också bidrar till uppnåendet av miljömål.
Med tanke på den rådande ekonomiska situationen och det pågående genomförandet av programmen bör kommissionen göra allt den kan för att främja enklare och flexiblare genomföranderegler och tillåta omförhandling av medfinansieringsnivåerna inom ramen för de gällande förordningarna, om det är nödvändigt och medlemsstaterna begär det.
Sammanhållningspolitiken bör inriktas på resultat genom att tydliga och mätbara mål och resultatindikatorer fastställs. Sammanhållningspolitiken bör också främja öppenhet. För att övervaka detta och åstadkomma denna öppenhet menar jag att information om godkännande och genomförande av projekt bör finnas tillgänglig i realtid med hjälp av en nomenklatur för statistiska geografiska enheter som är så detaljerad som möjligt, så att allmänheten kan få tillgång till den.
Jan Kozłowski
(PL) Herr talman! Till att börja med vill jag gratulera föredragandena till ett utmärkt arbete. Som föredragandena betonat har sammanhållningspolitiken bevisat sin betydelse, även under krisen, som en politik för utveckling som stöder investeringar och direkt och indirekt gynnar alla regioner. Som exempel kan nämnas att för varje euro som investeras i mitt land Polen går nästan hälften, 46 cent, tillbaka till de 15 ”gamla” medlemsstaterna.
Utvecklings- och investeringsstödet och sammanhållningspolitikens betydelse för uppnåendet av målen för Europa 2020-strategin är skälen till att denna politik bör behålla åtminstone den vikt den har i dag, men också sitt ekonomiska stöd. När det gäller integrering av medlen och uppnående av full synergi mellan dem behövs dock förbättringar. Med tanke på de risker som är förknippade med ungdomsarbetslöshet och demografiska förändringar är det oerhört viktigt att Europeiska socialfondens (ESF) potential utnyttjas till fullo, och för det måste förutsättningar skapas för bättre samordning av ESF med andra instrument på regional och lokal nivå.
María Irigoyen Pérez
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den ekonomiska och finansiella kris som vi upplever för närvarande belyser behovet av regionalpolitik som det bästa sättet att minska skillnader i utveckling mellan regioner och medlemsstater. Samtidigt kan vi återupprätta den positiva bilden av EU, som människor den senaste tiden bara förknippat med tuffa anpassningsprogram och utgiftsminskningar.
Framtidens sammanhållningspolitik, den pelare i EU-projektet som står för solidaritet och social rättvisa, måste ta hänsyn till följande prioriteringar: för det första, att stärka den sociala sammanhållningen och integrera de utmaningar som Europa 2020-strategin medför; för det andra, att tillgodose behoven i regionerna och ta hänsyn till deras geografiska särdrag, särskilt i de mest missgynnade regionerna; för det tredje, att gå successivt till väga vid uppbörd av medel, så att regionerna inte överger konvergensmålet, samtidigt som plötsliga förändringar i stödmottagandet undviks; för det fjärde, att främja ett rättvist system.
Slutligen - myndigheterna gör stränga finanspolitiska korrigeringar. Det är därför nödvändigt med EU-stöd. Jag hoppas att rådet noterar detta.
Kristiina Ojuland
(EN) Herr talman! GD Utveckling och samarbete ansvarar för förvaltningen av gränsöverskridande samarbetsprogram inom ramen för det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet (EGPI), och det har lett till en rätt absurd situation när det gäller gränsöverskridande samarbete med Ryssland - som varken omfattas av EGPI eller får utvecklingsbistånd från EU.
Jag håller med föredraganden om att det övergripande ansvaret för EGPI bör återgå till GD Regionalpolitik och att programmen för gränsöverskridande samarbete bör genomföras inom ramar som liknar dem som gäller för Interreg-programmen. Program för gränsöverskridande samarbete bör inte, oavsett den yttre dimensionen, drivas enligt förordningarna om utvecklingsstöd. Deras karaktär kräver att reglerna om europeiskt territoriellt samarbete tillämpas.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
(PL) Herr talman! Sammanhållningspolitiken är det bästa redskapet för att skapa lika möjligheter till utveckling i EU:s regioner och stimulera ekonomisk tillväxt.
För att sammanhållningspolitikens mål ska kunna nås är det viktigt att inte bara utnyttja tillgängliga medel till fullo utan framför allt att utnyttja dem effektivt, minska byråkratin och åstadkomma de rätta synergieffekterna mellan medlen. Något som är mycket viktigt är att Europeiska socialfonden utnyttjas effektivt och på ett sätt som ger arbetslösa arbete och inte bara utbildning, vilket är mycket vanligt. Pengar behövs för innovation, forskning och utveckling, eftersom det innebär att företag och regioner kan bli mer konkurrenskraftiga.
Ett viktigt mål för sammanhållningspolitiken är europeiskt gränsöverskridande samarbete. Det är alltså viktigt med ett harmoniskt genomförande och främjande av samarbete i gränsområden, både interna gränsområden och, framför allt, områden längs EU:s yttre gränser.
Slutligen är makroregioner mycket effektiva, och här vill jag föreslå för Johannes Hahn att vi, på samma sätt som för andra strategier, inrättar en strategi för Karpaterna, en av EU:s största regioner och även en av dem som är rikast på naturtillgångar.
Patrice Tirolien
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill framhålla parlamentets stöd för inrättandet av en mellankategori av regioner och vill påpeka att det inte på något sätt - i motsats till vad somliga sagt - kommer att lägga någon extra börda på EU-budgeten. Vad vi föreslår här är en reform av övergångssystemet med en oförändrad budget. Vår önskan är att gå mot ett rättvisare system som hjälper de regioner som har stora svårigheter. Övergångszonen för regioner med BNP mellan 75 och 90 procent av EU:s BNP utgör ett verkligt åtagande om en konsoliderad sammanhållningspolitik under kommande år.
Det gläder mig dessutom oerhört att parlamentets åtagande gentemot de yttersta randområdena bekräftas i vår resolution. De kännetecknas av särskilda och permanenta nackdelar som motiverar denna solidaritetsinsats, så att de verkligen kan fungera som EU:s gränssnitt mot omvärlden.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Herr talman! Regionalpolitiken och sammanhållningspolitiken är nödvändiga för att jämna ut utvecklingsskillnader. Det är av stor betydelse för människors välbefinnande och även för EU:s konkurrenskraft. Regionalpolitiken på EU-nivå måste framför allt leda till att mervärde skapas och nya företag bildas, vilket skapar sysselsättning för befolkningen.
Vi måste fråga oss om det är rimligt att låta allt det nuvarande regionalstödet gå via Bryssel, eller om pengarna skulle kunna utnyttjas effektivare om de gick direkt till regionerna i medlemsstaterna. EU:s regionalpolitik präglas av byråkrati, och missbruk är vanligt. Det finns en hel del byråkrati både i EU och i medlemsstaterna, och det har lett till en situation där många innovativa företag, nya som gamla, inte ansöker om pengar eller stöd därför att det skulle behövas en eller två personer för att hantera ansökan, och det skulle ta för mycket tid i anspråk. Vi måste överväga om EU:s innovationspolitik ens har någon framtid om den inte stöds av regionalpolitiken.
Maria do Céu Patrão Neves
(PT) Herr talman! Sammanhållningspolitiken tillhör EU:s mest symboliska politikområden och är den bästa sinnebilden för EU-projektets uppbyggnad. Den kräver och förtjänar därför att alla aspekter som debatteras här i dag behandlas mer ingående, och att så här många föredragande deltar - jag vill gratulera dem alla.
Jag vill framhålla behovet av en budget som är anpassad till denna politik, med större flexibilitet och kontroll, så att EU-medlen verkligen stärker utvecklingsprojekt som kan vara hållbara. Mot den bakgrunden är det viktigt att de regioner som redan kommit ur mål 1 kan genomgå en mellanfas som går ut på att konsolidera den utveckling som de redan visat sig vara förmögna till, så att de inte plötsligt överges och de framsteg som gjorts äventyras.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herr talman! Vi diskuterar i dag ett ämne som är väsentligt för de nya medlemsstaterna, däribland Ungern. Det förekommer oroväckande uppgifter om att vissa av beslutsfattarna i kommissionen tänker göra drastiska nedskärningar i budgeten för sammanhållningspolitiken från och med 2014. Det skulle vara rena självmordet. En sådan åtgärd skulle inte bara omöjliggöra de fattigare regionernas anpassning, utan den skulle också äventyra Europa 2020-strategin. Förslaget om att inrätta en kategori för övergångsstöd är riktigt och socialt rättvist. Att knyta sammanhållningsstöd till ett system av makroekonomiska villkor är emellertid oacceptabelt, eftersom det skulle innebära att vi straffade regionerna för en statlig politik som de inte har något inflytande över. Genomförandemekanismen för sammanhållningspolitiken, slutligen, är framgångsrik och i grunden sund, men öppenheten måste ökas och byråkratin minskas.
Sabine Verheyen
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Interregionalt samarbete kommer att få allt större betydelse i framtiden. Gränsöverskridande samverkan och makroregionalt samarbete är oerhört viktigt för att Europa 2020-strategins mål ska kunna nås i ett EU som blir alltmer sammanhängande. Gränsregioner står fortfarande inför särskilda utmaningar. Gränsöverskridande idéer och projekt på områden som infrastruktur, näringslivssamarbete, forskningssamverkan, arbetsmarknadsutveckling och utbildning fungerar som en motor för stora delar av EU.
Vi behöver tydliga, enkla strukturer för interregionala projekt. Olika nationella krav på projektpartner försvårar ofta samarbete och genomförande av specifika, hållbara projekt. Uppmaningen i Markus Piepers betänkande om att öka andelen för interregionalt samarbete, mål 3, till 7 procent är ett viktigt steg som jag starkt stöder.
Luís Paulo Alves
(PT) Herr talman! Sammanhållningspolitiken är det politikområde som har störst betydelse för EU-projektets framtid. För att upprättandet av ett gemensamt område med en inre marknad och en gemensam valuta ska fungera krävs ett visst mått av konvergens mellan medlemsstaterna och deras regioner. De rådande skillnaderna i konkurrenskraft och den asymmetriska utvecklingen har oundvikligen lett till att EU försvagats och till den kris som drabbat euroområdet. Detta kritiska behov av konvergens kräver definitivt en stabil sammanhållningsbudget, som inte får försvagas för att finansiera andra politikområden. För att kunna göra mer måste EU få mer, och det kan åstadkommas genom att öka budgeten i stället för att minska sammanhållningsbudgeten ens en aning.
Jag vill därför fråga dig, Johannes Hahn, om det kan tänkas att inrättandet av infrastrukturfonden och den nya innovationspolitiken - som kommer att kopplas till sammanhållning och regional utveckling, som jag stöder - utan en ökning av EU-budgeten blir en trojansk häst som förs in i sammanhållningsbudgeten?
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! Sammanhållningspolitiken spelar en viktig roll för att underlätta utveckling i regionerna - regioner som omfattar stads- och landsbygdsområden och skapar sammanhållning mellan dem. Det står klart att stadsområden i hög grad påverkar den regionala utvecklingens hastighet. De bör få det stöd de behöver i det avseendet. Men vi måste komma ihåg att sträva efter en balanserad utveckling i landsbygds- och stadsområden.
Jag vill framhålla att sammanhållningspolitiken inte är särskilt synlig i landsbygdsområden, trots de uttalanden som gjorts i frågan. Inom sammanhållningspolitiken måste medel anslås till landsbygdsutveckling, eftersom den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare börjar handla mer om att göra politiken grönare och mer ekologisk samt om miljöfrågor, jordbruksutveckling och bearbetning. Det råder dock brist på medel för utveckling av näringslivet och teknisk och social infrastruktur i landsbygdsområden, och det är här sammanhållningspolitiken bör komma in. Uppbyggnad av teknisk infrastruktur är grundläggande för utveckling, men vi får inte glömma utvecklingen av näringslivet och av social infrastruktur, vetenskap och forskning, som är avgörande för en modern, intelligent och innovativ utveckling.
Victor Boştinaru
(RO) Herr talman! Dagens debatt ger det bästa argumentet för behovet av en stabil, välfinansierad sammanhållningspolitik i den framtida budgetramen.
Jag tar intryck av det utmärkta anförandet av vår utskottsordförande Danuta Maria Hübner och av ett utmärkt betänkande av Michael Theurer om lärdomarna när det gäller utnyttjandekapacitet. Jag vill därför fråga dig, Johannes Hahn, hur Rumänien, det land som har den lägsta utnyttjandegraden, sett ur ett EU-perspektiv med avseende på den framtida finansieringscykeln ska kunna förbinda sig för en så kallad administrativ reform som inte har något med den regionala reformen att göra, utan att det gjorts någon konsekvensanalys, utan att det ens hållits samråd med generaldirektoratet för regionalpolitik, som fick reda på detta i pressen, och utan samråd med politiska aktörer, lokala aktörer och det civila samhället, vilket innebär att hela projektets stabilitet och förutsägbarhet äventyras?
Monika Hohlmeier
(DE) Herr talman! Jag vill ta upp två frågor som rör sammanhållningspolitiken och regionalpolitiken. Den första är kontroversen kring den så kallade mellankategorin, som i hög grad följer de nationella gränserna. Jag anser att vi måste överväga följande i samband med den diskussionen: regionalpolitik och politik för ekonomisk utveckling måste innefatta ett system av incitament så att regionerna i fråga kan utvecklas. Om systemet inrättas på ett sådant sätt att ett beroende av kontinuerliga bidrag utvecklas utan att man kräver några insatser av regionerna för att få fram de nödvändiga medlen tror jag att en sådan mellankategori skulle vara en ren katastrof, eftersom den kommer att vara en evig tvistefråga och saknar logisk grund. Jag anser dock att det är rimligt att mål 1-regioner som förlorar sin mål 1-status fortsätter att få särskilt stöd. Jag menar också att det är rimligt att en region som av särskilda orsaker genomgår finansiella och ekonomiska svårigheter också får stöd. Vad vi inte vill ha är en ständig bidragsmentalitet - i stället bör vi erbjuda hjälp och stöd till de regioner som behöver det.
Petru Constantin Luhan
(RO) Herr talman! Sammanhållningspolitiken är utan tvekan grundläggande för EU:s utveckling. Jag anser att dess struktur underbygger EU:s konkurrenskraft och att regionerna måste få fortsatt stöd i sin strävan att uppnå målet med ekonomisk och social sammanhållning. Ekonomiskt stöd måste ges, framför allt med beaktande av regional BNP.
Vanliga medborgare måste garanteras tillgång till infrastruktur på det sociala området och för utbildning, vård och transport. Det ger oss en möjlighet att stödja insatserna för ekonomisk utveckling med en hög livskvalitet, vilket får våra medborgare att stanna hemma i EU.
Kolleger! Små och medelstora företag spelar en nyckelroll för en stärkt ekonomisk konkurrenskraft. De måste ges ökat stöd genom att reglerna för att få tillgång till medel görs mer flexibla och främjas.
Jag anser därför att lika tillgång till infrastruktur och kvalitetstjänster samt stöd till små och medelstora företag bör vara centrala vägledande principer i den regionala utvecklingspolitikens struktur och att det är så global konkurrenskraft kan åstadkommas.
Rosa Estaràs Ferragut
(ES) Herr talman! Sammanhållningspolitiken har otvivelaktigt bidragit till ökad produktivitet i alla EU:s regioner och till undanröjande av regionala skillnader, och det råder ingen tvekan om att den visat sig ha avgörande betydelse för alla medborgare och att den bidrar - och kommer att fortsätta att bidra - till att bekämpa den ekonomiska och finansiella kris som EU genomlever. Därför kommer den femte sammanhållningsrapporten så lägligt.
Det finns tre centrala tankar. Den första är att bruttonationalprodukten bör kompletteras med andra indikatorer från de nationella och regionala myndigheternas sida. Den andra tanken är att det bör finnas en mellankategori så att alla regioner som inte omfattas av konvergensmålet och inte lyckas bli konkurrenskraftiga kan behandlas på samma sätt när liknande situationer uppstår och aldrig drabbas av plötsliga förändringar. Den tredje tanken är att stärka mål 3.
Jag har två önskemål. Avståndsgränsen på 150 kilometer bör avskaffas för att göra det möjligt för många regioner, t.ex. Balearerna, att få tillgång till gränsöverskridande samarbete. Det andra är att det i betänkandet sägs att EU:s arbetsspråk är franska, engelska och tyska. Det stämmer inte. Det är EU:s 23 språk som gör oss rika och ger mångfald.
Nadezhda Neynsky
(BG) Herr talman! Jag vill gratulera föredragandena till deras arbete med detta synnerligen viktiga ämne.
Som bulgarisk politiker följer jag med särskilt intresse utvecklingen när det gäller mellankategorin av stödberättigade regioner, som enligt planerna ska inrättas i den nya budgetramen för 2013-2020.
Såsom flera gånger framhållits i dag under debatten anser jag att denna fråga kräver ytterligare diskussion, eftersom det nu fastställs ett förhandsvillkor för nya indelningar och undantag i behandlingen av enskilda regioner, vilket strider mot den europeiska solidaritetsprincipen. Mellankategorin strider mot principen om konvergens för europeiska regioner vars utvecklingsnivå ligger under den genomsnittliga EU-nivån. Det framgår inte tillräckligt tydligt på vilken grund gränserna på 75 och 90 procent har valts eller varför det inte inrättats en kategori för t.ex. särskilt underutvecklade regioner.
Jag kommer att rösta med utgångspunkt i föredragandens förslag i punkt 34, med en reservation när det gäller regioner som hamnar under dessa gränser. Jag kommer också att rösta för ändringsförslag 5 om tydliga, strikta kriterier, vilket vi ser som oerhört betydelsefullt för att undvika svårigheter vid genomförandet av den nya ramen.
Johannes Hahn
Herr talman, ärade ledamöter! Först och främst vill jag tacka för det engagemang ni har visat i denna uttömmande debatt med ett stort antal anföranden. Detta visar att de frågor som rör regionalpolitiken och sammanhållningspolitiken måste behandlas i detalj här i parlamentet. Jag skulle vilja börja med något som är mycket viktigt för mig. Med hänsyn till tidsaspekten var det av stor betydelse för parlamentet - och något som jag själv välkomnade - att parlamentet fick möjlighet att formulera ett detaljerat, mångbottnat yttrande innan våra förslag till förordningar offentliggjordes, och att detta yttrande sedan också kom till uttryck i förordningarna i fråga. Av det skälet vill jag be om er förståelse för att jag inte i det här skedet kan lägga fram några övergripande förslag skriftligen, eftersom dessa förslag framför allt kommer att baseras på de betänkanden som presenteras i dag.
Det är mycket viktigt att vi lägger större tonvikt på kvalitet i arbetet med regionerna, särskilt när vi tittar på en del länder som upplever verkliga strukturproblem. I det fallet är det nödvändigt att inte bara ta itu med fördelningen av medel och fastställandet av mål, utan att också hjälpa till med utformningen av program för att identifiera mål och med bildandet av kluster i enskilda regioner och delar av regioner för att generera hållbar ekonomisk tillväxt.
Med risk för att upprepa vad en del talare redan har sagt vill jag påpeka att vårt förslag kommer att innehålla ett separat kapitel om flernivåstyrning, där vi anger vår ståndpunkt och uppmanar alla intressenter att samarbeta vid utarbetandet av operativa program i regionerna. I det här läget vill jag också uppmana dem som har ansvarspositioner i regionerna att se till att lokala förvaltningar inkluderas. I likhet med många av er har jag nämligen hört klagomål från regionerna på att nationella myndigheter inte inkluderas, medan lokala förvaltningar beklagar att de inte inkluderas på den regionala nivån.
Om vi tittar på begreppet egenansvar, som redan har nämnts flera gånger, är det definitivt nödvändigt att ni alla hjälper till. Förenkling är ett ord som används mycket - för att inte säga för mycket - och som innebär en utmaning för oss alla. Men förenkling får inte bara betyda att kontrollerna minskar. Vi måste använda lämpliga metoder för att försöka förenkla vår verksamhet. Jag sätter stort hopp till det arbete som Michel Barnier utför när det gäller offentlig upphandling, som går ut på att förenkla processen genom ytterligare standardisering, minska felmarginalen och därmed bidra till förenkling på ett meningsfullt sätt. Vi måste spela vår roll i det här sammanhanget genom att lägga fram fler förslag som rör schablonbelopp och annat. Även här är det viktigt att medlemsstaterna följer vårt exempel.
En av talarna föreslog att Europeiska strukturfonden kanske skulle kunna brytas loss från strukturfondsfamiljen, men vi har inga planer på något sådant. Mycket av det som måste ske i landsbygdsområden bör också omfattas av Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, som inte bara syftar till att stödja jordbrukare utan även till att stödja landsbygdsområden. Som vi vet finns det många aktörer och deltagare i denna sektor. Även här är uppgiften att åstadkomma bättre samordning mellan de olika fonderna, vilket är ett övergripande mål för den gemensamma strategiska ramen.
Tvärvillkor kommer att hjälpa oss att höja kvaliteten i vårt arbete. Mycket har sagts i dag om övergångsregioner - det mesta av det både riktigt och väsentligt. Syftet är att bidra till utveckling i dessa regioner, som ännu inte nått upp till EU-genomsnittet. Det är hela tanken med regionalpolitiken. Det centrala är att bidra till tillväxt i kvalitativt och kvantitativt hänseende och att se till att Europa 2020-strategins mål kan nås, t.ex. när det gäller energi, klimatförändringar, innovation, forskning, utbildning, sysselsättning och kampanjen för att bekämpa fattigdom. Jag vill tacka alla för denna oerhört engagerade debatt, och även för det enorma stöd som parlamentet har visat för vår politik.
Miroslav Mikolášik
föredragande. - (EN) Herr talman! Genomförandet av programmen är en kontinuerlig och dynamisk process som kan påverkas genom att man slår fast vanligt förekommande brister i hela processen och områden där reformer behövs.
I det sammanhanget är strategirapportering ett nytt instrument som ökar redovisningsskyldigheten i uppnåendet av politiska mål och visar att sammanhållningspolitiken bör omfatta alla europeiska regioner och samhällsutmaningar, så att en smart och hållbar tillväxt för alla kan åstadkommas i hela EU.
Sammanhållningspolitiken kräver ett gott styre på europeisk, nationell, regional och lokal nivå. Ett välfungerande samarbete på alla dessa nivåer är lika önskvärt som förenklingen av hela processen. Fonderna får givetvis inte förbli outnyttjade på grund av onödig byråkrati eller betungande regler och förfaranden. En välfinansierad sammanhållningspolitik bör ligga närmare EU-medborgarna och även i fortsättningen inriktas på alla EU-regioner och samhällsutmaningar - de fattigare måste få hjälp med att komma i kapp, och smart och hållbar tillväxt för alla måste åstadkommas i hela EU.
Strategirapporten för 2010 utgör ett starkt incitament att förbättra genomförandet av sammanhållningspolitikens program. Dessutom uppmanas medlemsstaterna att åtgärda förseningar i samband med investering av EU-medel och att utarbeta effektivare åtgärdsplaner för att uppnå de överenskomna resultaten. Jag hoppas därför att resultatet av dagens omröstning om strategirapporten 2010 kommer att sända det budskapet till medlemsstaterna och kommissionen.
