Frågestund (frågor till kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B7-0223/2009).
Följande frågor har ställts till kommissionen:

Angående: Kommissionens åtgärder för att främja utvecklingen av en miljö som uppmuntrar företag att investera i forskning och banker att finansiera sådana investeringar
År 2009 är Europeiska året för skapande och innovation. Lissabonstrategin som antogs 2000 har som mål att Europa år 2010 ska vara ”världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi”. Detta har lett till formuleringen av ytterligare två målsättningar: att öka sysselsättningen bland arbetsföra till minst 70 procent och att öka investeringarna i forskning till minst 3 procent av BNP, varvid två tredjedelar ska komma från den privata sektorn. Dessvärre har år 2009 kännetecknats av en ekonomisk och finansiell kris som drabbat samtliga medlemsstater och lett till att de privata företagens tillgång till finansiering har begränsats. Överlag överstiger inte investeringar i forskning mer än 1,85 procent av BNP, och endast fem medlemsstater har investerat mer än 2 procent av BNP i forskning. Medlemsstaterna kommer endast att kunna återhämta sig om EU lyckas förbli konkurrenskraftig, vilket förutsätter investeringar i forskning och utbildning.
Vilka åtgärder vill kommissionen föreslå för att uppmuntra företag att investera i forskning, särskilt tillämpad forskning, och banker att finansiera investeringar i forskning och innovation?
Günter Verheugen
Europas politik för forskning och innovation bygger i huvudsak på sjunde ramprogrammet för forskning, vilket pågår under perioden 2007-2013, ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation, vilket pågår under samma period, samt Sammanhållningsfonden, som även den löper under samma period. När dessa tre stora program förbereddes lade kommissionen fram en långsiktig strategi och en åtgärdsplan under 2005 och 2006. Åtgärdsplanen lades fram 2005, medan den bredare innovationsstrategin är från 2006. Resultaten av dessa olika program finns presenterade i omfattande dokumentation från kommissionen och har ofta diskuterats här i parlamentet. Jag förser er gärna med alla dessa dokument på nytt. Under den begränsade frågestunden är det inte möjligt att läsa upp innehållet för er, men jag vill gärna försöka lyfta fram de viktigaste punkterna.
Genom sjunde ramprogrammet för forskning fick vi en minst sagt anmärkningsvärd ökning av EU:s utgifter för forskning och utveckling samtidigt som en rad nya instrument, framför allt de gemensamma teknikinitiativen, också skapades, och de har visat sig ytterst värdefulla.
Sammanhållningsfonderna är nya och bättre anpassade till målet att främja forskning och innovation, och siffrorna är faktiskt anmärkningsvärda - i sammanhållnings- och strukturfonderna för den angivna perioden har 86 miljarder euro avsatts för dessa områden, vilket faktiskt är 25 procent av de totala struktur- och sammanhållningsfonderna. Ett nytt instrument har skapats inom ramen för den europeiska strukturpolitiken, stödinitiativet Jeremie, som framför allt handlar om att göra det lättare för små och medelstora företag att få tillgång till kapital. Detta sker i samarbete med Europeiska investeringsfonden.
Programmet för att främja innovation och konkurrenskraft, som jag ansvarar för, är också till stor del ett program som ska skapa finansieringsinstrument. Merparten av pengarna används faktiskt till att underlätta för små och medelstora företag att få tillgång till finansieringsinstrument vars syfte är att förbättra deras innovationsförmåga.
Jag är säker på att ni vet att vår europeiska tillväxt- och sysselsättningspolitik inte har särskilt många kvantitativa mål. Men vi har faktiskt ett kvantitativt mål som inte har ändrats sedan 2000. Detta mål är att lägga 3 procent av bruttonationalprodukten på forskning och utveckling. Vi kan redan idag säga att detta mål inte kommer att uppnås. Att bara titta på procentsatserna är dock lite missledande eftersom de absoluta utgifterna för forskning och utveckling inom EU trots allt steg med 14,8 procent mellan 2000 och 2006. Denna ökning är större än i exempelvis Förenta staterna. Trots detta måste vi konstatera att resultaten inte är tillfredsställande, och därför antog rådet redan i december förra året ett dokument med titeln ”Vision 2020” för det europeiska forskningsområdet, vilket behandlade frågan om huruvida vi skulle kunna mobilisera mer pengar för den europeiska forsknings- och utvecklingspolitiken.
Jag vill inte dölja min oro för er om att dagens ekonomiska nedgång hotar den långsiktiga strategin för att driva forskning och utveckling framåt. Kommissionen reagerade mycket snabbt på detta hot i november 2008. Den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa, som kompletterar medlemsstaternas åtgärder för att bekämpa den ekonomiska krisen och syftar till att få fart på ekonomin och bemöta den svåra situationen inom finanssektorn, fokuserar starkt på investeringsområdena forskning och utveckling och att främja investeringar. Jag ska ge er tre exempel: initiativet ”Framtidens fabriker” som syftar till att modernisera Europas industriella bas, med en finansiering på 1,2 miljarder euro, initiativet för energisnåla byggnader, som har tilldelats 1 miljard euro, samt partnerskapet för att bygga miljövänliga bilar, som också har tilldelats en miljard euro för forskning och dessutom fyra miljarder euro från andra ekonomiska åtgärder.
Kommissionen har redan påbörjat förberedelserna för nästa tillväxt- och sysselsättningsstrategi. Utan att avslöja några hemligheter - eftersom ordförande José Manuel Barroso redan har diskuterat detta i sina riktlinjer - kan jag också säga att forskning, utveckling och innovation kommer att spela en absolut avgörande roll i nästa tillväxt- och sysselsättningsstrategi.
Jag har ytterligare en kommentar i fråga om innovation. När det gäller forskningspolitiken intar Europa faktiskt en ganska bra position. Vi har bra och i vissa fall utomordentlig forskningskapacitet. Vi har också mycket bra resultat när det gäller teknisk utveckling. Men när det gäller innovation kan vi absolut bli bättre. Om vi uppfattar innovation som praktisk tillämpning av forskning och utvecklingsarbete för produkter, tjänster, konstruktion och metoder - med andra ord allt där praktisk tillämpning är möjlig - ser vi fortfarande en enorm potential för att skapa ytterligare tillväxt och ytterligare sysselsättning i Europa. Kommissionen meddelade därför i år att den ska lägga fram en ”innovationsakt”. En ”akt” i den här bemärkelsen är ett nytt politiskt instrument som vi första gången utvecklade i samband med små och medelstora företag - ni minns säkert småföretagsakten - och vi ska lägga fram en innovationsakt som förenar lagstiftningsåtgärder, politiska initiativ och politiskt bindande riktlinjer i ett större paket.
Jag har försökt att leda detta arbete på ett sådant sätt att den nya kommissionen ska ha friheten att besluta när den vill lägga fram denna innovationsakt. Ni förstår säkert att jag inte kan föregripa detta - det måste den nya kommissionen besluta om. Men förberedelsearbetet har redan kommit långt, och jag tror att jag med säkerhet kan säga att parlamentet kommer att behandla denna innovationsakt senast nästa år.
Låt mig avslutningsvis säga att vi allmänt har gjort stora framsteg på bred front under de senaste åren, även om utvecklingen har varit mycket ryckig. Vi måste dock se objektivt på detta. Vi kan till exempel inte förvänta oss att de nya medlemsstaterna direkt ska lägga lika stor del av sin BNP på forskning, utveckling och innovation som de äldre medlemsstaterna. Jag är dock mycket glad över att se att de nya medlemsstaterna - speciellt de som har störst behov av att komma ifatt - också avancerar snabbast, så jag uppfattar den allmänna utvecklingen som positiv.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Tack för den information och de svar ni har lämnat. Jag vill fråga kommissionen om den tänker hålla diskussioner med Europas bankinstitutioner om möjligheten att lämna garantier och lån med förmånsränta till de forsknings- och innovationsföretag samt projekt som för närvarande uppfattas som en stor risk. Europeiska forskningsprogram som till exempel det sjunde ramprogrammet, som står för upp till 50 procents samfinansiering, passar dessutom ganska illa för små och medelstora företag. Jag vill fråga kommissionen om den tänker modifiera dessa program för att få med fler små och medelstora företag.
Günter Verheugen
Fru Ţicău! Detta är en mycket viktig aspekt, och jag kan med glädje meddela att kommissionen har precis samma åsikt och därför har gjort exakt detta. Jag vill upprepa att det största problemet för våra små och medelstora företag är att få fram erforderligt riskkapital för att kunna betala för forskning och utveckling. Två viktiga instrument har skapats på det här området, nämligen ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation och Jeremieprogrammet.
I båda fallen är det samma fråga som är aktuell, nämligen förmågan att få fram kredit med låg ränta via Europeiska investeringsbanken respektive Europeiska investeringsfonden med hjälp av riskkapital - med andra ord, direkt tillgång till rörelsekapital - och med hjälp av garantier för att underlätta för små och medelstora företag att få tillgång till denna kredit. Det här är stora investeringsprogram där hundratusentals europeiska företag deltar.
Jag är säker på att ni förstår att Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden inte kan hantera detaljerna varje gång en kredit ska beviljas. Det sker därför via mellanhänder, vanligtvis banker i medlemsstaterna. Enligt den senaste information jag fått har vi nått en punkt där det nationella banksystemet i alla medlemsstater integreras i denna politik, och företag som söker finansiering från gemenskapsbudgeten kan få nämnda medel via sina respektive nationella banksystem.
Paul Rübig
(DE) Min fråga gäller konceptet Eurostars, något vi genomförde i Eurekaprogrammet, vilket framför allt gjorde det lättare att snabbt och effektivt fördela resurser till små och medelstora företag. Anser ni att detta program kan utvidgas? Hur ser ni sedan på utmaningen för det åttonde ramprogrammet för forskning, där man diskuterar tanken på att vi framöver ska avsätta 50 miljarder euro för forskning kring energieffektivitet för i synnerhet små och medelstora företag?
Günter Verheugen
Herr Rübig! Ni vet naturligtvis vad jag kommer att svara, men jag är tacksam för att ni ställde frågan. Ja, jag anser att alla de program vi har för att underlätta för små och medelstora företag att få tillgång till finansiering kan utvidgas. Dessa program skapar mycket positiva erfarenheter, och därför ska vi utöka dem. Jag vill vädja om förståelse för att jag inte vill kommentera prioriteringarna för det åttonde ramprogrammet för forskning. För det första är det inte mitt ansvar, som ni vet, och för det andra skulle det vara fel av mig att föregripa den nya kommission som snart ska bildas.
Vad gäller grundförutsättningarna för er fråga kan jag bara säga att den nuvarande kommissionen anser att vår forsknings-, utvecklings- och innovationspolitik för de kommande tio åren måste fokusera på energieffektivitet, förnybar energi och i ett bredare perspektiv på sådan teknik som bereder väg för en hållbar livsstil och ekonomi.
Ni känner mig tillräckligt väl för att veta att jag alltid har framhållit att ökad energieffektivitet förmodligen är det billigaste och mest effektiva programmet för hållbar utveckling, eftersom det hjälper oss att uppnå mycket till relativt låg kostnad. Om den nya kommissionen lägger fram specifika förslag i den här riktningen kommer den därför att kunna dra nytta av den nuvarande kommissionens förberedelsearbete och dess politik.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Särskilt inom läkemedelsindustrin är forskning och utveckling naturligtvis nyckeln när det gäller innovation och att bekämpa sjukdomar, vilket i sin tur kommer unionens medborgare till nytta. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta mot läkemedelsföretag som försöker begränsa parallellhandeln inom läkemedelssektorn? Kommer kommissionen att kategorisera sådana åtgärder som konkurrensbegränsande?
Günter Verheugen
Herr Mölzer! Denna fråga kommer helt enkelt inte att tas upp eftersom den blev grundligt utredd och avgjord i samband med det läkemedelspaket som kommissionen föreslog förra året. Vi har en klar och entydig rättspraxis på det här området där EG-domstolen slår fast att parallellhandel med läkemedel är en del av den fria inre marknaden, och det finns därför inget juridiskt utrymme för att motsätta sig denna.
I det läkemedelspaket som kommissionen föreslog under det gångna året fastställs inga speciella regler som skulle kunna påverka parallellhandeln negativt på något som helst sätt. I de mycket viktiga och långtgående förslag som gäller skydd mot förfalskade läkemedel i den lagliga leveranskedjan gäller exakt samma regler för läkemedelsfabrikanterna som för dem som sysslar med parallellhandel. Här förekommer ingen diskriminering alls. Jag känner inte till att det skulle finnas någon i kommissionen som tänker ta upp det här ämnet.
Angående: Konsumentinformation om energipriserna
Nyligen invigde kommissionen i London det andra medborgarforumet för energi. I sin förklaring framhöll kommissionsledamoten med ansvar för konsumentskydd hur viktigt det är att konsumenterna får fakturor över gas- och elförbrukningen, som är den bästa mätaren på konsumtionen, som är enkla och tydliga och möjliggör jämförelse mellan leverantörer.
Kan kommissionen ange hur man konkret, förutom dessa stora årliga offentliga manifestationer, tänker sig att tvinga energiproducenter och energidistributörer att uppfylla detta för konsumenterna så viktiga mål, då de inte har velat anta den ”energikonsumentstadga” som parlamentet har föreslagit?
Meglena Kuneva
Som svar på den första frågan från Marc Tarabella om energipriser kan jag säga att den vikt som tillskrivs medborgarnas betydelse inom den inre marknaden för energi har ökat betydligt genom antagandet av det tredje inremarknadspaketet för energi. Avsikten med de nya åtgärderna är att åstadkomma en bättre fungerande detaljhandelsmarknad för energi och ge ökat konsumentskydd. Dessa frågor diskuteras och följs upp vid medborgarforumet för energi, som har inrättats i syfte att åstadkomma en bättre fungerande detaljhandel inom energimarknaden till gagn för enskilda konsumenter.
Forumet, som har företrädare för konsumenterna, industrin, nationella tillsynsmyndigheter inom energiområdet och nationella förvaltningar, eftersträvar ett förbättrat genomförande av energilagstiftningen och kan utveckla inslag i uppförandekoder med självreglerande och rentav i viss mån bindande resultat för industrin. I detta sammanhang inrättades en arbetsgrupp om fakturering vid forumets första möte 2008. Arbetsgruppens rekommendationer är exempel på god faktureringspraxis och lades fram och undertecknades vid forumets andra möte 2009. Tillsynsmyndigheterna inom energiområdet och industrin kommer att rapportera om genomförandet av faktureringsrekommendationerna vid nästa forum, som förväntas äga rum hösten 2010.
Det tredje inremarknadspaketet för energi medförde även ett nytt instrument som var avsett att informera konsumenterna - Europeiska energikonsumenternas checklista. Checklistan är ett verktyg som ska vara en hjälp för att ge konsumenterna i medlemsstaterna information om deras rättigheter - i synnerhet i fråga om fakturering - och bidra till att energilagstiftningen genomförs och tillämpas. Målet är att förse konsumenterna med förenklad, korrekt och praktisk information om lokala energimarknader. En harmonisering av kompetensen hos tillsynsmyndigheterna inom energiområdet när det gäller konsumentskydd, vilket kommer att leda till aktiv marknadsövervakning, kommer att stärka skyddet för konsumenterna ytterligare.
Marc Tarabella
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot! I ert svar talar ni faktiskt om resultatet av en andra rapport som ska lämnas under hösten 2010 och som gäller ett tredje energipaket som ska granskas ingående.
Under tiden vet ni mycket väl att tusentals klagomål som lämnats till konsumentorganisationer och nationella tillsynsmyndigheter gäller den totala bristen på överskådlighet hos gas- och elräkningar, både när det gäller priser och faktisk konsumtion. Detta sker i ett läge då såväl kommissionen som medlemsstaterna i sina energiplaner betonar behovet av att minska konsumtionen och möjligheten att jämföra priser i syfte att ge möjlighet att byta leverantör. Detta var huvudsyftet med liberaliseringen.
Därför vill jag gå rakt på sak och fråga er, fru kommissionsledamot, vilka åtgärder - lägg märke till att jag använder plural - som kommissionen på kort sikt avser att vidta för att komma till rätta med dessa tillkortakommanden. Jag vill även påpeka att kommissionen har avslagit en stadga om konsumenternas rättigheter på energiområdet som parlamentet genom Mia De Vits har föreslagit och som ni själv dessförinnan hade rekommenderat.
Meglena Kuneva
Herr Tarabella! Er fråga går i mycket hög grad ut på att utröna varför stadgan avslogs. Ett offentligt samråd på temat Mot en stadga om europeiska energikonsumenter påbörjades i juli 2007. Resultaten av detta visade att kunskaperna om de rättigheter som energikonsumenterna hade var ringa.
Tanken på att skapa en enda stadga som skulle förena den lagstiftning som berör konsumenträttigheter och som för närvarande återfinns i ett antal EU-direktiv och talrika nationella instrument för genomförande avvisades av rättsliga skäl. De rättigheter för energikonsumenter som finns i den befintliga EU-lagstiftningen är redan de rättsligt bindande.
Ni frågar varför det inte kan finnas en standardfaktura för alla konsumenter. Vår arbetsgrupp om fakturering, som inrättades av det första medborgarforumet för energi, fastslog att industrins rätt till självreglering, som inbegriper stöd för innovativ fakturering, skulle bibehållas. Samtidigt skulle bättre överskådlighet och möjlighet att jämföra de priser och tjänster som erbjuds konsumenterna garanteras.
Faktureringsprecision har nära anknytning till mätningsfrekvens. Hur ofta mätare ska avläsas är inte fastslaget i EU-lagstiftningen. Detta problem angrips dock indirekt genom smarta elmätare.
Jag vill också betona att vi vid Medborgarnas energiforum gav vårt stöd för rekommendationer om god faktureringspraxis, vilka syftar till att förse konsumenterna med enkel och tydlig information om gas- och elräkningar.
Genom resultattavlan för konsumentmarknaden, där vi undersökte olika konsumentmarknader, upptäckte vi att den marknad som har flest klagomål är elmarknaden. På andra plats kommer finansmarknaderna och på tredje plats den lokala transportmarknaden.
Därför har kommissionen inlett en stor studie om detaljhandelsmarknaden för el och kommer att presentera resultaten för forumet 2010. Detta är det andra varvet för genomförande av resultaten från resultattavlan för konsumentmarknader, och jag anser att detta i framtiden kommer att förbli ett av de starkaste instrumenten för att ställa vår diagnos om hur detaljhandelsmarknaden fungerar, särskilt i detta fall, som är av så starkt och grundläggande intresse och som också har ett mycket nära samband med tjänster.
Chris Davies
(EN) Låt mig följa upp frågan: Vi vet att det finns en stor potential för energibesparingar hos privathushållen. Jag tittar på min elräkning med intresse, för jag vill göra dessa besparingar, och jag tycker uppriktigt sagt att den är förvirrande.
Om jag tycker att den är förvirrande, så tror jag att många av mina väljare också tycker det. Självreglering är inte tillräckligt. Förtydliganden är ett område där Europeiska kommissionen skulle kunna göra verklig skillnad, vilket jag tror skulle välkomnas av människor överallt och vara ett viktigt bidrag till våra försök att minska de globala värmeutsläppen.
Var snäll och ta tillbaka detta till kommissionen och tänk efter en gång till.
Franz Obermayr
(DE) Under den första hälften av detta år sjönk gasleverantörernas priser för eldningsolja med upp till 40 procent. Ändå hade denna utveckling bara en marginellt positiv inverkan för konsumenterna, något som är särskilt viktigt under de kallare delarna av året.
Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att se till att även konsumenterna kan dra fördel av dessa positiva prisrörelser?
Meglena Kuneva
Vi är medvetna om att kommissionen inte sätter priserna. Vad vi kan göra och vad vi är förpliktade att göra är att göra priserna överskådliga.
I ett av de senare direktiven - direktivet om konsumentkrediter från 2007 - bad vi bankerna att etablera en gemensam metod för att beräkna räntesatsen, så att konsumenterna på grundval av denna skulle kunna jämföra erbjudanden och finna den bästa lösningen. Vi har flera verktyg att arbeta med. Detta handlar om otillbörliga affärsmetoder, och det är just överskådliga priser som är kärnan i detta direktiv.
Vi har även ett annat horisontellt direktiv, om oskäliga affärsvillkor, som gäller frågan om villkor har samband med otillbörlig och obehörig vinst. Jag tror att det var detta ni syftade på, när ni ställde er fråga om priser.
Denna fråga ligger i våra händer, och vi måste också göra allt vi kan för att se till att verkställigheten genomförs lika väl i alla medlemsstater i hela EU, för alla dessa direktiv är mycket beroende av hur de genomförs. Därför föreslår jag kommissionen ett meddelande om verkställighet. Här bryter vi ny mark, eftersom verkställigheten normalt ligger i medlemsstaternas händer, men vi behöver jämföra resultaten och ha riktmärken, vilket för övrigt - apropå föregående fråga om mätning och förståelse - är orsaken till att vi starkt uppmuntrar projektet med smarta elmätare. Detta kanske inte är ett alleuropeiskt initiativ, men länder som Sverige, som är ordförandeland, tillhör pionjärerna på detta område. Jag kan bara uppmana alla att titta på detta exempel och använda det på bästa möjliga sätt. Detta kan även leda till andra frågor, såsom frågan om hur man ska beräkna det koldioxidavtryck som vi alla lämnar genom vår energikonsumtion.
När det gäller andra områden har kommissionen på senare tid gjort mycket mera i fråga om märkning med avseende på energieffektivitet och ökad prisjämförelse genom att stödja användning av konsumentindex, såsom har skett i Italien och andra länder, för detta är också en mycket bra tjänst, som tillhandahålls genom Internet och som hjälper konsumenterna att kämpa för bättre pris.
För att detta ska ske behövs emellertid gränsöverskridande handel och tillgänglighet. Gränsöverskridande handel via Internet utgör för närvarande bara nio procent i EU, så det är verkligen vår plikt att fullfölja den andra etappen på den inre marknaden, som är detaljhandelsmarknaden. Detta område är en av de felande länkarna på den inre marknaden, och jag hoppas verkligen att parlamentet och kommissionen kommer att påskynda ett av de viktiga direktiv som föreslås inom ramen för direktivet om konsumentkrediter, som syftar till en samling regler som ska ge mer säkerhet och större förtroende - såväl från konsumenternas som från företagens synpunkt - för att förbättra den synnerligen låga nivån på gränsöverskridande handel i Europa.
Angående: Livsmedelsmärkning för konsumenter
Kan kommissionen redogöra för vilka undersökningar eller rapporter den låtit genomföra i fråga om livsmedelsprodukter som påstås vara hälsosamma? Har det gjorts några undersökningar eller tester av vissa av produkterna för att kontrollera om de påståenden som görs om dem faktiskt stämmer, i syfte att skydda konsumenterna?
Androulla Vassiliou
Efter krav från medlemsländer och intressenter lade kommissionen fram förordningen om näringspåståenden och hälsopåståenden, vilken antogs i december 2006 av parlamentet och rådet.
Förordningens syfte är just att se till att näringspåståenden och hälsopåståenden som görs om livsmedel är sanna, tydliga och baserade på allmänt erkända vetenskapliga rön, så att konsumenterna skyddas på ett tillfredsställande sätt. Kommissionen avser därför att upprätta förteckningar över tillåtna hälsopåståenden samt att uppdatera tillåtna näringspåståenden. I förordningen beskrivs förfaranden för godkännande i syfte att garantera att endast vetenskapligt underbyggda hälsopåståenden görs.
Dessa förfaranden inbegriper för det första Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet, som bedömer tillförlitligheten hos hälsopåståenden, för det andra kommissionen, som i enlighet med detta lämnar förslag till godkännande eller avslag för hälsopåståenden, och för det tredje medlemsstaterna, som meddelar sin uppfattning om åtgärderna i den föreskrivande kommittén.
Kommissionen har hittills antagit fyra förordningar om godkännande eller avslag för hälsopåståenden. Liknande åtgärder kommer att fortsätta att antas i enlighet med den bedömning av hälsopåståenden som Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet gör, vilket ska garantera att konsumenterna inte vilseleds.
Jim Higgins
(GA) Jag tackar kommissionsledamoten för hennes svar. Jag välkomnar den studie och den undersökning om livsmedelstillverkning som Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet genomför, eftersom det nu har visat sig att kunderna gärna lägger ut mer pengar för livsmedel som är förknippade med hälsofördelar.
När allt kommer omkring är det viktigaste att vi följer de nya reglerna och sätter press på de olika företagen, så att de är fullständigt ärliga när det gäller omfattningen av den information som de lämnar och inte lämnar falska uppgifter till de människor som köper deras varor.
Androulla Vassiliou
Jag kan bara hålla med om detta. Det är precis därför som vi lägger fram denna förordning.
Jag måste säga att vi blev förvånade över det antal ansökningar som vi fick. Vi väntade oss några hundra påståenden, och vi fick 44 000. Vi sammanfattade dessa 44 000 påståenden i en grupp på 4 000, som vi lämnade till Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA) för ett yttrande. Detta är orsaken till att EFSA inte har möjlighet att slutföra undersökningen av alla 4 000 påståenden inom ramen för tidsfristen till december 2010.
Men jag anser att det är mycket viktigt för konsumenterna att vi avslutar denna process och att de, när de ser ett påstående, och de ser livsmedel med påståenden på stormarknaden, ska veta exakt och vara säkra på att dessa påståenden bygger på vetenskap och inte är vilseledande.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Jag tackar kommissionsledamoten för denna information - det ni gör är verkligen mycket viktigt.
Över 40 000 företag har ansökt om ett beslut som bekräftar att deras produkter uppfyller de högsta krav och kriterier. Men vad kommer att hända om de får denna bekräftelse, medan produkterna i själva verket efter en viss tid inte uppfyller alla krav eller motsvarar alla parametrar som beskrivs på etiketterna? Vad kommer att göras, särskilt när det gäller stora internationella koncerner? De har beviljats tillstånd och godkännande, och detta står på etiketten, men verkligheten är en helt annan. Vad händer då?
Paul Rübig
(DE) Det skulle intressera mig att höra hur ni menar att regionala produkter som saluförs på plats i framtiden med bibehållen fräschhet och hög kvalitet ska märkas och marknadsföras.
Androulla Vassiliou
Mitt svar på den sista frågan är, nej, detta är något helt annat. Det handlar om produktens ursprung. Vi talar nu om hälsopåståenden. När en producent påstår att en produkt är bra för hälsan av den ena eller andra orsaken ska det finnas vetenskapliga belägg för att det verkligen är på det sättet.
När det gäller den andra frågan är det naturligtvis så att EFSA undersöker de hälsopåståenden som görs vid ansökningstillfället på grundval av de vetenskapliga belägg som lämnas vid detta tillfälle.
Om påståenden görs på grundval av vissa vetenskapliga belägg och producenten sedan förändrar produkten är detta naturligtvis uppenbart bedrägeri, och åtgärder kommer att vidtas mot den producenten eftersom den inte bara vilseleder allmänheten utan även bedrar den.
Angående: Varierande konsumenträttigheter
Mycket ofta vänder sig väljarna till sina parlamentsledamöter med problem som avser deras rättigheter som konsumenter, bosatta eller resande i en annan medlemsstat. Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att främja kunskapen om och förståelsen för konsumenternas rättigheter, som varierar i EU:s olika medlemsstater?
Meglena Kuneva
Frågan gäller varierande konsumenträttigheter, och den kommer mycket lägligt. I alla medlemsstater finns det institutioner och organisationer som har till uppgift att främja medborgarnas kunskaper om och förståelse av konsumenternas rättigheter.
En översikt över dessa nationella institutioner och organisationer finns tillgänglig på webbplatsen. Jag kan naturligtvis ge er adressen till webbplatsen. Den är http://ec.europa.eu/consumers/empowerment/cons_networks_en.htm, och det är verkligen mycket intressant att bläddra omkring på den.
Kommissionen främjar medvetenhet om konsumenträttigheter genom olika instrument. Vi sponsrar ett nätverk av konsumentcentrum över hela EU som förser konsumenterna med information om deras rättigheter när de handlar över gränserna och hjälper dem att söka gottgörelse när något går snett. Centrumens webbplatser, informationsblad och broschyrer förklarar för konsumenterna vilka rättigheter de har, till exempel när de handlar på Internet, hyr en bil eller bokar semester i en annan medlemsstat.
Kommissionen rekommenderar därför parlamentsledamöterna att hänvisa sina väljare till det europeiska informationscentrum för konsumenter som finns i deras respektive land. Dessutom leder kommissionen informationskampanjer i medlemsstater som nyligen har gått med i EU för att öka medvetenheten om konsumenträttigheter och främja nationella organisationer och institutioner där konsumenterna kan finna ytterligare hjälp och stöd.
Kommissionen främjar också kunskaper om rättigheter genom sina konsumentutbildningsinitiativ, såsom ”Europe diary” som vänder sig till elever i åldrarna mellan 15 och 18 år och Dolceta - en webbplats som vänder sig till vuxna och lärare.
Sist men inte minst lade kommissionen i oktober 2008 fram sitt förslag till direktiv om konsumenträttigheter, som för närvarande är föremål för förhandlingar i parlamentet och rådet.
Om detta direktiv antas kommer det att minska den nuvarande uppsplittringen av konsumentregelverket och resultera i att alla konsumenter i EU kommer att kunna dra nytta av en enda enkel samling konsumenträttigheter, vilket skulle göra det lättare att leda alleuropeiska utbildningskampanjer om konsumenträttigheter.
Kommissionen genomför för närvarande forskning och inventering av fakta om information för konsumenter vid försäljning, och den har för avsikt att rådfråga detaljhandelsexperter, konsumentorganisationer och andra intressenter på fältet innan den föreslår konkreta åtgärder.
Jag har även nyheter som är mycket viktiga för oss. Vi har utökat informationswebbplatsen Dolceta med två nya inslag. Vi har lagt till ytterligare två områden: det ena är hållbar konsumtion och det andra är tjänster av allmänt intresse, så vi växer alltså.
Gay Mitchell
(EN) Jag tackar kommissionsledamoten för hennes svar. Får jag fråga henne om hon är medveten om att personer som enligt vad hon nämner handlar på Internet, till exempel förmånskort för hotell eller vad det nu kan vara, har stora svårigheter att hitta någon som faktiskt tar emot ett klagomål? Det kan finnas något slags boxnummer men sällan ett telefonnummer eller en riktig e-postadress. Kommer ni, fru kommissionsledamot, att kräva att den som säljer något ska ha ett direktnummer där personer som har svårigheter kan få direktkontakt med den som har sålt bristfälliga varor eller tjänster?
Meglena Kuneva
Detta hör i mycket hög grad till de offentliga myndigheternas område i medlemsstaterna. Kommissionen har möjlighet att begära uppgifter om att det finns offentliga myndigheter som ägnar sig åt detta. Vi har ett nätverk av sådana myndigheter. Vi samlar information då och då, men vårt fokus ligger på stödnivå, på vad vi kan göra på gränsöverskridande och alleuropeisk nivå. För övrigt är det mycket uppdelat från land till land. Detta är en del av utbildningen, och som vi vet ligger utbildningen i mycket hög utsträckning i medlemsstaternas händer.
När det gäller klagomål samlar jag in alla klagomål och ser på vilken nivå dessa klagomål ligger inom ramen för resultattavlan för konsumentmarknaden, jämför med hur nöjda konsumenterna är och drar de nödvändiga slutsatserna om hur konsumenterna behandlas. Ni har fullständigt rätt i att vi måste jämföra hur många klagomål som kommer inom olika områden. Därför föreslår vi - och arbetar på - ett gemensamt formulär för klagomål i Europa, eftersom den information som för närvarande kommer till de offentliga myndigheterna i land A inte är utformad på samma sätt som i land B. Om vi har detta gemensamma formulär för klagomål innebär detta inte att kommissionen blir ett slags ombud för konsumentfrågor, utan vi ska utveckla vår politik utifrån dessa klagomål så att det vi gör blir mer relevant för medborgarna. Jag anser att detta är ett mycket viktigt projekt för framtiden.
Vi har verkligen mycket begränsade rättigheter att ingripa i hur medlemsstaterna behandlar nationella klagomål och vilket gensvar de ger. Vi kan göra en resultattavla och vi kan sätta upp riktmärken, men vi kan inte ersätta den enskilda medlemsstatens närvaro.
Jag är mycket angelägen om att, tillsammans med parlamentet, i Europeiska kommissionen sätta upp riktmärken och mäta hur konsumenterna behandlas och hur mycket medlemsstaterna investerar i denna politik. Jag anser att det, särskilt nu i en svår ekonomisk tid, är en mycket bra investering att se hur konsumenterna behandlas, eftersom detta ger god information om marknaden.
Malcolm Harbour
(EN) Herr talman! Jag ville särskilt vara här i kväll, eftersom jag tror att detta är Meglena Kunevas sista chans att tala till oss som kommissionsledamot, och jag ville ställa två frågor.
För det första, håller hon med mig om att konsumentinformation och konsumentsvep och hennes arbete har ökat dramatiskt under hennes ämbetsperiod som den första kommissionsledamot vars ansvar särskilt har fokuserats på konsumenterna?
För det andra, håller hon också med mig om att det är absolut nödvändigt att vi i nästa kommission fortsätter att ha en kommissionsledamot som ägnar sig åt konsumentfrågor? Vi har hört alarmerande rykten om att detta kanske inte kommer att ske i den nya kommissionen, och jag ville ge henne chansen att säga sin mening till oss i kväll.
Meglena Kuneva
Jag har haft förmånen att arbeta med Malcolm Harbour, och jag uppskattade det mycket, och jag vill tacka er särskilt och personligen för denna möjlighet under de senaste tre åren. Tro mig, jag kommer att fortsätta att ha ett mycket starkt engagemang för marknadsekonomin, för marknaden är inte enkel, utan ett slags laboratorium för medborgerliga rättigheter. Jag är mycket glad över att vi nu är så nära samma rättigheter som nu är så viktiga för hela mänskligheten, nämligen rättigheterna på miljöområdet.
Konsumentportföljen är verkligen mycket viktig. Den handlar om marknaden och detaljhandelsmarknaden, men det finns något mer, något ytterligare, nämligen frågan om rättigheter, verkställighet, klagomål från konsumenterna och hur en mer relevant politik ska utformas.
Jag är helt säker på att ordföranden José Manuel Barroso kommer att finna rätt balans, för i sitt tal sade han att vi måste finna de felande länkarna på den inre marknaden. Jag anser att en av dessa felande länkar är detaljhandelsmarknaden. Jag är helt säker på att ordföranden kommer att ägna full uppmärksamhet åt konsumentfrågor på det ena eller andra sättet, och jag är övertygad om att politiken kommer att förbli mycket stabil. Men jag kommer naturligtvis att vidarebefordra budskapet.
Angående: Biluthyrningsföretag
Accepterar kommissionen biluthyrningsföretagens praxis att kräva att konsumenterna ska betala för full bränsletank innan de hyr en bil, trots att de kan returnera bilen till företaget när det återstår t.ex. en halv tank bränsle, utan att få ersättning för detta?
Stämmer denna praxis överens med direktivet om paketresor (90/314/EEG)?
Meglena Kuneva
Kommissionen är väl medveten om denna praxis hos biluthyrningsföretagen och har svarat på en rad andra frågor från parlamentet och medborgares klagomål. Jag får personligen många av dessa.
Jag har sagt förut att sådan praxis är oacceptabel om den resulterar i att konsumenterna betalar för bränsle som de inte har använt, om de inte har blivit tydligt informerade i förväg. Direktivet om paketresor är bara tillämpligt om biluthyrning ingår i ett semesterpaket. Denna specifika fråga regleras emellertid inte i direktivet om paketresor. Å andra sidan kan denna praxis strida mot direktivet om otillbörliga affärsmetoder och direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal.
För det första får enligt direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal standardformuleringar och villkor inte påtagligt väga över till konsumenternas nackdel. Dessutom ska avtalen vara utformade på ett enkelt och begripligt språk. Man kan hävda att en klausul som resulterar i att konsumenterna i praktiken betalar för något de inte har konsumerat är oskälig.
För det andra tvingar direktivet om otillbörliga affärsmetoder försäljare att leva upp till standarden för god yrkessed. Försäljare måste vara öppna och uppriktiga om huvudvillkoren för den tjänst som tillhandahålls. Biluthyrningsföretag som inte informerar kunderna om att bränsle som inte används inte kommer att återbetalas kan anses handla i strid mot detta direktiv. Denna praxis kan även anses strida mot standarden för god yrkessed, som försäljarna enligt direktivet är skyldiga att leva upp till.
Man ska emellertid vara medveten om att det åligger de nationella myndigheter som har ansvar för verkställigheten att avgöra huruvida sådan praxis är otillbörlig och att vidta åtgärder mot företag som gör sig skyldiga till brott. Kommissionen har inga befogenheter att ingripa. Konsumenter som har köpt gränsöverskridande tjänster kan emellertid klaga hos det europeiska informationscentrumet för konsumenter i sitt hemland, som bör kunna hjälpa dem att få gottgörelse från försäljare i andra EU-länder.
Men jag anser att vi måste göra allt som är möjligt för att se till att det inte finns några kryphål i lagstiftningen och att konsumenterna inte lämnas med en känsla av orättvisa, hopplöshet och hjälplöshet.
Pat the Cope Gallagher
(EN) Jag vill tacka kommissionsledamoten för hennes gensvar och önska henne lycka till med vadhelst hon bestämmer sig för att göra efter den här kommissionens mandatperiod.
Denna praxis är allmän i hela unionen, att konsumenter som hyr en bil tycker att de har gjort ett rimligt avtal - vi förstår frågan om försäkring som är av avgörande betydelse - men sedan får veta att de måste returnera bilen med tom tank.
Det måste finnas något direktiv som företagen handlar i strid mot. Jag anser inte att det är tillräckligt för kommissionen att säga att detta kan hanteras genom kontakt med konsumentcentrum i olika länder. Jag anser att detta är ett stort problem. Ett mycket tydligt budskap bör lämnas om att detta är utpressning. Människor som åker på semester använder ofta bara bilen fram och tillbaka till sitt slutmål. Jag vet många av mina väljare som har använt bensin till ett värde av 15 euro, men som har fått betala 60 euro. Skillnaden blir 45 euro, eftersom det kostar 60 euro att fylla tanken i en genomsnittlig bil.
Detta är något jag anser att vi måste ta itu med, och jag hoppas att en kommande kommission och kommissionsledamot kommer att ta ansvar för detta och vidta praktiska åtgärder.
Meglena Kuneva
Som sagt, det åligger de nationella myndigheterna att verkställa lagarna på detta område, och hur kritiska vi än må vara gentemot våra EU-institutioner anser jag att vi även måste tänka på att vi handlar inom ramen för subsidiaritetsprincipen, och det finns vissa områden där kommissionen inte kan skrida till direkt handling.
Jag tycker att det skulle vara mycket lämpligt om vi även betonade medlemsstaternas ansvar. För övrigt tror jag att vi kan vänta oss att något gott ska komma från parlamentet, eftersom utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd för närvarande är sysselsatt med ett initiativbetänkande om konsumentskydd, som Anna Hedh är föredragande för. Som man kom överens om under det senaste sammanträdet i utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd kommer detta initiativbetänkande att handla om såväl resultattavlan för konsumentmarknaden som den verkställighet av lagstiftningen som vi talar om, som kommissionen hade lagt fram ett meddelande om den 2 juli 2009.
Vi arbetar med verkställigheten, men utan medlemsstaterna kommer det att bli mycket svårt att lyckas. Jag inser emellertid till fullo problemets allvar - tro mig, jag delar samma oro, eftersom jag tar emot mängder av klagomål och inte har möjlighet att handla praktiskt och lösa problemet i stället för en medlemsstat.
Seán Kelly
(EN) Jag hyrde en bil i Frankfurt för min första dag här i parlamentet. Tanken var full och betald av företaget. Jag måste återlämna den med full tank. Det är absolut bästa praxis. Kan kommissionen se till eller rekommendera att denna praxis tillämpas i hela EU? Det är rättvist, öppet och korrekt.
Malcolm Harbour
(EN) Detta är en fråga som jag personligen har diskuterat med biluthyrningsföretagen. Det finns andra frågor förutom denna: exempelvis oväntat höga skadeståndskrav och inte inspekterade bilar. Jag undrar därför om kommissionsledamoten håller med mig om att medlemsstaterna, enligt bestämmelserna i tjänstedirektivet för tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster, uttryckligen uppmuntras att främja korrekta uppförandekoder för tillhandahållande av sådana tjänster. Det verkar vara exakt det område där vi bör uppmuntra medlemsstaterna, kanske med bistånd av kommissionen, dvs. att samla biluthyrningsfirmorna till att lägga fram en uppförandekod som ansedda aktörer skulle bli tvungna att underteckna, vilken skulle täcka alla frågor som mina kolleger talar om samt även andra allvarliga konsumentfrågor.
Meglena Kuneva
Jag anser att detta är en av de viktigaste idéer som vi måste utveckla i framtiden. Först och främst gäller det tjänstedirektivet, eftersom vår ekonomi och våra liv helt klart är i hög grad beroende av tjänster. Vi kan inte bara låta företag med dåligt rykte förstöra en hel branschsektor.
Vi måste bekämpa dåliga metoder, och vi måste alltid skydda konsumenterna. Men varje sak har sin begränsning. Vi måste ta reda på vilket ansvar medlemsstaten och kommissionen har.
Vi har ett nätverk av offentliga myndigheter med vars hjälp vi kan överblicka medlemsstaterna. Om vi har någon form av uppförandekod, som Malcolm Harbour hänvisade till, eller om vi upptäcker ett brott mot lagstiftningen i form av otillbörliga affärsmetoder kan centrumen och de olika offentliga myndigheterna tillrådas att kontrollera alla biluthyrningsfirmor i medlemsstaterna och rensa upp marknaden.
Vi gjorde det när det gäller flygbolagen, vars webbplatser innehöll erbjudanden om biljetter, vi gjorde det när det gällde ringsignaler och vi gjorde det när det gällde elektroniska varor. Varför inte öka våra ansträngningar och göra någon form av upprensningskontroll också i biluthyrningsbranschen?
Angående: Handlingsprogram för att minska de administrativa bördorna i EU
I januari 2007 inledde kommissionen handlingsprogrammet för minskning av de administrativa kostnaderna i EU för att mäta de administrativa kostnaderna som beror på lagstiftningen i EU och minska den administrativa bördan med 25 procent senast 2012. Detta program finansieras enligt ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation.
Vilken är kommissionens bedömning av de hittillsvarande framstegen för genomförandet av ovan nämnda handlingsprogram och dess inverkan på de europeiska företagens konkurrenskraft?
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Herr Papastamkos! Denna fråga ger mig anledning att berätta en mycket angenäm framgångssaga för er. Åtgärdsprogrammet för minskning av administrativa bördor i Europeiska unionen är en av pelarna i programmet för bättre lagstiftning. Jag nämnde redan våren 2006 att jag avsåg att skära ned de byråkratiska kostnaderna för EU-företagen, som beror på EU-bestämmelser, med 25 procent senast 2012 och att det i detta hänseende skulle bli nödvändigt för kommissionen att lägga fram förslag om detta i slutet av 2009.
Kommissionen har inte bara lagt fram de relevanta förslagen. Den har gått ännu längre. Kommissionen har gjort detta på grundval av en kvantifiering som vi har genomfört i hela EU. Alla kan säga att de skär ned kostnaderna med 25 procent när ingen vet hur höga kostnaderna för byråkratin faktiskt är i EU. Därför har vi organiserat den största kvantifieringen någonsin för att bestämma vilka de faktiska kostnaderna för de europeiska rättsakterna och deras genomförande är för de europeiska företagen, när det gäller till exempel dokumentation, statistik och information.
Resultaten var i stora drag vad vi hade väntat. De europeiska företagen betalar varje år ut 124 miljarder euro för denna byråkrati, vilket är ungefär hälften av de totala byråkratikostnaderna för de europeiska företagen. Med andra ord står vi för 50 procent av dessa kostnader här i Strasbourg eller i Bryssel.
När det gäller den brittiska pressen och de brittiska ledamöterna i parlamentet vill jag särskilt tillägga att det skulle vara helt fel att av detta dra slutsatsen att den inre marknaden själv ger upphov till byråkratiska kostnader som uppgår till 124 miljarder euro. Om vi inte hade dessa EU-bestämmelser skulle det finnas 27 uppsättningar med olika nationella bestämmelser inom alla dessa områden, och bördan för de europeiska företagen - i den mån de deltar på den inre marknaden - skulle vara mycket större. Jag vill framhäva detta mycket tydligt, till och med starkt, eftersom jag är mycket trött på att genom vissa mediekanaler i EU höra rent äreröriga kommentarer om kostnaderna för den inre marknaden. Trots detta anser vi att 124 miljarder euro är en alltför hög siffra och att vi, genom bättre lagstiftning, både fullständigt kan uppnå målen i vår lagstiftning och minska de sammanhängande kostnaderna.
Kommissionen har därför lagt fram lämpliga förslag, och resultatet är följande - jag vill bara ge er siffrorna. De åtgärder som lagstiftarna redan har antagit - och som därför redan har trätt i kraft - gör att kostnaderna för byråkratin för de europeiska företagen skärs ned med 7 miljarder euro per år. De möjliga besparingarna av de åtgärder som kommissionen har föreslagit och som lagstiftarna ännu inte har godkänt uppgår till 31 miljarder euro per år. Kommissionen arbetar för närvarande på ytterligare förslag som den kommer att lägga fram inom kort och som kommer att innebära möjliga besparingar på ytterligare 2 miljarder euro, vilket gör att vi kommer att få ett totalt belopp av årliga besparingar på mer än 40 miljarder euro per år. Det skulle innebära att vi överskrider målet med 25 procents nedskärningar av dessa kostnader, förutsatt att åtgärderna antas av lagstiftarna.
Jag har en sista kommentar, nämligen att programmet håller på att kompletteras med motsvarande nationella program i alla medlemsstater. Det gläder mig att kunna meddela er att alla 27 medlemsstaterna nu har genomfört jämförbara program. Det kommer emellertid inte att förvåna er när jag säger att ingen medlemsstat ännu har lyckats uppnå de mycket positiva siffror som jag har kunnat redovisa för er i dag när det gäller EU:s åtgärder.
Georgios Papastamkos
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! I kommissionens handlingsprogram av den 22 oktober hänvisar ni bland annat till undantaget för mikroenheter när det gäller redovisningskrav. Jag anser att det finns andra och viktigare hinder som har att göra med lagstiftning, administration och skatter. Få mikroenheter bedriver några gränsöverskridande affärer. Det finns alltför många mikroenheter som behöver säkerheten med en revisorsstämpel för att få tillgång till finansiering från bankkonton och öppenhet i sina transaktioner. Jag vill få ett svar från er på denna speciella men specifika fråga.
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Herr Papastamkos! Ni känner förmodligen till min personliga åsikt, som till och med är något radikalare än er egen. Min egen, mycket bestämda åsikt är att mikroföretag som inte opererar på den inre marknaden definitivt inte angår oss - och inte heller EU-lagstiftarna eller kommissionen.
Men ni är säkert medveten om att ni och jag är i minoritet i detta avseende. Varje gång parlamentet sammanträder - och framför allt under frågestunden - hör jag ett antal förslag som gäller uppförandereglerna för små företag och mikroföretag. Med andra ord måste ni fortsätta att övertyga.
Genom att emellertid införa det speciella SMF-testet för konsekvensanalyser - dvs. testet för små och medelstora företag - har kommissionen bemödat sig om att se till att särskild hänsyn tas till inverkan på små och medelstora företag samt för mikroföretag. När det är möjligt är principen den att mikroföretag undantas från bestämmelserna.
Jag ska nämna ett aktuellt exempel på detta. Kommissionen har föreslagit att mikroföretag ska undantas från EU-bestämmelserna om redovisning av budgetkonsekvenserna. Genom denna åtgärd kommer sådana företag att spara 7 miljarder euro i kostnader. Tyvärr måste jag meddela er att Europaparlamentets behöriga utskott har förkastat kommissionens förslag, och jag beklagar att jag måste meddela er att det finns ett organiserat motstånd mot detta förslag - ni anar säkert vem som organiserar detta motstånd. Trots detta står kommissionen fortfarande fast vid sitt förslag. Det är en mycket viktig del av vår politik för små och medelstora företag och för att skära ned byråkratikostnaderna för mikroföretagen.
Angående: Turismen enligt Lissabonfördraget
Kan kommissionen i stora drag beskriva vilka planer den har utvecklat, när det gäller förberedande åtgärder och andra initiativ, för att bereda marken för utvecklandet av befogenheterna på turismens område enligt Lissabonfördraget (artikel 195 FEUF), under förutsättning att Lissabonfördraget träder i kraft?
Kan kommissionen säga något om möjligheten att utveckla synergier mellan turismen och den regionala utvecklingspolitiken, med särskild hänvisning till geografiskt och ekonomiskt marginaliserade regioner i EU?
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Herr Kelly! I rättsligt avseende innebär Lissabonfördraget en förändring genom att man i fördraget betraktar turismen som en gemenskapsbefogenhet på nivå tre. Med andra ord kan gemenskapen agera för att komplettera medlemsstaternas verksamhet, men den kan inte lägga fram någon harmoniserad lagstiftning på detta område. I praktiken innebär Lissabonfördraget ingen förändring av den aktuella situationen, eftersom vi för några år sedan i detta avseende uppnådde allt som Lissabonfördraget nu innebär som rättslig grund genom en form av frivilligt samarbete med medlemsstaterna. Detta innebär att medlemsstaterna för några år sedan gick med på att kommissionen spelar en roll när det gäller turistpolitiken. Vi har i själva verket kunnat fatta en rad specifika beslut tillsammans med medlemsstaterna.
Att turismen nu ska inta en egen plats i EU-fördragen kommer emellertid att betyda att turismen vinner i betydelse inom vår övergripande politik för tillväxt och sysselsättning. Om jag kunde få den tillträdande kommissionen att, så att säga, ärva något av mig skulle det vara detta. Det finns en enorm potential för tillväxt inom detta område, och den skulle kunna frigöras på ett bättre sätt genom skickligt och intelligent samarbete mellan medlemsstaterna och gemenskapsinstitutionerna. Det är helt klart att Europa fortfarande är det mest attraktiva målet för turister från hela världen. Vi måste emellertid ta itu med mycket stora strukturella förändringar. Vi måste hantera en enorm konkurrens, framför allt från Asien. Vi måste göra alla ansträngningar som står i vår makt för att se till att Europa fortsätter att vara det främsta turistmålet i världen.
Om ni frågar mig vilket jag anser vara det främsta prioriteringskravet vill jag säga att alla turistföretag - regionerna, medlemsstaterna och gemenskapsinstitutionerna - måste göra mer överlag för att göra Europa mer känt i världen som turistvarumärke och kvalitetsmärke. Vi har tagit de första stegen i denna riktning, och jag anser att mycket mer kan göras i detta avseende. Jag hoppas att vi, på grundval av den tydliga politiska signalen i Lissabonfördraget och dess införande av turistpolitik, under de närmaste åren kommer att se att man här i parlamentet, i rådet och i kommissionen i större utsträckning utnyttjar de befintliga möjligheterna att främja EU-turismen och synliggöra den på ett bättre sätt. Jag är helt övertygad om att detta är ett område där det finns stort utrymme för oss att skapa större tillväxt och där vi framför allt kan tillhandahålla arbetstillfällen i EU-regioner där det inte finns några praktiska alternativ, där man endast inom turismen kan hitta verkligt goda arbetstillfällen.
Seán Kelly
(EN) Till att börja med blev jag något förvånad över kommissionsledamotens inledande anmärkningar, men sedan klargjorde han situationen. Det gläder mig mycket eftersom han säger att den nya kommissionen kan undersöka saken. Det finns stora möjligheter att utveckla turismen i hela EU, och jag ser fram emot att samarbeta med kommissionen och göra allt vi kan eftersom det är ett bra tillfälle. Det är mycket viktigt att visa att vi genom Lissabonfördraget arbetar för medborgarna och att vi därigenom skapar arbetstillfällen, framför allt inom turismen. Därför är jag mycket nöjd med svaret, och det finns inget behov av ytterligare svar.
Jörg Leichtfried
(DE) Varje gång vi diskuterar turismen på EU-nivå - jag vet nu att det inte kommer att finnas några lagstiftningsmöjligheter i detta avseende i framtiden - stöter vi på ett stort problem som gäller turism, transport och miljöskydd, nämligen semestertiderna i EU, som inte har harmoniserats, integrerats eller anpassats. Jag vill nu ställa en fråga till er med er stora erfarenhet från många år som kommissionsledamot, om ni ser några möjligheter i framtiden för samordningen av semestrarna i EU - inledningsvis kanske inte på grundval av lagstiftning - men för att kunna göra ett försök att samordna dem så att det kaos som vi för närvarande upplever genom att semestrarna alltid inleds på en lördag överallt och samtidigt, så att vi därigenom skulle kunna bli mer flexibla i detta avseende och så att den övergripande situationen i någon utsträckning skulle kunna samordnas.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Genom min följdfråga får ni tillfälle att svara mig, eftersom de frågor som jag vill ställa har besvarats genom de svar ni har lämnat. Den globala ekonomiska krisen har också haft en negativ inverkan på turismen. Med hänsyn till turismens betydelse för EU och för vissa länder, till exempel Grekland, det land jag kommer från, vill jag ställa följande frågor till er: För det första, vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att stärka och skydda arbetstillfällena i EU:s turistindustri? För det andra, vilka initiativ kommer kommissionen att ta för att stärka den inre turismen i EU? För det tredje, vilka åtgärder kommer ni att vidta för att locka turister från andra länder utanför EU?
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Herr Leichtfried! Mitt svar på er första fråga är att vi alltid kan försöka. Under det österrikiska ordförandeskapet gjorde man några försök att samordna början av semesterperioden, men utan framgång. Jag skulle vilja tala för att man gör ytterligare ett försök, men jag varnar också för alltför höga förväntningar.
Den uppfattning som råder i vissa turistområden, att det är möjligt att samordna semesterperioderna i EU så att dessa turistområden kan ha full kapacitet hela året runt, är en illusion, och förresten skulle den inte få något stöd av mig. Var och en har rätt till semester under den tid på året som passar dem bäst och då möjligheten till återhämtning är störst. Men ni har helt rätt när ni säger att angränsande länder bör komma överens så att deras semestrar inte alltid måste börja samma dag överallt. Det är sådant jag anser vara möjligt att uppnå och inte bara med tanke på turistpolitiken, utan sådant som helt enkelt bör hanteras mot bakgrund av miljö- och transportpolitiken.
När det gäller Nikolaos Chountis fråga har vi grundligt undersökt den ekonomiska krisens inverkan på turismen, och med utgångspunkt från 50 000 berörda parter i EU har vi funnit att människor fortfarande åker på semester - de klarar sig inte utan sina semesterresor - men de reser mindre långt, ger ut mindre pengar och det är mer troligt att de semestrar i sitt eget land. Men de kräver fortfarande samma standard, vilket innebär att de som vinner för närvarande är de som kan erbjuda ett specialpris/en servicekvot.
Alla åtgärder som kommissionen vidtar inom detta område kan endast innebära en komplettering av medlemsstaternas åtgärder. Vi har ingen självständig EU-turism i egentlig mening, och i nuläget vore det överdrivet att specificera de många initiativ som syftar till att sprida kunskap i hela världen och även inom Europa om vilket lockande turistmål Europa är. Jag vill bara nämna ett exempel, eftersom det nyligen har varit mycket framgångsrikt. För tre år sedan inledde vi tävlingen ”Framstående europeiska resmål” (Eden). Genom tävlingen uppmuntrades turistregionerna i EU att visa vad de hade åstadkommit inom vissa områden, och tre års erfarenhet har visat att vi har utomordentliga turismprodukter i nästan alla avseenden i hela EU. Det viktiga är för närvarande att även skapa kunskap om dessa turismprodukter. Därför har vi skapat en webbportal där man genom en enda tangenttryckning får tillträde till all turistrelevant information från alla medlemsstater.
Angående: Deltagande av arbetsmarknadens parter vid utformandet och genomförandet av sysselsättningspolitiken på nationell och EU-nivå
Som vi vet har den intensiva och omfattande ekonomiska krisen bidragit till allvarliga organisatoriska och driftsmässiga problem för arbetsmarknaderna i EU:s medlemsstater. Hanteringen av dessa problem överstiger det som står i de nationella centrala regeringarnas förmåga. En av de värsta följder som medlemsstaterna står inför är den minskade sysselsättningen och den motsvarande ökningen av arbetslöshetssiffrorna samt den stora svårigheten att skapa nya arbetstillfällen som är stadigvarande och av god kvalitet. Dessutom har den nuvarande omstruktureringen av de nationella arbetsmarknadernas sätt att fungera en olycklig inverkan på arbetstagarna, eftersom man i praktiken kringgår kollektivavtalen. Arbetstillfällena blir osäkrare och de industriella förbindelserna skadas genom utvecklingen mot flexibla arbetsformer utan någon motsvarande förstärkning av begreppen om säkerhet och skydd i arbetet.
Vilken ståndpunkt intar kommissionen och planerar den ett mer aktivt deltagande och engagemang av arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna när det gäller att utforma politiken för att se till att arbetsmarknaden organiseras och fungerar på ett smidigt sätt, för att bekämpa arbetslösheten och öka sysselsättningen på nationell nivå och på EU-nivå?
Vladimír Špidla
Herr talman, mina herrar! Som ni vet är det medlemsstaterna som i första hand är ansvariga för att skapa och genomföra politiska åtgärder som svar på krisen och särskilt dess inverkan på sysselsättningen. Trots detta har kommissionen, sedan krisen bröt ut förra hösten, genomfört ett antal initiativ i syfte att lindra inverkan av den finansiella och ekonomiska krisen på arbetsmarknaden.
Den europeiska ekonomiska återhämtningsplan som kommissionen lade fram i november 2009 och som godkändes av rådet handlar om att lösa brådskande frågor och innebär att man efterlyser investeringar som bör gagna unionen på lång sikt. I återhämtningsplanen lägger man tonvikten på att genomföra den integrerade politik som sammanfattas med begreppet flexicurity och som syftar till att skydda EU-medborgarna från de värsta verkningarna av krisen. I detta sammanhang lägger man vikt vid starkare aktiveringsstrategier, omskolning och ökade kvalifikationer och bättre koppling mellan den yrkesskicklighet som erbjuds och arbetsmarknadens behov och betonar behovet av att hjälpa de mest sårbara. Syftet är att skydda sysselsättningen och framför allt den långsiktiga sysselsättningen snarare än specifika arbetstillfällen. Erfarenheten visar att det grundläggande syftet med flexicurity - dvs. förmågan att anpassa sig till förändringar och underlättandet av rörligheten mellan olika arbeten - är ytterst viktigt i en tid av ekonomisk nedgång och ökande instabilitet på arbetsmarknaden.
Genom den integrerade strategin får man en sammanhållen rampolitik genom vilken det blir möjligt att samordna de ansträngningar som syftar till att lösa krisens inverkan på sysselsättningen och det sociala området och som kan bidra till att skapa balans mellan kortsiktiga åtgärder för att lösa kortsiktiga behov, till exempel tillfälliga minskningar av arbetstiden och långsiktiga reformer som bland annat innebär bättre kvalifikationer och en aktiv politik på arbetsmarknaden.
Efter återhämtningsplanen följde toppmötet om sysselsättning i maj 2009. Vid detta tillfälle visade huvuddeltagarna en gemensam vilja att lindra inverkan av den ekonomiska krisen på sysselsättningen i EU. I samband med toppmötet om sysselsättning antog kommissionen den 3 juni ett meddelande om ”Ett gemensamt åtagande för sysselsättning” där man fastställer tre viktiga åtgärder som ska prioriteras: värna sysselsättningen, skapa arbetstillfällen och främja rörligheten, höja kompetensen och matcha behoven på arbetsmarknaden samt förbättra tillträdet till arbetsmarknaden. Dessa huvudprioriteringar godkändes vid Europeiska rådets möte i juni.
Kommissionen är övertygad om att samarbete med och mellan arbetsmarknadens parter är mycket viktigt, framför allt i en tid av kris, och som innebär omstruktureringar. Arbetsmarknadens parter har en viktig roll för att skapa och genomföra ekonomiska återhämtningsåtgärder. På inhemsk nivå utgår denna roll från de traditioner och den erfarenhet som har samband med inblandningen av arbetsmarknadens parter för att fastställa och genomföra politiska åtgärder för arbetsmarknaden. På EU-nivå fortsätter samrådet om den föreslagna politiken, framför allt inom ramen för det sociala trepartstoppmötet. Samarbetet med EU:s arbetsmarknadsparter har intensifierats i år i samband med förberedelserna inför det tidigare nämnda toppmötet om sysselsättning och meddelandet av den 3 juni.
Konstantinos Poupakis
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Det gläder mig att även ni, vilket också framgår av ert tal, anser att ett aktivt deltagande av arbetsmarknadens parter är ytterst viktigt för en demokratisk och effektiv social dialog, framför allt i denna kritiska tid av ökande ekonomisk kris, med minskande sysselsättning, arbetslöshet, osäkra arbetsförhållanden och mycket annat. Eftersom vi känner till det nuvarande formella deltagandet vill vi emellertid veta om kommissionen har för avsikt att vidta specifika institutionella åtgärder för att säkra det grundläggande deltagandet som en förutsättning, både på EU-nivå och på nationell nivå, med särskilda riktlinjer från EU.
Vladimír Špidla
Mina damer och herrar! Jag måste säga att man i artikel 138 i fördraget tydligt fastställer ståndpunkten för arbetsmarknadens parter och den roll som arbetsmarknadens parter spelar i förhandlingarna om alla viktiga sociala frågor. Kommissionen utnyttjar denna ram helt och fullt, och avtal har därför också ingåtts mellan arbetsmarknadens parter inom vissa områden, som har införlivats eller som håller på att införlivas i EU-direktiven.
När det gäller de institutionella förändringarna eller förändringarna inom lagstiftningen är ni säkert medveten om att kommissionen har föreslagit en ändring av direktivet om inrättandet av ett europeiskt företagsråd som har godkänts inom ramen för dessa förhandlingar och som innebär en förstärkning av ställningen för EU:s arbetsmarknadsparter, framför allt under förhandlingar om omstrukturering på transnationell nivå. Ni känner säkert också till att kommissionen stöder användningen av alla dessa sätt att effektivt ingripa på arbetsmarknaden. Jag vill också betona att kommissionen är mycket aktiv inom ramen för de internationella organisationerna genom att den gör intensiva ansträngningar och genom att den stöder tillämpningen av Internationella arbetsorganisationens viktigaste fördrag och konventioner, både på global nivå och, naturligtvis, på EU-nivå. I varje fall har det under denna kommissions mandatperiod skett framsteg i samarbetet med arbetsmarknadens parter, och jag är säker på att detta kommer att fortsätta eftersom, vilket jag redan har framhävt, diskussionen med arbetsmarknadens parter är en del av fördraget och det är ett specifikt drag i EU-lagstiftningen, och enligt min åsikt är det ett obestridligt framsteg.
Georgios Toussas
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! EU-strategin för sysselsättning är ett nytt paket med kapitalistiska omstruktureringar för att skydda och öka kapitalets vinster genom att öka exploateringen av arbetstagarna. Fruktan och hinder för hoppet för de arbetslösa, kvinnorna och ungdomarna å ena sidan och vinster för kapitalet å den andra. Vad säger ni, herr kommissionsledamot, till de arbetslösa, till arbetstagare med flexibla, tidsbegränsade, osäkra anställningar, som i över 4-5 år har arbetat inom den offentliga och privata sektorn på de omtalade praktiktjänsterna och som redan har blivit uppsagda? Vad har ni att säga till kvinnor, som under förevändning av jämställdhet mellan män och kvinnor, har fått veta att deras pensionsålder kommer att öka med 5 till 17 år, vilket händer nu i Grekland?
Vladimír Špidla
När det gäller EU:s sysselsättningspolitik vill jag säga att antalet personer på arbetsmarknaden, under perioden före krisen, nådde sin högsta nivå någonsin i EU. Detta visar, i någon utsträckning, den europeiska sysselsättningspolitikens inflytande på arbetsmarknaden. När det gäller era frågor om systemet med socialförsäkring och social trygghet enligt fördraget hör dessa system till medlemsstaternas ansvar.
Bernd Posselt
(DE) Jag vill bara tacka kommissionsledamoten vid hans sista besök hos oss för det arbete han har gjort. Jag beklagar att han inte kommer tillbaka igen, och jag ville bara att detta ska tas till protokollet. Vi har ofta haft motsatta åsikter, men han har varit en bra kommissionsledamot.
Talmannen
Tack för den anmärkningen, herr Posselt. Jag avstod från att ge samma kommentarer till övriga kommissionsledamöter i kväll. Vi är inte helt säkra: De kan mycket väl komma tillbaka under några veckor!
Jag ber om ursäkt till de kolleger som har haft vänligheten att närvara, men vars frågor inte har besvarats.
De frågor som på grund av tidsbrist inte hade besvarats skulle erhålla skriftliga svar (se bilagan).
