
(1)

– Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har redan godkänt Hazanbetänkandet i detta ämne. 
Roure (PSE ).
   – Herr talman! Vi har redan uttryckt våra åsikter. Vi förkastar begäran om brådskande förfarande.
Talmannen.
   –Vi kommer nu att rösta om begäran om brådskande förfarande.
Bonde (EDD ).
   – Herr talman! Vi är en grupp parlamentsledamöter som vill utkräva ansvar för Eurostataffären. Vi har bett kommissionen att göra det själv, men den har ännu inte agerat, och därför har vi lagt fram ett förslag om misstroendeförklaring, eftersom detta är den enda metod vi har till vårt förfogande. Detta har vi inte gjort därför att vi skulle vilja se någons huvud på ett fat, utan helt enkelt därför att vi vill utkräva ansvar för affären. Varken mer eller mindre. 
Presidiet har nu 67 underskrifter. Ytterligare två har just lämnats in, och sedan i går har det kommit in fler än 63 bevittnade underskrifter. Sedan i går kväll är det därför presidiets skyldighet att officiellt meddela oss att ett förslag om misstroendeförklaring har lagts fram, och detta förslag måste därför planeras in för debatt inom 24 timmar. 
Det vore oerhört förargligt om datumet sköts upp, eftersom det skulle innebära att vi blir tvungna att genomföra omröstningen under sammanträdesperioden i maj, och det bör ju vara ett tillfälle att fira de nya medlemsstaternas anslutning. Vi vill inte hålla omröstningen vid det tillfället. Vi beklagar verkligen att parlamentets personal har fördröjt denna fråga, och vi kräver att talmannen nu talar om att frågan finns med på föredragningslistan. 
Talmannen.
   – Herr Bonde! Jag vill upplysa er om att parlamentets personal just nu kontrollerar underskrifterna, eftersom en del, som ni vet, tillkom och andra ströks när underskrifterna skickades. Parlamentets talman kommer att informeras så snart kontrollen är klar under förmiddagen, så att beslut kan fattas i frågan. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (Α5-0257/2004) av Dirk Sterckx för det tillfälliga utskottet för ökad sjösäkerhet om ökad sjösäkerhet (2003/2235(INI)). 
Vermeer (ELDR ),
   . – Herr talman! Allting började i november 2001 när ”Prestige” sjönk och tiotusentals ton olja hamnade i havet utanför de galiciska, spanska och franska kusterna, medan rester av oljan till och med förorenade de brittiska och belgiska kusterna. Det var en verklig europeisk tragedi och ännu en gång en tragedi som vi behövde som en allvarlig påminnelse. Europaparlamentet utsåg Dirk Sterckx till föredragande, men på grund av omständigheter i hans hemland har han bett mig att ersätta honom. Jag kommer alltså att ersätta honom på liberalernas vägnar och säga några ord. 
Parlamentet känner djup besvikelse eftersom vi redan efter katastrofen med ”Erika” hade samarbetat med kommissionen på ett konstruktivt sätt för att skärpa politiken. Resultatet var två ”Erika-paket”, men det skulle alltså krävas ännu en katastrof. I september 2003 godkände parlamentet ett första betänkande av Dirk Sterckx, där han gav en detaljerad redogörelse för händelserna och framförde ett antal rekommendationer. De mest framträdande punkterna i betänkandet var följande: för det första en skärpning av hanteringen av nödhamnarna och kravet på att organisera ett kompensationssystem och för det andra inrättandet av ett tillfälligt utskott. 
Det tillfälliga utskottet för ökad sjösäkerhet (MARE) inrättades i november 2003. Utskottets uppdrag var för det första att undersöka nyligen inträffade fartygskatastrofer, särskilt ”Erika” och ”Prestige” , för det andra att analysera de sociala och ekonomiska konsekvenserna, för det tredje att utvärdera befintliga europeiska och internationella regler, för det fjärde att granska hur rekommendationerna från den första resolutionen har tillämpats och, slutligen, att formulera ytterligare förslag, om detta visar sig nödvändigt. 
Efter sex månaders hårt arbete har vi nu fått ett väl avvägt betänkande. Det har inte alltid varit lätt att uppfatta situationen på ett rationellt sätt, men lyckligtvis har alla arbetat bra tillsammans och har hittills haft en konstruktiv inställning. Därför kommer förhoppningsvis ett godkännande av detta betänkande att innebära ett viktigt steg i riktning mot en säkrare sjöfart, för detta var det främsta syftet med arbetet under de gångna sex månaderna. Sjösäkerhet ligger i allas intresse, för man kan knappast uthärda tanken på att ännu en ”Prestige” eller ”Erika” skall sjunka utanför någon kust. På Dirk Sterckx’ vägnar skulle jag i alla fall vilja tacka Georg Jarzembowski, ordförande för MARE-utskottet, de personer som vi intervjuat, inbegripet ”Prestiges” kapten som tog emot en delegation från utskottet, alla samordnare och alla parlamentskolleger. Dirk Sterckx beklagar djupt att lokala frågor hindrar honom från att vara här i dag.
Låt mig nu övergå till betänkandet. För det första saneringen av vraket. Enligt de spanska myndigheterna har man samlat upp 43 000 ton råolja. Repsol, det bolag som kommer att avlägsna den återstående oljan från vraket, hävdar att vraket innehåller ytterligare 14 000 ton. Såsom det framgår av betänkandet saknas det alltså fortfarande 20 000 ton, som fortfarande utgör ett hot. Den olja som har samlats upp förvaras någonstans men har ännu inte bearbetats. 
För det andra har mötet med kaptenen klart visat de motstridiga påståendena, dels av de spanska myndigheterna som hävdade att 10 000 ton olja hamnade i havet redan i början, dels av kaptenen som hävdade att endast mellan 2 000 och 3 000 ton förlorades genom en av de båda öppningarna under den första dagen. Dessutom är behandlingen av kaptenen knappast någonting som inspirerar människor att arbeta inom sjöfarten. Detta är ett stort ansvar och det är mycket påfrestande att personligen utsättas för en sådan press. Detta gäller också ett mycket stort antal av hans kolleger. I detta avseende är ”Prestige” tyvärr inget undantag. Man kan se vad som har hänt med andra besättningsmedlemmar vid fartygskatastrofer. 
Vi väntar fortfarande på en rapport om ”Prestige” från flaggstaten, Bahamas. Detta är olyckligt och faktiskt mycket ojust med tanke på de ansträngningar vi alla har gjort för att bidra till verksamheten. Jag skulle vilja kommentera ytterligare ett antal förslag. 
För det första är efterlevnad av gällande lag fortfarande en prioritet. Vi måste först och främst tillämpa det som redan finns. Vi är glada att kunna dra slutsatsen att medlemsstaterna har tagit igen vad de har försummat i fråga om direktivet om hamnstatskontroll och klassificeringssällskapen. Därför vill vi föreslå att texten i punkt 7 uppdateras och att den andra delen stryks, eftersom den frågan uppenbarligen redan har lösts. 
I utskottet har man kommit fram till en bra kompromiss om den europeiska kustbevakningstjänsten. Jag har noterat att det avslutande avsnittet i kompromissen leder till förvirring och strider mot vårt krav på en oberoende besluts- och befälsstruktur på medlemsstatsnivå, som klarar av att driva igenom de nödvändiga besluten. Engelsmannen Robert Middletons besök i vårt utskott var mycket lärorikt. Jag skulle därför vilja föreslå att man tar bort motsägelsen i ändringsförslag 26 och omarbetar punkt 13 så att den stämmer med punkt 10.
Avslutningsvis vill jag säga något om märkning och spårning av lastenheter med farligt gods. Denna aspekt har tagits med i betänkandet, men jag anser det nödvändigt att kommissionen tar en hastig titt på frågan för att ange nivån på de transpondrar som vi skulle behöva utveckla. Vi skulle antagligen behöva passiva, men eventuellt också aktiva, transpondrar för tung last. Jag vill be Loyola De Palacio att undersöka denna fråga igen. Det finns enkla, billiga transpondrar som kan fästas vid varje slags last. Dessa skulle kunna införas redan i morgon; marknaden är redo för dem. Men jag anser att det är viktigt att undersöka dessa frågor noggrannare. Jag ser fram emot ert svar. 
De Palacio,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Först av allt vill jag tacka Dirk Sterckx, ordföranden för det tillfälligautskottet för ökad sjösäkerhet, Georg Jarzembowski, och hela utskottet för det storartade arbete de har utfört för att öka sjösäkerheten.
Jag är övertygad om att detta arbete och det betänkande som presenteras i dag kommer att vara till stor hjälp för det fortsatta arbetet med att förbättra sjösäkerheten i Europa och att göra så mycket som möjligt för att förhindra ytterligare miljökatastrofer. 
Nu när vi närmar oss slutet av mandatperioden skulle jag vilja säga att vi kan vara stolta över att detta bland annat har varit en mandatperiod då man har arbetat för sjösäkerheten. Det har inträffat andra förfärliga olyckor liknande ”Erika” och ”Prestige” tidigare, men man vidtog då helt enkelt inte de rätta åtgärderna, man vidtog praktiskt taget inga åtgärder alls för att förhindra eller lindra olyckorna eller för att skapa garantier för att de inte skulle inträffa igen. Så har det inte varit i det här fallet. I det här fallet har vi beslutat om åtgärder och medlemsstaterna agerar, låt vara inte alltid på ett tillfredsställande sätt. 
Som ett resultat av att direktivet om ett övervaknings- och informationssystem för sjötrafik trädde i kraft den 5 februari har kommissionen redan inlett lämpliga sanktionsförfaranden mot dem som inte har informerat kommissionen om åtgärder för att införliva detta direktiv, vilket jag nämnde i mitt anförande inför MARE-utskottet den 22 januari 2004. Jag måste påpeka att det hittills bara är Tyskland, Danmark, Spanien och Irland som har informerat kommissionen om de åtgärder som de har vidtagit för att införliva denna text, som är grundläggande för sjöfarten, i sin nationella lagstiftning. 
Situationen är dock mer tillfredsställande när det gäller hamnstatskontroll och klassificeringssällskap, eftersom det bara är en av unionens femton medlemsstater som ännu inte har informerat om de åtgärder som man har vidtagit för att införliva direktivet om hamnstatskontroll. 
De nya medlemsstaterna skall ha införlivat all gemenskapslagstiftning om sjösäkerhet i sina respektive rättssystem senast den 1 maj. Vi kommer att vara mycket bestämda på denna punkt, eftersom sjösäkerhet är en viktig sak. Jag är väl medveten om er oro när det gäller Cyperns och Maltas efterlevnad av internationella bestämmelser och gemenskapsbestämmelser, och jag vill tala om för er att vi är särskilt vaksamma. 
Efter mitt senaste anförande inför det tillfälliga utskottet genomförde kommissionens avdelningar inspektioner på plats i dessa länder, och vi kan konstatera åtskilliga framsteg när det gäller införlivande av gemenskapslagstiftningen, även om vi ännu inte kan säga att man har nått de mål som krävs. Vi måste fortsätta att stärka dessa länders administrativa kapacitet. Vi kommer att fortsätta att övervaka detta under den närmaste framtiden. 
När det gäller tillämpningen av gällande lagstiftning har ni riktat uppmärksamheten på tre punkter. Jag skall ägna en liten stund åt en av dessa punkter. När det gäller skyddade platser för fartyg i sjönöd kan jag tala om att man nu har avslutat den utvärdering av planerna för att erbjuda nödhamn till fartyg i sjönöd som kommissionen gjort i samarbete med Europeiska sjösäkerhetsbyrån. Dessutom anordnade byrån i förra månaden en dags workshop kring detta ämne tillsammans med de nationella sjöfartsmyndigheterna, vilket gav medlemsstaterna en möjlighet att utbyta erfarenheter om tillämpningen av artikel 20 i direktivet om ett övervaknings- och informationssystem för sjötrafik.
För närvarande analyseras resultaten av utvärderingsprocessen i detalj och kommissionen kommer, som utlovat, att kunna ge parlamentet en rapport som kommer att innehålla slutsatserna av utvärderingen och även resultaten av en undersökning som byrån fick i uppdrag att göra om kompensation för skador som orsakats av att ett fartyg använt en nödhamn. På grundval av denna information och även med beaktande av det som kommer fram i slutsatserna i ert betänkande kommer vi att ta ställning till de olika ändringsförslag och förbättringar som kan bli aktuella i de texter som antas. 
I fråga om de föroreningsbekämpande åtgärderna vill jag informera er om att man slutligen har godkänt de ändringsförslag till förordningen om inrättandet av Europeiska sjösäkerhetsbyrån, som syftar till att utöka byråns befogenheter till att även gälla bekämpning av föroreningar till havs. 
Kommissionen kommer att vidta de nödvändiga budgetmässiga förändringar som denna ändring leder till. Jag uppmanar därför Europaparlamentet att stödja kommissionens krav på att ge byrån de nödvändiga resurserna under debatterna om budgeten för 2005. 
Vi anser också att offentliggörandet av den svarta listan över fartyg som nekas tillträde till unionens hamnar är en viktig faktor för att avskräcka fartyg av denna typ från att närma sig eller färdas utmed EU:s kuster. Som en förebyggande åtgärd överväger vi för närvarande att förstärka denna princip. 
När det gäller den lagstiftning som just nu diskuteras vill jag först av allt tacka er för ert stöd till förslaget till direktiv om effektiva brottspåföljder för dem som gör sig skyldiga till föroreningar till havs. Kommissionen instämmer i er uppmaning till rådet att fatta beslut i denna fråga. 
När det gäller antagandet av förordningen om Internationella säkerhetsorganisationskoden (ISM-koden), som syftar till att främja säkerheten och förhindra föroreningar, skulle kommissionen vilja tacka er för ert stöd vid plenarsammanträdet i februari, och jag är övertygad om att rådet vid sitt möte i juni kommer att anta gemensamma ståndpunkter i båda ämnena. 
I fråga om framtidsutsikterna för sjöfartslagstiftningen vill jag säga att jag gav er några ledtrådar i januari, som kommissionen för närvarande arbetar med. Jag är glad över att det betänkande som vi diskuterar i dag visar att vi har i stort sett samma uppfattning, och jag noterar särskilt tankarna om utredningar efter sjöolyckor, ökad trafikövervakning i gemenskapens farvatten, skärpning av hamnstatskontrollen och tillämpning av minimikriterier för flaggstater i unionen. 
Några av dessa tankar, som till exempel ökade skyldigheter för medlemsstaterna att vidarebefordra information om sjöfarten eller byråns roll för att hantera incidenter till sjöss, ingår i de planer som ni har skisserat för inrättandet av en europeisk kustbevakningstjänst. Jag har redogjort för kommissionens ståndpunkt i denna fråga vid flera tillfällen. Ni framhåller med starka argument den mänskliga faktorn och den korrekta tillämpningen av 1978 års internationella konvention angående normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning (STCW-konventionen). Denna konvention införlivades delvis med gemenskapslagstiftningen 2001 genom antagandet av direktivet om en miniminivå för utbildningen av sjöfolk. 
Genom att tillägget till förordningen om inrättandet av sjösäkerhetsbyrån träder i kraft får byrån befogenheter att utvärdera den utbildning av sjömän som sker i tredjeländer. 
Jag vill avsluta mitt anförande med att rikta uppmärksamheten mot den roll som kommissionen spelar i de internationella förbindelserna. När vi under den här veckan besöker Ryssland och toppmötet mellan Europeiska unionen och Ryssland som ett led i partnerskaps- och samarbetsavtalet, är vi fast beslutna att påpeka att ett villkor för att Internationella sjöfartsorganisationen skall godkänna tillägget till MARPOL-konventionen, som innebär en påskyndad utfasning av oljetankrar med enkelt skrov senast i april 2005, är att Ryssland har förbundit sig att göra en tidig utfasning, och vi kommer därför att kräva att detta genomförs. Jag skulle vilja påpeka något som också har accepterats av befraktarna, nämligen att en påskyndad utfasning av oljetankrar med enkelt skrov och ett ersättande av dem med tankrar med dubbelt skrov, inte leder till någon ökning av fraktkostnaderna eller till brist på transportkapacitet. Detta visar att kommissionen gjorde ett bra arbete när den föreslog tidsplaner som var ambitiösa men realistiska. 
Kommissionen följer noga det arbete som bedrivs med IOPC när det gäller en förändring av det internationella systemet för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja. Ännu en gång beklagar vi rådets senfärdighet – och jag menar verkligen vad jag säger – när det gäller att kräva att medlemsstaterna ratificerar dessa godkända avtal, vilket innebär att ersättningen i händelse av en olycka kommer att bli försenad. 
Sommaren är på väg. Jag hoppas att vi inte skall behöva ta itu med några tragedier av detta slag under de närmaste månaderna, men ni kan tänka er vilken skandal det skulle bli om det inträffar en olycka och medlemsstaterna ännu inte har ratificerat de nyligen ingångna avtalen om ersättningsnivå. 
Jag skulle vilja påpeka att IMO, vid det möte som hölls med Kommittén för skydd av den marina miljön i London i förra veckan, utpekade Kanarieöarna och Galapagosöarna som särskilt känsliga områden. Enligt min uppfattning är detta ett stort framsteg, inte bara för kommissionen utan också för hela Europeiska unionen, eftersom antagandet av en rad internationella bestämmelser på detta område förbättrar kuststaternas skydd mot risken för föroreningar. 
Vi är medvetna om betydelsen av det arbete som bedrivs inom Internationella sjöfartsorganisationen (IMO), och jag vill därför upprepa mitt tack till Europaparlamentet för att det stöder gemenskapens medlemskap i IMO. 
För att främja genomförandet av tillfredsställande sjöfartsbestämmelser stöder kommissionen aktivt och främjar Internationella arbetsbyråns arbete för att befästa alla avtal om internationella sjöfartsbestämmelser, och målet är att kunna anta ett enda avtal, som jag anser att gemenskapen bör underteckna. 
Avslutningsvis samarbetar vi nära med Internationella sjöfartsorganisationen för att öka flaggstatens ansvar genom inspektionssystem, med andra ord för att bekämpa bekvämlighetsflagg.
Herr talman, mina damer och herrar! Ännu en gång har Europaparlamentet visat hur stor vikt det fäster vid kommissionens arbete. Efter ”Erika-olyckan” för mer än fyra år sedan, under er mandatperiod, ville jag bidra till en drastisk förbättring av sjösäkerheten, och jag vill tacka er särskilt för det stöd som ni har gett mig och säga, så som jag sade i början av mitt anförande, att detta är en mandatperiod då man har satsat på sjösäkerhet, den mandatperiod då Europeiska unionen äntligen har haft ambitionen och beslutsamheten att verkligen skydda sina kuster och att arbeta på internationell nivå med beslutsamhet, vilja och fasthet för att garantera att detta skydd inte bara skall gälla våra kuster och våra hav utan alla hav i världen. Som jag alltid har sagt tillhör havet oss alla. Det är vårt arv och vår skatt, både för dagens människor och för framtida generationer. 
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot! Tack för den information ni har gett oss och uppriktiga gratulationer till ert utmärkta arbete under denna mandatperiod. Vi instämmer i er beskrivning av den som en sjösäkerhetens mandatperiod, och ni har spelat den ledande rollen i detta. 
Mina damer och herrar, herr Vermeer, jag är glad att ni är här hos oss i dag, även om vi beklagar att Dirk Sterckx inte kan vara med oss för att försvara sitt betänkande. På min grupps vägnar ber jag er vidarebefordra våra gratulationer till honom för det berömvärda och noggranna arbete som han har utfört för att i dag här i parlamentet kunna presentera det mest objektiva och omfattande betänkande som kan tänkas i största möjliga samförstånd, i en känslig och svår fråga. Jag skulle också vilja gratulera Georg Jarzembowski till hans utmärkta arbete som ordförande. 
Det är också i denna anda av objektivitet och samförstånd som jag har velat behandla den här frågan på PPE-DE-gruppens vägnar, både i utskottet och i plenum. Min grupp har därför inte lagt fram så många ändringsförslag, men dessa ändringsförslag är av avgörande betydelse, eftersom vi anser att de berör viktiga punkter, och även om vi är oeniga om vissa ståndpunkter och skulle önska att en del andra vore bättre genomtänkta, skall jag bara rikta uppmärksamheten mot de punkter som jag anser väsentliga. 
Först av allt är syftet med våra två ändringsförslag att korrigera påståenden i betänkandet om fisket i Galicien som är felaktiga och förhastade och saknar grund och som skulle kunna göra en hel del skada i framtiden. Det är utan tvivel min skyldighet att hjälpa till att öka sjösäkerheten men också att försvara sanningen och Galiciens intressen på fiske- och musselfångstområdet och att se till att det inte råder några som helst tvivel om situationen och kvaliteten hos världsberömda produkter, som hanterades och förvarades på ett exemplariskt sätt både före, under och efter ”Prestige-olyckan”. Fiskeområdena stängdes under olyckan och öppnades så snart Galiciens utmärkta biologer, hälsoexperter och tekniska personal tillrådde det efter att ha utfört de stränga tester som gemenskapsnormerna kräver. Ingen räknar med att detta kommer att innebära någon framtida risk eller undergräva lönsamheten, vilket bevisas av marknaden och forskningen vid det välrenommerade spanska oceanografiska institutet, som genomför experiment på sina egna forskningsfartyg. 
Galiciens system för administration av fisket är en förebild för många andra i världen och vi kan inte tillåta att ett dokument från en gemenskapsinstitution – som inte handlar specifikt om fiske utan om sjösäkerhet – ifrågasätter systemet utan grund och anklagar oss för överutnyttjande av våra resurser eller för överfiske. Därför förstår vi inte hur andra galiciska parlamentsledamöter från andra politiska grupper har kunnat stödja detta fullständiga nonsens med sin röst i utskottet, vilket jag hoppas att de kommer att korrigera nu i plenum. Jag hoppas också att de skall stödja vårt andra ändringsförslag, som förtydligar den nuvarande punkt 51, eftersom minskningen av fångstverksamheten på grund av stängningen av fiskeområdena i förebyggande syfte inte har något samband med den slutliga minskningen av resurserna, och detta bekräftas på den webbplats som tillhör den regionala galiciska regeringens fiske- och sjöfartsstyrelse, som ger all aktuell fiskestatistik för hela 2003 art för art och som visar att några arter som har minskat fiskas på internationellt vatten och inte utmed Galiciens kust, vilket innebär att de knappast kan ha påverkats av ”Prestige-olyckan”. 
Det är denna noggrannhet och exakthet som vi vill se genomgående i Dirk Sterckx’ betänkande, till försvar för fiskets verkliga situation för att stödja det, vilket ni är medvetna om att vi vill göra. 
Avslutningsvis är också punkt 39 felaktig. Vissa EU-medlemsstaters beslut att utestänga undermåliga fartyg, eller med andra ord ”skräpfartyg”, från sina exklusiva ekonomiska zoner kanske är kontroversiellt men har naturligtvis varit det mest effektiva sedan ”Prestiges” förlisning. Innan den internationella rätten revideras, som vi begär i vårt ändringsförslag, nu punkt 40 (vilket kommer att ta lång tid), för att genomföra en förändring bland annat i fråga om dessa ”flytande bombers” ”ofarliga passage”, vill medborgarna att vi skall besluta om effektiva åtgärder, och det finns få åtgärder som är mer effektiva än de som har vidtagits av de franska och spanska regeringarna, med stöd av Portugal, Italien, Tyskland och Europeiska unionens ministerråd. Dessa åtgärder gör det inte svårt att assistera ”skräpfartygen” eller deras besättningar, eftersom de eskorteras av örlogsfartyg, vilket ger dem bästa tänkbara möjligheter till assistans. 
Savary (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle först vilja tacka Dirk Sterckx, som har utfört ett mycket bra arbete som föredragande, även om det kan råda tvivel om utskottet verkligen har gått till botten med alla frågor. Trots irrationellt motstånd som en sista utväg från Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna för att försöka minimera den spanska statens ansvar, i synnerhet för hanteringen av vraket, är det uppenbart att sanningen har kommit fram. Vi vet nu att vi inte bara står inför problem som gäller förebyggande åtgärder för sjösäkerheten utan också problem som gäller hanteringen av vrak. För min personliga del måste jag säga att jag är ledsen att det dokument som vi presenterar för er inte går in på dessa frågor tillräckligt djupt. 
Vi har också två frågor som vi måste avgöra. För det första det öde som drabbat kapten Mangouras som, enligt min uppfattning, på ett mycket tydligt sätt görs till syndabock – det måste alltid finnas en i ett sådant fall – och det sätt som han behandlas på, som är ovärdigt en stor demokrati. Jag hoppas att den politiska förändringen i Spanien kommer att möjliggöra lättnader i den rättsliga kontroll som han är underkastad och att han äntligen skall få tillåtelse att återvända hem. Han har säkert lidit tillräckligt genom att han suttit häktad men också genom att han tvingats deponera en mycket stor borgenssumma. För det andra uttrycker vi i ändringsförslag 11 och skäl 15, där vi räknar med att lida nederlag, vår önskan om att man skall ta hand om vrakdelarna. Vi kan inte acceptera att orsaker till långsiktiga föroreningar finns kvar, medan människor gradvis vänder sig bort från dem och försöker undvika den spanska statens ansvar på detta område. Jag tror därför att Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer att vara mycket tydlig i sitt ställningstagande.
Till sist hoppas vi naturligtvis att de förslag inför framtiden som läggs fram i det här betänkandet skall antas. Europeiska socialdemokratiska partiets grupp hoppas att alla framtida paket inte skall kallas ”Erika”, men att det skall finnas ett ”Prestige-paket” för att understryka att vi har dragit slutsatserna av detta vrak och denna katastrof. 
Åtskilliga frågor aktualiseras här, särskilt hur ansvarsfrågan skall bedömas. När det gäller dessa problem finns det två skolor; de som vill ha avgifter på föroreningar och de som vill ha försäkringar. Vi tillhör dem som anser att försäkringsåtgärderna måste förstärkas och, framför allt, att de skall utvidgas så att de täcker inte bara lasternas värde utan också den risk lasterna utgör. 
Det finns mycket annat som jag skulle vilja säga, men på två minuter hinner jag inte längre. Jag hoppas bara, fru kommissionär, att ni liksom tidigare på ett positivt sätt skall dra alla slutsatserna av detta betänkande så att vi kan skärpa Europeiska unionens krav i fråga om sjösäkerhet ytterligare, särskilt inom IMO. 
Thors (ELDR ).
   – Herr talman! Fru kommissionsledamot! Så som kommissionsledamoten sade är det verkligen dags att avsluta det långvariga arbete som vi har utfört tillsammans för en bättre sjösäkerhet. Det har vi er att tacka för, men vi skall också tacka vår kollega Dirk Sterckx för ett utmärkt betänkande.
Inför framtiden har jag en känsla av att det skulle vara mycket bra om kommissionen lät utföra en studie för att undersöka var hålen i regelverket finns. Det är en känsla som jag hade efter Erika-paketet. Vi märkte att det fanns nya hål, såsom i en Emmentalerost, som man hade utnyttjat. Jag har ibland en känsla av att vi tycker att vi går framåt men det uppstår nya hål. Jag skulle vilja att vi tittar på dessa hål innan en ny katastrof inträffar. Det har vi delvis försökt att göra i betänkandet, men jag tror att vi behöver ytterligare sakkunskap på detta område.
Jag är glad över att ni nämnde utvidgningen och Ryssland och jag tror att detta betänkande är ett historiskt betänkande ur Östersjöns synvinkel. Aldrig har Östersjön nämnts i ett betänkande från Europaparlamentet så mycket som det har gjorts i detta betänkande. Tack till alla kolleger för detta.
Den internationella karaktären kommer mycket fram och ni poängterar i ert tal, fru Palacio, vad ni tänker göra. Det var med intresse som jag noterade att enkelskrov skall ha utfasats för Ryssland senast den 1 maj 2005. Jag skulle gärna vilja att ni utvecklar litet mera det ni sade på denna punkt.
Jag tror att det arbete som görs i den arbetsgrupp som funderar på ändringar i den internationella kompensationsregimen har lämnats utan tillräcklig uppmärksamhet. Vi vet att arbetsgruppen kommer att sammanträda i maj och att Spanien, Frankrike och kommissionen har lagt fram ett förslag. Jag tror att förslaget för att avhjälpa bristerna i ansvarsförsäkringen och i ansvaret i hela sjöfartskedjan skulle förtjäna mera uppmärksamhet här i parlamentet. Jag skulle vilja att vi funderade lite noggrannare på om vi vill ha det europeiska systemet som vi efterlyser eller om vi borde tänka ännu mera på denna arbetsgrupp inom IOPC för att se vad som där kan göras.
Till slut hoppas jag att vi tillsammans skall jobba för konkreta regler för framgången med PSSA-området som klassificerades. Det var en framgång i London att vi fick det nya PSSA-området men vi behöver en konkretisering av vad detta innebär. Samtidigt vill jag att kommissionen när den i övrigt utvärderar nödhamnsplanerna tar ställning till punkt 14 i betänkandet om nödhamnar skall vara offentliga eller inte. Det är en vägledning som behövs i medlemsländerna, eftersom det har uppstått rätt mycket diskussion om den frågan. 
Bergaz Conesa (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Även jag måste tacka Dirk Sterckx för att han lagt fram ett så utmärkt betänkande efter det arbete som bedrivits i utskottet under de senaste månaderna, med hjälp av experter från de olika länderna. 
MARE-utskottets arbete har gett oss möjlighet att studera ”Prestige-katastrofen” och dess miljökonsekvenser ingående, och vi har insett behovet av att göra framsteg på sjösäkerhetsområdet. Min kollega Dirk Sterckx har utarbetat ett utmärkt betänkande efter diskussioner med experter och mötet med kaptenen. Det är uppenbart att beslutet att flytta ”Prestige” var ett misstag, och därför måste vi snarast möjligt skapa ett nätverk av nödhamnar längs EU:s kuster, och i det avseendet har det redan gjorts framsteg, som kommissionsledamoten har sagt. Som det också framhålls i betänkandet, måste vi ge detta nätverk ekonomisk kompensation för problem, inbegripet miljöproblem, som uppstår när man erbjuder skyddade platser åt fartyg med farlig last. 
Kommissionen måste vara snabbare och strängare när den tillämpar sina direktiv om sjösäkerhet på medlemsstaterna, och den måste skapa de rätta förutsättningarna för samarbete på internationell nivå. 
Även om det är ett positivt betänkande avstod vår grupp från att rösta i utskottet, eftersom betänkandet saknar vissa punkter som är av grundläggande betydelse för miljön och sjöpersonalens säkerhet. Bland de punkter som vi anser bör ingå i betänkandet är en miljöprincip: ”förorenaren betalar”. Denna princip bör därför infogas i ändringsförslag 3 från GUE/NGL och en ny punkt med följande lydelse bör läggas till: ”Man måste fatta beslut om att garantera att de som bär ansvaret för katastrofer betalar de fulla kostnaderna för dem, dvs. ägare, befraktare, lastägare och klassificeringssällskap, och i säkerhetens intresse om att förbjuda bekvämlighetsflagg i EU:s farvatten”. Ändringsförslaget om sjöpersonalens värdighet, deras lön och värdesättandet av deras arbete bör också stödjas. Man kan inte vidta några åtgärder utan att ta hänsyn till sjömännens situation och det utnyttjande de utsätts för, och vi kan inte göra hundraprocentiga framsteg i fråga om säkerhet om vi inte påpekar sjömännens situation och deras välbefinnande i betänkandet. 
GUE/NGL-gruppen anser att dessa ändringsförslag är av grundläggande betydelse för att detta så positiva betänkande skall bli positivt till hundra procent. 
Nogueira Román (Verts/ALE ).
    Herr talman! Sterckxbetänkandet är positivt, och det bör vi särskilt tacka föredraganden för. Därför röstade vi för det i utskottet. Men det är fortfarande inte vad vi ville ha, och därför hoppas vi att de ändringsförslag som vi har lagt fram skall antas. I betänkandet borde man vara fastare och mer otvetydig när man fördömer den spanska regeringens och de galiciska myndigheternas uppträdande och klandervärda försummelser i samband med ”Prestige-katastrofen” och även när man kritiserar EU:s brist på institutionella, tekniska och ekonomiska resurser för att undvika sjöolyckor och att hantera dem när de har inträffat. Betänkandet borde koncentreras på den likgiltighet och nonchalans som kommissionen och många medlemsstater visar inför uppmaningarna att vidta effektiva åtgärder för att förbättra sjösäkerheten och hjälpa länder som drabbas av katastrofer. Betänkandet borde också – och detta är ytterst angeläget – vara en uppmaning till Internationella sjöfartsorganisationen att erkänna det ansvar som vilar på det institutionella systemet och de kapitalistiska bolag som styr sjötrafiken – och dem skulle jag kalla skyldiga. Dessutom bör man i betänkandet ställa krav på nödvändiga åtgärder för att skydda liv och resurser, både till havs och längs kusterna. Med tanke på frestelsen för dem som har intresse av att glömma katastrofen måste vi under alla omständigheter betona att ”Prestige” inte är en historisk fråga, utan att denna katastrof kan ge oss en läxa inför framtiden, särskilt för Galicien, som är det av världens länder som har drabbats av det största antalet sådana olyckor under de senaste trettio åren. Reaktionen från det civila samhället i Galicien innebar att katastrofen blev en politisk fråga där, och även för Europeiska unionen, eftersom den gav upphov till en demokratisk rörelse som intensifierades av den demokratiska kampen för fred och mot kriget i Irak. Detta satte i gång de händelser som ledde till en demokratisk förändring av regeringen i Spanien, vilket hade oerhört stor betydelse för alla, även för Europeiska unionen. 
Jag minns datumet mycket väl: det var den 13 november, den dag då min tredje sonson föddes. Trots allt hänger hotet om olyckor av samma slag som ”Prestige-katastrofen” fortfarande över oss. Detta är verkligen ett tillfälle för Europeiska unionen att klart uttala sin vilja att ge kompensation för konsekvenserna av en katastrof som påverkade 2 000 kilometer av vår kust, från Minho till Bretagne. Det är särskilt nödvändigt att stödja Galicien-planen, som är ett åtagande från statens sida för att lindra konsekvenserna av katastrofen, ett åtagande som Europeiska unionen och den nya spanska regeringen måste fullfölja utan att komma med några undanflykter och som de måste betrakta som en angelägen prioritet. 
Esclopé (EDD ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Även jag skulle vilja tacka Dirk Sterckx för det utmärkta arbete han har lagt ned på sitt betänkande. Jag hoppas att ingenting, framför allt ingen katastrof, skall inträffa som kan dämpa kommissionsledamotens optimism och att varken Medelhavet eller något annat innanhav skall bli skådeplats för en tragedi av så stor omfattning. 
Utfrågningarna i det tillfälliga utskottet för ökad sjösäkerhet har varit synnerligen instruktiva. Det har till exempel avslöjats att den mänskliga faktorn spelar en roll i 80 procent av olyckorna. Därför är det viktigt att besättningarna får en bra utbildning i säkerhetsfrågor. I denna utbildning måste det ingå effektiva och samordnade nödplaner i händelse av en katastrof till havs. Dessutom måste man vidta åtgärder för att se till att besättningarna får goda arbetsvillkor och på så sätt bidra till att de på ett tidigt stadium skall kunna reagera snabbt och korrekt i extrema situationer. 
I fallet med ”Prestige” kan vi bara beklaga den spanska regeringens beslut att bogsera bort fartyget och uttrycka förvåning över de påståenden som regeringens företrädare gjorde vid det tillfället. 
Jag välkomnar dessutom praktiskt taget alla medlemsstaters något försenade införlivande av direktiven om klassificeringssällskap och hamnstatskontroll, som kommissionsledamoten nämnde, samtidigt som vi väntar på en mer positiv attityd från Finland. 
Den oroväckande situationen i vissa nya medlemsstater när det gäller genomförandet av internationella lagar och EU-lagar om sjösäkerhet tror jag kommer att leda till att det snabbt skapas ett komplett expertorgan, särskilt eftersom vi står undrande inför rådets relativa passivitet när det gäller brottspåföljder för förorening av havet. Om man inte inför sådana brottspåföljder kommer ligisterna till havs att komma undan utan straff och de kommer att fortsätta att förorena havet utan skrupler. För att man skall kunna följa principen om att förorenaren betalar, måste förorenarna bestraffas hårt, och dessutom måste alla parter som är delaktiga i godstransporter göras medvetna om sitt ansvar. 
Avslutningsvis bör jag därför påpeka att det är lika nödvändigt att sjösäkerheten kompletteras med en verklig politik för förebyggande åtgärder och bestraffning. 
Souchet (NI ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Det betänkande som är resultatet av arbetet i det tillfälliga utskottet är, när allt kommer omkring, föga övertygande. Vad som verkligen behövdes var att genomföra en uttömmande och sträng granskning av de många svaga länkar som fortfarande finns i sjösäkerhetskedjan, en granskning som skulle kunna utmynna i operationella riktlinjer, som kombineras utifrån de olika kompetensområdena, inbegripet den mellanliggande EU-nivån.
Det är verkligen många goda avsikter som kommer till uttryck. Efter de ändringar som gjorts förespråkar man i betänkandet förebyggande åtgärder och uppmanar till gemensamt byggande av stora föroreningsbekämpande fartyg och att fiskeflottorna permanent skall utrustas med oljebekämpningstrålar som samlar upp olja. Detta är bra riktlinjer. Jag skulle vilja påpeka att ett ton bränsle som samlas upp till havs motsvarar tio ton avfall mindre som måste behandlas. 
I betänkandet förespråkas också upprättandet av särskilt känsliga områden inom ramen för IMO, vilket är vad Frankrike vill ha. Man motsätter sig bekvämlighetsflagg som inte svarar mot normerna för fartygsinspektion och säkerhet. Detta är verkligen en mycket bra påminnelse vid en tidpunkt då Europeiska unionen själv håller på att bli världsledande som värd för fartyg under bekvämlighetsflagg. 
Men mycket snart kommer betänkandet ur kurs och styr i riktning mot en rad federalistiska nycker. Ett exempel på detta är att man i betänkandet vill att Europeiska unionen skall ersätta medlemsstaterna i IMO eller utveckla Europeiska sjösäkerhetsbyråns inspektions- och tvångsbefogenheter så att byrån nästan förvandlas till en verklig federal myndighet eller att man i betänkandet förespråkar inrättandet av ett integrerat europeiskt kustbevakningssystem, samtidigt som man är mycket noga med att inte specificera vem som skulle finansiera det och vem som skulle ha ansvaret för det, ett system som icke desto mindre skulle få ett stort antal uppgifter, som, utan någon särskild inbördes ordning, innefattar ansvar för sjösäkerhet och skydd för havsmiljön, övervakning av fisket, skydd mot terrorism och till och med anvisande av nödbojar och nödhamnar i händelse av olyckor till havs. 
Till sist kommer, som pricken över i, punkt 39 mitt i betänkandet, som i förbigående sagt fullständigt strider mot punkt 40 och som fördömer den enda åtgärd som vidtogs omedelbart efter ”Prestiges” förlisning, det vill säga mycket sträng kontroll av högriskfartyg, vilket skulle kunna leda till att de förvisas bort från 200-sjömilsgränsen. Detta beslut fattades gemensamt av Frankrike och Spanien i Malaga. Denna plan har i alla fall lett till mycket goda resultat. Vid de mer än sextio ingående kontroller som hittills utförts av fransmännen var det bara ett fartyg som gjorde tappert motstånd, medan sexton förvisades. Utsikten att beordras att ta mycket dyra omvägar är tydligen en effektiv metod för att avskräcka från användning av farliga fartyg. Fartyg i sjönöd omfattas uppenbarligen inte av detta förfarande, vilket man ändå låtsas tro i det här betänkandet. 
Till sist efterlämnar därför Sterckxbetänkandet en egendomlig känsla. Vilken trovärdighet bör man tillskriva ett betänkande i vilket man inte förespråkar vidsträckt användning av de åtgärder som i praktiken visat sig vara mest effektiva mot ligisterna till havs och varit mest avskräckande för dem, vilket man logiskt sett skulle ha förväntat sig, utan i stället fördömer dem utifrån andra felaktiga överväganden, under förevändning att de inte kommer från några EU-institutioner utan är ett resultat av nära samarbete mellan de direkt berörda medlemsstaterna?
Ideologin gör oss verkligen blinda. Med ökad sjösäkerhet som förevändning har vi här ett förslag om att minska säkerheten genom att man ifrågasätter att de medlemsstater som berörs närmast av risker i sjöfarten har rätt att sörja för ett effektivt skydd för sina kuster och sin kustbefolkning. I stället för att uppmanas att fortsätta avråds de från att göra det. I stället för att tillämpa god praxis mera allmänt förkastar man den, ett verkligen paradoxalt resultat, herr talman, för ett utskott som inrättats med målsättningen att föreslå åtgärder för att förbättra sjösäkerheten. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Först skulle jag vilja tacka Dirk Sterckx, även om han inte är här, för det utomordentliga arbete han har utfört. Jag skulle också vilja tacka er, fru kommissionär, eftersom jag anser att vi under denna mandatperiod har lyckats skapa en nära arbetsgemenskap mellan parlamentet och kommissionen för att försöka lägga sista handen vid lagstiftningen om sjösäkerhet. 
Vi har upplevt katastroferna med ”Erika” och ”Prestige”, och av båda dessa katastrofer har vi kunnat dra slutsatser om dålig hantering och vi måste dra nytta av dessa slutsatser. Detta har framgått tydligt av diskussionerna i vårt utskott. 
Vi måste först rikta vår uppmärksamhet mot alla former av föroreningar, eftersom det förutom fartygskatastrofer fortfarande förekommer föroreningar, särskilt sådana som orsakas av den dagliga rengöringen av tankarna. Enligt principen om att förorenaren betalar måste vi ta itu med detta problem och besluta om åtgärder som kan tillämpas från den ena dagen till den andra. Därför är det nödvändigt med oanmälda fartygsinspektioner och att inrätta en europeisk kustbevakningstjänst, som måste kunna fungera och ha mänskliga och tekniska resurser som motsvarar de uppgifter den får, och sedan är det naturligtvis nödvändigt att kontrollera besättningarnas kvalifikationer, så att de kan fatta rätt beslut vid rätt tidpunkt. 
De åtgärder som har beslutats måste också vidtas. För en stund sedan påpekade kommissionsledamoten att medlemsstaterna har varit mycket långsamma med att genomföra direktiven och förordningarna. I denna fråga anser jag att det är viktigt med bra information om framgångar och misslyckanden, inte för att anklaga den ena eller den andra medlemsstaten utan snarare för att uppmuntra dem att överträffa varandra när det gäller att nå de mål som har satts upp. 
När det gäller nödhamnarna är det sant att det fortfarande kvarstår många frågor och att staterna inte har bråttom att överlämna en lista över sådana hamnar. Med tanke på oron och frågorna hos invånarna som inte vill se fartygsvrak dyka upp utanför sina fönster undrar jag om vi inte borde agera annorlunda och kanske helt enkelt förse hamnar som ligger utmed kusterna med tillräcklig teknik och utrustning, så att sådan teknik och utrustning kan göras tillgänglig närhelst en katastrof eller olycka inträffar. 
Till sist är det också viktigt att påpeka att de europeiska myndigheterna, både nationella och lokala, måste fortsätta sitt partnerskap med de människor som arbetar med transporter till havs. Det är inte tillräckligt att systematiskt påstå att människor som arbetar inom denna sektor inte är pålitliga. En del är det, medan andra verkligen är ligister till havs. Vi måste stödja initiativen från dem som uppenbarligen vill förändra bilden av sin näring – och jag tror att kommissionen kan spela en roll i detta avseende. Från och med nu tar de ansvar för ansträngningarna att modernisera sin flotta och naturligtvis att utbilda sin sjöpersonal. 
Hur det än är med den saken, anser jag att vi här i parlamentet måste fortsätta att vara vaksamma, så att det arbete som utförs här verkligen kan bära frukt. 
Miguélez Ramos (PSE ).
   – Herr talman! Europaparlamentet har bevisat sitt värde genom att inrätta ett tillfälligt utskott för att utvärdera orsakerna till och följderna av oljetankern ”Prestiges” förlisning och att lägga fram förslag för att förbättra sjösäkerheten. Parlamentet fullgjorde därigenom sitt ansvar för politisk kontroll av vad som var och fortfarande är en europeisk katastrof som går långt utöver gränserna för en enskild medlemsstat och det tog itu med konsekvenserna genom att främja sjöfartspolitiken, som är gemenskapens och de internationella organens ansvarsområde, även om besluten om att genomföra denna politik överlåts åt medlemsstaternas ledare. 
På tal om medlemsstaterna har parlamentet fått finna sig i utpressningstaktik och bristande samarbetsvilja från dem som då satt i den spanska regeringen. En vanlig praxis i parlamentets tillfälliga utskott är att ministrarna framför sina synpunkter. Så var det inte i det här fallet, och en majoritet bland grupperna har en känsla av att det mellan den 13 och 19 november 2001 fattades förhastade och dåligt genomtänkta beslut, som ledde till att olyckan förvandlades till den värsta miljökatastrofen i Europa under de senaste decennierna. 
Efter fem månaders utfrågningar undrar vi fortfarande vad som fick de ansvariga spanska myndigheterna att ge order om att fartyget skulle flyttas ut på öppet hav. Som Europaparlamentet framförde i sin resolution förra året, ledde detta beslut till att katastrofen fick betydligt större proportioner. 
Min grupp lägger fram flera ändringsförslag, men i anslutning till Daniel Varela Suanzes-Carpegnas anförande skulle jag vilja säga att vi anser att ändringsförslag 2 från PPE-DE-gruppen är fullständigt överflödigt och att vi varken är för eller emot det, medan vi, och särskilt jag själv som galicier och som vice ordförande i fiskeriutskottet, anser att ändringsförslag 1 är irrelevant och dessutom farligt, eftersom ingen har ifrågasatt noggrannheten i de vetenskapliga undersökningarna eller hälsotillståndet i näringskedjan. Vi skulle inte ha motsatt oss ett ändringsförslag om att ta bort ordet överfiske – om den ärade ledamoten anser att det är så allvarligt – även om vi fortfarande anser att den ursprungliga formuleringen i punkt 50 är helt oförarglig, eftersom den endast nämner risken för och möjligheten till överfiske och ingalunda påstår att detta redan är fallet. Men jag vill ännu en gång säga att vi inte är helt och hållet för betänkandet, och vi kommer därför att rösta emot det, eftersom vi anser att det är mycket farligt att på nytt frammana spökbilden och ifrågasätta noggrannheten i de vetenskapliga undersökningarna och hälsotillståndet i näringskedjan. 
Ainardi (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Dirk Sterckx tar i sitt utmärkta betänkande verkligen hänsyn till de viktiga fakta som har bekräftats under de månader arbetet har pågått i det tillfälliga utskottet. Bland annat innehåller betänkandet en nödvändig kritik mot de spanska myndigheterna för deras sätt att hantera ”Prestiges” tragiska förlisning. I betänkandet beklagar man att det har varit omöjligt för fartygets kapten att lämna Spanien under rättegången mot honom. Man ställer viktiga frågor om den mängd bränsle som fortfarande finns ombord och de risker som detta fortfarande innebär. Man framhåller vikten av att noga övervaka att fartygsrutterna följs och att det sker en samordning av de åtgärder som måste vidtas i händelse av en olycka; man rekommenderar att Sjösäkerhetsbyrån skall få större befogenheter. Avslutningsvis skulle man i betänkandet vilja se ett bättre skydd för Östersjön, ett bättre instrument för att spåra farliga fartyg i syfte att kunna lokalisera dem i händelse av en katastrof. I betänkandet formuleras också ett antal krav i fråga om internationell lagstiftning. 
Även om alla dessa föreslagna åtgärder är positiva, förefaller de ändå inte vara tillräckligt långtgående i jämförelse med de åtgärder som redan föreslagits i Erika I- och Erika II-paketen, trots att åtgärderna i dessa paket verkligen är viktiga och bör välkomnas. 
Man har förväntat sig och man förväntar sig faktiskt fortfarande mycket av detta betänkande från det tillfälliga utskottet. Jag beklagar att de ändringsförslag som kräver bättre samarbete och samordning av de nationella insatserna inte har antagits till förmån för en europeisk kustbevakningstjänst, något som min grupp inte stöder. Innan vi röstar, tänker jag följa Bergaz’ exempel och lyfta fram en rad förslag som vi önskar hade beaktats i betänkandet och som återfinns i de ändringsförslag som har lagts fram av min grupp och andra. 
Sjösäkerheten kommer inte att förbättras om man inte granskar sjöpersonalens arbetsvillkor, får slut på det överutnyttjande som förekommer på många fartyg och erbjuder rimliga löner med harmonisering på EU-nivå. Det är viktigt med kraftfullare åtgärder mot bekvämlighetsflagg. Det är också nödvändigt att undersöka hur man skall få de viktigaste ansvariga parterna, dvs. fartygsägare, befraktare, lastägare och klassificeringssällskap, att betala. Och dessutom är frågan om full ersättning till offren för ”Prestige-katastrofen” fortfarande olöst. 
Själv anser jag verkligen att betänkandet är värt vårt stöd, men jag vill poängtera att min grupp kommer att vara mycket uppmärksam på hur våra förslag beaktas i omröstningen om ändringsförslagen innan vi beslutar hur vi skall rösta i slutomröstningen. 

Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Efter att ha följt den information som gavs till allmänheten under ”Prestige-krisen” och talen i den parlamentariska informationskommittén tror jag att det fanns två skäl till att fartyget sjönk: för det första att det var oerhört sjöodugligt och för det andra att de spanska myndigheterna under regeringen Aznar fattade ett dåligt beslut och i stället för att söka en nödhamn skickade ut det skadade fartyget i områden med rejäl sjögång, med över sex meter höga vågor, där det bröts sönder och sjönk och därmed orsakade det största oljeutsläppet någonsin i Europa.
Jag anser att ansvaret för att fartyget seglade under olämpliga förutsättningar vilar på ägaren, kaptenen och det oljebolag som ägde lasten, men framför allt på klassificeringssällskapet ABS, vars inspektion i Dubais hamn fyra månader innan fartyget sjönk inte genomfördes på ett korrekt sätt, enligt den granskning som senare gjordes av den internationella sammanslutningen av klassificeringssällskap. ABS inspekterade också fartyget ”Panam Serena”som exploderade i Porto Torres på Sardinien den 1 januari i år.
Därför har jag redan lagt fram ett ändringsförslag i vilket jag uppmanar kommissionen att förbättra övervakningen och kontrollera vilken kvalitet klassificeringssällskapens och deras inspektörers arbete håller. Jag uppmanar också kommissionen att sätta stopp för sammansvärjningar och intressekonflikter som kan finnas mellan ägare, befraktare, oljebolag och så vidare. Det krävs större öppenhet i fråga om detta och också inom Internationella sjöfartsorganisationen, som får en stor del av sina budgetmedel från stater som är kända som flaggstater, men där den verkliga kontrollen ligger i andra staters händer, av vilka en del inte är europeiska. 
Gorostiaga Atxalandabaso (NI ).
   – Herr talman! Låt mig börja med att tacka tolkarna för det tålamod och den vänlighet som de har visat, trots det oförlåtliga lidande som jag har utsatt alla för alltsedan mitt första anförande i september 1999. Då meddelade jag att jag inte tänkte tala vare sig franska eller spanska i plenum så länge det baskiska språket inte erkändes fullt ut i Baskien. I dag, fem år senare, ignoreras fortfarande de baskisktalandes rättigheter. Därför ber jag – på engelska naturligtvis – mina franska och spanska kolleger att omedelbart skrida till handling. 
Jag instämmer med andra talare i deras positiva respons på det viktiga arbete som utskottet och dess ordförande Georg Jarzembowski har utfört, samt på föredraganden Dirk Sterckx utmärkta arbete. Kommissionären sade att ett nytt betänkande om den framtida sjösäkerheten snart kommer att läggas fram. Jag hoppas att kommissionen denna gång kommer att framhålla behovet av direkt och exakt information vid miljökatastrofer till havs. Så var inte fallet med ”Prestige”, då man helt förbisåg intressena hos allmänheten och i synnerhet hos offren i Galicien och den norra delen av Iberiska halvön, däribland Baskien. 

För att visa språklig solidaritet väljer jag i dag att tala jordbrukarnas och sjömännens språk, det språk som Castelão, som försvarade verklig individuell och kollektiv frihet, talade. Jag skall utgå från det enskilda fallet för att sedan gå vidare med universella sanningar. Jag vill att alla skall vara medvetna om att ”Prestige-katastrofen” var en enastående period av värdighet och styrka som var viktig om man vill förstå inte bara galicierna utan också alla de förtryckta män och kvinnor som vill ha en rättvisare värld. Än i dag är Castelão en global referenspunkt för förtryckta folk i andra stater och för alla de nationer som inte tillåts existera.
Tack, galicier. Dessa ord blir förmodligen mina sista i den här kammaren eftersom jag inte kan ställa upp till omval i juni. Jag kommer att bli den enda parlamentsledamoten som inte har denna möjlighet eftersom Konungariket Spanien har förbjudit mitt politiska parti. Tack allesammans. 

 Benämningen Castelão syftar allmänt på alla de folk som förtrycks av stater som förnekar deras existens. ”Tack galicier” blir förmodligen mina sista ord i detta parlament, eftersom jag inte kommer att kunna ställa upp till omval i juni. Jag kommer att vara den enda parlamentsledamoten som inte har den möjligheten, därför att vårt politiska parti har förbjudits av Spanien. Tack i alla fall. Eskerrik asko. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru vice ordförande! I egenskap av ordförande för det tillfälliga utskottet för ökad sjösäkerhet vill jag rikta ett varmt tack till utskottets ledamöter och till föredraganden Dirk Sterckx för deras utomordentligt förnuftiga sätt att genomföra överläggningarna och för deras utmärkta betänkande. Det har hela tiden rått en mycket god stämning i utskottet och alla har försökt lösa de här problemen på ett klokt sätt. Stort tack. Jag vill naturligtvis rikta ett speciellt tack till sekretariatet, under ledning av Darmis. Utan deras ytterst professionella administrativa stöd hade inte utskottets snabba men samtidigt noggranna arbete, inklusive den viktiga resan till Barcelona, varit möjligt.
Genom att höra ett flertal experter med olika bakgrund, företrädare för kommissionen, Europeiska byrån för sjösäkerhet, rådets irländska ordförandeskap, IMO:s generalsekreterare och inte minst sittande vice ordförande Loyola de Palacio, fick utskottet enligt min mening en bred bas för sina rekommendationer och bedömningar. Vi granskade återigen olyckor till havs efter olyckorna med ”Erika”och ”Prestige”och koncentrerade oss i huvudsak på de bestämmelser som sedan dess har införts på EU-nivå för att öka sjösäkerheten och hur dessa har införts i medlemsstaterna.
Jag vill betona fyra generella slutsatser av de 56. Jag skall inte gå in på detaljer, men jag tycker att de här fyra slutsatserna är så viktiga att de bör framhållas.
De spanska myndigheterna lyckades stoppa oljeläckaget från vraket ”Prestige”och lade fram en tidplan för hur oljan skulle pumpas ut, för att undvika ytterligare skador för miljön och fisket. Vi har fortfarande problemet att det avfall som har utvunnits ur havet under de senaste månaderna och åren måste återvinnas omsorgsfullt, men det är ett speciellt problem.
För det andra anser vi att de spanska domstolarna snarast bör driva igenom processerna kring ”Prestige-olyckan” och ändra kaptenens villkor så att han kan återvända hem fram till dess att processerna inleds.
För det tredje är de nya bestämmelser som antogs i och med regelverken ”Erika I” och ”Erika II” i allt väsentligt det som fordras för att åstadkomma substantiella förbättringar av sjösäkerheten.
För det fjärde – och detta är huvudfrågan – har säkerhetsbestämmelserna ännu inte i tillräcklig utsträckning införlivats med den nationella lagstiftningen i vissa medlemsstater, och därmed inte med verkligheten. Fru vice ordförande! Således stöder vi kommissionens granskning av genomförandeåtgärderna, särskilt i fråga om bestämmelsen om tillflyktsområden och nödhamnar. Fru kommissionär! Stå fast vid det, sätt press på medlemsstaterna, så kommer ni att få stöd av kammaren! 
Mastorakis (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag ingick i den delegation som min grupp sände till Galicien omedelbart efter olyckan och jag minns hur chockade vi blev när vi såg stränderna och kände invånarnas förtvivlan. Därför vill jag från den här talarstolen och under den tid som jag har till förfogande uttrycka min förvåning över den dåvarande spanska regeringens uttalande att man återigen skulle besluta att föra bort fartyget från land om ännu en olycka liknande den med ”Prestige” skulle inträffa. Jag vill också framhålla slutsatserna i rapporten om hur kaptenen på ”Prestige” har behandlats och det faktum att vi även senare har sett samma typ av behandling, nämligen i Pakistan i fråga om besättningen på ”Tasman Spirit”, något som parlamentet har antagit en resolution om. Sjömännen har redan släppts och återvänt hem. Pakistan ligger före en medlemsstat i Europeiska unionen!
Vidare vill jag påtala en förvrängning, nej snarare en uppenbarligen avsiktligt felaktig framställning i översättningen till grekiska – och bara till grekiska – av den diskussion med kapten Mangouras som man hänvisar till i rapporten. Genom att lägga till en mening som inte finns med i Dirk Sterckxs text får översättaren det att framstå som om kaptenen sade raka motsatsen till vad han egentligen menar och som om han stödde de åtgärder som de spanska myndigheterna vidtog. Jag vill påminna er om att frågan om ”Prestiges” förlisning och tillsättandet av MARE-utskottet liksom dess verksamhet fick stort utrymme i grekiska media, som självfallet hämtar sin information från grekiska texter. Därför verkar det som om översättaren ville befria den spanska regeringen och dess grekiska hantlangare från ansvar under alla förhållanden.
Jag uppmanar alla i ansvarig ställning att granska min anklagelse, som rör det sista stycket i texten med rubriken ”Samtal med Prestiges kapten” i den förklarande rapporten, och krossa översättarmaffian i Europaparlamentet.
Avslutningsvis vill jag säga att jag har förtroende för vad jag skulle vilja kalla ett absolut samarbete med IMO. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Paradoxen i Europeiska unionen när vi diskuterar sjösäkerhet är att medlemsstaterna kräver åtgärder efter katastrofer och sedan inte tillämpar dem. Vanligen är det så att industrin anklagas, besättningen anklagas och att staterna tenderar att smita ifrån allt ansvar. Det är självklart inte rätt.
Om det bara vore så enkelt skulle vi ha löst problemet. Sjösäkerhetsproblemet är självfallet inte den grekiske kaptenen Mangouras. De spanska myndigheterna borde ha behandlat honom bättre, som man med rätta noterar i Sterckxbetänkandet. Problemet är inte heller bara tankfartyg med enkla skrov. Det handlar också om fartygsunderhåll, som framgår av det dubbelskroviga lastfartyget ”Rocknes” förlisning utanför Norges kust nyligen, det handlar om att vi i strid med gemenskapslagstiftningen inte har nödhamnar och det handlar om att vi inte genomför riktiga hamnkontroller, återigen i strid med gemenskapslagstiftningen. Överlag handlar det, om jag får säga så, om att medlemsstaterna inte tillämpar den generellt sett goda gemenskapslagstiftning som vi har i Europeiska unionen.
Det första vi måste göra är således att tillämpa gemenskapslagstiftningen och sedan måste vi också titta på de åtgärder som föreslås i Sterckxbetänkandet, göra vissa grundläggande prioriteringar och vidta ytterligare åtgärder, såsom att skapa en europeisk kustbevakning.
Jag vill också påpeka att det naturligtvis krävs internationella åtgärder, eftersom sjöfarten är internationell, och därför måste det alltid finnas ett samarbete med Internationella sjöfartsorganisationen. 
Wiersma (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill också gratulera Dirk Sterckx till hans högklassiga betänkande. Det innehåller många sunda rekommendationer och man får hoppas att de kommer att följas, så att vi kan förhindra oacceptabla olyckor med oljetankrar på ett ännu mer effektivt sätt. Vi har ju råkat ut för sådana vid ett flertal tillfällen under den här mandatperioden.
Det viktigaste nu är att genomföra det som har beslutats. Det kan vi framför allt göra genom att investera betydligt mer i övervakningen av befintliga åtgärder. Vi måste investera i globalt samarbete, bland annat för att ta itu med internationella sjösäkerhetsfrågor som faller utanför Europeiska unionens kompetensområde. En annan avgörande punkt är att samråda med, och tackla, flaggstater som tar relativt lätt på säkerhetsåtgärder. Jag tror att vi alla vill att det skall hända så mycket under de närmaste åren att vi aldrig behöver hålla en sådan här debatt i parlamentet igen och att risken för olyckor av det här slaget skall minska betydligt, delvis till följd av vad vi i Europeiska unionen gör. Det behöver inte sägas att samordning och samarbete mellan medlemsstaterna är av avgörande betydelse. Betänkandet innehåller många förslag i den riktningen.
Vi måste lära av varandra och försöka tillämpa samma rutiner. Den engelske samordnarens erfarenheter och mötet med honom nämndes nyss. Vid det mötet framkom det att Förenade kungariket har antagit en mycket tydlig befälsordning i händelse av olyckor. Det måste vi göra på EU-nivå också. Vi stöder förslaget att införa en europeisk kustbevakning i sig. Det är ett bra mål. Det är emellertid viktigt att vi först undersöker hur detta kan göras via forskning, projekt och experiment. Vi är alla för att Europeiska sjösäkerhetsbyrån (EMSA), den nya institutionen, tilldelas en viktig roll i den vidare utvecklingen av politiska åtgärder på det här området, däribland kontroller och dylikt. 
Pérez Álvarez (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill gratulera utskottets ordförande och även föredraganden, trots att han inte är här. Jag är särskilt tacksam för det arbete som han har gjort eftersom man, när man ser rubriken och syftet med det här tillfälliga utskottet för ökad sjösäkerhet och några av de många ändringsförslag som har lagts fram, får en inblick i hur svårt hans arbete som föredragande har varit. Man får också intrycket att de politiska motståndarna i regeringspartiet i den autonoma regionen Galicien, liksom i den spanska regeringen, var mer intresserade av partistrategi och partipolitisk debatt och av att försöka bryta ned det regerande partiet politiskt än av att se framåt och verkligen försöka förbättra sjösäkerhetens olika delar på ett effektivt sätt: de sociala och ekonomiska aspekterna, fisket, turismen, miljön och hälsan.
Det kan verka som om vi lever i olika länder eftersom jag – som invånare i den region som mest direkt berördes – tycker att man, med några undantag – varav några fanns med redan från början – kan hävda att insatserna i fiskesektorn initierades vid rätt tidpunkt och med alla tänkbara garantier, i enlighet med de tekniska och hälsomässiga rapporterna. Man kan också hävda att fångsterna inte har minskat, enligt vad en stor majoritet av de verksamma i sektorn anser. Möjligen med undantag för några specifika problem, som alltid finns, fann de kringboende och de turister som kom till Galicien i stora skaror under påskveckan nyligen att våra stränder är rena och att hjälpen och assistansen kom punktligt, liksom att vi alla kan vara stolta över vårt civila samhälle, i vetskap om att Europas folk är beslutna att överbrygga sina tidigare skillnader och forma sig en gemensam framtid, som det sägs i inledningen till den kommande konstitutionen.
Slutligen vill jag ta upp den rent sociala aspekten, eftersom marin verksamhet är mänsklig verksamhet och alla yrkesverksamma inom sjöfarten också har rätt till arbetsvillkor som respekterar deras hälsa, säkerhet och värdighet och kräver åtgärder för att öka sjöfartsyrkenas status så att de blir mer attraktiva för unga människor i allmänhet och särskilt för unga européer. Tack för det, herr talman, och tack, fru kommissionär, för alla framsteg som vi har gjort under er ledning.
Herr talman! Jag vill bara komma med en anmärkning och säga att kapten Mangouras situation beror på ett domstolsbeslut och domstolsbeslut måste respekteras oavsett om man håller med om dem eller inte. Herr Savary! Om politiska förändringar skulle påverka domarkårens oberoende vore det mycket allvarligt, eftersom maktdelning är och förblir en av demokratins grundpelare. 
Izquierdo Collado (PSE ).
    Herr talman, fru kommissionär! Jag beklagar att Dirk Sterckx inte är här i kammaren och är säker på att han har tvingande skäl att vara frånvarande, men jag skulle vilja be Herman Vermeer att hälsa honom att det här utskottet gör framsteg till följd av ”Prestige-katastrofen” och att vi just nu har ett utmärkt förslag från kommissionen och ett utmärkt betänkande av Dirk Sterckx om sjösäkerhet.
Ber parlamentet verkligen Dirk Sterckx om ett initiativbetänkande om sjösäkerhet i det här läget? Det vore inte vidare logiskt. Alla är medvetna om att vad parlamentet vill ha är en haverikommission om ”Prestige”, just för att klargöra vad som hände och undvika att det upprepas, för att slå fast att fartyg med allvarliga skador inte bör skickas ut på öppet hav för att sjunka där, utan att nödhamnar bör erbjudas. Det här utskottet borde ha visat mycket klart att detta inte får upprepas, att vi inte kan komma undan med föroreningar och att man inte kan lösa allt genom handelsförbindelser och politiska beroendeförhållanden. Inget av detta finns med i Sterckxbetänkandet. Man har nonchalerat experterna, för att inte säga hånat dem, och jag beklagar att Dirk Sterckx inte stod fast vid den uppgörelse som han gjorde med Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna så att vi nu har den talman vi har.
Jag måste dock framföra dåliga nyheter till Dirk Sterckx: den spanske presidenten säger i sin regeringsförklaring att han har beslutat att tillsätta en granskningskommission om ”Prestige”. Vi kommer att kunna fortsätta att bringa klarhet och ge information trots Europaparlamentet. 
Pex (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Som andra ledamöter redan har sagt kan vi vara nöjda med det arbete som föredraganden har gjort. Jag vill ta tillfället i akt att gratulera Dirk Sterckx till hans arbete om sjösäkerhet. Denna gratulation omfattar också kommissionären. Det betänkande som vi nu har på bordet är klart och koncist, och man har undvikit dubbelarbete i förhållande till septemberresolutionen. Jag lade fram några ändringsförslag i utskottet för regionalpolitik, transport och turism, och samtliga har antingen bifallits eller tagits med i föredragandens kompromissändringsförslag.
Därmed skall jag övergå till det som bekymrar mig. För det första den europeiska kustbevakningen. En majoritet i parlamentet är – med rätta – för ett långtgående samarbete mellan de olika kustbevakningarna, med slutmålet att om nödvändigt inrätta en gemensam europeisk kustbevakning. Det är av stor vikt att denna kustbevakning, liksom den befintliga Europeiska sjösäkerhetsbyrån (EMSA), har tillräckliga befogenheter för att kunna bedriva ett effektivt sjösäkerhetsarbete.
Enligt min mening borde fartygens underhåll och skick uppmärksammas i mycket större utsträckning. Det är nämligen så att ett bristfälligt underhållet dubbelskrovigt tankfartyg utgör en större risk än ett väl underhållet tankfartyg med enkelskrov. Jag har också uttryckt tvivel om registreringen och märkningen av containrar och fartyg som innehåller farliga kemikalier och ämnen, med anledning av ”Andinets” mycket giftiga last som försvann i Nordsjön, där ämnet i fråga tydligen inte överensstämde med beskrivningen i frakthandlingarna. Jag känner också oro för den ökande ryska exporten av olja över Östersjön och vidare längs Europas kuster, eftersom de billigaste fartygen, som inte lever upp till godtagbar standard, ofta används.
Eftersom mitt eget betänkande om införande av brottspåföljder har gått på grund i rådet gläder det mig att se att det finns några ledamöter, däribland föredraganden, som uppmanar rådet att komma till beslut i den här frågan så snart som möjligt. Den internationella lagstiftningen erbjuder det gott om möjligheter att hantera situationen. Problemet är emellertid att medlemsstaterna inte kräver att de regler som de har åtagit sig att följa i avtalen efterlevs. Det är just de medlemsstaterna som tillbakavisar kontroll via gemenskapslagstiftningen. 
Poignant (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Jag skall använda en minut till att framhålla sex punkter som man bör arbeta vidare med under nästa mandatperiod.
För det första den europeiska kustbevakningen. För det andra sjömännens levnads- och arbetsvillkor, som måste vara så bra som möjligt ombord. För det tredje bekvämlighetsflaggen: att göra allt för att avskaffa den och stärka vår ställning inom Internationella sjöfartsorganisationen. För det fjärde att genomföra bestämmelserna om mottagningsanordningar i hamn. För det femte arbetet med konceptet havens frihet, vilket är ett gammalt koncept som är viktigt för sjöfolk men som måste studeras noggrant. Vi transporterar inte längre trä, vin och sten utan mycket farligare material. För det sjätte att skapa en bättre spårbarhet för oljeprodukter. Ni vet att tekniken för att göra det finns, en slags DNA för oljan, och när tankarna rengörs eller ballasttankarna töms får man nya ledtrådar om vem som är ansvarig.
Fru kommissionär! Här har ni ett antal punkter som det måste gå att arbeta vidare med under den kommande mandatperioden. 
Langenhagen (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Ingen som reste med utskottets delegation till Galicien kommer någonsin att glömma de oförtröttliga assistenterna i sina ursprungligen vita, men snart oljefläckade overaller, framför allt hur de sten för sten försökte skölja bort alla spår av olja från kusten. Det är särskilt sorgligt att det krävdes en så allvarlig olycka som den med tankfartyget ”Prestige”för att säkerheten i sjötrafiken äntligen skulle höjas.
I dag vill jag dock understryka att vi kommer att ha lyckats göra det om vi genomför åtgärderna i betänkandet och följer upp dem. För detta fordras det ett marint nätverk snarare än ytterligare en skyskrapa för byråkrater i en av Europeiska unionens storstäder.
Vi kan bara skydda kusterna effektivt genom att skapa större sjösäkerhet på multinationell nivå. Alla partikularistiska synsätt från små staters sida måste förvisas till det förflutna. Något som är effektivt är om vi kan urskilja synergieffekter i fråga om det gemensamma skyddet för våra kuster och genom att skapa en gemensam organisation sammanföra människor och material och använda dem på bästa möjliga sätt i regionens länder och hav. För mig är därför kustskydd, miljöskydd eller vad ni vill kalla det en form av regionalt och strukturellt stöd i Europa. För mig betyder ett sådant skydd förebyggande åtgärder för att skydda miljön och, när vi talar om en gemensam kustbevakning, också en effektiv resurs för att bekämpa brottslighet till havs.
Jag är stolt över detta och jag är säker på att de åtgärdskataloger som vi har beslutat om kommer att leda till detta mål. Det kommer att gynna alla i Europeiska unionen, både nuvarande och nya medlemsländer, på kort, medellång och lång sikt. Lönen för mödan kommer att bli att de marina ekosystemen lever upp och att vi får en ökad benägenhet att investera i sjöfartsrutter, framtidens motorvägar till havs. 
Piecyk (PSE ).
   – Herr talman! Att dra lärdom av en katastrof innebär att se framtiden i ansiktet. Alla lagar och direktiv som vi antar här är när allt kommer omkring ingenting värda om de inte kan övervakas och drivas igenom. Av den anledningen behöver vi på medellång sikt mycket snabbt en europeisk kustbevakning, inte minst med tanke på den nya och framväxande risken för terrorism. Vi kan inte sitta och vänta tills terrorister attackerar fartyg i europeiska vatten, utan vi måste slå tillbaka i god tid med hjälp av en kustbevakning.
Min andra poäng är att Östersjön är ett känsligt marint område. Vi i utskottet krävde obligatorisk lotsning i Östersjön, men vi är medvetna om att detta inte går att uppnå utan Ryssland. Därför ber vi er, fru kommissionär, att kommissionen och rådet skall göra gemensam sak och sätta politiskt tryck på Ryssland för att se till att också Ryssland till slut uppfyller de internationella bestämmelserna i IMO.
Min tredje och sista poäng är att vi är medvetna om att 80 procent av alla olyckor till havs beror på den mänskliga faktorn. Hittills har vi ägnat oss mycket åt teknologin. I framtiden måste vi koncentrera oss mer på den mänskliga faktorn, vilket innebär att vi mer i detalj måste uppmärksamma utbildningen av kaptener, officerare och besättningar i olyckshantering, brandskydd och nödåtgärder. 
Cushnahan (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har länge och kraftigt propagerat för att en europeisk kustbevakning skall inrättas, och mot bakgrund av de många olyckor och incidenter som har inträffat till havs de senaste åren, är skälen för en sådan sjöstyrka nu starkare än någonsin. Jag utarbetade förra året ett detaljerat politiskt förslag där jag yrkade på att en europeisk kustbevakning skulle inrättas. Förslaget lämnades in till Europeiska konventet för diskussion.
Sedan ”Prestige”-katastrofen i november 2002 har frågorna om den europeiska sjösäkerheten prioriterats mycket mer på EU:s dagordning. De bestående miljöskador som ”Prestige”-katastrofen orsakade visar att medlemsstater som agerar på egen hand har otillräckliga resurser och dålig beredskap för att klara av sådana katastrofer. Dessutom ökar trafiken i EU:s sjötransportleder alltmer, och de många kollisioner och katastrofer som har inträffat i EU:s farvatten visar på behovet av en mer effektiv samordning för att undgå potentiella miljökatastrofer till havs.
Våra kustfarvatten används dessvärre av den organiserade brottsligheten för olaglig handel med vapen, narkotika, cigaretter och människor. Vi måste också, med tanke på det aktuella geopolitiska läget, fundera över hur vi skall kunna avvärja ett potentiellt hot om terroristattacker som utförs med hjälp av Europas hav.
EU:s ledare försöker ofta ge unionen en viktigare roll i medborgarnas vardagsliv. Att inrätta en europeisk kustbevakning vore ett konkret sätt att göra detta på, eftersom det skulle angripa de problem som våra väljare verkligen oroar sig för. Jag välkomnar därför Sterckxbetänkandet. Jag välkomnar det faktum att man har anammat mitt förslag om att inrättandet av en europeisk kustbevakning är det bästa sättet att öka sjösäkerheten på lång sikt, och att man dessutom kräver att en tydlig besluts- och befälsstruktur införs för nödsituationer till sjöss.
Jag gratulerar Dirk Sterckx till ett utmärkt betänkande och jag uppmanar kammarens ledamöter att aktivt stödja det. 
Dhaene (PSE ).
   – Herr talman! Jag beklagar att Dirk Sterckx inte kunde vara med oss här i dag, men sådant är partiledarens öde. Jag vill gratulera kommissionären till hennes arbete i fråga om sjösäkerheten. Att skicka ut den skrangliga ”Prestige” på öppet hav under en storm var ett stort misstag från den spanska regeringens sida. Deras vägran att tillstå misstaget var kännetecknande för regeringen Aznar och det förvånar inte att denna regering nu har röstats bort. Att man dolde fakta var resultatet av en feltolkning av demokratin, en feltolkning som fortfarande är påtaglig i Galicien.
Jag åkte dit för att hjälpa de frivilliga att rensa bort oljan. Jag stöder betänkandet och hoppas därför att den här katastrofen var den sista i sitt slag. Man föreslår åtgärder i betänkandet. En europeisk kustbevakning kommer att spela en avgörande roll i framtiden. Mina sista ord om det här – och jag säger det med stolthet – är: .
De Palacio,
   . Herr talman! För det första vill jag gratulera föredraganden Dirk Sterckx, trots att han inte är närvarande. Jag vill också gratulera Georg Jarzembowski till hans utmärkta arbete som ordförande för utskottet och er alla, mina damer och herrar, till era anföranden och ert arbete med att utveckla utskottet och få det att fungera.
Mina damer och herrar! Jag skulle vilja börja med att uppmana oss alla att vara rättvisa och försöka vara lite opartiska. Om vi måste vara kritiska tvingas vi gå mycket längre tillbaka, eftersom de europeiska kusterna tyvärr hade förorenats, angripits, av en rad hemska olyckor före ”Prestige”, före ”Erika”. Jag kan påminna om ”Amoco Cadiz” utanför Bretagnes kust, eller ”Aegean Sea” utanför Galiciens kust, för att bara nämna två fall som föregick de nämnda och som liknar dem som bär. På den tiden inträffade förfärliga katastrofer utan att någonting gjordes, mina damer och herrar.
I den meningen kan vi vara stolta över att någonting nu har gjorts. Den här gången var det annorlunda mot då, på åttio- och nittiotalen, när ingenting gjordes, medan till exempel Förenta staterna vidtog en rad åtgärder efter ”Exxon Valdez-katastrofen” som nu gör att de kan hävda att deras kuster är mycket säkrare. Risken kan ju aldrig bli noll.
Som politiker måste jag säga att jag bara är intresserad av det förflutna för att kunna undgå att upprepa misstag och se till framtiden. Framtiden är där vi är och det är det som vi alla arbetar för tillsammans.
Vad det beträffar kan vi vara nöjda och säga att de europeiska kusterna i framtiden, i dagens läge, är säkrare än för fyra år sedan. Vi kan vara nöjda med allas bidrag och kommissionen är medveten om att vi har gjort en gemensam ansträngning.
Jag måste också säga att rådet har gjort motsvarande framsteg. Emellertid är det sant att kommissionens och parlamentets beslut systematiskt sett har varit mycket tydligare än rådets. Jag syftar inte på vart och ett av länderna i rådet, eftersom de har olika mottaglighet, utan på rådet som helhet.
För att övergå till de frågor som har med gemenskapsrättens verkliga situation att göra övervakar vi först av allt tidsplanen noggrant. När de månader som har avsatts för införlivandet har gått kommer alla medlemsstater som inte rapporterar att en bestämmelse har införlivats att inkallas till domstolsförfarande inför Europeiska gemenskapernas domstol i Luxemburg. Mina damer och herrar! Jag har berättat för er att vi redan har inlett en rad rättsliga åtgärder i några medlemsstater.
För det andra, när det gäller den verkliga inre tillämpningen, också efter det att bestämmelserna har införlivats, har vi gjort systematiska inspektioner på plats, tack vare Europeiska sjösäkerhetsbyrån – vi har dess verkställande direktör De Ruiter, som gör ett fantastiskt arbete, här i dag. Detta gör att vi kan kontrollera att vi inte bara införlivar ett antal regler med den nationella lagstiftningen utan att detta också avspeglas i praxis. Vi kommer också att ta fram lämpliga och relevanta rapporter.
För det tredje har ni frågat om kapten Mangouras situation. Mina damer och herrar! Det är faktiskt så att kommissionen inte kan lägga sig i medlemsstaternas rättssystem. Inte heller kan medlemsstaternas regeringar lägga sig i domstolsbeslut. Det finns en maktdelning. Vad detta anbelangar misstänker jag, som redan har framhållits, att en politisk förändring av den spanska regeringen inte kommer att få någon större inverkan på den tjänstgörande domarens ställningstagande. Det vore katastrofalt och olyckligt om den tjänstgörande domaren skulle underkasta sig de politiska värderingar som den sittande regeringen har. Det skulle jag tycka vara beklagligt och jag är säker på att den tjänstgörande domaren sköter sitt arbete. I fråga om detta bör man beakta tidigare händelser, såsom det faktum att kaptenen på ”Aegean Sea” – jag vill påminna kammaren om att ägarna till det fartyget var mycket nära släktingar till ägarna till ”Prestige”, så nära som bröder och svågrar – som för 14 år sedan var ansvarig för en liknande katastrof som med vid den spanska kusten, for sin väg utan att låta sig ställas inför rätta. Han utnyttjade sin borgen, steg helt enkelt på ett plan och satte aldrig mer sin fot i Spanien.
Det som händer i det här fallet är att den tjänstgörande domaren vidtar försiktighetsåtgärder eftersom det finns en mycket specifik bakgrund som är mycket ogynnsam när det gäller hur några företag som delvis är inblandade har agerat i en snarlik situation, åtminstone i det här fallet.
Mina damer och herrar! Som någon av er sade nyss finns det undantag, även om större delen av besättningarna, kaptenerna och officerarna är pålitliga, förnuftiga och respektabla människor.
Jag skall inte kommentera utsläppen. Enligt statistiken svarar de stora katastroferna för mindre än 10 procent av föroreningarna till havs. De största föroreningarna kommer från kontinuerliga läckage, uttömning av slagvatten och tankrengöring på öppna hav från skrupelfria människors sida, även om det är sant att dessa fenomen resulterar i mer utspädda, och därmed mindre synliga föroreningar. När det gäller detta vill jag än en gång tacka parlamentet för att det har stöttat kommissionens förslag att göra det straffbart att avsiktligt förorena våra hav på detta sätt. Tyvärr håller inte rådet med om detta, vilket skapar problem.
Som Bernard Poignant sade handlar det här förslaget om sådant som spårbarhet och sensorer som skall övervaka hur de stora fartyg som lägger till i våra hamnar hanterar dumpning and uttömning av slagvatten. Allt detta ligger också i linje med den åtgärd som vi tidigare har antagit angående att hamnanläggningarna skall samla in avfall och låta de fartyg som lägger till i europeiska hamnar utföra rengöring inom dessa anläggningar.
För det femte håller jag med Josu Ortuondo Larrea om att klassificeringssällskapen har ett stort ansvar. Klassificeringssällskapen bör vara en garanti, och när det gäller detta, herr De Ruiter, så övervakar och analyserar Europeiska sjösäkerhetsbyrån och även kommissionen deras agerande eftersom vi – som ni vet, mina damer och herrar – utökade klassificeringssällskapens ansvar efter ”Erika-katastrofen”, och vi kan till och med dra in deras befogenheter att godkänna och certifiera fartyg för europeiska hamnar. Vi arbetar på det och jag håller fullständigt med om att det är viktigt, liksom den befälsordning som en annan av er tog upp tidigare, med sjötransportoperatören, fartygets ägare – inte bara kaptenen, som också är ansvarig – och de olika delarna i transportkedjan. Detta måste dock göras också inom ramen för Internationella sjöfartsorganisationen, och inte bara på EU-nivå.
Därmed kommer vi till den sjätte punkten i mitt inlägg. Vi talar om en fullständigt internationell och globaliserad verksamhet. I det avseendet kan vi anta en rad åtgärder på europeisk regional nivå, men det finns andra åtgärder som bara kan antas, eller som bara kommer att ha någon verkan om de antas, på internationell nivå. Dessa inbegriper vår kamp mot bekvämlighetsflaggade fartyg, även om vi i någon utsträckning redan bestraffar dem med tanke på hur kriterierna för vilka fartyg som måste undergå hamnkontroller ser ut. Viss flagg gör automatiskt att fartyget blir ett prioriterat granskningsobjekt och därför måste ligga förtöjt längre och får fler problem och så vidare. Därför uppmärksammar vi redan nu detta problem i viss utsträckning, men vi kommer bara att kunna gå vidare när alla frågor om kontroll och ansvar för flaggstaterna klart har förstärkts på internationell nivå, vilket är vad vi arbetar på.
Minimireglerna för besättningarna är också internationella. Här måste Internationella arbetsorganisationen göra framsteg i fråga om sjömännens kvalifikationer och utbildning, inte bara när det gäller europeiska besättningar, utan också internationella besättningar som angör våra hamnar i fartyg från tredjeländer och på vilka våra europeiska bestämmelser inte kan tillämpas. Det står dock klart att vi kräver att sjöfararna och besättningarna på våra fartyg skall ha genomgått utbildning som gör fartygen mycket säkrare. Vi behöver bara jämföra antalet olyckor som sker med fartyg med europeisk flagg med antalet olyckor med fartyg från tredjeländer.
Vi måste fortsätta detta arbete, och under hela den här mandatperioden har vi faktiskt fastställt och antagit åtgärder för att förstärka och förbättra besättningarnas egenskaper, liksom statusen i att arbeta till sjöss, så att det har blivit mer attraktivt och ett gångbart livsval för unga människor att bli sjömän, officerare eller kaptener på handelsfartyg. Vad det anbelangar anser jag att en rad åtgärder har antagits, till exempel under det grekiska ordförandeskapet, och jag hoppas att det brittiska ordförandeskapet kommer att förbinda sig att ta upp alla dessa initiativ som vi arbetar på för att göra sjömansyrket mer attraktivt för unga människor i Europeiska unionen.
Mina damer och herrar! Ni är medvetna om att kustbevakningsfrågan är viktig för kommissionen, men vi vet att den inte kommer att lösas nu. Av det skälet måste vi stödja det som går att uppnå för ögonblicket: ett utökat samarbete och samordning mellan medlemsstaternas kustbevakningar och naturligtvis en större roll för Europeiska sjösäkerhetsbyrån.
Vi antog helt nyligen en bestämmelse om ändrade befogenheter för denna byrå, däribland befogenheten att sköta åtgärder mot föroreningar i händelse av olyckor, så att de kan tacklas med europeiska åtgärder som motsvarar de behov som kan uppstå, men vi har också utökat byråns befogenheter i fråga om säkerheten.
Därför skulle jag uppskatta om vi fick ekonomisk uppbackning i budgetdebatten, med tanke på att vi diskuterar finansieringen för 2005 och behöver anslag för att kunna fastställa åtgärder mot föroreningar och särskilt de rengöringsfartyg som vi talade om.
Jag skall sluta med en mycket tydlig fråga som har med Koldo Gorostiaga Atxalandabaso att göra. Herr Gorostiaga! Ni vet lika väl som jag att jag kommer att kunna komma hit. Aralar har samma värderingar som ert parti, förutom att det fördömer terrorism. Ni vet att ert politiska parti har förklarats olagligt av en domstol i Spanien, inte genom ett regeringsbeslut. Det stämmer att denna domstol grundade sitt ställningstagande på en lagstiftning som har antagits i demokratisk och laglig ordning av över 90 procent av den spanska deputeradekammaren och att ert förhållningssätt från den stunden är försvarbart, men vad som inte är försvarbart är att inte fördöma en mycket specifik form av terrorism, inte bara ur spansk utan också ur europeisk synpunkt, nämligen ETA:s terrorism. Vad det anbelangar vill jag påminna er om att ert parti betraktas som en terroristorganisation av Europeiska unionen genom ett beslut i juni 2003.
Gorostiaga Atxalandabaso (NI ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja säga till kommissionären att det för det första finns spansk nationalism i Spanien och spanska domare påverkas ständigt av den. Vi är varken spanjorer eller fransmän: vi förespråkar en politisk väg som leder till självbestämmande för Baskien. Tvärtemot vad kommissionären sade förespråkar vi inte terrorism av något slag. Vi förespråkar en politisk bana för det baskiska folket. Om vi är medlemmar i en europeisk union som bygger på demokrati, och om det baskiska folket beslutar om en viss politisk framtid för sitt land, då borde alla respektera det beslutet. 
Jag tillbakavisar alla anklagelser om samröre med terrorism. Kommissionären vet mycket väl att jag aldrig i denna kammare har försvarat någon form av handlande som skulle kunna uppfattas som terrorism. 
Talmannen.
   – Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det kan inte råda något tvivel om att de spanska myndigheterna kan ställas till svars för mycket i fråga om ”Prestiges” förlisning. Även om betänkandet lämnar mycket övrigt att önska på vissa områden är man också där väldigt kritisk till de spanska myndigheterna, och särskilt till de uttalanden som ledande spanjorer gjorde och till att man inte spred slutsatserna från undersökningarna till en vidare krets.
Det är också positivt att man i betänkandet betonar att fartygens underhåll och skick måste uppmärksammas i högre grad, också när det gäller dubbelskroviga fartyg som kan utgöra större risker, att man förespråkar överenskommelser om snabba och oberoende undersökningar av fartygskatastrofer under beskydd av IMO, att man uppmanar medlemsstater med en kustlinje att införa en tydlig besluts- och befälsstruktur i maritima nödsituationer, att man efterlyser en undersökning av möjligheterna att införa en obligatorisk fartygsförsäkring, ekonomisk ersättning till nödhamnar, ett påföljdssystem för att motverka olagliga utsläpp, granskning av klassificeringssällskapen och att medlemsstaterna införlivar relevanta gemenskapsdirektiv och ratificerar internationella konventioner, utbildning av sjömän och bibehåller sjöfartsyrkenas värdighet.
Jag beklagar dock att man inte nämner förbättrade sociala villkor för arbetstagarna i betänkandet och att våra förslag att avskaffa bekvämlighetsflagg, göra alla parter skyldiga att betala skadestånd och stödja undersökningar om att utfärdade intyg är äkta tillbakavisades.
Vi hoppas att dessa ändringsförslag, som vi återigen har lagt fram, kommer att antas i plenum. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0220/2004) av Luigi Cocilovo för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 1999/62/EG om avgifter på tunga godsfordon för användningen av vissa infrastrukturer. 
De Palacio,
   . Herr talman, mina damer och herrar! I dag skall ni rösta om ett betänkande som är mycket viktigt inom ramen för den europeiska transportpolitiken, nämligen ändringen av Eurovinjettdirektivet.
Som ni väl känner till är gemenskapens regelverk i dag otillräckligt med tanke på de många initiativ i frågan som nyligen har tagits på nationell nivå. Regelverket måste byggas ut, särskilt för att se till att det råder konkurrens på lika villkor mellan godstransportörerna och i ökad utsträckning stimulera till balans mellan enskilda transportslag.
För det första vill jag uppriktigt gratulera Luigi Cocilovo till hans utmärkta arbete. Han har åstadkommit något som jag måste säga att jag trodde var omöjligt: att gruppera, sammanföra och integrera en rad ändringsförslag och till slut presentera ett resultat som följer principerna och filosofin i kommissionens förslag.
Bortsett från några tekniska frågor vill jag säga att kommissionen klart stöder parlamentets betänkande.
För det första vill jag påpeka att man i förslaget till betänkande gör en grundläggande princip i förslaget till sin, nämligen att inkomsterna från avgifterna skall allokeras till transportområdet. Denna princip har varit och fortsätter att vara föremål för uppslitande diskussioner i rådet. Av den anledningen är det av avgörande betydelse att parlamentet stöder principen. Hur kan man rättfärdiga tanken på motorvägsavgifter om vi inte vet vad de medel de inbringar skall användas till? Hur kan en sådan situation, som skulle kunna föra oss tillbaka nästan till medeltiden, kunna rättfärdigas på den inre marknad som vi nu har?
Genomförandet av de stora projekten i det transeuropeiska transportnätet lider också brist på medel. Vad det anbelangar utgör vägavgifterna en finansiell drivmekanism som måste bidra till att transportförbindelserna i den utvidgade unionen förbättras.
När det gäller avgiftsberäkningen uppmanar man i förslaget till betänkande kommissionen att hitta ett sätt att beräkna externa kostnader. Diskussionerna i rådet visar att det ännu inte har varit möjligt att komma fram till en kompromiss på grundval av objektiva data och objektivt fastställda kostnader. I fråga om detta måste vi fortsätta vårt arbete och hitta en pålitlig metod, som hela rådet klart kan acceptera.
Vi måste också få parlamentets stöd för att höja avgifterna i särskilt känsliga områden, såsom bergsområdena och områden med mycket föroreningar. Det sistnämnda är en helt ny tankegång som kommer att bidra till att det skapas infrastrukturer som är kostsamma men nödvändiga för att bygga bort flaskhalsar i vårt nät.
Jag vill avsluta med att framhålla att kommissionen har ansträngt sig för att erbjuda Europaparlamentet en text som alla kan acceptera. Transitländerna måste kunna tillämpa ett avgiftssystem som gör det möjligt för dem att främja sina egna nätverk med målet att skapa en hållbar utveckling för transporterna, och samtidigt kommer unionens perifera länder och deras godstransportörer att bli de första som tjänar på en effektiv avgiftspolitik i Europa, som ger dem väl fungerande nätverk.
Å andra sidan måste vi förstå att de länder som förväntar sig ökade transportkostnader och därmed en jämförelsevis ogynnsam situation är oroliga. För att inte avgifterna skall påverka transportföretagens livsduglighet måste de sättas till rimliga nivåer som innebär kompensation för användningen av en infrastruktur och därmed de objektivt beräknade kostnaderna som användningen av denna infrastruktur medför.
Herr talman, mina damer och herrar! Som ni vet hade jag velat få det här initiativet antaget vid första behandlingen så att vi hade kunnat gå vidare med det via ett informellt trepartsmöte och nå en informell överenskommelse mellan parlamentet, rådet och kommissionen. Det har inte varit möjligt. Jag hoppas dock att vi, tack vare resultaten av Cocilovobetänkandet, de ändringar som skall göras och parlamentets grundläggande stöd för kommissionens förslag, snart kan komma fram till en gemensam ståndpunkt i rådet som ligger tillräckligt nära parlamentets förslag för att vi snabbt skall kunna ha en andra behandling eller genom en snabb förlikning anta detta direktiv som är ytterst viktigt för att skapa balans på transportområdet i Europeiska unionen. 
Cocilovo (PPE-DE ),
   . – Herr talman, kommissionär de Palacio, mina damer och herrar! Som kommissionären sade är det viktigt att inte bara, och inte så mycket, framhålla betydelsen av detta förslag till direktiv inom ramen för utvecklingen av en europeisk strategi för transportsystemen. Man bör också nämna att det inte är första gången som kommissionen, Europaparlamentet och rådet har ägnat sig åt frågor som har med transportsystemet och transportnäten att göra och i specifika uttalanden om dem har framfört synpunkter på de externa kostnader som användningen av dem medför och den relaterade, problematiska frågan om avgifter för transportinfrastrukturer.
När det gäller hänvisningen till parlamentets bidrag har vissa punkter betonats vid alla dessa tillfällen i slutsatserna i enskilda betänkanden och anföranden: För det första behovet av att harmonisera transportavgifterna i alla medlemsstater för att konsolidera EU:s inre marknad. Möjligheten till en omvandling av avgiftsstrukturen – som kanske inte är radikal i samtliga fall, men som alltid är objektiv och realistisk och hur som helst en utmaning – i syfte att internalisera de externa transportkostnaderna, som man ofta förbiser när det fattas beslut om transportsätt och som därmed inte ingår i strategierna för utbyggnad av infrastrukturerna. Något som också har framhållits är behovet av att i alla fall skapa ett avgiftssystem som står i proportion till användningen av transportinfrastruktur, behovet av att skapa homogena mekanismer för beräkning av de kostnader som är förknippade med de olika transportsätten och för att tydligt kunna jämföra medlemsstaterna, och slutligen behovet att ge regeringarna transportpolitiska styrmedel som grundar sig på infrastrukturkostnaderna. Syftet är att sporra till användning av de miljövänligaste transportsätten och framför allt ge plats åt nya infrastrukturinvesteringar samt att i framtiden fullfölja planerna på att helt genomföra de stora infrastrukturprojekten i det transeuropeiska transportnätet, som också har problem med finansieringen. Detta nämndes nyligen och vi är dessutom alla medvetna om det.
I det här skedet måste medlemsstaternas regeringar därför ta itu med två separata frågor. Å ena sidan finns det ett alltmer trängande behov av enorma investeringar för att tillfredsställa efterfrågan på transportinfrastruktur. Å andra sidan måste medlemsstaterna tackla kostnaderna – inklusive de sociala kostnaderna – för den ökande rörligheten, från ökande luftföroreningar och buller till miljöproblem, och framför allt ökad trängsel och fler olyckor. Jag kan inte påminna mig om siffrorna för detta, som också måste ses i samband med utvidgningen och den förväntade efterfrågeökning som, som alltid, måste tillfredsställas.
Det handlar inte bara om externa kostnader. Vi vet att byggandet av infrastruktur och driften av transportsystemet i första hand har finansierats med allmänna skatter. Den nya inställningen till verksamheten inom den offentliga sektorn, medlemsstaternas budgettak och politiken för privatisering av tjänster, medför att det emellertid i dag också krävs privat kapital för att finansiera infrastrukturerna, även om det innebär att man måste avstå från en genomförandeplan.
Jag vill bara nämna att om allt detta skall ske utanför planen – som ingen tycker är acceptabel – på att på ett skadligt sätt bestraffa vägtransporterna, kommer det att bli nödvändigt att se till att det finns alternativ eftersom incitamentet med vägavgifter och åtgärderna på kostnadssidan inte räcker för att lösa problemet, i avsaknad av verkliga och konkurrenskraftiga alternativ för att flytta en del av trafikvolymen. I stället skulle det i kostnadstermer förvärra den forcerade användningen av denna infrastruktur och få allmänna ekonomiska konsekvenser. Därför har vi försökt att ge riktlinjer och finna lösningar på de känsligaste och svåraste aspekterna av problemet via instrumentet för att finansiera kostnaderna och omfördela ytterligare resurser för att påskynda genomförandet av sådana projekt.
Jag skall avsluta med att beklaga att en försening på det här området till följd av interna åsiktsskillnader i rådet förhindrar ett komplett resultat i dag. För att åstadkomma ett sådant tror jag att en förstärkt ställning för parlamentet skulle kunna spela en stor roll för hur förhandlingarna utvecklas i framtiden, och vad det beträffar måste jag tacka alla grupperna och alla ledamöterna för deras värdefulla samarbete i arbetet på det här stadiet, åtminstone med tanke på målet att ge första behandlingen av betänkandet en positiv lösning. 
Santos (PSE ),
   Herr talman! Det grundläggande syftet med det här direktivet är att skapa ett system för korsfinansiering som kommer att underlätta byggandet av alternativa transportinfrastrukturer i särskilt känsliga områden. Samtidigt kommer det att bidra till större rörlighet för personer och varor inom gemenskapsområdet, stimulera till ökad konkurrenskraft på transportområdet och medföra att en del av de externa kostnaderna integreras i de priser som användarna betalar.
Jag instämmer i huvudsak i dessa syften, även om jag hade velat se en mer ambitiös text när det gäller harmoniseringen. Icke desto mindre anser jag att det är viktigt, och det betonade jag i det yttrande som jag skrev, att de nya avgifterna och tullarna inte leder till en ökad total skattebörda. Av det skälet måste medlemsstaterna sänka sina årliga vägskatter och registreringsavgifter.
Slutligen har jag tagit upp att det i det ursprungliga förslaget inte fanns någon åtgärd som beaktar den speciella situation som råder i länderna i de yttersta randområdena. Konkurrenskraften för transportörerna i dessa länder kommer på kort och medellång sikt att påverkas mer än för deras kolleger i medlemsstaterna i den centrala delen av Europa. Genom att ett nytt stycke i ingressen med just denna innebörd antas bör kommissionen och rådet känna sig manade att ta hänsyn till detta. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru vice ordförande, herr Cocilovo! Min grupp stöder naturligtvis ert betänkande, i vilket ni ställer er bakom kommissionens förslag att se över direktivet om vägavgifter och göra stora förbättringar. Vi är också glada att utskottet, tvärtemot föredragandens ursprungliga inställning, inte föreslog att det skall införas vägavgifter för privata motorfordon genom gemenskapsrätten, eftersom jag anser att de enskilda medlemsstaterna bör bibehålla möjligheten att besluta om avgifter skall tas ut eller inte på grundval av subsidiaritetsprincipen – det har kommissionen helt rätt i.
I mitt eget hemland, Tyskland, skulle det inte finnas något skäl att göra det, eftersom förarna i stor utsträckning betalar kostnaderna för vägarna, till och med mer än det som fordras för att täcka dessa, om man betränker hur mycket de redan betalar i drivmedels- och fordonsskatter. Så vi är glada att frågan om vägavgifter för privata motorfordon hanteras i enlighet med europeisk lag.
För det andra stöder vi kommissionären i hennes kamp – det är just vad det är – i rådet för en klar viljeinriktning, eftersom det inte är någon mening med att öka vägavgifterna för att förbättra underhållet och utbyggnaden av vägar om det leder till att de ökade intäkterna läggs i den allmänna skattkistan och används för att finansiera utbildningsinsatser eller kulturella åtgärder eller andra politiska insatser som utan tvivel är mycket lovvärda. Om godsfordonen skall betala högre vägavgifter måste intäkterna gå tillbaka till transportsektorn.
Jag vill avsluta med att ta upp två frågor, och jag kan garantera att vi kommer att diskutera dem igen i den andra omgången. Vi var faktiskt överens allihop – det har till och med föredraganden nämnt – om att vi inte kan höja vägavgifterna hur mycket som helst, eftersom höjda avgifter skulle ta död på transportekonomin och ekonomin som helhet. Vi kan inte bara betrakta godsfordonen som Europas mjölkko. Det måste finnas gränser för hur mycket vi kan höja vägavgifterna, annars kommer vi att skada sysselsättningen och den ekonomiska tillväxten. Av det skälet finns det två frågor som verkligen behöver diskuteras mer.
Hittills har vi i allmänhet haft inställningen att det är möjligt att beskatta godsfordon för att gynna andra aktörer på transportområdet i en anda av korsfinansiering i Alperna och Pyrenéerna, eftersom detta område så att säga tvingade fram ett behov av särskilt dyra transportleder, till exempel för järnvägen. Nu ger detta en grund för att tillåta korsfinansiering också i andra känsliga områden. Jag måste varna er för att lämna dörren öppen här. För att tala för min hemstad Hamburg kan jag säga på en gång att det är ett känsligt område med hög transportvolym, så vi skulle verkligen kunna införa högre vägavgifter i Hamburg, Köln och på andra håll. Därför måste vi tänka igenom mycket noggrant var vi vill använda instrumentet korsfinansiering.
Den andra frågan handlar om externa kostnader. Låt mig ge er ett exempel på vad jag menar. Om vägavgifterna höjs på grund av att många sektioner i det transeuropeiska nätet är blockerade belönar vi de medlemsstater som inte bygger erforderlig infrastruktur. De får mer pengar om de inte bygger ut. Det kan inte vara rätt! Så låt oss begrunda dessa frågor noggrant vid andra behandlingen. 

Stockmann (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag noterar att det fortfarande finns ett stort behov av diskussion och vi kommer verkligen att fortsätta diskussionen under nästa valperiod. Låt mig börja med att framföra mina lyckönskningar och mitt tack till föredraganden. Han har verkligen haft händerna fulla med ett av de svåraste och viktigaste betänkandena under den här valperioden, och han har gjort ett enastående arbete med det.
Några viktiga kommentarer har redan gjorts. Jag vill än en gång understryka att det är bra att vi nu har formulerat en enhetlig metod. På så sätt kan vi i framtiden göra oss av med mosaiken av olika avgiftssystem med kraftigt varierande avgifter. Det är också ytterst viktigt för oss att självkostnadsprincipen har kunnat tillämpas och att infrastruktur som är äldre än 15 år har tagits med. 
Det finns förstås en annan punkt som ligger mig varmt om hjärtat. Syftet med direktivet är inte bara att generera ekonomiska resurser till infrastrukturen, även om det minsann är viktigt. Syftet med direktivet är också att bidra till att styra och hantera transporterna, framför allt genom att ta ut lämpliga avgifter. Det kommer vi å ena sidan att göra genom differentierade avgifter och å andra sidan genom möjligheten till korsfinansiering. Med differentierade avgifter kommer vi för första gången att kunna räkna med externa kostnader som markföroreningar, trafikstockningar och bullerkostnader. Det är ett första steg mot en heltäckande internalisering av miljökostnaderna, ett resultat som inte skall underskattas.
Min grupp stöder också ändringsförslag 55, som handlar om ytterligare differentiering på dessa områden. När det gäller avgiftshöjningar i syfte att korsfinansiera har föredraganden verkligen lagt fram en utmärkt kompromiss. Det stämmer att vi har utvidgat definitionen av känsliga områden – här håller jag absolut inte med Georg Jarzembowski – så att tätorterna också omfattas, eftersom det är där de allvarligaste buller- och utsläppsproblemen finns.
Vi har säkerligen inte kommit fram till den bästa lösningen, och det vore synd om vi nu inte kommer längre än till första behandlingen. Jag ser fram emot den fortsatta diskussionen under nästa valperiod och framtida debatter i ämnet. 
Costa, Paolo (ELDR ).
   – Herr talman, herr Cocilovo! Förr eller senare kommer också Europeiska unionen att lyckas skaffa sig vissa regler för att kunna tillämpa de två principerna om att användaren betalar, som innebär att användarna betalar vad det kostar att använda infrastrukturen, och om att förorenaren betalar, som innebär att den som förorenar skall betala kostnaderna för de negativa effekterna av trängsel, nedsmutsning och hälsoskador, som blir allt mer uppenbara. Förr eller senare kommer det att ske.
I början av valperioden var vi idealistiska och trodde att vi skulle kunna tillämpa dem båda: så har det inte blivit, utan vi har kommit halvvägs. Vi kan säga att det utmärkta Cocilovobetänkandet åtminstone gör det möjligt för oss att nå det första målet, nämligen att kunna tillämpa principen att de som använder vägarna skall betala kostnaderna för detta på ett förnuftigt sätt. Dessa pengar skall sedan användas för att finansiera underhåll eller utbyggnad och därmed har vi således indirekt ett brett angreppssätt som gör att vi, genom korsfinansiering, kan få en mer heltäckande syn på den korridor i vilken vägen går.
Emellertid verkar det lyckligtvis som om Cocilovobetänkandet ger ytterligare några riktlinjer. Enligt min mening är det inget fel med att fastställa taxor och bara bibehålla detta mål för vissa tunga fordon och vissa vägar – kort sagt bara för godstransporter – eftersom man ändå uppnår någonting i slutänden. Samtidigt föreslår man i betänkandet riktlinjer för möjligheten att ha differentierade avgifter för att ta hänsyn till trängsel och föroreningar och uppmuntra övergången till andra transportsätt. Ur den synvinkeln tycker jag att den väg man har valt är positiv och förtjänar stöd, vilket också gäller detta relativt nyskapande koncept, ett koncept som jag menar att vi måste arbeta vidare med.
Världshälsoorganisationen ser ett klart samband mellan partiklar och hjärt- och kärlsjukdomar och andningssjukdomar. Det innebär att vi har en skyldighet att ingripa, också med ett taxeinstrument, för att se till att dessa problem hanteras på ett seriöst sätt. 
Schroedter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden hjärtligt en gång till för hans konstruktiva samarbete. Han har verkligen försökt nå en gångbar kompromiss.
Framgångarna hittills räcker dock inte till som hållbar strategi för Eurovinjetten. Det beror på att syftet med Eurovinjetten är att skapa konkurrens på lika villkor mellan väg och järnväg, liksom att tvinga dem som orsakar skador att betala för det. Vi anser att de externa kostnaderna som transporterna, vägtransporterna, medför måste belasta dem till fullo. Bara då kan vi skapa rättvisa. Konkurrens på lika villkor betyder att också de långsiktiga miljöskadorna måste tas med. De känsliga områdena har nämnts. Där är det också uppenbart att inte bara bergsområdena utan också dalarna, som fungerar som kittlar och där miljöföroreningarna intensifieras kraftigt, liksom städerna som redan är under press är sårbara om trafikens effekter förvärras. Konkurrens på lika villkor innebär också att vi måste stå emot social dumpning inom godstransporterna. Som vi alla vet är det bara genom en effektivare övervakning som detta kan ske.
Därför anser vi att det måste skapas ett större manöverutrymme för att integrera de externa kostnaderna med principen att förorenaren betalar inom transportsektorn, i syfte att nå bättre säkerhet på vägarna, en hållbar integration på lång sikt och framför allt ett hållbart miljöskydd. Vi vill ju inte att nästa generation skall bära kostnaderna för de skador som vi nu ställer till med genom en kortsiktig strategi för Eurovinjetten. 
Rack (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru vice ordförande, mina damer och herrar! I mitt hemland, Österrike, var den förhärskande uppfattningen i diskussionen om transittrafiken att Europaparlamentet bar skulden för att en rimlig uppföljningsförordning inte hade utarbetats. Jag tror inte att det var så, men det tjänar egentligen ingenting till att bråka om det. Här och nu har vi fått det som vi i Österrike alltid har velat ha, nämligen en signal om en ny alleuropeisk transportpolitik som vid sidan av de klassiska målen för en sådan politik – trafikkapacitet, en gynnsam kostnadsbild och säkerhet på vägarna – också tar med andra människors behov i räkningen, särskilt människor som bor och måste leva längs de europeiska transportrutterna, samt miljökraven och målen om hållbar utveckling.
I den här debatten, som i dag kommer att sluta i ett resultat från första behandlingen har föredraganden Luigi Cocilovo uppnått en hel del genom ett utmärkt samarbete med många personer i parlamentet. Det måste vi tacka honom för, liksom för de stora framsteg som vi har gjort och som har lett till resultat som i slutänden kommer att fullborda det här förfarandet.
Vi har satt upp som en princip för den europeiska transportpolitiken i allmänhet, att transportslagen skall bära sina egna kostnader. Speciellt har vi också lyckats få de så kallade externa kostnaderna integrerade. Vi har tagit itu med det särskilda rättsliga skyddet för känsliga områden, men också för icke-känsliga områden och känsliga tider – med betoning på nattrafiken. Det är särskilt viktigt att vi har sett till att tullintäkterna går exakt dit de verkligen behövs, nämligen en kombination av syften för transportsektorn och möjligheten till korsfinansiering mellan de enskilda aktörerna på transportmarknaden.
Allt som vi har åstadkommit i första behandlingen i kammaren är inte tillräckligt i varje enskilt fall, och av det skälet kommer vi att tvingas arbeta vidare med dessa frågor under de närmaste månaderna och den nya valperioden. Vi måste bemöda oss om att skapa förståelse – om möjligt större förståelse – för de frågor som jag har tagit upp i det nya parlamentet, det större och utvidgade parlamentet. Speciellt måste vi också se till att rådet är med i vår diskussion och att vi når ett förnuftigt övergripande resultat inom överskådlig tid. 
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman, fru vice ordförande, mina damer och herrar! Först vill jag varmt tacka föredraganden Luigi Cocilovo för hans ansträngningar, engagemang och vilja att kompromissa på många punkter. Det faktum att jag ändå inte är nöjd kommer kanske att hjälpa honom något i hans diskussioner med Georg Jarzembowski, eftersom han står någonstans mittemellan de olika åsikter som finns i kammaren.
Jag vill ta upp två frågor som redan har debatterats i dag. Den ena gäller avgiftsnivån och många människors oro för att det kommer att tas ut en för hög avgift. Jag anser att varje land, att varje region alltid kommer att behöva bedöma om avgiften kommer att få negativa effekter på konkurrensen, och därmed kommer en övre gräns automatiskt att sättas. Trots att det finns några relativt höga vägavgifter – som till exempel i Brennerpasset – har dock inte många tusentals förare avskräckts från att fortsätta att använda Brennermotorvägen. Det betyder att avgiften inte ens där är så hög att den får en avskräckande effekt, utan vi har sett en ökning av antalet transportfordon under många år.
Den andra frågan, som inte har lösts ordentligt, har med externa kostnader att göra. Jag tillstår att föredraganden har kommit med förslag här som också har antagits av en majoritet i utskottet och som handlar om möjligheten att fördela de externa kostnaderna, det vill säga miljökostnaderna. Hela saken hänger på att kommissionen måste lägga fram förslag – vilket den tyvärr inte har gjort. Jag har suttit i parlamentet i två valperioder och detta har diskuterats hela tiden, men det har aldrig lagts fram några konkreta förslag till beräkningssätt. Härav också de förslag som mitt parti har lagt fram, en del med min namnteckning på, till ett första uttalande om att kommissionen kommer att lägga fram specifika rekommendationer om beräkningssätt inom två år och för det andra förslaget att skäliga – det vill säga inte godtyckliga – nationella beräkningssätt kan användas fram till dess.
Det skulle glädja mig om vi i dag kunde komma överens om åtminstone den första punkten, dvs. uppmaningen till kommissionen att lägga fram förslag inom två år. Det skulle bidra mycket till opinionsbildningen och därmed också till de följande förhandlingarna med rådet. Icke desto mindre tackar jag föredraganden varmt. Det är en bra, men ännu inte tillfredsställande, lösning man har nått. 
Vermeer (ELDR ).
   – Herr talman! Jag är glad och samtidigt tacksam för att föredraganden efter mycket lång tid trots allt har lyckats nå bra kompromisser under detta parlaments mandatperiod.
Det här förslaget om avgifter för tunga godsfordon är en förbättring jämfört med dagens system. Det ger medlemsstaterna större flexibilitet i fråga om de system som de använder. Det går att anpassa avgifterna till tidpunkten, dagen, vikten och EURO-utsläppsklassen. Således blir avgifterna mer flexibla och mer marknadsorienterade än under det gamla systemet, och det är framsteg. Enligt min mening är det också viktigt att förutsättningarna för att ta ut avgifter för tunga godsfordon skall ges på EU-nivå. Det bör finnas ett system för att fastställa hur en avgift skall införas och administreras i en medlemsstat. I det sammanhanget är det viktigt att se till att onödiga nya avgifter för tunga transporter inte får några indirekta effekter som innebär allvarliga konsekvenser för det normala logistiska godsflödet och leder till konkurrens i alla led. Vi vill inte att det skall bli en tävling.
Det förslag som vi nu har på bordet är inte riktigt färdigt. Själv tycker jag att ändringsförslag 50 från Brian Simpson och Johannes Swoboda är bra. Jag är också bekymrad över det tvetydiga sättet att försöka internalisera de externa kostnaderna, miljökostnaderna, de sociala kostnaderna och olyckskostnaderna. Detta borde göras på grundval av allmänt vedertagna beräkningsmetoder. Det är positivt att kommissionen kommer tillbaka med förslag till hur vi skall ge detta substans om två år.
Slutligen gläder det mig att alla hänvisningar till persontransporter har tagits bort ur betänkandet. Det är helt enkelt att gå för långt att göra överenskommelser på EU-nivå i dagens läge. Det är därför det finns så enorma mängder persontransporter, bilar med andra ord, och i mycket viktiga medlemsstater kan detta volymproblem – biltrafik betyder ofta lokaltrafik för dem – tacklas, liksom lokala avgifter. Det är dock särskilt viktigt att se till att det finns alternativ. 
Turmes (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi befinner oss vid en historisk vändpunkt. I och med överenskommelsen mellan parlamentet och rådet i Sommerbetänkandet om avgiftssystem har en heltäckande avgift för första gången blivit en administrativ och teknisk möjlighet. En framtida överenskommelse om järnvägspaketet kommer också att möjliggöra förbättring genom större harmonisering av de europeiska järnvägarna. Det enda som ännu inte finns är en politisk vilja till rättvisa och till konkurrens på lika villkor mellan väg och järnväg. Här har vi extrema skillnader i arbetsvillkor. Det är en skandal att den irländska regeringen inte ens har satt upp Markovbetänkandet på föredragningslistan. Det här är en fråga om liv eller död, inte bara de vanliga vilo- och körtiderna på vägarna
För det andra måste man också följa principen att förorenaren betalar. Georg Jarzembowski och alla andra som hela tiden säger att det saknas siffror bör notera följande: olyckor 19 miljarder euro, bullerskador 11 miljarder euro, luftföroreningar 62 miljarder euro, klimatförändring 35 miljarder euro – godsfordonen åsamkar skador för 134 miljarder i Europa. Vem betalar detta? Detta underskott betalas av dem som sitter däruppe på åhörarläktaren, den europeiske mannen på gatan, och så länge ni inte är beredda att fördela hela kostnaden och därmed också lägga pengar på alternativen kommer den skamliga politiska kampen mot rättvisa på Europas vägar att fortsätta. 
Vatanen (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru de Palacio, mina damer och herrar – och herr Cocilovo som jag tackar för en utmärkt presentation!
Det är inte mer än rimligt att vi har gemensamma regler för vägfinansieringen och avgifterna för den tunga godstrafiken. Vi kan inte göra det själva, medlemsstaterna kan inte göra det själva. I betänkandet står det att vi går mot ett rättvist avgiftssystem, men i förmiddag har vi lyssnat på ren demagogi, särskilt i det senaste anförandet. Detta kan inte mätas i politiska diskussioner. De europeiska konsumenterna kommer att få betala priset om transportsystemen i Europa inte fungerar. Vem kommer att få betala om EU som helhet inte fungerar? Återigen kommer det att bli de europeiska konsumenterna som tjänar tusen euro i månaden.
Naturligtvis kommer utsläppen från trafiken att öka, eftersom det är det överlägset mest effektiva sättet att transportera människor och varor. Vägnätet är oslagbart. Vägnätet är som en människas ådror, medan järnvägsnätet – med all vederbörlig respekt – är som människans skelett och olyckligtvis uppvisar alla tecken på benskörhet. Vi behöver ett effektivt, kostnadseffektivt, sätt att sköta ett transportsystem. 
I Finland dog nyligen 23 människor i en kollision mellan en lastbil och en buss. Det är inte alls så att det är lastbilens fel, utan felet är att vi använder skattebetalarnas pengar, som i Frankrike där SNCF:s förluster är uppe i 27 miljarder euro. Tänk själva vad det betyder. Era pengar har satsats i en förlustbringande affär som bara kan ta hand om en bråkdel av transportbehovet.
Finland är ett av Europas rikaste länder. Emellertid har vi fortfarande inte ens några motorvägar, och det är därför som olyckor inträffar. Vi är skyldiga de europeiska skattebetalarna att se till att transporterna fungerar på ett rationellt och effektivt sätt i Europa, annars kommer Kinasyndromet att bli ett än större hot. 
Hedkvist Petersen (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka kommissionen och Luigi Cocilovo för ett mycket gott och föredömligt samarbete kring detta betänkande. Betänkandet är viktigt därför att det rör det mest fundamentala i vår ekonomi, både europeiskt, nationellt och regionalt, nämligen att transporterna fungerar bra. Det är också mycket viktigt därför att det kan medverka till att vi kan få bukt med miljöproblem, med trängsel och med buller.
Kommissionsledamoten sade att det i rådet fanns oro för konkurrensnackdelar och det är självklart att det finns oro för konkurrensnackdelar, för att det blir för höga avgifter på vissa områden, t.ex. i norra Skandinavien där vi har långa avstånd både till den europeiska marknaden, men också inom regionen och inom länderna. Ett sådant vägavgiftssystem får inte medverka till att transporterna försvåras så att ekonomin och sysselsättningen drabbas.
I ändringsförslagen till artikel 7 i betänkandet sägs det att man skall kunna sätta lägre avgifter. Jag tycker att det är bra att den möjligheten skall finnas, och när detta skall definieras så måste de regionalpolitiska aspekterna komma med därför att, som jag sade, det inte får innebära att transporterna försvåras så att ekonomin försvåras i vissa regioner av Europa. Jag har fått gehör för dessa tankar i Cocilovobetänkandet och det tackar jag å det varmaste för. 
Savary (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Låt mig börja med att säga att min första tanke är att jag personligen beklagar att vi inte har åstadkommit en europeisk avgiftsmekanism som mer ligger i linje med ambitionerna i vitboken, en mekanism som är mer generell och som särskilt skulle göra det möjligt att gå så långt som att finansiera de transeuropeiska transportnätet ur en europeisk inkomstkälla. Ur den synpunkten ligger vi långt under ambitionsnivån i vitboken och det kommer utan tvivel att dröja länge innan vi når det målet.
Å andra sidan gratulerar jag Luigi Cocilovo till det utmärkta arbete som han har gjort på grundval av det här Eurovinjettdirektivet, men den grundläggande begränsningen här är att det inte är en europeisk avgiftspolicy, utan en rättslig ram för nationella avgiftssystem. Därför kommer det säkert att finnas skillnader mellan länderna.
Icke desto mindre är det viktigt att stödja de riktlinjer som man har satt upp i Cocilovobetänkandet för en internalisering av de externa kostnaderna, korsfinansiering av alla korridorer och alla vägnät och inte bara av de transeuropeiska näten, vilket skulle kunna leda till att trafiken flyttades eller ändrades. Om det inte blir så kommer vi att rösta emot. 
Dhaene (PSE ).
   – Herr talman! Allt av vikt har redan sagts och jag förstår Claude Turmes ilska. Det fordras en radikal omvandling av avgiftssystemen i syfte att internalisera de sociala och miljömässiga kostnaderna för transporterna.
Utsläppen av växthusgaser kommer i huvudsak från vägtransporterna. Trots att det är ett välkänt faktum var det svårt att få andra att inse att det här inte handlar om att slå ned på lastbilar. Enligt en del dokument har vi en dramatisk trafikökning och därmed en dramatisk ökning av utsläppen av växthusgaser. Det är en tragedi som helt enkelt måste upphöra.
Jag vill kort nämna ändringsförslag 24 från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Det ser ut som om det håller på att tillsättas ett nytt utskott. Jag hoppas att det utskottet i vederbörlig ordning kommer att samråda med icke-statliga organisationer som arbetar med skyddet för privatlivet och miljön när det har kommit i gång med sitt arbete om några år. 
Talmannen.
   Tack så mycket herr Dhaene.
Kommissionären har berättat för mig att hon avstår från att göra sitt inlägg för att vi skall kunna hålla vår tidsplan –vi har mycket kort om tid före omröstningen. Vi tackar henne för det. Hon har meddelat mig vilka ändringsförslag som har accepterats och vilka som inte har accepterats och jag har vidarebefordrat denna information till föredraganden Luigi Cocilovo, så att ni kan få tillgång till den. Den kommer också att publiceras i det fullständiga förhandlingsreferatet av parlamentets debatter i morgon.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0216/2004) av Helmuth Markov för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om minimivillkor för genomförandet av direktiv 2002/15/EG och rådets förordningar (EEG) nr 3820/85 och 3821/85 om social lagstiftning på vägtransportområdet (KOM(2003) 628 – C5-0601/2003 – 2003/0255(COD)). 
De Palacio,
   . Herr talman, mina damer och herrar! Det förslag som vi har på bordet i dag ingår i ett åtgärdspaket och syftar till att åtgärder som har med vägtransportsektorn att göra, såsom den vi just diskuterade, skall förbättra säkerheten på vägarna och göra kontrollerna av hur sociallagstiftningen efterlevs inom vägtransportsektorn bättre och mer frekventa.
Det är ett specifikt svar på de många framställningar som parlamentet har gjort i syfte att få till stånd en bättre övervakning och efterlevnad av hur sociallagstiftningen efterlevs inom vägtransportsektorn, särskilt i fråga om vila, eftersom trötthet vid varje given tidpunkt kan bli ett riskelement och därmed inverka på säkerheten. Det här är den enda infallsvinkeln utifrån vilken jag som transportkommissionär kan vidta åtgärder på det här området.
Den speciallagstiftning som tog form i parlamentets betänkande vid första behandlingen i januari 2003 av lagförslaget om kör- och vilotider är ett bra exempel på att parlamentet bryr sig om den här frågan och har intagit en ståndpunkt.
Kommissionen har tagit till sig många av de rekommendationer som parlamentet sammanställde förra året, däribland den om övervakning av bestämmelserna om arbetstid, både på vägen och i företagets lokaler. Enligt förslaget ökar andelen kontroller av yrkesförarnas arbetsdagar från 1 till 3 procent, olika åtgärder införs för att förbättra kontrollverksamhetens kvalitet i medlemsstaterna och en gemensam hållning till de allvarligaste överträdelserna slås fast.
Ett annat syfte med förslaget är att se till att alla medlemsstaters inspektionsmyndigheter kan tillämpa samma slags påföljder, däribland körförbud, eller inskränkning, tillfällig eller till och med definitiv indragning av ett körkort eller av ett företags tillstånd. 
Mina damer och herrar! Det förslag som har lagts fram kommer utan tvivel att bidra till att dagens regler följs bättre och därmed till bättre säkerhet på Europas vägar, samtidigt som det främjar och fortsätter att stödja vår inre marknad.
Därför insisterar jag på att ni inte får försöka omvandla detta förslag till en katalog över de dokument som behöver övervakas, att inspektörerna inte får åläggas överdrivna uppgifter i fråga om datainsamling, särskilt de som arbetar med kontroller på vägarna, eftersom vi helt enkelt begår ett misstag om vi skapar ett regelverk som är svårt att tillämpa: vi måste skapa ett regelverk som förutom allt annat är realistiskt och möjligt att tillämpa. 
Markov (GUE/NGL ),
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Tillkomsten av den europeiska inre marknaden och avregleringen av vägtransporterna i Europeiska unionen har lett till en enorm ökning av handeln i gemenskapen och en betydande ökning av transporterna mellan medlemsstaterna. I och med att de nya medlemsstaterna ansluter sig kommer denna utveckling att förstärkas betydligt. Claude Turmes har rätt: i vitboken sade kommissionen att efterlevnaden av bestämmelserna om arbetsförhållanden och vilo- respektive körtider vid godstransporter på väg är bristfällig. Dessutom registrerade kommissionen i sin tvåårsrapport om genomförandet av förordning 3820 en konstant ökning av antalet överträdelser.
Att se till att det sociala regelverket om vägtransporter tillämpas strikt är inte bara en fråga om social- och konkurrenspolitik, utan har också avgörande betydelse för säkra vägtransporter. Det framgår av det stora antalet olyckor med bussar och lastbilar inblandade som i första hand kan tillskrivas bristande efterlevnad av dessa bestämmelser. Syftet med kommissionens förslag var att införa modernare efterlevnadsåtgärder och att få till stånd kvalitativa förbättringar av övervakningen och en kvantitativ utvidgning av kontrollåtgärderna. Redan i tidigare debatter har vi kommit överens om att ett direktiv eller en förordning får relevans först när efterlevnaden också kan övervakas.
Vilka är nu de viktigaste ändringarna som kommissionen och utskottet för regionalpolitik, transport och turism gör i de bestämmelser som nu är tillämpliga? På den positiva sidan vill jag framhålla att det föreslagna direktivet inte bara skall tillämpas på anställda utan också på oberoende förare. Dessutom kommer en särskild övervakning av småföretag i industriella områden att införas genom direktivet. Omfattningen av den kontroll som skall genomföras i industriella områden har utvidgats kraftigt, till exempel till att omfatta körtider per vecka, totala körtider under två på varandra följande veckor, vilotider per vecka och kompensationstider. Detta ökar avgjort både den sociala standarden och transportsäkerheten. I det här förslaget ger inte kommissionen utrymme för det som parlamentet bidrog med i första behandlingen om införandet av vilo- och körtider för lastbilschaufförer. Utskottet för regionalpolitik, transport och turism kom dock överens om att ta med parlamentets förslag från första behandlingen i det förslag som vi lägger fram här, särskilt definitionen av föraren, direktivets tillämpningsområde och föremålet för kontrollerna.
Jag är mycket väl medveten om vilka svårigheter ett försenat införande av den digitala färdskrivaren medför. Tyvärr finns det hittills inga bindande förpliktelser från branschen som innebär att det kommer att finnas tillräckligt många apparater tillgängliga när tidsfristen går ut. I så måtto betraktar jag utskottets lösning som acceptabel, nämligen att inte öka kontrollerna med 3 procent som ursprungligen var meningen, utan bara med 2 procent, som det stod i mitt betänkande om översynen av förordning 3820, åtminstone tillsammans med möjligheten att öka kontrollerna ytterligare när den digitala färdskrivaren införs.
Jag beklagar verkligen att en knapp majoritet i utskottet inte gick med på den sänkning av tröskeln för klassificering som allvarlig överträdelse som jag föreslog. Det faktum att mina ledamotskolleger kom överens om att sänka det tillåtna överskridandet av veckoarbetstiden från 20 till 10 procent gör det ännu svårare för mig att förstå att de inte gjorde samma procentuella minskning i fråga om överskridande av de maximala körtiderna, vilotiderna och fall då ingen minsta vilotid ges. Det finns därför en legitim oro för att förare och företag därmed ofta kommer att frestas att inte efterleva lagstandarden. Av det skälet har vi än en gång lagt fram förslagen i fråga och jag uppmanar er allvarligt att anta dem. 
Avslutningsvis vill jag framhålla vårt goda samarbete med föredraganden för yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor, Elisabeth Schroedter, inom ramen för förfarandet för förstärkt samarbete mellan utskott. Jag vill också framföra mitt varma tack till kommissionens personal och sekretariatet vid utskottet för regionalpolitik, transport och turism sekretariat, särskilt Hauck, för deras mycket effektiva och hjälpsamma stöd. Jag tackar också företrädarna för de olika fackföreningarna, arbetsgivarföreningarna och polismyndigheterna som ansvarar för övervakningen av hur de sociala bestämmelserna efterlevs för deras värdefulla förslag om hur ett direktiv av det här slaget kan förverkligas i praktiken. 
Schroedter (Verts/ALE ),
    – Herr talman! Informationen på skärmen är fortfarande fel. Mitt namn är Elisabeth Schroedter och som redan har sagts är jag föredragande för yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor inom ramen för förfarandet för förstärkt samarbete med utskottet för regionalpolitik, transport och turism i denna viktiga fråga. Jag vill ta tillfället i akt och tacka föredraganden för hans konstruktiva samarbete.
Desto mer besviken blir jag över att Regionkommittén – som redan har nämnts – strök de främsta förbättringarna från utskottet för sysselsättning och sociala frågor, som handlade om toleransen av överskridanden. Utskottet hade alltså föreslagit att överskridanden med upp till 20 procent skulle tolereras. Vad innebär det i konkreta termer? Rent specifikt innebär det att de 56-timmars körtider per vecka som redan är tillåtna kan ökas med ytterligare 20 procent, med andra ord att man kan lägga till ytterligare 11 timmar. Jag anser att detta fysiskt sett är oansvarigt gentemot förarna och för det andra att det utsätter alla som använder vägarna för enorma risker. Så jag tycker verkligen att den här frågan bara skulle tjäna på om vi här i plenum kommer överens om att sänka denna tolerans. 
Grosch (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Som talesman för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna vill jag först tacka föredraganden för hans arbete. Det här direktivet ersätter ett direktiv från 1988 och handlar om efterlevnaden av sociallagstiftningen. Ändringen var mer än berättigad med tanke på att det har gjorts betydande framsteg under tiden, inte bara i fråga om den rättsliga ramen som sådan, utan också i fråga om de tekniska övervakningsmöjligheterna.
Vi kan alla hålla med om att sociala åtgärder i huvudsak syftar till att förbättra arbetsvillkor, undvika snedvridning på marknaden och förbättra säkerheten och att de direktiv som vi har tagit fram i dessa syften blir meningsfulla först när de genomförs och övervakas. Särskilt vi som bor på gränsen mellan Belgien och Tyskland, där vi ser många tusentals lastbilar passera varje dag, vet att transporter är gränsöverskridande och kräver lösningar på EU-nivå. Inte bara förarna utan också företagen förväntar sig att avkrävas avgifter och övervakas enligt samma regler i de olika länderna.
Eftersom det här direktivet kommer några få dagar före utvidgningen tycker jag att det är särskilt viktigt. Det svarar delvis på frågan om huruvida utvidgningen och de skilda arbetsvillkoren i de olika länderna kommer att snedvrida marknaden. Initiativ av det här slaget syftar speciellt till att undvika det. Vi är alla överens om de grundläggande övervägandena. Jag betraktar mindre åsiktsskillnader – som ju har tagits upp – som detaljer, eftersom Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna förespråkar realistiska och funktionella kontroller. Det handlar om arbetsdagarna – som föredraganden nyss nämnde – och också om fördelningen av kontrollerna mellan vägarna och företagen. De här kontrollerna skall främja effektiviteten och bör inte leda till att företagen debiteras för mycket. De siffror som skall övervakas är förstås kör- och vilotider. När det gäller arbetstider vet vi mycket väl att tolkningen tyvärr är så olika i olika medlemsstater att det i vissa fall är relativt svårt att övervaka dem korrekt i varje land. Påföljderna som sådana ingick också i en debatt om vad som skulle betraktas som allvarligt. Det står emellertid klart att det måste ske ett utbyte mellan länderna, att inspektörerna måste utföra samma slags övervakning och att deras utrustning måste vara kompatibel.
Slutligen vill jag säga att jag ser det som att man i det här direktivet tar upp den mycket grundläggande frågan om huruvida alla dessa detaljer som vi diskuterar här behövs. Skulle dessa detaljer behövas om medlemsstaterna verkligen omsatte sin övertygelse att direktiv bara fungerar om de övervakas i praktiken? Nästan alla medlemsstaterna har säkerhet, förbättrade arbetsvillkor och undanröjande av orättvis konkurrens som honnörsord. Varför sköter inte alla medlemsstaterna övervakningen på samma sätt och varför ger de inte alla övervakningsmyndigheterna den tekniska utrustning som de behöver? Om de hade gjort det skulle det inte behövas några detaljer och då skulle kanske delar av det här direktivet också vara överflödiga. 
Mastorakis (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Det problem som vi måste komma till rätta med är överträdelserna av befintliga bestämmelser om arbetsvillkor på godstransportområdet, och vårt mål är givetvis att åtgärda och drastiskt minska dessa överträdelser.
I utskottet för regionalpolitik, transport och turism fann vi alla att Europeiska kommissionens förslag i stort sett var positivt, men att utrymme för förbättringar finns. Vår föredragande hanterade frågan mycket väl och visade därmed hur nära han står transportarbetarna. Han känner till och förstår deras problem, som i detta fall har direkt koppling till trafiksäkerheten och berör oss alla. Denna kombination av insikt och måttfullhet innebär att de föreslagna åtgärderna har hanterats på ett realistiskt sätt, utan överdrifter. Vi menar att den mängd kontroller som krävs måste stå i logisk proportion till de resultat man vill nå.
Det var precis denna hållning som vårt utskott intog när det gäller ändringsförslagen. Vi beaktade även behovet av största möjliga harmonisering av de sociala bestämmelserna på vägtransportområdet i medlemsstaterna, de möjligheter som den moderna tekniken ger när det gäller kontroller, den statistik vi hade tillgång till, de synpunkter som Europaparlamentet redan uttryckt om bättre tillämpning av nuvarande sociala bestämmelser samt synpunkterna från arbetsmarknadens parter. Vi får givetvis inte glömma bort att vi fortfarande förväntar oss att rådet lägger fram en gemensam ståndpunkt om förordningen om harmonisering av viss sociallagstiftning på vägtransportområdet.
Jag vill återigen gratulera både Europeiska kommissionen, Loyola de Palacio och vår föredragande Helmuth Markov. 
Pohjamo (ELDR ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Som talesman för min grupp skulle jag vilja tacka föredraganden för hans ihärdiga arbete. Förslaget har det viktiga målet att förbättra trafiksäkerheten, och det måste finnas ett effektivt system för kontroller som är tillräckligt avskräckande för att lagbestämmelser skall genomföras ordentligt. En viktig sak är att bestämmelserna följs i samma utsträckning i hela EU, så att konkurrensen inte snedvrids.
Kontrollerna får dock inte bli för betungande för transportsektorn. Här är det också viktigt att ta hänsyn till förarnas och befraktarnas synpunkter. Eftersom resurserna för övervakning är begränsade är det dessutom ytterst viktigt att de används där resultat bäst kan nås. Det är skälet till att vår grupp inte instämmer i alla detaljer som har fastställts i Bryssel om hur kontrollerna bör genomföras: det är bättre att låta medlemsstaternas myndigheter besluta om genomförandet. Vi ser till exempel ingen anledning att fastställa att minst 50 procent av kontrollerna skall omfatta just de minsta företagen.
Skillnaderna mellan oss kommer att bli ännu större efter utvidgningen och vi måste tillåta att omständigheterna kan skilja sig åt. Vi är alltså för säkerhet och effektivitet, men samtidigt måste transportföretagens och förarnas synpunkter beaktas i praktiska frågor. 
Laguiller (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Vi kommer att rösta för detta dokument, vars syfte är att genomföra, det vill säga i viss mån kontrollera, sociallagstiftningen på vägtransportområdet, dock under förutsättning att ändringarna inte helt ändrar dokumentets innehåll. Vi är trots allt för att genomföra de enstaka åtgärder inom sociallagstiftningen som parlamentet har beslutat om. En otillräcklig sociallagstiftning är bättre än att transportarbetsgivarna skall få fullständigt oinskränkt makt.
Faktum kvarstår att sociallagstiftningen är otillräcklig, och detta i en omfattning som är upprörande. I lagstiftningen anges bara en maximal körtid på 56 timmar per vecka och högst 90 timmar på två veckor. Att till och med en körtid på 56 timmar betraktas som en förbättring för många lastbilschaufförer visar hur giriga arbetsgivarna inom denna sektor är. De utnyttjar inte bara sina arbetstagare på ett skamligt sätt utan utsätter dessutom oss alla för fara. Är det konstigt att trafikolyckorna ökar med arbetsveckor på över 50 timmar?
Därav kan man dra slutsatsen att jag givetvis motsätter mig alla ändringsförslag som är direkt inspirerade av arbetsgivarlobbyn och som syftar till att urvattna kontrollerna av att denna redan oacceptabla arbetstid följs. Jag talar nu för transportfacket, som kräver att arbetstiden skall fastställas till 45 timmar på EU-nivå. Jag bör tillägga att oavsett detta krav, som faktiskt är blygsamt, är det oacceptabelt att målet inte är att minska arbetstagarnas arbetstid och arbetsinsatser utan bara att säkra lönsamheten, det vill säga i själva verket att säkra transportarbetsgivarnas vinst. 
Van Dam (EDD ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Även om barn får lära sig regler bryter de ändå mot dem, och då kan det behövas ännu hårdare tag för att få bukt med deras beteende. Detsamma gäller vuxna. Det är någonting som får dem att närma sig gränsen för vad som är tillåtet och ofta behövs korrigerande åtgärder för att de skall hålla sig på den smala vägen. Inom vägtransportsektorn kan det som en part vinner på genom att bryta mot lagen tvinga en annan part att göra samma sak för att förbli konkurrenskraftig. Jag är övertygad om att vi kan komma till rätta med denna situation genom effektiva kontroller av att lagstiftningen följs, så att överträdelser inte lönar sig.
I sitt betänkande har Helmuth Markov utformat kloka förslag för att skärpa dessa kontroller. Betänkandet innehåller dock även mindre meningsfulla formuleringar, samtidigt som andra aspekter saknas. Till det positiva hör de delar som handlar om en enhetlig tolkning och tillämpning av befintliga regler och strävan att motverka diskriminering av de förare som kontrolleras. Att även kontrollera förarnas körkort är ett bra initiativ. Vi menar dock att hänvisningarna till så kallade allvarliga överträdelser i sin nuvarande form är alltför långtgående. Felmarginalerna är små, vilket gör att vardagliga trafiksituationer kan leda till överträdelser både från förarnas och företagens sida, även om detta egentligen inte var avsikten. Endast upprepade överträdelser bör betraktas som allvarliga. Ett annat exempel på överdrifter i betänkandet är att kontrollerna nu även skall omfatta arbetstidsdirektivet. För närvarande gör de nationella friheterna det svårt att reglera en tydlig kontroll av efterlevnaden, vilket skapar stor osäkerhet och frustration. Det vore klokt att enas om en enhetlig tolkning av bestämmelserna innan de införs. Ett centralt misslyckande är för närvarande inspektörernas ställning. Det är inte alla medlemsstater som har gett inspektörerna de befogenheter som krävs för att de skall kunna utföra sitt arbete ordentligt. Detta måste det bli ändring på.
Trots dessa reservationer vill jag tacka Helmuth Markov för detta kloka betänkande. Jag hoppas att ledamöterna kommer att ta till sig mina synpunkter. 
Talmannen.
   Precis som var fallet med det föregående betänkandet avstår kommissionsledamoten från sitt anförande för att spara tid. Hon meddelar oss vilka ändringsförslag som hon kan eller inte kan godta, och föredraganden har informerats om detta.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om en andrabehandlingsrekommendation (A5-0249/2004) av Reinhard Rack från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om minimikrav för säkerhet i tunnlar som ingår i det transeuropeiska vägnätet (5238/1/2004 – C5-0118/2004 – 2002/0309(COD)). 
Rack (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru vice ordförande, mina damer och herrar! Under 1999 och 2001 inträffade tre omfattande brandkatastrofer i Mont Blanc-tunneln, Tauerntunneln och Sankt Gotthardtunneln. Dessa händelser visade med all tydlighet att vi hade säkerhetsbrister på det transeuropeiska nätets viktigaste sträckningar, särskilt i tunnlarna. Parlamentet uppmanade då omedelbart kommissionen att undersöka detta på lämpligt sätt och därefter lägga fram en text som, genom att bli EU-lagstiftning, skulle göra det möjligt för oss att nå ökad säkerhet för alla som färdas på Europas vägar, framför allt i tunnlarna.
Kommissionen har hanterat frågan på ett sätt som vi bör vara tacksamma för, och under de senaste två och ett halvt åren har kommissionen, inom ramen för en genomgående svår process och en dialog med parlamentet å ena sidan och rådet å andra sidan, framför allt bidragit till att vi på rekordtid har kunnat utarbeta en mycket bra gemensam text, som vi nu kan enas om vid andra behandlingen, alltså till och med innan den nuvarande mandatperioden löper ut. Nu kan vi förvänta oss att det så snart som möjligt kommer att råda högre och bättre säkerhet än tidigare på Europas vägar och i Europas tunnlar.
En av många saker som det har varit möjligt att inkludera i detta direktiv, eller denna lagtext, och som jag särskilt skulle vilja ta upp är en fråga som framför allt, men inte enbart, parlamentet har ansett vara särskilt viktig, nämligen att vi också skall ta särskild hänsyn till de funktionshindrades intressen. Förra året var Europeiska handikappåret. Då betonade vi med fog att det inte var tillräckligt att ha ett år då vi ofta använder ordet funktionshinder och sedan inte gör någonting mer åt det. Vi måste därför särskilt sträva efter att ta frågan om tunnelsäkerhet på allvar i detta sammanhang.
Som föredragande för detta förslag uppskattade jag särskilt att vi i sammanträden och förhandlingar om denna bevisligen långt ifrån enkla text också har kunnat få med två länder som inte är medlemsstater i Europeiska unionen – och då menar jag som tyvärr inte är medlemsstater i Europeiska unionen – men som givetvis även har särskilt stor betydelse när det gäller frågor om säkerheten inom det europeiska vägnätet. Det ena landet är Schweiz och det andra är Norge. Båda dessa länder har, framför allt på rådsnivå men även i sammanträden med parlamentets föredragande, i hög grad deltagit i diskussionerna, och ett resultat av detta är att vi kan förvänta oss en enhetlig och allmän tunnelsäkerhetsstandard i Europa.
På samma sätt – och det här är den sista punkten jag kommer att ta upp – kan vi anta att Europeiska unionens blivande medlemsstater, som blir fullvärdiga medlemmar i EU den 1 maj 2004, genom denna lagtext, som för vissa av de nya medlemmarna är en del av gemenskapens regelverk som de ännu inte har införlivat, får en europeisk grund för att se till att dessa delar av det övergripande europeiska vägnätet också snabbt når den säkerhetsnivå som vi med fog anser måste garanteras av de aktörer som bygger, underhåller och övervakar vägar.
Sammanfattningsvis vill jag framföra mitt varma tack till alla som aktivt har bidragit till att utforma denna lag, särskilt kommissionsledamoten, som beslutsamt har tagit ställning för denna fråga, men också hela kommissionen med all sin personal samt rådet och dess personal liksom parlamentet och våra grupper här i kammaren och deras personal. De har alla arbetat med denna text och bidragit till resultatet, som består i att vi sannolikt om några minuter nästan enhälligt kommer att kunna anta denna text. Jag menar att arbetet har varit värt besväret när det gäller att främja säkerheten för alla som färdas på Europas vägar, och detta kommer vi med rätta också att kunna säga till Europas befolkning under de kommande veckorna. 
De Palacio,
   . – Herr talman! Jag har noggrant tagit del av Reinhard Racks presentation av sitt utmärkta betänkande. Jag vill gärna säga att vi arbetar för att förbättra säkerheten på de europeiska vägarna. Reinhard Rack själv påpekade detta under sitt anförande vid andra behandlingen. Framför allt koncentrerar vi oss på en fråga som blev högaktuell efter de förfärliga olyckorna i Alperna 1999 och 2001.
Jag vill påminna kammaren om att det skedde ytterligare en dödsolycka förra veckan. Det var i Bareggtunneln i Schweiz. På nytt har uppmärksamheten riktats mot bränder i tunnlar. Detta ses som en av de farligaste olyckor som kan inträffa och åtgärder måste vidtas för att hantera dem. Under 2002 lade kommissionen fram ett förslag till direktiv om minimikrav för säkerhet i tunnlar. Förslagets syfte var att förebygga den här typen av olyckor eller åtminstone att begränsa deras effekter så långt det går. Parlamentet har redan antagit flera resolutioner om denna fråga och det stödde också det föreslagna direktivet.
Jag bör nämna att rådets reaktion var mycket positiv. Jag måste dessutom säga att dessa förslag ligger i linje med de initiativ för transportsektorn som, inom ramen för FN, har föreslagits för det europeiska regionala området.
Parlamentet har genomgående visat stort stöd. Detsamma gäller rådet. Jag bör understryka att det är tack vare stödet från båda håll som full enighet slutligen har kunnat nås mellan samtliga tre institutioner, efter femton månader av diskussioner. Denna text kommer därför snart att se dagens ljus. Parlamentet kommer att rösta om den i morgon.
Parlamentet har gjort en noggrann genomgång av kommissionens förslag och lade fram 78 mycket detaljerade ändringsförslag vid första behandlingen. Detta visar parlamentets fantastiska engagemang och omfattande kunskap. Flertalet ändringsförslag har införlivats med det reviderade förslag som kommissionen har lagt fram. Rådet följde detta exempel i sin gemensamma ståndpunkt av den 26 februari förra året.
Jag är tacksam mot Reinhard Rack och utskottet för regionalpolitik, transport och turism för att de så djupgående har satt sig in i denna mycket tekniska text. De förtjänar även beröm för sin effektivitet genom hela processen och för sitt genomgående konstruktiva tillvägagångssätt. De ingenjörer som ansvarar för säkerheten i medlemsstaternas tunnlar har ett omfattande arbete framför sig när det gäller att genomföra de överenskomna åtgärderna i samtliga tunnlar i EU. Givetvis måste även medlemsstaterna anstränga sig för att förbättra säkerheten i tunnlarna, dessa sårbara delar av vägnätet.
Jag vill återigen passa på att tacka Reinhard Rack. Jag vill även tacka Helmuth Markov. Jag har ännu inte svarat honom, men jag vill gratulera honom till hans arbete när det gäller körtid, säkerhet och kontroller. Ordentliga kontroller är av största vikt. Annars kommer tidsfristerna inte att respekteras. Man kan säga vad som helst, men ingenting kommer att hända utan kontroller.
Ledamoten kommer att informeras om våra insatser när det gäller digitala takometrar. Vi kommer att skriva till honom inom kort för att underrätta honom om de beslut som har fattats. Som en följd av dessa beslut kommer vissa länder att börja montera in dessa takometrar i juli i år.
Jag vill också gratulera Luigi Cocilovo till de insatser som jag nämnde nyss. På det hela taget, mina damer och herrar, skulle jag vilja ta tillfället i akt att under denna debatt tacka alla ledamöter i transportutskottet. Jag är mycket tacksam för det utmärkta samarbete vi har haft under de här åren. Det har gjort det möjligt att anta en rad centrala åtgärder i syfte att utveckla Europeiska unionens transportsektor. Låt mig nämna några exempel. Det handlar om säkrare och mer konkurrenskraftig transport, om att ta hänsyn till miljön och främja hållbar utveckling och om att fullborda den inre marknaden. Transportsektorn bidrar till att främja tillväxt och välfärd för EU:s medborgare.
Jag skulle kort vilja ta upp antagandet av det första järnvägspaketet. En debatt om det andra paketet kommer att hållas i morgon. Det andra paketet kommer äntligen att göra det möjligt att utveckla en verkligt europeisk järnväg. Jag skulle även kunna påminna kammaren om antagandet och genomförandet av ett gemensamt europeiskt luftrum. Därigenom kan förvaltningen av det europeiska luftrummet moderniseras. Liksom inom järnvägssektorn kommer det europeiska luftrummet att bli integrerat. Både luftfart och järnvägar kommer att bli verkligt europeiska. Åtgärder för att förbättra sjösäkerheten har också antagits. Några av dessa har debatterats nu under förmiddagen. Dessutom har Galileo-projektet utarbetats, påbörjats och till sist genomförts. Tack vare detta har EU nu den allra senaste tekniken och kan konkurrera på alla nivåer med andra ledande aktörer inom denna extremt tekniskt avancerade del av rymdsektorn. Vidare har de transeuropeiska näten setts över. Detta har inneburit en enorm gemensam arbetsinsats. Jag utgår från att det slutliga antagandet kommer att ske i övermorgon. Jag har nämnt några av de viktigaste insatser som gjorts. Det finns även andra som förtjänar att nämnas, till exempel stödet till passagerares rättigheter. Inom luftfartssektorn, sjöfartssektorn och järnvägstransportsektorn har åtgärder utformats för att förbättra både säkerhet och trygghet. Operativa myndigheter har inrättats för att skydda alla former av transporter. Den sociala lagstiftningen har förbättrats. Jag kan även nämna antagandet av en lång rad andra förslag, inte minst internationella avtal bland annat inom sjöfartssektorn och luftfartssektorn. Insatser har gjorts för att främja samarbetet med alla våra grannländer, både i Medelhavsområdet och i Europa och Asien.
Herr talman! Trots att det är liv och rörelse i kammaren vill jag inte gå miste om detta tillfälle att tacka för det arbete vi har utfört gemensamt. Jag anser att vi kan vara ganska nöjda med oss själva. Vi har sannerligen inte spillt någon tid. Vi har dessutom bidragit till att ett mer balanserat EU har skapats. Dagens EU är bättre utvecklat, ger bättre service åt medborgarna och har en mer framträdande roll i världen.
Talmannen.
   – Tack för ett utmärkt och mycket inspirerande tal, fru kommissionär. Kammaren har dock fortfarande två anföranden kvar att lyssna till. Jag håller verkligen med om att det är mycket turbulent här just nu. En vacker dag kanske EU:s bullerförordningar måste genomföras i kammaren, eftersom ljudnivåerna stiger kraftigt i de här sammanhangen.
Jag överlåter ordet till Giorgio Lisi, talesman för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna. 
Lisi (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är förståeligt att kommissionär Loyola de Palacio uttrycker sin tillfredsställelse med det arbete som har utförts i en mycket känslig trafiksäkerhetsfråga. Som grupp måste vi gratulera Reinhard Rack, som har utfört en mycket svår uppgift. Låt oss inte glömma att den text som kammaren skall anta i dag är en text som i hög grad avspeglar det bidrag som Europaparlamentet har gett genom sina ändringsförslag. Kommissionens första version var, som framgick av Loyola de Palacios anförande, en aning för reglerande och föreskrivande och efterlevnaden skulle ha varit svår att kontrollera. Jag menar att vi både bör välkomna föredragandens utmärkta arbete och detta goda exempel på gemenskapslagstiftning. När de tre institutionerna vill klarar de av att samarbeta, och att samarbeta väl. Jag menar att detta är ett ofantligt viktigt budskap även till EU-medborgarna, eftersom trafiksäkerhetsfrågan, som kommissionären påpekade, är något som vi har brottats länge med under denna mandatperiod.
Jag är besviken, fru kommissionär, över att vi inte hann bli klara med förslaget om körkort, men tyvärr räckte tiden inte till. Jag är även besviken över att vi under nästa mandatperiod tyvärr heller inte kommer att ha tillgång till er ihärdighet och envishet för att avsluta de frågor som fortfarande kvarstår. Jag är ändå förvissad om att ni hur som helst kommer att bidra på andra sätt.
Med detta sagt återstår fortfarande en aspekt av denna fråga. En stor del av kostnaderna för insatserna kommer att drabba enbart vissa EU-länder – minst 50 procent av tunnlarna ligger i mitt hemland – och jag anser att det vore värdefullt om vi under nästa mandatperiod kunde hitta metoder för att ekonomiskt stödja dessa insatser, som inte bara får överlåtas på medlemsstaterna utan måste bli en fråga för samtliga EU-institutioner. 
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Jag skall fatta mig mycket kort. Jag anser att Reinhard Racks arbete förtjänar vår uppskattning. Han har gjort ett utmärkt arbete och har framför allt lyckats hitta en balans mellan säkerhetsåtgärdernas kostnader och de omfattande säkerhetsåtgärder som måste genomföras i tunnlarna under de kommande åren.
Jag vill även rikta några korta ord direkt till vice ordföranden och säga något om hennes personliga bidrag. Fru vice ordförande, under många år har det varit ett stundtals mycket hårt, men också mycket rättvist, samarbets- och diskussionsklimat. Ni har sannerligen inte alltid gjort det så lätt för alla. Även om ni inte direkt är en person som utstrålar ödmjukhet och kompromissvilja från början så är ni en person som det alltid är värdefullt att diskutera med och arbeta sig fram till en kompromiss med. I detta avseende vill jag säga att jag håller med er helt och hållet: under de senaste åren har vi på transportpolitikområdet fattat ett mycket stort antal viktiga beslut, där ni och er personal har spelat en mycket viktig roll, och för det tackar jag er varmt. Jag förutsätter att ni blir kvar inom kommissionen och fortsätter att vara politiskt aktiv, och kanske kommer vi att finna tid att argumentera med varandra. Det är hur som helst ett nöje att argumentera med er, när det är verkliga problem det är fråga om. Tack för ert samarbete.
Talmannen.
   –Ordförandeskapet instämmer helt i vad Hannes Swoboda sade. Jag är säker på att han talar för en majoritet, om inte för hela kommissionen och parlamentet också. Hannes Swoboda förtjänar ett tack för sitt arbete i dag och under de senaste åren.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00. 

Talmannen.
   –Jag har i enlighet med artikel 34 i arbetsordningen tagit emot ett förslag till misstroendeförklaring mot kommissionen, undertecknat av 65 ledamöter, som gäller kommissionens roll i Eurostataffären. Detta förslag uppfyller de grundläggande kraven i artikel 34 och kommer därmed att översändas till kommissionen. Jag föreslår att debatten om misstroendeförklaringen hålls i morgon, den 21 april klockan 21.00.
I artikel 34 föreskrivs att omröstningen om förslaget skall äga rum tidigast 48 timmar efter debattens början. Detta innebär att omröstningen kommer att förrättas under sammanträdesperioden i maj, vid en tidpunkt som kommer att bestämmas tillsammans med grupperna och anges på föredragningslistan för den sammanträdesperioden, när vi planerar detaljerna. Jag vill inte ha någon utdragen diskussion om detta, men jag ser att några kolleger vill yttra sig.(1) 
Barón Crespo (PSE ).
   – Herr talman! Med anledning av det ni just sade måste jag påpeka att om jag inte misstar mig så finns det tre frågor som ryms under samma punkt i arbetsplanen. Den första är Staunerbetänkandet. Den andra är det beslut som föreslagits av Gruppen för Europeiska folkpartiet om att begära ett uttalande av kommissionen om Eurostataffären, samt en resolution. Den sista är ett förslag till misstroendeförklaring som har lagts fram av PPE. Jag vet inte om hela PPE-gruppen står bakom detta förslag. Det vore lämpligt att kontrollera det. Det finns således tre frågor som avser samma punkt i arbetsplanen. För att minska parlamentets arbetsbörda vore det bäst att diskutera dessa frågor gemensamt eller att stryka Eurostataffären.
Jag skulle även vilja ta upp en annan viktig fråga, herr talman. I enlighet med artikel 34 i arbetsordningen vill jag be er att ange vilka fördrag som är tillämpliga när ett förslag till misstroendeförklaring övervägs. Vi arbetar för närvarande i ett parlament bestående av ledamöter från femton medlemsstater. När parlamentet röstar den 3 maj kommer det dock att bestå av ledamöter från tjugofem medlemsstater, och då har också den utvidgade kommissionen inrättats. Jag menar att detta är en viktig konstitutionell fråga. Jag tänker inte bara på de nya kommissionärerna, som kommer att välkomnas med en misstroendeförklaring. Jag anser med bestämdhet att det är viktigt att lösa denna fråga innan vi går vidare till att överväga och rösta om en misstroendeförklaring.
Talmannen.
   – Jag skulle vilja påpeka två saker. För det första tillämpar jag arbetsordningen när det gäller förslaget till misstroendeförklaring. Förslaget är formulerat på ett giltigt sätt och det nödvändiga antalet undertecknare har kontrollerats. Arbetsordningen är mycket tydlig i detta avseende och därför underrättar jag kammaren om förslaget.
När det gäller omröstningsomgången i maj och vem som är röstberättigad enligt vilka artiklar så kommer vi – så snart vi har blivit informerade – att ta upp de frågorna vid ett kommande sammanträde med talmanskonferensen. Jag uppmanar grupperna att delta i detta sammanträde. För närvarande är dock artikeln mycket tydlig i fråga om förfarandet med själva förslaget. Förslaget är giltigt och skall lämnas till kammaren vid tidigast möjliga tidpunkt. Den tidpunkten är nu.
Vi kan inte integrera själva misstroendefrågan i en annan debatt. Enligt arbetsordningen måste frågan debatteras för sig när vi än väljer att göra det. 
Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är mycket förvånad över uttalandet av Enrique Barón Crespo, som jag annars hyser mycket höga tankar om, där han nämner vår grupp i samma andetag som misstroendeförklaringen mot kommissionen. Jag vill här och nu klargöra att jag är starkt kritisk till att kommissionens ordförande Romano Prodi uppenbarligen är alltför upptagen med Italiens inrikespolitik för att hinna med sina plikter som kommissionens ordförande.
Det är dock inget skäl för oss att överväga en misstroendeförklaring, just för att vi har sådana utmärkta kommissionsledamöter som vice ordföranden Loyola de Palacio, som är här i dag.
Vår grupp har alltså ingenting alls att göra med misstroendeförklaringen, herr Barón Crespo. Jag tycker verkligen att ni skall försöka glömma valet en liten stund …
… och inte leta efter argument som helt enkelt saknas. Det var det första jag ville säga.
För det andra har Enrique Barón Crespo – och jag vill återigen betona mina höga tankar om honom – sagt att vi inte bör överlägga eller rösta om Eurostat och en avsättning. Parlamentet beslutade att göra detta i går. Herr Barón Crespo! Vi har alla denna rättighet, det är själva grunden för vårt arbete, för Europeiska unionen, och jag rekommenderar därför att vi går vidare på det sätt som vi beslutade i går.
Bonde (EDD ).
   – Herr talman! Jag vill tacka de ledamöter som har stått emot de mycket starka påtryckningarna och låtit sina namn stå med på listan. Det är dock givetvis inte säkert att det kommer att hållas någon omröstning om någonting över huvud taget under sammanträdesperioden i maj. Hela syftet med förslaget till misstroendeförklaring är att förmå kommissionen att själv lägga ansvaret på någon av kommissionärerna för denna skandal där politiskt ansvar måste tas. Syftet är varken mer eller mindre än det, så om kommissionen själv kan utpeka någon ansvarig före maj kommer det inte att finnas något att rösta om i maj. Men om kommissionen inte kan utpeka någon ansvarig finns det inga andra metoder vi kan tillgripa än den som fastställs i fördraget, och då måste en omröstning hållas om misstroendeförklaringen.
Vi är mycket förargade över att denna omröstning måste äga rum i maj. Vi har gjort allt vi har kunnat för att undvika sammanblandning med det högtidliga firandet av de nya medlemsstaternas anslutning, men era tjänsteavdelningar har inte varit hjälpsamma när det gäller verifieringen av underskrifter, vilka trots detta har varit tillgängliga sedan i går. Vi hade därför kunnat hålla omröstningen denna vecka också, om tjänsteavdelningarna hade velat. Nu kommer den att hållas i maj och det är något vi får leva med.
Jag uppmanar kommissionen att själv utpeka någon politiskt ansvarig så att vi kan få denna fråga ur världen. 
Talmannen.
   – Den tidigast möjliga tidpunkten då detta förslag skulle ha kunnat tillkännages är nu. Debatten får äga rum tidigast 24 timmar efter tillkännagivandet. Omröstningen får enligt arbetsordningen förrättas tidigast 48 timmar efter debattens början. Vi kommer inte att befinna oss i Strasbourg 48 timmar efter debatten, så de som har lagt fram förslaget kan begrunda vad de vill efter debatten och sedan kan vi diskutera resultatet på talmanskonferensen. 
Camre (UEN ).
   – Herr talman! Jag har en ordningsfråga. Jag har informerats om att ni har strukit två namn från begäran om misstroendeförklaring. Det är namnen på två ledamöter från min grupp – Antonio Mussa och Francesco Turchi – som tyvärr inte är här i dag. Jag såg dem skriva på handlingen i denna kammare och skulle vilja veta varför de underskrifterna har strukits.
Talmannen.
   – Herr Camre! För det första har jag bett alla de som skrev på att verifiera detta. Jag har ingen verifikation från de två personer som ni nämnde.
För det andra är listan, trots att deras namn nu inte står med, fortfarande tillräcklig för att förslaget till misstroendeförklaring skall kunna läggas fram. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Får jag upplysa min kollega om att endast Hans-Peter Martin och ingen annan kan verifiera underskrifter. Det är det ena, men allvarligt talat ville jag ...

 Allvarligt talat, först skulle jag vilja säga några ord om misstroendeförklaringen. Enrique Barón Crespos fråga om den rättsliga grunden är mycket relevant. En misstroendeförklaring måste ha stöd hos en tiondel av ledamöterna. Innebär det en tiondel av parlamentsledamöterna i dag eller en tiondel av parlamentsledamöterna efter den 1 maj? Om det är en tiondel av parlamentet efter den 1 maj innebär det ett större antal ledamöter än om det är en tiondel av parlamentet i dag. Om omröstning hålls den 5 maj med ledamöterna från den 1 maj kan omröstningen inte tillåtas på grundval av en tiondel av parlamentsledamöterna i dag. Det vore ologiskt och ohållbart ur rättslig synvinkel. Det måste därför vara antingen det ena eller det andra: antingen sker omröstningen med parlamentet så som det ser ut i dag – även om ni mycket riktigt har påpekat att detta är omöjligt – eller också måste Jens-Peter Bonde upplysas om att han, för att hans misstroendeförklaring skall vara giltig, måste samla ihop en tiondel av kammarens ledamöter såsom parlamentet ser ut den 5 maj, inte som parlamentet ser ut i dag. Det var det första.
Jag beklagar, herr Bonde, men jag kritiserar er som vill kritisera alla andra, för era bristande kunskaper om fördragen.
För det andra, herr Bonde – och nu riktar jag mig även till de ledamöter i min grupp som har undertecknat misstroendeförklaringen – anser jag att parlamentet har ett ansvar att inte framstå som idiotiskt genom att försöka slå i oss att en misstroendeförklaring som läggs fram i slutet av en valperiod är en politisk handling. Det är en skenhelig handling gentemot väljarna, som står helt frågande inför den.
Jag vädjar därför öppet till ansvarskänslan hos min grupps ledamöter och uppmanar dem att dra tillbaka sina underskrifter från ett fullständigt löjeväckande politiskt dokument.
Talmannen.
   – Mycket bra!
Vi kan föra in 68-andan i debatten klockan 21.00 i morgon! 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen. Vi har 37 betänkanden och 1 252 ändringsförslag att rösta om i dag. Denna kombination av betänkanden och ändringsförslag är den mest omfattande omröstningsomgång som vi har haft på fem år, så det är viktigt att alla samarbetar med mig.
Sommer (PPE-DE ),
   .Herr talman! Jag har rätt till två minuters talartid och det vill jag utnyttja, eftersom vi tyskar gärna talar om elektroniska vägtullsystem.
Herr talman! Valperiod eller inte, vi går vidare med den andra behandlingen av driftskompatibiliteten mellan vägtullsystemen i Europeiska unionen, och det är verkligen ett populärt diskussionsämne bland tyskar. Tekniken för vägtullar har naturligtvis varit en högaktuell fråga i Tyskland under flera månader. Men det är inte dit jag vill komma.
Rådet har nu i stort sett godtagit våra ändringsförslag från den första behandlingen. Denna process har inneburit en betydande arbetsinsats från Europaparlamentets sida, då vi har gjort omfattande ändringar i kommissionens förslag. Vi anser fullt och fast att användningen av ett visst vägtullsystem inte bör föreskrivas i ett rättsligt bindande dokument. Nu kommer det att förbli möjligt att använda satellitbaserad positionsbedömning och mobiltelefoni liksom kommunikation med 5,8 GHz mikrovågor i vägtullsystemen i Europeiska unionen.
Det enda som det är viktigt att föreskriva är att dessa tekniska lösningar måste vara driftskompatibla, alltså att ett fordon måste kunna fungera med samma enhet i hela EU – en enhet per fordon och ett kontrakt per kund. Och det är precis det vi skall åstadkomma nu genom att inrätta ett europeiskt system för elektroniska vägtullar. Vi har kallat detta kontraktsbunden driftskompatibilitet. Detta angavs i det nuvarande förslaget till direktiv och nu uppfylls detta krav fullt ut i förslaget. Marknaden – de fria marknadskrafterna – kommer nu att avgöra vilka system som skall bli framtidens teknik för elektroniska vägtullar.
Mot bakgrund av de många andra möjliga användningsområdena för satellitbaserad positionsbedömning och mobilkommunikation vill vi emellertid samtidigt göra det fullständigt klart att antagandet av dem i princip bör rekommenderas, förutsatt att strängast möjliga åtgärder inrättas för att skydda personuppgifter. Genom det nyskapande EU-projektet Galileo kommer informationstjänster för detta syfte att tillhandahållas från och med 2008. Den gemensamma ståndpunkten är i sin nuvarande form med andra ord ett alldeles utmärkt resultat.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt att framföra mitt uppriktiga tack till alla – till rådet, kommissionen och framför allt skuggföredragandena från de övriga grupperna – för deras goda samarbetsvilja i denna fråga. 

De Veyrac (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Bara några korta ord, för vi är redan väldigt sena, om att Eurocontrol är Europeiska organisationen för säkrare flygtrafiktjänst och att syftet med detta betänkande är att godkänna gemenskapens ratificering av protokollet om anslutning till Eurocontrols reviderade konvention. Genom denna ratificering kan gemenskapen bidra till politikens utformning och öka de båda organisationernas samverkan. Det kommer även att förbättra Eurocontrols möjligheter att införa utvecklingsprogram och genomföra ny teknik för flygtrafiktjänster som skall säkra inrättandet av ett gemensamt europeiskt luftrum. Det kommer hela luftfartssektorn att vinna på.
Till sist, herr talman, mina damer och herrar, nu inför Europeiska unionens utvidgning vill jag betona hur värdefullt det är för alla parter att de anslutningsländer som ännu inte är med i Eurocontrol blir medlemmar i organisationen, så att flygsäkerheten kan förbättras. Jag hoppas att de nya medlemsstaterna snabbt kommer att delta i processen för att inrätta ett gemensamt europeiskt luftrum så att detta luftrum kan förvaltas ordentligt på hela den samlade unionens territorium. Det är därför vi måste uppmuntra de länder som blir medlemmar i unionen den 1 maj och som ännu inte är med i Eurocontrol att vidta nödvändiga åtgärder för att bli medlemmar så snart som möjligt. 

Klamt (PPE-DE ),
   .– Herr talman, mina damer och herrar! Den allmänna plan som rådet antog 2002 för att förhindra olaglig invandring och människohandel i Europeiska unionen omfattade införandet av ett nytt system för tidig varning, som nu skall vidareutvecklas till en säkrad webbaserad intranätplats.
Kommissionens förslag är bra. Detta måste också betonas. Vi kunde arbeta mycket bra med förslaget i utskottet och vi ser det som ett avgörande steg mot bättre samordning och kommunikation mellan medlemsstaterna, vilket är nyckeln till framgångsrika gränsöverskridande insatser för att bekämpa olaglig invandring.
Utbyte av information kan givetvis endast bli rutinmässigt om medlemsstaterna kan vara säkra på att den information de lämnar ut kommer att skyddas ordentligt. Det CIRCA-system som kommissionen föreslår är ett lovvärt steg i denna riktning. Det uppfyller den föreskrivna säkerhetsnivån. Framför allt tillåts olika tillträdesnivåer när det gäller systemets information.
Jag vill tacka mina kolleger från de olika parlamentsgrupperna för deras breda stöd till detta betänkande, och jag är glad över att vi kommer att kunna slutföra denna process innan den nuvarande valperioden löper ut. 

Coelho (PPE-DE ),
   Herr talman! Våra medborgares säkerhet är en prioritet för oss alla. Vi är medvetna om vikten av kontroller vid de yttre gränserna och behovet av att förstärka dessa, även som en följd av den fria rörligheten och avskaffandet av kontroller vid de inre gränserna. Vi lever i en tid då det växande hotet från gränsöverskridande brottslighet, den olagliga invandringen och framför allt terrorismen har hamnat överst på vår politiska dagordning för att nu stå i fokus för allmänhetens uppmärksamhet. Detta utgör ett hot mot vår demokrati, ett hot som vi måste bekämpa genom att förstärka våra egna demokratiska system och instrument här i Europa.
Herr talman! Allt detta innebär att vi behöver ett system för snabbt och effektivt utbyte av information i samband med gränskontroller, vilket även innefattar politiskt samarbete. Därför är det mycket viktigt att antingen utveckla en andra generationens SIS – informationssystemet Schengen II eller SIS II – eller inrätta ett informationssystem för viseringar, och då inte glömma bort frågan om införande av biometriska uppgifter.
Vi behöver dock göra detta inom en ram med tydliga regler som gör det möjligt att se till att systemet är effektivt, ekonomiskt och helt och hållet i överensstämmelse med gemenskapens bestämmelser om skydd för personuppgifter. Det förslag som ligger framför oss och ett annat förslag som har aviserats av kommissionen – om att definiera systemet och dess funktion – kompletterar varandra och måste behandlas tillsammans. Om det är nödvändigt att fastställa finansiering av någonting måste såväl den lagstiftande myndigheten som budgetmyndigheten veta exakt vad det handlar om.
Med detta sagt uppmanar jag, som talesman för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, kammaren att förkasta kommissionens förslag, som inte är mycket mer än ett tomt skal. Jag hoppas att kommissionen i början av nästa valperiod kommer att lägga fram ett förslag som är utförligt och vederbörligen motiverat, till skillnad från det som ligger framför oss i dag.
Herr talman! Eftersom vi befinner oss i slutet av valperioden skulle jag vilja att omröstning hålls även om mitt förslag till lagstiftningsresolution.
Talmannen.
   – På utskottets vägnar förordar föredraganden att förslaget förkastas.
Går kommissionen med på att dra tillbaka förslaget? 
De Palacio,
   . – Herr talman! Kommissionen beklagar djupt att förslaget om den första fasen av inrättandet av Informationssystemet för viseringar har förkastats. Det innebär att inrättandet av det slutliga system som måste finnas på plats före utgången av detta år kommer att försenas. I enlighet med ramavtalet kommer Antonio Vitorino att underrätta kommissionsledamöternas kollegium om detta resultat. Han kommer även löpande att informera om uppföljningen av denna fråga. 
Talmannen.
   – I så fall återförvisas frågan automatiskt till utskottet enligt artikel 68.3 i arbetsordningen. 
Coelho (PPE-DE ),
   . Herr talman! Jag vill påminna om vad som hände med Schmidtbetänkandet under det förra sammanträdet: det är fullständigt meningslöst att återförvisa betänkandet till utskottet. Vi har inte två månader på oss, eftersom vi befinner oss i slutet av valperioden, och jag uppmanar kammaren att rösta om mitt betänkande, som även innehåller en lagstiftningsresolution från parlamentet, där kommissionens förslag förkastas. 
Talmannen.
   – Nej, vi kommer inte att rösta om lagstiftningsresolutionen. Jag är ganska nöjd med att jag följer arbetsordningen såsom den bör tillämpas. Om ni vill ta upp det med mig senare skall jag gärna förklara varför.
Randzio-Plath (PSE ),
   . – Herr talman! Utskottet för ekonomi och valutafrågor rekommenderar att José Manuel González-Páramo utnämns till ledamot av Europeiska centralbankens direktion. Vi tror på hans personliga integritet och yrkeskompetens. Vi skulle dock i detta sammanhang vilja påpeka att det skulle vara bra om Europeiska centralbanken kunde sätta sig ned med parlamentet framöver och diskutera centralbankssystemets roll i framtiden. Detta är verkligen ett viktigt krav, inte minst när det gäller urval av kandidater i framtiden. Vi anser också att det bör undersökas om det inte vore lämpligt att införa ett förfarande för hur vi kan godkänna utnämningar i framtiden, och inte bara avge ett rådgivande yttrande. 

Wuermeling (PPE-DE ),
   .– Herr talman, mina damer och herrar! Vi har precis nått en överenskommelse om ytterligare några frågor, för att göra omröstningsförfarandet enklare för er. Efter samråd med mina kolleger skulle jag därför vilja föreslå att vi från och med utskottets ändringsförslag 10 delar upp omröstningen i fyra omröstningsblock. Jag har redan informerat presidiet om hur dessa block kan ordnas så att vi kan behandla hela förslaget relativt snabbt, och jag skulle vilja be om er tillåtelse, herr talman, att lägga fram ett kortfattat muntligt kompromissförslag före omröstningen om artikel 3.2 a och före omröstningen om artikel 16. 
McCarthy (PSE ).
   – Herr talman! Med tanke på att man enades om denna fråga strax före omröstningen vill jag inte att det skall bli något missförstånd när det gäller den delade omröstningen. Den fullständiga omröstningslistan fanns nämligen inte tillgänglig förrän i morse. Vi vill kontrollera att en delad omröstning kommer att förrättas om ändringsförslagen 38 och 39 som ett block, och om ändringsförslagen 80, 102, 122, 127 och 128. Om det är vad föredraganden har lämnat till er så går jag gärna med på den uppdelningen. 
Talmannen.
   – Fru McCarthy! Ändringsförslagen 38, 39 och 102 har tydligen strukits. När det gäller de andra ändringsförslagen som nämndes verkar det som om föredraganden delar er uppfattning.
Wuermeling (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Detta gäller om direktivet skall omfatta avtal om låga kreditbelopp och avtal om särskilt höga belopp. Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp har lagt fram ett ändringsförslag som innebär att tröskelvärdet för lån av obetydlig storlek fastställs till 500 euro. Jag skulle vilja kombinera detta ändringsförslag med ändringsförslag 175, som Europeiska socialdemokratiska partiets grupp lade fram, där en övre gräns på 100 000 euro fastställs. Det skulle vara en rimlig gemensam lösning. Om en stor majoritet kan enas om det finns det goda chanser att detta kan bli utgångspunkten för vidare överläggningar i rådet. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot det muntliga ändringsförslaget? 
McCarthy (PSE ).
   – Herr talman! Jag motsätter mig ändringsförslaget med anledning av att vi förbehåller oss rätten att rösta om ett ändringsförslag som inte innehåller något lägre tröskelvärde. Denna kombination innebär att ett minimivärde på 500 skulle kombineras med ett socialistiskt övre tröskelvärde. Vi vill inte ha ett lägre tröskelvärde och därför kan vi inte godta detta kompromissförslag. 

McCarthy (PSE ).
   – Herr talman! Ändringsförslag 206 har inte blivit överflödigt genom att det föregående ändringsförslaget antogs. Vi måste därför rösta om ändringsförslag 206. 
Talmannen.
   – Jag skall rådfråga föredraganden om detta. När ändringsförslag 64 antogs blev jag informerad om att ändringsförslag 206 skulle falla bort. Föredraganden, vad anser ni? 
Wuermeling (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Kommissionen föreslog ett förbud mot hemförsäljning av kreditavtal. Utskottet krävde att detta förbud skulle slopas helt. Vi biföll detta krav. Det finns därför inget utrymme för ett mindre omfattande förbud såsom föreslås i ändringsförslag 206. Det är alltså riktigt att stryka ändringsförslag 206. 
McCarthy (PSE ).
   – Herr talman! Gruppen har inte lagt fram ett ändringsförslag i avsikt att förbjuda hemförsäljning, utan för att uppställa villkor om icke önskat ingående av kreditavtal eller icke önskad hemförsäljning. Eftersom det inte är ett förbud bör vi kunna rösta om det. 
Wuermeling (PPE-DE ),
   . – Mina damer och herrar! En majoritet av er har motsatt er ett införande av bestämmelser mot hemförsäljning, av goda skäl. Saken är den att det finns ett separat direktiv som omfattar dessa frågor, och efter denna omröstning finns inte längre något utrymme att införliva andra bestämmelser om samma fråga i detta direktiv. Jag vidhåller att ändringsförslaget måste strykas. 
Talmannen.
   – Jag följer föredragandens råd och kommer tillbaka till Arlene McCarthy och hennes kolleger med en förklaring senare. 
Wuermeling (PPE-DE ).
   – Jag avstår från min rätt att lägga fram ett muntligt ändringsförslag. 

–Alla från Irland vet att en ackumulator är ett spelsystem i en hästkapplöpning!
. – Omröstningen är avslutad.

Ribeiro (GUE/NGL ),
   . Kommissionen föreslår att Europeiska investeringsbankens mandat för utlåning till tredjeländer, som innebär att lån garanteras genom EU:s budget, skall ses över för att beakta den nya grannskapspolitiken med anledning av Europeiska unionens utvidgning, som ett led i kommissionens förslag om politik och finansiella ramar för 2007–2013. Om man ser på det övergripande taket för öppnade krediter, som uppgår till 20 260 miljoner euro, upptäcker man snart att den rapport som åtföljer lagstiftningsförslaget inte bidrar särskilt mycket till att förklara de geopolitiska överväganden och mål som antas ligga bakom lagstiftningsförslaget, särskilt inrättandet av ett frihandelsområde för EU–Medelhavsområdet, där EU har ett omfattande politiskt, ekonomiskt och militärt inflytande på regional nivå.
I grannskapspolitiken prioriteras framför allt Ryssland, vars preliminära anslag enligt föredraganden bör höjas med 500 miljoner euro, samt kustländerna i Medelhavsområdet. Dessa lån skulle givetvis främja Europeiska unionens politik när det gäller regionalt inflytande, intresse och deltagande – ett mål vi tar avstånd från. Än mer oroande är det faktum att grannskapspolitiken tycks inverka negativt på Europeiska unionens samarbets- och utvecklingspolitik, särskilt när det gäller AVS-länderna (Afrika, Västindien och Stilla havet), Latinamerika och Asien. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Det förslag som vi har framför oss handlar om en översyn, fram till slutet av innevarande mandatperiod, av EU:s budgetgaranti till Europeiska investeringsbanken (EIB) för de lån som EIB beviljar tredjeländer med utgångspunkt från de egna resurserna.
Unionens utvidgning den 1 maj 2004 kommer att leda till en ökning av EIB:s utlåningskapacitet utan att taket för EIB:s mandat för utlåning till tredjeländer höjs, vilket är särskilt lämpligt i ett läge då Europeiska unionen utökar sitt samarbete med potentiella kandidatländer på västra Balkan och förbereder sig för att successivt stärka sina kontakter med övriga grannländer i söder och öster.
Enligt EIB:s verksamhetsplan pekar den förväntade utnyttjandegranden för de olika regionala paketen under den återstående mandatperioden på en total garanterad lånevolym som överstiger det totala fastställda beloppet.
Utifrån dessa prognoser föreslår nu kommissionen en ny geografisk fördelning av det nuvarande mandatet, samtidigt som det nuvarande övergripande taket på 19 460 miljoner euro behålls.
Eftersom EU behöver förstärka kontakterna med de närmaste grannländerna röstade jag för. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Det betänkande som har lagts fram för oss skall ses mot bakgrund av ett stort antal ändringsförslag som Europaparlamentet godkänt vid första behandlingen, varav nästan samtliga har godtagits av rådet.
Den gemensamma ståndpunkten visar att den lösning som utskottet för regionalpolitik, transport och turism har föreslagit är den som är bäst lämpad för att nå det centrala målet att åstadkomma driftskompatibilitet mellan de elektroniska vägtullsystem som används i vissa medlemsstater.
Mikrovågsteknik för elektroniska vägtullar är billigast, bygger på tillämpningen av befintlig teknik som redan med framgång använts inom telefoni, ger den ideala lösningen för det mål som anges i direktivet och förenklar tillvaron för vissa motorvägstrafikanter i grunden.
Det bör dock understrykas att utskottet inte utesluter en undersökning i ett senare skede, för 2008, av möjligheterna att använda satellitteknik, men allting kommer att bero på den tekniska utvecklingen på marknaden och de särskilda behoven när det gäller andra typer av vägtrafikkontroller.
Eftersom betänkandet inte innebär någon ändring av texten i den gemensamma ståndpunkten, som innebär att driftskompatibilitet mellan de olika system som används i medlemsstaterna skall uppnås senast 2007, röstar jag för. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Syftet med detta förslag till förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen är att skapa en harmoniserad rättslig ram med identiska tullkontroller i samtliga medlemsstater, utifrån gemensamt överenskomna normer och riskkriterier för urval av varor och ekonomiska aktörer för att bekämpa terrorism, organiserad brottslighet och handel med farliga varor.
För att öka säkerheten för varor som passerar internationella gränser åläggs företagare att upplysa tullmyndigheterna om varor som skall importeras till eller exporteras från EU. Dessa upplysningar skall ges elektroniskt och kan utbytas mellan myndigheterna i de olika medlemsstaterna.
Vi måste återigen betona att kampen mot terrorism inte får hota respekten för våra medborgares rättigheter och grundläggande friheter, inbegripet rätten till privatliv, där skyddet för personuppgifter ingår i enlighet med artikel 8 i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Skyddet för personuppgifter bör inte ses som ett hinder för att bekämpa terrorism effektivt, vilket innebär att vi har vissa förbehåll när det gäller de föreslagna ändringarna av förordningen, trots Europaparlamentets ändringsförslag där dessa rättigheter nämns explicit. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Syftet med det förslag till förordning som kommissionen har lagt fram är att ändra gemenskapens tullkodex, införliva vissa grundprinciper för hantering av säkerheten vid våra yttre gränser och införa ett harmoniserat system för riskbedömning.
I förslaget anges en rad åtgärder som syftar till att förbättra säkerheten vid internationell befordran av varor. Särskild vikt bör läggas vid följande åtgärder: a) införande av ett krav på att företagare skall ge tullmyndigheterna upplysningar om varor innan de importeras till eller exporteras från EU, b) införande av regler för beviljande av tillstånd till företagare, c) införande av en mekanism för att fastställa riskkriterier för hela EU och d) införande av ett databaserat stödsystem för riskhantering.
Förslaget avspeglar en tydlig strävan efter integrerad och effektiv förvaltning av våra yttre gränser genom målet att effektivisera tullförfarandena och tullkontrollerna, både genom att förenkla tullagstiftningen och genom att öka användningen av elektroniska system i tullförfarandena.
Jag vill betona att de personer som är verksamma inom denna sektor stöder förändringarna, vilket kommer att göra det möjligt att nå en god balans mellan en utökning av de kontroller och formaliteter som behövs för säkerheten och behovet av att förenkla den lagliga handeln. Jag delar denna åsikt och röstade för betänkandet. 

Queiró (UEN ),
    Rådet och parlamentet antog nyligen förordningen om ett gemensamt europeiskt luftrum, i vilken det bland annat fastställs att gemenskapen skall bli medlem i Eurocontrol.
I enlighet med protokollet om anslutning och precis som med övriga internationella organisationer kommer gemenskapen och medlemsstaterna att delta i Eurocontrols arbete med ett röstantal som tilldelas beroende på om en fråga faller under gemenskapens eller medlemsstaternas behörighet.
Den institutionella samverkan mellan gemenskapen och Eurocontrol kommer att ge vissa fördelar när det gäller trafikkapacitet, säkerhet och effektivitet, vilket skall åstadkommas genom att man inför program för utveckling och genomförande av ny teknik för flygtrafiktjänst.
Eftersom syftet här är att fastställa bestämmelser för internationellt samarbete och det slutliga målet är att nå de mål som redan angetts, samtidigt som medlemsstaternas behörighet inom detta område respekteras, har jag röstat för betänkandet. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
    Eftersom en gemensam transportpolitik fastställs i fördraget har kommissionen lagt fram en rad förslag om medlemskap i olika internationella konventioner, så att kommissionen skall kunna utöva den behörighet som medlemsstaterna har delegerat till den.
Detta förslag ingår i initiativet för ett gemensamt europeiskt luftrum, där gemenskapen har tilldelats en aktiv roll när det gäller Eurocontrols tekniska behörighet.
I protokollet om anslutning anges de rättsliga bestämmelser som gör att gemenskapen kan bli fullvärdig medlem i Eurocontrol, samt att gemenskapen och medlemsstaterna skall delta gemensamt i Eurocontrol på grundval av en fördelning av röster. Rösträtten skall utövas av gemenskapen eller medlemsstaterna beroende på om frågan faller under gemenskapens eller medlemsstaternas behörighet.
Fördragen innebär dock hur som helst inte att Europeiska gemenskapen får någon behörighet i frågor som rör försvar eller nationell säkerhet, vilket innebär att utnyttjande av luftrum för militära syften inte omfattas av gemenskapens behörighet, vilket vi förespråkade under debatten om ett gemensamt luftrum.
Som vanligt görs försök att framskrida på ett sätt och i en takt som vi inte kan acceptera. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Detta förslag handlar om Europeiska gemenskapens anslutning till Europeiska organisationen för säkrare flygtrafiktjänst, Eurocontrol.
I enlighet med artiklarna 86 och 97 i arbetsordningen skall parlamentet avge ett positivt yttrande om detta avtal, eftersom de aktuella förhandlingarna avslutades den 8 oktober 2002, då det berörda protokollet undertecknandes.
I enlighet med protokollet om anslutning och precis som med övriga internationella organisationer kommer gemenskapen och medlemsstaterna att delta i Eurocontrols arbete med ett röstantal som tilldelas beroende på om en fråga faller under gemenskapens eller medlemsstaternas behörighet.
Rådet och parlamentet antog nyligen förordningen om ett gemensamt europeiskt luftrum, där det bland annat fastställs att gemenskapen skall vara med i Eurocontrol, så parlamentet har redan indirekt uttryckt sin ståndpunkt i denna fråga.
Förhållandet mellan gemenskapen och Eurocontrol kan ge vissa fördelar när det gäller trafikkapacitet, säkerhet och effektivitet, vilket skall åstadkommas genom att man inför program för utveckling och genomförande av ny teknik för flygtrafiktjänst, och jag röstade därför för betänkandet. 

Bordes och Laguiller (GUE/NGL ),
   .–Omvandlingen av EU:s nya gränser efter utvidgningen till en formidabel järnridå kommer att få tragiska konsekvenser för de befolkningar som lever vid dessa gränser. Gränserna delar ibland folk, till och med familjer, och att göra dem till Schengengränser är oacceptabelt ur humanitär synvinkel.
Om EU kunde ge uttryck för en äkta broderlig kärlek skulle tvärtom resandet förenklas. Det är dock inte detta resonemang som ligger till grund för betänkandets förslag om en viss uppmjukning av reglerna för den lokala gränstrafiken. I stället kan, hävdar man, ”EU och dess grannländer dra nytta av att införa mekanismer som tillåter arbetstagare att röra sig från ett territorium till ett annat för att finnas där efterfrågan på deras kunnande och kvalifikationer är störst”. Att stänga gränserna i alltför hög grad skulle med andra ord hindra företagen från att få tillgång till billig, tillfällig arbetskraft och upprätthålla den lokala handeln. Detta är syftet med den föreslagna förordningen, som är petig och byråkratisk.
Till råga på allt innebär Stocktonbetänkandet å sin sida att de personer som är bosatta i gränsområdena mellan unionens nuvarande medlemsstater och de nya anslutningsländerna behandlas ungefär likvärdigt, om än under en begräsad tidsperiod. Detta visar att utvidgningen inte leder till att hindren för rörligheten för personer undanröjs, trots att hindren för rörlighet för kapital undanröjs.
Vi har lagt ned våra röster för att undvika att blockera den uppmjukning som i viss mån sker för gränsbefolkningen när det gäller Schengen, utan att därför stödja omänsklig lagstiftning.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.) 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Syftet med kommissionens förslag är att reglera den lokala gränstrafiken. Det främsta målet är att undvika hinder som drabbar handel, socialt och kulturellt utbyte eller regionalt samarbete för att främja utvecklandet av gränsområdena och underlätta gränspassage för gränsboende med ärliga avsikter, och att harmonisera de tillämpliga bestämmelserna för att åstadkomma detta.
Även om jag vill gratulera kommissionen till detta initiativ måste jag kritisera vissa punkter, punkter som föredraganden också bestritt och tagit upp i sitt betänkande. Det rör sakfrågor som har att göra med vad som skulle kunna kallas ”god tro” och med brist på effektiva gränskontrollresurser, som kan skapa ett ständigt missbruk.
Om vi tänker på behovet att bekämpa olaglig invandring och förhindra brottslig verksamhet, och t.o.m. insläppande av terrorister, kan jag inte förstå varför kommissionen inte föreslår kontroller för att se till att man följer den godkända tidsperioden för ett besök.
Vi instämmer i den centrala idén att göra det enklare för vissa tredjelandsmedborgare att komma in i EU, men vi uppmanar till ökad stränghet när det gäller beviljande av detta.
De punkter som föredraganden har uppmärksammat är oerhört relevanta, och med tanke på att ändringsförslagen i hennes betänkande kommer att vara just relevanta, röstar jag för betänkandet. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Detta förslag är en av en grupp av rättsakter som syftar till att harmonisera bestämmelserna om lokal gränstrafik. För att uttrycka sig mer specifikt försöker man att underlätta tillträdet till EU för vissa tredjelandsmedborgare som bor vid gränserna. Man förespråkar i synnerhet att de begränsningar som gäller för ”gränsarbetare” inte bör upphävas, och föreslår att de bör få specifika viseringar.
Man betonar den tillfälliga karaktären av denna visering och det faktum att den bara är avsedd för personer som bor högst 50 km från gränsen.
De ändringsförslag som föredraganden lägger fram och hennes kommentarer är mycket relevanta. De är heltäckande och berättigade och de undergräver inte syftet med kommissionens förslag.
Jag röstar för betänkandet.
Kommissionens uppmärksamhet bör emellertid riktas mot det missbruk som kan uppstå om man inte vidtar lämpliga åtgärder, i synnerhet för att förhindra missbruk och svagheter som kan underlätta olaglig invandring, brottslig verksamhet och terroristverksamhet.

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Trots den oro som uttrycks i Europaparlamentets yttrande, måste detta initiativ – även om det uppenbarligen är ”tekniskt” och ”neutralt” – förvisso ses mot bakgrund av kriminaliseringen av invandringen och av stödet för s.k. krishantering och återförvisandet av invandrare tillbaka till deras hemländer.
I förslaget betonas: ”Nätverket är en vidareutveckling av systemet för tidig varning och är därför främst avsett att förenkla utbytet av strategisk och taktisk information om olagliga migrationsflöden och migrationstendenser”. Det är för närvarande inte tänkt ”att systemet skall användas för utbyte av personuppgifter när det gäller brottssammanslutningar som sysslar med människosmuggling eller människohandel”.
Föredraganden själv uttrycker följande kritik: ”Kampen mot den olagliga invandringen bör inte enbart föras mot dem som olagligt har tagit sig in i EU. Den bör även och framför allt ta sikte på människosmugglarna, som tillhandahåller arbetskraft åt de nätverk som profiterar på de olagliga invandrarnas arbete”.
Man försöker här skapa ett förbättrat instrument som kommer att effektivisera samordningen och kommunikationen mellan de myndigheter och liknande som hanterar migrationsfrågor i medlemsstaterna. Föredraganden anser att ”detta är absolut nödvändigt för kunna bekämpa olaglig migration över gränserna”.
Detta är ytterligare en aspekt av en politik som nonchalerar invandringens ekonomiska och sociala orsaker. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    När vi nu står inför öppnandet av gränserna inom Schengenområdet, ständiga överträdanden av gemenskapens gränser och brådskande säkerhetskrav som ett resultat av den rådande geopolitiska situationen i världen, anser jag att det är nödvändigt att man samordnar hanteringen och övervakningen av migrationsströmmar; samma sak gäller för övervakningen av och kampen mot olaglig invandring.
Kommissionens tekniska plattform, CIRCA (Communication and Information Resource Centre Administrator), kommer att tillhandahålla en virtuell arbetsplats för slutna arbetsgrupper och ett fortsatt informationsutbyte, om den kan garantera en hög säkerhetsnivå.
Jag vill betona möjligheten att Europol tas med i detta nätverk.
Jag hoppas att användarna och förmånstagarna av detta effektivare webbaserade sätt att se på migration inte kommer att glömma att de som undersöks också är individer som, oaktat deras rättsliga ställning, har omistliga rättigheter och förtjänar att respekteras.
Jag röstade för betänkandet. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Kommissionens förslag, som stöds fullständigt av föredraganden, återspeglar det stora behovet av den sedan länge emotsedda ändringen av direktiv 77/388/EEG. Det är välkänt att tjänster regelmässigt har beskattats på den plats där tjänstetillhandahållaren har sitt säte. Kommissionen vill nu ändra detta förhållande så att skatter – med vissa undantag – tas ut på den plats där kunden finns.
Såvitt jag förstår kommer denna förändring att återspegla det rådande läget i tjänstesektorn på ett bättre sätt och ge större säkerhet åt alla berörda parter. De föreslagna åtgärderna kommer också att göra det möjligt att eliminera vissa befintliga problem som är ett resultat av de långtgående förändringar som har ägt rum sedan 1977.
I betänkandet tas inga specifika problem upp och på det hela taget tar man hänsyn till den allmänna principen att platsen för beskattning definieras som platsen där tjänsterna tillhandahålls. Det är dessutom viktigt att komma ihåg att utskottet för ekonomi och valutafrågor enhälligt godkände förslaget till lagstiftningsresolution.
Jag röstade för betänkandet. 

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE ),
   .– Vi har i dag röstat för betänkandet om ingående av ett ramavtal mellan Europeiska gemenskapen och Europeiska rymdorganisationen (ESA) i enlighet med överenskommelse mellan EG och ESA från 2003. Vi har även tidigare stött resolutionen om kommissionens grönbok om rymdpolitiken antagen den 9 oktober 2003 och resolutionen om en enhetlig europeisk rymdstrategi antagen den 17 januari 2002 samt resolutionen om en handlingsplan för genomförandet av den europeiska rymdpolitiken antagen den 29 januari 2004. Vi har även stött insatserna för att genomföra Galileo-projektet.
Det är viktigt att EU:s kompetens i övrigt inte utvidgas på rymdpolitikens område och att det industriella samarbetet inom rymdområdet i huvudsak bedrivs mellanstatligt enligt konventionen om europeiska rymdorganisationen. Europeiska unionens engagemang bör i första hand omfatta området rymdforskning. Vi avvisar den utökade EU-kompetens som planeras ingå i EU:s konstitutionella fördrag. 
Queiró (UEN ),
    Jag delade den allmänt positiva inställningen hos dem som röstade om detta ramavtal. Diskussionen om detta handlade till sist om den rättsliga grunden. Denna positiva inställning stöddes genom ett yttrande från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden med en mycket relevant påminnelse om att valet av den aktuella rättsliga grunden inte bara kunde bestämmas av gemenskapens lagstiftare, utan i stället skulle grundas på objektiva kriterier och underkastas rättslig kontroll.
Enligt utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och föredraganden från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi kan avsaknaden av en hänvisning till artikel 300.3 i EG-fördraget – där det anges att parlamentet skall rådfrågas – endast vara resultatet av ett förbiseende som bör rättas till. Föredraganden lade slutligen fram ett ändringsförslag som gick ut på detta, som snabbt ersattes med motsvarande justering.
Föredragandens beredvillighet att göra detta var ytterligare en faktor som sporrade mig till att rösta för betänkandet. 

Coelho (PPE-DE ),
   . – Säkerheten för våra medborgare är mycket viktig för oss alla.
Vi är medvetna om hur viktigt och nödvändigt det är att strama åt kontrollerna vi det yttre gränserna, vilket är ännu en konsekvens av fri rörlighet och borttagandet av kontroller vid de inre gränserna.
Vi lever i en tid då transnationell organiserad brottslighet, olaglig invandring och, i synnerhet, terrorism står högst upp på den politiska dagordningen och oroar allmänheten mest av alla politiska frågor. Dessa problem hotar våra demokratier och måste bekämpas genom att stärka den europeiska demokratin och dess verktyg.
Det som krävs är ett snabbt och effektivt informationsutbyte inom områdena gränskontroll och polissamarbete.
Följaktligen är utvecklingen av den andra generationen av SIS (SIS II) och av Informationssystemet för viseringar (VIS) samt införandet av biometriska uppgifter av största betydelse.
Vi måste vidta sådana åtgärder inom en ram av tydliga bestämmelser som ser till att systemet är effektivt, ändamålsenligt och helt och hållet förenligt med gemenskapens bestämmelser om skydd av personuppgifter.
Detta förslag om att inrätta VIS och se till att systemet kan finansieras utanför gemenskapsbudgeten och …
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Inrättandet av Informationssystemet för viseringar (VIS) bör ses som en del av Informationssystemet Schengen (SIS) och Eurodac inom ramen för införlivandet av ”den tredje pelaren”, dvs. rättsliga och inrikes frågor, och man försöker därmed att avlägsna en del viktig behörighet från medlemsstaterna. Man bör notera att ett sådant beslut, fr.o.m. den 1 maj, inte längre kräver enhällighet i rådet.
VIS föreslås bli ett system för utbyte av viseringsuppgifter mellan medlemsstaterna.
Samtidigt som vi inte delar föredragandens ståndpunkt, så accepterar vi hans slutsats att detta initiativ från kommissionen måste förkastas, i synnerhet med tanke på att kommissionen varken definierar systemet eller dess drift ”inklusive vilka kategorier av uppgifter som skall finnas i systemet; syftet med att lagra dessa uppgifter i systemet och kriterierna för att föra in dem; bestämmelser om innehållet i VIS-registren; myndigheters möjlighet att föra in, uppdatera och använda uppgifter och bestämmelser om skyddet och kontrollen av personuppgifter”.
Det är därför vi röstar emot förslaget. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Detta betänkande handlar om ytterligare ett förkastande från parlamentets sida – av ett initiativ från den spanska regeringen från april 2003, en åtgärd som utgör en del av den s.k. ”kampen mot terrorismen”, genom vilket man försöker få till stånd ett avtal med USA om överförande av uppgifter om flygpassagerare. Vi är starkt emot en sådan åtgärd, även om det är ett fullbordat faktum eftersom olika flygbolag redan lämnar ut sådan information. Vi välkomnar därför att parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har avgett ett negativt yttrande om saken.
Genom initiativet strävar man efter att överföra personuppgifter – till USA – som, enligt tillgänglig information, skulle omfatta 34 områden, däribland telefonnummer, kreditkortsuppgifter, politisk uppfattning, familjeförhållanden, religiös tro och hälsotillstånd. Man tillhandahåller inga effektiva kontroller eller effektivt skydd, vilket äventyrar medborgarnas rättigheter, friheter och garantier.
Detta är en oacceptabel åtgärd som innebär att man överträder EU-direktivet om skydd av personuppgifter. För närvarande är enskilda länder ansvariga för att se till att folk är skyddade när det rör uppgifter i passagerarlistor. Genom detta förslag försöker man begränsa ett lands förmåga att stoppa överförandet av uppgifter för att därmed garantera medborgarnas rättigheter. 

Flemming (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag anser att det är viktigt att påpeka att det inte bara var jag, utan alla ledamöter av det österrikiska folkpartiet i Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna som slutligen förkastade de Roo-betänkandet. Vi har problem med kärnkraftsfrågan i ändringsförslag 38. Vi anser att formuleringen helt enkelt är för vag, och jag är lite överraskad att Alexander de Roo inte också erkänner att rätten till banklån lämnar dörren öppen för lån som getts före 2012 när det gäller kärnkraftsprojekt som skall starta efter detta datum. Detta innebär att operatörer kan uppfylla miljökraven med hänsyn till lån från ett kärnkraftsprojekt som utförs mellan 2008 och 2012. Vårt stöd till ett fullständigt uteslutande av kärnkraftsprojekt står fast, och detta är skälet till att vi i slutändan inte kunde godta de Roo-betänkandet. 
Coelho (PPE-DE ),
   . – Frågor som handlar om polissamarbete och skydd för våra medborgare hör till dem som är viktigast för oss just nu. Polissamarbete är nödvändigt om vi skall kunna ge den europeiska allmänheten en högre grad av säkerhet inom området med frihet, säkerhet och rättvisa.
Som en följd av slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors lade det portugisiska ordförandeskapet fram ett initiativ – som antogs i december 2000 – som inledde den första fasen av Europeiska polisakademin, som ett nät av befintliga nationella utbildningsinstitut i respektive medlemsstat. Polisakademins uppgift skall vara att utbilda polischefer genom att utveckla en europeisk metod för att ta itu med de största problemen i samband med brottsbekämpning, brottsförebyggande åtgärder och upprätthållande av lag och ordning, särskilt när det gäller de gränsöverskridande aspekterna av dessa problem.
I detta betänkande om driften av och framtiden för polisakademin tar man upp vissa svårigheter som i huvudsak orsakas av att den inte är en juridisk person. Trots dessa svårigheter måste man säga att polisakademin har gjort ett utmärkt arbete.
Jag stöder dessa två initiativ, särskilt genomförandet på lagstiftningsnivå av den ståndpunkt som antagits av de flesta medlemsstater, däribland Portugal. På detta stadium är det bäst att behålla de nationella institutens nätverksstruktur, men nu med en juridisk person, en styrelse som är ansvarig för att organisera och driva polisakademin, och ett eget kansli och säte. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – På Europeiska rådets möte i Tammerfors den 15–16 oktober 1999 beslutade man ”att inrätta en Europeisk polisakademi som skall utbilda högre tjänstemän för brottsbekämpning”. Man kom fram till att polisakademin ”till en början skall […] ha formen av ett nätverk av befintliga nationella utbildningsinstitut”.
Syftet med detta irländska initiativ är att ge Europeiska polisakademin (Cepol) den ställning som juridisk person och den myndighetsställning som rättsliga enheter normalt har. Syftet med Förenade kungarikets initiativ är att lägga polisakademins säte i Bramshill, som ett resultat av den politiska överenskommelsen i rådet, och att inrätta ett permanent kansli som skall bistå Cepol.
Genomförbarhetsstudien för att ge Cepol en permanent struktur utfördes i en treårig rapport om driften av och framtiden för Cepol. I rapporten angavs att förhållandet att det saknades en juridisk person hade lett fram till svårigheter avseende styrning, och även när det gällde ekonomiska och organisatoriska frågor.
Föredraganden lade fram tre ändringsförslag för att ge förslagen en viss logik, bl.a. när det gäller kostnaderna som belastar Cepols budget och förläggandet av Cepols säte.
Jag anser att Cepol har gjort ett utmärkt arbete och bör fortsätta att utvecklas. Det finns i dagsläget inget behov att skapa en europeisk polisakademi som är åtskild från de nationella utbildningsinstituten. Jag stöder följaktligen de förslag som lagts fram av Irland och Förenade kungariket, tillsammans med de ändringsförslag som antagits och …

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Vi röstade emot den aktuella rekommendationen av följande skäl:
För det första har rotationen av medborgare från medlemsstaterna i ECB:s direktion inte garanterats. ECB nöjde sig inte bara med att vara det första gemenskapsorgan som frångick regeln om företrädarskap genom att inte ta med medborgare från alla medlemsstater, eller med att ändra sin stadga för att se till att ledamöter från detta utskott har ständig rösträtt, till skillnad från dem i centralbanksstyrelser som utövar sin rösträtt på grundval av ett rotationssystem. Även på detta område ser vi konsolideringen av ett kabinett som består av de stora medlemsstaterna, samtidigt som mindre länder som t.ex. Portugal utesluts från beslutsfattandet i EU i centrala penningpolitiska frågor.
För det andra håller sig den nominerade slaviskt på mattan när det gäller att följa den ortodoxa linjen i penningpolitiska och budgetmässiga frågor samt de rådande trenderna inom EU:s ekonomiska politik och penningpolitik. Han verkar dessutom muntert likgiltig när det rör den ekonomiska kris som gemenskapen står inför. Han instämmer i ECB:s huvudsakliga mål, dvs. prisstabilitet, och anser att krisen är ett resultat av strukturreformer.
Han säger dessutom att han inte ser något behov av ändringar i Maastrichtfördragets eller stabilitetspaktens nuvarande utformning, med tanke på att de nuvarande problemen, enligt honom, inte är ett resultat av olämplig stelbenthet i pakten, utan av det faktum att vissa länder misslyckas med att följa gemensamt avtalade bestämmelser.

Meijer (GUE/NGL ),
   . – I den nederländska pressen har man skapat intrycket att Bert Doorn, CDA-partiets ledare, har hittat ett sätt för landet att spara 10 miljarder euro per år. Samtidigt som en ytlig tolkning av detta kan få oss att anta att han kommer att använda denna summa för att minska de skattebelopp som går till EU, erbjuder Bert Doorn ingen lösning på problemet med EU:s årliga slöseri med 20 procent av budgeten på prestigeprojekt, på omkringpumpandet av pengar i rika medlemsstater och bedrägeri. Hans enda intresse är att befria företagen från vad han anser vara en kvävande byråkrati. Framför allt vill han ha färre bestämmelser som avser att skydda sysselsättning och miljö och, följaktligen, mindre kostnader för företagare. Detta går ihop med den nederländske finansministern Gerrit Zalms strävan att minska den administrativa bördan för företagen från 17 miljarder euro till 14 miljarder euro årligen, och man anser att hälften av detta beror på gemenskapsbestämmelser. Enligt Gerrit Zalms beräkningar är den aktuella summan därför inte 10 miljarder euro, utan bara 1,5 miljarder euro. Samtidigt som jag stöder en utökning av de alternativ som möjliggör en bedömning av de negativa konsekvenserna av gemenskapsbestämmelser på tidigast möjliga stadium, har jag en känsla av att Bert Doorn vill stoppa helt andra bestämmelser än dem som jag har i åtanke. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Jag vill gratulera Bert Doorn till hans utmärkta arbete och hela utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden till att det godkände detta betänkande enhälligt.
Konsekvensbedömning, som nämns i förbigående i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning från juni 2003, är ett nödvändigt verktyg – inte bara när det handlar om att förbättra lagstiftningens kvalitet, utan även när det handlar om att minska den ekonomiska och administrativa börda som uppkommer när man skall följa lagstiftningen.
I detta avseende antyder man i undersökningar som utförts av Internationella valutafonden (IMF), att en förbättring av lagstiftningen skulle kunna resultera i ekonomisk tillväxt på 7 procent och i en produktivitetsökning på 3 procent.
Det är oerhört viktigt att övervaka genomförandet av kostnadsanalyser och konsekvensbedömningar. Om tjänstemännen bistås och övervakas genom en oberoende revision, och genom institutionerna själva, och om en bedömning görs av den börda som läggs på företag och enskilda personer i samband med att de följer lagstiftningen, anser jag att detta skulle vara ett viktigt steg i riktning mot ytterligare utveckling av EU.
Jag stöder därför betänkandet. 

Bastos (PPE-DE ),
   . – Kampen mot diskriminering som personer med funktionshinder utsätts för har trappats upp på nationell nivå och EU-nivå, och antagandet av den europeiska handlingsplanen för personer med funktionshinder var ett viktigt steg i detta hänseende.
Personer med funktionshinder får emellertid fortfarande inte lika behandling och lika möjligheter i alla situationer. De framsteg som har gjorts måste säkras genom lämpliga politiska och lagstiftningsmässiga strategier. Den europeiska handlingsplanen måste följaktligen innehålla ett direktiv mot diskriminering p.g.a. funktionshinder. Detta måste vara tillämpligt inom alla politikområden som faller under EU:s behörighet. Alla medlemsstater måste införliva hela den tillämpliga lagstiftningen på detta område och utveckla kanaler för utbyte av bästa metoder.
Jag stöder också rekommendationen i betänkandet att förbättra tillgängligheten för funktionshindrade personer till informationsteknik, den byggda miljön och högkvalitativa tjänster som främjar oberoendet för dessa personer.
Jag röstade därför för detta betänkande i vilket man betonar betydelsen av att förbättra situationen för de 50 miljoner medborgare i den utvidgade Europeiska unionen som påverkas. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Jag välkomnar detta betänkande även om det uppvisar brister på vissa områden. Föredraganden beklagar att handlingsplanen, trots upprepade uppmaningar från parlamentet, inte innehåller några lagförslag – särskilt ett direktiv för bekämpande av diskriminering p.g.a. funktionshinder – som gäller alla områden inom vilka Europeiska unionen har behörighet och som är utformade för att en gång för alla avlägsna alla hinder mot deltagande i gemenskapslivet för personer med funktionshinder. Föredraganden kritiserar också att man i förslagen till handlingsplan inte har uppmärksammat behovet att erbjuda särskilt stöd till organisationer för personer med funktionshinder i de nya anslutningsländerna.
I betänkandet anser man också att det framtida fördraget måste omfatta kraftfullare åtgärder för att bekämpa diskriminering och för att främja respekten för de mänskliga rättigheterna, särskilt när det gäller de personer som är mycket beroende av andra och/eller inte kan företräda sig själva utan hjälp. I betänkandet förespråkas en FN-konvention om mänskliga rättigheter för personer med funktionshinder och man uppmanar till ett genomförande av rekommendationerna i EU:s expertutlåtande om ”tillgängligheten för alla”, däribland direktivet om byggprodukter, för att därmed fastställa obligatoriska standarder för tillgänglighet. 
I betänkandet uppmanar man kommissionen att särskilt betona kampen mot våld som riktas mot kvinnor med funktionshinder, inom ramen för Daphneprogrammet, och att vidta åtgärder för att komma till rätta med … 
Marques (PPE-DE ),
   .– Jag gratulerar Mario Mantovani till hans utmärkta och lägliga betänkande om meddelandet från kommissionen om lika möjligheter för personer med funktionshinder – En europeisk handlingsplan. Jag stöder helhjärtat detta betänkande, särskilt när det gäller behovet att fortsätta utan avbrott med åtgärder som syftar till att bekämpa diskriminering av personer med funktionshinder.
Jag instämmer också kraftfullt i Mario Mantovanis krav på en tidsplan för framläggandet av ett direktiv för att bekämpa diskriminering på grundval av de områden som inte täcks av direktiv 200/78/EG. 
Montfort (PPE-DE ),
   .– I Mantovanibetänkandet behandlas frågan om lika möjligheter för personer med funktionshinder, vilket verkligen måste välkomnas.
Det är sant att vi alltför ofta glömmer bort att ”personer med funktionshinder” först och främst är kort och gott ”personer” som också förtjänar att man respekterar deras värdighet och rättigheter: rätten till fri rörlighet, rätten att delta i det allmänna samhällslivet, rätten till lika möjligheter och rätten att bli respekterad som person. Det handlar helt enkelt om de rättigheter som tillerkänns alla människor.
Ett värdigt samhälle kan kännas igen på den plats det ger sina mest sårbara medborgare. Tyvärr är det fortfarande så, i de länder som vi kallar utvecklade, att personer med funktionshinder alltför ofta diskrimineras.
Detta är skälet till att jag stöder föredraganden i hans begäran att all politik bör grundas på allmänna värderingar som tillerkänns alla. Jag hoppas att detta betänkande äntligen får oss att uppmärksamma alla personer med funktionshinder, och detta är skälet till att jag röstade för det.
Queiró (UEN ),
   . – Detta betänkande är en läglig påminnelse om att det i den utvidgade Europeiska unionen finns omkring 50 miljoner personer med funktionshinder av olika slag. Den europeiska strategin måste därför koncentreras på att bekämpa diskriminering och på att främja de mänskliga rättigheterna. Under Europeiska handikappåret 2003 lyckades man att öka medvetenheten om frågor som har att göra med funktionshinder.
Jag välkomnar därför kommissionens initiativ att föreslå antagandet av en europeisk handlingsplan på detta område. Vi beklagar emellertid att det inte finns några specifika lagförslag eller någon tidsplan för framläggandet av ett direktiv för att bekämpa diskriminering p.g.a. funktionshinder.
Vi måste också sträva efter att se till att organisationer för personer med funktionshinder spelar en mer aktiv roll i beslutsprocessen på EU-, FN- och nationell nivå.
Jag vill också betona kommissionens löfte att lägga fram ett arbetsdokument om genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin med hänsyn till personer med funktionshinder, och förbättrad tillgänglighet för dessa individer till informationsteknik och den byggda miljön, däribland tillgång till tjänster.
Vi delar helt och fullt denna åsikt och anser att detta är ett utmärkt betänkande. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Jag vill först påpeka att detta betänkande är en uppföljning av Europeiska handikappåret 2003 och frågor som hör hit. I betänkandet uppmanar man till att icke-diskriminering och främjandet av mänskliga rättigheter skall vara huvudinriktning i Europeiska unionens strategi. Enligt betänkandet bör de positiva resultat man har kommit fram till införlivas i Europeiska unionens politik. I betänkandet beklagar man frånvaron av lagförslag och uppmanar till antagandet av en tidsplan för framläggandet av ett direktiv i detta hänseende. Man uppmanar till kraftfullare åtgärder för att bekämpa diskriminering och för att främja respekten för de mänskliga rättigheterna och möjligheterna för personer med funktionshinder. Man stöder också en FN-konvention och uppmanar medlemsstaterna att främja en sådan konvention. 
I betänkandet uppmanar man organisationer som företräder personer med funktionshinder att spela en mer aktiv roll i beslutsprocessen. Man förespråkar en användning av Europeiska socialfonden och strukturfonderna för personer med funktionshinder. Man påpekar i betänkandet att det är av yttersta vikt att personer med funktionshinder får bättre tillgång till informationsteknik och den byggda miljön, däribland tillgång till tjänster. Man uppmanar också till antagandet av ett specifikt handlingsprogram fr.o.m. 2005 års budget.
Av alla dessa skäl röstar jag för Mario Mantovanis betänkande, som innehåller utmärkta observationer och förslag. 

Bastos (PPE-DE ),
   . – Under årens lopp har förordning (EEG) nr 1408/71 genomgått många ändringar som har gjort den mer komplicerad.
Denna förordning måste snarast moderniseras och förenklas i samband med utvidgningen och med tanke på behovet att samordna de sociala trygghetssystemen i medlemsstaterna för att skydda rättigheterna för medborgare som flyttar inom EU. Jag röstade därför för denna andrabehandlingsrekommendation om den gemensamma ståndpunkt som rådet antagit.
Denna förordning, som gäller för alla europeiska medborgare som omfattas av ett socialt trygghetssystem i sina respektive medlemsstater, står för en utveckling i grunden. Omfattningen är bredare, eftersom den gäller för alla som bor i en andra medlemsstat på samma sätt som deras egna nationella system, vilket därmed också i hög grad påverkar den sociala integrationen. Alla medborgare garanteras skydd när de flyttar till andra medlemsstater, och de blir inte dubbelbeskattade. Man har tagit ett viktigt steg, särskilt i och med införandet av principen om god förvaltning, som kommer att främja ett större samarbete och ömsesidig hjälp mellan institutionerna i medlemsstaterna. Det kommer också att förbättra hanteringen av medborgarnas krav på information. 
Bordes och Laguiller (GUE/NGL ),
   . – Vi röstade för detta betänkande, trots att man i motiveringen anger att de sociala trygghetssystemen i respektive medlemsstat bör samordnas och inte harmoniseras, framför allt inte uppifrån och ned.
En samordning ger vissa typer av anställda, särskilt gränsarbetstagare, åtminstone möjlighet att känna till sina rättigheter när det gäller sjukvård, arbetslöshetsersättning eller pensioner, vilket inte är fallet just nu, några få bilaterala avtal undantagna.
Om Europeiska unionen ville göra framsteg inom området för sociala rättigheter, borde den införa ett enda socialt trygghetssystem som gav alla övriga stater de mest arbetstagarvänliga lagstiftningsaspekterna från de mest framstående länderna på detta område. Den rådande trenden är emellertid att varje stat skär ned i sina sociala trygghetssystem, vilket resulterar i att de arbetande klassernas tillgång till lämplig omsorg begränsas.
Europaparlamentet erkänner sin frivilliga maktlöshet genom att meddela – vilket görs i denna text – att det kan ”förstå medlemsstaternas vilja att behålla total kontroll över sina sociala trygghetssystem, inte minst av budgetskäl”.
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– De sociala trygghetssystemen måste samordnas om vi skall kunna få fri rörlighet, som anges i fördragen. Den aktuella förordningen är över 30 år gammal och har genomgått flera ändringar som ett resultat av att nationella system har moderniserats och av domslut från EG-domstolen. Det som återstår är ett dokument som är oerhört svårtolkat. I direktivet tar man dessutom upp ämnen som täcks av andra direktiv.
Denna nya version har fördelen att den är enklare och modernare och inte står för ett steg tillbaka i förhållande till den rådande situationen. Den kommer att gälla för alla medborgare i Europeiska unionen i enlighet med den medborgarskapstanke som anges i fördragen. Man har också medgett en rad inskränkningar och undantag.
Det är emellertid beklagansvärt att rådet inte har gått längre när det rör två aspekter. För det första finns det ingen garanti att tidigare tillstånd att få lämplig behandling utanför bosättningsmedlemsstaten kommer att beviljas om patientens hälsotillstånd kräver detta, som parlamentet föreslår. För det andra – angående arbetslöshetsunderstöd – har parlamentet och kommissionen föreslagit att en arbetslös person kan – med tidigare utfärdat tillstånd – söka arbete i ett annat land under en period på sex månader. Rådet valde emellertid att behålla den nuvarande perioden på tre månader, med möjlighet att förlänga den till sex månader …
Hermange (PPE-DE ),
   .– Syftet med förordning nr 1408/71 är att säkra samordningen av medlemsstaternas sociala trygghetssystem för att därmed skydda rättigheterna för de personer som flyttar inom Europeiska unionen. Det är därför denna förordning är mycket viktig, vilket också gäller för dess antagande i dag. Jag måste faktiskt påminna er om att fri rörlighet för arbetstagare är en av de fyra friheterna som fastställts i Romfördraget.
Under en lång rad av år – sedan 1971 för att vara exakt – har man gjort avsevärda ändringar i denna förordning för att ta så mycket hänsyn som möjligt till ändringar i den nationella lagstiftningen, för att förbättra vissa bestämmelser och för att fylla de luckor som fortfarande finns. Efter många förhandlingar i rådet och en del effektivt arbete av vår föredragande, har vi nått en tillfredsställande avvägning där vi har tagit hänsyn till begränsningarna i och egenskaperna hos medlemsstaternas olika sociala trygghetssystem.
Visst skulle texten kunna förbättras. Den utgör emellertid utan någon som helst tvekan ett viktigt steg framåt när det gäller medborgarnas fria rörlighet. De kommer nu att kunna behålla sin rätt till social trygghet när de arbetar i en annan medlemsstat. Dessutom kommer deras familjer också att få tillgång till en fullständig sjukförsäkring. Det är av alla dessa skäl, i synnerhet de nödvändiga och påtagliga förbättringarna i medborgarnas dagliga liv, som jag röstar för detta betänkande. 
Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR ),
   .– Vi ställer oss helt bakom rätten till fri rörlighet för personer som en av de grundläggande friheterna på den inre marknaden. Det är också därför vi väljer att rösta för Jean Lamberts betänkande. Det är naturligt att EU för att förverkliga visionen om fri rörlighet för arbetskraft och andra medborgare som kan försörja sig, reglerar vad som skall gälla för unionsmedborgare som flyttar från ett land till ett annat. Men en påtaglig risk när EU ger sig in på områden som huvudsakligen skall hanteras av medlemsländerna är att regelverket dubbleras. När länderna vill skydda sina bidragssystem tar de till diskriminerande övergångsregler därför att de detaljerade EU-reglerna inte medger fullt rimliga, permanenta åtgärder. Pensioner och andra förmåner som tjänats in skall utan problem kunna tas med vid flytt till ett annat EU-land, medan de sociala bidrag (t.ex. barn- och bostadsbidrag) som inte tjänats in individuellt i princip inte heller bör utbetalas till personer bosatta i andra länder. Mot bakgrund av EU-25 som nu formas bör förordning (EG) nr 1408/71, ”den sociala stadgan”, ses över för att bättre anpassas till de nya förutsättningarna. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Jag välkomnar antagandet av denna gemensamma ståndpunkt inom ett område där gemenskapsbestämmelser redan har gjort det möjligt för miljontals EU-medborgare att få socialt skydd när de flyttar inom EU.
Genom den gemensamma ståndpunkten förenklas och moderniseras den rättsliga ramen – förordning 1408/71 – och man utvidgar dess materiella och personliga räckvidd. Principerna för lika arbetsvillkor och exporterade förmåner stärks. Förordningen kommer att täcka alla de medborgare i medlemsstaterna som omfattas av lagstiftningen om de sociala trygghetssystemen i en given medlemsstat. Den ger skydd för lönearbetare, egenföretagare, tjänstemän, studenter, pensionärer och dem som inte är verksamma. Den förbättrar dessutom möjligheterna för folk som inte har arbete – däribland arbetslösa gränsarbetstagare – att hitta arbete i en annan medlemsstat.
De svårigheter som uppkom under första behandlingen handlade främst om godkännandet av två ändringsförslag avseende skatteharmonisering och en oacceptabel definition av familjen. Rådet förkastade också dessa två ändringsförslag. Jag stöder därför den slutliga gemensamma ståndpunkten. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Säkerhet – i detta specifika fall vägsäkerhet – är ett område som alltid varit viktigt för Europeiska unionen. Det har antagits många direktiv på detta område. 
Genom det aktuella förslaget strävar man efter att öka minimikraven för säkerhet i tunnlar som ingår i det transeuropeiska vägnätet. Jag stöder därför helhjärtat detta betänkande.
Genom den gemensamma ståndpunkt som har nåtts, och som föredraganden uppmanar oss att stödja, minskar man de tekniska delarna avsevärt och man strävar inte efter att införa specifika och detaljerade skyldigheter i medlemsstaterna. Det viktigaste målet är fortfarande detsamma och man kommer att trygga en högre säkerhetsnivå i tunnlar som ingår i det transeuropeiska vägnätet.
Jag välkomnar också den förvaltningsstruktur som föreslås i betänkandet, med en säkerhetssamordnare och en myndighet som är ansvarig för trafiken i tunneln. Detta ser ut att vara ett effektivt sätt att nå det önskade målet.
Enhälligheten i utskottet för regionalpolitik, transport och turism och den fullständiga konvergensen hos ståndpunkterna från de två institutionerna var viktiga faktorer som påverkade mitt beslut att rösta för det aktuella betänkandet. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Genom rådets direktiv 96/62/EG av den 27 september 1996 om utvärdering och säkerställande av luftkvaliteten – ramdirektivet om luftkvalitet – tillhandahålls ramen för framtida gemenskapslagstiftning om luftkvalitet, av vilken det aktuella förslaget till direktiv är den fjärde och sista delen. Detta förslag utgör en del av ett integrerat åtgärdspaket för bekämpande av luftföroreningar i EU, grundat på målen i gemenskapens femte och sjätte miljöhandlingsprogram för miljön.
Utan att det påverkar den särskilda betoning som läggs på övervakningen av luftkvaliteten – som naturligtvis måste välkomnas – instämmer jag i föredragandens kritik mot frånvaron av gränsvärden i detta förslag (till skillnad från andra direktiv inom detta område).
Med tanke på att arsenik, kadmium, nickel och vissa polycykliska aromatiska kolväten har cancerframkallande effekter på människor – och sålunda är dolda hälsorisker – stöder jag detta förslag oaktat den relevanta kritik som har framförts. 
Jag röstade därför för betänkandet. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – I artikel 129 a i fördraget står det att gemenskapen skall bidra till att en hög konsumentskyddsnivå uppnås genom särskilda åtgärder som stöder och kompletterar medlemsstaternas politik som syftar till att skydda konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen och till att tillhandahålla lämplig information till konsumenterna. Åtgärder av detta slag skall emellertid inte hindra medlemsstaterna från att behålla eller införa strängare skyddsåtgärder.
Den aktuella förordningen utgör en del av uppföljningen av kommissionens grönbok om konsumentskydd i Europeiska unionen, och ger substans åt artikel 129 a i fördraget. Målet är att stärka samarbetet mellan de nationella tillsynsmyndigheter som är ansvariga för övervakning, utredning och lagföring av gränsöverskridande överträdelser. Man skapar sålunda ett nät av offentliga organ för att ta itu med ökningen av den gränsöverskridande handeln – särskilt den elektroniska – och behovet att erbjuda konsumenterna ett bättre skydd. Föredraganden strävar också efter att låta konsumentorganisationer delta i detta samarbete, och detta är något som vi anser vara av stor betydelse.
Vi röstade därför för betänkandet. Vi anser emellertid att man bör göra allt för att undvika stora återverkningar på medlemsstaternas nationella rättssystem eller vissa olikheter när det rör lagförandet av nationella eller gränsöverskridande överträdelser. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Konsumenterna förtjänar förvisso ett strängare och effektivare skydd, särskilt i dagens värld. Syftet med kommissionens förslag är att öka konsumentskyddet. Följaktligen förstår jag behovet av att tillämpa ett samarbetssystem som kommer att leda till en hög övervakningsnivå i syfte att utreda och bekämpa gränsöverskridande överträdelser.
Det finns en del oerhört välkomna åtgärder i detta förslag till förordning, som t.ex. närmare samarbete mellan medlemsstaterna genom särskilda organ som inrättats i detta syfte, och skapandet av en elektronisk databas som innehåller heltäckande information inom detta område.
Jag välkomnar kommissionens förslag. Jag stöder också de ändringsförslag som har lagts fram i detta betänkande och som syftar till att utveckla kommissionens förslag och förekomma vissa problem som kan uppstå genom att olika system för genomförande av lagstiftningen existerar parallellt.
Mot denna bakgrund banar betänkandet väg för privata konsumentorganisationers deltagande i det gränsöverskridande samarbetet mellan de aktuella myndigheterna.
Av alla dessa skäl röstade jag för betänkandet. 

Villiers (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden Joachim Wuermeling till att ha gjort ett fantastiskt arbete med att förvandla ett katastrofalt kommissionsförslag till något som fortfarande innehåller en del problem, men som är mycket bättre.
Det är mycket viktigt att komma ihåg att vi inte får utarbeta ett förslag som försvårar tillgången till krediter. Kommissionens förslag skulle ha nekat de mindre gynnade grupperna och låginkomsttagarna tillgång till krediter. Det skulle ha vållat enorma problem för konsumenterna. Många konsumenter i Europa har till exempel kreditkort och somliga har två, tre eller fyra. Enligt kommissionens förslag skulle de vara tvungna att säga upp samtliga sina kreditkortsavtal. De skulle ha stött på omfattande byråkrati när deras kreditgräns ändrades. De skulle ha stött på ännu mer byråkrati om de ville övertrassera sitt konto för en dag eller så. Om de ville köpa ett kylskåp eller en TV-apparat på kredit skulle de ha varit tvungna att lämna varan i affären i två veckor innan de kunde ta hem den. Kommissionens förslag om förstöring av uppgifter var bisarra och skulle ha försvårat de brottsbekämpande myndigheternas kamp mot bedrägerier och ekonomisk brottslighet.
Många av dessa problem har lösts genom våra ändringsförslag och jag vädjar till rådet att godkänna de ändringsförslag som har antagits i dag. En del problem med övertrasseringar och kreditförmedlare kvarstår, men parlamentet kan ta åt sig äran för att markant ha förbättrat detta förslag, som jag hoppas kommer att godkännas i det slutliga direktivet då man enas om det i nästa parlament. 
Thors (ELDR ).
   – Herr talman! Tack för att ni har genomfört sammanträdet på ett alldeles strålande sätt. ELDR-gruppen är ytterst nöjd med utfallet av omröstningen. Vi har åtgärdat en del av de saker som hade förhindrat banksektorn från att utvecklas, men samtidigt har vi bibehållit mycket viktiga delar av konsumentskyddet och utvecklat det också. Jag tror att vi har skapat ett sådant direktiv som gör att man kan ha mer gränsöverskridande handel i Europa i framtiden.
Jag vet att en del gärna hade röstat för bestämmelser om inteckningskrediter, men jag hoppas och ber att kommissionen lägger fram ett förslag på denna punkt, som är väldigt svår att ordna. Jag tackar talmannen för att jag fick ordet och för att ni genomförde sammanträdet alldeles utmärkt. 
Chountis (GUE/NGL ),
   . – Jag hoppas att man i förslaget till direktiv om konsumentkrediter, som vi håller på att diskutera, kan tillhandahålla en lösning som gynnar konsumenterna och som stoppar denna oacceptabla situation som fungerar som ett eldorado för kreditinstituten. I Grekland har det under de senaste åren skett en snabb ökning av konsumentlånen, och vi talar redan om de grekiska hushållens alltför stora skuldsättning.
Denna ökning beror inte bara på vilseledande reklam för att dra till sig kunder, utan också på tvetydiga villkor och ”det finstilta” i avtalen, som lägger ytterligare bördor på låntagarna.
Ingen kan förneka att det finns ett behov av att vidta åtgärder för att standardisera den information som bankerna måste tillhandahålla så att konsumenterna lättare kan jämföra och välja den produkt som bäst passar deras behov.
I denna information måste man också redovisa den effektiva räntan, eventuell uppläggningsavgift, antalet delbetalningar och delbelopp och lånets totalkostnad. Man måste också informera om huruvida konsumenten har rätt att avsluta avtalet inom en skälig tidsperiod utan att behöva förklara sitt handlande.
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Under 2003 uppgick konsumentkrediterna till över 510 miljarder euro bara i euroområdet (13 procent av hushållens konsumtion). Detta illustrerar både bankernas och andra aktörers ekonomiska intresse av denna marknad och den faktiska, alltför höga skuldbördan som inte får underskattas.
I Portugal är hushållsskulderna över 100 procent av den disponibla inkomsten, om man tar hänsyn till bostadslån. Sakfrågan handlar därför inte bara om tillgång till krediter och konsumentskydd, utan även om ekonomisk hållbarhet, i och med att hushållen löper stor risk att bli offer för penningpolitiken och konsumismens konstgjorda frestelser.
Marknaden för konsumentkrediter är främst en lokal eller regional marknad. Det finns därför inga uppenbara skäl att främja ett beviljande av krediter till gränsöverskridande handel, i synnerhet med bedrägliga argument att detta kommer att bli den ”motor” som ”stimulerar den inhemska konsumtionen i Europa” eller ”en nyckelfaktor i den mycket efterlängtade ekonomiska återhämtningen”.
Samtidigt som jag är medveten om att vissa aktörer är emot detta direktiv, p.g.a. vissa åtaganden som de därigenom åläggs, har jag mina reservationer när det gäller processen för maximal harmonisering som finns i detta förslag från kommissionen. Vi måste vidta åtgärder för att öka samarbetet, stärka mekanismerna för att skydda konsumenterna och införa den flexibilitet som medlemsstaterna behöver för att kunna anta åtgärder som är mer …
Queiró (UEN ),
   . – Syftet med det aktuella betänkandet är att ändra direktiv 87/102/EEG om gemenskapsbestämmelser om konsumentkrediter. Sakfrågan handlar om huruvida tillämpningen av harmoniserade bestämmelser inom detta område kommer att bidra till att skydda konsumenterna. Å ena sidan erbjuder en sådan harmonisering större säkerhet för kreditgivare, köpmän och konsumenter vid handel inom gemenskapen. Å andra sidan skulle en fullständig harmonisering försvaga de bestämmelser som tillämpas av enskilda medlemsstater, som därför måste få behålla rätten att erbjuda sina konsumenter en högre skyddsnivå; även de stater som anser att en fullständig harmonisering skulle vara användbar inom vissa områden.
Utan att gå in på detaljer slår det oss att betänkandet – trots att det är resultatet av kompromisser i det berörda utskottet – är välavvägt och återspeglar våra åsikter att både långivare och låntagare bör bära ansvaret vid denna tidpunkt när reklam och erbjudanden om att ta lån är oerhört aggressiva. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Syftet med kommissionens förslag, genom vilket man uppdaterar bestämmelserna i direktiv 87/102/EEG, är att höja konsumentskyddsnivån. Man måste därför välkomna ett sådant initiativ.
Det innehåller emellertid även en del mindre positiva delar, och genom detta betänkande vill man rätta till dessa delar.
En del av de åtgärder som har lagts fram av kommissionen kan göra krediter dyrare och därigenom leda till en minskning av lånen.
Vi välkomnar de bestämmelser som syftar till att förbättra öppenheten och jämförbarheten.
Det är också viktigt att vi upprättar principen för ansvarsfull utlåning och lägger särskild tonvikt på både långivarens och låntagarens skyldigheter.
Vi måste fastställa minimibestämmelser – som ändå är nödvändiga – på gemenskapsnivå för konsumentkrediter. Ansvaret för en högre konsumentskyddsnivå måste emellertid ligga hos medlemsstaterna på nationell nivå, annars gäller inte subsidiaritetsprincipen och direktivets karaktär kommer att undergrävas.
Mot bakgrund av de ändringsförslag som föredraganden har lagt fram, röstar jag för betänkandet.
Jag måste emellertid meddela att jag godkänner kommissionens sätt att rikta uppmärksamhet på alltför stor skuldsättning. I detta avseende kan jag faktiskt inte instämma i betänkandet. Ett av huvudskälen till konsumenternas alltför stora skuldsättning måste väl ändå ha att göra med den lätta tillgången till konsumentkrediter, t.ex. till icke-nödvändiga ting eller annat som konsumenterna uppenbarligen varken behöver eller har råd med.
I detta avseende instämmer ...

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Syftet med grönboken om konsumentskydd i Europeiska unionen var att utarbeta ett ramdirektiv för att komma till rätta med de negativa delarna i relationerna mellan företag och konsumenter, dvs. otillbörliga affärsmetoder. I grönboken bekräftar man betydelsen av en självreglering hos de största aktörerna genom uppförandekodexar. Detta är följaktligen ytterligare ett direktiv som utgör en del av det konsumentskyddspaket som grundas på bredare mål som är avsedda att säkra konsumentförtroendet och främja transnationella och europeiska affärstransaktioner. Avsikten är alltså, återigen, att harmonisera den inre marknaden genom att anta gemenskapslagstiftning om otillbörliga affärsmetoder. 
Detta förslag till direktiv, som ändrats av parlamentet, syftar emellertid till att förbättra rättigheterna för konsumenter som drabbats av otillbörliga affärsmetoder. Det finns en klausul i vilken man anger ett allmänt förbud mot otillbörliga affärsmetoder, klargör definitionen av sådana metoder, utökar de metoder som omfattas, tillhandahåller kraftfullare åtgärder för att skydda konsumenter som bedöms som sårbara, t.ex. barn och gamla, och låter konsumentorganisationerna delta i ett närmare samarbete kring utarbetandet av uppförandekodexarna. Vi välkomnar allt detta. Man lyckas emellertid inte genom direktivet uppnå det som krävdes. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Genom att man följer upp bestämmelserna i grönboken om konsumentskydd, syftar detta förslag till direktiv från kommissionen till att skydda konsumenterna från otillbörliga affärsmetoder på den inre marknaden. Detta görs genom att man fastställer vad som utgör otillbörliga affärsmetoder på ett enhetligt sätt i EU.
Genom kommissionens förslag försöker man att hitta en avvägning mellan å ena sidan ett bättre konsumentskydd och å andra sidan den inre marknadens friktionsfria funktion.
Jag välkomnar föredragandens ändringsförslag till kommissionens ursprungliga förslag, vilka har inneburit avsevärda förbättringar av förslaget. När det gäller dessa ändringsförslag är föredraganden särskilt intresserad av affärsmetoder som riktas mot specifika konsumentkategorier, dvs. de konsumenter vars sårbarhet förstärks av faktorer som t.ex. ålder, funktionshinder, tillfällig fysisk eller psykisk sjukdom och läskunnighet. 
När det gäller vilseledande reklam stöder jag föredragandens förslag att förslaget till direktiv bör omfatta reklam vars innehåll kontrolleras av företagen själva och inte av reklambyråer.
Jag applåderar föredragandens arbete och röstade för betänkandet. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Jag har valt att rösta emot utskottets ändringsförslag 21 vilket avser att upphäva det svenska aktiesystemet där A- och B-aktier har olika röststyrka.
En viss harmonisering av EU-ländernas regler för finansmarknaderna kan behövas för att gynna den inre marknaden och därmed tillväxten. Detta ändringsförslag går dock i fel riktning. Systemet med A- och B-aktier är öppet, icke-diskriminerande och bygger på fritt ingångna köpeavtal. Det erbjuder möjligheter för personer och institutioner att satsa riskkapital i ett företag utan krav på ägaransvar.
Inga belägg finns för påståenden om att systemet med differentierade röstvärden hämmar företagsuppköp. En mer principiell invändning är att man inte på EU-nivå skall besluta om ägandeformer, ifrågasätta äganderätten eller hindra ett långsiktigt ägaransvar i ett företag. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Bekämpningsmedelsrester i produkter av vegetabiliskt och animaliskt ursprung påverkar människors och djurs hälsa och måste minskas så mycket som möjligt. Denna fråga är egentligen kopplad till allmänt spridda jordbruksmetoder – jordbruksmodellen – och till de miljörisker som är förenade med användningen av bekämpningsmedel, i synnerhet i mark och vatten. Det aktuella förslaget är avsett att konsolidera och harmonisera den befintliga lagstiftningen om bekämpningsmedel och att standardisera bestämmelserna i alla medlemsstater. I förordningen anges maximinivåer för bekämpningsmedel i alla produkter och kommissionen får det slutliga ordet när det gäller att fastställa importtolerans, och Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet får ansvaret för riskanalyser. 
Trots våra reservationer om föredragandens federalistiska inställning verkar principfrågorna vara sunda, under förutsättning att medlemsstaterna får behålla möjligheten att vidta strängare åtgärder på sina egna territorier och att man tar hänsyn till specifika nationella och regionala egenskaper, som t.ex. klimatskillnader och bästa jordbruksmetoder. Vi måste dessutom ta itu med frågan om fastställande av nivåer som inte bör grundas på att hjälpa företag eller att följa WTO-bestämmelser, utan på konsumenternas hälsa. Det är därför viktigt att importerade produkter regleras av samma bestämmelser. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Syftet med förslaget till förordning är att på gemenskapsnivå harmonisera alla högsta gränsvärden för bekämpningsmedelsrester. Detta kommer att garantera ett gott hälsoskydd för konsumenter och minska de kommersiella problemen.
Syftet med förslaget är att förenkla den befintliga lagstiftningen och fastställa rollerna för de olika deltagande parterna, särskilt för Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och kommissionen i samband med angivandet av högsta gränsvärden för bekämpningsmedelsrester. Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet kommer att bära ansvaret för riskanalys, grundat på dess nätverk av experter och institutioner i medlemsstaterna, och den kommer att utfärda ett expertutlåtande om säkerheten när det rör respektive högsta gränsvärde för bekämpningsmedelsrester. Kommissionen kommer att vara ansvarig för riskhanteringen och för att fastställandet av högsta gränsvärden för bekämpningsmedelsrester grundas på expertutlåtandena från Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet.
Myndigheterna i medlemsstaterna kommer att ge Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet uppgifter om nationella livsmedelsystem och om de produkter och metoder som är tillåtna i dessa länder.
Högsta gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i befintliga eller nya ämnen som ännu inte harmoniserats men som tidigare fastställts på nationell nivå, kommer att sammanställas av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. Om man kan visa att dessa är säkra – grundat på tillgängliga uppgifter – kommer de att anges som tillfälliga högsta gränsvärden för bekämpningsmedelsrester.
Mot bakgrund av behovet att garantera en hög livsmedelssäkerhet och med tanke på att jag stöder ett tydligare fastställande av roller och ansvar, röstade jag för betänkandet. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Jag välkomnar rådets antagande av de ”allmänna riktlinjer” som parlamentet föreslog under den första behandlingen och att det tog hänsyn till de invändningar som gjordes vid den tidpunkten, i synnerhet avseende respekten för subsidiaritetsprincipen.
De ”allmänna riktlinjerna” är således helt förenliga med grundidén att en tryggad naturgasförsörjning i första hand bör garanteras av de aktuella företagen, medan medlemsstaterna och, i sista hand, kommissionen bör ingripa bara i andra och tredje hand.
Jag välkomnar naturligtvis att man kommer att inrätta en ”gassamordningsgrupp”, som består av företrädare för medlemsstaterna och intressegrupper som struktureras på liknande sätt som det organ som redan arbetar med oljefrågor. Det är precis den åtgärd som behövs för att förverkliga det välbehövliga ”utbytet av bästa metoder”, för att genomföra den bästa lösningen och för att se till att subsidiariteten respekteras.
Slutligen: valet av artikel 95 i EG-fördraget som rättlig grund för det ursprungliga förslaget till direktiv rättfärdigades av att kommissionen hade föreslagit en rad harmoniseringsåtgärder. Det var emellertid just dessa åtgärder som parlamentet och sedan rådet strök ur det ursprungliga förslaget, eftersom man bedömde att de var olämpliga. I linje med de villkor som rådet och Europaparlamentet har kommit överens om, och p.g.a. att jag instämmer i ändringen av den rättsliga grunden till artikel 100 i EG-fördraget, röstade jag för betänkandet. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Reaktionen från de stora privata monopolen eller från de stora länderna när deras intressen äventyras, i detta fall inom det mycket viktiga energiområdet, är verkligen avslöjande.
Som föredraganden säger: ”en marknad kan vara fullständigt öppen, som i Tyskland, men ändå i praktiken vara ogenomtränglig för utländska företag, p.g.a. att inhemska företag har en monopolliknande makt över infrastrukturen” … ”Det fanns även en ovilja till att rättsligt avreglera både el- och gasmarknaderna i Frankrike”. 
Målet för de stora makterna och deras stora företag är att liberalisera energimarknaden, under förutsättning att de kan behålla kontrollen i sina länder och få kontroll över marknaden i andra länder. Detta är fallet i Frankrike, där marknaden kommer att liberaliseras först efter det att kontrollvillkoren har uppfyllts för de stora franska företagen.
Följaktligen försöker parlamentet att driva igenom ”lika” bestämmelser för alla, när det som krävs egentligen är ett borttagande av den strategiska kontrollen över ett lands energiförsörjning från storföretagen – med deras inrotade tänkesätt som går ut på vinst och dominerande ställning – och främjande av en sektor och en offentlig politik som garanterar rättvis och allmän tillgång, och ett lands hållbara och väl avvägda utveckling. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Gas- och elmarknaderna har till stor del avreglerats, men är fortfarande i huvudsak nationella marknader. Det krävs europeisk enighet om utarbetandet av tekniska regler som är av betydelse för fullbordandet av den inre gasmarknaden. Denna fråga har varit uppe till behandling vid Madridforumet för europeiska tillsynsmyndigheter på gasområdet, som möts två gånger om året och som sammanför företrädare för kommissionen, nationella tillsynsmyndigheter, medlemsstaterna, ansvariga för och användare av gasledningsnäten samt gaskonsumenterna. I linje med slutsatserna från det mötet måste vi säkerställa de nationella marknadernas öppenhet och insyn, en gradvis minskning av gaspriserna (ett område där det fortfarande råder enorma skillnader mellan medlemsstaterna), förbättra sammanlänkningskapaciteten och åtgärda problemen till följd av låg kapacitet samt bristen på ordentliga avgiftsbestämmelser vid gränsöverskridande handel med energi.
Detta forum – som enligt förslaget till förordning har en formell rådgivande roll vid utarbetandet av och diskussionerna om riktlinjerna – försökte nå enighet om tekniska regler för fullbordandet av den inre gasmarknaden vid sitt sjunde möte i Madrid i september 2003 och behandlade frågan om principerna för efterlevnad tillsammans med de omarbetade riktlinjerna. Denna enighet utgjorde grunden för förslaget, som återigen ...

Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Jag har röstat för detta förslag till direktiv, eftersom jag anser att ekodesign för energiförbrukande produkter bör främjas och jag anser därför att parlamentet måste stödja kommissionen i dess integrerade produktpolitik (IPP).
En produkts miljöpåverkan får inte mätas enbart utifrån dess användning eller förbrukning, utan hänsyn bör också tas till att designen under produktens livscykel kan ha stor betydelse för produktens effekter. Liksom föredraganden anser jag att ekodesign skulle kunna inbegripa miljöhänsyn under den fas då de tekniska möjligheterna är som störst.
Jag menar också att antagandet av detta förslag leder till betydande fördelar för tillverkarna (och konsumenterna), t.ex. att känna till och optimera råvaru- och energiflödet, föregripa och följa miljölagstiftningen samt tillgodose kundernas och användarnas förväntningar. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   .– ΕU har underminerat Kyotoprotokollet ända sedan det undertecknades. I stället för att vidta omfattande åtgärder för att minska utsläppen av koldioxid och andra gaser som orsakar växthuseffekten och i sin tur klimatförändringarna, försöker man utnyttja de "flexibla" mekanismerna så att inte bara industrins intressen går fria, utan så att det också resulterar i fördelar. Detta sker när det är helt fastställt att ΕU inte kommer att uppnå målet om en sänkning av utsläppen med 8 procent fram till 2010.
Enligt principen att allting kan köpas och säljas har det upprättats en marknad för rätten att förorena. Nu kompletteras direktivet så att det omfattar ”gemensamt genomförande” och ”mekanismer för ren utveckling”, vilket i båda fallen gäller industrier som investerar i renare teknik i länder utanför EU. Den utsläppsminskning som detta leder till rapporteras på tillgångssidan för dessa industrier, som får rätt att förorena någon annanstans (inom ΕU). Det är uppenbart att detta bara är ännu ett system där komplicerade förfaranden tillämpas med ovissa resultat i syfte att kringgå grundbestämmelserna i Kyotoprotokollet och främja företagen genom att kostnaden för att tillämpa protokollet minskar med 20 procent.
I betänkandet framfördes inga som helst invändningar mot dessa åtgärder och därför har vi parlamentsledamöter från Greklands kommunistparti röstat emot det. 
Bordes och Laguiller (GUE/NGL ),
   . – Produktion som enbart bygger på profit, utan någon som helst miljöhänsyn, får konsekvenser som utgör ett sådant hot mot människans överlevnad att de internationella institutionerna börjar visa intresse för produktionen inom vissa områden och införa bestämmelser som framför allt gäller tillstånd för en begränsning av de tillåtna värdena för växthusgasutsläpp.
Men de tillstånd som var avsedda att minska föroreningarna blir i sin tur varor som kan köpas och säljas och i praktiken omvandlas till rättigheter att förorena, som de rikaste länderna kan köpa från de allra fattigaste.
Av betänkandet att döma har parlamentet fått en svår nöt att knäcka när det gäller att bestämma dessa tillstånds eller varors ”marknadsvärde” De mer absurda aspekterna av denna debatt visar att vi lever i ett ekonomiskt system så till den grad att det inte tillåter samhället att kontrollera sin egen ekonomiska verksamhet. En människoras med självinsikt och kontroll över sina produktionsmedel skulle försöka tillfredsställa allas behov på kort och lång sikt och samtidigt ta hänsyn till naturen. En sådan människoras skulle inte ha några problem med att upprätta globala tak som inte får överskridas när det gäller eventuellt miljöskadlig produktion. Men det är det ekonomiska systemet som i sig är blint och enfaldigt och utgör ett hot mot människans framtid, alldeles oavsett Kyotoavtalet. 
Fitzsimons (UEN ),
   :– Jag röstade för de Roo-betänkandet i dag av flera viktiga anledningar.
Det irländska ordförandeskapet har intensifierat diskussionerna om att skapa ett större internationellt stöd för genomförandet av Kyotoprotokollet. Vi har viktiga politiska åtaganden när det gäller att uppfylla bestämmelserna i protokollet. Om vi skall kunna utjämna effekterna av global uppvärmning och de skadliga följderna för världsekonomin måste vi minska nivån av växthusgaser. Detta har länge varit min åsikt. Europeiska unionen måste vara en föregångare när det gäller att övertyga våra internationella partner om att godkänna alla delar av Kyotoprotokollet.
Jag välkomnar den irländska regeringens samtal i veckan med den nya chefen för det amerikanska naturvårdsverket. Min förhoppning är att dessa skall bidra till att föra processen framåt och att lobbyverksamheten skall få Förenta staterna att ompröva sin isolationistiska inställning till Kyotoprotokollet. Jag hoppas också att vi kan frångå motsatsförhållandet mellan miljögrupper och viktiga näringslivsorganisationer när det gäller miljöfrågor.
Utvidgningen den 1 maj 2004 kommer att stärka vår röst och ställning på den internationella scenen till fördel för Kyotoprotokollet. Vi vet vilka våra åtaganden är och vi måste se till att de uppfylls. 
Goebbels (PSE ),
   .– Jag röstade emot de Roo-betänkandet. Jag är naturligtvis för ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser, så att det blir lättare för våra ekonomier att anpassa sig till de begränsningar som införs genom målen i Kyotoprotokollet. Jag menar emellertid att parlamentet vill införa ett överdrivet byråkratiskt system och meningslösa hinder. Detta är desto mer beklagligt eftersom Kyotoprotokollet ännu inte har trätt i kraft och Förenta staterna, Ryssland och Kina därigenom kommer att få konkurrensfördelar gentemot sina europeiska konkurrenter. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . – I slutet av varje parlamentsperiod försöker de olika föredragandena snabbt sätta punkt för förhandlingarna med rådet, så att det efter valet inte behövs ytterligare diskussioner med ovissa resultat. Innan en offentlig debatt kan komma till stånd har allvarliga meningsskiljaktigheter redan undanröjts. Tack vare den energi som De grönas föredragande har visat prov på är näringslivet i det här fallet tillfredsställt med att handeln med utsläppsrätter kan börja redan 2005 i stället för 2008. Detta ligger i linje med den liberala synen att en utsläppsminskning är alltför dyr på hemmaplan och därför bör ske i länder där den är mer kostnadseffektiv. Detta förväntas leda till fördelar som att resultaten uppnås snabbare globalt sett samt att utvecklingsländerna i sina industrialiseringsprocesser stimuleras att direkt utnyttja miljöteknik som har utvecklats i Europa. Mot detta kan ställas att inga åtgärder vidtas på hemmaplan, länderna i Östeuropa säljer sina rättigheter för att bygga upp sin industri på nytt samt att länderna i tredje världen kanske inte kan inleda industrialiseringsprocessen på länge än. Det positiva är väl att minst 50 procent av minskningen måste ske inom EU. Fördelen med detta förslag är att produktionsskog, som är avsedd att fällas eller kan brännas ned, inte längre orättmätigt kan föras upp som kolgruvor bara för att den tar koldioxid från atmosfären och omvandlar det till syre. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – ”Gemensamt genomförande” (JI) och ”mekanismen för ren utveckling” (CDM) är, liksom den internationella handeln med utsläppsrätter, innovativa instrument som fastställs genom Kyotoprotokollet. Genom de ”flexibla mekanismer som fastställs genom Kyotoprotokollet” blir det till viss del möjligt för parterna att uppfylla sina Kyotomål, samtidigt som de utnyttjar möjligheten att minska växthusutsläppen i andra länder till en lägre kostnad än i sina egna länder.
Dessa projekt måste ge faktiska, mätbara och långsiktiga fördelar i fråga om lindringen av klimatförändringen och samtidigt bidra till värdländernas mål för hållbar utveckling, framför allt genom att överföra teknik som är säker och tillförlitlig ur miljösynpunkt.
Den 18 mars 2003 antog rådet en gemensam ståndpunkt om ett direktiv om ett system för handel med utsläppsrätter. Genom att stimulera efterfrågan på CDM-tillgodohavanden kommer detta förslag att göra det möjligt för oss att hjälpa utvecklingsländerna att genomföra CDM-projekt genom att uppfylla sina mål om hållbar utveckling. Detta skulle också utgöra ett led i kampen mot klimatförändringen genom ett effektivt genomförande av Kyotoprotokollet.
Därför röstade jag för det. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Det största problemet med batterier och ackumulatorer är att de innehåller tungmetaller, såsom kvicksilver, bly och kadmium. Insamlingen av batterier som innehåller dessa metaller har i praktiken inte fungerat, vilket till stor del beror på att konsumenterna inte har skött sorteringen ordentligt, vilket också kommissionen framhöll. Detta är ett av skälen till att kommissionen har beslutat sig för att förorda insamling av samtliga batterier, så att det blir möjligt att garantera att värdefullt material från alla batterier kan återvinnas.
Liksom jag har påpekat vid andra tillfällen är det viktigt att undersöka alla former av avfallshantering med hänsyn till återanvändning och/eller återvinning av produkter. Det är emellertid avgörande att vi också lyssnar till varningsorden från dem som kan branschen när de säger att det kommer att ta fem år för återvinningsmarknaden att mogna. De föreslagna insamlingsgraderna är alltför höga, särskilt om man jämför med de bästa insamlingsgraderna per invånare och år i vissa europeiska länder.
Slutligen anser jag att vi framför allt måste investera i alternativa tekniska lösningar som är säkrare och inte så betungande. Det här är ett område där jag skulle vilja se en vidareutveckling inom en snar framtid.
Jag lade därför ned min röst i den allmänna slutomröstningen, eftersom jag anser att resultatet av de olika omröstningarna inte kommer att kunna bidra till den balans som krävs. 

Ebner (PPE-DE ).
   – Herr talman! Låt mig förklara varför jag lade ned min röst i fråga om Cocilovobetänkandet. Föredraganden har verkligen vinnlagt sig om att slå in på en ny linje och djärvt genomdriva den. Jag hade gärna sett en ännu djärvare linje och framför allt en ännu större uppbackning av de ändringsförslag som har lagts fram i utskottet och här i plenum av olika politiska grupperingar – däribland av mig själv – för att ännu mer hänsyn skulle tas till människors behov i känsliga områden. Modet till detta saknades vid den första behandlingen. Jag hoppas att det kommer att se annorlunda ut när vi tar upp förslaget nästa gång. Jag är övertygad om att det här är rätt väg, men för att verkligen genomdriva detta krävs det mer konsekvens och mod. 

Krivine (GUE/NGL ),
   .– Ingen kan nu längre förneka att vägtransporterna är helt i händerna på den våldsamma frihandeln, något som skadar de anställdas arbetsvillkor, trafiksäkerheten och miljön. I detta sammanhang har jag gett mitt stöd till samtliga ändringsförslag som syftar till att göra social och skatterelaterad dumpning olaglig. Jag röstade till exempel för de åtgärder som syftar till en skärpt övervakning i kombination med sanktioner, såväl på väg som i företagens lokaler, samt för alla förbättringar av förarnas arbetsförhållanden. Inom det här området, liksom överallt annars, förordar jag att man skall sträva efter att åstadkomma det bästa tänkbara på det sociala och miljömässiga området.
Men jag är ändå skeptisk till om Europeiska unionen verkligen vill lagstifta inom detta område som spelar en sådan avgörande roll för kapitalistekonomin och framför allt om man verkligen vill kontrollera och bestraffa alla lagöverträdare. Utan verkligt engagemang från medlemsstaterna och utan kompletterande mänskliga och materiella resurser, vilket också omfattar en utökad arbetsinspektion, befarar jag att dessa bestämmelser än en gång kommer att passera spårlöst förbi. Jag har trots allt röstat för detta betänkande, men jag hoppas framför allt på att de anställda och deras fackföreningar skall mobilisera sig runt om i Europa för att verkligen åstadkomma en förändrad maktbalans. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   . – Upprättandet av den inre marknaden och den efterföljande avregleringen av vägtransportsektorn och närsjöfarten i unionen har lett till hårdare konkurrens och till ett ökande antal fall där företag försöker vinna en konkurrensfördel genom att inte följa gemenskapens lagstiftning om kör- och vilotider, något som den betydande ökningen av antalet överträdelser vittnar om.
Införandet av regler för att kontrollera att arbetstidsbestämmelserna genomförs korrekt skall därför inte ses enbart som ett skydd för förarnas rättigheter, utan också som ett skydd för konkurrensen och trafiksäkerheten.
Vi har därför avvisat de ändringsförslag som innebär att man försöker undanta kontrollen över den maximala arbetstiden per vecka, nattarbetstiden, vilotiden per vecka och körtiden mellan denna vilotid samt en tvåveckorsgräns för körtimmar från direktivets tillämpningsområde, vilket kommissionen föreslår i bilaga 1.
Jag måste uttrycka mitt missnöje med att rådet fortfarande inte har lyckats lägga fram sin gemensamma ståndpunkt om antagandet av en förordning om harmoniseringen av viss sociallagstiftning på vägtransportområdet, en fråga där Europaparlamentet kom med ett yttrande i januari 2003. Jag skulle också vilja gratulera föredraganden till hans arbete. 

Lund och Thorning-Schmidt (PSE ),
   – De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för Deprezbetänkandet (A5-0267/2004). Vi anser att det är viktigt att vidareutveckla flyktingfonden och att samordna insatserna på EU-nivå samt att fastställa rimliga förfaranden och liknande.
Vi är dock väl medvetna om att rådets beslut omfattas av avdelning IV i Fördraget om Europeiska unionen och inte gäller för Danmark, jfr protokollet om Danmarks ställning. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Vi undersöker nu om man kan utveckla den första fasen av Europeiska flyktingfonden (ERF I), som inleddes den 1 januari 2000 och kommer att löpa ut den 31 december 2004.
ERF II syftar till att förbättra stödet till de medlemsstater som tar emot asylsökande genom en integrering i EU av personer som behöver internationellt skydd samt genom åtgärder för att främja ett frivilligt återvändande av personer som saknar skydd eller asylsökande som har fått avslag på sin asylansökan.
Programmet kommer att delas upp på två perioder (2005–2007 samt 2008–2010) och totalkostnaden kommer att uppgå till 687,48 miljoner euro.
Det kommer att gälla för samtliga medlemsstater, frånsett Danmark, och även för alla ansökarländer.
ERF II följer tillämpliga bestämmelser i fördraget.
Mot denna bakgrund, men även med tanke på det breda samförståndet i denna fråga och de goda resultat som har uppnåtts genom ERF I, röstade jag för Deprezbetänkandet. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Detta meddelande är resultatet av en samrådsprocess som involverar olika intressegrupper, som dessutom kommer att utvärdera de pågående studierna. Meddelandet kommer också att formellt fastställa en temainriktad strategi för förebyggande och återvinning av avfall, som kommissionen planerar att anta i september 2004.
Den strategi som jag här hänvisar till bygger vidare på gemenskapsstrategierna för avfallshantering från 1989 och 1996 och syftar till att främja en hållbarare avfallshantering, vilket omfattar aspekter som rör miljö, ekonomi och sociala frågor, med nya begrepp och kvalitativa såväl som kvantitativa synsätt, vilket med all säkerhet hjälper oss att finna bättre lösningar.
Jag håller med föredraganden om att man bör fokusera på betydelsen av mer långtgående åtgärder för att öka miljömedvetenheten hos allmänheten, företagen, de ekonomiska aktörerna etc. och jag instämmer i att en av de viktigaste aspekterna i den önskade strategin måste ligga just där, genom att man fäster särskild vikt vid informations- och upplysningskampanjer och -projekt i skolorna. 

Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja ge några kommentarer om Voggenhuberbetänkandet. Jag kan konstatera att vissa grundläggande rättigheter inte har tagits med i förslaget till konstitution. Johannes Voggenhuber, som är med i min egen politiska grupp, var ledamot av konventet. Jag talar om principen om språkens lika rättsställning. Jag talar om rätten till självbestämmande.
Slutligen kan nämnas att en flagrant överträdelse av de grundläggande rättigheterna har skett i Spanien i och med nedläggningen av den baskiska tidningen . Inte heller denna fråga har behandlats i betänkandet. Jag anser att detta är djupt olyckligt och eftersom min gruppordförande kallade mig för idiot när jag undertecknade utkastet till misstroendevotum, har jag tagit mig friheten att inte rösta som min grupp i den här frågan utan har i stället lagt ned min röst. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   .– ΕU missar aldrig ett tillfälle att bravera med sina principer och värden och tala om för alla andra hur saker och ting skall gå till. Att detta inte är något annat än hyckleri framgår av EU:s inställning att förföljelserna och fördömandena av kommunister i flera kandidatländer liksom Annanplanen för Cypern är helt förenliga med EU:s principer. I den politiska praktiken är dessa principer så omfattande att det finns utrymme för allt som ligger i monopolens intresse och samtidigt så begränsade att det utesluter arbetstagarnas grundläggande rättigheter.
Kommissionens meddelande och betänkandet från utskottet för konstitutionella frågor behandlar frågan som en rättslig fråga och fokuserar på förfarandet för tillämpning av artikel 7 i fördraget, där det fastställs att åtgärder kan vidtas mot medlemsstater som åsidosätter ΕU:s principer. Detta är inte bara en rättslig fråga, utan en djupt politisk fråga. I betänkandet framförs inga som helst tvivel på EU:s ”goda avsikter”. Betänkandet innehåller emellertid också vissa positiva synpunkter, t.ex. när det gäller behovet av en högre skyddsnivå för grundläggande rättigheter, tolerans, främjande av ett politiskt klimat där människor känner sig hotade och så vidare.
Därför röstade vi parlamentsledamöter från Greklands kommunistparti inte emot betänkandet, utan lade ned våra röster. 
Berthu (NI ),
   .– Jag röstade emot Voggenhuberbetänkandet, i vilket man försöker utnyttja artikel 7 i Fördraget om Europeiska unionen till att införa en ny form av ”multilateral kontroll” inom området allmän politik och medborgerliga rättigheter, vid sidan av den kontroll som uppstår inom den ekonomiska politiken genom Maastrichtfördraget och den kontroll som socialisterna skulle vilja stärka inom det sociala området.
Denna multilaterala kontroll, som i den nuvarande Europeiska unionen karakteristiskt nog bara tilltar och tillämpas allt striktare, leder till två olika problem.
Först och främst har vi problemet med EU:s legitimitet, eftersom EU utnyttjar en i hög grad artificiell europeisk demokrati för att undertrycka nationella demokratier, trots att dessa är mer effektiva och står närmare folket.
Men vi har också problemet med EU:s effektivitet, eftersom vi i dag vet att EU:s främsta resultat har varit att lamslå medlemsstaterna och orsaka stagnation i hela det europeiska systemet, som inom alla områden börjar bli alltmer svårhanterligt, stelbent och svårt att sätta fart på.
Denna kontroll bygger på viljan att förena och vidareutveckla nationalstaterna, men den orsakar i själva verket fler problem än den löser, eftersom den underminerar demokratin och är förödande för såväl pluralismen som Europas dynamik. 
Caudron (GUE/NGL ),
   . År 1992, när vår gemenskap tillkännagav att den utvecklades till en union utöver den ekonomiska dimensionen, fastslogs i fördraget att ”unionen bygger på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt på rättsstatsprincipen, vilka principer är gemensamma för medlemsstaterna”.
I artikel 7 fastställs säkerhetsmekanismer. Den sorgliga händelsen i Österrike 1999 gav oss än en gång anledning att fundera över de här instrumentens effektivitet. Därefter antogs ändringsförslag, men de var inte tillräckligt långtgående. Vi kan därför vara tillfredsställda med kommissionens initiativ.
Liksom föredraganden anser jag emellertid att kommissionen är inne på fel spår om strategin enbart grundas på förebyggande. Förebyggande måste kombineras med påföljder. Risken för åsidosättande av de grundläggande rättigheterna är mycket svår att definiera. Jag förordar en bred definition som till exempel omfattar en medlemsstats misslyckande att hantera kränkningar av de mänskliga rättigheterna (rasism, antisemitism), en diskriminerande utarmning av delar av befolkningen samt allvarliga begränsningar när det gäller pressfriheten. 
Lund och Thorning-Schmidt (PSE ),
   – De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för Voggenhuberbetänkandet (A5-0227/2004) om grundläggande rättigheter i EU.
Vi stöder grundidén med detta betänkande, men tar dock avstånd från formuleringen i punkt 11a, där följande står: ”en EU-intervention enligt artikel 7 i EU-fördraget måste därför begränsas till situationer präglade av en klar risk och ihållande åsidosättanden och får inte åberopas som stöd för en rätt till eller politik för ständig övervakning av medlemsstaterna från EU:s sida”.
Vi anser att EU måste ha möjlighet att under en period övervaka en medlemsstat om de grundläggande rättigheterna i EU överträds. Om det till exempel förekommer grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna i ett land, måste det finnas möjlighet att kontrollera att den aktuella situationen åtgärdas. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– I åratal har Johannes Voggenhuber argumenterat för en EU-konstitution för Gruppen De grönas räkning. Nu håller en sådan konstitution på att utarbetas, där en hejdlöst fri konkurrens, ett ständigt ökande antal vapen och rådets odemokratiska makt fastställs permanent. Enligt denna konstitution, liksom artikel 7 i det nuvarande Fördraget om Europeiska unionen, är det tillåtet med åtgärder mot medlemsstater som upphör att vara demokratier och allvarligt och ihållande bryter mot rättstatsprinciperna. Detta är viktigt för det odemokratiska Spanien under den nyligen besegrade Aznarregeringen och de eventuella framtida medlemsstaterna Rumänien och Turkiet. Varken dessa bestämmelser eller kommissionens meddelande om detta klargör om de också täcker allvarlig underlåtenhet att agera mot kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Jag uppskattar att Johannes Voggenhuber i sin resolution förordar en tolkning som bygger på öppenhet, likabehandling, åsiktsmångfald samt förtroende för att unionen inte skall ägna sig åt ständig övervakning av medlemsstaterna. Jag håller också med honom om att parlamentet måste spela en betydelsefull roll vid eventuella upphävanden och detta får inte överlåtas till rådets maktpolitik. Men det som stör mig är den idealistiska smet som har hällts över hans resolution. EU:s verkliga värden är tyvärr marknad, valuta, fri konkurrens och upprustning snarare än demokrati, mänskliga rättigheter, miljö, fred och solidaritet. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Jag röstade emot detta betänkande, eftersom det visar prov på en maximalistisk och centralistisk hållning som gränsar till trakasserier när det gäller respekten för och främjandet av unionens grundläggande värden. Genom att bortse från unionens roll, dvs. att utgöra ett komplement till de stater som ingår i unionen, har man i detta betänkande valt att ignorera de nationella demokratiernas beskaffenhet och verklighet, vilket tyvärr kastar en skugga av misstanke över dem.
I en tid när Europeiska unionen förbereder sig för den största utvidgningen i historien, och i synnerhet med tanke på det spektakel som den årliga debatten om rapporten om mänskliga rättigheter i EU har urartat till, skulle det vara minst sagt oroande om Europaparlamentet gav sig själv i uppgift att ”agera polis” i fråga om medlemsstaternas respekt för demokrati och värden, samtidigt som man ignorerar staternas och nationernas roll i en mångfacetterad definition av vad det är att ”vara Europa” och presenterar en disciplinär och pervers vision av denna verklighet.
Jag håller med utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden när det rekommenderar att frågan om ett eventuellt interinstitutionellt avtal om artikel 7 i EU-fördraget inte skall behandlas förrän efter anslutningen av de nya medlemsstaterna, om ens då.
Förslaget att utvidga unionens grundläggande ”värden” genom att införliva stadgan om de grundläggande rättigheterna på det här området samt strategin att på ett oklart och oproportionellt sätt utöka förteckningen över vilka företeelser som skall betraktas som allvarliga risker är enligt min mening ett misstag. 
Talmannen.
   – Röstförklaringarna är avslutade.

– Innan vi övergår till eftermiddagens arbete är jag skyldig er en kort förklaring till att jag kommer så sent. Som ni väl känner till tog omröstningen i förmiddags mer än två timmar: i slutet av en parlamentsperiod krävs det verklig politisk effektivitet för att avsluta arbetet i parlamentets utskott.Men det var också något annat: tidigt i eftermiddags deltog jag i en mycket viktig ceremoni utanför vårt parlament med anledning av folkmorden i Rwanda för tio år sedan, tillsammans med talmannen från Rwandas parlament och en delegation parlamentsledamöter som hade kommit från Rwanda för att vara med oss här i Strasbourg i dag. Jag ber därför om ursäkt för att jag är sen. Men det var en fruktansvärd händelse vars minne måste uppmärksammas och till och med bevaras så som vi gjorde i dag, eftersom vi vid sidan av våra andra ansvarsområden är skyldiga att i alla fall minnas vad som hände. 
Talmannen.
   – Den främsta anledningen till att jag befinner mig i talarstolen så här i början av eftermiddagen är att vi har Franska republikens utrikesminister här på besök. Välkommen till Europaparlamentet, herr minister.
Under lång tid arbetade Michel Barnier här tillsammans med oss, framför allt som kommissionär med ansvar för Europeiska unionens regionalpolitik. Han har ett gott anseende här i parlamentet, men han försvann nyligen och hade lika lite möjlighet att ta farväl av oss som vi av honom.
Därför, herr minister och medeuropé, är det ett stort nöje för mig att vara här – ja, bättre sent än aldrig – för att hälsa er välkommen och berätta hur mycket vi uppskattar det arbete som ni har gjort för Europa. På er nya post som Frankrikes minister kommer ni att fortsätta er vandring på den europeiska vägen, där ni har kommit långt redan under er tid här.
Barnier,
    Tack, herr Cox, för att ni kom hit i dag och för att ni med rådets benägna bistånd låter mig uppta rådets bänkar under några minuter och säga ett par ord till er.
Mina damer och herrar! Jag hade velat tala till er redan för ett par dagar sedan, men det var inte möjligt eftersom min utnämning till Frankrikes utrikesminister gick så snabbt. Jag ville säga ett par ord till er och jag är mycket tacksam för att talman Pat Cox låter mig göra detta.
Kommissionär Schreyer, mina damer och herrar! Voltaire brukade säga att han hade följande motto: korta brev för långvarig vänskap. På samma sätt gäller att mitt korta tal inte skall sägas stå i motsättning till det jag hoppas skall bli en lång och varaktig relation. Mina första ord var riktade till er, herr talman, eftersom jag vill tacka er för att ni ger mig möjlighet att säga dem till er. Jag vet att ni har gjort ett undantag för mig. När jag nu har fått ett annat uppdrag i mitt hemland är det ett nöje att kunna ge er ett erkännande och ta farväl så som brukligt är mellan partner och vänner, eftersom jag varken kan eller vill glömma att de strider som jag under nästan fem års tid utkämpade för kommissionens räkning här i Strasbourg och i Bryssel har varit strider som har delats av och med detta parlament.
Det gäller i första hand striden för konstitutionen som vi räknar med förhoppningsvis skall komma in i den avgörande antagandefasen senast i juni, tack vare det irländska ordförandeskapets skickliga insatser. Det bygger på ett utkast där vi kan se allt arbete vi har lagt ned, eftersom det är vårt eget utkast. Under planeringsstadiet arbetade kommissionär Vitorino och jag i presidiet tillsammans med Klaus Hänsch och Iñigo Méndez de Vigo. Under de häftiga diskussionerna när konstitutionen behandlades, artikel för artikel, kommatecken för kommatecken, och sedan slutfördes satt vi återigen sida vid sida med många andra av konventets ledamöter som jag nu återser här: Elmar Brok, Andrew Nicholas Duff, Olivier Duhamel, Alain Lamassoure, Anne Van Lancker, Johannes Voggenhuber och andra som jag inte tror tar illa upp för att jag inte nämner dem vid namn, parlamentets delegater till konventet och deras företrädare, alltid lika aktiva, kompromisslösa och intelligenta. Jag tvivlar inte på att när det är dags att försvara denna text och förklara den för Europas folk – jag tänker på Gianfranco Dell'Albas ständigt lika goda förklaringsförmåga – kommer vi återigen att fungera som ett team, oavsett våra positioner, och arbeta tillsammans.
Herr talman! Under denna spännande men också svåra resa fanns det en person som i hög grad bistod mig med vägledning och goda råd och det var Giorgio Napolitano, som befinner sig här i dag. Det var trots allt han som trodde mest på konventets och konstitutionens möjligheter. Jag skulle vilja tacka honom för hans råd och hylla honom för hans arbete och vision genom att citera den franske författaren André Maurois, som en gång sade att ”framsteg sker när man gör det omöjliga”.
Som ni väl känner till var och är min andra strid den ekonomiska, sociala och nu också den territoriella sammanhållningen och dess framtid efter 2007. Sammanhållningen, mina damer och herrar, är en av Europeiska unionens finaste strategier. Tillsammans med alla som arbetar vid kommissionens generaldirektorat för regionalpolitik, som är en enastående hjälp för mig, ville jag se till att regionerna – era regioner och då först och främst de regioner som har störst behov eftersom de är fattigast eller befinner sig längst bort, t.ex. de yttersta randområdena med flera – verkligen har partnerstatus och aldrig sitter på åskådarplats när det gäller europeiska projekt och europeiska framsteg.
Beslutens tid närmar sig. När ståndpunkten om budgetplanen och sammanhållningspolitiken antas om några få timmar kommer det här parlamentet att ta ett avgörande steg mot det slutgiltiga beslutet 2005. När jag nu nästan är klar ger det mig anledning att tacka några av er mer personligt – de tre ordförandena i utskottet för regionalpolitik, transport och turism som jag har haft turen att arbeta med: Konstantinos Hatzidakis, Luciano Caveri och i dag Paolo Costa samt de efterträdande föredragandena som förbehållslöst har hjälpt mig att utforma sammanhållningspolitikens framtid: Francesco Musotto, Elisabeth Schroedter, Emmanouil Mastorakis och José Javier Pomés Ruiz. Slutligen vill jag tacka dem vars lika förbehållslösa uppmärksamhet och råd har gjort det möjligt för mig att basera denna politik på en sund gemensam budgetförvaltning: Diemut R. Theato, Terence Wynn, Giovanni Pittella och Helmut Kuhne. Det finns andra som jag har arbetat med och som jag inte vill såra; jag tänker på dem och riktar mitt tack även till dem.
Herr talman! Jag var visserligen minister en gång i tiden, men det här är första gången på länge som jag med ert och det irländska ordförandeskapets tillstånd talar till er från rådets bänkar.
Jag har naturligtvis andra ansvarsområden i dag än jag hade i kommissionen. Men ni kan vara säkra på en sak: min ställning som Frankrikes minister för Europa- och utrikesfrågor kommer varken att påverka eller förändra mina idéer, mitt tillvägagångssätt och framför allt inte min tillgänglighet eller vänskap med parlamentet och de som sitter här i dag. Vi träffades en gång för att vi hade en viss idé om Europa och jag är helt övertygad om att detta kommer att leda till att vi träffas igen inom en snar framtid. Det finns så mycket som vi behöver arbeta med tillsammans.
Mina damer och herrar! Inför det stora demokratiska ögonblicket av medborgarutbyte och dialog som väntar er och parlamentet om ett par veckor, önskar jag var och en lycka till, oavsett era åsikter och övertygelser. Herr talman! Eftersom jag vet att det inte hör till vanligheterna skulle jag vilja tacka er för att ni lät mig säga dessa ord, eftersom det var något jag verkligen ville göra.
Napolitano (PSE ).
   – Herr talman! Jag begär ordet för bara en minut, eftersom jag vill tacka kommissionären, Michel Barnier, inte enbart för de kommentarer han riktade till mig, som gjorde mig djupt rörd, utan också för det samarbete som han har kunnat etablera med utskottet för konstitutionella frågor och med parlamentet som helhet under de här åren. Tack vare honom har dialogen, samarbetet, det gemensamma åtagandet och alliansen – som man ibland har kallat den – mellan kommissionen och parlamentet när det gäller institutionella frågor inte bara stannat vid ren retorik utan blivit en fungerande verklighet.
Vi är övertygade om att vår vän minister Michel Barnier på ett förtjänstfullt sätt kommer att inta den position som en gång innehades av Robert Schuman för en uttolkning av Europatraditionerna i Frankrike, den stora medlemstat som var med om att grunda Europeiska gemenskapen.
Talmannen.
   – Tack till er allesammans, särskilt till er, herr minister. 

(1)

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0268/2004) av Terence Wynn för budgetutskottet om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om att bygga en gemensam framtid: Politiska utmaningar och budgetmedel i ett utvidgat EU 2007–2013. 
Wynn (PSE ),
   . – Herr talman! När jag först kom in och såg mig omkring trodde jag faktiskt att folk hade kommit hit just för den här debatten, men sedan insåg jag att den tidigare kommissionären Michel Barnier just skulle hålla sitt tal! 
Framför sig har parlamentsledamöterna inte bara ett betänkande från budgetutskottet, utan ett betänkande där man även har försökt att ta hänsyn till åsikter från de andra utskotten. I detta arbete har vi försökt att ta med åtminstone tre eller fyra av de prioriterade frågor som de anser vara viktigast, och sedan, i punkt 31, uppmana kommissionen och rådet att åtminstone se över alla bilagorna för att få en känsla för vad de andra utskotten försöker att göra. Jag säger detta eftersom jag fick ett brev från en av mina ordförandekolleger där denne faktiskt klagar på detta förfarande, men vi ansåg att det var ett rättvist förfarande där alla fick chansen att säga vad de tyckte.
Syftet med betänkandet är inte att ge konkreta förslag utan att ange riktlinjer för nästa parlament. Tanken är att vi i det nuvarande parlamentet inte skall göra något definitivt, utan att vi skall ge en åsikt om hur vi anser att förhandlingarna skall äga rum i nästa parlament. Mitt uppdrag som föredragande för det här betänkandet, snarare än ordförande, är att försvara budgetutskottets ståndpunkt. Därför är jag inte här för att rekommendera att något av de 22 ändringsförslag vi har framför oss godtas, även om jag anser att ändringsförslagen 3 och 5 är till hjälp när det gäller formuleringen. Jag överlåter denna typ av beslut till min politiska grupp.
Jag fascineras över ändringsförslagen från mina brittiska konservativa kolleger, t.ex. Philip Charles Bradbourn och andra, framför allt ändringsförslagen 17, 18 och 19. I ändringsförslagen 17 och 18 föreslås att högst 1 procent av BNI ges till EU-budgeten och ändringsförslag 19 handlar om nationalisering av strukturfonderna. Som brittisk medlem av Labourpartiet är jag mycket positiv till mina konservativa kollegers inställning och till att de nu godkänner Gordon Browns förslag. Jag är säker på att detta kommer glädja honom mycket!
Jag är fortfarande konfunderad när det gäller ändringsförslagen 20 och 21, men jag kommer att tala med Philip Charles Bradbourn om detta senare. Även om jag är positiv till ändringsförslagen i egenskap av brittisk ledamot i Labourpartiet, är jag inte här i egenskap av brittisk ledamot i Labourpartiet utan i egenskap av föredragande för budgetutskottet och jag kan därför inte stödja förslagen. Som jag nämnde föreslås det i ändringsförslagen 17 och 18 att högst 1 procent BNI avsätts till egna resurser. Jag föredrar den återstående delen av punkt 17, där det anges att vi bör utvärdera våra politiska prioriteringar och deras behov. Först därefter bör parlamentet bestämma nivån för egna resurser.
När ordförande Prodi för första gången lade fram kommissionens förslag påpekade jag att mellan åren 1988 och 2002, enligt den befintliga budgetplanen, så hade de utbetalade beloppen verkligen ett genomsnitt på 1 procent av BNP. Om genomsnittet är 1 procent har det naturligtvis förekommit tillfällen då 1 procent har överskridits. Om ni läser punkterna 10, 11 och 12 i betänkandet ser ni att det faktiskt står att vi bör se över prioriteringarna och sedan besluta vad det övergripande genomsnittet bör vara.
Det kan mycket väl vara så att vi, efter att ha gjort en utvärdering och sett över de politiska prioriteringarna, hamnar på 1 procent av BNI. Enligt punkt 19 kan siffran bli högre, men om vi betraktar detta förnuftigt och pragmatiskt kan vi hamna på vilken siffra som helst och 1 procent kan inte uteslutas. Detta är emellertid inte ett beslut för det nuvarande parlamentet, utan för det nya, detsamma gäller tidsramen. Anledningen till detta är att vi skall kunna garantera att de nya parlamentsledamöterna från de tio nya medlemsstaterna får delta, liksom de tio nya kommissionärerna. Som jag nämnde tidigare är inte syftet med detta betänkande att fatta beslut utan att göra det möjligt för det nya parlamentet att göra det och samtidigt tillsammans med den nya kommissionen och rådet åtminstone överväga det vi säger.
För att upprepa något annat som jag nämnde under den första debatten i denna fråga vill jag påminna rådet om att det interinstitutionella avtalet endast är interinstitutionellt så länge institutionerna behåller det mellan sig. Med andra ord är parlamentets roll i detta mycket viktig. Parlamentet har ingen biroll i processen. Parlamentet har en huvudroll och jag hoppas att de andra institutionerna inser detta.
Det här är förmodligen sista gången jag talar inför detta parlament i egenskap av ordförande för budgetutskottet. Jag vill gärna framhålla att det har varit ett fantastiskt privilegium och arbete.
Roche,
   . – Herr talman! Jag vill tacka Terence Wynn och hans utskott för deras arbete. Jag är glad över möjligheten att i dag få delta i denna debatt om den framtida budgetplanen och jag har noterat det som Terence Wynn har tagit upp.
Betänkandet och arbetet som parlamentet har utfört utgör ett viktigt bidrag till arbetet mot överenskommelsen om den kommande finansieringen för perioden fr.o.m. 2006 och framåt. Karaktären på överenskommelsen om nästa finansieringsomgång kommer att vara avgörande för hur unionen rustar sig för att ta itu med kommande utmaningar, däribland de som är mest relevanta för våra medborgares livskvalitet och ekonomiska utsikter. Alla unionens institutioner har ett ansvar för att garantera att vi åstadkommer ett väl avvägt och rättvist resultat som främjar våra politiska mål på ett sätt som är ekonomiskt effektivt och som ger resultat.
Som vi alla vet finns det inga enkla lösningar på den utmaning som förhandlingarna om den framtida finansieringen kommer att utgöra. Vi måste ta itu med behovet att stimulera tillväxten i unionen för att dra fördel av den ekonomiska återhämtning som nu är uppenbar. Vi måste använda resurserna effektivt så att vi skapar en tillväxthöjande infrastruktur i unionen som bidrar till förbättringen av transportförbindelser, genom investeringar i kommunikation och ny teknik. På samma sätt kan tillhandahållandet av stöd till det mänskliga kapitalet – framför allt när det gäller utbildning – komplettera våra investeringar i infrastruktur. Ökade kunskaper hos Europas arbetskraft bidrar avsevärt till förbättrad produktivitet. Stödet till innovation kommer också att öka unionens värde på den krävande globala marknadsplatsen och därigenom dess konkurrenskraft och resultat.
Solidaritetsprincipen är ytterst viktig för att vår union skall lyckas. EU måste överväga hur man bäst skall stödja de områden i de nya medlemsstaterna som kommer att ligga under unionens genomsnittsvärden när det gäller utveckling och tillgång till tillväxtmöjligheter, däribland arbetstillfällen. I vissa områden i de befintliga medlemsstaterna pågår konvergensprocessen fortfarande och unionen måste överväga vilken typ av fortsatt stöd som är lämplig för att främja vårt gemensamma mål att alla regioner skall kunna sträva mot EU:s genomsnittsnivå för välfärd. På liknande sätt måste vår debatt om den framtida finansieringen inbegripa de skilda behoven hos storstads- respektive landsbygdsbefolkningar och regioner och man måste överväga hur man bäst skapar ett väl avvägt resultat som främjar ökad välfärd för en större del av Europas medborgare.
I vår debatt om den framtida finansieringen måste vi även överväga hur vi kan öka prioriteringen av främjandet av hållbarhetsprincipen när det gäller framtida tillväxt och utveckling. Vi inser alla hur viktigt det är att tillhandahålla lämpliga resurser för ökade unionsåtgärder när det gäller frihet, säkerhet och rättvisa och till stödet av unionens roll när det gäller yttre förbindelser. Kort sagt är de utmaningar som väntar oss när det gäller den framtida budgetplanen verkligen betydande.
Som parlamentet är medvetet om befinner vi oss fortfarande i den allra tidigaste fasen av våra överläggningar om den framtida budgetplanen. Det irländska ordförandeskapets metod är att bygga en stadig grund för det detaljerade arbete som måste utföras under de kommande ordförandeskapen för att nå en överenskommelse om nivån och inriktningen för den framtida finansieringen. Ett mål i anslutning till detta är att ge medlemsstaterna möjlighet att ta ställning till kommissionens meddelande i dess helhet och ge en övergripande beskrivning av deras reaktion. Syftet med denna process är att göra det möjligt för oss att fastställa vilka områden vi är överens om och vilka områden vi har delade meningar om. Parlamentet kommer att ha fått tillgång till Europeiska rådets slutsatser där man välkomnar kommissionens arbete i denna fråga och godkänner ordförandeskapets metod för hanteringen av den.
I linje med dessa slutsatser och de analyser som för närvarande utförs i rådet för att undersöka alla de områden som tas upp i kommissionens meddelande kommer detta att utgöra underlaget för rapporten som skall utarbetas inför Europeiska rådet i juni, med en översiktlig beskrivning av överläggningarna fram tills dess.
Därför är Wynnbetänkandet ett viktigt bidrag till arbetet i en fråga där alla unionens institutioner kommer att vara engagerade. Jag välkomnar det konstruktiva sätt som Europaparlamentet som vanligt har tillämpat vid hanteringen av frågan om den framtida finansieringen. Även om det kan finnas skilda åsikter om olika aspekter av frågan är jag glad över att det finns så många områden där man har kommit fram till gemensamma analyser och ett gemensamt erkännande av hur viktigt det är att fokusera på frågor som hållbar utveckling, tillväxt, frihet, säkerhet och rättvisa och unionens roll gentemot tredjeländer.
Som jag redan har nämnt har vi mycket arbete framför oss. Det kommer att avgöra hur unionen rustar sig för att möta de utmaningar som väntar. Allt eftersom förhandlingarna pågår kommer det naturligtvis att finnas frågor där vi har delade meningar – det ligger i politikens och den politiska dialogens natur. Jag är emellertid övertygad om att vårt gemensamma engagemang för att uppnå ett rättvist och balanserat resultat av förhandlingarna kommer att hjälpa oss att arbeta mot en slutlig lösning som främjar effektiv användning av resurser för en ökad välfärd till alla unionens medborgare under de kommande åren. 
Schreyer,
   – Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Vi politiker som arbetar med budgetfrågor kan i dag blicka tillbaka på fem års framgångsrikt samarbete. Den första budgeten som vi var gemensamt ansvariga för, 2000 års budget, var också den första budgeten som utarbetades enligt det nuvarande systemet för finansiell planering. Efter fem års gemensamma erfarenheter av budgetplanen som planeringsinstrument har vi nu chansen att diskutera den här erfarenheten med tanke på dess konsekvenser för den närmaste planeringsperioden.
Vår erfarenhet visar att planeringsinstrumentet har visat sig kunna garantera en disciplinerad utveckling av utgifter och dess finansiering. Framför allt har instrumentet för det interinstitutionella avtalet, med dess samråds- och samarbetsmekanismer, också gjort att diskussionsprocessen utförs effektivt och avslutas i rimlig tid. Erfarenheten har också visat att det är önskvärt med en högre grad av flexibilitet, att utgiftstaket för utrikespolitiken helt enkelt var alltför lågt och att taket för de administrativa utgifterna lätt leder till separata problem. Budgetplanens positiva effekter beror på att det är ett instrument som skapar ömsesidigt förtroende mellan institutionerna och främjar kompromisser. I det avseendet stöder jag helt vad ordföranden Terence Wynn sade.
Detta är också ett argument för att synkronisera budgetplanens varaktighet med parlamentets och kommissionens mandat – med andra ord att begränsa den till fem år. Kommissionen är i princip enig med budgetutskottet här. Av en rad olika skäl, som jag inte vill gå in på här, har emellertid kommissionen föreslagit ytterligare en sjuårsperiod som en övergångsfas. Kanske finns det utrymme för en kompromiss, så att till exempel de stödprogram som kommissionen för närvarande utarbetar den rättsliga grunden för inte skulle få en fastställd budget för alla sju åren i det här skedet.
Om vi vill vara säkra på att samtliga rättsliga grunder skall kunna antas 2006, har den nya kommissionen helt enkelt inte tillräckligt med tid för att utarbeta dem. Men naturligtvis kommer den nya kommissionen att kunna hävda sina prioriteringar i samrådsprocessen.
I budgetplanen fastställs den finansiella ramen för den politik som kommer att föras under de närmaste åren. Det är ett ytterst betydelsefullt politiskt projekt och därför är det nödvändigt att nå en överenskommelse om vilka uppgifter unionen avser att utföra gemensamt framöver innan samrådsprocesserna inleds. Så har också det irländska ordförandeskapet behandlat den här frågan och jag skulle vilja ta tillfället i akt och rikta ett stort tack till er för ert sätt att hantera den här frågan och kommissionens förslag just nu.
Våra gemensamma mål är ambitiösa: hållbar tillväxt, ökad konkurrenskraft genom förbättrat stöd till vetenskap, forskning och utbildning, utveckling av ett europeiskt område med frihet, säkerhet och rättvisa för våra medborgare, ett större gemensamt ansvar i världen och en framgångsrik integration av de nya medlemsstaterna. Denna nya ram kommer att gälla för ett EU med 27 medlemsstater.
Kommissionen föreslår att allt detta skall finansieras inom det nuvarande taket för unionens egna medel. Vi föreslår ingen höjning av detta tak, även om den nuvarande gränsen har legat konstant sedan 1999. Vi föreslår till och med en betydligt större flexibilitetsmarginal under detta tak, 1,24 procent av bruttonationalinkomsten, än den som föregående kommission föreslog för innevarande planeringsperiod. Om vi jämför siffrorna i de nuvarande budgetplanerna med kommissionens nya förslag för åren 2007–2013, visar det sig att vårt föreslagna tak för nästa planeringsperiod ligger på i genomsnitt 1,14 procent av bruttonationalinkomsten, medan det nuvarande genomsnittet ligger på 1,12 procent, om EUF och Solidaritetsfonden räknas med. Om man undantar Europeiska utvecklingsfonden och Solidaritetsfonden från den här uträkningen – på samma sätt som i uppgifterna för nästa period – och värdena för innevarande period räknas om för 25 medlemsstater, kommer kommissionens nya förslag att resultera i en något lägre procentsats av bruttonationalinkomsten under de kommande åren jämfört med innevarande planeringsperiod.
Hur har vi lyckats hålla oss kvar under det här taket trots vårt ambitiösa program? Den enda förklaringen är förstås att kommissionen har omfördelat medel från gamla till nya uppgifter. Jordbruksutgifternas andel av budgeten kommer till exempel att minska, medan anslagen till hållbar tillväxt kommer att öka. En omfördelning mellan de gamla och nya medlemsstaterna är på förslag. Om vi undersöker kommissionens förslag för den kommande planeringsperioden enbart när det gäller de gamla medlemsstaterna, ser vi att de hamnar en bra bit under taket på 1,0 procent av bruttonationalinkomsten, vilket vissa medlemsstater har begärt. Men om vi skall sätta ett tak på 1,0 procent för den utökade unionen med 27 medlemsstater, kommer vi att behöva avstå från hela politikområden, vilket kommer att göra det omöjligt att uppnå alla de mål som har antagits av rådet och oss själva.
Under de senaste åren har vi gjort mycket för att konsolidera budgeten, betydligt mer än vad som har gjorts i medlemsstaterna. De senaste årens budgetar, de budgetar som vi har varit gemensamt ansvariga för, kan anses vara de lägsta någonsin i de europeiska budgetplanernas historia. Utgiftsflödena till de nuvarande medlemsstaterna har reducerats för att inom det nuvarande takets begränsningar skapa tillräcklig finansiell kapacitet inför anslutningen av nya medlemsstater. När det gäller budgetpolitiken står vi väl rustade inför utvidgningen. Vi har ett nytt, modernt budgetsystem och en ny budgetstruktur som är betydligt mer genomskinlig och politisk.
Tack vare ett mycket nära samarbete mellan institutionerna under de senaste åren har vi uppnått goda resultat. Och ni, Terence Wynn, har varit en enastående ordförande för budgetutskottet och lett utskottet med stor framgång. Men ni har också haft turen att ha mycket goda utskottsledamöter, som har varit professionella, kompetenta och – en viktig egenskap hos alla politiker som arbetar med budgetfrågor – som har förmågan att arbeta hårt. Samma sak gäller för utskottets presidium.
Tack vare det utmärkta samarbetet har vi uppnått en hel del. Det har helt enkelt varit en väldigt fin erfarenhet på alla sätt. Jag vill verkligen tacka er för detta.
De Keyser (PSE ),
   Herr talman! Jag inleder med att i kortfattad telegrafisk stil framföra mina gratulationer till Terence Wynn för hans betänkande. Som företrädare för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har jag fyra synpunkter att framföra.
Den första synpunkten är att vi är oroliga för att en alltför restriktiv budget faktiskt kan förhindra Europeiska unionen från att spela en roll på den internationella arenan.
Den andra synpunkten är att även om vi har gett vårt stöd till en tydlig, flexibel och förenklad budget, anser vi att det är ytterst angeläget att Europaparlamentet behåller kontrollen över budgeten innan beslut fattas. När det gäller yttre förbindelser kräver vi därför en uppdelning av budgeten som är både tematisk och geografisk.
Den tredje synpunkten gäller kampen mot fattigdom. Utrotningen av fattigdomen framstår för oss som ett sätt att förhindra terrorismen i världen i dag, om än inte det enda. Därför är det också en av våra prioriteringar.
Den fjärde synpunkten är att vi med utvidgningen vill upprätthålla och utvidga våra relationer med arabvärlden och önskar att Barcelonaprocessen och grannskapspolitiken skall få en nystart. Det är också vår sista prioritering. 
Mulder (ELDR ),
   . – Herr talman! Budgetkontrollutskottet har sammanfattningsvis offentliggjort följande förslag när det gäller budgetutskottets resolutioner.
Först och främst skulle vi vilja att framtidens budgetar blir mer realistiska än de tidigare har varit. Vi konstaterar att det varje år är stora belopp som aldrig förbrukas. Det finns ju i och för sig ingenting som hindrar det, men varför skall i så fall de pengarna vara med i budgeten över huvud taget?
Den andra punkten, som är mycket viktig för oss, är att cirka 80–85 procent av alla pengar förbrukas av medlemsstaterna. För att utöva extra kontroll över detta: vore det inte möjligt att varje medlemsstat varje år utfärdade en förklaring om att pengarna har använts ordentligt? Om det senare visar sig att oegentligheter har förekommit skulle kommissionen ha en starkare rättsställning för att ta itu med den aktuella medlemsstaten. Detta skulle med andra ord fungera som en nationell försäkran om gott uppförande.
Den tredje punkten är att vi skulle vilja se en positiv förklaring (DAS) en gång per si eller så många år, men det är ju redan allmänt känt. Inför valet är det verkligen svårt att förklara varför kommissionen efter nio år fortfarande inte kan få en positiv revisionsförklaring från Europeiska revisionsrätten. 
Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ),
   Herr talman, kommissionär Schreyer! Ni sade att budgetplanerna på medellång sikt också bestämmer vår politik under de närmaste åren, och så är det ju också. Inom jordbruket kommer vi att uppnå medbestämmande om inte allt slår fel och i vårt system för ekonomisk planering utgör jordbruket en viktig del. Vi i Europaparlamentet vill vara delaktiga, vi är inte villiga att acceptera den tolkning av förslaget till konstitution som innebär att all makt över penningfrågor tenderar att stanna hos rådet och vi skall här spela vår aktiva roll. Ni sade också att jordbruksutgifterna skulle minska, medan utgifterna för ett hållbart näringsliv skulle öka. Det är nog så bra, men om ni betraktar den andra pelaren, som landsbygdsutvecklingen hör till, så ökar den faktiskt inte om man räknar med att vi snart kommer att ha 25 och sedan 27 medlemsstater. Detta behöver justeras, i synnerhet sedan de förslag som har kommit fram inom jordbruksområdet inte omfattade något utgiftstak.
Den tredje punkten är att vi vill bli mer involverade i forskningen. Inom ramprogrammet för forskning och utveckling gäller endast fem av de enskilda programmen jordbruket. Det behövs därför ett starkare fokus på jordbrukets ekonomiska utveckling i landsbygdsområden.
Låt mig avslutningsvis återgå till diskussionen om bruttonationalinkomsten och inläggen som rörde detta. Jag ser inte någon större mening med skrivelsen där man föreslog en gräns på en procent. Det förslag som kommissionen nu har kommit med är ett erbjudande – låt mig kalla det så, även om jag för egen del skulle ha föredragit en skarpare linje. Vi måste naturligtvis lyckas minska den stora klyftan mellan bemyndiganden och utgifter med hjälp av en bättre politik – och det är förstås också en fråga för parlamentet.
En sista fundering: ni har inrättat en reserv för en tillväxtjusteringsfond, men det finns ingen särskild reserv för att hantera kriser inom områden som utrikespolitik eller miljö. Det tror jag skulle behöva justeras. 
Langenhagen (PPE-DE ),
   Herr talman, kommissionär Schreyer! När vi försöker bestämma formerna för det framtida EU står vi tveklöst inför en stor uppgift och det är då inte lätt att göra rätt prioriteringar. Högsta prioritet måste ges till gemenskapens verkliga politikområden. Ett av dem är utan tvekan den gemensamma fiskeripolitiken, som även i fortsättningen behöver en solid finansiell bas – ett behov som nu är större än någonsin förut.
Låt mig snabbt räkna upp de viktigaste punkterna som jag kunde fastställa när jag utarbetade fiskeriutskottets yttrande och som uttryckligen framhölls av Lettlands blivande kommissionär Sandra Kalniete vid hennes utfrågning. För det första krävs det en adekvat finansiering av den gemensamma fiskeripolitiken i den kommande budgetplanen. För det andra är de områden som är beroende av fisket i de flesta fall struktursvaga regioner, som är i särskilt stort behov av gemenskapens solidaritet och stöd. Dessutom – och detta är min tredje punkt – behöver vi fler socioekonomiska åtgärder, för det fjärde behöver vi en ökad diversifiering och för det femte utveckling av nya verksamheter. Jag är övertygad om att fisket i Europa har en framtid, men bara om det får en adekvat finansiering. 
Pohjamo (ELDR ),
   . – Herr talman! På mitt utskotts vägnar skulle jag vilja tacka budgetutskottet och Terence Wynn för den stora hänsyn som har tagits till vårt utskotts synpunkter när det gäller den kommande finansieringsramen. För sammanhållningspolitiken är det viktigt att få en finansiering på 0,45 procent av BNP, särskilt med tanke på den utmaning som utvidgningen innebär. Det måste också finnas adekvata medel för att utveckla de svagare regionerna i de nuvarande medlemsstaterna.
Jag är också tacksam för att det i betänkandet framförs krav på att det skall kontrolleras i vilken utsträckning politiken för statligt stöd är förenlig med den regionala utvecklingen. Detta var ett av de centrala budskapen från vårt utskott. Parlamentets budskap om den förenklade administrationen och övervakningen av genomförandet är tydligt.
En annan positiv sak är att det i förslaget till betänkande konstateras att regioner med särskilda problem behöver finansiellt stöd. Eftersom jag själv kommer från en glest befolkad region, ger jag detta mitt varma stöd. 
Iivari (PSE ),
   . – Herr talman! Jag vill uppriktigt tacka föredraganden för att ha tagit stor hänsyn till yttrandet från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott. Jag vill också tacka kommissionen som har framhållit vikten av utbildning, kultur och ungdomsfrågor för uppbyggnaden av det utvidgade EU. Kommissionen förtjänar odelat stöd för detta.
Utbytesprogrammen på utbildningsområdet är en framgångssaga. I framtiden krävs det ökade satsningar, så att programmen även når dem med mindre resurser. Kulturindustrin är en växande sektor där det behövs investeringar. Försummar man detta glömmer man bort kulturens vidare betydelse för hållbar tillväxt och ökad ömsesidig förståelse.
I betänkandet framhålls vikten av att förenkla administrationen kring kultur- och utbildningsprogrammen, vilket gläder mig. Jag får hoppas att budgetutskottet inte skapar lagar som gör förfarandet krångligare. 
Deva (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag vill gratulera Terence Wynn till ett utmärkt betänkande. Som utvecklingsutskottets föredragande vill jag betona att vårt utskotts viktigaste villkor när det gäller budgetplanerna, att uppnå millennieutvecklingsmålen – där det mest framträdande målet är att halvera fattigdomen i världen till år 2015 – måste fortsätta att vara ett av de viktigaste målen när det gäller yttre åtgärder. 
Det måste garanteras att pengar som anslås till utrotning av fattigdom inte överförs till något av gemenskapens andra mål. Därför måste man särskilja de områden av yttre åtgärder som har andra egenskaper: förberedande åtgärder, utveckling av förbättrat samarbete, samarbete inom humanitärt stöd, förbindelser med AVS-länderna, fred, säkerhet och slutligen reserver.
Det nya stödet och den nya utvecklingshjälpen syns nästan inte. De andra organ vi använder för att leverera våra pengar, stöd och hjälp tar åt sig äran för våra skattebetalares ansträngningar. Detta måste ändras. Det måste upphöra och upphöra snabbt.
Planen för den budgeterade Europeiska utvecklingsfonden får inte leda till en minskning av den övergripande utvecklingsfinansieringen till AVS-länderna. Denna finansiering måste regleras genom underrubriker eller öronmärkas i deras budgetplaner.
Jag upprepar att utrotning av fattigdom även fortsättningsvis måste prioriteras när det gäller vårt utvecklingsstöd. 
Elles (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till detta betänkande. Jag vill minnas att jag för några veckor sedan sade att jag beklagade att det var sista gången han talade i egenskap av ordförande för budgetutskottet, men han är trots allt fortfarande kvar. Vem vet vad som kommer att hända i det nya parlamentet, om vi förutsätter att vi båda blir omvalda?
Diskussionen understryker hur EU:s institutioner tycks kasta sig in i diskussioner utan att skapat någon grund. Under den korta tid som står till mitt förfogande vill jag tala om den period då budgetplanen har gällt. Några av oss var parlamentsledamöter i detta parlament på 1980-talet när vi hade turbulenta budgetdebatter som inte påverkades i någon större utsträckning av de påtvingade begränsningarna och sedan kom budgetplanerna 1988. Sedan dess har enormt mycket skett i Europas historia, från Sovjetunionens upplösning till det tyska enandet, följt av beslutet att även länder från Central- och Östeuropa skall ingå i unionen, vilket kommer att förverkligas inom några dagar.
Under den här perioden har vi märkt att budgetplanen, som Joan Colom i Naval påpekade i ett av sina arbetsdokument, nu är en aning stelbent och att det krävs vissa förändringar. Eftersom vi nu står inför utvidgningen till Central- och Östeuropa anser jag att denna period bör präglas av eftertanke i takt med att nya länder blir medlemsstater, även om ett enat Cypern kanske inte är en av dessa. Det är aningen märkligt att vi har genomfört den här debatten utan ett fullständigt deltagande av företrädarna för de central- och östeuropeiska länderna, eftersom vi inser att det finns enorma problem och utmaningar när det gäller dessa länders införlivande, och det gäller inte bara institutionellt arbete utan även beslutsfattande.
Under den här debatten blickar vi framåt mot det avlägsna årtalet 2013 och även om det finns användbara politiska dokument har vi ännu inte sett dem. Vi gör därför rätt i att begära dessa dokument så att vi kan se exakt vilket underlag som har använts för att bedöma hur man skall garantera att EU fungerar för 25 länder och att Europa blir mer konkurrenskraftigt och uppfyller sina internationella skyldigheter – medlemmarna i Europeiska rådet fattar beslut på våra vägnar, men erbjuder oss mycket sällan den budgetram som krävs.
Därför bör tre punkter finnas med i vårt budskap till det nya parlamentet och den nya förvaltningen i EU.
För det första måste det finnas en sammanhängande strategi för EU under de kommande åren så att vi vet vilka unionens prioriteringar skall vara, både på det inre och yttre planet.
För det andra bör vi undvika att överdriva unionens politiska trovärdighet genom att ställa upp mål som institutionerna själva för närvarande inte klarar av. Jag tänker framför allt på den framtida utvidgningen för ett land som Turkiet, såsom saker och ting ligger till.
Slutligen behöver vi en konsolideringsperiod under den här perioden med budgetplanen så att EU inte bara blir en effektiv aktör på det inre och yttre planet, utan även en aktör som betraktas som verkligt demokratisk och fungerande. Om vi försöker att anta för många av utmaningarna från vissa kretsar kommer våra institutioner inte att klara av att uppfylla dem. 
Dührkop Dührkop (PSE ).
   –  Herr talman! Wynnbetänkandet som vi nu debatterar är ett första svar på kommissionens meddelande om den nya budgetplanen. Det finns visserligen inga planer på att nå fram till ett slutgiltigt svar under detta sista plenarsammanträde. Ändå anser jag att budgetutskottets svar är alltför oklart.
Jag upplever att Europaparlamentet försummar ännu en möjlighet att tydliggöra sina ståndpunkter i viktiga budgetfrågor. Parlamentet har redan missat det tillfälle som konventet erbjöd.
Vi socialister har alltid förespråkat en fördjupad europeisk integration, eftersom vi anser att den gagnar alla medborgare. Mer av EU ger ökade fördelar på alla områden och för alla. Att ingå i ett sådant EU är enligt vår uppfattning en situation som alla parter vinner på. Socialisterna förordar ett medborgarnas EU snarare än ett medlemsstaternas EU. Därför har vi upprepade gånger argumenterat för att det är medborgarna och inte medlemsstaterna som bör betala bidragen.
Ledamöterna i denna kammare minns säkert Joan Colom i Naval. Han sade alltid att han tyckte att det var orättvist att en rik spanjor betalar mindre i skatt till EU än en tysk arbetare. Just så förhåller det sig inom det nuvarande systemet för egna medel. Vi anser dessutom att de skatteprinciper som tillämpas i våra länder också måste tillämpas på EU-nivå. Jag vill klargöra att vi av båda dessa skäl kommer att rösta som en spansk socialistdelegation för de franska socialisternas ändringsförslag.
Virrankoski (ELDR ).
   – Herr talman! Jag vill för det första gratulera Terence Wynn som har åstadkommit ett mycket väl avvägt betänkande. Samtidigt vill jag tacka er, Terence, för ert konstruktiva arbete som ordförande för budgetutskottet. Er vänliga och konstruktiva inställning skapade ett harmoniskt och effektivt arbete i utskottet.
Värdet av den budgetplan som kommissionen föreslår beror på hur maktbalansen mellan budgetmyndigheterna kommer att se ut i framtiden. Om slutresultatet blir att budgetplanen skapar en gemensamt överenskommen ram där parlamentet kan delta fullt ut i arbetet med att fastställa budgeten – då kommer den att få ett stort värde. Men om EU-budgeten bara blir en uppställning över småskaliga anslag – enligt finansministrarnas senaste förslag – då ser det inte bra ut för kontinuiteten i kommande års budgetpolitik.
Kommissionens förslag om översyn av budgetplanen är ett steg i rätt riktning. Antalet utgiftskategorier har minskat. Men utgiftskategori 1 täcker ett onödigt stort område jämfört med de andra, och det kan vara klokt att dela den i två kategorier. På samma sätt är det tveksamt om anslagen till jordbruk och miljöskydd skall fördelas inom samma utgiftskategori.
Prioriteringarna för den framtida politiken är de rätta. EU kan bara förbättra sin konkurrenskraft genom att främja entreprenörskap och investera i forskning, produktutveckling liksom utbildning och yrkesutbildning. Syftet är att tredubbla de nuvarande anslagen under nästa sjuårsperiod. Min grupp är positiv till detta. Det måste investeras, särskilt i utbildning, yrkesutbildning och praktikantutbytesprogram, så att vi får bättre utbildade ungdomar som har ett mer internationellt synsätt och kan ta ansvar för sin egen intellektuella och materiella utveckling i framtiden.
Den andra viktiga prioriteringen är sammanhållningspolitiken. Nu är det oerhört viktigt att främja sammanhållningen, med tanke på att vi förenas med nya medlemsstater vars sammanslagna BNP bara utgör 5 procent av de gamla medlemsstaternas BNP, trots att de står för 20 procent av befolkningen. Ett av EU:s främsta mål är att främja ekonomisk, social och regional rättvisa.
EU:s byråkratiska maskineri är omfattande. Byråkratin hotar inte bara effektiviteten utan riskerar framför allt att dra ned EU:s anseende i allmänhetens ögon. Därför krävs det mindre byråkrati och ökad administrativ effektivitet.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! En av de första frågor som måste ställas i den här debatten är om kommissionens förslag till budgetramar kan garantera ekonomisk och social sammanhållning, EU-budgetens omfördelande karaktär och åtagandena för de mindre utvecklade länderna – i ett EU som utvidgats till 27 medlemsstater och där BNP kommer att minska med mer än 12 procent – och om de ekonomiska, sociala och regionala skillnaderna kommer att minska, vilket hävdas i den tredje rapporten om sammanhållningen.
Mitt svar är nej – planen ligger inte i nivå med uppgiften. Vi behöver bara titta bakåt. Med budgetplanerna för 1988–1992 och 1993–1999 höjdes taket för egna medel från 1,15 procent till 1,27 procent av EU:s bruttonationalprodukt. I bägge fallen fördubblades strukturfonderna i form av paket som populärt kallades ”Delors I” och ”Delors II”. I Agenda 2000 behölls taket för de egna medlen och fonderna, när det redan var tal om en utvidgning till sex länder. Men i kommissionens aktuella förslag bibehålls de tak som fastställdes i Agenda 2000, trots att utvidgningen omfattar tio länder plus ytterligare två med inkomster som ligger under 40 procent av EU-snittet. Det jag syftar på är påtryckningarna och den bristande solidariteten från de största bidragsgivarnas sida, som i en strävan att begränsa budgeten till 1 procent har undertecknat ”skrivelsen från de sex”.
Kommissionsledamot Michaele Schreyer medger dock att hennes förslag, som är lågt, bara är möjligt på grund av budgetkonsolideringen i de 15 nuvarande medlemsstaterna, dvs. stabilitetspakten och omfördelningen av fonder. Men vad och vem kommer då att drabbas? De föreslagna ramarna visar på riskerna både för de länder som är på väg att ansluta sig och för sammanhållningsländerna, som Portugal, med tanke på att strukturfondernas värde för de nuvarande medlemsstaterna kommer att sjunka från 0,31 procent till 0,21 procent av EU:s inkomster.
Situationen måste verkligen förändras. Taket för egna medel måste höjas och det krävs en lösning på de allvarliga problem som har att göra med sammanhållning och fattigdom och med att trygga ökad ekonomisk och social sammanhållning mellan alla länder i Europeiska unionen. 
Hyland (UEN ).
   – Herr talman! Ur jordbruks- och landsbygdsutvecklingsperspektiv innebär tillhandahållandet av EU:s politiska mål, sida vid sida med den senaste reformen inom den gemensamma jordbrukspolitiken, att EU:s jordbrukare nu kan planera för den utmaning som dagordningen för livsmedelssäkerhet, kvalitet och höga miljömässiga standarder utgör. Jag är övertygad om att de kommer att klara av detta. 
Bönderna och landsbygdssamhällena ställer berättigade krav som parlamentet har reagerat positivt på. Jag hoppas att den mest dramatiska reformen sedan den gemensamma jordbrukspolitiken först infördes kommer att leda till ökad stabilitet och stimulera unga människor att välja jordbruket som heltidsyrke. Det finns några uppmuntrande tecken på att detta kan ske.
Eftersom detta förmodligen är mitt sista inlägg i parlamentet vill jag till sist tillstå vilken framgång det europeiska projektet har varit. Irland är kanske mer än någon annan medlemsstat i EU ett exempel på hur det hopp och de drömmar som grundarna av EU hyste har förverkligats i praktiken. Det råder inget tvivel om att Irlands ekonomiska framgång inte skulle ha kunnat ske och bibehållas utanför ramen för EU-medlemskapet. 

Böge (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Detta är ett mycket väl avvägt betänkande som lägger en gedigen grund för arbetet i nästa Europaparlament, dock utan att inverka på våra efterträdares beslut – vilket vi förresten inte kan göra. Många av de budgetpolitiska frågor som måste diskuteras under kommande år kan bara besvaras av ett utvidgat EU, och vi får också ta hänsyn till att konstitutionen kommer att antas och genomföras. Därför bör det återigen betonas att unionen självklart skall se till att den har de medel som den behöver för att nå sina mål och genomföra sin politik, vilket anges i artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen, men även att unionen skall se till att avgifter och anslag fördelas rättvist och att budgetprocessen är öppen för granskning.
Med de nya utgiftskategorierna koncentrerar sig kommissionen på tillväxtmål, sysselsättning och hållbar utveckling. Jag måste dock säga att vi skulle bli mycket trovärdigare om detta inte bara syftade på fördelningen av budgetmedel utan även speglades mycket tydligare i tillämpningen av unionens regelverk och i en starkare fokusering på den aspekten när vi antar och konsoliderar EU-lagstiftning.
Låt mig också säga att det är alldeles för tidigt att tala om siffror i dag – oavsett om det handlar om 1 procent, 1,24 procent eller någonting däremellan – eftersom vi först måste avhandla dessa frågor grundligt med utgångspunkt i den konstitutionella diskussionen. Mot denna bakgrund var ”skrivelsen från de sex” varken till hjälp eller särskilt läglig när det gäller tidpunkt eller innehåll.
Jag vill dessutom insistera på att budgetplanen bör sammanfalla med parlamentets och kommissionens mandatperiod. Låt mig framföra en sista synpunkt, herr talman. Med stöd av våra erfarenheter och den turbulens som ofta är en viktig del i det politiska livet, är lämplig finansiell flexibilitet inom varje budgetplan absolut ett av de viktigaste mål som måste diskuteras. Vi i parlamentet bör ge vårt bidrag till den diskussionen.
Haug (PSE ).
   – Herr talman, kommissionär Schreyer, mina damer och herrar! Jag instämmer med alla tidigare talare som har sagt att debatten om unionens framtida finansiering fortfarande ligger i sin linda. Det kan faktiskt vara så att vi står på tröskeln till en del hårda förhandlingar. Därför är det alldeles för tidigt att börja tala om siffror, tak och minimianslag, som min kollega Reimer Böge sade. Vad anser vi egentligen om kommissionens grundläggande ståndpunkt?
Låt mig börja med vad vi uppfattar som bra saker. Kommissionen föreslår andra utgiftskategorier än dem vi är så vana vid. Den föreslår också en något annorlunda samlingsstruktur för EU:s olika politikområden. En av de nya kategorierna är hållbar tillväxt och en annan blir bevarande och förvaltning av naturresurser. Detta är resultatet av att kommissionen har tagit stor hänsyn till parlamentets ofta återkommande diskussioner om budgetmässiga prioriteringar. Vi vill bli det mest konkurrenskraftiga området och bevara en anständig värld för våra barn och barnbarn. Omkring fyra femtedelar av vår budget kommer att anslås för detta syfte. ”Underbart” är allt jag kan säga om det!
Men enligt ett tyskt talesätt finns inget ljus utan skuggor. De största skuggorna finns på områden där kommissionen har behållit sina tankar för sig själv. Jag kan inte hitta några hänvisningar till idéer och förslag från kommissionen om hur EU-budgeten skall tillföras de medel som vi vill anslå för att driva vår politik. Det skulle ha varit bättre om kommissionen hade kompletterat budgetplanen med sina idéer om hur unionens egna medel bör reformeras. Då skulle flera nedriga diskussioner om medlemsstaternas avgifter ha förhindrats, men kommissionen har kanske fortfarande möjlighet att överbrygga klyftorna. Jag hoppas att den gör det.
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0272/2004) av Konstantinos Hatzidakis för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens meddelande: den tredje lägesrapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen. 
Hatzidakis (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag måste säga att dagens debatt om den tredje sammanhållningsrapporten – för gemenskapens fjärde stödramar – i grund och botten är mycket enklare än de tidigare debatter vi har hållit om samma fråga i Europaparlamentet. En viktig anledning tror jag är kommissionsledamot Michel Barniers personliga bidrag, eftersom han startade dialogen om den nya programperioden 2007–2013 mycket tidigt. Han möjliggjorde därmed ett brett samförstånd i denna mycket svåra fråga. Viktigt var också Europaparlamentets stöd och att han lyssnade till Europaparlamentets synpunkter. Vi bör alltså ge honom uppskattning för detta och komma ihåg att kommissionsledamöterna Franz Fischler – som är här – och Anna Diamantopoulou hjälpte honom med detta. Jag vill också tillägga att arbetet försvårades på grund av den kommande utvidgningen, som innebär att många nya länder införlivas med strukturfonderna och Sammanhållningsfonden, och på grund av att EU:s regionalpolitik praktiskt taget behöver läggas om i grunden.
Vikten av denna politik framgår tydligt både av den tredje lägesrapporten, som har lagts fram av Europeiska kommissionen, och av Europaparlamentets ståndpunkt. Det första budskap som behöver klargöras i denna debatt är att Europaparlamentet och Europeiska kommissionen är emot alla tankar på att åternationalisera sammanhållningspolitiken. Denna politik har ett europeiskt mervärde, den ger synliga resultat för regionerna – särskilt i regioner med problem, de fattigaste regionerna – och den måste fullföljas.
En annan sak som jag skulle vilja tillägga är att denna politik måste få materiellt stöd ur budgeten, särskilt med tanke på den stundande utvidgningen. Parlamentet upprepar därför än en gång sin ståndpunkt att stödet inte får hamna under 0,46 procent av bruttonationalprodukten. Vi står således bakom Europeiska kommissionen, som hur som helst har antagit ett förslag från Europaparlamentet om saken. Europaparlamentet välkomnar det faktum att merparten av stöden går till vad som hittills har kallats mål 1 och som hädanefter kommer att heta ”konvergensmålet”. Enligt vår mening måste vi effektivt hantera de problem som kommer att uppstå i de områden som drabbas av ”statistikeffekten”. Också dessa områden bör omfattas av mål 1 och få betydande ekonomiska stöd. Vi anser dessutom att områden som drabbats av ”statistikeffekten” bör gagnas av bestämmelserna i artikel 87.3 a i fördraget när det gäller statligt stöd, och på den punkten håller vi inte med Europeiska kommissionen.
Enligt Europaparlamentet är det också rätt att förenkla mål 2 och att integrera de nuvarande initiativen – Equal, Leader och Urban – med EU:s grundläggande program. Det enda kvarvarande gemenskapsinitiativet blir med all rätt Interreg för gränsöverskridande samarbete, som ett slags mål 3, vilket vi ser som ett tillägg till samarbete och utveckling på EU-nivå.
Jag skulle också vilja säga att vi i vårt betänkande lägger särskild tonvikt på problem inom enskilda områden, till exempel problem i landsbygdsområden – ett område där vi har godtagit många förslag från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling – och i städer. Som parlamentsledamot från Grekland vill jag särskilt uppmärksamma de problem som hänger samman med bestående geografiska strukturella nackdelar och nämna områden som öar, bergsområden och givetvis glesbefolkade områden i norra Finland och Sverige. Vi anser att det bör vidtas särskilda åtgärder, inte bara inom ramen för regionalpolitiken och sammanhållningspolitiken utan även mer allmänt inom EU:s andra politikområden för olika sektorer.
Vi välkomnar Europeiska kommissionens arbete för att förenkla förfarandena enligt principen ”en fond per program”, men vi får avvakta innan vi har sett detaljerna. Vi vill dessutom att Europaparlamentet får en betydande roll och medbestämmanderätt, särskilt när det gäller utarbetandet av Europeiska kommissionens strategiska dokument för den nya programperioden.
Fischler,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Som ni vet har min kollega Michel Barnier utsetts till utrikesminister i Frankrike och har därför lämnat kommissionen. Tills en efterträdare utses har ordförande Romano Prodi bett mig att ta hand om struktur- och regionalpolitiken. Jag välkomnar därför detta tillfälle att debattera principerna i framtidens politik för EU:s ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållning, med anledning av Konstantinos Hatzidakis betänkande. Låt mig också tacka er, Konstantinos Hatzidakis, för ert intressanta betänkande.
Den tredje rapporten om ekonomisk och social sammanhållning antogs av kommissionen den 18 februari. Samma dag lade Michel Barnier fram rapporten för parlamentet. Tidpunkten bör ses mot bakgrund av förslaget till budgetplan, vilket vi också antog i februari, innan sammanhållningsrapporten offentliggjordes. Kommissionen uppmanar till ett nytt partnerskap för sammanhållning. Det måste vara vår gemensamma vilja att inte endast bygga ett EU grundat på den gemensamma marknaden, utan också att bygga upp ett EU som präglas både av starkare konkurrensfördelar och av mer solidaritet, ett EU med större förmåga att uppnå målen från Lissabon och Göteborg, dvs. hållbar utveckling och en kunskapsbaserad ekonomi.
Den förestående utvidgningen den 1 maj – då många ekonomiskt svaga regioner kommer att integreras med Europeiska unionen – gör det än mer angeläget och ännu viktigare att EU bedriver en gedigen politik för ekonomisk, social och territoriell sammanhållning. Kommissionen har envist arbetat för att så långt som möjligt tillmötesgå önskemålen från olika EU-institutioner och regionala och lokala myndigheter i sina förslag för nästa planeringsperiod, 2007–2013. Rapporten speglar med andra ord inte idéerna hos en enskild kommissionsledamot, utan den är frukten av en omfattande och bred debatt, där även Europaparlamentet har gett viktiga bidrag. Jag syftar framför allt på de två betydelsefulla betänkandena av Emmanouil Mastorakis och José Javier Pómes Ruiz som ni antog i september 2003 och som Konstantinos Hatzidakis uttryckligen hänvisar till i sitt betänkande.
Debatten om hur långt vår sammanhållningspolitik bör sträcka sig har dessutom bara inletts, särskilt debatten bland finansministrar och stats- eller regeringschefer. Eftersom dessa överläggningar utan tvekan kommer att bli svåra ger ert betänkande i dag ett värdefullt stöd för den slags ambitiösa sammanhållningspolitik som också kommissionen föreslår.
Hur specifika är våra förslag? För det första anges ett konvergensmål för de regioner vars BNP per capita ligger under 75 procent av EU-snittet. För det andra bör hänsyn tas till de särskilda förhållandena i regioner som drabbas av den så kallade statistiska effekten, som uteslutande beror på utvidgningen. För det tredje bör Sammanhållningsfonden införlivas med dessa båda åtgärder. För det fjärde bör ett nytt mål införas för utveckling av regional konkurrenskraft och sysselsättning. Det femte och sista förslaget är att åtgärderna för främjande av interregionalt samarbete omstruktureras på grundval av våra erfarenheter av Interreg.
Allmänt sett kan jag dock bara instämma i föredragandens krav på en genomgripande förenkling av Sammanhållningsfondens administration. Också på denna punkt har vi redan utarbetat konkreta förslag, som vi planerar att utforma som rättsakt i juli. Detta gäller alla områden, inte bara de som Michel Barnier ansvarat för. När det till exempel gäller landsbygdens utveckling, som jag ansvarar för, vill vi också göra en del rationaliseringar.
Vi kommer först och främst att verka för att det inrättas en enda fond för landsbygdens utveckling, där alla befintliga resurser samlas. För det andra bör det finnas en enda förordning där alla åtgärder för utveckling av landsbygdsområden definieras. Och för det tredje bör landsbygdens utveckling få en rättmätig prioritering i budgetplanen. Detsamma gäller min f.d. kollega Anna Diamantopoulous ansvarsområde och de frågor som Michel Barnier hittills har ansvarat för.
Vi har nått så långt att målet nu är att utveckla ett enhetligt instrument för planering och finansiering av program med ett lämpligt antal gemensamma kontrollmekanismer. Jag anser att det skulle vara ett stort framsteg.
Jag håller också med Konstantinos Hatzidakis om att 0,41 procent av EU:s BNP – 0,45 procent om vi inkluderar resurserna för landsbygdens utveckling – egentligen bör ses som ett minimum för en effektiv sammanhållningspolitik. Konstantinos Hatzidakis uttrycker även vissa farhågor och bekymmer i sitt betänkande. Vissa av dem har att göra med den komplicerade frågan om definitionen av sammanhållningspolitiken och systemet med regionalt riktade statsstöd, något han tog upp i sitt inlägg. Jag har också ett personligt intresse för frågan om hur landsbygdsutveckling kan bidra till en politik för utjämnande regional planering. Kammaren kan vara säker på att vi kommer att fortsätta att fokusera på nödvändiga åtgärder i sin helhet och att vi, som jag påpekat, kommer att arbeta på specifika förslag för en förordning som vi kommer att kunna lägga fram för parlamentet under juli månad.
Zorba (PSE ),
   . – Herr talman! Efter varma gratulationer till föredraganden vill jag som talesman för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi framhålla vikten av bidraget om industripolitik, särskilt forsknings- och innovationspolitik, i den tredje rapporten om ekonomisk och social sammanhållning.
Det är uppenbart att ekonomisk och social utveckling, som nu inriktas på begreppet kunskapsbaserad ekonomi, är beroende av om periferisyndromet kan övervinnas 
Attwooll (ELDR ),
   . – Herr talman! Vi välkomnar kommissionens metod och stöder helhjärtat det övergripande syftet med denna. Vi tackar också Konstantinos Hatzidakis för dennes utmärkta betänkande. 
När det gäller Europeiska socialfonden inom ramen för konkurrenskraftsmålet är det några faktorer som särskilt oroar oss. För det första tycks inte den mer omfattande metoden för social integrering stödjas i någon större utsträckning. Vi befarar att många värdefulla projekt kommer att gå förlorade. Vi hoppas att det fortfarande kommer att finnas utrymme för sådana projekt, under förutsättning att de stöder sysselsättningsstrategin.
För det andra kan nationell planering av programmen visa sig vara kontraproduktivt när det gäller hanteringen av regionala och lokala omständigheter där lokala intressenter berörs. Vi uppmanar kommissionen att garantera en verklig decentralisering när det gäller utvecklingen och genomförandet av programmen.
För det tredje kan Equalprogrammet leda till att kraft går förlorad och vi vill därför se ett krav på integrering av ett jämställdhetsperspektiv i alla programplaneringsfaser. Vi hoppas även att innovativa åtgärder liknande de som för närvarande är tillåtna enligt artikel 6 även fortsättningsvis blir tillgängliga.
Slutligen ser vi fram emot strukturer som gör det möjligt för oss att hantera områden med verkliga behov, oavsett var dessa områden finns. 
Schierhuber (PPE-DE ),
   Herr talman, kommissionär Fischler, mina damer och herrar! Jag vill uppriktigt tacka föredraganden, eftersom han har gett en mycket bra sammanfattning av innehållet i ett högst realistiskt förslag från kommissionen. Europeiska unionens största utvidgning någonsin är på väg att genomföras: om två veckor får vi tio nya medlemsstater. Om ekonomisk och social solidaritet skall kunna åstadkommas är en effektiv sammanhållningspolitik nödvändig. EU:s strukturstöd ger ett viktigt bidrag till utvecklingen av landsbygdsområden. Den gemensamma jordbrukspolitiken kan inte fullgöra alla uppgifter på dagordningen, inte ens med hjälp av den andra pelaren. Därför är det mycket viktigt att vi har tillgång till lämpliga resurser vid sidan av och utöver den gemensamma jordbrukspolitikens budget.
Vi måste verkligen se till att programmet för landsbygdsutveckling blir ett tydligt avgränsat instrument och att det knyts till den gemensamma jordbrukspolitiken och därmed till ett aktivt, produktivt jordbruk. Också efter utvidgningen kommer landsbygdsområden att utgöra merparten av EU:s territorium. Enligt min mening måste landsbygdsområden vara aktiva och attraktiva om de skall kunna generera nya arbetstillfällen, ökad produktion och inkomstmöjligheter. 
Gillig (PSE ),
   Herr talman! Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har lämnat ett positivt yttrande om samtliga förslag, och vi vill tacka föredraganden för att han gick med på att låta betänkandet inkludera vissa aspekter på kön som saknades i dokumenten. För oss är detta oerhört viktigt, eftersom framstegen fortfarande är klart otillräckliga, trots att det under alla dessa år som gått har funnits en uttalad vilja om att främja jämställdhet.
Två synpunkter behöver framhållas. För det första kräver situationen för kvinnorna i de nya medlemsstaterna särskild uppmärksamhet. För det andra – herr talman, herr kommissionär – beklagar vi att våra rekommendationer om metod inte har följts.
Men om vi verkligen skall kunna integrera jämställdhetsperspektivet på det sätt vi önskar behöver vi verklig lokal kunskap om kvinnors situation. Vi behöver människor som arbetar för jämställdhet i övervakningskommittéerna för strukturfonderna. Alla särskilda åtgärder måste slutligen uppfylla dessa villkor, så att kvinnor blir delaktiga på arbetsmarknaden och inom utbildningen, men även, herr talman, i beslutsprocessen.
Pomés Ruiz (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka f.d. kommissionsledamoten Michel Barnier för hans kommentar om hur bra utskottet för regionalpolitik, transport och turism har arbetat tillsammans med honom. Vi har gjort gemensam sak för att tillvarata EU:s principer för regionalpolitik och territoriell sammanhållning. Jag vill också tacka Michel Barnier för att han nämnde mitt namn, och jag önskar honom framgång i ledningen av det franska utrikesministeriet. Jag vill också tacka f.d. ordföranden för utskottet för regionalpolitik, transport och turism, Konstantinos Hatzidakis. Hans utmärkta tid som ordförande fulländas av det betänkande som han i dag lägger fram om den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen i Europa. Jag menar att det är på sin plats att påminna om sammanhållningens grunder. Som princip har sammanhållning funnits länge och är inskriven i fördragen. I dag talar vi om territoriell sammanhållning och om ekonomisk och social sammanhållning.
Ekonomisk sammanhållning kan åstadkommas på många olika sätt, till exempel genom skattepolitik, dvs. genom att få de som har mer att betala mer. Social sammanhållning förverkligas med andra metoder. Ett sätt är att bekämpa social utslagning. Ett annat är att upprätta principen om lika möjligheter för alla medborgare.
Territoriell sammanhållning har länge varit en debatterad fråga. Det har förts många diskussioner om områden med bestående strukturella svårigheter som gör det svårt för dem att konkurrera på marknaden. Det har påpekats att sådana områden bör få stöd och solidaritet från de övriga, oavsett deras BNP-nivå. Detsamma gäller jordbrukspolitiken, vilket kommissionsledamot Franz Fischler är väl medveten om. När vi ger stöd till jordbruket tar vi inte reda på om en viss jordbrukare är rik eller fattig. Vi hjälper helt enkelt jordbruket. Vi vill att hela sektorn skall bli konkurrenskraftig.
Politiken för territoriell sammanhållning måste grundas på samma sätt att gå tillväga. Öar bör få stöd. För dem är det svårt att konkurrera på lika villkor med stora tätortsområden, eftersom de senare alltid lockar till sig människor med de högsta inkomsterna. Glesbygderna i norra Europa måste också få stöd, liksom bergsområden. Dessa senare områden behöver få sig en tankeställare, så att Pyrenéerna inte avfolkas. Människor som bor i geografiskt svårtillgängliga områden skall inte tvingas flytta.
Av alla dessa skäl vore det lämpligt att framföra ett budskap till det nya EU som skapas när tio nya stater ansluter sig. Vi måste komma ihåg att vårt bidrag till den allmänna sammanhållningen måste ligga kvar på 0,46 procent av BNP. Parlamentet och kommissionen har kommit överens på den punkten. Nu åligger det rådet att också gå med på detta.
Ett antal initiativ har varit mycket framgångsrika. Jag tänker på program som Equal, Leader, Urban, Interreg och särskilt Sammanhållningsfonden. Hittills har fyra länder fått stöd genom Sammanhållningsfonden, dvs. Spanien, Portugal, Grekland och Irland. Dessa fyra länder har bevisat att när de växer, växer också hela EU. Vi måste komma ihåg att den extra ansträngning som krävs för att ta emot de tio nya medlemsstaterna inte endast skall göras av de fyra länder som hittills har omfattats av Sammanhållningsfonden. Solidaritet är ett måste. Vi måste alla arbeta tillsammans för att stödja nykomlingarna. 
Izquierdo Collado (PSE ).
   – Herr talman! Jag hyser stor aktning för Michel Barnier, i likhet med hela min grupp. Vi sätter stort värde på hans arbete. Jag skulle vilja att detta förs till protokollet. Tidigare talares uttalanden har därför mitt fulla stöd.
Vi ställer oss i allt väsentligt bakom den grundstrategi som kommissionen utarbetat på grundval av Michel Barniers förslag. Vi håller med om att 0,45 procent är ett minimum för de tre målen. Vi håller med om att sysselsättningen och målen från Lissabon och Göteborg bör ingå i sammanhållningen. Vi instämmer också i kommissionens förslag om 1,24 procent.
Föredraganden företräder utskottet för regionalpolitik, transport och turism. Det är synd att han inte är beredd att försvara de 1,24 procent som kommissionen föreslår. Vårt förslag blir därför lägre än kommissionens. För mig är det en stor besvikelse. Jag kan helt enkelt inte förstå varför det har blivit så, när vi har lagt fram så många ändringsförslag i frågan.
I princip råder det enighet om kommissionens förslag. Jag skulle vilja framhålla två viktiga frågor. Den första rör de yttersta randområdena. Det är viktigt att försöka se till att dessa regioner får behålla ett betydande stöd, oavsett BNP per capita, eftersom 75 procent på det europeiska fastlandet är inte samma sak som 75 procent på 3 000 km avstånd från kontinenten.
Jag vill slutligen betona hur viktigt det är att kammaren försvarar rättvisa kriterier. En aktuell fråga är kravet på att se till att den statistiska effekten inte inverkar negativt på någon institution som tar emot EU-stöd. Vi har argumenterat kraftfullt för detta. Kommissionen har också utarbetat ett sådant förslag för regionerna och parlamentet har inga invändningar. Den som vidhåller motsatsen talar inte sanning och förmedlar budskapet att den statistiska effekten varken kan påverka medlemsstaterna eller begränsa Sammanhållningsfondens medel. Men jag känner till ett land som ligger på 83 procent av snittinkomsten. Detta kommer att bli 92 procent på grund av den statistiska effekten. Gränsen är 90 procent.
Jag uppmanar er att visa flexibilitet innan omröstningen genomförs, herr Hatzidakis. 
Pohjamo (ELDR ).
   – Herr talman! På min grupps vägnar vill jag också tacka Konstantinos Hatzidakis för hans lovvärda betänkande. Jag vill även tacka kommissionen för att ha utarbetat sitt förslag enligt de krav som parlamentet framfört tidigare.
Vår grupp stöder utskottets linje: att sammanhållningspolitiken bör få lämplig finansiering, att politiken för statsstöd bör ses över, att regionalpolitiken inte får åternationaliseras och att områden med bestående svårigheter – öar, glesbygder och bergsområden – liksom regioner som drabbas av en statistisk effekt, bör behandlas separat. Men för en effektiv regionalpolitik krävs inte bara stöd, utan också att andra politikområden stöder de regionalpolitiska målen. För regional utveckling krävs också viss frihet, till exempel när det gäller statliga stöd, utan att konkurrensen hotas eller snedvrids.
Det gläder mig att det görs framsteg med att förenkla förvaltningen. Låt oss göra medlemsstaterna ansvariga för en effektiv organisation. Det är särskilt viktigt att behålla den goda praxis vi har lärt oss av gemenskapsinitiativen Leader, Urban och Equal. För att rättfärdiga EU:s arbete är det angeläget med ett regionalt synsätt och en förståelse för mottagarens perspektiv. 
Schroedter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen vill också tacka föredraganden, som verkligen har bemödat sig om att utarbeta ett väl avvägt betänkande, vilket var en synnerligen svår uppgift med tanke på den korta tid som stod till förfogande.
Med sitt betänkande stöder föredraganden i stort sett kommissionens förslag, men han går inte längre än så. Viktiga mål som parlamentet har förespråkat betonas inte tillräckligt, till exempel hållbar utveckling och samstämmighet mellan å ena sidan strukturpolitiken och å andra sidan miljölagstiftningen och kommissionens miljömål. Kommissionsledamoten betonade uttryckligen – det noterade jag – att målen från Göteborg är lika viktiga som Lissabonmålen. Enligt min mening är detta mycket viktigt, och jag skulle bli nöjd om kommissionen verkligen lyckades slå fast detta i förordningen om strukturfonderna. För att bara ge ett exempel måste den gemensamma politiken om klimatförändringar ingå i den framtida sammanhållningspolitiken, och frågan måste också speglas i urvalet av projekt.
Den ökande arbetslösheten och utflyttningen från mindre gynnade regioner måste stoppas. Här är det också viktigt med en tydlig distinktion. Förordningen om strukturfonderna får inte utarbetas ovanifrån – detta är enligt min mening särskilt viktigt – utan i samarbete med lokala aktörer, på jämlika grunder. Slutligen hoppas jag verkligen att kommissionen håller sig till kommissionsledamotens löfte och fastställer bindande bestämmelser om partnerskapen i förordningen. 
Sudre (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Denna tredje rapport om sammanhållningen sammanfattar verkligen Michel Barniers arbete nu när han lämnar befattningen som ledamot av Europeiska kommissionen. Tack vare hans envishet och stora övertalningsförmåga kan vi med all rätt säga att idén om en åternationaliserad välgörenhet för de fattigaste inte gick hem. Både i lägesrapporten och i Hatzidakisbetänkandet konstateras det att de minst utvecklade regionerna behöver prioriteras men att alla regioner i EU kan behöva konvergens, konkurrenskraft och samarbete.
En politik för att åstadkomma ekonomisk, social och territoriell sammanhållning senast 2013, enligt kravet i artikel 3 i förslaget till konstitution, verkar därför ligga inom räckhåll. Denna politik är en del av idén om ett EU som för samman gamla och nya medlemmar i ett gemensamt projekt. Det finns fortfarande områden i EU:s nuvarande 15 medlemsstater som förtjänar stöd från strukturfonderna och som fortfarande har behov av solidaritet.
Strukturfondernas bidrag till de franska utomeuropeiska departementen fram till 2013 är allmänt sett uppmuntrande i mina ögon, men jag inväntar den rapport som kommissionen kommer att anta om tillämpningen av artikel 299.2. Den kommer att ge mer detaljerad information om särskilda medel och om handlingsplanen för EU:s större grannskap, vilket bör gagna de yttersta randområdena.
Den sifferstrid som vissa har börjat utnyttja i polemiska syften döljer i själva verket en grundläggande debatt om våra ambitioner för EU, något som kräver en konstruktiv och rationell 
McCarthy (PSE ).
   – Herr talman! Under perioden 2000–2006 kommer min medlemsstat, Förenade kungariket, att ha tagit emot mer än 9 miljarder euro i direkt strukturfondsstöd som har kompletterats med matchande finansiering och stöd till den privata sektorn. Ingen kan förneka att finansieringen har inneburit fördelar för fattiga samhällen i industri-, stortstads- och landsbygdsområden. Hatzidakisbetänkandet och kommissionens förslag visar att olyckskorparna som säger att utvidgningen inte är bra för regionerna i Förenade kungariket har missuppfattat det hela. Jag vill gratulera kommissionen till att ha fört fram förslag som i solidarisk anda tillhandahåller finansiering till de områden i EU:s femton medlemsstater – däribland Förenade kungariket – som fortfarande behöver det. 
Det svåra arbetet kommer naturligtvis att handla om detaljerna och vi har fortfarande en lång väg kvar innan vi kan komma överens om en ny omgång regionala stödprogram. I detta betänkande och dessa förslag antyds det emellertid att våra fattigaste regioner skulle kunna få ut dubbelt så mycket som nu av utvidgningen, genom en större inre marknad och fortsatt regionalt stöd.
Parlamentsledamöter från Labourpartiet har haft ett nära samarbete med de regionala företrädarna, med lokala råd och med fackförbund för att fastställa våra prioriteringar. Vi välkomnar förslagen om konvergensfonden, framför allt inbegripandet av de så kallade statistiska regionerna, och vi hoppas att regionerna som stegvis avvecklas från fonden inte blir lämnade i sticket, utan landar mjukt.
Vi välkomnar förslagen om att stödja regional konkurrenskraft i tidigare mål 2-områden och vi ser fram emot att få mer information om hur detta skall anslås och om indikatorer för att fastställa dessa områden.
Jag vill be kommissionen att mer ingående beskriva sina förslag, vilket även efterfrågas i Hatzidakisbetänkandet om statligt stöd. Det är viktigt att tillhandahållandet av statligt stöd för alla konvergensområden, inklusive de statistiska områdena, är jämlikt. Vi behöver en reform om statligt stöd som möjliggör mer verksamhet som bygger på offentlig-privata partnerskap med förnyelse av förfallna markområden och byggnader i framför allt storstadsområden.
Jag vill stödja Konstantinos Hatzidakis förslag i dag. Jag hoppas att medlemsstaterna, kommissionen och parlamentet nu kan få till stånd en omfattande budget och en lösning för regionalt stöd som blir en bra affär för skattebetalarna och för våra fattigaste regioner. 
Nogueira Román (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill använda den korta tid jag har till mitt förfogande till att uttrycka min förvåning och bestörtning över den brist på intresse och det förakt som visas i parlamentets debatter inför den hårda realitet som innebär att sammanhållningspolitiken kommer att förlora sin särart i en union med 25 medlemsstater. Den kommer att bli helt utarmad.
Efter utvidgningen – och om den av rådet framtvingade budgetplanen för perioden efter 2006 antas, ja även om kommissionens förslag till budgetplan antas – då kommer de medel som öronmärks för utbildningspolitik per capita i mål 1-områden att hamna på endast 50 procent av medlen i EU med 15 medlemsstater. Jag vill påminna om att utvidgningen med tio nya stater innebär att befolkningen i regioner med en inkomst per capita som är lägre än … procent av EU-snittet kommer att öka från nuvarande 73 miljoner människor, eller 19 procent, till 153 miljoner människor, eller 32 procent, i en union med 27 medlemsstater.
I och med utvidgningen kommer befolkningen att öka med 28 procent samtidigt som BNP kommer att öka med enbart 6 procent. För dem ibland oss som tror på att det behövs ett socialt Europa och för mig som kommer från Galicien är detta helt oacceptabelt. Det är dessutom helt oacceptabelt eftersom inkomsten i de nya länderna bara ligger på 40 procent av genomsnittinkomsten per invånare i de 15 länderna och eftersom det i de nuvarande medlemsstaterna fortfarande finns ett uppenbart behov av att behålla strukturstöden på samma nivå som tidigare år.
Berend (PPE-DE ).
   – Herr talman, kommissionär Fischler, mina damer och herrar! I den tredje rapporten om ekonomisk och social sammanhållning har rätt väg valts. Denna väg leder till att EU:s sammanhållningspolitik reformeras med en ny struktur och riktade insatser. Av de ekonomiska stöd som anslås för att minska skillnader och stärka konkurrensfaktorer har 78 procent öronmärkts för de minst utvecklade regionerna, vilket visar att detta är ett steg i rätt riktning. Stöden kommer nämligen inte längre att spridas på många mottagare, utan riktas till avsedda användare.
Lika riktigt är beslutet om lika behandling av de regioner som drabbas av den statistiska effekten med anledning av det nya konvergensmålet. Vi välkomnar särskilt detta förslag, under förutsättning att det också garanterar lämplig finansiering för perioden efter 2006, vilket anges i kommissionens meddelande. För en rättvis behandling av områden som drabbas av en statistisk effekt i förhållande till traditionella mål 1-regioner får budgeten inte skäras ned och stöden inte urvattnas ytterligare.
Jag vill därför hänvisa till parlamentets resolution som antogs i september förra året på grundval av betänkandet av Mastorakis. I denna resolution underströks inte enbart behovet av att särskilt uppmärksamma nivån på stödet till regioner som drabbas ”statistiskt” på grund av utvidgningen, utan även det faktum att kommissionen bör ägna lika stor uppmärksamhet åt administrationen av stödet till dessa regioner. Parlamentet röstade med bred majoritet för stöd enligt artikel 87.3 a i EG-fördraget, vilket bör vägas in. Vi förväntar oss därför att generaldirektoratet för konkurrens lägger fram sitt förslag till riktlinjer om regionalt riktade stöd innan det lägger fram utkastet till förordning om strukturfonderna. I riktlinjerna bör hänsyn tas till parlamentets omröstning. Vi får nämligen akta oss för att enbart rikta stöden och insatserna till de anslutande länderna, vilket i slutändan finansierar en skattedumpning i dessa länder och bara leder till lägre sysselsättning i EU:s nuvarande medlemsstater, i takt med att företag flyttar produktionsenheter från väst till de nya medlemsstaterna i öst. Det är oacceptabelt att investera EU-medel om en omlokalisering av befintliga arbetstillfällen blir det enda vi får ut av ett ensidigt stödsystem. 
Duin (PSE ).
   – Herr talman, kommissionär Fischler! Jag är övertygad om att människor har goda skäl att se fram emot utvidgningen. Men de har också många farhågor, och vi måste ta dem på allvar och dämpa dem om vi kan. Regionalpolitik är ett viktigt medel för att skingra sådana rädslor. Regionalpolitiken kan och måste bidra till att förhindra eller avlägsna ojämlikhet, orättvisor och missförhållanden i EU. Den får emellertid inte uppmuntra eller så frön till nya orättvisor. Vi intar därför en liknande ståndpunkt som föregående talare, Rolf Berend, eftersom vi vänder oss emot en gemensam regionalpolitik som bara får företag att omlokalisera sin verksamhet. Människor kommer inte att förstå eller stödja EU om EU belönar företag för att de flyttar arbetstillfällen från en region för att sedan bara erbjuda lika många arbetstillfällen någon annanstans, eftersom vi subventionerar omlokaliseringen.
En annan fråga som vi måste komma ihåg är att EU:s stödfonder inte får användas till att subventionera drastiska skattesänkningar i mottagarländerna. Solidaritet är ett ädelt värde, men den måste vara ömsesidig. Vissa av oss inser snabbt att om vi främjar skattedumpning kan vi mycket väl såga av den gren vi sitter på. 
Ferrandez Lezaun (Verts/ALE ).
   –  Tack, herr talman. Jag vill än en gång gratulera er till ert betänkande, herr Hatzidakis. Ni skall veta att vi håller med er till 99 procent. Framför allt måste jag tacka er för att ni håller ert ord och garanterar att frågan om åldrandet på något sätt kommer att beaktas i samband med att fonderna utvecklas. Det är ännu inte bestämt hur det skall åstadkommas. Jag kan se att ni har José Javier Pómes Ruiz vid er sida. Frågan nämns även i hans betänkande. Det verkar således som om ni båda är helt medvetna om vad åldrande och låg befolkningstäthet kan medföra.
Mina damer och herrar! Sammanhållning är inte möjlig utan utveckling. Utveckling är inte möjlig utan en produktiv befolkning. Men en produktiv befolkning är inte möjlig med låg befolkningstäthet och en åldrande befolkning. Åldrandet är inte ett territoriellt problem – det är ett övergripande problem som påverkar alla regioner i Europa. Det påverkar också alla medlemsstater och kommer att bli ännu större under kommande år. Åldrandet är en viktig bidragande faktor till bristande utveckling i regioner där befolkningen åldras. Jag vädjar därför till Europeiska socialdemokratiska partiets grupp att dra tillbaka ändringsförslag 8, eftersom detta skulle kunna göra det svårt att ta hänsyn till åldrandet som en negativ faktor för utveckling. 
Mastorakis (PSE ).
   – Herr talman! Också jag vill, framför allt som f.d. borgmästare i en regional östad, tacka den avgående kommissionsledamoten Michel Barnier som har gjort stora insatser för att tjäna idén om ekonomisk och social sammanhållning i regionernas Europa. Jag vill självklart även tacka Kostas Hatzidakis – min kollega och landsman som har agerat som föredragande för det betänkande som nu debatteras – för hans arbete. Som vi alla vet har hans arbete inte bara kommit till uttryck i detta betänkande.
Det är mycket positivt att parlamentet med en förkrossande majoritet bekräftar följande: För det första att en åternationalisering av regionalpolitiken skulle vara förödande, 
Hedkvist Petersen (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka Konstantinos Hatzidakis för ett som vanligt gott samarbete.
För det första behövs den europeiska sammanhållningspolitiken. Vi behöver en solidarisk fördelningspolitik i det utvidgade EU för att utjämna skillnader och för att kompensera regioner som ligger långt från de stora marknaderna.
För det andra måste vi när det gäller budgetfrågan få fram de resurser som krävs för att göra EU:s utvidgning till en succé och få fart på tillväxten i Europa. Vi skall använda pengarna väl.
För det tredje tappar de extrema glesbygderna i norra Sverige och Finland enligt förslaget mål 1-statusen och detta måste ifrågasättas eftersom de geografiska nackdelarna finns oavsett hur Europa ser ut. Vi måste se till att dessa delar av Europa får det stöd de behöver.
För det fjärde måste kommissionen se till att de extrema glesbygderna får sin rättmätiga del i den framtida strukturfondsförordningen. 
Guy-Quint (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Som ni vet och som ni förstår är Europaparlamentet fortfarande mycket vaksamt när det gäller regionalpolitikens framtid – ett av de viktigaste politikområdena i medborgarnas ögon. Men trots föredragandens och utskottets arbete är en viktig punkt ännu inte avgjord: storleken på finansieringen av denna politik.
Det är oerhört viktigt att det framtida utgiftstaket gör det möjligt att stärka denna politik efter utvidgningen. Skillnaden är mycket stor mellan kommissionens förslag på 1,24 procent av bruttonationalprodukten (BNP) och sex staters förslag på 1 procent. Regionalpolitiken löper risk att användas som en utjämningspost för EU:s politik.
Vi minns Michel Barniers engagemang, att han orubbligt motsatte sig de sex länder som ville ha en reducerad EU-budget. Nu när Barnier har blivit minister hoppas jag därför att han fortsätter att visa samma engagemang i rådet som han hade som kommissionsledamot, och att han kan få alla sina kolleger att ändra ståndpunkt om kommissionens förslag.
Strukturfonderna är faktiskt centrala för solidariteten inom EU. Unionen behöver en verklig sammanhållningspolitik, finansiella resurser för att kunna genomföra den och således en inkomst motsvarande minst 1,24 procent av BNP. 
Fischler,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig uppriktigt tacka er för denna debatt och särskilt för de många konstruktiva inlägg som jag har lyssnat till här. När så är möjligt skall vi definitivt ta hänsyn till ytterligare punkter när vi formulerar de specifika förslag till rättsakter som vi har åtagit oss att lägga fram i juli.
Jag skall fatta mig kort och bara ta upp ett par punkter. En punkt gäller vårt förslag om hur de så kallade gemenskapsinitiativen skall hanteras i framtiden. Tanken är att minska antalet gemenskapsinitiativ, vilket naturligt innebär att de olika specifika programmen, som Leader och andra, inte längre kommer att finnas. Detta betyder dock inte att insatserna inom ramen för dessa program kommer att upphöra. Avsikten är att de åtgärder som tidigare genomförts inom ramen för enskilda gemenskapsinitiativ skall integreras med de allmänna programmen. På så sätt kan vi till exempel se till att Equalprogrammet, eller åtgärder som utformats särskilt för att främja jämställdhet, får sin rättmätiga plats inom huvudprogrammen. När det gäller de yttersta randområdena finns det givetvis särskilda bestämmelser i fördraget som måste beaktas när relevanta åtgärder vidtas. Jag vet att Michel Barnier alltid har lagt stor vikt vid att tillvarata de yttersta randområdenas intressen, och jag kan garantera att de även i fortsättningen kommer att få samma uppmärksamhet.
Det stämmer att frågan om den territoriella aspekten på statligt stöd och den nödvändiga definitionen av stödberättigade områden är en högst känslig fråga. På sina håll finns det också en oro för att det kan uppstå svårigheter i områden som gränsar till stödregioner. Kommissionen kommer att ägna särskilt intresse åt den frågan.
Å andra sidan kan jag inte skriva under på en synpunkt som framfördes av en ledamot, nämligen att vår politik kommer att förlora sin sammanhållande karaktär efter utvidgningen. Detta stämmer helt enkelt inte. Vi kommer fortfarande att se till att vårt mål om sammanhållning faktiskt uppnås. Ökade medel kommer också att anslås för det syftet. Det är inte så att alla resurser kommer att tas från de nuvarande 15 medlemsstaterna och ges till de nya medlemsstaterna. Det kommer att bli mer pengar.
Jag håller helt med er om att vi fortfarande behöver en gemensam – och jag vill betona gemensam – sammanhållningspolitik. Om vi endast gör den finansiella justering som somliga eftersträ
Talmannen.
   – Tack så mycket, kommissionär Fischler.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Ribeiro (GUE/NGL ),
   . – I betänkandet erkänns det att det råder enorma regionala skillnader, som ofrånkomligen kommer att förvärras på grund av denna utvidgningsomgång, att en förstärkning av den ekonomiska och sociala sammanhållningen är en skyldighet enligt enhetsakten och att strukturella investeringar i regioner som omfattas av sammanhållningspolitiken gynnar unionens övriga ekonomier. I betänkandet betraktas dock 0,41 procent som en godtagbar miniminivå för anslagen.
I betänkandet insisterar man på att behålla systemet med ”utgiftsmål” och N+2-regeln och man varnar för industriell omstrukturering och förflyttningar; det konstateras att företag som har fått stöd från gemenskapen inte skall ha rätt till nya anslag när de flyttar sin verksamhet och att statliga stöd inte får vara ett incitament för företagen att flytta. I betänkandet efterlyses också effektivare tillsyn av hur fonderna används och en mer samlad strategi för industriell omställning och de sociala följderna av detta.
I betänkandet bekräftas att regioner skall få stöd om de drabbats av den så kallade statistiska effekten och ändringsförslag från vår grupp har antagits om att stryka uttrycket ”tillfälligt utfasningsstöd” och bevilja utfasningsstöd till nuvarande mål 1-områden. I betänkandet efterlyser man att den särskilda ställningen som yttersta randområde skall bevaras och särskilda program behållas, även om de inte längre ingår bland mål 1-områdena. Vårt förslag för områden som lider av permanenta nackdelar har antagits. Förslaget är ett försök att garantera särskilda förslag och lämplig finansiering för sysselsättning och stöd till små företag och mikroföretag och till yrkesutbildning, särskilt för vuxna. Vi insisterar på att den ”statistiska effekten” skall utvidgas till att även omfatta sammanhållningsfonden. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0269/2004) av Salvador Garriga Polledo för budgetutskottet om budgeten för 2005: Kommissionens årliga politiska strategi. 
Garriga Polledo (PPE-DE ),
   – Herr talman och fru kommissionär! Mina damer och herrar! Detta är upptakten till det sista budgetförfarandet i kammaren under nuvarande mandatperiod. Kammarens sammansättning vid omröstningen om betänkandet i morgon blir inte densamma som vid omröstningen om det slutliga antagandet av 2005 års budget i december, om denna etapp har uppnåtts till dess. Jag hoppas att åtminstone mina medarbetare i budgetutskottet och jag själv skall kunna rösta i december tillsammans med våra nya kolleger från de nya medlemsstaterna.
Jag skulle vilja tacka alla kolleger och tjänstemän för den samarbetsanda de hittills har visat.
Ett innovativt steg framåt har tagits för att modernisera budgetförfarandet. Mot bakgrund av debatten om att kunna överblicka situationen och övergå till verksamhetsbaserad budgetering håller Europaparlamentet på att avskaffa de gamla budgetriktlinjerna. Dessa ersätts med en resolution om den årliga strategirapporten. En målsättning är att göra lagstiftningsförfarandena mer relevanta. Det finns också en förhoppning om att kunna påverka kommissionens utarbetande av det preliminära budgetförslaget. Vi uppmanar därför kommissionen att ta hänsyn till våra politiska prioriteringar och budgetprioriteringar vid förhandlingarna med de olika generaldirektoraten.
Vi hade bestämt oss för att avfatta en kortare resolution i år. Jag är tyvärr rädd för att vi inte lyckades med våra föresatser, vilket även varit fallet tidigare år. Jag är dock glad över bidragen från mina kolleger. Jag skulle vilja ta tillfället i akt och betona att yttrandena från parlamentets övriga utskott kommer att beaktas vid första budgetbehandlingen.
Fru kommissionär, detta förslag till budget för 2005 har från början en särskild prägel. Jag avser de budgetbegränsningar som påverkar utgiftskategorierna 3, 4 och 5. Denna budgetbegränsning kommer att påverka många program och kräva en särskild insats för att förbättra fördelningen av åtaganden mellan pågående funktioner och nya prioriteringar. Vi anser att de nya behoven kräver ytterligare resurser.
I fråga om jordbruket uppmanar vi kommissionen att göra ett uttalande om de pilotprojekt och initiativ som infördes med budgeten 2004. När det gäller strukturfonderna lyfter vi fram det förbättrade genomförandet av åtagandena under 2003, trots att de utestående åtagandena (RAL) låg på en mycket hög nivå. Jag avser att i egenskap av föredragande fastställa de slutliga siffrorna för åtaganden med utgångspunkt från medlemsstaternas prognoser.
För att övergå till internpolitiken är Europaparlamentet oroat över uppfyllandet av de målsättningar efter halva tiden som fastställdes i Lissabon. Vi begär därför att budgetmedel koncentreras till de viktigaste åtgärderna 2005. Särskild uppmärksamhet skall ägnas åt små och medelstora företag, eftersom de är drivkrafterna bakom tillväxt och sysselsättning.
Parlamentet är också oroat över genomförandet av kommunikations- och informationspolitiken. Den nya budgetförordningen får inte förhindra utvecklingen av den sistnämnda.
Syftet med denna budget blir att befästa det europeiska området med frihet, säkerhet och rättvisa. Särskild uppmärksamhet kommer att ägnas åt den gemensamma invandringspolitiken och åt att påskynda genomförandet av de integrerade Schengensystemen och VIS-projektsystemen. I båda fallen kommer det att krävas betydande budgetresurser. Parlamentet måste dock snabbt ta itu med dessa prioriteringar om det skall kunna visa att det bemöter de farhågor som uttryckts av EU:s medborgare. Vi kommer att stå bakom er i denna fråga, fru kommissionär.
Vi skall också på ett relevant sätt bemöta den utmaning som terrorismen utgör, särskilt i skuggan av de fruktansvärda attackerna i Madrid den 11 mars. Alla våra insatser för att se till att sådana våldsdåd aldrig kan begås i Europa igen kommer att tillägnas offren.
Därför skall vi godkänna pilotprojekten för stöd till terrorismens offer. Vi skall också stödja förstärkningen av Europol och Eurojust. Vi är dessutom positivt inställda till ert direktiv om ersättning till brottsoffer. Vi kommer även att stödja liknande initiativ som väcks här i kammaren. Sammanfattningsvis kommer parlamentet när det gäller kampen mot terrorism att gå längre än att enbart stödja rådet och kommissionen. I själva verket kommer parlamentet att försöka ta ledningen.
När det gäller den yttre politiken kommer parlamentet att engagera sig ännu starkare i återuppbyggnaden av Irak och befästandet av demokrati i Afghanistan. Parlamentets traditionella prioriteringsområden kommer inte heller att glömmas bort.
Nya tillskott i år är grannlandspolitiken, inrättandet av en europeisk diplomattjänst och en europeisk tjänst för externa åtgärder. Den allmänna princip som skall tillämpas genomgående är att nya externa behov måste finansieras med nya resurser så att inga medel tas från våra sedvanliga prioriteringar.
Slutligen har vi noterat de 700 nya tjänster ni begär av oss, fru kommissionär. Vi hoppas innerligt att ni i alla händelser försöker genomföra en del omflyttningar.
Jag vill avslutningsvis säga att vi kommer att vara mycket vaksamma på de olika byråerna. Vi kommer att be dem lämna in ett program efter halva perioden. Det bör finnas möjlighet för kommissionen att infoga detta i det preliminära budgetförslaget i maj om utvecklingen av dessa byråer.
Schreyer,
   . – Herr talman och ärade ledamöter! Budgeten för 2005 blir den utvidgade unionens första budget som skall antas av en utvidgad budgetmyndighet. Kommissionen kommer att anta det preliminära budgetförslaget för 2005 års budget inom de närmaste veckorna. Vid rådets första behandling under det nederländska ordförandeskapet i juli kommer 25 medlemsstater att vara representerade, och parlamentsledamöter från 25 medlemsstater kommer att medverka i parlamentets första behandling i oktober.
Budgeten för 2005 kommer därmed att läggas fram för en lång rad nya ansikten, inte minst inom kommissionen. Det råder dock inget tvivel om att utvidgningen kommer att dominera budgeten, vilket även den allmänna budgetens föredragande, Salvador Garriga Polledo, betonar i sitt betänkande. Jag skulle vilja framföra mitt varma tack för ert betänkande, Salvador Garriga Polledo, särskilt med tanke på att ni tvingades framställa det på mycket kort tid på grund av att kommissionens meddelande om strategin för 2005 sköts upp.
Ett av syftena med 2005 års budget är att genomföra de avtal som ingår i anslutningsfördraget. Konkret innebär detta att direkta utbetalningar till jordbrukare måste föras in i budgeten för första gången. Det innebär också en ökning av strukturfondernas ekonomiska åtaganden enligt överenskommelsen i Köpenhamn. Strukturfonderna är Europeiska unionens främsta instrument för ekonomiskt stöd till de nya medlemsstaterna för att minska välståndsklyftorna, och de bör även i framtiden förbli det främsta instrumentet inom sammanhållningspolitiken.
Jag kommer att rapportera om de senaste framstegen i programplaneringen av strukturfonderna för de nya medlemsstaterna vid samrådet före första behandlingen av 2005 års budget. Den politiska prioriteringen som hör samman med utvidgningen återspeglas också i de administrativa utgifterna: kommissionen kommer, såsom angavs i meddelandet från 2002 och nyss upprepades av föredraganden för den allmänna budgeten, att be om nästa omgång nya tjänster avsedda för utvidgningen. I detta ingår tillsättningen av 700 nya tjänster, varav hälften inom språktjänsten.
För de administrativa utgifterna kommer det att krävas särskilda insatser och ett mycket nära samarbete med samtliga institutioner om vi skall kunna arbeta inom det tak som fastställs i budgetplanen och som har visat sig ligga lägre än vad som tidigare beräknats på grund av de minskade åtagandena för valutaförluster. Wilfried Kuckelkorn har givetvis behandlat detta mycket ingående och jag vill även tacka er, Wilfried Kuckelkorn, för betänkandet. För utvidgningen, som är en prioriterad uppgift, föreslår kommissionen slutligen även en ökning av föranslutningsstödet till Turkiet, Bulgarien och Rumänien, vilket rådet beslutat med stöd av parlamentet.
Att ge den ekonomiska tillväxten i Europa ny dynamik är en uppgift som åligger medlemsstaterna och unionen, en uppgift som kommer att påverka hur de närmaste åren ser ut. Utvidgningen i sig kommer att generera ett ekonomisk uppsving. Ytterligare insatser krävs dock för att utnyttja den utvidgade inre marknadens hela potential. Dessa insatser får ekonomisk uppbackning från EU:s budget, inte enbart via strukturfonderna, utan också genom exempelvis de anslag som beviljas till de transeuropeiska näten; åtgärder har vidtagits för att öka dessa anslag nästa år. De anslag som är vikta för åtgärder såsom inrättandet av en kemikalieprövningsmyndighet är nödvändiga utgifter om vi skall kunna garantera att den nya synen på kemikaliepolitiken, som omfattar testning av gamla ämnen för att avgöra hur de påverkar miljön och folkhälsan, inte blir ett byråkratiskt hinder för kemikalieindustrin, utan faktiskt kan påskynda innovationsprocessen.
De fruktansvärda händelserna den 11 september 2001 och de grymma terrorattackerna i Madrid har tydligt betonat faran med terrorism. Vi behöver mer samarbete inom EU, mer effektivt samarbete, för att kunna skydda våra medborgare från sådana faror. De åtgärder som planeras på detta område är en annan prioritering i 2005 års budget och jag konstaterar att samtliga institutioner är ense även i denna fråga.
Europeiska unionens inre säkerhet och dess roll inom utrikespolitiken är tätt förenade. När det gäller budgeten för utrikespolitiken står vi inför ytterligare en utmaning 2005. Beloppen under de tekniska justeringarna är lägre än inflationstakten. I praktiken innebär detta att budgeten för den gemensamma utrikespolitiken i realiteten kommer att minskas. Detta står i rak motsats till samtliga politiska uttalanden och är dessutom klart oförenligt med andan i utkastet till konstitution, som vi hoppas kommer att antas de närmaste veckorna. Det går helt enkelt inte att bortse från att utrikespolitikens budgettak sattes för lågt. Detta misstag får inte upprepas i nästa budgetplaneringsomgång.
Vi måste ändå säkra åtagandena för de viktigaste prioriteringarna, såsom fattigdomsbekämpning, och fullföljandet av våra åtaganden i Afghanistan och även på Balkan, vilka även Salvador Garriga Polledo hänvisade till i sitt inlägg. Vi behöver än en gång en reserv för oförutsedda utgifter så att vi kan frigöra anslag till Irak. Låt oss hoppas och låt oss alla göra vår uppgift för att se till att nästa års uppdragslista för Irak verkligen kan ägnas åt återuppbyggnad.
2005 är det sjätte året i gällande budgetplan. När en planeringsperiod går mot sitt slut blir handlingsutrymmet alltmer begränsat eftersom alltfler anslag är uppbundna i förväg genom beslut som fattats under föregående år. Nästa år blir läget särskilt stramt, eftersom de tekniska justeringar jag nyss nämnde har visat sig bli mindre än ursprungligen planerat. Enligt nuvarande budgetplan för 2005 finns det 119 miljarder euro i åtaganden och 114 miljarder euro i betalningsbemyndiganden, vilket motsvarar 1,09 procent av bruttonationalinkomsten. Kostnaden för att genomföra tidigare års beslut – beslut som fattades inom ramen för Agenda 2000, anslutningsfördraget, de fleråriga programmen, färdplanerna och till och med paketet med jordbruksreformer, vars sammanlagda inverkan kommer att märkas nästa år när kostnaderna ökar till runt en miljard euro – sväljer huvuddelen av anslagen under vardera taket.
Det kommer att behövas ett nära och fruktbart samarbete bland samtliga medverkande om vi i rätt tid skall kunna nå ett avtal om 2005 års budget. Liksom under tidigare år kommer kommissionen att samarbeta nära med föredragandena och parlamentets budgetutskott och med rådets ekonomiska och finansiella kommitté under det nederländska ordförandeskapet. Jag skall förstås även personligen göra en hederssak av att liksom under tidigare år bedriva ett nära och effektivt samarbete så att vi kan utarbeta och godkänna en budget som tydligt bidrar till att uppnå målen för den utvidgade unionen. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ),
    Herr talman! Jag skulle vilja börja med att tacka föredraganden för den allmänna budgeten för hans betänkande. Jag måste också än en gång uppmärksamma kommissionen på den ståndpunkt som länge intagits av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Jag är glad över att Salvador Garriga Polledo också har anammat denna ståndpunkt, eftersom vi inte kan fortsätta att finansiera nya prioriteringar på bekostnad av andra delar av världen, till exempel Tacis, Medelhavsområdet, Latinamerika och Asien. Det är helt enkelt omöjligt, fru kommissionär. Jag tänker på nya åtaganden, som de gentemot Afghanistan och Irak.
Jag skulle snabbt vilja gå igenom utrikesutskottets prioriteringar. Dessa är att bekämpa fattigdom och främja mänskliga rättigheter. Utskottet stöder också prioriteringarna i den europeiska säkerhetsstrategin, nämligen att bekämpa terrorism, spridningen av massförstörelsevapen och att förhindra organiserad brottslighet och regionala konflikter samt att ta hand om stater där utvecklingen misslyckats.
Jag har med viss oro noterat de tekniska justeringar som krävs för att anpassa 2005 års budget till kraven i budgetplanen. Fru kommissionär, jag förlitar mig på att det erbjudande om samarbete som ni nyss framförde till budgetutskottet och till rådets ordförandeland också kan omfatta utrikesutskottet, eftersom vi alla arbetar tillsammans för att gynna yttre åtgärder från EU som är effektiva och synliga. 
Rübig (PPE-DE ),
   – Herr talman! Vårt huvudsakliga mål bör vara att lyckas med våra små och medelstora företag. 

Jag anser att det viktigaste är att trygga befintliga arbetstillfällen och företag och att skapa nya, och för detta ändamål behöver vi de små och medelstora företagen mer än något annat. Dessa företag har för närvarande ganska stora problem på grund av införandet av Basel II-paketet. Det finns helt enkelt ett stort behov av att kommissionen undersöker genomförandet av Basel II-överenskommelsen, inklusive en ingående konsekvensbedömning.
Det handlar också i sista hand om att skapa nya finansiella instrument och garantiinstrument för de små och medelstora företagen. Dessa små och medelstora företag bör för EU:s del kunna bli framgångsrika på den globala marknaden, vilket är ytterligare ett skäl till att jag anser att WTO-församlingen och den parlamentariska konferens som Europaparlamentet föreslagit är av högsta prioritet; jag ber kommissionen att även infoga detta förslag från Europaparlamentet i programmet. 
Pronk (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Vi i utskottet för sysselsättning och sociala frågor är mycket nöjda med Salvador Garriga Polledos betänkande. Han har en lika svår period som föredragande som vi, eftersom den faller under en period när parlamentet tar tillfällig paus. Det finns vid sådana tillfällen alltid olika krafter, framför allt inom rådet, som försöker föra över frågor till sin egen maktsfär, men jag anser att vi kan lita på att Salvador Garriga Polledo står emot dessa angrepp.
I vårt utskott hade vi tre huvudsakliga prioriteringar. En av dem har antagits helt i betänkandet, och det är Lissabonstrategin. Lissabonstrategin är lösningen för att få bättre konkurrenskraft, bättre sysselsättning och bättre ekonomi. Vi måste betona detta ännu starkare än vi har gjort tidigare. Om Lissabonstrategin skall lyckas måste vi också nämna arbetsmarknadens parter. Detta kommer att medföra ett mycket litet belopp, men det är verkligen ytterst viktigt. Det skulle vara bra om detta fortfarande på ett eller annat sätt kunde tas upp till diskussion i resolutionen.
En annan aspekt som blir mycket viktig inom den närmaste framtiden är hälsa och säkerhet, särskilt när det gäller de nya medlemsstaterna. 
Herranz García (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Budgetåret 2005 kommer för jordbrukets del i huvudsak att präglas av två frågor: dels en union med 25 medlemsstater från budgetårets början, vilket kommissionären så riktigt har påpekat, dels genomförandet av vissa bestämmelser som antogs för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och som nu träder i kraft, till exempel direktstödet till mjölkproducenter och risstöd utan påföljder som tidigare, stöd till torkad frukt, kvaliteten på durumvete samt energigrödor.
Det har därför blivit nödvändigt för kommissionen att i det preliminära budgetförslaget planera för vissa av utvidgningens konsekvenser och exempelvis anslå tillräckliga medel för interventionsåtgärder för vissa produkter såsom smör eller nötkött ifall de nya medlemsstaterna inte kan anpassa sina priser snabbt, eller till exempel anslag för veterinärinsatser för att bekämpa djursjukdomar som kan öka till följd av att nuvarande gränser försvinner.
Jag skulle slutligen vilja betona att jordbruksutskottet i sitt yttrande till detta betänkande har uttryckt sitt fasta stöd till införandet av ett pilotprojekt för finansiering av en gemenskapsförsäkring som är tänkt att mildra konsekvenserna av naturkatastrofer orsakade av extrema klimatförhållanden. 
Langenhagen (PPE-DE ),
   Herr talman och kommissionär Schreyer! För två timmar sedan uttryckte jag i egenskap av talesman för fiskeriutskottet min förhoppning om att fisket inom EU faktiskt har en framtid. Jag skall nu fortsätta där jag slutade och framhålla att dessa framtidsutsikter är beroende av att det görs en systematisk uppföljning av reforminsatserna och av att beslut genomförs.
Jag kräver därför att vederbörlig hänsyn tas i 2005 års budget till åtminstone de huvudsakliga åtgärdsområdena i den gemensamma fiskeripolitiken. För det första behöver vi ökade personalresurser till relevanta tjänster om syftet med reformen av den gemensamma fiskeripolitiken skall kunna uppfyllas. För det andra behöver vi en solid ekonomisk bas för det planerade inrättandet av regionala rådgivande nämnder, och för det tredje behöver vi en solid ekonomisk bas för inrättandet av gemenskapens kontrollorgan för fiske. För det fjärde behöver vi tillräckliga resurser för de nya fiskeriavtalen och för EU:s medverkan i internationella fiskeorganisationer och för det femte behöver vi tillräckliga anslag för att ersätta de kustområden som berörs av planer för återväxt av bestånd och nödåtgärder.
Vårt beslut att reformera den gemensamma fiskepolitiken var rimligt. I 2005 års budget måste syftet nu vara att bygga en stabil och hållbar ekonomisk underliggande struktur som till slut skall göra fiskenäringen lönsam igen. 
Guy-Quint (PSE ),
   Herr talman, fru kommissionär! Det nya årliga politiska strategiinstrumentet innebär att lagstiftningsförfarandet och budgetförfarandet kan kombineras och gör det lättare att behandla vår budget politiskt.
Vi anser det vara av största vikt att politiska åtgärder som beslutats genom medbeslutande verkligen förs in i budgeten utan att EU:s övriga politikområden offras; för detta krävs högre intäkter än vad som föreslagits. Låt mig dock betona att ytterligare medel måste budgeteras för målen enligt Lissabonstrategin. Vi har nått halvvägs men inte nått våra mål. Budgetresurser måste därför absolut koncentreras till sysselsättning, innovationer och social sammanhållningspolitik.
Vi måste på detta sätt se till att arbetsmarknadens parter tar del av samtalen om modernisering. Medel måste också anslås till samtliga budgetposter som innebär att framsteg kan göras med unionens ekonomiska styrning. Vi har enats om att erkänna småföretagens avgörande roll för att modernisera sysselsättningen. De fyller en erkänd funktion när det gäller att skapa och bevara arbetstillfällen. Vi måste dock fortsätta att hjälpa dem genom att förbättra deras miljö. Det måste bli lättare att stödja icke-statliga organisationer inom den sociala sektorn och vi måste hitta ett sätt att få slut på deras ekonomiskt osäkra tillvaro.
Jag håller slutligen med vår föredragande om att information och kommunikation är områden som kommissionen måste prioritera mer och där den måste vidta åtgärder. Budgetposterna måste inte bara finansieras, utan kommissionen måste även fullt ut inse vilken roll den har i denna informationspolitik, eftersom all politik måste återföras till och sluta hos medborgarna. 
Gröner (PSE ),
   Herr talman och kommissionär Schreyer! Så kallad genusbudgetering måste bli mer än enbart en språklig egenhet. Jag ber och uppmanar er att se till att principen om jämställdhet genomsyrar denna budget. Integreringen av ett jämställdhetsperspektiv måste genomföras i praktiken och kvantifieras i euro. I Europeiska gemenskapen faller fler kvinnor offer för våld inom familjen än för terrorism. Därför önskar vi att 2006 utnämns till ett europeiskt år mot våld. Vi vill att Peking+10-översynen skall utnyttjas för att vidareutveckla handlingsplattformen från Peking och vi vill att resultaten från världskvinnokonferensen skall genomföras av exempelvis en europeisk konferens som utvecklar ytterligare strategier. Vi efterlyser också ett europeiskt genusinstitut, som skulle sammanställa tillförlitliga data som underlag för våra politiska beslut. Vi förväntar oss att kommissionen tillämpar integreringen av ett jämställdhetsperspektiv på alla politiska verksamhetsområden och att 2005 års budget, den första i den stora europeiska unionen, ger oss de centrala indikationerna för dess tillämpning. 
Ferber (PPE-DE ).
   – Herr talman, kommissionär Schreyer, mina damer och herrar! Låt mig börja med att uttrycka mitt innerliga tack till vår föredragande som har lagt fram ett utmärkt betänkande under svåra omständigheter med tanke på att samtliga av oss redan förbereder eller driver en valkampanj. Betänkandet stärker parlamentets anseende. Låt mig lyfta fram några enstaka punkter i betänkandet för en kort kommentar. Jag vill verkligen uttrycka min förvåning över att kommissionen tydligen har kommit överens med rådet – dokumentationen tyder åtminstone på det – om en nedskärning på 100 miljoner euro i det särskilda programmet för att avskaffa flaskhalsar i de transeuropeiska näten. Jag anser att detta är formellt och politiskt oacceptabelt.
När det gäller formfrågan är kommissionen ingen budgetmyndighet. Budgetmyndigheten ligger hos andra institutioner och vårt parlament är en av dem. Kommissionens uppgift är att ta hänsyn till budgetmyndighetens vilja. Med tanke på innehållet i vad som verkar vara en överenskommelse framgår det tydligt, särskilt i min egen region, att vi inte är förberedda inför utvidgningen när det handlar om transportinfrastrukturer och att det finns ett akut behov av finansiering här. Därför är det oacceptabelt att ett viktigt projekt som kommissionen föreslagit efter parlamentets påtryckningar nu skall slopas.
Jag vill betona detta tydligt och jag skulle även vilja säga att kommissionen bör ompröva sin politiska inställning till att godkänna förberedande åtgärder i samband med sin visumpolitik, till informationssystemet för Schengen och till flyktingpolitiken. Olika generaldirektorat har intagit mycket olika politiska synsätt i denna fråga och kommissionen är sannerligen skyldig att följa en konsekvent övergripande linje. Det som olika delar av kommissionen just nu lämnar ifrån sig kan inte godtas och består i vissa fall av självmotsägelser.
Slutligen skulle jag vilja nämna inrättandet av nya tjänster. Låt mig tydligt varna er: vi kommer att mycket noggrant undersöka om det verkligen behövs 700 tjänster. 
Walter (PSE ).
   – Herr talman, kommissionär Schreyer! I diskussionen om 2005 års budget har vi givetvis bara satt bollen i rullning. Det blir nästa parlament som slutför processen. Ur denna synvinkel är det en ovanlig budget.
Den är också ovanlig genom att vara så starkt präglad av det sammanhang den utarbetats i. Å ena sidan vill vi få utvidgningen att fungera och måste därför skapa lämpliga förhållanden. Dessutom handlar allt som rör utvidgningen om framtiden och om tillgången till ekonomiska resurser. Vi kommer även att diskutera budgeten mot bakgrund av debatten om budgetplanen, eftersom denna budget 2005 blir den näst sista innan den nya budgetplanen träder i kraft. Det säger sig självt att de siffror vi beräknar utgör val för framtiden och de kommer också att bli en av grundvalarna för debatten om budgetplanen, oavsett om vi tycker om det eller inte.
Samtidigt är Europa ingen ö. Vi européer måste engagera oss i internationell politik, vare sig det rör sig om utrikespolitiken där vi måste arbeta för att förebygga konflikter, eller intern säkerhet, som ni hänvisat till, där vi måste göra vår uppgift i en samlad insats för att bekämpa internationell brottslighet. Slutligen måste vi möta utmaningen från den globala konkurrensen och se till att våra företag och vår ekonomi kan stå på egna ben.
Liksom under tidigare år skall vi försöka se till att budgeten framför oss är stram, även under de förhållanden jag nyss beskrev. Den måste dock även vara relevant. Ingen skall få skrika ”snåljåp” efter dem som förespråkar stor försiktighet och sparsamhet, inte heller skall vi tolerera några anklagelser om att vi godkänner utsvävningar för dem som påpekar att mer pengar behövs till vissa områden.
I arbetet med att utarbeta denna budget under de förhållanden jag har nämnt, vilka inte gör det lättare att nå fram till en överenskommelse, skall vi fortsätta att följa den linje vi alltid följt tidigare och utöva påtryckningar för att anta en stram men relevant budget så att allmänheten vet att de kan lita på att Europaparlamentet hanterar budgetfrågorna på ett ansvarsfullt sätt. 
Pohjamo (ELDR ).
   –Herr talman! Först och främst vill jag tacka föredraganden, Salvador Garriga Polledo, för ett utomordentligt betänkande. Nästa års budget kommer att bli svår, med tio nya medlemsstater, som för med sig nio nya officiella språk. Detta blir ett mycket svårt prov för EU:s förvaltning.
De nya medlemsstaterna måste göras delaktiga i EU:s hela arbete. Det innebär att de även måste få sin rättmätiga andel av anställda och tjänstemän som arbetar i EU:s olika institutioner. Detta är en uppgift som ställer mycket stora krav på rekrytering och utbildning. Kommissionens önskemål om 700 nya tjänster är berättigat, även om antalet är stort. Samtidigt måste vi dock vara på vår vakt så att förvaltningen inte blir alltför byråkratisk. Vi bör gå vidare med delegering nedåt av ansvar och makt, och även med att klargöra det personliga ansvaret. Administrationen måste förändras mer i riktning mot verksamhetsbaserad förvaltning, med tonvikt på bättre produktivitet och kostnadseffektivitet.
Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att förbättra den inre säkerheten. Detta innebär bland annat att intensifiera kampen mot narkotika och andra former av internationell brottslighet, och även mot olaglig invandring. Detta kommer att medföra påfrestningar, särskilt för budgetrubrik 3, Inre politik.
När det gäller strukturpolitiken måste vi se till att vi en gång för alla befinner oss i en sådan position att vi kan reducera siffran för utestående åtaganden. Vi måste göra budgetens struktur mer informativ så att kostnader och framgångar för olika politikområden tydligt framgår. Parlamentets ledamöter måste tydligt kunna se vad som har uppnåtts eller vad som kan uppnås med EU:s pengar. 
Buitenweg (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka Salvador Garriga Polledo varmt för hans arbete och jag ser också fram emot ett fruktbart samarbete i samband med budgeten för 2005. Eftersom både Wynnbetänkandet om budgetplanen och det betänkande vi nu har framför oss talar om Lissabonprocessen och nödvändigheten att förbättra den ekonomiska tillväxten, vill jag göra en kommentar av mera generell karaktär.
Jag frågar mig varför de löften som gavs i Göteborg inte nämns någonstans? Då handlade frågorna om vilken kvalitet den tillväxt vi åstadkommer skall ha, om hållbarhet och biologisk mångfald. Det måste bli mer investeringar i rena energikällor och i energibesparingar och detta måste även komma till uttryck i budgeten. Eftersom man inte ställer upp med pengar och en verklig social politik så tycks medlemsstaterna vilja uppnå Lissabonmålen genom någon sorts förvaltning genom ord. Man gör tomma uttalanden, men vi hör inte något om hållbarhet och de löften som gjordes om det glöms bort.
Jag vill ha ett Europa för människorna och miljön, inte för marknaden och valutan. Med andra ord inte bara ett Europa såsom det som skisserades i Lissabon, utan även det som utlovades i Göteborg. 
Turchi (UEN ).
   – Herr talman! Jag vill också tacka Salvador Garriga Polledo för det arbete han har uträttat och även för samarbetet i budgetutskottet. Mina tack går även till Terry Wynn, för hela den period som vi har arbetat tillsammans, till Ralf Walter och till utskottets samtliga ledamöter.
År 2005 kommer, kanhända, att bli det första hela året för det nya EU med 25 medlemsstater – och jag anser att kommissionsledamoten, som jag tackar, inte bör glömma det. Det blir således det första år då EU:s budget utarbetas med hänsyn till 25 medlemsstater. Vi står inför nya utmaningar med tanke på att utgiftsnivåerna i alla händelser måste upprätthållas för att garantera en viss tillväxtnivå, samtidigt som hänsyn tas till nya krav, vilket alltid och i varje fall måste ske på grundval av ekonomisk disciplin och den måste respekteras, framför allt genom parlamentarisk kontroll.
Vi hoppas att allt detta skall förverkligas och det inom den närmaste framtiden, än mer i det utvidgade Europa med 25 medlemsstater. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0236/2004) av Wilfried Kuckelkorn för budgetutskottet om parlamentets beräknade inkomster och utgifter för budgetåret 2005. 
Kuckelkorn (PSE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Parlamentets preliminära beräkning för budgetåret 2005 har diskuterats i detalj av budgetutskottet och grupperna har med överväldigande majoritet enats om det betänkande ni har framför er. Jag vill framföra mitt tack till alla inblandade för det goda samarbetet.
Jag kommer därför endast att fokusera på några få specifika aspekter här. Beräkningarna för 2005 grundar sig på följande nyckelparametrar: 12 hela månader med utgifter som hänför sig till utvidgningen med nio nya språk, och om resultatet av folkomröstningen på Cypern denna vecka blir positivt tillkommer naturligtvis ett tionde nytt språk, 44 arbetsveckor, varav 3 valkretsveckor, 12 ordinarie och 6 extra sammanträdesperioder, med 2,7 procent lönejusteringar och 7 procent schablonminskning. På grund av den speciella situation som har uppstått i år i utarbetandet av beräkningar för 2005, med den kommande utvidgningen den 1 maj och EU-valet i juni, finns det ett antal frågor och oklarheter som inte kommer att kunna lösas förrän kort före första behandlingen i september i år.
Politiska prioriteringar: prioritet ges åt att uppfylla de behov som anslutningen ger upphov till, trots de ekonomiska begränsningarna i rubrik 5 under 2005. Jag anser att det viktigaste målet för 2005 är att uppnå sund ekonomisk förvaltning och budgetdisciplin och att ge unionens skattebetalare valuta för pengarna. Beräkningarna för 2005 års budget måste, med hänsyn till budgetbegränsningarna och de osäkra faktorer som finns, baseras på rimliga antaganden och verkliga behov.
Den allmänna ramen: den preliminära budgetberäkningen uppgår till 20 procent av kategori 5, det vill säga 1 272 miljoner euro. Av detta belopp är 1 007,6 miljoner euro avsedda för normala driftskostnader och 173,4 miljoner euro för utvidgningsrelaterade behov. Mot bakgrund av de positiva erfarenheterna av kapitaltillskott och snabbare betalning av byggnader, vilket har medfört väsentliga besparingar under senare år, förefaller det förnuftigt att använda en del av de tillgängliga budgetanslagen för att göra inbetalningar i förtid för byggnaderna D4 och D5 under 2005.
Utgifter som rör ledamöterna och de politiska grupperna: inga anslag, vare sig som budgetpost eller som reserv, har tagits med för en ledamotsstadga, men kapitel 102 (Reserv för ledamotsstadgan) har behållits med ett symboliskt anslag (p.m.). Kammaren bör upprepa sitt stöd för en stadga för ledamöternas assistenter. Vidare bör ersättningsnivån för sekretariatsutgifter utvärderas och en uppförandekod som reglerar användningen av ersättningarna för sekretariatsutgifter utarbetas.
Mina damer och herrar, låt mig nu övergå till att tala om ett av de fyra ändringsförslag som har lagts fram. Tyvärr är min kollega, Richard Balfe, som jag har största respekt för, inte här. Jag vill därför be våra kolleger i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna (PPE-DE-gruppen) att än en gång försöka påverka honom så att han drar tillbaka sitt ändringsförslag. Skälet är att det fortfarande finns ett antal finansiella frågor som behöver klargöras. Vi kan nå samförstånd i sakfrågan, men det är synnerligen olämpligt att fatta beslut på grundval av ett betänkande som inte visar samtliga anslag. Därför ber jag er att använda ert inflytande så att detta ändringsförslag dras tillbaka i morgon. 

Ferber (PPE-DE ).
   – Herr talman, ärade kommissionär Fischler, kommissionär Schreyer, mina damer och herrar! Låt mig börja med att uttrycka mitt stora tack till föredraganden som har hanterat frågan om parlamentets preliminära beräkning för 2005 med sin sedvanliga skicklighet. Jag vill särskilt tacka honom för hans ansträngningar att redan från början uppnå samförstånd mellan grupperna. Å ena sidan är det mycket viktigt att vi gemensamt bidrar till att Europaparlamentet fullt ut kan bemästra de administrativa utmaningar som utvidgningen innebär. Vi är när allt kommer omkring den institution som påverkas mest, eftersom samtliga språk måste finnas tillgängliga från den 1 maj och våra arbetsmetoder skiljer sig markant från kommissionen, rådet, domstolen eller revisionsrätten. Å andra sidan måste vi också bidra till att stärka Europaparlamentet och allmänhetens ”ägande” av det på lång sikt. Föredraganden har lagt fram ett antal sunda förslag i detta syfte – han gav alldeles nyss en sammanfattning av de olika punkterna – och jag vill särskilt tacka honom för det.
Herr Kuckelkorn, när det gäller Richard Balfe vill jag påpeka att detta ändringsförslag inte lades fram av gruppen, vilket är anledningen till att gruppen inte kan göra något. Ändringsförslaget kommer från åtminstone 32 ledamöter – jag är inte säker på det exakta antalet underskrifter – som har lagt fram detta förslag. Detta är tillåtet enligt arbetsordningen och jag ber er att respektera det. Låt mig emellertid också klargöra att jag är en av de ledamöter som mest kraftfullt har gått emot Richard Balfes förslag. Låt mig gå rakt på sak: i en situation där hälso- och sjukvården i vissa medlemsstater – jag skall formulera det mycket försiktigt – inte är helt tillfredsställande och det finns rättsliga hinder, är det inte Europaparlamentets uppgift att lösa problem på detta område för några få privilegierade medlemsstater på bekostnad av skattebetalarna i Europeiska unionen. Jag säger detta helt öppet och jag har sagt samma sak till Richard Balfe själv. Just nu bombarderas vi med e-postmeddelanden som förklarar varför vi absolut bör rösta för detta ändringsförslag. Ledamöter från tre medlemsstater är involverade i detta. Vad dessa ledamöter borde göra är helt enkelt att bidra till att hälso- och sjukvården i deras egna hemländer fungerar effektivt, då skulle de inte behöva någon extra tilldelning på EU-nivå. Låt mig vara rättfram även om den saken.
Jag hoppas, herr Kuckelkorn, att vi efter EU-valet – jag antar då att väljarna kommer att vara barmhärtiga och markera nummer 30 på er partilista så att vi fortfarande får nöjet av ert sällskap, medan jag däremot befinner mig i en situation där jag kan vara lite mer säker – kommer att kunna anta denna budget tillsammans, för det är oerhört viktigt att vi, i vår egenskap av företrädare för Europas medborgare, tar denna uppgift på största allvar och därigenom bidrar till att Europa inte avlägsnar sig från sina medborgare. Detta är parlamentets ärofulla uppgift som vi engagerar oss i och som vi tänker fortsätta att engagera oss i även efter den 13 juni. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om kommissionens yttrande om Eurostat, som följs av följande sex betänkanden från budgetkontrollutskottet om beviljande av ansvarsfrihet för 2002:
- A5-0200/2004 av Juan José Bayona de Perogordo om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska gemenskapernas allmänna budget för budgetåret 2002 (kommissionen) (SEK(2003)1104 – C5-0564/2003 – 2003/2210(DEC))
- A5-0183/2004 av Jonas Sjöstedt om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen avseende genomförandet av budgeten för den sjätte, sjunde och åttonde Europeiska utvecklingsfonden för budgetåret 2002 (KOM(2003) 475 – C5-0496/2003 – 2003/2189(DEC))
- A5-0228/2004 av Gabriele Stauner om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002
Avsnitt II – Rådet 
Avsnitt IV – Domstolen 
Avsnitt V – Revisionsrätten 
Avsnitt VI – Ekonomiska och sociala kommittén 
Avsnitt VII – Regionkommittén 
Avsnitt VIII – Ombudsmannen 
(I5-0034/2003 – C5-0088/2004 – 2003/2212(DEC), 2003/2213(DEC), 2003/2214(DEC), 2003/2215(DEC), 2003/2216(DEC), 2003/2217(DEC))
- A5-0218/2004 av Michiel van Hulten om beviljande av ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska gemenskapernas allmänna budget för budgetåret 2002 (Avsnitt I – Europaparlamentet) (I5 – 0034/2003 – C5-0088/2004 – 2003/2211(DEC))
- A5-0212/2004 av Jan Mulder om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiska byrån för återuppbyggnad för budgetåret 2002 (C5-0632/2003 – 2003/2242(DEC)), om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiska arbetsmiljöbyrån för budgetåret 2002 (C5-0636/2003 – 2003/2246(DEC)), om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiska miljöbyrån för budgetåret 2002 (C5-0635/2003 – 2003/2245(DEC)), om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiska läkemedelsmyndigheten för budgetåret 2002 (C5-0638/2003 – 2003/2255(DEC)), om beviljande av ansvarsfrihet för Översättningscentrum för Europeiska unionens organ för budgetåret 2002 (C5-0637/2003 – 2003/2247(DEC)), om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning för budgetåret 2002 (C5-0630/2003 – 2003/2240(DEC)), om beviljande av ansvarsfrihet för Eurojust för budgetåret 2002 (C5-0662/2003 – 2003/2256(DEC)), om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen för budgetåret 2002 (C5-0641/2003 – 2003/2259(DEC)), om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor för budgetåret 2002 (C5-0631/2003 – 2003/2241(DEC)), om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk för budgetåret 2002 (C5-0634/2003 – 2003/2244(DEC)), om beviljande av ansvarsfrihet för Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet för budgetåret 2002 (C5-0633/2003 – 2003/2243(DEC))
- A5-0201/2004 av Heide Rühle om beviljande av ansvarsfrihet för genomförandet av budgeten för Europeiska kol- och stålgemenskapen för det budgetår som löpte ut den 23 juli 2002 (C5-0646/2003 – 2003/2218(DEC)).
Fischler,
   . – Herr talman! Kommissionen vill tacka parlamentet för möjligheten att på nytt beskriva de åtgärder som vi har vidtagit efter att vi i maj 2003 informerades om de allvarliga händelserna hos Eurostat och några av dess avtalsparter. Undersökningarna visar att de flesta av dessa händelser inträffade före 1999.
Så snart kommissionen fick bevis på att det förekom problem inom Eurostat vidtogs åtgärder. Generaldirektören och alla direktörer flyttades över till rådgivande tjänster medan kommissionen genomförde en noggrann undersökning om vilka som var direkt inblandade. Kommissionens enhet för internrevision inledde en undersökning av Eurostat-kontrakt och bidrag. Efter rapporterna från enheten för internrevision och den särskilda arbetsgruppen avslutades avtalsförhållandena mellan Eurostat och andra generaldirektorat och vissa organisationer. OLAF uppmanades att så snart som möjligt reda ut ouppklarade frågor rörande detta.
Kommissionen var fast besluten att reglera och stärka relevanta bestämmelser och praxis och att helt och hållet genomföra reformen för personal och finanser som inleddes 2000.
Som parlamentet känner till lade kommissionens ordförande Prodi den 25 september 2003 fram sin handlingsplan vid ett möte med talmanskonferensen, som utökats så att även parlamentsledamöter från utskottet för budgetkontroll ingick. Handlingsplanen bestod av tre grundläggande delar. För det första en noggrann omstrukturering av GD Eurostat. För det andra konsolidering av reformen om förbindelserna mellan kommissionärerna, deras privata kontor och tjänster och relationerna mellan centrum och periferi på området kontroll och revisioner. För det tredje en ändring av OLAF:s regelverk och framläggande av nya lagförslag.
Romano Prodi beskrev sina åtaganden ytterligare när han i november 2003 lade fram kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram för 2004 för Europaparlamentet. Under tiden har kommissionen haft fler diskussioner om frågor som rör detta med parlamentet och dess organ och utökat sina planer.
Utskottet för budgetkontroll närvarade vid ett viktigt forum för diskussionerna när uppföljningen av 2001 års avbetalning hanterades och när information om kommissionens reformer lämnades. Budgetutskottets fortsatta intresse när det gäller utvecklingen av reformen har varit till stor hjälp, senast vid mötet i början av april i år.
Kommissionen välkomnade ansträngningarna av ordföranden för utskottet för budgetkontroll, Diemut R. Theato, för att skapa en större förståelse för det som orsakade oro. Arbetet av Maria Antonia Avilés Perea, Paulo Casaca, Herbert Bösch och andra ledamöter i utskottet var till hjälp vid kommissionens genomförande av förslag som har förbättrat våra åtgärder.
Den 1 oktober 2003 antog kommissionen, med dessa förslag i åtanke, den nya tjänsteförteckningen för Eurostat. Tjänsteförteckningen trädde som planerat i kraft den 1 november. Den 21 januari 2004 fick kommissionen information om handlingsplanen för Eurostats verksamhet för år 2004, som inrättades på initiativ av Pedro Solbes. Den 9 februari 2004 antog kommissionen meddelandet med en lägesrapport om den finansiella och administrativa reformen, som innehåller ett särskilt avsnitt om de åtgärder som ordföranden presenterade den 18 november 2003 och förslag till två förordningar om ändring av OLAF:s regelverk.
Kommissionen inser vilket noggrant och grundligt övervakningsarbete parlamentet och dess organ har genomfört när det gäller avbetalningsprocessen och dess övriga övervakningsarbete när det gäller Eurostat. Vi är tacksamma för det intresse och engagemang som utskottet för budgetkontroll fortsätter att visa när det gäller genomförandet av kommissionens reform. Båda dessa är nödvändiga.
När den omfattande moderniseringen av strukturer, system, internkontroller samt lednings- och personalpolitik nu är genomförd kommer kommissionen att fortsätta att granska åtgärder som vidtagits och förbättringar som utförts för att så långt som möjligt förhindra en upprepning av händelserna i Eurostat eller liknande uppförande. Parlamentets fortsatta delade engagemang är en hjälp för oss att uppnå detta och vi är tacksamma för stödet. 
Bayona de Perogordo (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Vi är alla mycket väl medvetna om att vi hanterar en uppgift – beviljande av ansvarsfrihet för budgeten – som, enligt vad som sägs i fördraget, faller under parlamentets exklusiva befogenhet. Jag vill också framhålla att tusentals arbetstillfällen för tjänstemän i kommissionen och andra institutioner just nu står på spel, men detta är även ett tillfälle att belysa de mest betydelsefulla händelser som har ägt rum på området för ekonomisk förvaltning.
Jag vill även framhålla att den fråga vi skall behandla gäller ekonomisk förvaltning och inte var och en av de enskilda frågor som har uppstått med anledning av denna förvaltning och att alla eventuella oegentligheter dessutom behandlas av olika domstolar eller rättsliga myndigheter.
Därför består detta betänkande, för vilket jag har äran att vara föredragande, som vanligt av tre viktiga dokument. För det första överlämnas frågan om beviljande av ansvarsfrihet för räkenskaperna till denna plenarsession och för det andra föreslås det att ansvarsfrihet skall beviljas hellre än att frågan skjuts upp. Detta åtföljs av rekommendationer som sammantaget utgör en resolution som täcker mycket skiftande aspekter, varav jag mycket kortfattat skall kommentera några.
För det första har vi problemet med delad förvaltning. I enlighet med fördragen har kommissionen exklusivt ansvar för ekonomisk förvaltning, men det är också så att åttio procent av denna ekonomiska förvaltning ligger i medlemsstaternas händer eller genomförs i samarbete med medlemsstaterna eller tredjeländer. Detta samarbete är utomordentligt viktigt. Därför föreslås det att fördragen skall tolkas så att kommissionen ges och tillerkänns företräde och överlägsenhet på detta område, för att förse den med instrument som kan komma att kräva särskilda åtgärder från medlemsstaternas sida.
Vidare behandlar betänkandet frågor som rör reformen av kommissionen. Detta gäller verklig reform på området för ekonomisk förvaltning och innefattar decentralisering och överföring av ansvar till generaldirektörerna, viket skall granskas varje år i de årliga verksamhetsrapporterna. Denna mekanism har uppdaterats under åren och i detta betänkande föreslås ytterligare förbättringar.
Inom reformen av kommissionen tas frågan om Eurostat upp. Vi har just hört ett uttalande från kommissionen och denna fråga är tyvärr inte avslutad. Den ligger i stället i rättsinstansernas händer, viket i framtiden kan ge upphov till frågor om det politiska ansvaret och vi måste därför förbli vaksamma. Det förhåller sig emellertid också på det viset att Eurostat har sporrat kommissionen till att genomföra vissa viktiga reformer och har bidragit till att vissa av de befintliga bristerna har upptäckts. Exempel på detta är förhållandet mellan generaldirektörerna och kommissionärerna. Detta har förbättrats avsevärt i kommissionens tredje lägesrapport och vi förväntar oss fler viktiga förbättringar på detta område.
Inom ramen för denna allmänna reform av kommissionen kan vi även se en reform av redovisningsförfarandena, en viktig reform som måste förena ett dubbelt system för budgetförvaltning som bygger både på kontantbaserad och på periodiserad redovisning. Vi anser att den föreslagna generella strategin är tillfredsställande. Vi måste vänta till 2005. Förbättringar har genomförts, som till exempel fakturaregister eller en databas över anbudsgivare.
Betänkandet behandlar även problemen med samordning av de olika kontrollstrukturerna och, i grunden, inrättandet av förhållandet mellan internrevisionen och kommissionärerna inom ramen för generaldirektoraten. Internrevisionen faller under ordförandeskapets ansvar, och det föreslås att den fortsätter att vara placerad direkt under ordförandeskapet. Det föreslås även att de interna revisionsinstanserna i viss mån skall kopplas till internrevisionstjänsten. Vidare föreslås det att budgetfunktioner skall skiljas från budgetkontrollerande funktioner.
När det gäller de olika politikområden som analyseras föreslås ett direktare samband på området för egna medel, vilket skulle minska den spänning som finns mellan de länder som är nettobidragsgivare och de andra länderna. En direktare koppling, dvs. att det finns en direkt koppling mellan medborgarna i Europeiska unionen och kommissionen och EU-institutionerna skulle främja medvetandet om Europeiska unionen och minska spänningen mellan vad vissa människor ger och vad andra får.
På jordbruksområdet framförs kritiska synpunkter på förhandsfinansiering av export, vilket utgör fri finansiering, och när det gäller strukturfonderna kritiseras underutnyttjandet, som är ett resultat av medlemsstaternas överskattningar i sina beräkningar.
När det gäller externa åtgärder framförs krav på att externa revisioner skall utföras på grundval av objektiva kriterier och att livsmedelssäkerhet och bistånd inte skall inordnas i ett generellt utvecklingsprogram.
Slutligen behandlar betänkandet problemen med invaliditetspensioner och sjukskrivningar när det gäller administrativa utgifter.
Jag vill även tacka Bent Adamsen och Marianella Martínez, som har hjälpt mig, och kommissionen och revisionsrätten för deras samarbete. 
Sjöstedt (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Jag har skrivit betänkandet som handlar om ansvarsfriheten för Europeiska utvecklingsfonden. När vi har diskuterat detta i utskottet har vi varit mycket eniga i vår analys av utvecklingen i Europeiska utvecklingsfonden och också varit mycket eniga när vi fattat vårt beslut om betänkandet. Jag har också haft ett mycket gott samarbete med kommissionen och revisionsrätten, och jag skulle vilja tacka de institutionerna för det.
När man ser på revisionsrättens förklaring om Europeiska utvecklingsfonden kan man säga att man godkänner utgifterna, men bara nästan. När det gäller det direkta budgetstödet, som år 2002 utgjorde ungefär en fjärdedel av stödet, är man nämligen inte beredd att ge grönt ljus. Detta är viktigt därför att alla planer tyder på att alltmer av biståndet i framtiden kommer att ges som direkt budgetstöd. Om dessa medel används korrekt och om vi skall ha en möjlighet att överblicka om medlen används korrekt eller inte måste vi ha en helt annan kvalitet av kontrollen över budgeten och av budgetuppföljningen i de mottagande AVS-länderna. Här återstår fortfarande en hel del arbete för kommissionen innan man kan ge oss denna redovisning på ett riktigt sätt. Detta är en nyckel i den framtida revisionen av Europeiska utvecklingsfonden.
Revisionsrätten är också mycket kritisk när det gäller den årliga förklaringen från generaldirektören i det ansvariga generaldirektoratet. Revisionsrätten anser att han inte kunde göra den på grund av den information som han hade. Detta är en kritik som kommissionen bör ta till sig, och min slutsats är att den är mycket allvarlig. Det tyder på att kontrollsystemet fortfarande inte fungerar bra nog.
När vi har frågat kommissionen om konkreta rapporter som utvärderar olika projekt i olika AVS-länder så har det tagit mycket lång tid att få fram dessa rapporter. Det bekräftar en hel del av de farhågor vi hade under det här arbetet, nämligen att högkvarteret i Bryssel inte har tillräcklig överblick över arbetet i delegationerna. Om man inte har rapporterna och inte kan ge dem till oss, trots att de finns på listorna, är det svårt att tänka sig att man har en ordentlig uppföljning på plats. Vi anser att detta är något som budgetkontrollutskottet måste fortsätta att granska och se på nästa år. Som helhet rekommenderar vi ansvarsfrihet för Europeiska utvecklingsfonden.
Jag vill också säga något om de andra betänkandena, som till stor del också är mer kontroversiella än mitt eget i denna debatt, framförallt Michiel van Hultens och Gabriele Stauners betänkanden. Jag och GUE/NGL-gruppen kommer inte att rösta för ansvarsfrihet för rådet eller för Regionkommittén, och vi anser att omröstningarna om ansvarsfriheten för dessa två institutionerna borde ha skjutits upp. När det gäller rådet handlar det framförallt om dess attityd och ovilja att samarbeta med parlamentet. Rådet har fått ett schema, en rad frågor, tillsänt som man i praktiken vägrar att svara på. Dessa anmodanden om att få svar på frågorna är faktiskt helt i överensstämmelse med den finansförordning som finns. Rådet hänvisar i stället till en sorts från 1970-talet, som är helt föråldrat. I stället har ministerrådet på nåder valt att svara på vissa utvalda frågor till några utvalda medlemmar, och detta är till intet förpliktigande och bakom stängda dörrar. Jag menar att detta är helt emot andan med hela denna process om ansvarsfrihet, som bör vara öppen och genomskådlig.
Vi kan inte heller rösta för ansvarsfrihet när det gäller Regionkommittén. Redan för ett år sedan slogs det larm om mycket allvarliga missförhållanden i Regionkommittén, inte minst i fråga om resor och en hel del andra punkter. Det är helt uppenbart att man ännu inte tagit itu med detta på allvar i Regionkommittén – tvärtom. Kommittén avvisar fortfarande flera av de viktigaste slutsatserna som OLAF har kommit fram till i sin undersökning. Så som OLAF förväntade sig har man inte satt i gång de disciplinära processer som man borde ha gjort. Det är helt uppenbart att den finansinspektör som slog larm om missförhållandena har behandlats dåligt och inte fått den ursäkt som han egentligen borde ha fått, för han har agerat helt i enlighet med sitt uppdrag.
När det gäller van Hultens betänkande anser vi att det är ett mycket gott arbete. Det är av hög kvalitet, är grundligt gjort och är mycket konkret. När det gäller parlamentet självt så är det dags att trycka på för att avskaffa sammanträdena i Strasbourg. Det finns ingen ursäkt ur ett budgetkontrollperspektiv att använda snart 200 miljoner euro extra per år för att pendla mellan Bryssel och Strasbourg. Det är nu, innan regeringskonferensen avslutas, som det är dags att föra fram denna ståndpunkt och vi har den möjligheten i morgon.
Frågan om ersättningar till ledamöterna i parlamentet kommer att bli en fråga i denna valrörelse vare sig vi vill det eller inte, men parlamentet har sig självt att skylla. Det är omöjligt att motivera för mannen på gatan att vi har de olika ersättningssystem vi har och att vi själva har beviljat oss dem. Vi måste i stället få ett nytt system för ersättningar och löner som går att rättfärdiga och som är transparent. Jag har därför tillsammans med Freddy Blak från GUE/NGL-gruppen lagt fram några ändringsförslag som skall rensa upp i förmånssystemet. Det gäller inte minst att vi anser att man skall få reseersättning efter faktiska kostnader och inte på grund av hur många kilometer man åker.
Vi tycker också att man bör se över den ordning som finns för taxiresor. Vi har ”gratis” bilar i parlamentet och då finns det ingen anledning att också ha ett system för att man skall få ersättning för taxiresor, utan de kan man i så fall betala själv ur traktamentet. Vi har också lagt fram några förslag som skall strama upp systemet för när man kan få de dagliga traktamentena så att det är hårdare kopplat till de möten som man faktiskt deltar i.
Till sist vill jag kommentera Eurostataffären och även kommissionens uttalande, även om kommissionen verkar vara på väg härifrån. Jag menar att bevisen är överväldigande då det slogs larm om missförhållandena i Eurostat långt innan kommissionen valde att agera. Det slogs larm via parlamentet och den interna revisionen, men kommissionen agerade alltför sent. Frågan här gäller politiskt ansvar. I begynnelsen av kommissionens mandatperiod underströk ordföranden att man skulle kräva politiskt ansvar av enskilda kommissionsledamöter och nu när man befinner sig i en situation då man borde har gjort det så säger man att det inte behövs. Det är en stor besvikelse med tanke på de ambitioner som kommissionen hade när den tillträdde. Vi menar att det inte är bra nog. 
Talmannen.
   – Mina damer och herrar, Jag måste nu klargöra följande punkt med avseende på föredragningslistan. Kommissionens uttalande om Kroatien skall börja kl. 18.00. Jag föreslår att jag även kallar de två talarna längst upp på talarlistan – vilket innebär att vi kommer att dra över något – i förhoppning om och med en uppmaning till dessa ledamöter att fatta sig kort så att vi sedan kan fortsätta enligt föredragningslistan och behandla Kroatien. Tidsplanen har varit oerhört snäv på sistone och vi måste improvisera en hel del. Jag ber de tre kommissionsledamöter som nu är närvarande att visa överseende så att vi kan dra över något och ta med de två talarna på listan. Därefter tar vi en paus för Kroatien. 
Stauner (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill göra följande kommentarer till mitt betänkande om ansvarsfrihet för de andra institutionerna. Som Jonas Sjöstedt redan har påpekat har rådet, till skillnad från de andra institutionerna, i stor utsträckning undandragit sig kontroll och samarbete med parlamentet. Vi kan inte acceptera den här situationen. Den kan heller inte rättfärdigas av historiska skäl eller som någon sorts ”gentlemen's agreement”. Därför har vi i mitt betänkande begärt svar senast den 1 juli 2004 på de frågor i vårt frågeformulär som ännu inte har besvarats.
De löneförmåner som blir följden av det system med ”korrigeringskoefficienter” som domstolens och revisionsrättens ledamöter tilldelar sig själva måste fördömas. Medan kommissionen var tillräckligt förståndig, åtminstone i detta fall, för att upphäva denna olagliga praxis för sina ledamöter från den 1 januari 2003, har domstolen återinfört dessa löneförmåner retroaktivt på grundval av ett internt förvaltningsbeslut. Detta kan inte betraktas som en del av domstolens rättskipning, vilket innebär att dessa utbetalningar fortfarande är olagliga. Denna grova kränkning av grundläggande rättsprinciper är särskilt beklaglig då den begås av gemenskapsrättens högsta väktare, det vill säga EG-domstolen. Domstolen borde föregå med gott exempel och vara synnerligen samvetsgrann med hur den sköter sina inre angelägenheter. Detsamma gäller för de regler som gör det möjligt för domstolens och revisionsrättens ledamöter att använda tjänstebilar för privat bruk i en fullständigt orimlig omfattning. Eftersom domstolen och – i dess släptåg – revisionsrätten beklagligtvis inte har fogat sig efter detta kräver vi att alla överföringar av medel till domstolen och revisionsrätten skall skjutas upp tills de har upphört med detta. Endast under dessa förhållanden kan jag uppriktigt försvara min rekommendation att dessa två institutioner bör beviljas ansvarsfrihet.
Jag skall inte heller sticka under stol med att det, som redan nämnts, än en gång har uppstått problem med ekonomisk förvaltning och personal vid Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. Jag anser dock att båda institutionerna har visat utskottet att de är på rätt spår och att de, i viss utsträckning, fortfarande försöker lösa gamla problem. Jag anser dock att ansvarsfrihet kan beviljas i dessa fall.
Jag vill göra en positiv kommentar om Mulderbetänkandet om byråerna. Vi har nu tolv byråer. Det är en hel del och antalet kommer troligen att öka ytterligare i överensstämmelse med politiska mål. Jag anser emellertid att så länge som vi framgångsrikt lyckas undvika dubbelarbete och klarar att fastställa lämpliga prioriteringar, så kommer dessa byråer att visa sig vara effektivare än kommissionen, som är en mastodontbyråkrati. Cheferna för de elva byråerna är högt kvalificerade och har visat att de tar ansvar för sin byrå. Jag vill ge det ett erkännande. Jag kan verkligen inte säga detsamma om kommissionens ledamöter, och byråerna utgör i det avseendet en välgörande skillnad.
Efter Eurostatskandalen, avskedandet av chefsrevisorn och avslöjandet att den här kommissionen har använt sig av ett fullständigt undermåligt redovisningssystem för att sköta – eller kanske borde jag säga missköta – en budget på omkring 100 miljarder euro, så kommer jag inte att rösta för ansvarsfrihet för kommissionen. I sina kommentarer om Eurostat för en liten stund sedan sade kommissionär Franz Fischler absolut inte någonting som vi inte redan kände till. Jag skulle önska att den ansvarige kommissionsledamoten ville förklara för oss varför kommissionens uttalande framfördes av jordbrukskommissionären – har ni kommit fram till att även Eurostat är ett jordbruksproblem eller fanns det någon annan orsak? Jag är övertygad om att ni kan upplysa oss.
Bedrägeribekämpning måste naturligtvis fortsätta att vara ett prioriterat område. Bayona de Perogordo-betänkandet innehåller ett antal punkter i denna fråga. Jag anser att kommissionen bör gå mycket försiktigt tillväga när den ändrar OLAF-förordningen. I punkt 90 i vår värderade kollega Bayona de Perogordos betänkande har vi därför klargjort ett antal punkter för att garantera att OLAF även i framtiden skall kunna agera självständigt, fokusera på internundersökningar och att de berörda personernas rättigheter skyddas. 
Van Hulten (PSE ),
   . – Herr talman! Eftersom jag skall lämna parlamentet är detta mitt sista tal och jag vill ta tillfället i akt att tacka alla som har hjälpt mig här de senaste fem åren, framför allt min egen personal, mina assistenter och utskottet för budgetkontrolls kansli. 
Jag vill gratulera generalsekreteraren till det resultat som vi förhoppningsvis kan presentera i morgon och som skulle vara en positiv avslutning för Europaparlamentet. Samarbetet har varit utmärkt och generalsekreteraren har tillsammans med all sin personal utfört ett mycket bra arbete då han lett parlamentet under de senaste fem årens utmaningar, inte minst utvidgningen.
Kritiken i mitt betänkande är inte riktad mot parlamentets personal eller generalsekreteraren. Kritiken riktar sig mot oss, politikerna, som ger parlamentet politisk vägledning. 1999 valdes jag i Nederländerna då valdeltagandet var mycket lågt, endast 29 procent. Den huvudsakliga orsaken till att människor inte gick och röstade i valet till Europaparlamentet var att de inte hade förtroende för EU:s institutioner. Detta är dåligt i sig, men det utgör även en stor fara för den europeiska integrationen, för om människor inte har förtroende för institutionerna är det ytterst osannolikt att de stöder ytterligare steg mot den europeiska integrationen.
Mitt uppdrag de senaste fem åren har varit att försöka att reformera institutionerna och göra dem mer befogade och trovärdiga i medborgarnas ögon. Vi har kommit långt, framför allt när det gäller Europeiska kommissionen. Här vill jag gärna uttrycka min beundran för kommissionär Schreyer och hennes kolleger som har gjort ett fantastiskt arbete under de senaste fem åren; detta arbete har, vilket jag återigen vill säga, utförts inför mycket svåra utmaningar.
Parlamentet har gjort framsteg. De som säger att den här institutionen bara är en plats där man tjänar storkovan har fel. Vi har gjort fantastiska framsteg när det gäller att modernisera institutionen, administrationen och till och med reglerna för ledamöterna. Men två stora skamfläckar kvarstår. Den ena är vårt kostnadssystem som fortfarande inte grundar sig på de faktiska kostnader som uppstått. Systemet är oförsvarligt för utomstående. Det spelar ingen roll hur stora löneskillnaderna är mellan parlamentsledamöter från olika länder eller hur orättvist det är, framför allt när de nya medlemsstaterna tillkommer. Vi kan inte fortsätta att försvara systemet. Omröstningen imorgon blir en chans för parlamentet att visa att vi står i kontakt med den riktiga världen, att vi är beredda att få ordning på vårt eget parlament och skärpa oss.
Den andra frågan rör Strasbourg. Parlamentslokalen är vacker och staden är ännu vackrare, men vi bör inte bara mötas här fyra dagar i veckan. Kommissionen och rådet har sitt säte i Bryssel. Om vi skall kunna vara en trovärdig demokratisk parlamentarisk församling och värna om de europeiska medborgarnas intressen bör vi befinna oss där de andra viktiga institutionerna finns – med rådet och kommissionen.
Det kändes naturligt att åka till Strasbourg när parlamentet fortfarande var ett deltidsparlament, när andra världskriget fortfarande var färskt i minnet och vi behövde en symbol för försoning. Men i dag letar inte Europas medborgare efter tecken på försoning mellan Frankrike och Tyskland. Jag tror ingen tvivlar på att dessa två länder kommer överens – kanske till och med lite väl bra ibland! Medborgarna vill ha effektiva, moderna institutioner som kan hantera den europeiska integrationen och den politik vi har kommit överens om.
Utan tvivel är tidpunkten för att flytta till Bryssel den rätta. Vi måste naturligtvis hitta ett nytt ändamål för Strasbourg. Staden har byggts upp kring EU-institutionerna och vi måste ge dem något tillbaka. Vi har föreslagit att inrätta ett första EU-universitet. Byggnaderna skulle vara perfekta för det. Ett annat förslag är att låta Europeiska rådet mötas här i stället för i Bryssel.
Dessa är de viktigaste frågorna för oss att ta itu med. Jag hoppas att vi i morgon ger talman Cox mandat att under regeringskonferensen klargöra att vi måste ändra fördraget när det gäller detta. Vi måste ge parlamentet rätten att besluta om sitt eget säte.
I dag höll flera parlamentsledamöter en presskonferens som anordnades av kampanjen för parlamentsreform. Vi kom överens om ett reformåtagande där de deltagande parterna åtar sig att arbeta för en reform av vårt utgiftssystem och för ett enda säte för parlamentet i Bryssel. Jag hoppas att vi alla när vi röstar i morgon ställer oss bakom detta åtagande genom att rösta för ändringsförslagen som har ingivits att några grupper. Jag är tacksam för att de har gjort detta. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Innan vi diskuterar de två kommissionsledamöternas uttalanden om Kroatien i enlighet med föredragningslistan vill jag läsa upp ett förslag från talman Pat Cox. Han påpekade i måndags att det skulle inverka på den tid som avsatts för frågestunden om man förde in fler punkter på onsdagens föredragningslista. Parlamentet har nu bestämt sig för att inkludera fler punkter, nämligen uttalanden om situationen i Mellanöstern och en debatt om förtroendeomröstning på föredragningslistan. Under dessa omständigheter och efter samtal med rådet föreslår jag att vi i samförstånd med grupperna ställer in frågestunden med frågor till rådet i morgon. Med andra ord skulle föredragningslistan nu fortsätta med debatten om Kroatien. Frågestunden med frågor till kommissionen skulle sedan äga rum kl. 18.30.
Talmannen.
   – Det är en stor glädje för mig att på kammarens vägnar hälsa den diplomatiska delegationen från Kroatien, under ledning av Kroatiens utrikesminister, välkommen till åhörarläktaren.
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är Europeiska kommissionens yttrande över Kroatiens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. 
Patten,
   . – Herr talman! Jag är mycket glad över att vara här i dag med min vän och kollega kommissionär Verheugen för att lägga fram kommissionens yttrande om möjligheten att inleda anslutningsförhandlingar med Kroatien. I dag offentliggör kommissionen dessutom dess första europeiska partnerskap med Kroatien, där prioriteringar för både kort sikt och medellång sikt anges. 
Inom politiken missbrukar vi ofta ordet ”historisk”, men det här är verkligen en historisk dag för Kroatien och det här är ett tillfälle som verkligen gläder både kommissionär Verheugen och mig.
Kroatien är det första landet på Västra Balkan som kommit till detta stadium, även om jag vet att Kroatien skulle föredra en något annorlunda beskrivning, vilket är fullt förståeligt. Jag har ofta sagt att geografi är något som tillhör det förflutna i Zagreb, och att det inte är detsamma som ödet. Det är föga överraskande att Kroatien har nått detta stadium långt före några av landets grannar. Hade det inte varit för att landet har en historia av krig bakom sig hade det mycket väl kunnat komma till detta stadium på vägen mot medlemskap mycket tidigare.
Kroatien ansökte om medlemskap i februari 2003 och rådet bad oss utarbeta vårt yttrande i april det året och det har tagit oss ett år av hårt arbete att göra det. Jag vill dock inte be om ursäkt för den tid vi har behövt. Att bedöma om ett land är redo för kandidatstatus är en av de viktigaste institutionella plikter som kommissionen åtar sig. Jag vill inte låta parlamentsledamöterna fortsätta att sväva i ovisshet, så låt mig med en gång meddela att kollegiet i dag har beslutat att rekommendera att rådet inleder anslutningsförhandlingar med Kroatien i sinom tid.
Jag anser att applåderna är välförtjänta och om tillfället var mindre formellt hade vi kunnat genomföra en stående ovation i stället för en sittande ovation!
Kommissionär Verheugen och jag vill beskriva några av de tankar som ligger bakom kommissionens beslut och jag är säker på att ni är överens med mig om att det är viktigt för oss att ytterligare tydliggöra varför vi har nått denna ytterst välkomna slutsats.
Allt sedan den allra första början var det tydligt att de viktigaste områdena att ta hänsyn till var de politiska kriterier som angavs i Köpenhamn 1993. Det fanns flera faktorer som vi var tvungna att ha i åtanke och jag skall kortfattat beskriva de viktigaste. Den kroatiska domarkåren är – olyckligtvis – dåligt utbildad och organiserad och ett stort antal eftersläpande mål väntar på behandling. Domarkårens oberoende ifrågasätts dock inte. Kroatien har mycket kvar att uträtta när det gäller att förbättra kvaliteten på det juridiska beslutsfattandet-men landet har – och detta är vi övertygade om – en strategi för detta och nu behöver man genomföra denna strategi.
För det andra har Kroatiens förbindelser med sina grannar inte varit helt friktionsfria den senaste tiden. Det har förekommit allvarliga tvister om gränser med Slovenien och tvister om fiskerättigheter i Adriatiska havet som inte underlättades av ensidiga åtgärder av Kroatien förra året. Sedan valet i december förra året har den kroatiska regeringen emellertid uppvisat viljan att lösa dessa tvister på ett förnuftigt sätt som bygger på ömsesidig förståelse.
För det tredje gäller det frågan om rättigheter för minoriteter. Detta är ytterst viktigt för parlamentet och ytterst viktigt för alla oss européer. Det är viktigt att Kroatien genomför sin lagstiftning om rättigheter för minoriteter på rätt sätt. OSSE har också rapporterat att mer behöver göras för att garantera att de serbiska flyktingar som för närvarande bor i Serbien, Montenegro och Bosnien kan återvända till sina hem. Den nuvarande regeringen har emellertid slutit ett avtal med den serbiska ledaren i Kroatien, Milorad Pupovac. Avtalet är utformat för att uppnå detta. Mycket återstår att göra, men det görs framsteg. Vi välkomnar detta och vi är säkra på att framstegen kommer att fortsätta.
Den kanske svåraste frågan, som är densamma i hela regionen, har varit frågan om samarbete med Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien – ICTY. Vår ståndpunkt är rättfram och den är välkänd: i enlighet med Europeiska rådets slutsatser kräver vi att alla länderna på Västra Balkan samarbetar fullt ut med tribunalen som ett icke-förhandlingsbart villkor för utvecklingen av stabiliserings- och associeringsprocessen. I vår bedömning är vi beroende av yttrandet från tribunalen.
Fram till alldeles nyligen var Kroatiens rykte långt ifrån perfekt – även om jag erkänner att ansträngningar gjordes. Under de senaste månaderna har samarbetet emellertid förbättrats avsevärt. Det är framför allt värt att notera att två brottsanklagelser där åtta personer var inblandade, både kroater och bosnienkroater, hanterades snabbt och utan krångel av den kroatiska regeringen. Alla åtta fördes till Haag inom en vecka efter brottsanklagelserna.
Frågan om den tidigare generalen Ante Gotovina kvarstår. Han har blivit anklagad för mycket svåra brott och fortsätter att vara på fri fot. Kommissionär Verheugen och jag rådgjorde med chefsåklagaren vid tribunalen och hon gav oss ett mycket tydligt råd. Hon ansåg att Kroatien fullt ut uppfyllde tribunalens krav och ansåg det osannolikt att denna situation skulle ändras. När det gällde målet mot Gotovina ansåg hon att den kroatiska regeringen gör allt den kan för att hitta honom och överlämna honom till Haag. Vi frågade domaren, domaren meddelade sitt beslut och jag anser inte att vi bör ifrågasätta henne.
Så båda våra kriterier har uppfyllts till fullo och nu finns det ingenting som hindrar en positiv bedömning av denna mycket viktiga fråga. Jag måste bara tillägga en sak: som vi säger i är det ytterst viktigt att Kroatien fortsätter att samarbeta fullt ut med tribunalen och framför allt att kroaterna tydligt visar att de gör allt de kan för att hitta och gripa den anklagade som återstår. Det är upp till det irländska ordförandeskapet att välja datum för rådets behandling av vårt . Jag vet att medlemsstaterna kommer att hålla frågan under uppsikt fram till dess.
Jag vill upprepa att jag gläder mig mycket över detta tillfälle. Jag vill gratulera alla dem som vi har arbetat med under de senaste åren och som har lagt grunden för detta beslut. Jag vill gratulera den nuvarande regeringen till dess arbete och jag hoppas att detta tillfälle kommer att firas i Kroatien. Med detta vill jag överlämna ordet till min kollega kommissionär Verheugen som inför parlamentet kommer att tala om några andra delar av och ge er en antydan om nästa steg. 
Verheugen,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill också uttrycka min mycket stora glädje och tillfredsställelse över att det stora idealet europeisk enighet än en gång har visat sin mäktiga dragningskraft. Än en gång ser vi att förhoppningarna om europeisk integration och medlemskap i Europeiska unionen är en mäktig kraft som driver politiska och ekonomiska reformer framåt i ett land som tills helt nyligen slets sönder av krig, inbördeskrig och våld.
Min vän och kollega Chris Patten har redan talat om de politiska kriterierna. Jag vill tillägga några ord om de andra, lika viktiga, anslutningskriterierna. För det första har vi frågan om Kroatiens ekonomiska resultat. Frågan gäller huruvida landet uppfyller de krav på en marknadsekonomi som vi förväntar oss att det skall göra och huruvida det kan stå emot konkurrenstrycket på den inre marknaden. Resultaten av våra analyser är mycket tydliga och mycket glädjande. Kroatien befinner sig redan i en bättre position än flertalet av de länder som ansluter sig den 1 maj gjorde när de inledde sina anslutningsförhandlingar. Kroatien kan redan betraktas som en fungerande marknadsekonomi, och förutsatt att man fullföljer den ekonomiska reformpolitiken bör landet på medellång sikt kunna klara konkurrenstrycket på den inre marknaden. Kroatiens ekonomi är redan mycket starkt integrerad med Europeiska unionens ekonomi och överträffar tydligt till exempel Bulgariens och Rumäniens ekonomier, vilkas anslutning planeras ske under 2007. Från ett ekonomiskt perspektiv kan vi därför inte se några problem eller risker med att inleda anslutningsförhandlingarna med Kroatien.
När det gäller det oerhört svåra kriteriet som avser framsteg i antagande och genomförande av gemenskapens regelverk kan mina kommentarer bara ha karaktären av en framåtblickande bedömning. Antagandet av gemenskapens regelverk är när allt kommer omkring vad förhandlingarna handlar om, inte en förutsättning för att inleda dem. Vår framåtblickande bedömning är i alla händelser mycket positiv och vi tror att Kroatien på medellång sikt kommer att kunna genomföra de nödvändiga justeringarna i lagstiftningen i alla kapitel av gemenskapens regelverkoch samtidigt stärka de strukturer som krävs för ett verkligt och effektivt genomförande. Här kommer Kroatien att behöva vår hjälp, och kommissionen är självfallet beredd att ge Kroatien samma stöd och råd som kommissionen under de senaste åren har gett de länder som skall ansluta sig den 1 maj. Så även här är vår bedömning positiv.
När det gäller nästa steg är det, som Chris Patten redan har sagt, rådet som har att fatta beslut om och när man skall inleda anslutningsförhandlingarna. Innan dessa förhandlingar kan inledas formellt krävs en omfattande genomgång (”screening”) av gemenskapens regelverk. Detta innebär en fullständig granskning av gemenskapens regelverk och i vilken utsträckning det har antagits och genomförts i Kroatien, så att vi vet exakt vad som måste tas upp i förhandlingarna. Detta är med andra ord ett normalt förfarande som troligen kommer att ta sin tid. Först när detta är klart kan förhandlingar inledas om de olika kapitlen. Det kommer även att vara nödvändigt att utarbeta en skräddarsydd föranslutningsstrategi för Kroatien och kommissionen arbetar redan med det.
När det gäller anpassningen i tid, är mitt råd att det är för tidigt att tala om tidtabeller i detta skede. Man bör inte ta det andra steget innan man har tagit det första. Processens tempo kommer att bero på Kroatiens förmåga och beslutsamhet att göra verkliga framsteg, både under förberedelserna och under förhandlingarna. Kommissionen kommer att utvärdera framstegen rättvist och objektivt och bedöma framstegen i förhandlingarna på denna grundval. Jag anser att kommissionens rekommendation skickar en viktig och stark signal inte bara till Kroatien utan till hela regionen. Den visar de andra länderna i regionen, som av olika skäl fortfarande har långt kvar innan de kommer i närheten av att uppfylla kriterierna, att intensiva ansträngningar lönar sig och att Europeiska unionen reagerar positivt på ansträngningar av ett land som vill ansluta sig till EU och ger sitt erkännande åt det landets framgångar.
Talmannen.
   – Stort tack, kommissionär Verheugen, för en så exakt analys till glädje för delegationen från Kroatien.
I överensstämmelse med -systemet har jag noterat att fyra talare begär ordet. Jag riktar er uppmärksamhet på artikel 38, där det står att ledamöterna efter ett uttalande från kommissionen ”får ställa kortfattade och koncisa frågor”. Jag ber er lägga märke till att ”koncis” i detta fall betyder en minut. 
Dupuis (NI ).
   – Herr talman! Jag vill gratulera kommissionär Patten, kommissionär Verheugen och minister Zuzul, som har arbetat hårt under de senaste månaderna för att ta igen det som Kroatien har förlorat.
Min fråga är mycket enkel. Herr Patten, tror ni att Storbritannien kommer att vidta åtgärder för ett effektivare samarbete med tribunalen i Haag genom att använda de trupper man har stationerade i Bosnien? I själva verket är det nu uppenbart att argumentet att Kroatien inte var redo att bli medlem av Europeiska unionen inte längre gäller eftersom Carla Del Ponte har försäkrat er och Günter Verheugen att Kroatien samarbetar fullt ut med tribunalen.
Kan vi även förvänta oss att Förenade kungariket kommer att kräva att man inrättar en internationell tribunal för Tjetjenien så att det kan visa sin önskan att stärka den internationella rättvisan än mer? 
Ludford (ELDR ).
   – Herr talman! Jag välkomnar Kroatiens anslutning, inte bara i sig utan även, som kommissionär Verheugen sade, som ett sätt att i praktiken visa EU:s engagemang för en eventuell anslutning av andra länder på Balkan.
Jag vill fråga kommissionären om Kroatien har försäkrat honom om att landet vill hjälpa andra länder i regionen att uppfylla villkoren för EU-medlemskap. I kommissionär Pattens rapport om bedömningen av Carla Del Ponte noterar jag att Kroatien fullständigt uppfyller ICTY:s villkor och gör allt man kan för att hitta general Gotovina. Fram till alldeles nyligen kunde vi inte vara säkra på att dessa ansträngningar verkligen gjordes. Är kommissionären av den uppfattningen att Förenade kungariket och Nederländerna nu kommer att ratificera stabiliserings- och associeringsavtalet?
Förenade kungarikets Europaminister har nu sagt sig vara övertygad när det gäller ansträngningarna för att hitta general Gotovina. Så var inte fallet tidigare och han påpekade t.ex. att general Gotovinas advokat visste hur han kunde hittas, men ingen annan. Detta är mycket viktigt för om vi inte genomför sökandet efter general Gotovina, hur skall vi då kunna driva igenom ett tillfångatagande av Radavan Karadzic och general Mladic? 
Baltas (PSE ).
   – Herr talman! Som föredragande för betänkandet om rekommendationen till rådet är jag mycket belåten med utskottets positiva yttrande om Kroatiens anslutning till Europeiska unionen.
Min fråga, herr kommissionär, är inte svår, men jag förstår att det är svårt för er att ge ett bestämt svar. Tror ni att det kommer att finnas någon tidsplan fram till det slutliga steget i Kroatiens anslutning? Jag har även en fråga till Günter Verheugen. Tror ni mot bakgrund av denna erfarenhet att Kroatien kommer att vara redo att bli medlem av Europeiska unionen tillsammans med Rumänien och Bulgarien när de länderna ansluter sig 2007? 
Patten,
   . – Herr talman! Kanske kan jag besvara de två första frågorna, eftersom den tredje ställdes direkt till min kollega, kommissionsledamot Günter Verheugen, och med tanke på hans erfarenhet av att så framgångsrikt ha hanterat utvidgningen kan jag hänvisa den till honom – även om jag kan göra ett försök om han vill!
Som ett svar till Olivier Dupuis, säger jag helt anspråkslöst – och det kanske speglar misslyckandena i min politiska karriär – att det är drygt 12 år sedan jag kunde säga ”som talesman för den brittiska regeringen”. Så mina möjligheter att tala för Hennes Majestäts förvaltning i London är tämligen begränsade.
Jag är säker på att Förenade kungarikets regering som alltid kommer att lyssna noga till vad parlamentsledamoten har sagt, och jag är säker på, detta har också att göra med vad Sarah Ludford sade, att både Förenade kungarikets regering och Nederländernas regering kommer att vilja beakta frågan om ratificeringen mot bakgrund av kommentarerna från chefsåklagaren i Haag. Jag noterade vad den brittiske utrikesministern, min gamle skolkamrat Denis McShane, sade i går i regionala rådet. Han tyckte att han kunde meddela att vi skulle komma att fatta detta mycket positiva beslut i dag, så vi välkomnar hans stöd.
Jag vill svara på vad parlamentsledamoten sade om regionalt samarbete. Förra året var det några svårigheter, t.ex. diskussionen med Slovenien, som vi ångrar och som vi hoppas nu kan lösas. Det har dock funnits en konsekvens i hur regeringarna har uppträtt de senaste åren. Både Ivica Racans regering och den nuvarande regeringen har spelat en oerhört positiv roll i arbetet med att lösa problemen i regionen. Jag vill ge en särskild eloge till den förre utrikesministern Tonino Picula, som gjorde mycket för att arbeta konstruktivt med regionen och jag vet att hans efterträdare inte har något emot att jag påpekar detta. Jag är säker på att Miomir Zuzul kommer att fortsätta på samma sätt och jag vet att han och premiärministern redan har vidtagit åtgärder som har uppmuntrat andra i regionen att betrakta Kroatien som en ytterst samarbetsvillig partner.
Min kollega, kommissionsledamot Günter Verheugen, kanske vill tillägga något till vad jag har att säga om tidsplanen, men utifrån min erfarenhet av att ha följt hans arbete med utvidgningen under de senaste åren, beror tidsplanen framför allt på de ansträngningar de berörda staterna gör.
Om jag får ge ett litet råd till den kroatiska regeringen så är det att koncentrera sin energi, som den har gjort de senaste åren, på resultat snarare än tillvägagångssätt. Den bör koncentrera sig på att fortsätta att genomföra förändringar, vilka fortfarande kommer att krävas, i stället för att fokusera sin energi på att fråga om datum och spekulera över datum.

Lagendijk (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Eftersom det är så ont om tid ställer jag två mycket korta frågor. För det första, man har redan hänvisat till de brittiska och holländska regeringarnas hittillsvarande reservationer. Jag vet hur övertygande Chris Patten och Günter Verheugen kan vara, så jag antar att man i Haag och London också lyssnar på dem. Är det korrekt att anta att förhandlingarna med Kroatien inte kommer att inledas så länge som stabiliserings- och associeringsavtalet inte har ratificerats? För att vara säker ställer jag denna fråga till kommissionen?
För det andra gläder det mig att chefsåklagaren, Carla Del Ponte, är övertygad nu, men jag anser det viktigt att hon också förblir övertygad i framtiden. Är kommissionen beredd att rekommendera att denna mycket speciella tribunal, och chefsåklagaren själv, även i framtiden skall vara involverad med att övervaka Kroatiens samarbete med denna tribunal? 
Pack (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först och främst vill jag säga att det gläder mig att denna dag äntligen har kommit. Som ordförande i delegationen för förbindelserna med länderna i Sydösteuropa och för alla de som inte har möjlighet att tala i dag vill jag framföra mitt varma tack till de två kommissionsledamöterna. Jag anser att vi alla bör vara mer än nöjda med Chris Pattens och Günter Verheugens uttalanden, inbegripet den sakinformation som de har lämnat. De har mer än nog motiverat varför Kroatien nu kan ges status som kandidat till anslutning.
Min fråga är denna och den har redan ställts flera gånger: vilka möjligheter har kommissionen och parlamentet att övertyga rådet om att Kroatien snarast bör ges status som kandidatland så att förhandlingarna kan inledas snart? Jag stöder det som Joost Lagendijk sade. Finns det något vi kan göra för att förhindra att det faktum att man hittills inte har undertecknat stabilitetspakten skall anses vara ett hinder för att inleda förhandlingar? Detta är en viktig fråga, och vi skulle verkligen uppskatta ett svar från någon av kommissionsledamöterna.
Låt mig än en gång tacka för och gratulera till dagens betydelsefulla beslut. 
Verheugen,
   . – Herr talman! När det gäller frågan om samarbete med tribunalen vill jag återigen bekräfta att bedömningen av om Kroatien samarbetar fullt ut i detta avseende endast kan göras av tribunalen. Vi har inte möjlighet att utifrån våra kunskaper och vår erfarenhet göra en bedömning och som Chris Patten sade alldeles nyss har vi kommit överens om att det är Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien som avgör denna fråga, och för närvarande har vi en tydlig bild. Om denna bild skulle komma att förändras i framtiden till följd av uttalanden från tribunalen så skulle det påverka den process som vi inleder med Kroatien i dag. Detta säger sig självt och det är anledningen till att jag upprepar att detta samarbete med tribunalen måste bedömas som tillfredsställande inte bara vid ett tillfälle utan självfallet även fortlöpande.
Som svar på Doris Packs fråga kan jag bara säga att såvitt jag känner till så planerar Europeiska rådet att behandla denna fråga i juni. Detta är emellertid en fråga för det irländska ordförandeskapet. Kommissionen kommer inte att ingripa på något sätt. Vi har valt tidpunkten för att lägga fram vår rapport så att rådet har tillräckligt med tid för att förbereda sig innan man fattar beslut vid Europeiska rådets möte i juni. Min erfarenhet är att Europeiska rådet alltid uppskattar vägledning och råd från Europaparlamentet. Det är inte alls ironiskt menat. Sådan vägledning från Europaparlamentet skulle otvivelaktigt vara till stor hjälp. 
Smet (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som vice ordförande för avdelningen för sociala frågor i stabilitetspakten för länderna i Sydösteuropa gläder det mig naturligtvis att Kroatien har möjlighet att ansluta sig. Det har alltid förvånat mig, i synnerhet med hänsyn till de socioekonomiska aspekterna, att Rumänien och Bulgarien skulle kunna ansluta sig under 2007 medan Kroatien, som har kommit längre i socialt och ekonomiskt hänseende än båda dessa länder, inte skulle kunna göra det.
Jag har två konkreta frågor. För det första förmodades kontoret för tekniskt stöd och informationsutbyte (TAIEX) för länderna på västra Balkan vara operationellt i mars. Min fråga är: har det nu äntligen blivit verklighet? Europa har lovat att göra ett antal saker under så lång rid, men det tar vanligtvis väldigt lång tid. Min andra fråga gäller det regionala samordningscentret för socialpolitik för Balkan. Det skulle också ha inrättats någon gång i år. Min fråga är: var kommer det att finns, när kommer det att bli av, och så vidare? 
Ebner (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först och främst vill jag uttrycka min stora glädje över kommissionens meddelande, de föregående överläggningarna och det positiva beslutet. Framför allt vill jag framföra mitt tack till de två kommissionsledamöterna som är här i dag. Jag anser att vi har tagit ett viktigt och positivt steg framåt, och detta säger jag även i egenskap av ordförande i den gemensamma parlamentarikerkommittén EU–Slovenien – Slovenien är Kroatiens närmaste granne.
Jag har en konkret fråga: gör Europeiska kommissionen några ansträngningar för att hjälpa de två länderna Slovenien och Kroatien att lösa gränsfrågan i Porecbukten så att man så snart som möjligt kan komma fram till en lösning i europeisk anda?
Låt mig avslutningsvis göra ytterligare en kommentar, som syftar på kommissionär Günter Verheugens uttalanden: vi har i vederbörlig ordning noterat att rådet uppskattar vägledning. Parlamentet önskar ofta att rådet skulle visa sig mer mottagligt för kammarens vägledning. Denna kommentar är emellertid avsedd för rådet, inte för er. 
Patten,
   . – Projektet från Byrån för tekniskt bistånd och informationsutbyte (TAIEX) har varit i gång i ungefär ett halvår och det hölls ett seminarium för länderna i regionen i höstas. Det är en oerhört viktig del av den strategi vi har hållit på att utveckla sedan Europeiska rådets möte i Thessaloniki. Vi har arbetat med både Kroatien och Slovenien för att försöka underlätta för dem att finna lösningar på sina tvister. Detta är naturligtvis i princip deras ensak, men vi är redo att använda våra goda resurser där de kan vara till nytta. Detta är något som både kommissionsledamot Günter Verheugen och jag redan har varit delaktiga i.
Enligt min erfarenhet vill parlament alltid bli tagna på mer allvar än de lever upp till och mer än de egentligen förtjänar. Så var åtminstone fallet med ett parlament som jag en gång tillhörde. Men detta parlament förtjänar att tas på största allvar, inte minst eftersom dess mandat går mot sitt slut. 
Talmannen.
   – Därmed avslutas denna punkt. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0071/2004) med följande frågor till kommissionen.
Talmannen.
Olika system orsakar obalans och utsätter medlemsstaterna, som redan fastställt exakta slutdatum för överlåtelse av koncessioner, för en stark – och ojämn – press på en marknad som saknar gemensamma bestämmelser. Detta medför att liberaliseringen av elmarknaden delvis omintetgörs, och jag undrar om kommissionen undersökt möjliga åtgärder för att förbättra situationen?
Kan kommissionen ange huruvida den anser att det är nödvändigt att harmonisera behandlingen av dessa ärenden med hänsyn till att några provinser i Italien har fastslagit ett mycket närliggande slutdatum (2005) för koncessionsansökningar? 
De Palacio,
    – Herr Ebner! Direktiven som inrättar den inre marknaden för elektricitet omfattar allmänna principer och fastställer ett minimum av rättsliga bestämmelser. Medlemsstaterna är icke desto mindre fria att tillämpa dessa direktiv på det sätt de anser lämpar sig bäst för att tillfredsställa nationella villkor och behov, och de är också fria att fastställa striktare minimikrav så länge dessa överensstämmer med gemenskapsreglerna och i synnerhet med fördragets principer.
Med andra ord lämnar vi en bred marginal för subsidiariteten för att göra det möjligt att anpassa och tillämpa direktiven på lämpligaste sätt i enlighet med de olika medlemsstaternas verklighet och mångfald.
Kommissionen anser att det är nödvändigt att garantera en gemensam nivå av genuin öppenhet på de olika staternas elmarknad, på lika villkor. I detta sammanhang har kommissionen, efter antagandet av direktiv 96/92/EG, dvs. det första eldirektivet, årligen publicerat en utvärderingsrapport där den granskar tillämpningen av den inre marknaden för gas och el i alla unionens medlemsstater.
Dessa rapporter har visat att det i realiteten finns betydande skillnader när det gäller graden av öppenhet på marknaden, vilket föranledde kommissionen att föreslå ett andra paket lagstiftningsåtgärder för att komplettera den inre marknaden för el och för att förhindra de spänningar och snedvridningar som höll på att uppstå. Bland dessa åtgärder finns direktiv 2003/54/EG och förordning (EG) nr 1228/2003, som parlamentet och rådet antog i juni förra året och som kommer att träda i kraft i juli 2004.
I den nya lagstiftningen fastställs gemensamma minimikrav på öppenhet på marknaden vilka är mycket högre såväl kvantitativt sett, dvs. när det gäller miniminivån av öppenhet på marknaden, som kvalitativt sett, dvs. i fråga om rättslig åtskillnad, reglerad tillgång för tredjeländer osv.
När det gäller kvantitativa åtgärder föreslås två stadier – i det första stadiet, fram till juli 2004, skall hela konsumentmarknaden utom hushållen öppnas för konkurrens och i det andra stadiet, fram till juli 2007, skall 100 procent av marknaden öppnas.
I varje fall kommer detta att leda till en minskning av den nuvarande obalansen mellan de olika marknaderna inom Europeiska unionen, och det kommer att göra det möjligt att uppnå det som varit målet allt sedan det första direktivet, nämligen att integrera det europeiska området i en inre marknad för el och gas, göra oss av med de återstående gränserna och undvika något vi inte vill ha, nämligen 15 marknader, eller, från och med den 1 maj, 25 marknader för el och gas. Detta är inte vårt syfte. Vårt syfte är att skapa en europeisk marknad, en integrerad inre marknad för el och gas. 
Ebner (PPE-DE ).
   – Kommissionsledamot de Palacio! Låt mig först tacka för denna information. Jag undrar dock om kommissionen skulle kunna tala om för oss hur denna kontroll av tillämpningen av minimikraven går till och i vilken omfattning man antar motåtgärder när minimikraven inte följs? 
De Palacio,
   . – Hur minimikraven åtföljs beror på hur de olika staterna i unionen införlivar direktiven, och nu också förordningen, i sin lagstiftning, något som kommissionen noga analyserar för att bedöma om rättsakterna följs och om överföringen genomförs på ett sådant sätt att dessa minimikrav följs.
I varje fall kommer vi att fortsätta att genomföra regelbundna analyser av den verkliga situationen när det gäller genomförandet av de åtgärder som antagits, och om någon medlemsstat inte genomför eller tillämpar direktiven och förordningarna på ett korrekt sätt kommer vi naturligtvis, jag upprepar detta, herr Ebner, utan att tveka att hänskjuta saken till EG-domstolen i Luxemburg, som vi gjort i vissa fall när till exempel införlivandet av gasdirektivet försenats eller när en överföring inte överensstämt med direktivets innehåll. I båda dessa fall hänsköt vi frågan till EG-domstolen och löste dem i godo med de ifrågavarande medlemsstaterna utan att det krävdes några svåra processer.
Jag kan säga att vi naturligtvis kommer att använda oss av alla medel vi förfogar över för att se till att marknaderna faktiskt öppnas för konkurrens, men också att de integreras i en europeisk marknad. 
Lage (PSE ).
   – Fru kommissionsledamot! Jag skulle vilja veta hur ni ser på integreringen av den iberiska elmarknaden, med tanke på att den nyligen genomgått några bakslag och att det avtal som skall träda i kraft bara kommer att vara provisoriskt. Ser ni optimistiskt eller pessimistiskt på den iberiska elmarknaden, som när allt kommer omkring är vår närmaste marknad? 
De Palacio,
   . – Jag hoppas att integreringen kan genomföras, om än några månader efter tidsplanen. Att integrera den iberiska marknaden är en mycket ambitiös uppgift. Det sker också en sammanslagning av olika instanser och jag tror dessutom att man nyligen utsett eller valt en viss välkänd person, som kommer att göra ett utmärkt arbete med sina nya ansvarsområden i fråga om utveckling, i synnerhet på den portugisiska sidan, som Portugals före detta finansminister mycket väl känner till, och jag hoppas att detta snart blir verklighet. Jag hoppas också att detta kommer att bidra till att underlätta inte bara integreringen av den iberiska marknaden, utan också införlivandet av denna marknad med den europeiska marknaden som helhet. I detta sammanhang har vi redan talat om andra delar av detta, både infrastrukturerna för att koppla samman Iberiska halvön med kontinenten via Frankrike, vilket behövs, liksom den förordning vi antagit, vars tillämpning jag hoppas skall underlätta handeln.
De frivilliga avtal som genomförts fungerar på ett mycket positivt sätt och underlättar handeln inom elsektorn i mycket hög grad.
Vårt nya mål är nu gas, som är den fråga vi för närvarande arbetar med i parlamentet, rådet och kommissionen. 
Talmannen.
   – Tack, kommissionär Loyola de Palacio. Jag vill också säga att det är glädjande att se denna iberiska förbrödring i samband med elmarknaden. Sådant är alltid goda nyheter för Europa. 
Talmannen.
Det Europeiska flerpartsforumet om företagens sociala ansvar kommer att avge sin slutrapport och rekommendationer till åtgärder i slutet av juni. Kan kommissionen upplysa om vilken tidsplan den kommer att fastställa när rapporten släppts? När kan ett svar från kommissionen som möjliggör en uppföljning av rekommendationerna väntas och i vilken form kommer svaret att ges? När kan slutligen Europaparlamentet räkna med att få ta del av såväl forumets rapport som kommissionens svar på den? 
Dimas,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Det slutliga toppmötet i Europeiska flerpartsforumet om företagens sociala ansvar kommer att hållas den 29 juni 2004, och forumet kommer då att anta sin slutrapport om arbetet och om sina slutsatser och lämna denna till Europeiska kommissionen. Forumets rapport förväntas innehålla tre huvuddelar. En bekräftelse av de principer som antagits på internationell och europeisk nivå, en analys av vilka faktorer som hämmar och vilka faktorer som bidrar till framgångarna när det gäller företagens sociala ansvar samt en serie rekommendationer om företagens sociala ansvar riktade till forumets medlemmar eller till Europeiska unionens institutioner och andra instanser.
Rapporten kommer att grundas på resultatet av diskussionerna och den kunskap som inhämtas vid en serie rundabordssamtal som hölls mellan januari 2003 och mars 2004 för att analysera omkring 50 multilaterala fallstudier.
Som påpekades i kommissionens meddelande om företagens sociala ansvar i juni 2002 och i översynen efter halva tiden av den socialpolitiska agendan i mars 2003, kommer kommissionen att utvärdera resultatet av forumet och lägga fram ett nytt meddelande några månader efter publiceringen av forumets rapport.
Europaparlamentet har varit delaktigt i flerpartsforumförfarandet ända sedan starten, med parlamentsledamot Richard Howitt som observatör. Han kommer följaktligen att bjudas in till toppmötet den 29 juni och få ett exemplar av forumets rapport så snart den godkänts och lämnats till kommissionen. Det nya meddelandet om företagens sociala ansvar kommer att tillställas Europeiska unionens institutioner. Jag förväntar mig därför en fortsatt och fruktsam dialog i denna fråga. 
McAvan (PSE ).
   – Jag förstår att det måste vara svårt för kommissionen att ge mer precisa svar de här sista månaderna. Jag vill dock göra klart att för många av ledamöterna i detta parlament, i många olika utskott – jag är ledamot i utskottet för utveckling och samarbete – är detta arbete om företagens sociala ansvar ytterst viktigt.
Vi vill se en tydlig tidsplan i juni och inte att den skjuts upp till en oviss tidpunkt i framtiden. Jag är mycket glad att den kommissionsledamot som är ansvarig för utvecklingen har kommit hit i detta skede, eftersom jag vill fråga vilket kommissionsdirektorat – sociala frågor eller något annat – som kommer att fortsätta att leda arbetet inom detta område och hur samordningen kommer att fortsätta inom kommissionen, eftersom denna fråga berör många olika av dess avdelningar. Jag vill också försäkra mig om att många olika parlamentariska utskott är delaktiga i uppföljningen. Detta är en oerhört viktig fråga för ledamöterna i detta parlament och om vi blir omvalda kommer vi att fortsätta att driva den. 
Dimas,
   . – Med forumet har kommissionen för det första satsat på de olika sidornas vilja och förmåga att samarbeta på ett konstruktivt sätt och att utveckla en samsyn i fråga om de europeiska företagens sociala ansvar, och kommissionen kommer naturligtvis att sträva efter att utnyttja resultatet av forumets diskussioner och rapport på bästa sätt. Det är mycket positivt att alla instanser som inbjudits att delta i forumet accepterade inbjudan och att betydande framsteg har gjort och naturligtvis att alla parter, som ni påpekade, har enats om att processen skall fortsätta. Kommissionen ser naturligtvis inte forumet som en rådgivande kommitté eller en möjlighet till vänskapliga yrkesmässiga diskussioner utan som ett utmanande experiment och ett utmärkt tillfälle för de olika berörda parterna att utveckla ett gemensamt förhållningssätt i dessa frågor. Syftet med forumet är att ge hela denna process trovärdighet.
Kommissionen väntar därför på de specifika resultaten och dessutom på att en färdplan skall utarbetas för de åtgärder som måste vidtas inte bara av kommissionen utan också av forumets medlemmar själva, antingen på egen hand eller tillsammans med andra. En studie om detta är planerad att läggas fram omkring oktober 2004. 
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   – Jag vill göra en följdkommentar angående frågan om tidsplanen. Herr kommissionär! Ni nämnde mycket riktigt att det hade varit till hjälp att ha en företrädare från parlamentet och hur glad ni var att Richard Howitt kunde närvara. Jag är glad att Howitt var närvarande en del av tiden, eftersom han var föredragande för grönboken. 
Jag hoppas att ni också var glad att jag var närvarande en del av tiden i egenskap av föredragande för vitboken. Avsikten är att jag skall vara parlamentets företrädare den 19 juni, som observatör, vilket jag ser fram emot. Jag tror att formella inbjudningar inte kommer att sändas förrän den 17 maj, vilket är efter att parlamentet avbrutit sin mandatperiod. Det skulle vara till hjälp om inbjudningarna kunde sändas ut officiellt tidigare.
Det skulle också vara till hjälp – och kanske kommissionsledamoten kan bekräfta detta – om inbjudningarna åtföljdes av ett utkast till de förslag som kommer att diskuteras i juni. Jag är säker på att de som närvarar, och inte bara observatörerna, vill vara så insatta som möjligt i förslagen som skall diskuteras, i stället för att upptäcka vad de handlar om samma dag de kommer. 
Dimas,
   . – Vi skall försöka tillmötesgå önskningarna om inbjudningar och utkast till förslag. 
Talmannen.
Den kanadensiska företagsgruppen Bombardier meddelade nyligen att den har för avsikt att lägga ner sju av sina produktionsenheter i Europa – på orterna Amadora i Portugal, Derby Pride Park, Doncaster och Wakefield i Förenade kungariket, Ammendorf i Tyskland, Kalmar i Sverige och Pratteln i Schweiz. Denna åtgärd ingår som ett led i en omstrukturering av detta företag, och kommer att innebära att 6.600 arbetstagare sägs upp i hela världen under de närmaste åren. Av dessa arbetstagare är 86 procent sysselsatta i Europa. I Portugal kommer nedläggningen av Bombardiers fabrik i Amadora att göra närmare 400 personer arbetslösa. Detta kommer även att påverka den ekonomiska lönsamheten och sysselsättningen hos ett antal övriga företag som är knutna till Bombardier. 
Vid en tidpunkt då man planerar att inleda viktiga projekt på området för järnvägstransporter är det nödvändigt att ingripa med strategiska medel för att garantera att Bombardier och andra liknande företag bibehåller sin verksamhet i unionens länder. På detta sätt skulle man garantera att det fanns viktigt kapital för att upprätthålla sysselsättningen och den tekniska utvecklingen. Vilka åtgärder föreslår kommissionen på detta område?
Är inte kommissionen oroad över de dramatiska konsekvenser som nedläggningen av Bombardiers fabriker i Portugal kommer att få? 
Dimas,
   . – För det första vill jag säga att kommissionen vill uttrycka sin djupaste oro över de konsekvenser de fabriksnedläggningar som Bombardier har aviserat kommer att få när det gäller förlusten av arbetstillfällen. Jag måste påpeka att företagets vice VD skickade mig ett brev där man informerade kommissionen om planerna på omstrukturering. I svaret som jag skickade nyligen framhöll jag våra allvarliga farhågor och upprepade de basprinciper som vi anser vara av grundläggande betydelse vid hanteringen av en omstrukturering. Omstruktureringar kan få allvarliga följdverkningar på de sociala strukturerna i alla regioner, särskilt i de regioner där det redan finns en svag potential i fråga om sysselsättningsskapande.
Kommissionen försäkrar den ärade parlamentsledamoten att den använder all sin makt inom denna sektor. Denna makt består först och främst i de befintliga lagstiftningsåtgärderna. Vi har flera direktiv som syftar till att garantera att arbetstagarna fullt ut deltar i beslutsprocessen vid en omstrukturering. Direktivet om kollektiva uppsägningar, direktivet om europeiska arbetsråd och det nyare direktivet om information och samråd med arbetstagare utgör den rättsliga ramen för skydd för arbetstagarnas rättigheter och lika villkor. För det andra har vi strukturfonderna, som ger viktigt ekonomiskt stöd till ekonomiska och sociala förändringar i områden med strukturella problem. De ger stöd till anpassning och modernisering av utbildning, politiska åtgärder och system för yrkesutbildning och sysselsättning, främst i syfte att öka arbetstagarnas anpassbarhet och anställbarhet.
Dessutom begärde kommissionen under 2002 in yttranden från arbetsmarknadens parter om en text med rubriken (”Att förutse och hantera förändringar genom en dynamisk syn på de sociala aspekterna av företagsomvandlingar”). I detta dokument förespråkades en strategi för hantering av företagsomvandlingar med målet att nå balans mellan de omstrukturerande företagens intressen och intressena hos de arbetstagare som riskerade att förlora sina arbeten. Kommissionen godkände med glädje den text som arbetsmarknadens parter gemensamt lade fram i oktober 2003. Omstrukturering ingår också som en av huvudpunkterna i det gemensamma arbetsprogram som godkändes av arbetsmarknadens parter i november 2002. Denna text grundas på erfarenheter som inhämtats från vissa fallstudier om villkoren för modern omstrukturering i samband med frågor som är av central betydelse för ett framgångsrikt förändringsarbete. Vi måste använda oss av dessa riktlinjer för att bättre kunna möta de utmaningar vi står inför inom denna specifika sektor.
Dessa utmaningar innefattar följande: behovet av att förklara förändringarna och lägga fram skälen för dem, vikten av att bibehålla och utveckla arbetstagarnas kompetens, vikten av komplementaritet och samarbete mellan de olika faktorerna när omstruktureringen påverkar en hel region, den särskilda situationen för små och medelstora företag och de praktiska aspekterna av hanteringen av en omstrukturering, vilket innefattar vikten av att undersöka alla möjliga alternativa lösningar för att undvika uppsägningar.
Jag vill vid denna punkt informera er om att kommissionen i dag har inlett samråd med arbetsmarknadens parter om hur de europeiska arbetsråd som inrättades genom gemenskapsdirektivet för tio år sedan skall kunna reagera mer effektivt på de utmaningar som en ekonomi och ett samhälle i förändring innebär.
Slutligen får vi inte glömma det viktiga arbete som görs i fråga om företagens sociala ansvar och övervakningscentrumet för förändring av näringslivet. När det gäller den omstrukturering vi talar om här i dag hoppas jag uppriktigt att alla ansträngningar har gjorts för att begränsa de sociala återverkningarna i området. 
Lage (PSE ).
   – Herr kommissionär! Tyvärr tar ni er tillflykt till bredare frågor till den grad att ni nästan lyckades släta över det multinationella företaget Bombardiers agerande i samband med den industriella omstrukturering det håller på att genomföra. Ni kallar det industriell omstrukturering, men jag skulle vilja kalla det ”industriell kannibalism” – med andra ord köpte Bombardier upp väl inarbetade företag, absorberade dem och stängde sedan en del av dessa fabriksenheter i olika europeiska länder – hittills sex länder, inklusive mitt eget hemland Portugal.
Jag anser dock att detta slags agerande är orättvist. Kommissionen och EU-institutionerna måste naturligtvis ägna sig åt att garantera konkurrensfriheten – en av våra gyllene regler – men det krävs också lagstiftning mot multinationella koncerner och företag som genomför omstruktureringar som ibland gränsar till det kriminella, eftersom de ödelägger ett viktigt industriellt arv av kunskap, kompetens och yrkesskicklighet, vilket var vad som hände med Sorefame i Portugal. Det behövs också regler för att skydda mot omlokalisering av företag i sig. Vi är på väg in i en ny fas och kommissionen måste ha en industripolitik och skydda sin industri, utan att hemfalla till protektionism. 
Dimas,
   . – Jag försöker inte alls gömma mig bakom allmänna betraktelser, jag vill bara säga och göra det klart att kommissionen inte har befogenheter att vare sig förhindra eller fördröja en stängning som, vad jag har förstått, redan har ägt rum. Det är upp till arbetsmarknadens parter och övriga tredje parter att förhandla om en eventuell ny granskning av nedläggningen tillsammans med företaget. Kommissionen hoppas dock att det skall gå att hitta en godtagbar lösning för att minska de allvarliga effekterna i de regioner som påverkas av denna omstrukturering.
När det gäller frågan om företagets handlingar är lagliga eller ej måste jag säga att Europeiska unionens lagstiftning i dessa frågor består av direktiv som vederbörligen har införlivats i den nationella lagstiftningen och av specifika nationella lagar. Det är därför de nationella myndigheternas, bland annat de rättsliga myndigheternas, sak att bedöma i vilken mån den nationella lagstiftningen har tillämpats korrekt och i praktiken. 
Bastos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att ge lite bakgrundsinformation till detta fall. I ett memorandum daterat den 17 mars informerade styrelsen för Bombardier Transportation arbetstagarna vid fabriken i Amadora i Portugal om gruppens omstrukturering, som främst omfattade nedläggningen av 5 680 arbetsplatser i flera olika europeiska länder fram till slutet av 2005. I Portugal kommer 400 direkta arbetstillfällen att försvinna, oräknat de indirekta arbetstillfällen som är beroende av Bombardier.
Portugals regering har gjort allt för att hålla kvar fabriken i landet, och framför allt för att se till att inte arbetstillfällen försvinner. Investeringar i järnväg och i höghastighetståg är planerade och ändå har fabriken i Amadora meddelat att den stänger definitivt i slutet av maj på grund av bristande orderingång när det gäller rullande materiel. Den situation som de portugisiska arbetstagarna står inför är mycket allvarlig och de frågor som måste ställas är därför följande: Är industrin för rullande materiel viktig för Europeiska unionen eller inte? Är kommissionen villig, eller inte, att anta åtgärder, och då särskilt transportpolitiska åtgärder, som inte bara skulle kunna rädda denna sektor utan också stimulera dess utveckling? Dessa åtgärder skall inte bara garantera att arbetstillfällena bibehålls inom denna sektor utan också förhindra att EU blir beroende av andra länder. 
Dimas,
   . – Det är naturligtvis bara logiskt att vi oroar oss när fabriker eller företag läggs ned och arbetstagare sägs upp, eftersom vi, bortsett från de sociala problem och den arbetslöshet som blir följden, också får problem med att vissa produkter slutar produceras, som den specifika produkt som tillverkas av detta företag, som är en mycket viktig teknisk produkt och som naturligtvis också kan bidra till den teknologiska utvecklingen i unionens länder.
Jag måste också säga att just detta företag, Bombardier, har 35 fabriker i Europa, varav många naturligtvis läggs ned. Företaget stänger sju fabriker, sex i Europeiska unionen och en i Schweiz, men det behåller ändå flera fabriker i olika områden och sysselsätter flera tusen arbetstagare. Med detta sagt kan ändå ingen invända mot det ni sade tidigare om att vi måste försöka göra vår industri konkurrenskraftig så att vi också kan behålla en hög teknisk standard och hålla sysselsättningen på en så hög nivå som möjligt. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Jag har följande att säga till er: Det har skett många omlokaliseringar av multinationella företag i Portugal – arbetslösheten ligger i dag på alarmerande nivåer, med över 500 000 arbetslösa i ett land vars ekonomiskt aktiva befolkning är mindre än fem miljoner människor. Jag menar att detta visar hur allvarlig situationen är. Fallet Bombardier i Portugal, tidigare känt som Sorefame, utgör dock ett faktiskt ekonomiskt och socialt brott eftersom det är det enda företag vi har inom sektorn för tillverkning av järnvägsvagnar som använder en långt framskriden teknik som utvecklats under åren, eftersom nedläggningen gör vårt land helt beroende av andra länder och eftersom vi när dessa arbetstagare blir arbetslösa kommer att förlora kunskaper som byggts upp under årtionden. Detta är ett ekonomiskt och socialt brott.
Jag vill fråga er, herr kommissionär, hur europeiska kommissionen kan hävda att den vill bekämpa fattigdom, skapa sysselsättning, bygga järnvägar och främja miljön och den ekonomiska och sociala utvecklingen, när den tillåter att detta händer med en kanadensisk multinationell koncern i ett land som Portugal, som går igenom allvarliga ekonomiska och sociala problem? 
Dimas,
   . – Jag tycker att det ni säger tydligt visar på behovet av att lyckas med Lissabonmålen. Vi bör göra vår ekonomi mer konkurrenskraftig, för det är endast om industrier och företag är konkurrenskraftiga som vi kan ha bättre teknik, producera alla de produkter som ni nämnde tidigare (tekniskt avancerade eller inte) och ha fler och bättre arbetstillfällen inom Europeiska unionen. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Jag vill upplysa kammaren om att betydligt fler arbetstillfällen försvinner i fyra fabriker i Förenade kungariket till följd av denna stängning än någon annanstans. Därför är jag glad över möjligheten att ställa några frågor och visa vår medkänsla med dem som drabbas.
Mina frågor riktar sig direkt till Frits Bolkestein och jag hoppas att ni låter honom svara på dem, eftersom det handlar om hur väl den europeiska marknaden för rullande materiel egentligen fungerar och om reglerna för offentlig upphandling egentligen fungerar bra ...
... jag hoppas i så fall att Dimas kan vidarebefordra mina frågor. De är viktiga och mycket relevanta i denna diskussion.
I Frankrike till exempel finns det såvitt jag vet inte något rullande materiel i funktion på järnvägarna som inte är tillverkat i Frankrike, i Förenade kungariket däremot importeras en stor mängd rullande materiel från övriga Europa. Jag är inte emot detta, för marknaden för rullande materiel måste tillåtas att fungera. Vad jag tycker inte verkar fungera tillfredsställande är den offentliga upphandlingen av rullande materiel.
Vi bör be kommissionen granska detta. Vi bör också be er, kommissionär Dimas, att be ert övervakningscentrum för förändring av näringslivet att granska helhetsbilden för anställning inom industrin för rullande materiel inom järnvägen, som det redan gör inom t.ex. bilindustrin. 
Dimas,
   . – Ja, jag skall be centrumet att granska arbetslösheten inom järnvägsbranschen och industrier som hör ihop med den. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Dimas.
Den halvtimme som avsatts för brådskande frågor är slut och vi fortsätter nu med andra delen. Kommissionen har godkänt endast en fråga till Michaele Schreyer och sedan flera frågor till Frits Bolkestein.
Göran Färm har ordet för en ordningsfråga. 
Färm (PSE ).
   – Herr talman! Jag har uttryckligen ställt en fråga till Michaele Schreyer om den framtida finansieringen av Info-Point- och Carrefourkontoren. Trots att hon bara har en annan fråga att besvara, vill hon inte ha en debatt om min fråga. Jag kontaktade vårt kansli för att fråga dem varför. De upplyste mig om att de varit i kontakt med kommissionen och att anledningen är att detta inte är kommissionsledamot Michaele Schreyers ansvar, utan Romano Prodis. Problemet är att han aldrig kommer hit för att besvara frågor, så jag kommer bara att få ett skriftligt svar.
Jag vill verkligen ifrågasätta vad kommissionen säger om vems ansvar detta är. Info-Pointkontorens problem orsakas av den nya budgetförordningen, som är Michaele Schreyers ansvar, och lösningen måste sökas i nästa budget, som också är Michaele Schreyers ansvar. Därför tycker jag att detta bara verkar vara ett sätt att undvika en känslig debatt. Det är oacceptabelt och jag vill be parlamentets talman att granska detta. Jag skulle bli mycket glad om Michaele Schreyer ville kommentera detta. 
Talmannen.
   – Vi kan inte inleda en debatt om denna fråga nu. Talmannen har nogsamt noterat den och vi kommer att vidarebefordra detta till kommissionen. Ni känner till att frågorna i del III inte besvaras muntligt utan skriftligt.
Vi återgår till föredragningslistan, och jag försäkrar er att vi noterat detta mycket noggrant. Michaele Schreyer kommer nu att besvara nästa fråga.
Talmannen.
Vilka allmänna kriterier grundar sig kommissionen på när den utreder möjligheten att omvandla pilotprojekt till förberedande åtgärder och fleråriga program?
Kan kommissionen, när det gäller sådana pilotprojekt som tagits upp i budgeten för räkenskapsåren 2003 och 2004, bekräfta att den inom ramen för det preliminära budgetförslaget för 2005 kommer att förse parlamentet med en bedömning av resultaten och den uppföljning som planeras för vart och ett av dessa pilotprojekt? 
Schreyer,
   . – De kriterier som kommissionen tar hänsyn till för omvandlingen av pilotprojekt till förberedande åtgärder och därefter till fleråriga program beror främst på utvärderingen av resultaten från projektet eller den förberedande åtgärden, gensvaret från de specialiserade branscherna som är inblandade och den politiska viljan från de finansierande och lagstiftande myndigheterna att genomföra åtgärden.
Ett pilotprojekt kan starta ungefär tre till fem år innan en rättslig grund eventuellt antas, förutsatt att resultaten från pilotplanerna är positiva och att den förberedande åtgärden som beslutats om av den finansierande myndigheten är lyckad. E-lärande och Daphne är exempel på denna process.
2001 hade kommissionen och parlamentet en gemensam idé att föreslå en förberedande åtgärd för att stimulera och påskynda införlivandet av informations- och kommunikationsteknik i utbildning och praktik, genom att uppmuntra samarbete mellan statliga och privata intressenter. Resultaten av den förberedande åtgärden var positiva i fråga om möjligheterna för och lämpligheten av fortsatt stöd till dessa samarbetsprojekt och så föddes programmet för e-lärande.
Daphneprogrammet kom i gång 2000, efter att kommissionen hade genomfört pilotprojekt och förberedande åtgärder under 1997, 1998 och 1999, då en rättslig grund föreslogs och antogs. Inom Daphne finansierades åtgärder för att stödja icke-statliga organisationer och frivilligorganisationer som bekämpar våld mot barn, ungdomar och kvinnor. Europaparlamentet gav ett starkt stöd till båda dessa program.
I enlighet med bestämmelserna i artikel 49 i budgetförordningen kommer kommissionen också, när den preliminära budgetpropositionen för 2005 har offentliggjorts, att förse budgetmyndigheten med en utvärdering av resultaten från pilotplanerna och förberedande åtgärderna som finns i 2004 års budget. Samma utvärdering fanns förra året i den preliminära budgetpropositionen för 2004. 
Kinnock (PSE )
   – Tack, herr kommissionär. Jag förstår vad ni menar med förberedande åtgärd, men jag undrar om ni kunde kommentera huruvida de nuvarande budgetmedlen kommer att täcka åtgärder som görs inom ramen för 2005 års budgetar. Som ni säger genomförs det pilotplaner och jag intresserade mig mer för om lämplig täckning för förberedande åtgärder kommer att inkluderas i budgetarna än för utvärderingar. 
Schreyer,
   . – Pengarna för att fortsätta den förberedande åtgärden för pilotprojektet som har startat, kommer att finnas med i budgetpropositionen. Som ni vet innehåller det interinstitutionella avtalet tydliga bestämmelser om hur mycket som kan avdelas till förberedande åtgärder.
Vi kommer att lämna en buffert till detta ändamål i kategori 3, så att det vid nya förberedande åtgärder som ett första steg till pilotprojekt finns pengar och en tillgänglig buffert. De senaste två åren har det varit bra förberedande diskussioner mellan kommissionen och parlamentet om idéer till förberedande åtgärder och pilotprojekt. Det var lyckade diskussioner och jag hoppas att vi kan fortsätta på samma sätt. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, kommissionsledamot Schreyer.
Talmannen.
Vid Europeiska rådets möte i Barcelona i mars 2002 uppmanades kommissionen att genomföra en studie över effekterna av Basel II på de små och medelstora företagen. På grund av problem i samband med anbudsinfordran uppstod förseningar redan förra året. Kommissionen har i utskottet för ekonomi och valutafrågor försäkrat mig att resultaten kommer att läggas fram före slutet av 2003. Nu har det hunnit bli mars 2004 och resultaten är fortfarande inte kända.
Varför är resultaten av studien av de små och medelstora företagen ännu inte officiellt kända? Känner kommissionen redan till resultaten? Om så är fallet, varför dröjer kommissionen med offentliggörandet? Hurdana är resultaten? När kommer förslaget till direktiv om Basel II att läggas fram? Vilka är de kritiska punkter kring vilka man ännu inte kunnat ena sig i Baselkommittén? 
Bolkestein,
   . – Som parlamentet vet pågår Europeiska unionens arbete att se över bestämmelserna för kapitalkraven parallellt med översynen av de internationella bestämmelserna som sköts av Baselkommittén för banktillsyn.
Som jag nyligen berättade för parlamentets utskott för ekonomiska frågor och valutafrågor fortsätter kommissionen att göra goda framsteg i denna fråga. Avsikten är att lägga fram ett förslag till direktiv som skall antas strax efter den slutliga överenskommelsen i Basel i mitten av året.
Som svar på Europeiska rådets förfrågan i Barcelona i mars 2002 lät kommissionen göra en konsekvensanalys och en rapport från PricewaterhouseCoopers. Kommissionen har nu fått slutversionen av denna rapport. Slutsatserna i den är positiva. Den nya riskanpassade organisationen kommer att vara bra för finansinstituten, konsumenterna och för ekonomin som helhet, med en effektivare kapitalplacering. I rapporten tas också några bestämda områden upp där förslagen i kommissionens tredje samrådsdokument skall förbättras ytterligare. Det arbetet pågår.
Förberedelser pågår också för att inom kort diskutera rapporten med intresserade parlamentsledamöter. Den avgörande faktorn är att rapporten skall göras tillgänglig i god tid för vara information i den europeiska lagstiftningsprocessen. Så kommer att vara fallet.
Den sista delen av Othmar Karas fråga handlar om de områden där det fortfarande inte råder någon enighet i Baselkommittén. Vad beträffar Baselavtalet återstår bara några få områden att slutbehandla till mitten av året. Här återfinns frågan om hanteringen av outnyttjade kortkrediter, omräkning mot bakgrund av beslutet i Madrid för att istället närma sig begreppet oväntad förlust och så det som kallas frågan om ”förlust vid konkurs”. Jag hyser goda förhoppningar om att dessa frågor kommer att vara lösta i juni. Kommissionens förslag till direktiv kommer att vara fullständigt och genomarbetat. 
Karas (PPE-DE ).
   – Kommissionär Bolkestein, jag kan inte föreställa mig att ni känner er tillfreds när ni bevarar min fråga, för om jag har förstått er rätt under de senaste åren skulle ni själv troligen ha velat se mer dynamik och mer professionalitet vid utarbetandet och genomförandet av studien av de små och medelstora företagen. Ni avfärdar mig. Ni säger att studiens resultat finns tillgängliga. Om så är fallet, varför har vi inte fått dem? Ni säger att rapporten tar upp några områden där förslagen i kommissionens tredje samrådsdokument bör ändras. Vad är detta för ändringar? Ni säger att vi kommer att få rapporten i god tid. I dag sammanträder dock parlamentet officiellt för sista gången. Jag tycker det verkar som om man förbisett en del saker här och jag uppmanar er och kräver att ni gör den senaste informationen och studiens resultat tillgängliga för marknaden, rådet och parlamentet så fort som möjligt. Jag känner verkligen inte till några arrangemang där intresserade ledamöter kan diskutera rapporten med kommissionen. 
Bolkestein,
   . – Tidsplanen som jag har diskuterat med parlamentet vid flera tillfällen kommer att hållas. Baselkommittén planerar att avsluta sitt arbete i mitten av året. Kort därefter kommer kommissionen att lägga fram ett förslag till direktiv som skall diskuteras inom ramen för medbeslutandeförfarandet.
PricewaterhouseCoopers rapport finns nu tillgänglig för kommissionen och den kommer att läggas fram i parlamentet inom kort. Det stämmer verkligen att det nuvarande parlamentet inte har mycket tid på sig, men jag kan inte göra mer än att tala om för parlamentet att resultaten från konsekvensanalysen kommer att läggas fram för parlamentet inom kort. Jag är rädd att Karas och andra parlamentsledamöter får ta det som det är. Jag kan inte arbeta snabbare med analysen, men jag ser fram emot att diskutera dessa frågor, om inte före parlamentsvalet så efter sommaren, även om jag personligen mer än gärna skulle diskutera vad PricewaterhouseCoopers analys innebär med intresserade parlamentsledamöter, oavsett valet. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman, kommissionär Bolkestein! Jag vill också tacka Othmar Karas, eftersom Basel II-agendan naturligtvis är mycket viktig för oss och rapporten från PricewaterhouseCoopers är en viktig grund för de ändringar vi fortfarande kan göra i Basel II-reglerna. För oss i kammaren är det dock särskilt viktigt att se hur införandet av Basel II kommer att påverka framför allt våra små och medelstora företag och vilka uppgifter finansministrarna och andra ministrar måste ta itu med för att försäkra sig om ett framgångsrikt införande av Basel II-avtalet. Jag tror att kommissionen här, med hjälp av någon form av effektanalys av bästa metoder/riktmärkning, måste visa hur man skall kunna garantera en framgångsrik introduktion av Basel II. 
Bolkestein,
   . – Som jag sade tidigare som svar på en fråga från Karas kommer PricewaterhouseCoopers studie att finnas tillgänglig mycket snart och resultaten från den är positiva: den ger en positiv bild av betydelsen av Baselavtalet för små och medelstora företag. Det finns t.ex. avdrag i kapitalkostnaderna för att låna ut till småföretag. Lån till små och medelstora företag under en viss summa, nämligen 1 miljon euro, kan ingå i detaljhandelsportföljen, som har lägre kapitalkrav.
Resultaten från den tredje konsekvensanalysen visar att de nya bestämmelserna är goda nyheter när det gäller lån till små och medelstora företag. I fråga om riskkapital finns det en bred acceptans för att sådana investeringar innebär en högre risk, vilket är anledningen till att det kallas för riskkapital. Kapitalkraven som vi föreslår i vårt tredje samrådsdokument återspeglar denna högre risknivå. Vi har också samarbetat med industrin för att se om det finns information som kan tyda på att det för vissa typer av investeringar kan vara befogat med lägre krav. Vi är ännu inte klara med våra förslag inom detta område, men överlag är det accepterat i många kretsar att resultaten från Basel, som de ser ut nu, är till nytta för små och medelstora företag. 
Morera i Catalá (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill be Frits Bolkestein fortsätta med detta initiativ och se till att arbetet i samband med studien och det föreslagna direktivet påbörjas så fort som möjligt. Vi måste komma ihåg att det är de små och medelstora företagen som skapar flest arbetstillfällen i Europeiska unionen, och särskilt i min region, Valencia, är dessa företag de största arbetsgivarna.
Vi anser att alla åtgärder som syftar till att förstärka de små och medelstora företagens roll i Europeiska unionen är nödvändiga och vi vill därför be kommissionen att se till att detta direktiv – som bland annat bör ta upp skatteskillnaderna mellan medlemsstaterna i syfte att harmonisera dem – tydligt gynnar de små och medelstora företagen, som jag än en gång vill framhålla är de största arbetsgivarna i vår Europeiska union. 
Bolkestein,
   . – Jag håller fullständigt med om påståendet att sysselsättningen hänger på tillståndet för små och medelstora företag. Kommissionen kommer att göra sitt bästa för att presentera förslaget till direktiv för parlamentet så fort som möjligt. Vi kommer därför att göra så som parlamentsledamoten just bad om. 
Talmannen.
   – Jag vill påminna om att dagens frågestund är den sista under denna valperiod, och liksom er andra är jag mycket angelägen om att se till att alla frågor skall kunna bevaras. Jag vill därför i största allmänhet – och jag syftar inte på någon särskild person – be er att om möjligt avhålla er från att göra uttalanden, för om ni kan göra det kommer alla frågor att kunna besvaras. I annat fall kommer tiden att rinna ut och fyra eller fem ledamöter kommer inte att få svar på sina frågor. 
Talmannen.
Är kommissionen villig att lägga fram ett förslag till direktiv om skyldighet för organisationer i EU, privata eller offentliga, att antingen per e-post eller brev underrätta privatpersoner vars personuppgifter (såsom namn, personnummer, körkortsnummer, bank- eller kreditkortsnummer) hamnat i fel händer?
En sådan lag trädde i kraft i Kalifornien i juli 2003 och det rapporteras om att en senator i Förenta staterna lägger fram ett federalt lagförslag med den kaliforniska lagen som modell. 
Bolkestein,
   . – Kommissionen har beaktat relevant kalifornisk lag vid upptäckten av luckor i säkerheten hos företag som har krypterad datoriserad information som innehåller personuppgifter. Mot bakgrund av den bedömning som kommissionen gör i nuläget ämnar den ännu inte lägga fram något förslag till direktiv i enlighet med bestämmelserna i ovannämnda kaliforniska lag, eftersom det inte har påvisats att det finns ett behov av europeisk lagstiftning på det området, förutom medlemsstaternas lagstiftning, i synnerhet straffrätten. Kommissionen kommer emellertid att noga följa utvecklingen på området som en del av dess politik att bevara den fria rörligheten för personuppgifter inom Europeiska unionen och skyddet för individens grundläggande rättigheter. 
Newton Dunn (ELDR ).
   – Tack för ert svar, herr kommissionär. Jag är mycket glad att åtminstone ni har uppmärksammat idén. Jag misstänker att kommissionens motvilja mot att ta ytterligare steg och föreslå lagstiftning nu kommer att uppmuntra företag runt om i Europa som är slarviga med att skydda personuppgifter, eftersom de nu kommer att kunna säga att det inte kommer att finnas någon lagstiftning för att straffa dem, så de kan enkelt strunta i detta. Jag befarar att vår diskussion här i kammaren nu skapar ett behov av lagstiftning för att stoppa lata företag från att låta privat information falla i orätta händer. Håller ni med? 
Bolkestein,
   . – För att vidareutveckla vad jag sade nyss, skulle jag vilja tillägga att kommissionen för närvarande inte anser det lämpligt att ta fram en liknande lagstiftning som den i Kalifornien. Det finns inget som tyder på att stöld av okrypterad personlig information som lagras i datasystem utgör något större problem för funktionen för det fria flödet av personuppgifter på den inre marknaden eller för skydd för sådana uppgifter. Innan företagen belastas med ny lagstiftning föreslås att företagen själva förbättrar säkerheten för personuppgifter genom att använda säkerhetssystem som t.ex. kryptering.
Även om jag förstår tanken bakom frågan vill kommissionen vara säker på att det är absolut nödvändigt för att stifta lagar om detta. Vi vill vara försiktiga med nya lagar, företag klagar över för mycket regleringar. Vi vill alla avreglera, så låt oss vara försiktiga inom detta område och bara lagstifta när det är absolut nödvändigt och inte förrän då. 
Paasilinna (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag har ett förslag här, eftersom jag kan se det problem som den ärade parlamentsledamoten gjorde oss uppmärksamma på. Skulle frågan om att skydda en persons privatliv kunna bli en del av uppgiftsbeskrivningen för den europeiska byrå för nät- och informationssäkerhet som håller på att inrättas, så att byrån skulle kunna följa utvecklingen på området och sedan tala om ifall det behövs en sådan lagstiftning eller ej? Det skulle därmed vara en professionell myndighet som gjorde detta på alleuropeisk nivå. Skulle detta vara möjligt? 
Bolkestein,
   . – Jag vill tacka parlamentsledamoten för hans förslag. Om han tillåter skall jag diskutera det med mina kolleger, men det är förstås bra att be detta organ att komma med en åsikt i frågan. 
Talmannen.
Europeiska gemenskapernas domstol bekräftade nyligen i sin dom i målet Gambelli att leverantörer av hasardspelstjänster har rätt att bedriva verksamhet i andra medlemsstater eller tillhandahålla gränsöverskridande tjänster.
Men samtidigt försöker minsann ett antal medlemsstater sätta stopp för privata leverantörer av hasardspelstjänster under det att de på samma gång gör allt för att uppmuntra folk att delta i sådana hasardspel som staten har monopol på eller vilkas arrangörer arbetar med statlig licens.
Kan kommissionen bekräfta att anskaffning av inkomster för den offentliga sektorn inte kan berättiga till inskränkningar av de friheter som fastställts i artiklarna 43 och 49 i fördraget?
Om kommissionen håller med mig om detta: kan kommissionen tala om vilka initiativ den tänker ta för att få bort oberättigade inskränkningar som drabbar leverantörer av hasardspelstjänster? 
Bolkestein,
   . – Som svar på den första frågan noterar kommissionen att det är stadgat genom prejudikat att minskningen av skatteinkomster inte är ett av skälen som finns med i artikel 46 i fördraget. Det är inte ett fall av stort allmänintresse som kan användas för att rättfärdiga en inskränkning i etableringsfriheten eller friheten att erbjuda tjänster.
Som svar på parlamentsledamotens andra fråga har kommissionen i sanning redan mottagit en mängd klagomål från aktörer inom spelbranschen, som motsätter sig att existerande nationella begränsningar skulle komma att gälla för gränsöverskridande tjänster. Kommissionen kommer att analysera klagomål inom detta område utifrån färska domar från Europadomstolen. Den kommer att vidta passande åtgärder för att se till att de principer som härrör från dessa domar följs.
Kommissionen har dessutom för avsikt att låta inleda en undersökning i år för att samla in den information som behövs för att undersöka behovet och omfattningen av ett eventuellt nytt gemenskapsinitiativ för den inre marknaden i fråga om speltjänster. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Jag vill tacka kommissionsledamoten för ett mycket positivt svar. Jag skulle dock vilja rikta några till frågor till honom. För det första, håller han med om att det vore önskvärt att förslaget till direktiv om den inre marknaden för tjänster skulle omfatta spelbranschen på detta sätt? De frågor som väcks av denna bedömning och av klagomålen hänger helt ihop med de frågor och de barriärer som han avser att få bort med sitt förträffliga förslag.
Den andra frågan, som han inte tog upp, var regeringars möjligheter att försöka hänvisa till allmänintresse och konsumentskydd för att förhindra aktörer i spelbranschen att etablera sig i deras land, samtidigt som de aktivt gör reklam för sina egna statliga lotterier och spelföretag. Detta verkar fullständigt inkonsekvent och är också en fråga som Gambellifallet handlade om. Jag är också intresserad av att höra hans åsikt om detta perspektiv. 
Bolkestein,
   . – När det gäller den andra frågan håller jag med Malcolm Harbour och jag föreslog faktiskt lagstiftning i ett fall som rörde Danmark, så vi tycker helt lika i den frågan.
När det gäller den första frågan om spel och direktivet om tjänster, är det så att detta direktiv innehåller ett undantag från principen om ursprungsland för speltjänster, som inte längre skulle gälla om det fanns ett gemenskapsrättsligt harmoniseringsinstrument. Kommissionen kommer att bedöma om den skall lägga fram ett förslag om harmoniserade bestämmelser om speltjänster för hela EU, utifrån en rapport som den kommer att låta göra i år.
Direktivet kräver också att medlemsstaterna genom en ömsesidig utvärdering granskar hindren för gränsöverskridande etablering av tjänsteidkare, för att se till att auktoriseringskrav och licensvillkor är tydliga och grundade på objektiva kriterier, men det ifrågasätter inte statsmonopolen i sig på detta område. 
Talmannen.
Europaparlamentet antog vid sitt plenarsammanträde den 20 november 2002 en resolution om mediakoncentration. I sin resolution uppmanade parlamentet bl. a. kommissionen att före utgången av 2003 utarbeta en grönbok om utvecklingen av ny teknik och nya kommunikationstjänster, särskilt i fråga om effekterna av företagskoncentrationer, allianser och samriskprojekt för den inre marknaden och för mångfalden inom media, samt om det gällande rättsläget i medlemsstaterna och kandidatländerna och den troliga framtida utvecklingen. Dessutom uppmanades kommissionen att före den innevarande parlamentariska mandatperiodens slut undersöka bl. a. olika lagstiftningsmöjligheter som skulle kunna skydda yttrandefriheten och mångfalden inom media, samt framlägga ett förslag så att principen om mediefrihet kan ges en starkare grund i fördraget.
Varför har kommissionen inte gjort någonting för att förhindra mediakoncentrationen, trots påstötningarna från parlamentet? 
Bolkestein,
   . – De frågor som ställts av Reino Paasilinna kan inte bli föremål för ett initiativ från kommissionen som bygger på de grundläggande friheterna på den inre marknaden så som avses i artiklarna 43 och 49 i fördraget, eftersom syftet med dessa bestämmelser är att reglera gränsöverskridande situationer. De kan inte användas för att reglera renodlat interna situationer inom medlemsstaterna.
Syftet med befintliga gemenskapsinstrument med stöd i fördraget är, som sagt, att säkerställa en viss jämvikt mellan ekonomiska aktörer. De kan därför direkt påverka media, men då som en ekonomisk faktor. Dessa instrument påverkar inte media i form av en informationskanal till medborgarna eller i så fall mycket indirekt. I koncentrationsförordningen, t.ex., uppdrar man åt kommissionen att avgöra om mediekoncentrationer på gemenskapsnivå är förenliga med den gemensamma marknaden eller inte. Förordningen om samgående möjliggör på så sätt för kommissionen att säkra en konkurrenskraftig mediemarknad och endast indirekt skydda mångfald inom media.
Man bör dessutom komma ihåg att kommissionen är för att artikel 11.2 i stadgan om de grundläggande rättigheterna förs in i förslaget till konstitution, där det slås fast att unionen skall respektera frihet och mångfald inom media. Detta är ju dock, som vi alla vet, ännu inte lag. 
Paasilinna (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Jag måste verkligen säga att jag är besviken över detta svar, som är gammaldags och helt irrelevant för den tid vi lever i. För det första är mobila kommunikationer till sin natur gränsöverskridande kommunikation. Det handlar om produkter som erbjuds av olika medieföretag och de rör sig därför längs Europeiska unionens gränser. Det är detta som är tanken med roaming. Man kan inte undvika frågan genom svar som det här. Tvärtom, dessa företag är så pass stora att de verkar bortom Europa och erbjuder innehåll som är i händerna på ett mycket begränsat antal företag. Jag skulle kunna nämna en del sådana företag, men kommissionären kan säkert komma på några själv. Detta är ett moderna tiders hot, och det handlar inte bara om tryckt kommunikation. Vilken hållning tänker ni inta när det gäller dessa moderna kommunikationsformer så att ni kan ta itu med detta problem? 
Bolkestein,
   . – Reino Paasilinna är inte nöjd. Får jag tillägga att det är inte jag heller. Kommissionen kan dock inte lyfta ett finger om den inte följer fördraget, om dess agerande inte grundar sig på fördraget eller om det inte finns stöd för det i fördraget. Artiklarna som jag nämnde rör aktivitet som sker inom den ekonomiska ramen för fördraget och inte förmedlare av information till medborgare. Även om mångfald inom media helt klart är ett viktigt ämne, omfattas det därför inte av det nuvarande fördraget. Må så vara om Reino Paasilinna vill kalla det ett gammaldags förhållningssätt. Jag kan hur som helst inte gå utanför fördragets ramar. Kanske regeringskonferensen kommer att leda till ett nytt fördrag som ger mer svängrum i detta avseende än det nuvarande. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Bolkestein, för ert utmärkta samarbete i kväll och under hela valperioden.
Talmannen.
Kommissionen har svarat mig skriftligen på två muntliga frågor om Kuba, närmare bestämt om biennalen i Havanna (H-0733/03(1)) och om patriarken Bartholomeos besök (H-0045/04(2)). Svaren är inte tillfredsställande och innehåller påståenden som jag anser visa på bristande respekt. Som svar på den första frågan anger kommissionen att det inte stämmer att EU har dragit tillbaka sin finansiering till biennalen – något som jag aldrig påstått. Jag talade istället om ”det stöd som man förut gav” utan att specificera om det rörde sig om ett ekonomiskt stöd. Allvarligare är dock att det i svaret står att det inte heller stämmer att EU har beslutat att frysa sina kulturella förbindelser med Kuba. I sitt svar till den andra frågan – om den ortodoxe patriarkens Kubabesök – upprepar kommissionen att det inte förekommer några sådana sanktioner från EU:s sida, varvid det antyds att det skulle vara Kuba som utfärdat sanktionerna. Dessutom talas det om de förolämpningar som personer på höga poster i den kubanska regeringen uttalat mot ”europeiska statschefer” den 26 juli förra året.
Hur skulle kommissionen beskriva de åtgärder som Europeiska rådet vidtagit på kulturområdet gentemot Kuba som svar på förra årets händelser? Vilka europeiska statschefer förolämpades den 26 juli? 
Nielson,
   . – Kommissionen hade inte för avsikt att vara respektlös i sina svar på de muntliga frågorna 733/03 och 45/04.
Det var faktiskt inte parlamentsledamoten som konstaterade att EU hade dragit in finansieringen av biennalen, han citerade information från media som kommissionen påpekade var felaktig.
Angående de två nya frågorna beslutade rådet den 5 juni 2003 att minska framtoningen på medlemsstaternas deltagande i kulturevenemang. Denna åtgärd innebär en begränsning av närvaron av medlemsstaternas företrädare vid kulturevenemang på Kuba och måste ses som en symbolisk gest. Avsikten är inte att minska kulturell aktivitet på Kuba eller finansieringen av den. Medlemsstater med etablerade kulturprogram fortsatte sin aktivitet på Kuba. Det var bara det spanska kulturcentret som upphörde sin verksamhet i augusti 2003. Detta var dock inte ett beslut av den spanska regeringen, utan av de kubanska myndigheterna.
För det andra hade det varit mer korrekt att tala om förolämpningar mot regeringschefer än mot statschefer. Den spanske premiärministern förolämpades i ett tal av president Castro den 26 juli och premiärministrarna Aznar och Berlusconi förolämpades i en demonstration den 12 juni ledd av Kubas president och förste vicepresident och som riktades mot dessa länders ambassader. Förolämpningar riktades också mot dem föregående dag enligt pressrapporter. 
Martínez Martínez (PSE ).
   – Jag vill börja med att tacka Poul Nielson, eftersom vi för första gången fått ett rimligt svar som medger att en rad åtgärder faktiskt antagits på området för kulturellt samarbete. Det är första gången jag fått ett sådant svar, efter tre andra frågor som besvarats med att några sådana åtgärder inte fanns. Jag vill därför tacka er för att ha gjort detta fullständigt klart. Jag anser fortfarande att dessa åtgärder som begränsar de kulturella förbindelserna är förödande, men nu kan vi återgå till den samtalston vi använt under alla dessa år. Han har medgivit att dessa åtgärder existerar. Jag anser att de är absurda.
Jag vill bara lämna en liten kommentar. När han säger att det hade varit mer korrekt att säga att regeringschefer hade förolämpats, är det inte så att det hade varit mer korrekt, utan i stället att det var helt felaktigt att säga att statschefer hade förolämpats. Och det är kommissionens skyldighet att inte blanda ihop regeringschefer med statschefer.
Det stämmer att två regeringschefer förolämpades. En av dessa har nu befriats från denna ställning av den suveräna befolkningen i mitt hemland och han kommer därför inte längre att vara regeringschef om några förolämpningar riktas mot honom. Tack så mycket Poul Nielson, för det utmärkta samarbetet under de senaste fem åren, bland annat när det gäller frågan om förbindelserna med Kuba. 
Nielson,
   . – Jag vill än en gång understryka att det inte är helt riktigt att tala om begränsning av kulturellt samarbete eller kulturell aktivitet. Vad som har beslutats har att göra med begränsning av närvaron av företrädare från medlemsstaterna vid kulturella evenemang på Kuba. Att tidigare företrädare från olika medlemsstater och kommissionen inte deltar på Kuba syftar inte direkt till att minska kulturell aktivitet. 
Korakas (GUE/NGL ).
   – Jag instämmer i det som sagts av Miguel Martinez och jag vill passa på nu när vi debatterar Kuba och åter ställa frågan till kommissionsledamoten om Europeiska kommissionen eller Europeiska unionen i allmänhet har för avsikt att äntligen ingripa för att sätta stopp för det embargo USA har belagt Kuba med i över fyrtio år och som har orsakat och fortsätter att orsaka enorma problem för Kuba och landets befolkning. Var snäll och påstå inte att detta har något att göra med mänskliga rättigheter eftersom vi alla vet att om det är några som inte kan säga något om respekt för mänskliga rättigheter så är det amerikanerna själv, som bortsett från vad de gör i hela världen, där Irak är ett typexempel, även trampar på de mänskliga rättigheterna i sitt eget land där de dagligen genomför avrättningar och där de håller kvar de fem patrioterna vilkas enda brott var att avslöja terroristhandlingar mot Kuba och dess ledare som organiserats av USA under oacceptabla förhållanden.
Jag kräver därför ett svar för att få stopp på denna historia, där Europeiska unionen dessvärre verkar samtycka till detta slags ….
Talmannen.
   – Innan kommissionsledamoten tar ordet vill jag påpeka att denna fråga inte är ett tillägg till den tidigare frågan. Det är en analys av en annan fråga som gäller Kuba. I varje fall har ni ställt er fråga, Efstratios Korakas, och var snäll och låt mig som talman tolka arbetsordningen. Kommissionsledamoten skall svara. 
Nielson,
   . – Jag tycker att denna extra fråga är helt onödig. Det europeiska beslutet mot detta embargo har varit tydligt i många år. Det finns ingen som helst ny hållning i denna fråga och det har aldrig funnits någon anledning för Europa att säga något nytt. Vi har haft samma hållning hela tiden och oenigheten mellan Europeiska unionen och Förenta staterna består, som alltid har varit fallet. 
Chountis (GUE/NGL ).
   – Herr Nielson! Helt nyligen pågick en offentlig debatt i Grekland om att eventuellt inbjuda Fidel Castro till Grekland i samband med de olympiska spelen. Fidel Castro har själv förklarat att han skulle acceptera en eventuell sådan inbjudan från den grekiska regeringen. Jag vill be er, herr kommissionsledamot, att tala om för mig för det första om Europeiska kommissionen skulle uppmuntra den grekiska regeringen att bjuda in Kubas president till Aten under de olympiska spelen och för det andra om Europeiska kommissionen skulle betrakta en sådan inbjudan som en positiv åtgärd. 
Nielson,
   . – Jag har inte för avsikt att bli inblandad i frågan om deltagande i OS i Grekland. Jag undrar ändå vilken gren Fidel Castro skulle delta i! 
Talmannen.
   – Jag vill be er alla att respektera föredragningslistan eftersom vi, som ni alla vet, har dragit över tiden och tolkarna arbetar på övertid. Vi skall ta frågorna och tilläggsfrågorna. Får jag be kammaren om ett ansvarsfullt uppträdande, tack. 
Talmannen.
Gemenskapen är bekymrad över hur IMF-program kan hamna i konflikt med gemenskapens övergripande mål att utrota fattigdomen. Kan kommissionen mot bakgrund av detta klargöra gemenskapens politik när det gäller att koppla beviljande av stöd ur gemenskapens budget till förenlighet med IMF:s låneinstrument Poverty Reduction and Growth Facility (PRGF)? Skulle gemenskapen fortsätta att bevilja budgetstöd om ett land är på fel spår enbart när det gäller sekundära delar i IMF:s PRGF, t.ex. villkor för att privatisera ett statligt organ? Skulle gemenskapen fortsätta att bevilja budgetstöd om ett land är på fel spår avseende ett IMF PRGF program om gemenskapen anser att IMF-programmet är alltför restriktivt och hindrar landet ifråga från att maximera sina utgifter för fattigdomsutrotning? 
Nielson,
   . – I enlighet med artiklarna 67 och 61.2 i Cotonouavtalet ger kommissionen endast allmänt ekonomiskt stöd till fattigdomsminskning i AVS-länder när mottagarlandet genomför ett makroekonomiskt reformprogram som stöds av en av de stora internationella givarna. I praktiken är detta krav förbundet med att det finns ett nationellt reformprogram som stöds av Internationella valutafondens mekanism för fattigdomsminskning och ökad tillväxt (PRGF). Målet med PRGF är att bidra till att minska fattigdomen och skapa ekonomisk tillväxt.
Att ett sådant land uppfyller med IMF:s villkor anses i allmänhet vara ett av de grundläggande kraven för stöd från EG:s budget. Utbetalning av ett fastställt årligt belopp hänger vanligen på att den periodiska översynen av det pågående reformprogrammet enligt PRGF är tillfredsställande. Under en sådan översyn undersöker personal från IMF om de mål man kommit överens om och andra resultatkriterier har respekterats av regeringen över en viss tidsperiod.
Eftersom kommissionen överlåter den periodiska översynen av makroekonomiska resultat till det institut som är bäst utrustat och som har en naturlig roll för det, är det viktigt att se till att det finns ett nära samarbete mellan kommissionen – i synnerhet delegationerna – och IMF:s personal. Om det finns olika åsikter i enskilda frågor som rör denna översyn, måste kommissionen och IMF:s personal inleda en teknisk dialog för att försöka nå en gemensam hållning, jag kallar det en teknisk dialog men det handlar förstås också om politik.
Om kommissionen skulle fortsätta att ha en annan åsikt än IMF kan den besluta att betala ut sitt ekonomiska stöd, även om PRGF-översynen kanske inte är heltäckande eller landet så att säga inte håller sig ”inom ramarna”. Ett sådant beslut kan dock endast fattas i undantagsfall, t.ex. när kommissionen är övertygad om att IMF:s bedömning är uppenbart för sträng eller grundas på relativt små delar av reformprogrammet, och det faktum att om stödet inte betalas ut skulle det kunna äventyra regeringens ansträngningar att bekämpa fattigdomen. Med andra ord fattar kommissionen sina egna beslut i fall till fall om den skall göra en utbetalning, trots att delar av utbetalningen av dess ekonomiska stöd är kopplat till dessa PRGF-översyner som utförs av IMF.
En liknande inställning råder i fråga om gemenskapsstöd till länder i andra områden, där allmänt ekonomiskt stöd till fattigdomsminskning är kopplat till samma typ av PRGF.
På det hela taget är vi nöjda med att detta samarbete även omfattar Världsbanken. Vi har inte direkt tvingats in i detta som slavar. Det är ett samarbete och under senare år har det uppstått en mer balanserad och jämlik plattform för diskussioner, en tvåvägskommunikation. I dag fungerar detta partnerskap. Historien har också visat att i de många ekonomier i tredje världen som förut vanstyrts så illa har man nått stora framsteg, de stora kostnaderna till trots. 
McKenna (Verts/ALE ).
   – Jag skulle ha önskat att kommissionären visat betydligt större vilja att betala ut budgetstöd till ett land även om landet ifråga inte har uppfyllt vissa av de mindre centrala IMF/PRGF-kraven eller i de fall då IMF-programmen bedöms vara för restriktiva. Kommissionen har på senare år uttryckt oro över IMF:s makroekonomiska ramar för låginkomstländer. Av kommissionärens svar fick jag inte intrycket att ni sade att ni kommer att fortsätta betala ut budgetstöd. Ni verkade säga att detta bara skulle ske under mycket exceptionella omständigheter. Hur exceptionella måste dessa omständigheter vara för att ni skall kunna tänka er att fortsätta betala ut budgetstöd? 
Nielson,
   . – Det är inte möjligt att ge något tydligt svar – det är en lång historia. Det finns fall i situationer efter konflikter där budgetstöd helt enkelt är nödvändigt – även om ett land inte ens diskuterar huruvida man är på rätt spår eller inte – därför att om inte vi och andra givare trädde in skulle allting helt enkelt braka ihop. Det är en typ av fall.
En annan faktor är att IMF och Världsbanken har förändrats på senare år. Det är inte så att vi alltid håller med dem i alla frågor, men läget är inte längre detsamma som på 1980- eller det tidiga 1990-talet. Vårt nuvarande samarbete speglar en mer fattigdomsorienterad syn med större inriktning mot socialt ansvar än på den tiden. 
Talmannen.
   – Jag vill tacka parlamentsledamoten och kommissionären, med vilka vi fört denna institutionella dialog under valperiodens sista frågestund.
Eftersom den tid som avsatts för frågor till kommissionen har tagit slut kommer frågorna 35–76 att besvaras skriftligen (3).


Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en fortsättning på den gemensamma debatten om kommissionens uttalande om Eurostat och ansvarsfrihet för 2002. 
Mulder (ELDR ),
   . – Herr talman! Man vet aldrig vad som händer i politiken, men som läget ser ut just nu kan detta mycket väl vara sista gången Michaele Schreyer deltar i denna debatt som budgetkommissionär. Jag vill därför tacka henne för den öppenhet hon har visat parlamentet under årens lopp. När det gäller den roll jag har fått som föredragande för de decentraliserade organen kan jag bara säga att det inte finns någon anledning att inte bevilja organen ansvarsfrihet, utifrån de kunskaper jag har. Det betyder givetvis inte att det inte behöver göras några förbättringar. Förra året noterade vi ett antal frågor rörande dessa organ som vi troligen kommer att behöva titta närmare på.
För det första har vi frågan om personalpolitiken inom organen. Vi skulle över lag vilja se större öppenhet. Hur rekryteras folk och hur befordras de? Det finns tecken på att detta sker på ett annat sätt än vid kommissionen, trots att dessa personer så snart de blir tjänstemän inom ett decentraliserat organ har samma rättigheter och skyldigheter som de tjänstemän som arbetar inom kommissionen. Vi menar att man så långt som möjligt bör utjämna skillnaderna. Vi anser också att OLAF har fulla befogenheter att ingripa vid alla eventuella problem med de decentraliserade organen. Slutligen anser vi att kommissionens interna revisionstjänst måste vara mer uppmärksam på vad som händer inom organen. Hittills har OLAF inte haft tid eller inte känt sig kallad att ingripa. Vi anser att man i fortsättningen måste göra detta.
Inom några organ som har egna inkomster finns ett problem som handlar om att saldot från ett budgetår förs in som intäkt i budgeten för det efterföljande året. Organen kan ha sina egna inkomster, men enligt bestämmelserna i budgetförordningen får de inte använda dessa inkomster i nästa års budget. För ett av organen, det som ligger i London, har man hittat en lösning. Vi anser att samma lösning bör kunna tillämpas på övriga organ. Som en generell regel vill vi också uppmuntra organen att när så är möjligt skapa fler egna inkomster, så att de belastar budgeten mindre.
Jag skulle också verkligen vilja säga något om de andra organen, men då som enskild person och alltså inte som föredragande. Vi stöder Juan José Bayona de Perogordo i hans beslut att bevilja kommissionen ansvarsfrihet. Jag kan mer eller mindre upprepa kommentarerna från förra året och åren dessförinnan. Det är fortfarande ytterst otillfredsställande att det saknas en positiv revisionsförklaring från revisionsrätten. Man måste göra allt för att få fram en sådan. Vi kan bara dra slutsatsen att det i detta läge inte skulle vara till någon som helst nytta att vägra ansvarsfrihet, eftersom de politiska konsekvenserna i dagsläget inte skulle gagna Europa.
Och så några ord om Eurostataffären. Vi har under eftermiddagen fått en förklaring från kommissionen. Vad mig beträffar är denna förklaring inte nog. I denna förklaring säger kommissionen ingenting om själva kärnfrågan, nämligen den politiska ansvarigheten. När Romano Prodi tog upp frågan om sin ställning som kommissionens ordförande hörde vi honom säga att politisk ansvarighet skulle utkrävas. Vi anser att kommissionens tolkning av detta är urvattnad. En kommissionär är ansvarig för den uppgift som tilldelats honom eller henne och bör också ställas till svars för detta. Om något går fel måste han eller hon ta ansvar för det. Vi tycker att det är synd att man för tre månader sedan antog ett ändringsförslag som ingavs av liberalerna med endast en rösts övervikt, till svar på Kasakas uppföljningsbetänkande om ansvarsfrihet 2001. I detta ändringsförslag sade vi att det var beklagligt att kommissionär Pedro Solbes Mira inte från första början tog på sig det politiska ansvaret. Helt klart råder en annan stämning i parlamentet nu när vi ser de många ändringsförslag som ingivits till Bayona de Perogordo-betänkandet. Allt jag säger är att det inte fanns lika mycket motstånd från de stora partigrupperna i parlamentet för två eller tre månader som nu.
Med tanke på utfrågningarna av den nya kommissionen i slutet av året måste en av de viktigaste frågor som vi bör lyfta fram vara vilket individuellt ansvar kommissionärerna har för genomförandet av budgeten. Om vi gör varje enskild tjänsteman vid kommissionen ansvarig för hans eller hennes eget arbetsområde, bör detta när allt kommer omkring även gälla kommissionärerna.
Staes (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Jag är i dag ställföreträdare för Heide Rühle, den verkliga föredraganden, som tyvärr inte har möjlighet att själv lägga fram sitt betänkande. Jag vill instämma i Jan Mulders ord och även jag tacka Michaele Schreyer för den hängivenhet hon visat under de gångna fem åren och för hennes öppenhjärtliga sätt att ge sig in i debatten. Även om vi hör till samma politiska familj har vi inte alltid varit överens. Vi har ibland intagit olika ståndpunkter, men jag har alltid tyckt att vi har kunnat samarbeta med alla i parlamentet på ett mycket värdefullt sätt. Jag vill särskilt tacka Michaele Schreyer för detta.
Bara några få dagar före utvidgningen diskuterar vi här genomförandet av budgeten för Europeiska kol- och stålgemenskapen för det budgetår som löper ut den 23 juli 2002. Låt oss fritt och uppriktigt säga att Europeiska kol- och stålgemenskapen var det första konkreta samarbetet i Europa mellan länder som vid tre tillfällen under de gångna sextio åren hade utkämpat blodiga krig med varandra. Krig som orsakade stort mänskligt lidande och miljontals döda helt i onödan. Berättelserna om min egen farfar, när han som ung och nygift slet ont i skyttegravarna vid IJzer nära Ypres under första världskriget 1914–1918 och berättelserna i min familj om vad som hände honom gjorde alltid starkt intryck på mig. De gjorde mig till en hängiven pacifist, en hängiven anhängare av den flamländska rörelsen och till en hängiven europé.
Samarbetet mellan Frankrike och Tyskland började med samarbetet inom den tidens två stora industrisektorer, nämligen kol och stål, vilket senare vidareutvecklades till ett ekonomiskt samarbete och en gemensam europeisk jordbrukspolitik. Allt som allt har detta samarbete gjort att vi här i Europeiska unionen har levt i fred i sextio års tid. Jag tycker att detta än en gång med eftertryck måste betonas, särskilt så här i början av valkampanjen inför Europavalet den 10 och 13 juni.
Det betänkande av Heidi Rühle som vi i dag skall behandla är inte kontroversiellt. Inga ändringsförslag har heller ingetts. I betänkandet uttrycks en välförtjänt respekt för kraften hos alla dem som inrättade och formade kol- och stålgemenskapen och därmed på ett högst konkret sätt bidrog till enandet av Europa. Kol- och stålgemenskapen håller nu på att upplösas efter att ha funnits i femtio år. I Rühlebetänkandet visas tydligt vilka åtgärder kommissionen och revisionsrätten fortfarande måste vidta under kommande månader och år. Herr kommissionär! Parlamentet räknar med att detta kommer att ske ytterst samvetsgrant, vilket även kommer att framgå av omröstningen i morgon eftermiddag. 
Schreyer,
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Jag är mycket nöjd med att budgetkontrollutskottets förslag om att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för 2002 och avsluta kontona nu har lagts fram för parlamentet. Förslaget till beslut om att bevilja ansvarsfrihet bygger på det detaljerade arbete som revisionsrätten genomfört och på det framstående, mycket professionella och innehållsrika betänkande som utarbetats av föredraganden, Juan José Bayona de Perogordo. Europaparlamentets beslut att bevilja ansvarsfrihet för 2002 är därför en summering och en riktlinje för ytterligare åtgärder. Beslutet ligger i linje med fördragets intentioner och med budgetförordningen. Jag skulle vilja gratulera Juan José Bayona de Perogordo till hans utomordentligt innehållsrika betänkande, som närmast är ett kompendium i sig, och uttrycka ett varmt tack till honom på kommissionens vägnar.
På kommissionens vägnar välkomnar jag också betänkandet av Jonas Sjöstedt om de europeiska utvecklingsfonderna, betänkandet av Jan Mulder om EU:s decentraliserade organ samt betänkandet av Heidi Rühle och Bart Staes om Europeiska kol- och stålgemenskapen. I alla dessa betänkanden rekommenderas att ansvarsfrihet skall beviljas. De är innehållsrika och detaljerade och innehåller en rad rekommendationer till kommissionen om hur den ekonomiska förvaltningen inom dessa områden ytterligare kan förbättras.
I förslaget till beslut att bevilja kommissionen ansvarsfrihet erkänns uttryckligen de resultat kommissionen uppnått när det gäller reformer. I förslaget hävdas dock också att de administrativa reformer som kommissionen aviserade knappast var mer än ett spel för gallerierna. Med all respekt är detta svårt att få ihop. Låt oss summera läget och än en gång påminna oss själva om hur situationen såg ut för fem år sedan. Det fanns när allt kommer omkring en bred samsyn hos kommittén av oberoende experter, som kom till uttryck i deras rapport, liksom hos revisionsrätten och en överväldigande majoritet av parlamentets ledamöter om att det inte räckte att göra enstaka justeringar av Europeiska kommissionens förvaltning. Det krävdes en grundläggande reform och modernisering. Prodikommissionen tog sig redan från början an uppgiften med stort engagemang. I den vitbok om reformen av kommissionen som antogs redan under våren 2000 angavs 98 åtgärder, och jag kan i dag bekräfta att 95 av dessa åtgärder har genomförts fullt ut, och att genomförandet av de återstående tre åtgärderna framskrider väl.
Vad är då huvuddragen i denna reform? För det första har man gjort en fullständig översyn av förordningarna om mänskliga resurser och finansiell förvaltning. För det andra har hela budgetförvaltningssystemet i grunden reformerats, allt ifrån upprättandet av budgeten till budgetens struktur och genomförande, budgetkontroll och ekonomisk rapportering. För det tredje måste regler och organisatoriska strukturer genomföras av livslevande människor, och Prodikommissionen har med Europaparlamentets stöd inte bara kommit till rätta med den stora personalbristen, särskilt bristen på ekonomiska förvaltare, ekonomichefer och revisorer, utan kommissionen har också för första gången förklarat att ekonomisk förvaltning och internrevision skall vara erkända arbetsuppgifter för kommissionen. Bara under 2003 deltog 7 100 personer i utbildning i finansiella frågor. Sammanlagt hölls tjugonio kurser, och fler tillkommer under 2004. Är detta verkligen bara ett spel för gallerierna?
Låt mig gå in på några aspekter i detalj. När det gäller de nya förordningarna har Prodikommissionen utarbetat, förhandlat fram och introducerat två centrala förvaltningsförordningar. Den första är personalförordningen. Under ledning av Neil Kinnock och hans medarbetare och efter fyra års intensivt arbete antogs till slut detta förslag slutgiltigt av rådet i mars. Vi har nu en i grunden ny och resultatinriktad personalförordning för de offentliga tjänsterna i samtliga EU-institutioner. Jag vill också göra er uppmärksamma på några nyordningar som nu har introducerats, exempelvis regelbunden rotation för äldre tjänstemän och tjänstemän på utsatta poster.
Sedan har vi den nya budgetförordningen. Jag hoppas att ni för en liten stund låter mig dröja kvar vid denna landvinning, med ett visst mått av stolthet, eftersom den nya budgetförordningen har utarbetats på två och ett halvt år. Den förra budgetförordningen var tjugofem år gammal. Det gläder mig att vi – det vill säga kommissionen, parlamentet, alla medlemsstater och revisionsrätten – tillsammans har uppnått detta. Det är ett enastående arbete som uträttats av parlamentets budgetutskott och av Ekofinrådet.
Vi har nu en ny struktur för ekonomisk förvaltning, ett genomblickbart rättsligt ramverk för finansiellt stöd och offentlig upphandling, tydliga definitioner av de ekonomiska aktörernas ansvar, samt när så krävs sanktioner. Självklart blev jag särskilt glad över berömmet från Transparency International. Allt detta sammantaget gör budgetförordningen till en stor framgång.
När det gäller förvaltningen och kontrollstrukturerna var det nödvändigt att modernisera strukturer som i vissa fall gick tillbaka till den tid då EU-institutionerna grundades. När det gäller ekonomisk förvaltning hade vi central kontroll över betalningsåtaganden och utbetalningar. Detta var ett arv från en tid då budgeten fortfarande var liten och av underordnad betydelse. Den stora svagheten i detta system var att ansvaret överfördes från det generaldirektorat som förvaltade anslagen till ett centraliserat finanskontrollsystem. Det var hög tid att ändra på denna modell. Vi har nu till slut infört en ansvarsfördelning som säkerställer en korrekt och effektiv ekonomisk förvaltning även på EU-nivå, i linje med de mekanismer som brukar anses som självklara på regeringsnivå i medlemsstaterna. Enligt detta nya system vilar ansvaret för en sund och effektiv ekonomisk förvaltning på dem som förvaltar dessa medel. Generaldirektören och de tjänstemän som beviljar anslagen bär nu det fulla ansvaret för att se till att lämpliga finansiella system har inrättats inom deras respektive generaldirektorat.
Som en följd härav kräver decentraliseringsprocessen givetvis även att man antar enhetliga normer för ekonomisk förvaltning, och det är det vi har gjort. I slutet av 2003 hade generaldirektoraten uppfyllt 90 procent av dessa normer. Även denna uppgift – att fastställa enhetliga normer för ekonomisk förvaltning – var faktiskt långt ifrån någon lätt sak, utan något av en kulturrevolution i vår internationella organisation. Nu måste varje generaldirektör utarbeta en årlig verksamhetsberättelse där man redogör för förvaltningen av de resurser man ansvarar för. Generaldirektören måste också lämna en försäkran där han lyfter fram alla de svagheter han är medveten om inom sitt särskilda ansvarsområde med uppgift om de aktuella stödåtgärder som har vidtagits eller planeras. Dessa rapporter skall lämnas in till parlamentet och kan även läsas av allmänheten via Internet. Ge mig gärna andra sådana exempel på insyn – om det finns några.
Kommissionens hantering av Eurostataffären är också ett exempel på insyn. Var annars skulle ett verkställande organ så samvetsgrant ha undersökt, avslöjat och dragit slutsatser av misstag som gjordes innan det tillträdde? Prodikommissionen vidtog åtgärder så snart problemens omfattning blev känd, vilket min kollega från kommissionen redan har förklarat på nytt i dag. Självklart var detta en riskabel process i politiskt hänseende, men kommissionens ledord var och förblir ”nolltolerans mot bedrägerier”. Detta ledord garanterar inte att bedrägerier inte kommer att förekomma. Men det garanterar att ingenting – absolut ingenting – kommer att sopas under mattan. Utredningar kommer i stället att inledas och åtgärder att vidtas. Prodikommissionen har tagit detta ansvar.
Två avdelningar har spelat en avgörande roll för att hantera Eurostataffärens efterdyningar. Den första är den interna revisionstjänsten, som inrättades 2000 och som redan från början var ansvarig inför kommissionens vice ordförande, något som understryker denna uppgifts stora betydelse. För det andra har vi OLAF, den europeiska bedrägeribekämpningsbyrån, vars främsta uppgift är att avslöja bedrägerier och oegentligheter inom och utanför institutionerna genom administrativa utredningar. Trots alla initiala svårigheter – och vi erkänner att det har funnits sådana – är OLAF en effektiv bedrägeribekämpningsmekanism.
Sist men inte minst vill jag även nämna översynen av systemet för redovisning och ekonomisk rapportering som en central del i denna reform, även om jag kan diskutera detta mycket mer ingående i de kvartalsrapporter som jag lämnar in till er. Detta är en viktig del av våra moderniseringsåtgärder. Att modernisera redovisningssystemet kommer att leda till betydande förbättringar – införandet av periodiserad redovisning, antagandet av ekonomiska rapporter i linje med internationella standarder och användningen av ett integrerat system för att ta fram alla redovisningsdata. Under de senaste 15 månaderna av detta projekt har ett mycket omfattande arbete uträttats, precis som Juan José Bayona de Perogordo och även Ole B. Sørensen och andra utskottsledamöter själva har sett. Vi är på väg att uppfylla de hårda krav som fastställs i budgetförordningen för 2005 – i själva verket innan 2004 är till ända. Låt mig vara mycket tydlig även på denna punkt. Denna moderniseringsstrategi stakar ut kommissionens stegvisa uppfyllande av de mest uppdaterade redovisningsstandarder för offentlig verksamhet som finns.
Många av dessa åtgärder som antagits av kommissionen bygger på förslag och krav från parlamentet, särskilt från budgetkontrollutskottet. Hundratals personer har medverkat i arbetet med denna reform, tjänstemän vid kommissionen, parlamentsledamöter och personal från revisionsrätten och rådet. Juan José Bayona de Perogordos betänkande visar hur omfattande denna reform har varit. Återstår då inget att göra? Jo, förvisso. Även detta framgår av Bayona de Perogordo-betänkandet. Den föreslagna ändringen av OLAF-förordningen är bara ett exempel – som nu förelagts oss – men framför allt vill jag nämna förslaget om att inrätta en europeisk offentlig åklagare som skall skydda EU:s finansiella intressen. Detta förslag bör verkligen få en chans att genomföras. På grundval av den nya konstitutionen för Europa bör det bli möjligt att inrätta en europeisk åklagarmyndighet, och om detta någonsin sker kommer vi till stor del att ha Diemut Theatos arbete att tacka för detta. Fru Theato! Ni har bedrivit ett oförtröttligt och skickligt lobbyarbete för att denna tjänst skall inrättas, och ni har också på ett mer övergripande plan lämnat varaktiga avtryck i Europaparlamentets arbete på budgetkontrollens område. Ert namn har faktiskt blivit synonymt med parlamentets kontroll över budgeten på EU-nivå. Jag vill rikta ett varmt tack till er från kommissionen, men även från mig själv personligen, för ert kritiskt sinnade men mycket positiva samarbete.
Prodikommissionen var den första europeiska kommission som gick med på att tillmäta kommissionens förvaltning och administrativa uppgifter samma värde som dess idémässiga och förhandlingsrelaterade dagordning. Genom sitt utpräglat aktiva förhållningssätt och med parlamentet, revisionsrätten och rådet som pådrivande krafter har kommissionen skapat en förvaltningsmodell som rustar kommissionen för 2000-talets utmaningar. Denna förvaltningsmodell kommer att få visa vad den går för i en union med 25, 27 eller fler medlemsstater, med 20 eller fler officiella språk och med en rad av ständigt nya uppgifter och utgifter som tilldelas unionen. Jag är övertygad om att det reformarbete som kommissionen har uträttat har skapat sunda förutsättningar för denna process, och jag vill avsluta med att rikta ett varmt tack till Europaparlamentet för dess oförtröttliga stöd i detta sammanhang. 
Pronk (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det gäller två frågor. Det gäller ett antal decentraliserade organ som vi har tittat på, och framför allt gäller det Europeiska arbetsmiljöbyrån i Bilbao.
Jag blev ytterst förvånad när jag läste revisionsrättens rapport, eftersom revisionsrätten anklagar byrån för att ha gjort alldeles för stora anslagsöverföringar. Vid en närmare granskning visade det sig att detta skett i samband med ett program för små och medelstora företag som vi här i parlamentet hade fattat beslut om. Det tog lite tid att nå en överenskommelse med kommissionen om var detta program skulle genomföras, men till sist beslutades att det skulle gå till arbetsmiljöbyrån i Bilbao. Detta kunde givetvis inte skyllas på byrån i Bilbao, men likafullt kommenterade revisionsrätten detta i mycket negativa ordalag. Det skulle självklart ha varit mycket enkelt för dem att kontrollera detta. Ibland undrar man hur det verkligen förhåller sig. Vi alla här visste det, och föredragande Jan Mulder påtalade detta i den slutliga versionen av sitt betänkande, om än lite mindre burdust än vad jag gör. Det skulle icke desto mindre vara bra om revisionsrätten inte bara tittade på ytan, utan även gick lite mer på djupet. Så ser jag på den här frågan. Bortsett från det finns det inga problem med de organ vi här tar upp.
I övrigt har vi i huvudsak ägnat oss åt strukturfonderna. Det finns alltid ett problem med detta, nämligen att medlemsstaterna alltid överskatter hur mycket pengar de kan få ur strukturfonderna. Det leder till en budget som inte är i balans, vilket i sin tur leder till oanvända pengar i slutet av året. Särskilt tydligt är detta i början av en budgetperiod. Jag tror att kommissionen måste vara lite mindre naiv i det avseendet. När en ny period har inletts har det hittills varit så att vi praktiskt taget inte har kommit i gång med något under det första året. Det skulle självfallet vara bra om vi kunde prestera bättre i framtiden. Denna fråga måste organiseras bättre i framtiden än vad som nu är fallet. Annars betyder det att vi aldrig kan lära av våra misstag. 
Smet (PPE-DE ),
   . – Herr kommissionär! Jag talar för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor och jag har tre kommentarer som självklart gäller nästa budget och inte den förra, eftersom den redan är historia.
För det första beslutade kommissionen och parlamentet för länge sedan att ”gender budgeting” skulle tillämpas, vilket innebär att man utarbetar budgetar utifrån ett genusperspektiv. Jag konstaterar att detta inte gjordes 2002. Det finns ett bra betänkande av Fiorella Ghilardotti, som ger en ordentlig teknisk förklaring av hur ”gender budgeting” kan se ut. Detta tillämpas redan i ett antal medlemsländer, så det bör även vara möjligt för Europeiska kommissionen att tillämpa.
För det andra är jag glad över att kvinnoprogrammet har öppnats för anslutningsländerna. Jag skulle vilja se en utvärdering av vad som har gjorts i anslutning till detta program i anslutningsländerna och att ”gender budgeting” även skall tillämpas för alla EU-program som riktar sig till anslutningsländerna. 
Stenzel (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det faktum att säkerhetsläget i Kosovo är fortsatt spänt föranleder utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik att särskilt uppmärksamma de brister i förvaltningen av Europeiska byrån för återuppbyggnad i Kosovo som revisionsrätten har pekat på. Bland dessa brister finns de kontantbelopp som förvaras som reserv, behovet av att undvika att göra utbetalningar till ej godkända personer, och behovet av en bättre samordning mellan byråns redovisningsansvarige tjänsteman och det behöriga direktoratet under kommissionen. Byrån har gjort uttalanden till svar på denna kritik, med följd att oron har kunnat stillas på dessa punkter.
Utskottet för utrikesfrågor är väl medvetet om de svåra omständigheter byrån arbetar under. Låt mig dock avslutningsvis säga att de medel EU anslår till bistånd måste stå i rimlig proportion till de politiska vinsterna. Betänkandet om ansvarsfrihet ger oss tillfälle att klargöra detta. När vi beviljar ansvarsfrihet för 2002 förväntar vi oss faktiskt att byråns fortsatta befogenheter att förvalta EU:s stöd i Serbien och Montenegro och Makedonien skall resultera i långsiktiga förbättringar av effektiviteten och därmed av den politiska stabiliseringen i regionen. 
Ceyhun (PSE ),
   . – Herr talman, herr kommissionär! Som företrädare för utskottet för rättsliga och inrikes frågor konstaterar jag med tillfredsställelse att revisionsrätten med rimlig säkerhet har kunnat fastställa att redovisningen för det budgetår som avslutades den 31 december 2002 är tillförlitlig, med följden att man slutligen fått bekräftat att våra tre organ inom detta område har skött sina uppgifter väl och uträttat ett enastående arbete för Europeiska unionen.
Vad gäller den kritik som riktats mot Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk vill jag tala om att jag kring klockan 24 i natt kommer att få tillfälle att besvara den. Det är min förhoppning att vi i morgon skall kunna anta ett direktiv för Europeiska centrumet för kontroll av narkotika, för att därigenom med dess hjälp kunna förhindra och undvika många saker. Det gläder mig därför att kunna meddela er detta på utskottets vägnar. 
Callanan (PPE-DE ),
   . – Herr talman, utskottet har inga väsentliga frågor att ta upp när det gäller ämnet för den här diskussionen. 
Jag skulle dock vilja göra ett mer allmänt påpekande, särskilt med anledning av den misstroendeomröstning som skall diskuteras imorgon kväll och frågan om allmän ansvarsfrihet, där jag vill kritisera kommissionen för den skamliga hanteringen av EU-medel under dess kontroll. Vi har alla häpnat över att en lång rad ”whistleblowers” har hört av sig till medlemmar av detta parlament med klagomål beträffande hur de har straffats och hur stora summor offentliga medel som har betalats ut av kommissionen. Mina kolleger kommer säkerligen att rösta emot ansvarsfrihet för kommissionens budget, så som vi konsekvent har gjort under hela denna parlamentssäsong, och det är också min bestämda rekommendation. Min uppfattning är att väljarna runtom i EU inte kommer att ha förtroende för någon av EU:s institutioner – varken parlamentet eller kommissionen – innan de förskräckliga fallen av bedrägeri och misskötsel angrips på allvar och ansvariga personer inom kommissionen – både bland kommissionärerna och kommissionens personal – tar ansvar för det grova vanstyre som har förekommit och lämnar sina poster inom kommissionen. 
Theato (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Vid denna sena timme och med få närvarande åhörare diskuterar vi den viktiga frågan om ansvarsfrihet, vilket är den sista fråga som parlamentet i sin nuvarande sammansättning kommer att fatta beslut om. Det är också sista gången som ansvarsfrihet beviljas den sittande kommissionen och likaså den sista gång jag själv deltar i förfarandet för att bevilja ansvarsfrihet. Låt mig därför säga några ord för att tacka först och främst ledamöterna i parlamentet men även ledamöterna i utskottet, föredragandena samt parlamentets sekretariat. Stämningen mellan oss har hela tiden varit vänskaplig, och jag menar att de stora ansträngningar vi har gjort även har lett till stora framgångar.
Jag vill också tacka revisionsrätten för dess rapporter, som vi har grundat vårt arbete på, och jag vill tacka kommissionen och den närvarande kommissionären. Det är givetvis er vi övervakar och bedömer. Jag tror att man kan säga att kommissionen och parlamentet är mer villiga att gå in i en dialog och även att tala uppriktigt med varandra, och det är jag tacksam för, även om jag tyckte att det tidigare uttalandet om Eurostat var en stor besvikelse. Budgetkontrollutskottet kommer att fortsätta att med kritisk blick skärskåda kommissionens verksamhet, vilket också är dess uppgift.
Om kommissionen lyckas förbättra informationsflödet ytterligare, även internt, om det finns en verklig öppenhet och ett reellt ansvar, om den lyckas minska den tungrodda byråkratin och blir snabbare på att upptäcka och ärligt erkänna att saker och ting spårar ur och oegentligheter inträffar, då kommer parlamentet att bli mildare i sin kritik. De reformer vi har kämpat för har nu satts i rörelse och får inte skjutas upp till ett senare tillfälle. Som kommissionären själv sade finns det råd att hämta från Juan José Bayona de Perogordo i hans utmärkta betänkande.
Låt mig nämna tre saker som allmänheten vill se i det kommande parlamentet. Verklig medborgarrepresentation som ett resultat av ett högt valdeltagande, kollegial lojalitet för att undvika mycket av den kritik som framställs i Michiel van Hultens betänkande och – vilket är mitt personliga önskemål – slutligen en egen stadga. 
Kuhne (PSE ).
   – Herr talman! Till Diemut Theato, som inte bara slutar som ordförande utan även som parlamentsledamot, vill jag säga att jag måste tillstå att det var först under den senare halvan av vår tid tillsammans i kammaren som jag lärde mig att uppskatta henne. Det är dock bättre än om min uppskattning i stället hade gällt den första halvan.
Och så till den andra anmärkning jag vill fälla. Vi bevittnar för närvarande ett försök att missbruka budgetkontrollen och dess befogenheter för att tjäna en politisk kampanj riktad mot EU-institutionerna, och i det här fallet (vilket inte är första gången) kommissionen. Jag riktar inte den anklagelsen mot min gode vän Christopher Heaton-Harris, och inte heller mot Jonas Sjöstedt eller ens Jens-Peter Bonde eller Martin Callanan, trots att den senare har gjort vad jag anser vara ett ganska förvånande uttalande från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
Den avgörande frågan är dock om den övriga kammaren är så blind att den instämmer. Frågan riktar sig inte till dem som bedriver en kampanj mot EU:s institutioner, utan till dem som utgör en majoritet i kammaren, och jag tror att vi måste ställa oss själva den kritiska frågan om huruvida det finns tendenser bland oss som sitter i budgetkontrollutskottet, och i vårt sätt att arbeta, som omedvetet ger vissa personer en förevändning för vad de för närvarande ägnar sig åt. Låt mig ge några exempel på vad jag menar.
Samtidigt som de partigrupper som är integrationsmotståndare och minoriteter inom de större grupperna har utsett budgetkontrollutskottet till ett instrument och en plattform för sina syften, och börjat arbeta i linje med det, anser vissa grupper – och i synnerhet vissa nationella delegationer – att det är under deras värdighet att arbeta i utskottet. Det är huvudskälet till att vissa politiska krafter kan använda budgetkontrollutskottet för sina syften.
För det andra är jag djupt oense med Jan Mulder när det gäller frågan om politisk ansvarighet. Vad jag tror att vi behöver i den här kammaren är lite mer interkulturell kompetens. Det skulle förhindra att vi försöker göra våra egna nationella föreställningar – i det här fallet föreställningen om vad politisk ansvarighet är – till allmänna riktmärken för femton och snart tjugofem medlemsstater, utan att på något vis ha undersökt om de administrativa och beslutsfattande strukturer som vi har i alla delar är tillämpliga för dem. Det är något vi måste undersöka innan vi gör någonting annat.
Låt mig nu vända mig till utskottet och ta upp vissa andra beteenden som återfinns där och som jag tycker är besvärande, för att uttrycka mig försiktigt. Att vara utskottsledamot innebär inte att man är tvungen att skänka trovärdighet åt alla rykten som sätts i svang av eller någon annan källa genom att gotta sig över tillfället att få ett par raders omnämnande i pressen, för att sedan lägga pannan i djupa veck och säga sig vara djupt bekymrad över att sådana rykten är i omlopp. Gör man så ser man för det första till att detta rykte får en viss trovärdighet. Innan man gör det måste man undersöka om vissa rykten är underbyggda av objektiva fakta. Man behöver inte kasta sig över varje lockbete som hålls fram av integrationsmotståndarna eller av vissa mediekretsar.
Jag vill också säga att vi har en benägenhet att framställa oss själva så fördelaktigt som möjligt, och framför allt mer fördelaktigt än alla andra. Det pågår en farlig tävling här mellan vissa ledamöter av samma nationalitet, men som hör till olika politiska grupper. Herr talman! Jag hoppas att ni inte misstycker om jag ger ett exempel. När jag själv var föredragande hade jag en gång två ledamöter från en viss partigrupp sittande på mitt kontor, som sade till mig: ”Kuhne, ni har lagt fram ett fantastiskt betänkande, och vi behöver inte lägga fram några ändringsförslag, men vi kan inte rösta ja till det eftersom vi inte kan låta folk därhemma tro att vi är mindre pigga på reformer än alla andra.” Detta är ett annat sätt att skada trovärdigheten för EU:s institutioner, och det kan vi alla lära oss något av. 
Talmannen.
   –Herr Kuhne! Jag instämmer i vad ni säger, och även om jag som talman egentligen inte skall göra detta har jag – eftersom det är mitt sista sammanträde i kammaren – icke desto mindre utökat er talartid med lite av den talartid vi har sparat in. I normala fall skall ni dock respektera talartiden. 
Sørensen (ELDR ).
   – Herr talman! Jag vill tacka Juan José Bayona de Perogordo för ett konstruktivt och innehållsrikt betänkande. Det innehåller en hel del kritik, och det är inte mer än rätt att dessa områden pekas ut. I det sammanhanget vill jag rikta er uppmärksamhet mot hela reformen av redovisningssystemet. Mycket har hänt under de senaste tolv till arton månaderna. Jag tycker att det är bra att vi förra året fick en förordning som syftade till att kommissionen i framtiden skall lägga fram kvartalsvisa rapporter för budgetkontrollutskottet. Vad som nu är alldeles utmärkt är att vi har haft tillfälle att bedöma de framsteg som gjorts, men det finns fortfarande stora frågor och problem som kommissionen måste lösa när det gäller redovisningssystemet. Vi skall nu få det slutgiltiga provet på om man har lyckats lösa dem innan vi går över till det nya systemet den 1 januari. Jag hoppas att kommissionär Michaele Schreyer lovar här i kammaren i dag att hon skall fortsätta att driva på reformprocessen, även om det sker mitt i stafettväxlingen till en ny kommission.
I övrigt vill jag uppmärksamma van Hulten-betänkandet. Jag tycker att Michiel van Hulten har utarbetat ett konstruktivt betänkande. Det ger oss nu tillfälle att få en del tydligare regler som styr parlamentets verksamhet, administration och ledamöter. Jag tycker att det vore bra om vi kunde få ett majoritetsbeslut på att våra resekostnader skall beräknas utifrån redovisade kostnader. Jag tycker också att det vore bra om vi slog fast att parlamentet självt måste kunna bestämma var och när det skall sammanträda, och jag vill i alla händelser uppmana ledamöterna att stödja denna del av betänkandet.
Till sist vill jag säga några ord om den politiska ansvarigheten. Ett antal frågor har nu tagits upp och förslag lagts fram, i utsikt om att vi skall diskutera politisk ansvarighet. Jag anser att vi borde lägga vår energi på de rådfrågningar som kommer att äga rum när det nya parlamentet sammanträder och se till att få några principer som styr kommissionärernas politiska ansvarighet antagna. Vi skall inte lägga vår energi på att diskutera en fråga som nu i viss mån redan har avgjorts. 
Staes (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Jag har tre kommentarer. Först och främst några ord till Diemut Theato. Helmut Kuhne sade att han bara varit med er under halva er tid här i parlamentet. Jag har varit med er hela tiden. Den första halvan av tiden som assistent i en politisk grupp, den senare halvan som parlamentsledamot. Våra blickar har mötts vid många tillfällen under utskottssammanträdena, ofta när jag har försökt påkalla er uppmärksamhet för att få ordet. Jag vill tacka er för ert sätt att leda vårt utskott och tillsammans med alla kolleger i utskottet önskar jag er allt gott i framtiden.
Min andra kommentar gäller van Hulten-betänkandet. Michiel van Hulten har enligt min mening åstadkommit ett utmärkt betänkande. Han har med rätta lagt stor vikt vid att följa upp mitt betänkande om ansvarsfrihet som antogs förra året. Även i mitt betänkande lade jag stor vikt vid parlamentets säte, vår resande cirkus, och att vi måste arbeta på tre olika ställen. Jag tycker inte att det kan försvaras. PPE-DE-gruppen har lagt fram en rad ändringsförslag för att stryka de punkterna. Jag hoppas att vi tillsammans med de andra grupperna lyckas se till att de ändringsförslagen inte antas.
Det finns också en punkt om relationerna till lokalbefolkningen. Jag vill verkligen understryka att detta är av största vikt. Vi reser till Bryssel, och vi bor inte på någon ö där. Det är alldeles för lite kontakt mellan parlamentsledamöter och tjänstemän och lokalbefolkning. Det måste finnas en mycket mer konstruktiv dialog med invånarna i Leopoldswijk.
Så till sist Eurostataffären. Jag är lite överraskad över att vi måste ha en särskild debatt om detta. Vi skall i morgon diskutera en kompromissresolution som troligen kommer att inkludera alla texter som parlamentet redan har antagit. Jag delar Jan Mulders syn på politisk ansvarighet. Helmut Kuhne säger att vi behöver en bättre interkulturell förståelse. Jag menar att vi när det nya parlamentet har valts uttryckligen måste fråga kommissionärerna om vad de menar med politisk ansvarighet, så att vi aldrig mer behöver gå igenom vad vi gick igenom med Pedro Solbes Mira. 
Camre (UEN ).
   – Herr talman! Jag blev ganska överraskad över att se kommissionär Franz Fischler här i eftermiddags, och jag blev också glad över att se honom, eftersom jag tänkte att nu har Romano Prodi äntligen stigit åt sidan, när Franz Fischler visar sig här i kammaren. Så var dock förstås inte fallet. Det är svårt, för att inte säga omöjligt, att kommentera godkännandeförfarandet för 2002 års redovisning under loppet av en minut. I år ser jag dock återigen att det finns många brister i kommissionens ekonomiska förvaltning, att en orimligt stor del av skattebetalarnas pengar återigen har använts utan nödvändig styrning och kontroll och att mycket stora belopp har försvunnit till följd av bedrägerier, felbedömningar och regelrätta stölder.
Det stora frågan i dagsläget är givetvis Eurostat, som kommissionen inte vill acceptera sitt ansvar för, och som majoriteten i den här kammaren vill sopa under mattan, vilket i dag än en gång har bevisats. I år får vi återigen nya försäkringar om att allt är på rätt kurs igen, men vi vet att så inte är fallet. Vi kan bara sitta här och vänta på nästa skandal och titta på när de ansvariga skyddar varandra och avfyrar sin kritik. Parlamentet tar på sig ett tungt ansvar genom att blunda och rösta för att godkänna räkenskaper som inte borde godkännas.
Jag rekommenderar er att rösta för van Hulten-betänkandet, men inte för kommissionens rapport. Om ni tillåter ett sista tack skulle jag vilja ta tillfället i akt att tacka Diemut Theato för hennes utmärkta ordförandeskap i utskottet. Den senaste femårsperioden har jag ofta känt att jag tillbringat mer tid med Diemut Theato än med min egen fru, och bara emellanåt i kammaren, så det kommer att kännas verkligt konstigt att behöva klara sig utan henne efter det kommande valet. 
Booth (EDD ).
   – Herr talman! Att be parlamentet bevilja ansvarsfrihet för 2002 års budget trots alla bevis på bedrägeri, korruption och vanstyre inom Europeiska unionen är som att be oss acceptera Enrons bokföring som en sann och korrekt bild av företagets finanser. Europeiska revisionsrätten underkänner EU:s räkenskaper varje år och har gjort det de senaste nio åren. Det kommer en punkt när vi måste sluta upp med att rutinmässigt acceptera saker och ting som något slags mekaniska apor i en sliten parodi på parlamentarisk granskning. EU har inga egna pengar utan använder pengar som kommer från skattebetalarna i alla medlemsländer. Vi har en moralisk skyldighet mot dessa skattebetalare att se till att deras pengar används på ett klokt sätt, inte slösas bort i en till synes ändlös ström av oegentligheter där skrupelfria tjänstemän och deras kumpaner kan sko sig. Jag uppmanar ledamöterna att statuera ett exempel och rösta emot formell ansvarsfrihet.
När det gäller Eurostataffären är det hög tid att OLAF:s generaldirektör Franz-Herman Brüner avgår med anledning av sin roll i att den undersökande journalisten Hans-Martin Tillack anhölls utan grund. Ombudsmannen anklagade Franz-Herman Brüner för vanstyre i november 2003, men han har trots det inte behagat avgå. Samtidigt har herrarna Yves Franchet och Daniel Byk, som anklagats för omfattande bedrägerier, fått privilegiet att utförligt framlägga sin sak inför OLAF. Hans-Martin Tillback, oskyldig tills motsatsen bevisats, har emellertid ännu inte hörts av OLAF. Franz-Herman Brüner bör avgå! 
Dell'Alba (NI ).
   – Herr talman! Först och främst vill jag tacka Michiel van Hulten – även om han inte är närvarande – inte bara för hans fem år i parlamentet, utan även därför att jag till en början inte trodde på hans metod att i betänkandet om ansvarsfrihet lägga till en hel räcka synpunkter som gick lite längre än hans mandat sträckte sig, men som i ljuset av regeringarnas handlingsförlamning och även, för att vara uppriktig, vår egen handlingsförlamning, faktiskt var välkomna. Jag gratulerar honom och hoppas innerligen att i synnerhet punkterna om parlamentets rätt att välja arbetsplats skall antas och så att säga utgöra detta avgående parlaments politiska testamente till nästa parlament, så att denna fråga om arbetets förläggning skall kunna lösas på ett förnuftigt vis. Vi ger oss in i investeringsprojekt rörande nya lokaler i Bryssel. Det är dags att allt detta kringflyttande upphör en gång för alla, och vi måste i det perspektivet berömma Michiel van Hulten och hans arbete.
Vad beträffar ansvarsfrihet för kommissionen kommer vi i den radikala alliansen att rösta för att ansvarsfrihet beviljas, men vi kommer också att lägga stor vikt vid den kommande omröstningen om Eurostataffären. Till kommissionär Schreyer, vill jag säga att vår besvikelse och känsla av frustration givetvis beror på många olika faktorer, men i synnerhet på frågan om OLAF. Det är orimligt att vanliga människor och tjänstemän under fyra års tid utsattes för ett sorts inkvisitoriskt system, och att slutresultatet av en rad förhör som borde ha avslutats för länge sedan ännu inte är känt. Av det skälet och av många andra skäl och även för att driva på kommissionen och betona att den måste kunna ställas till svars av detta parlament och av det nya parlamentet, menar vi således att det är viktigt att vi samtidigt som vi beviljar ansvarsfrihet också antar en långtgående resolution om Eurostataffären. 
Avilés Perea (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Jag vill börja med att tacka Juan José Bayona de Perogordo för hans utmärkta arbete med att presentera förslaget om beviljande av ansvarsfrihet för EU:s allmänna budget 2002. Detta är ett ytterst viktigt betänkande som innehåller många förslag som måste beaktas och där den fråga som vi i budgetkontrollutskottet på senare år varit mest engagerade i tyvärr fortfarande är den dominerande, nämligen bedrägeriet i Eurostat.
Det är skälet till att vår grupp, Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna med stöd av andra grupper har förordat en resolution om frågan, för att innan mandatperiodens slut klargöra att parlamentet ser allvarligt på den, att vi inte är nöjda med vad kommissionen har uträttat hittills, även om vi erkänner att den har gjort en stor ansträngning, men vi vill veta varför detta bedrägeri ägde rum och vilka mekanismer som kan förhindra att det upprepas i framtiden. Det är vårt huvudsyfte. Vi vill inte köra fast i andra typer av frågor. Vi vill ha ett slut på sådana bedrägerier.
Som parlamentsutskott har vi ett särskilt intresse av att kontrollera förvaltningen och i grunden bekämpa fusk.
Jag vill ta tillfället i akt att gratulera vår ordförande Diemut R. Theato till det enastående arbete hon har uträttat i ledningen för ett mycket besvärligt utskott, budgetkontrollutskottet. Hon har haft förmågan att leda en mycket heterogen grupp, med ledamöter från olika grupper, som i slutet av denna mandatperiod har kunnat hitta rätt tillfälle att känna sig som ett lag, en grupp där vi är mer överens än motsatsen och där vi drivs av ett gemensamt intresse, nämligen att kommissionen och hela EU skall fungera allt bättre, att pengarna skall användas mer effektivt och att utgiftskontrollen skall vara så bra som möjligt för medborgarnas bästa.
Om talmannen tillåter vill jag helt kort hänvisa till van Hulten-betänkandet om parlamentet. Jag håller med mina kolleger om att det är ett bra betänkande och i att vi har lyckats framställa en text som jag tror kommer att vinna ett brett stöd bland oss alla i morgon. 
Bösch (PSE ).
   – Herr talman, ärade ledamöter! Så här mot slutet av ett parlaments livstid bör vi i viss mån betänka våra egna misslyckanden. Om vi den sista dagen på jobbet, om jag får uttrycka mig så, lägger fram en missförtroendeförklaring för en kommission som den huvudansvarige redan har lämnat – det vill säga Pedro Solbes Mira, som var ansvarig för Eurostat – då måste jag tala om för kammaren att vi riskerar att göra oss själva till åtlöje. Om vår utskottsordförande – som nu lämnar oss – åstadkom något av värde så var det att få folk att ta vårt lilla budgetkontrollutskott på allvar. Så jag varnar er för att komma med fler idiotiska påhitt av detta slag.
Herr kommissionär! För det andra borde vi vara rätt trötta på att gratulera varandra. Om man ser på vad kommissionen lyckats åstadkomma under hela Eurostataffären – vilket flera ledamöter redan har nämnt – så måste jag säga att slutresultatet blev ytterst blygsamt. Anledningen till det var att ni under flera månaders tid helt enkelt struntade i de betänkanden och resolutioner som parlamentet utarbetade om denna fråga. Parlamentets mandat har visserligen snart löpt ut, men vi kan fortfarande tala om för er att vi av en framtida kommission förväntar oss att den tar itu med saker och ting på ett annat sätt. Jag hoppas att vi i framtiden kommer att se detta gestalta sig på ett annat sätt. Det är vårt ansvar precis som det är kommissionens ansvar. 
Van Dam (EDD ).
   – Herr talman! Förra året hade parlamentet just beviljat kommissionen ansvarsfrihet när Eurostataffären uppdagades. Det bekräftade den ståndpunkt som min grupp hade intagit om att beviljandet av ansvarsfrihet måste senareläggas. Det blev i dag uppenbart att kommissionen fortfarande vägrar att ta ansvar för bedrägeriet vid Eurostat. Det är betecknande för den arroganta och nedlåtande attityd som kommissionen visar mot parlamentet och mot medborgarna, vars skattemedel det i sista hand handlar om.
Ett andra exempel på dålig policy gäller den bristfälliga organisationen inom systemet för att återkräva felaktigt utbetalade belopp. Det är verkligt chockerande att kommissionen fortfarande betalar ut pengar till medlemsstaterna hur lugnt som helst, när vi vet att kontroll- och förvaltningssystemen i 15 procent av fallen inte håller måttet. När skall kommissionen sluta att göra detta och inställa en del av utbetalningarna? När kommer kommissionen att ha ett fullständigt och tillförlitligt gäldenärsregister i räkenskaperna? Hittills har kommissionen bara förslösat sin tid.
Jag kräver att kommissionen före den första maj, det vill säga inom fjorton dagar, förelägger parlamentet en utvärdering av stödet till problemområden, oavsett om alla medlemsstater har uppfyllt sin skyldighet att lämna information. Då blir det genast uppenbart vilka medlemsstater som måste uppmärksammas särskilt och vi kan få ledamöterna i våra nationella parlament att sätta press på sina regeringar. Det är mycket som inte går rätt till i dessa problemområden. Det rimliga i hur stödet fördelas kan diskuteras och förteckningen över indikatorer ger i själva verket medlemsstaternafria händer. Bönder som arbetar under liknande förhållanden får inte samma stöd, och så vidare. Det finns åtskilligt att göra för er och era efterträdare för att komma till rätta med detta.
Till sist vill jag ha ett tydligt svar från kommissionären om förslaget om att inrätta ett separat generaldirektorat för redovisning och bedrägeribekämpning med start 2005, för att en gång för alla få slut på sammanblandningen av ansvarsområden i det nuvarande generaldirektoratet för budget. 
Heaton-Harris (PPE-DE ).
   – Herr talman, jag vill börja med att tala om hur mycket jag tycker om föredraganden för ansvarsfrihetsbeviljandet 2002. Han är en synnerligen trevlig man och uppenbarligen en god författare – en mycket fantasifull författare. Budgetkontrollutskottets betänkande om ansvarsfrihet för kommissionens räkenskaper för 2002 är förmodligen den mest fantasifulla text jag har stött på under min tid i det här parlamentet. Jag är inte lika beläst som många andra ledamöter här, men vissa avsnitt har till och med ett drag av science fiction.
Man undrar om vi blickar in i framtiden och talar om vad som händer eller skall hända 2005, eller om vi sysslar med 2002 som är det år betänkandet gäller. Det var i början av januari 2002 som Marta Andreasen började arbeta åt kommissionen, och fem av årets månader hade gått när hon stängdes av från arbetet som chefsrevisor på kommissionen. Så vi vet att något var fel med kommissionens räkenskaper under fem månader 2002. Det spelar ingen roll vilken ståndpunkt man intar i den specifika tvisten – om man anser att Marta Andreasen var fullkomligt okvalificerad för den uppgift hon fick, om man anser att hon var fullkomligt inkompetent eller om man faktiskt anser att hon hade rätt och försökte lägga fram en reform som sedan stoppades av personer inom kommissionen.
Kommissionen måste ha trott att julafton hade kommit tidigt i år när föredraganden lade fram sitt betänkande. De hörde antagligen bjällerklangen från renarna och vågade väl knappt tro att det var sant.
I dag har ett antal journalister följt efter mig här i parlamentsbyggnaden. Det verkar som om något händer strax före ett val och intresset för vad vi gör och säger ökar. Det är väldigt svårt att förklara för de här journalisterna – till exempel reportern från Rutland Radio som når ut till den ödmjuke lyssnaren i Oakham – varför mellan fem och åtta procent av kommissionens budget varje år försvinner till följd av bedrägeri, vanstyre och slöseri.
Hur skall man förklara för Lincolnshire Echos läsekrets varför Europeiska revisionsrätten inte har godkänt räkenskaperna? Räkenskaperna är felaktiga, det finns problem med dem och jag kommer sannerligen inte att rösta för dem. 
Casaca (PSE ).
   – Först av allt vill jag vända mig till Jan Mulder. Jag vill berömma er för ert arbete och den uppriktighet med vilken ni har studerat de frågor ni förelagts. Jag måste gratulera er och samtidigt ändå säga att jag inte kan förstå varför er politiska grupp, möjligen i linje med vad Christopher Heaton-Harris sade, beslutade att dra tillbaka frågan om Eurostat från betänkandet. Eurostataffären är på intet vis över och avklarad och vi har uppenbarligen fortfarande en hel del att se, lära oss och göra i denna fråga. Jag känner mig säker på att nästa parlament kommer att följa upp detta så långt det går, eftersom frågan inte bara berör Eurostat – den har givetvis många andra aspekter, eftersom många andra avdelningar vid kommissionen var inblandade. Jag känner mig förvissad om att parlamentet kommer att se till att de allvarliga misstag och oegentligheter som upptäcktes i den institutionen rättas till. Det är emellertid något annat att ägna sig åt en valkampanj. Som Christopher Heaton-Harris påminde oss om är det val om två månader och som en följd av det ägnar sig somliga åt demagogiska excesser för att vinna fördelar i valet, när detta varken är rätt tid eller rätt plats att göra det. Vi har inget med detta att göra och behöver inte slösa bort parlamentets tid på den sortens nonsens. 
Bonde (EDD ).
   – Herr talman! Det finns en skillnad mellan skuld och ansvar. Det är fullt möjligt att ha ansvar utan att ha skuld. Med vår misstroendeförklaring vill vi inte lägga skulden för Eurostatskandalen på Pedro Solbes Mira eller någon annan kommissionär. Vi insisterar bara på att kommissionen själv utkräver ansvar. Den ansvarige personen kan sedan förklara vad han har gjort för att fördela skulden och förhindra att detta upprepar sig. Vi kan sedan ta ställning till alla förklaringar. Det är inte svårare än så. Vi har ingen önskan att se några särskilda huvuden på ett fat. Det är dock fullständigt oacceptabelt att den kommissionär som har det formella ansvaret kommer till oss och säger att han inte är ansvarig eftersom han inte visste vad som hände. Konsekvensen av Solbes svar till oss är att alla kommissionärer kommer att slippa ifrån ansvar och instruera sina kolleger i att hålla allting borta från sina bord. Jag skulle vilja se den som vågar rösta ja till en sådan logisk konsekvens.
Min grupp godkänner inte EU:s räkenskaper för det år då chefsrevisorn Marta Andreasen suspenderades. År 1997 uppskattade den erkända revisionsbyrån Lloyd de årliga bedrägerierna till åtta miljarder euro. Sedan dess har vi sett färre fall av bedrägerier, men det handlar om större belopp. Siffrorna kan vara mycket värre, eftersom det inte finns någon kontrollmyndighet som har den fulla överblicken. Revisionsrätten kan inte få fram alla handlingar, ombudsmannen saknar befogenhet att se allt och budgetkontrollutskottet får bara ytlig information. Jag har suttit som ledamot i detta parlament i 25 år, och när jag har krävt att få grundläggande faktauppgifter om hur EU-medlen används har jag aldrig fått seriösa svar, exempelvis om jordbruksstödets fördelning eller antalet arbetsutskott och deras deltagare. Det finns bara ett språk som de högsta tjänstemännen i kommissionens många förläningar begriper. Om vi vägrar att godkänna räkenskaperna får Romano Prodi och hans kolleger ett tillfälle att städa upp på hemmaplan. Just nu är de bara fångar under ovanor som går årtionden tillbaka. Vi måste befria dem, vägra godkänna räkenskaperna och tala om var det politiska ansvaret ligger. 
Schreyer,
   . – Herr talman! Jag vill bara ta till orda helt kort för att återknyta till vad María Antonia Avilés Perea sade. Hon upprepade frågan om hur vi kan garantera att ingenting liknande vad som hände med Eurostat skall återupprepas, vilket är den avgörande frågan. Eurostataffären visade just hur viktiga de åtgärder som kommissionen vidtagit är, som en del av kommissionens reformer, exempelvis rotationen av generaldirektörerna. Som revisionsrätten uttryckte det måste förläningskulturen försvinna. Samma normer måste i stället gälla överallt. Det finns många bestämmelser i budgetförordningen som kan användas för att se till att ingenting liknande skall kunna hända igen.
Vi har också vidtagit lämpliga åtgärder för att ta itu med den andra frågan, nämligen hur vi skall kunna garantera att informationsflödet inte fungerar så dåligt som det gjorde med Eurostat, om någonting skulle hända. Vi har infört mycket strikta regler som innebär att kommissionärerna måste informeras när deras generaldirektorat kontrolleras eller undersöks av OLAF eller av den interna revisionstjänsten, så att det är omöjligt för någon att inte hålla sig underrättad. Förslaget om en ändring av OLAF-förordningen tjänar till att klargöra att den behöriga kommissionären måste förses med information om och när OLAF påbörjar en utredning eller när ett ärende tas upp.
Jag kan inte annat än upprepa att vi verkligen har lärt oss vår läxa av Eurostataffären. Romano Prodi kom vid två tillfällen hit till parlamentet för att redogöra för de åtgärder vi planerade, och han avgav då löften inför parlamentet och budgetkontrollutskottet, och de löftena har vi infriat.
Jag vill ta detta tillfälle i akt att än en gång tacka er för denna debatt, för det utmärkta betänkandet och framför allt för det djupgående samarbetet med budgetkontrollutskottet under de senaste åren, som har medfört kritik, men en konstruktiv sådan. Jag tackar er hjärtligt, många gånger om. 
Talmannen.
   – Jag vill göra två kommentarer till detta. För det första vill jag säga till Jens-Peter Bonde att jag alltid ger en marginal på cirka 10 procents extra talartid. Om en person har tre minuter, hamnar man bara på något mer än vad talartiden blev i ert fall. Ni har inte behandlats orättvist.
För det andra vill jag göra en personlig anmärkning och säga att jag djupt beklagar att den europeiska skattebetalarens stjärnadvokat Hans-Peter Martin inte deltar i kvällens debatt, där han har en del arbete att göra. Jag saknar honom mycket.
Vidare har jag, när det gäller kommissionens uttalande, mottagit sex resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.(1)
Omröstningen om betänkandena kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.
Omröstningen om resolutionsförslagen om uttalandet om Eurostat kommer att äga rum på torsdag.
Debatten är avslutad. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0271/2004) av Johanna L.A. Boogerd-Quaak för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets beslut om ingående av ett avtal mellan Europeiska gemenskapen och Amerikas förenta stater om lufttrafikföretags behandling och överföring av passageraruppgifter till Bureau of Customs and Border Protection inom Förenta staternas Department of Homeland Security (KOM(2004) 190 – C5-0162/2004 – 2004/0064(CNS)). 
Patten,
   . – Jag hoppas att ni ursäktar mig om jag talar något längre än mina beskärda två minuter och 30 sekunder, men de frågor vi behandlar i kväll är oerhört viktiga och jag vill ge dem den uppmärksamhet de förtjänar.
Jag vill redan från början säga att jag är mycket tacksam för den här möjligheten att i kväll uttala mig i frågan om passagerarregister. Min vän och kollega Frits Bolkestein lade i går fram argumenten för ett så kallat konstaterande av adekvat skyddsnivå i den här frågan. Jag vill än en gång understryka det faktum att kommissionen noggrant kommer att beakta alla de synpunkter ledamöterna förde fram i diskussionen i mars, när min kollega också talade, innan vi fattar vårt definitiva beslut.
En annan fråga som parlamentet vet att vi måste behandla är frågan om att amerikanska tullmyndigheter i sin tur lämnar passagerarregister vidare. Precis som kommissionär Bolkestein förklarade i plenum i går är vi bekymrade över den typen av överlåtelser. Kommissionär Bolkestein och jag har talat med Tom Ridge, minister för departementet för inrikes säkerhet, om den typ av garantier vi vill ha när det gäller under vilka omständigheter sådana överlåtelser skall kunna ske. Jag talade själv med minister Ridge i går kväll. Vi ser fram emot att granska hans kommentarer, och jag kan försäkra parlamentet att hans svar på våra frågor kommer att spela stor roll för kollegiets slutliga beslut om konstaterande av adekvat skyddsnivå.
Min uppgift i kväll är att argumentera för den andra delen av paketet, nämligen det internationella avtal vi har förhandlat fram med Förenta staterna. Det skulle ge en sund rättslig grund för att låta flygbolag överlämna passageraruppgifter till Förenta staterna.
Låt mig börja med att ge en kortfattad bakgrund till denna fråga. Ingen bland oss kommer någonsin att glömma de fasansfulla attackerna mot tvillingtornen den 11 september 2001. Förenta staterna skakades djupt av dem. Faktum är att vi alla blev skakade av dessa attacker. I Europa har vi drabbats av terrorattacker i decennier – nu senast de förfärliga bombattentaten mot passagerartåg i Spanien i förra månaden. Vi står, hoppas jag, sida vid sida med Förenta staterna i kampen mot terrorism, och jag upprepar att om vi hade råkat ut för något i stil med attackerna mot tvillingtornen skulle vi enligt min uppfattning kanske ha ännu större förståelse för Förenta staternas oro över lufttransporten.
Sedan dessa attacker har de amerikanska myndigheterna vidtagit en hel rad åtgärder för att öka medborgarnas säkerhet. En av dessa är kravet på överföring av PNR-uppgifter. Vi såg genast en konflikt mellan den amerikanska lagstiftningens krav och våra egna lagar om uppgiftsskydd. Europeiska flygbolag stod inför ett fruktansvärt dilemma: antingen måste de följa kraven på PNR-uppgifter och riskera att dras inför domstol av nationella myndigheter med ansvar för uppgiftsskydd, eller låta bli att följa dessa, vilket skulle ha inneburit påträngande extra granskningar av deras passagerare. Detta skulle ha lett till enorma förseningar och inneburit risk för att flygbolag från EU skulle förlora stora mängder passagerare till amerikanska flygbolag, som skulle tillhandahålla de begärda uppgifterna.
Europeiska kommissionen hade ansvar för att göra vad den kunde för att hjälpa våra flygbolag och passagerare ur denna situation. På kort sikt ingick vi en överenskommelse med Förenta staterna som bland annat omfattade försäkringar om hur dessa uppgifter skulle användas. Detta innebar viss lättnad för flygbolagen, men vi var medvetna om att det inte gav någon sund rättslig grund att gå vidare på. Det är därför vi har ägnat de senaste 15 månaderna åt att förhandla med Förenta staterna.
Vi ville i största möjliga mån försvara våra medborgares integritetsskydd. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor hade förståeligt nog en lång lista med mål som den ville att vi skulle uppnå. I verkligheten skulle vi dock aldrig ha kunnat uppnå allt de önskade. Alla förhandlingar innebär kompromisser, och i det här fallet var vi tvungna att acceptera att Förenta staterna redan fick fram de uppgifter de ville ha.
Det bilaterala internationella avtal med Förenta staterna som vi diskuterar idag är, sådant som det skisseras i kommissionens meddelande från december 2003, ett nödvändigt inslag i den struktur kommissionen försöker upprätta av både rättsliga och politiska skäl. För det första finns rättsliga skäl som hänger samman med direktivet om uppgiftsskydd. Huruvida skyddet av personuppgifter i mottagaränden är adekvat hör till det som en registeransvarig måste avgöra innan uppgifter överlämnas till tredjeland. Den registeransvarige – i detta fall flygbolaget – måste dessutom ha ett legitimt skäl för att överlämna data, exempelvis att detta krävs enligt lag. Med lag menar vi dock gemenskapslag eller medlemsstatslag. En skyldighet som ålagts av tredjeland kan inte automatiskt rättfärdiga databehandling inom gemenskapen. Detta internationella avtal, som kommer att bli en del av gemenskapens rättsliga ram, skapar ett sådant krav, dock med ett mycket viktigt förbehåll: att adekvat uppgiftsskydd måste finnas i mottagarlandet, det vill säga Förenta staterna. Det är viktigt att här framhålla att detta avtal inte tar för givet att sådant adekvat skydd finns i Förenta staterna. Flygbolagens skyldighet föreligger endast om adekvat skyddsnivå har konstaterats, och bara så länge denna föreligger. Den 31 mars antog Europaparlamentet en resolution som tar avstånd från kommissionens ståndpunkt att Förenta staternas aktuella förbindelser utgör adekvat skydd, och kollegiet kommer i sinom tid att besluta om hur vi skall gå vidare. Oavsett vad kommissionen beslutar kommer denna del av avtalet dock endast att vara giltig under förutsättning att adekvat skyddsnivå konstaterats. Därför finns inga skäl för parlamentet att avvisa hela avtalet på grund av den frågan.
För det andra finns ett rättsligt argument för detta internationella avtal, ett argument som hänger samman med internationell rätt. Europeiska kommissionen har fattat principbeslutet att amerikanska brottsbekämpande myndigheter bara skall få åtkomst till databaser inom gemenskapen efter att ha erhållit uttryckligt tillstånd. Genom detta avtal ger gemenskapen detta tillstånd, förutsatt att två villkor är uppfyllda. För det första att det finns adekvat uppgiftsskydd i Förenta staterna. För det andra att inget så kallat push-system ännu tagits i bruk. Jag vill poängtera att kommissionen delar parlamentets uppfattning att ”push-systemet” bör ersätta det nuvarande ”pull-systemet” snarast möjligt, och det datum som föreslagits av parlamentet – det vill säga den 1 juli – har noterats i vederbörlig ordning. Vi håller på att skapa förutsättningarna för att ”push-systemet” skall kunna börja tillämpas mycket snart. Eftersom målet är att erbjuda rättslig säkerhet redan i dag måste vi dock ta upp den här frågan nu och sedan arbeta för att förändra situationen så snart som möjligt.
I ett mer politiskt perspektiv uppnår detta avtal fyra andra viktiga mål. För det första säkras, på grundval av ömsesidigheten, framtida stöd från Förenta staternas regering när det gäller att få flygbolag att överlämna passageraruppgifter till gemenskapsmyndigheter om gemenskapen eller någon av medlemsstaterna skulle införa ett sådant system.
För det andra innehåller avtalet också bestämmelsen att den amerikanska byrån för tullar och gränsskydd (Bureau of Customs and Border Protection) skall se till att de åtaganden som ligger till grunden för konstaterandet av adekvat skyddsnivå följs, något som, vilket parlamentet nog inser, är ett viktigt internationellt åtagande från Förenta staternas sida.
För det tredje omfattar avtalet åtagandet att tillsammans se över frågor som rör avtalet. Sist men inte minst skyddar avtalet resenärer mot olaga diskriminering grundad på nationalitet eller land där personen är bosatt.
Innan jag avslutar vill jag kort beröra det betänkande som har lagts fram och som sätter strålkastarljuset på två rättsliga problem. Det första är procedurmässigt. Föredraganden anser att parlamentet borde ha ombetts att ge sitt fulla samtycke istället för att bara rådfrågas. Mitt svar blir, såsom kommissionär Bolkestein förklarade i går, att i detta avtal innebär någon ändring av direktivet om uppgiftsskydd, vilket enligt artikel 300 i fördraget är villkoret för att samtyckesförfarandet skall gälla. En annan farhåga uttrycks också i betänkandet, där det slås fast att ”den faktiska räckvidden av detta internationella avtal kommer att utvecklas enligt Förenta staternas regerings eget gottfinnande, utan någon rättsligt bindande medverkan från EU:s sida”. Låt mig tydligt säga att den väsentliga kopplingen mellan paketets tre delar – internationellt avtal, konstaterande av adekvat skyddsnivå och Förenta staternas åtaganden – är till för att säkra att dessa tre delar hänger samman. Inget konstaterande av adekvat skyddsnivå utan åtaganden; inga rättsliga effekter av avtalet för flygbolagen utan konstaterande av adekvat skyddsnivå. Så en eventuell ensidig ändring av Förenta staternas åtagande som innebär att principerna om adekvat skyddsnivå frångås leder också till att ingen adekvat skyddsnivå kan konstateras. Samtidigt skulle en sådan ändring också leda till att de två centrala punkterna i det internationella avtalet inte längre är tillämpliga: flygbolagens skyldighet att tillhandahålla uppgifter och Förenta staternas tillstånd att inhämta uppgifter utan att det internationella avtalet behöver ändras eller upphävas. Den här viktiga säkerhetsspärren har byggts in i avtalet för att förhindra precis det som befaras i betänkandet, det vill säga att EU-sidan tvingas acceptera ensidiga ändringar av Förenta staternas krav på tillgång till passageraruppgifter. 
Avslutningsvis vill jag uppmana ledamöterna att stödja antagandet av detta avtal, trots betänkligheterna när det gäller konstaterandet av adekvat skyddsnivå. Av de skäl jag angett måste detta inte nödvändigtvis vara oförenligt med parlamentets ståndpunkt ifråga om konstaterandet av adekvat skyddsnivå. I den resolution som Europaparlamentet antog den 31 mars efterlyses ett mer omfattande internationellt avtal som också inkorporerar en rad principer för uppgiftsskydd. Jag tror inte att något sådant avtal ligger inom ramen för vad som är möjligt att åstadkomma idag. Det är därför jag ber parlamentet att rösta för det här avtalet – inte för att avtalet är fulländat utan för att det är betydligt bättre för våra flygbolag att verka i rättslig säkerhet och betydligt bättre för våra passagerare att få ett kraftigt förbättrat skydd än det rättsliga tomrum som blir följden om det paket som vi har arbetat så länge och så hårt för att förhandla fram skulle spricka.
Jag ber om ursäkt för att jag talat så länge, men jag vet att det här är en mycket viktig fråga för parlamentet och jag ville försöka behandla de viktigaste frågor som har tagits upp. 
Talmannen.
   – Herr kommissionär! Jag förstår varför ni har talat så länge. Enligt vår arbetsordning får ni visserligen tala så länge ni vill. Å andra sidan föreskriver vår arbetsordning också att talmannen skall försöka komma överens med kommissionen om talartiden. Med all respekt vill jag be att ni fattar er kort i era inlägg efter var och en av diskussionerna i kväll. 
Boogerd-Quaak (ELDR ),
   . – Tack så mycket, herr talman, och tack så mycket, herr kommissionär, för er detaljerade förklaring. Vi är alla överens om att vi måste bekämpa terrorism, men det får inte bli en förevändning för åtgärder som vi i slutänden inte kan försvara. Till kommissionär Patten måste jag säga att ni inte har övertygat mig i kväll. För det första sade ni att tullbyråns överlåtelser av passagerarregister är något som bekymrar er. Som det nu ser ut hänvisar kommissionen i artikel 20 i beslutet till överlämnande av uppgifter till andra regeringsorgan, inbegripet utländska regeringsorgan. För bara några dagar sedan hörde vi för första gången att organisationen av detta är en fråga som bekymrar er. För några månader sedan begärde ni av parlamentet ett konstaterande av adekvat skyddsnivå.Under tiden har både Fritz Bolkestein och ni själv informerat oss om att det ännu inte finns något sådant konstaterande om adekvat skyddsnivå.
Så till själva frågan om avtalet. Parlamentet har krävt ett verkligt internationellt avtal. Parlamentet har krävt att EU-medborgare inte skall diskrimineras när det gäller användningen av uppgifter. Parlamentet har krävt dels att samma regler skall gälla i Förenta staterna, dels effektiva, oberoende möjligheter att korrigera felaktiga uppgifter samt ett tydligt rättsligt förfarande för EU-medborgare som råkar i svårigheter. Ni sade att ömsesidighet skall gälla. Men, herr kommissionär, i artikel 6 i avtalet föreskrivs att man i den mån det är praktiskt genomförbart och helt och hållet grundat på ömsesidighet skall uppmana flygbolag inom dess jurisdiktion att samarbeta. Det är inte ömsesidighet. I artikel 1 står vad vi måste göra. Enheten för tullar och gränsskydd får elektronisk tillgång till passageraruppgifter från lufttrafikföretags boknings- och avgångskontrollsystem belägna i en EU-medlemsstat. Detta är helt i enlighet med beslutet och gäller så länge beslutet är giltigt. Det innebär att vi legaliserar något vi hela denna tid försökt undvika och det är skälet till att parlamentet nu kräver ett verkligt avtal, som har parlamentets samtycke. Ni säger att detta inte behövs, eftersom rådet har valt direktiv 95/46/EG som rättslig grund och detta avtal inte förändrar direktivets innehåll. Hur kan ni säga det nu när artikel 2 i avtalet visar att allt kommer att skötas i enlighet med Förenta staternas lagstiftning? Som jag ser det innebär det att vi inför amerikansk lagstiftning i EU. Detta är inget riktigt avtal. Det är ett avtal om vilket Frits Bolkestein säger att många frågor fortfarande är olösta. Jag har inte nämnt sambandet mellan detta avtal och CAPS II, men i åtagandena sägs det också att detta avtal inom kort skall kopplas till det nya avancerade CAPS II-systemet i Förenta staterna. Den amerikanska kongressen har sagt att detta inte är bra och skickat tillbaka förslaget till de behöriga myndigheterna.
För att göra en lång historia kort har uppgörelsen inte tillkommit på ett riktigt sätt. Frits Bolkestein lovade i september att parlamentet skulle behandlas som en fullvärdig samarbetspartner. Tyvärr har han inte hållit sitt löfte. Det är egentligen mycket värre än så. Europeiska kommissionen och rådet har avsiktligt försökt att sidsteppa parlamentet. Enligt fördraget krävs parlamentets samtycke, men ni har valt att inte följa det. Det var också skälet till att jag förde fram saken i parlamentet och fick talman Pat Cox att via utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden rekommendera att man på grundval av artikel 300.6 i fördraget skulle väcka talan i EG-domstolen för att få detta avtal prövat. Det är den enda utväg som återstår för att göra något åt detta avtal och tillförsäkra medborgarna ett adekvat skydd. I nuläget åtnjuter de inget adekvat skydd. Jag anser att detta är ytterst beklagligt. Jag skulle ha velat se er återkalla avtalet.
Jag håller med er om att terrorismen är fasansfull, men att bara använda det som en förevändning för att köra över våra lagar och ge USA tillgång till våra uppgifter utan rättsligt skydd, eftersom den amerikanska författningen och lagen om privatlivets skyddinte gäller EU-medborgare, det är att gå för långt. Jag vädjar därför ännu en gång till er att återkalla detta avtal och komma till parlamentet med ett verkligt avtal. 
Hernández Mollar (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Ännu en gång behandlar vi frågan om överföring av passageraruppgifter till Förenta staterna, men den här gången i slutskedet, eftersom vi nu har förslaget till internationellt avtal på bordet, något som vi i parlamentet vid upprepade tillfällen har begärt.
Jag tror inte att vi kan lägga något nytt till själva sakfrågan, eftersom våra ståndpunkter har klargjorts tillräckligt genom alla dessa debatter. I det utskott där jag är ordförande har vi haft tillfälle att höra olika experter. Frits Bolkestein, de berörda kommissionärerna liksom de direkt berörda myndigheterna, exempelvis lufttransportföretagen, har vid upprepade tillfällen besökt oss.
Det här är vårt sista politiska uttalande i frågan under denna mandatperiod. I likhet med min grupp tror jag att det vore oansvarigt av oss att avsluta vårt arbete utan att lösa ett flagrant rättsligt vakuum och den rättsliga osäkerhet som uppstår varje gång lufttrafikföretagen överför passageraruppgifter till de amerikanska myndigheterna vid resor till Förenta staterna, utan någon form av garantier eller rättslig grund för att skydda hanteringen och användningen av dessa uppgifter. Detta har nu pågått i ett års tid. Detta är den rättsliga ram vi i dag diskuterar, med alla de brister och den kritik vi har formulerat.
Å andra sidan kan ingen förneka att kampen mot terrorismen är av högsta prioritet i dag. I dagens läge, när det europeiska samhället lever i skräck för de människor som hotar dess säkerhet och stabilitet, kan det inte betyda att det inte skall finnas något samarbete mellan de länder som tar itu med terrorismen. EU och Förenta staterna delar denna gemensamma syn och det är av avgörande betydelse och absolut nödvändigt att vi utan dröjsmål samarbetar.
Ärade ledamöter! Jag ser inte detta som att vi ger Förenta staternafria händer, som vissa vill få oss att tro. Det här är lösningen på ett verkligt problem som har påverkat oss sedan överföringen av uppgifter började för drygt ett år sedan.
Herr talman! Låt mig också ta tillfället i akt att säga att jag hoppas att den spanska socialistregeringen i Spanien – under ledning av José Luis Rodríguez Zapatero – slår vakt om detta avtal i rådet, för jag är övertygad om att de spanska medborgarna föredrar att lämna sina personuppgifter till dem som behöver dem för dessa ändamål eller som kan få fram dem av säkerhetsskäl, som Förenta staterna, framför att de ansvariga för massakern den 11 mars skall kunna genomföra ytterligare en brutal attack, vare sig det är i mitt hemland eller i någon annan del av världen.
Ärade ledamöter, herr talman! Av alla dessa skäl kommer vi att rösta mot Boogerd-Quaak-betänkandet. 
Paciotti (PSE ).
   – Herr talman! Jag håller helt med föredraganden. I motsats till vad kommissionen hävdar skiljer sig det förslag till avtal som har förelagts oss radikalt från dataskyddsdirektivet och därmed från artikel 286 i EG-fördraget. Medan medlemsstaterna enligt artikel 7 i direktivet ges befogenheter att kontrollera behandlingen av personuppgifter av säkerhetsskäl, fråntar EU medlemsstaterna dessa befogenheter i förslaget till avtal och ger dem i stället till en utländsk myndighet. Enligt förslaget skall europeiska lufttrafikföretag åläggas att behandla europeiska passageraruppgifter så som krävs av Förenta staternas enhet för tullar och gränsskydd inom departementet för inrikes säkerhet, i linje med Förenta staternas lagstiftning.
Enligt artikel 300 i fördraget skulle denna förändring av direktivet, som kommissionen fortsätter att förneka, ha krävt att direktivets medlagstiftare parlamentet gav sitt samtycke, såsom kommissionär Frits Bolkestein redan hade förklarat för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor den 9 september 2003, vilket inte skedde. Vad som krävs är därför ett verkligt internationellt fördrag som tillhandahåller en rättslig grund för ändringen av direktivet och överför suveränitet såsom man vill.
Vidare innebär förslaget en kränkning av en av EU-medborgarnas grundläggande rättigheter, nämligen skyddet för personuppgifter, som fastställs i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. Vidare skall man enligt denna lagstiftning ges tillgång till insamlade uppgifter och möjlighet att korrigera dem, något som inte garanteras i förslaget till avtal. Ur en praktisk synvinkel är detta en viktig aspekt, eftersom data som samlas in för kommersiella syften och varken kontrolleras eller filtreras av en ansvarig myndighet kan vara oriktiga och till och med avsiktligt felaktiga. Denna diskrepans – som inte skulle uppstå om uppgifterna avsiktligt överfördes av säkerhetsskäl – kan orsaka allvarliga problem och faktiskt skada våra medborgare.
Det är därför nödvändigt att avtalstexten ändras samt i alla händelser att ärendet hänskjuts till EG-domstolen för ett yttrande.
Watson (ELDR ).
   – Herr talman! Jag gratulerar Johanna Boogerd-Quaak till ett utmärkt betänkande. Det är fullt möjligt att både vara hård mot terrorismen och samtidigt trogen mot de fördrag vi har undertecknat om personliga friheter som integritetsskydd. Detta ärende har fått en tråkig utveckling. Kommissionär Bolkestein sade oss den 9 september att framstegen i frågorna hade varit otillfredsställande. Kommissionär Patten har ikväll sagt oss att överlämnandet av uppgifter alltjämt bekymrar kommissionen. Faktum är att det inte finns någon verklig enighet mellan EU och Förenta staterna om vilka uppgifter som är nödvändiga, begränsning av användningsområden, perioder för datalagring eller överföring av uppgifter till tredjeländer.
Kommissionärskollegiet borde skämmas över att lägga fram det här ändringsförslaget. Dess förslag skulle göra heder åt författarna till Förenade kungarikets sekretesslag från 1911.
Kommissionär Patten! Du talar i vanliga fall inför detta parlament på ett öppet sätt, närmast fritt. Det är något som vi välkomnar. I kväll läste ni noggrant från ert manuskript; jag vågar nästan säga att era läppar rörde sig snabbare än läpparna på en polis som avger falskt vittnesmål. Ni konstruerade en kvasijuridisk argumentation som inte är mer stabil än ett korthus. Det kan knappast komma som en överraskning att ni kritiseras från alla läger inom detta parlament.
Kommissionären sade att parlamentet inte har några skäl att avvisa hela avtalet. Faktum är att vi inte ens erbjuds chansen att göra det. Trots att kommissionär Bolkestein den 9 september försäkrade att förfarandet skulle innefatta Europaparlamentets samtycke, så som föreskrivs i artikel 300 i fördraget, får varken detta parlament eller de nationella parlamenten möjlighet att kommentera detta.
Det är ett skamligt bevis på EU:s demokratiska underskott. Vi uppmanar därför kommissionen att dra tillbaka detta avtal och ersätta det med ett riktigt internationellt avtal. Om så inte sker måste vi hänskjuta frågan till EG-domstolen.
Buitenweg (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill ställa en rak fråga. Är det ett bra avtal och hade kommissionen befogenhet att ingå detta avtal? Min grupp vill ha ett rättsligt utlåtande om detta. Det kan kommissionen inte på allvar motsätta sig, även om de är övertygade om att allt är i sin ordning.
Kommissionär Chris Patten sade just att detta avtal är bättre än ingenting. Det håller jag inte med om. Kommissionen har visserligen fått med ett antal inskränkningar, men avtalet omfattar ändå för många uppgifter som skall sparas under en löjeväckande lång tid. Privatlivet står inte över allt annat, men överträdelserna måste vara rimliga. Jag anser därför att vi måste gå vidare i förhandlingarna med Förenta staterna. Om Förenta staterna inte vill göra det är det bara att vägra att ge dem uppgifterna. Det kommer givetvis att innebära att man begär att få den informationen av passagerarna på flygplatserna, men då märker medborgarna genast hur mycket information det är frågan om och jag tror att motståndet på det sätter kommer att organiseras på en annan front. Det tror jag är mycket viktigt. Det handlar om att ha den politiska viljan att se till att vår egen europeiska lagstiftning efterlevs. Jag anser att det är kommissionens skyldighet att se till att denna lagstiftning övervakas.
Cappato (NI ).
   – Kommissionär Patten! Jag tror att det verkliga skälet till att EU befinner sig i en försvagad position är att vi har satt oss över våra egna lagar. Förslaget till avtal strider inte bara mot direktivet, utan även mot EU:s grundläggande principer. Även om det gällde en medlemsstat skulle det vara olagligt att systematiskt använda uppgifter som insamlats för kommersiella syften till övervakningsändamål. Däri ligger problemet.
Givetvis måste vi bekämpa terrorism och givetvis måste vi göra detta med regler som följer EU:s grundläggande principer. Vad som inte är sant är att det åsidosättande av respekten för lagstiftningen, som har pågått i mer än 13 månader, i någon mån skulle ha påtvingats våra flygbolag. Så är inte fallet, eftersom denna åtgärd omfattar samtliga flygbolag, inklusive amerikanska när resan bokas i Europa.
Ni har således beslutat att anta en svag och misslyckad ståndpunkt. Regler kan inte ändras och reformer inte genomföras när det inte finns någon respekt för förfarandet. 
Pirker (PPE-DE ).
   – Herr talman, ärade ledamöter! Terrorismen är vår tids gissel. Det är ett faktum. Vi kommer bara att lyckas om vi kan bygga starkare partnerskap inom EU och med sådana samarbetspartner som Förenta staterna. Och bara om vi lyckas genomföra alla dessa strategier på ett effektivt sätt. Med det menar jag att vi kan förvänta oss att det vi fattar beslut om verkligen kommer att hända. Faktum är att terroristerna varken räds debatterna vi håller i parlamentet eller några förordningar eller direktiv. Det enda de räds är faktiska åtgärder. Det är därför vi måste handla och det åligger oss att handla – även i frågor som rör överföring av flyguppgifter. Självklart krävs vissa försiktighetsmått vid överföring av personuppgifter och självklart måste EU:s dataskyddsbestämmelser följas. Vi måste dock betänka att dessa uppgifter överförs i syfte att förhindra terrorism.
Detta är skälet till att vi i Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna är positiva till att ingå avtalet med Förenta staterna på grundval av de punkter som förhandlats fram med kommissionen, eftersom vi därigenom till sist täpper till hålet i lagstiftningen och banar väg för utväxling av data, men även för ytterligare förbättringar och fortsatta förhandlingar. Även av det skälet invänder vi mot Boogerd-Quaak-betänkandet, där avtalet förkastas enbart på grundval av ideologiskt överdrivna krav, vilket omöjliggör allt samarbete kring terroristbekämpning genom att detta samarbete berövas varje form av rättslig grund.
Medborgarna, som vi företräder och som har valt oss, förväntar sig inte att vi skall ägna parlamentstiden åt ändlösa debatter. De förväntar sig att vi skall vidta åtgärder tillsammans med dem som har hållit huvudet kallt. Kriget mot terrorismen måste vara vår främsta prioritering. 
Terrón i Cusí (PSE ).
   – Herr talman! Vi vet att terrorismen är ett område som kräver internationellt samarbete och eftersom jag kommer från ett land som har drabbats hårt av terrorism vet jag också att samarbete kring terroristbekämpning och alla åtgärder som vidtas måste ske med full respekt för det samhällssystem som terroristerna vill rasera.
Det är det vi försöker försvara, inte terroristernas arbete. Det är absurt att uttrycka den misstanken. Det är inte det som är problemet. Herr talman! Problemet är att parlamentet har ställts inför en oacceptabel situation med tanke på de beslut kommissionen har fattat inom detta område. Först aviserades en typ av avtal som vi inte fick yttra oss om, sedan sade man att det skulle bli ett internationellt avtal och så visar det sig att detta internationella avtal skall ingås utan krav på samråd med parlamentet.
Det bör inte komma som någon överraskning att vi kräver samma prerogativ för Europaparlamentet som den amerikanska kongressen åtnjuter inom detta område. Vi i kammaren och i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har beslutat att rådfråga EG-domstolen om det internationella avtalet, eftersom vi känner oss tveksamma till vad kommissionen har gjort i fråga om form och innehåll.
I motsats till Jorge Salvador Hernández Mollar tror jag inte att spanska medborgare föredrar att hamna i en situation där de saknar möjlighet att försvara sig när de vägras inresa till Förenta staterna på grund av att de utan giltigt skäl misstänks för exempelvis terrorism. Under sådana förhållanden kommer de inte att ha någonstans att vända sig, i den här allvarliga situationen, vilket kan leda till att de exempelvis förlorar sitt arbete. Jag tror inte att de kommer att få ett sämre skydd utan systemet. Så tror jag inte att det är. Vad vi ber kommissionen om är att se till att reglerna följs.
Herr talman! Till sist vill jag ställa en fråga. Chris Patten sade i förbifarten att Förenta staterna redan har fått den information de ville ha. Kan ni säga från vem de får denna information och vad kommissionen har gjort för att förhindra detta, om den kände till saken? 
Patten,
   . – Herr talman, jag kan bara beklaga att vi inte tidigare har haft tillfälle att föra vissa resonemang mer i detalj. Jag ber om ursäkt för att jag talade så länge i början av den här diskussionen, men nu vill jag bara bemöta ett påstående.
Jag närmar mig nu slutet på en närmast överdrivet lång politisk karriär och jag är ganska tjockhudad. Men när någon anklagar mig för att bete mig som en polis som avger falskt vittnesmål, då måste jag säga att jag uppfattar det som ett angrepp på min ärlighet och heder. Jag hoppas att ledamoten tar sig en rejäl funderare på vad han sade. Jag skulle vilja säga följande till ledamoten: Vad händer om vi inte får något avtal? Vad händer om vi väntar i sex månader på ett yttrande? Det råder inga tvivel om vad EG-domstolens yttrande skulle bli. Vad händer i så fall?
Det är bara en sak jag vill poängtera. Med hänsyn till de reservationer jag tidigare gjorde när det gäller vidare överförande kommer vissa uppgiftsskyddsmyndigheter, om det föreslagna paketet med konstaterande av adekvat skyddsnivå och ett internationellt avtal faller, utan tvekan inte att ha något annat val än att beordra flygbolagen att sluta lämna ut uppgifter, med alla de konsekvenser detta skulle få för flygbolag och passagerare. När så sker, vem kommer då att få skulden? Man kommer inte att se mer än ett dammoln efter ledamoten och många andra! Alla kommer att få skulden; alla andra kommer att få skulden för osäkerheten.
Jag säger detta med gott samvete: vi har övervägt de här frågorna ytterst noggrant. Ingen skall tro att vi har rusat in i detta utan hänsyn till de medborgerliga friheterna. Jag råkar anse att vad vi föreslår är betydligt bättre än vad vi skulle få om vi inte vidtog de här åtgärderna, och att förslaget ger ett bättre skydd för medborgerliga friheter än vad vi annars skulle få.
Jag hoppas att när parlamentet röstar i frågan kommer det inte att ske utifrån antagandet att ledamoten och alla andra är moraliska, hederliga och rättfärdiga, och att resten av oss är korrupta och ohederliga. Jag hoppas att parlamentet inser att vi har försökt uppnå viss rättssäkerhet och att vi, även om oenighet råder, har försökt uppträda på ett hederligt och förnuftigt sätt och på ett sätt som kommer att visa sig vara mer gynnsamt och mer förnuftigt för flygbolag och passagerare under kommande månader och år. 
Watson (ELDR ).
   – Herr talman! Jag anklagade inte kommissionären för att bete sig som en polis som avger falskt vittnesmål, jag sade att hans läppar rörde sig snabbare än läpparna på en polis som avger falskt vittnesmål. Jag inser dock att min kommentar kan ha uppfattats som förolämpande och vill därför dra tillbaka den. 
Talmannen.
   – Tack, herr Watson, för detta klargörande. Det lättar upp atmosfären här i kammaren. Kommissionären har all rätt att kräva att sådana saker klaras upp.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0230/2004) av Johanna L.A. Boogerd-Quaak för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om risken för kränkning av yttrande- och informationsfriheterna (artikel 11.2 i stadgan om de grundläggande rättigheterna) i EU och särskilt i Italien.
Talmannen har fått en skrivelse från José Ribeiro e Castro, där han ifrågasätter om denna debatt är tillåtlig. Jag skall därför ge Ribeiro e Castro ordet under två minuter så att han får förklara detta. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
   – Herr talman, ärade ledamöter! Jag har för min grupps räkning lagt fram en begäran om otillåtlighet för detta betänkande, vad gäller frågor som jag har haft tillfälle att ta upp i utskottet. Samma dag som debatten ägde rum begärda jag också i utskottet att få ett rättsligt utlåtande från utskottets sekretariat, parlamentets rättstjänst eller utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, rörande allvarliga frågor som gällde det lagliga i detta betänkande samt andra aspekter, frågor som jag vid det tillfället tog upp och lade fram.
Jag hade intrycket att min begäran hade godtagits men jag har hittills inte hört något utlåtande. I betänkandet görs nämligen en del rättsliga och faktiska anmärkningar som är otillåtna i parlamentet. Framför allt framförs påståenden som kommissionen aldrig har lagt fram några bevis för, exempelvis anklagelserna i punkt 50 om ett polskt förlag, synpunkterna på sammansättning, som jag visserligen tillstår är sanna, men inga bevis presenteras i artikel 57.1 eller i artikel 58.1 om fördelningen av reklamintäkterna i Italien, som jag inte vet någonting om.
Än allvarligare är att man i betänkandet tar upp rättsliga aspekter som är fullständigt otillåtna i parlamentet eftersom de skulle tvinga oss att diskutera medlemsstaternas lagstiftning och därtill medlemsstaternas lagstiftande befogenheter och rentav avgöranden i medlemsstaternas domstolar. Ett exempel på detta är hänvisningen i artikel 49 till ett avgörande i Tysklands federala författningsdomstol om ett lagförslag som lagts fram av förbundsrådet. Det är upprörande. Hur kan vi komma på tanken att ifrågasätta lagstiftningsförfarandet i Tysklands förbundsråd, eller utifrån italiensk lagstiftning avgöra lagligheten i och andra aspekter av vissa förhållanden, eller i lag 249/97, italienska nationella myndigheters överläggningar eller den italienska författningsdomstolens avgöranden?
Allt detta är frågor som jag inte har möjlighet att diskutera, av det enda skälet att de faller utanför parlamentets behörighetsområde och jag vill därför begära att detta betänkande förklaras otillåtligt eller återförvisas till utskottet tills en rättslig undersökning i ordets sanna bemärkelse läggs fram om dessa frågor, som är allvarliga frågor. 
Talmannen.
   – Herr Ribeiro e Castro! Enligt arbetsordningen skulle ni bara ha fått en minut. Att ni tilldelades två berodde på min generositet. Att tala i två och en halv minut är faktiskt inte acceptabelt.
Vad gäller den fråga vi skall avgöra finns det i arbetsordningen en bestämmelse som säger att denna sorts förslag om begäran om tillåtlighet måste lämnas in minst 24 timmar i förväg. Denna tidsfrist har inte uppfyllts, och även om så vore fallet har parlamentets talman helt oberoende av andra överväganden beslutat att er begäran måste avslås, och jag är överens med honom på den punkten. Debatten kommer nu att fortsätta. 
Boogerd-Quaak (ELDR ),
   . – Herr talman, ärade ledamöter! När jag åtog mig uppgiften som föredragande för detta betänkande var jag ytterst väl medveten om att det inte skulle bli någon lätt uppgift. Därför har jag gjort ett stort antal kontroller, som man enligt min mening bör göra i en så svår situation. I början av året organiserade vi exempelvis en hearing där många experter talade och gav sin syn på yttrandefrihet och skydd för pluralism. Europeiska medieinstitutet i Düsseldorf, en mycket ansedd institution, har vidare ombetts att genomföra en undersökning i alla EU-länder. Som jag ser det borde kommissionen redan för länge sedan ha låtit göra en sådan undersökning. Forskningsresultaten kommer snart att finnas tillgängliga för kommissionen. Jag har talat med ett mycket stort antal experter, och samtliga – vare sig de företrädde journalister, offentliga eller kommersiella media – uttryckte sin uppskattning över mina rekommendationer. Jag har även utarbetat en rad rekommendationer för att främja pluralism inom EU. En av dessa rekommendationer gäller fastställandet av minimivillkor för hela EU för att se till att offentliga radio- och TV-bolag är oberoende och fria från inblandning av regeringen, enligt Europarådets rekommendationer. Andra rekommendationer handlar om regler om öppenhet och ägandet av medierna, i synnerhet gränsöverskridande ägande och offentliggörandet av information om viktiga intressen inom medierna. Jag efterlyser även forskning om behovet av att låta införa ett ”pluralismtest” i EU:s koncentrationsförordning och lägre trösklar i förhållande till mediesammanslagningar liksom om behovet av att införliva sådana bestämmelser i de nationella reglerna. Jag tänker inte sammanfatta alla rekommendationer här. Jag vet bara att många människor i Europa väntar på en uppdatering av grönboken från kommissionen och på förslag om en tydligare tolkning av dess roll när det gäller yttrandefriheten.
I en demokrati är det av största vikt att pluralismen respekteras. Utifrån alla samtal jag har haft och även utifrån rapporten från Europeiska medieinstitutet har jag pekat på ett antal problem, och ett av dessa problem handlade mycket riktigt om Italien. När allt kommer omkring ingick detta i förutsättningarna för detta betänkande och jag hittade inte på förutsättningarna själv. Detta uppdrag gavs till mig av talmanskonferensen, med denna rubrik. Det var därför min skyldighet att särskilt uppmärksamma Italien, utifrån en framställan och utifrån talmanskonferensens begäran. Många av mina kolleger förstärkte ytterligare den fokusering på Italien som jag själv hade gjort.
Tas frågor upp i detta betänkande som inte borde tas upp? Herr talman, jag tror inte det. Fakta läggs fram, och utifrån dessa fakta frågar vi kommissionen om den inte har moralisk skyldighet att ta fram en policy för mediernas pluralism. Jag anser att kommissionen faktiskt har denna skyldighet. Utifrån de råd jag har följt konstaterade jag även att vi måste fastställa högre standarder för offentliga medier än för kommersiella medier när det gäller pluralism. Som föredragande är jag mycket väl medveten om att marknaden gör sitt jobb och i allmänhet har jag inget att invända mot det.
Själva kärnfrågan är om pluralismen hotas av företagskoncentrationer eller andra typer av hot, eftersom vissa medier är alltför starkt koncentrerade hos en ägare. Det är inget nytt, herr kommissionär. Vi gör detta inom alla politikområden. Det är en av våra uppgifter som gemensam marknad att se till att överdrivet stora koncentrationer inte utvecklas. Allt jag begär är att yttrandefriheten skall garanteras, till gagn för en sund demokrati. Jag tycker att det är väldigt synd att vissa ledamöter, som inte deltagit i diskussionen från början, nu plötsligt har ingett ett stort antal ändringsförslag för att stjälpa det här betänkandet. Jag tycker inte att betänkandet förtjänar det, jag väntade mig det inte och jag anser också att det är odemokratiskt. 
Tajani (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har begärt ordet för att tala om artiklarna 3, 28, 64, 118, 151, 171 och 172, som handlar om tillgången till handlingar. I ett dokument som offentliggjorts av parlamentets presstjänst hävdades att informationsfriheten i Italien är den viktigaste frågan under detta sammanträde och man hävdade också att denna informationsfrihet är hotad i Italien.
Det finns inget betänkande eller dokument med denna rubrik i omröstningen. Jag tycker att det verkar som om tjänstemännen har manipulerat situationen, och jag uppmanar därför parlamentets talman att se till att parlamentet ochtjänstemännen i utskotten inte agerar utifrån politiska ställningstaganden utan följer parlamentets grundläggande regler och officiella handlingar.
Jag vill be er att notera vad jag sagt i protokollet. I går skrev jag en formell protest till ordföranden i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, som skickade en officiell protestskrivelse till parlamentets talman. 
Talmannen.
   – Herr Tajani! Ni kommer i alla händelser att finnas med i protokollet, eftersom ni har yttrat er. Jag skall givetvis även framföra er begäran till talmannen, men det ändrar inte det faktum att vi nu skall gå vidare med debatten. 
Patten,
   . – Först vill jag för artighets skull tacka föredraganden för detta initiativbetänkande och tala om att jag tycker att det är fascinerande att se så många människor här i plenisalen vid den här tiden på dygnet.
Jag tror att jag är den kommissionär som har talat mest i parlamentet under den nuvarande kommissionens mandatperiod. Jag har ganska ofta talat vid den här tiden på kvällen. Jag har talat om mänskliga rättigheter i Afrika och alla möjliga frågor som rör liv och död, men jag har aldrig sett så många människor här vid den här tiden som nu i kväll. Jag avundas kommissionär Vitorino som egentligen skulle ha varit här i kväll: om han får en sådan här uppslutning varje gång han talar i plenisalen, då skall gudarna veta att jag fick fel jobb i kommissionen!
I ljuset av det faktum – och här återkommer jag till min polisroll – att parlamentet ännu inte har enats om betänkandets slutliga form kommer jag i kväll att svara i ganska allmänna ordalag, och kommissionen kommer senare som vanligt att följa upp med mer utförlig skriftlig respons.
Yttrandefrihet och informationsfrihet, som också omfattar mediernas frihet och mångfald, är en princip som är gemensam för alla medlemsstater och som unionen vilar på, så som fastslås i artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen. Den här rättigheten är också inskriven i artikel 11 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Det är därför ingen överraskning att kommissionen till fullo instämmer i att en mediesektor präglad av frihet och mångfald är en förutsättning för fritt fungerande demokratier. Vi måste alla förbli mycket vaksamma när det gäller samtliga aspekter av mediernas mångfald i Europeiska unionen.
Jag vill dock betona att skyddet av mediernas mångfald i första hand är en uppgift för medlemsstaterna. Subsidiaritetsfrågan är avgörande i det här sammanhanget. Nationella åtgärder för att främja mediernas mångfald skulle till exempel kunna omfatta reglering av aktieägande i mediebolag eller åtgärder som främjar ett innehåll med kulturell och språklig mångfald.
Alla åtgärder för att främja mediernas mångfald syftar till att skydda yttrandefriheten och se till så att medierna speglar det breda spektrum av uppfattningar och åsikter som kännetecknar ett demokratiskt samhälle. Gemenskapens sekundärlagstiftning innehåller i nuläget inga bestämmelser som särskilt syftar till att säkra mediernas mångfald. Gemenskapslagstiftningen tillåter dock nationella åtgärder för att trygga mediernas mångfald. Icke desto mindre finns ett antal rättsakter på gemenskapsnivå som direkt eller indirekt bidrar till att bevara mediernas mångfald. Direktivet ”Television utan gränser” bidrar till exempel till att trygga mediernas mångfald genom en rad innehållsrelaterade bestämmelser, särskilt bestämmelserna om att främja europeiska produktioner och oberoende producenters arbete.
Mediaprogrammet spelar också en viktig roll, samtidigt som tillämpningen av konkurrenslagarna har positiv effekt på mediernas mångfald. Gemenskapens konkurrenslagstiftning har visserligen i första hand ekonomiska mål – det vill säga att garantera en fungerande konkurrens mellan marknadsaktörerna – men den bidrar också till att förebygga alltför stor kontroll över eller för koncentrerat ägande av mediebolag, något som skulle kunna bli ett hot mot bredden av uppfattningar och åsikter i media.
Avslutningsvis vill jag upprepa vad min kollega kommissionär Vitorino sade i diskussionen om grundläggande rättigheter förra månaden. Kommissionen fäster stor vikt vid att respekten för grundläggande rättigheter inom hela EU övervakas som sig bör. Vi ser också verkligen fram emot att stadgan införlivas i konstitutionsfördraget och därigenom vinner laga kraft.
Jag kan bara beklaga att den här diskussionen inte har gett mig något tillfälle att – som de brukade säga i Rom – kommentera ägandeförhållandena i mediesektorn i det land jag känner bäst. Jag skulle ha kunnat delge parlamentet min syn på media, som ofta har en passionerad tilltro till nationalism utom när det gäller ägandet av medier. 
Jag skulle ha kunnat ge min syn på medieägare som vill utöva ansenligt politiskt inflytande utan att någonsin ställa upp i val, delvis därför att de inte är medborgare i det land jag känner bäst. Jag beklagar att jag inte har möjlighet att ta upp de här frågorna i kväll. News International och Rupert Murdoch beklagar också att jag inte har möjlighet att ta upp de här frågorna, men vid något framtida tillfälle kanske en överväldigande mängd medlemmar av det parti jag tillhör kommer att pressa mig att framföra dessa synpunkter på medieägandet i Förenade kungariket, och när jag uppmuntras att göra det skall jag försöka se till att kommissionär Vitorino leder diskussionen. 
Gargani (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Som ordförande i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden vill jag säga att jag aldrig tidigare har varit så stolt som i kväll över att vara ordförande i ett utskott som på ett opartiskt sätt har avgett ett oerhört grundligt yttrande och detaljerade förslag till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Utskottet gjorde detta utifrån djupgående kunskaper, helt objektivt, utan någon oenighet och på ett ytterst noggrant sätt och krävde åtaganden om en spridning av ägande och kontroll över telekommunikationer och TV-sändningar, fri konkurrens, att principen om pluralism även skall följas av radio- och TV-bolag samt betonade behovet av mediernas pluralism, eftersom detta är en grundläggande rättighet.
Vi föreslog därför en rad bedömningar och lade fram ändringsförslag som skulle infogas, vilket utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter inte tog någon som helst notis om. Trots att vi diskuterade dessa frågor opartiskt vill en majoritet av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter blockera – för detta är verkligen obstruktionspolitik –och på något sätt enbart beakta situationens politiska aspekter. Därför försöker de pådyvla Italien en situation och en bedömning som landet inte förtjänar, eftersom vi inte kan låta Italien i stort få ett negativt omdöme. Vi har således fått ett direktiv och en lösning som parlamentet kan känna sig allt annat än stolt över. 
Perry (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det är ett särskilt nöje att delta i sena kvällsdiskussioner, och frågan om mediekoncentration är allvarlig och förtjänar sannerligen att diskuteras. Man behöver bara läsa dagens brittiska tidningar och spekulationerna om varför Tony Blair har gjort en helomvändning i frågan om en EU-folkomröstning för att inse det.
Jag beklagar dock det stora utrymme i detta betänkande som ägnas åt angrepp på den italienska regeringen. Detta har försämrat betänkandets kvalitet. Utskottet för kultur, som jag talar för, har tagit frågan på största allvar och har vid upprepade tillfällen framhållit att mångfald i medierna är grundläggande för att skydda demokratin och den kulturella mångfalden i Europa. I vårt betänkande om direktivet om television utan gränser efterlyste vi en grönbok och en särskild undersökning av denna fråga från kommissionen. Vi väntar fortfarande på denna grönbok. Vi förstår att medlemsstaterna har det främsta ansvaret. I dagens snabbt krympande värld kan Europeiska unionen dock inte negligera sitt eget ansvar eller ignorera den särställning unionen intar genom att den inte ingår i en eller två mäktiga mediemagnaters maktsfär. Det är synd att betänkandet har blandat ihop dessa syften med öppna politiska angrepp på den italienska regeringen. Frågan hade förtjänat bättre. 
Frassoni (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Jag yttrar mig på Johannes Voggenhubers vägnar, föredragande för yttrandet från utskottet för konstitutionella frågor.
Utskottet för konstitutionella frågor har enhälligt antagit detta yttrande, som kan delas upp i tre huvudpunkter. Den första punkten är intressekonflikten, där vi alla hoppas – med betoning på ordet hoppas – att vi skall få en lagstiftning som syftar till att förbjuda politiska personer och kandidater från att ha betydande ekonomiska intressen i medierna. I den andra punkten slås fast att det är nödvändigt att inrätta ett förfarande där parlamentet på ett oberoende sätt – och då menar jag oberoende – kan inleda förfaranden som gör det möjligt att genomföra undersökningar om situationen för de mänskliga rättigheterna i en medlemsstat enligt artikel 7.1 i fördraget. Slutligen är den tredje punkten den punkt där utskottet för konstitutionella frågor anser att varje åtgärd av en medlemsstat som leder till en inskränkning av yttrandefriheten och informationsfriheten i detta land skall utgöra ett brott mot denna artikel.
Jag vill understryka att vi inte har några fientliga avsikter utan bara en enhällig önskan, åtminstone i utskottet för konstitutionella frågor, att fastställa ett förfarande för att veta hur Europaparlamentet, rådet och kommissionen skall agera i sådana känsliga situationer. 
Santini (PPE-DE ).
   – Herr talman! Om ni tillåter att jag är en smula ironisk – något som i det här läget kan vara ett knep för att undslippa en känslig debatt – skulle jag vilja säga att den italienska vänsterns valkampanj i Europavalet officiellt inleds här i kväll i Europaparlamentet.
Det dokument vi diskuterar har i praktiken tagits som gisslan i en dold agenda – vilket tömmer den kulturella, vetenskapliga och tekniska analys som rubriken antyder på allt värde – även om det förhållande att Italien redan i rubriken pekas ut som ett land där informationsfriheten sägs vara mer hotad än på annat håll ger en föraning om de vinklade slutsatserna, som enbart är ämnade att skada den italienska regeringen och särskilt premiärministern.
Till stöd för detta betänkande lägger föredraganden fram slutsatserna från en undersökning som genomförts av ett institut i Düsseldorf – som aldrig godkänts av Europaparlamentet – och vars resultat är allt annat än tydliga och slutgiltiga. I undersökningens inledning aviseras dess syfte att jämföra situationen i de 25 medlemsstaterna, varefter ett fåtal data presenteras om åtta länder, en tydlig fingervisning om denna undersöknings provisoriska karaktär och brister. Herr talman! En fråga dyker upp, som jag vill ställa till kammaren. Varför denna brådska? Varför inte vänta tills undersökningen var fullständig och kompletterades av uppgifter om samtliga 25 länder? Jag skulle kunna ge ett svar, men jag kanske är för cynisk.
Den ursprungliga texten har fyllts ut med en räcka ändringsförslag som framställer situationen i Italien i ett minst sagt paradoxalt ljus, med personangrepp och kritik mot Italiens premiärminister som inte stämmer överens med gängse stil och språk i Europaparlamentet. Talman Pat Cox skrev ungefär detsamma i en skrivelse i dag, där han uppmanade föredraganden att ändra tonläge och rensa bort personangreppen. Föredraganden har också föreslagit några enstaka kosmetiska ingrepp – som hon beskriver dem – som ett prov på sin goda vilja. Fru Boogerd-Quaak, ärligt talat är det inte tillräckligt. Vad som behövs här är en fullständig ansiktslyftning för att återge resolutionen en smula värdighet.
Situationen i Italien är mycket olik den som skildras här. Det bekräftas i en rapport från förra året av Reportrar utan gränser, en organisation som absolut inte står den italienska regeringen eller dess premiärminister nära. Tvärtom är den mycket kritisk. Icke desto mindre hävdar den att den italienska pressen i stort sett återspeglar den mångfald av politiska ståndpunkter som kommer till uttryck i parlamentet och uppvisar en mycket stor spridning av åsikter som ofta är regeringskritiska. Därefter analyseras olika gemensamma drag för nyhetsprogrammen i radio och TV, dagspress och tidskrifter och så vidare med följande kommentar: ”De tryckta medierna erbjuder ett spektrum av politiska synsätt som relativt väl avspeglar förhållandena på den italienska politiska arenan, men som lider ekonomiskt av radio- och TV-mediernas dominans.” Till sist – i sista stycket – sägs att de tryckta medierna över lag är negativa till regeringen och den styrande majoriteten.
Herr talman! Var finns då sanningen? Det är synd och skam, för man kan omöjligt se var sanningen finns. Det här betänkandet kunde ha hjälpt till att upprätthålla den. Vi vet var den finns. Tyvärr förråder det här betänkandet sanningen och skändar den.
Paciotti (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för det värdefulla arbete hon har uträttat på ett både kompetent och opartiskt sätt. Jag tackar henne särskilt för det stora tålamod hon har visat inför de senaste dagarnas oberättigade kritik och obstruktionspolitik, som absolut inte beror på ett intresse att skydda en grundläggande rättighet för de europeiska medborgarna.
Betänkandet utarbetades med talmanskonferensens tillåtelse och enligt dess instruktioner. I betänkandet behandlas frågan om mediernas frihet och kulturella mångfald – avgörande aspekter i en fullödig demokrati. Detta är i sin tur ett av EU:s grundläggande värden som återfinns i artikel 6 i fördraget. I detta fullt acceptabla betänkande analyseras vilka kriterier som måste iakttas, och vilka instrument som kan användas för att se till att mediefrihet och mediepluralism garanteras. Man föreslår också möjliga sätt för gemenskapen och medlemsstaterna att ingripa i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Tack vare analyserna och förslagen kan det här arbetet få stor betydelse för den framtida utvecklingen av unionen, som efter utvidgningen omfattar 25 medlemsländer.
I betänkandet undersöks även risken för kränkningar av yttrandefriheten och informationsfriheten, särskilt i Italien, enligt det uppdrag som utskottet tilldelats. Det finns ständigt risker överallt, men det är svårt att förneka missförhållandena i Italien, som har sin grund i objektiva och obestridliga faktorer. Italien har den högsta mediekoncentrationen på den audiovisuella marknaden i Europa. Den kännetecknas av duopolet mellan public service-företaget RAI och den privata företagsgruppen Mediaset, som tillsammans svarar för 96,8 procent av de ekonomiska resurserna i samband med reklam, av det faktum att Mediasetgruppen kontrolleras av landets sittande premiärminister, av det faktum att public servicetelevisionens struktur och programinnehåll i Italien påverkas av regeringen och den styrande majoriteten, samt av att premiärministerns intressekonflikt ännu inte har fått någon lösning. Dessutom har det italienska etermediesystemet i flera årtionden verkat under olagliga former, vilket författningsdomstolen har påpekat vid ett flertal tillfällen. Detta har lagstiftarna ännu inte åtgärdat. De lagar som hittills har antagits har inneburit en ratificering av vad som i praktiken är ett besittningstagande av frekvenserna – det vill säga den största privata gruppens drift av anläggningar utan utfärdade medgivanden eller bemyndiganden, något som går stick i stäv mot alla strävanden efter ökad pluralism – och har gradvis förklarats oförenliga med författningen. Italiens president har återsänt den senaste lagstiftningen om en reform av den audiovisuella sektorn till parlamentet på grund av att den inte följde de principer som har fastställts av författningsdomstolen.
Med tanke på dessa obestridliga fakta kan man inte undgå att se att Italiens medborgare löper allvarlig risk för konkreta, upprepade brott mot den grundläggande rätten till mediepluralism.
Calò (ELDR ).
   – Herr talman! Det är förvånande och märkligt att många av de uppgifter som nämns – som har ifrågasatts och som man har krävt bevis för – lämnas på Mediasets webbplats. Är det möjligt att Mediaset ljuger? Å andra sidan är många av de fakta som har lagts fram för oss om hoten mot informationsfriheten i Italien så uppenbara och allvarliga att det inte tjänar något till att upprepa dem. Jag skall i stället komma med några kommentarer och funderingar kring dem.
Det är inte fel att hävda att det fortfarande råder yttrandefrihet i mitt hemland, men informationsfrihetens utrymme har kraftigt inskränkts. Vad vi ser hända är något som nu börjar anta farliga proportioner. Bristen på mediepluralism i Italien börjar i dag övergå till en brist på information, punkt slut. Till och med fallet med en ledamot i Europaparlamentet som anklagas för att ha varit i maskopi med maffian har tystats ned i medierna. Överträdelserna är så många och ofta förekommande att de leder tankarna till ett slutet system med egen värdeskala och som envist fullföljer de antidemokratiska mål som låg till grund för Licio Gellis ”väckelseplan” och hans frimurarloge P2, en utbrytargrupp med Silvio Berlusconi som en av medlemmarna med medlemsnummer 1816.
Hur stort medieutrymme skulle i ett annat europeiskt land ägnas åt nyheten om en maffiarättegång där premiärministerns högra hand är inblandad, en man som varit med och grundat dennes parti? Det är nu absolut nödvändigt med en lag som löser den italienske premiärministerns förödande intressekonflikt, som därtill omfattar många av hans ministrar. Vi har alla bevittnat den obstruktionspolitik som de senaste dagarna har utövats mot Boogerd-Quaak-betänkandet. Man vill förhindra att betänkandet diskuteras i kammaren för att inte rikta några anklagelser mot ett mediesystem som utformats för att enbart uttrycka gillande av den person som äger eller kontrollerar det.
Det är aldrig roligt att tala illa om sitt eget hemland, men de händelser som pågår i Italien står för de mest negativa aspekterna. Vi måste protestera mot dem högt och tydligt, och klandra och fördöma dem. 
Di Lello Finuoli (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Vi har till sist kommit fram till en diskussion om Johanna Boogerd-Quaaks betänkande i parlamentet. Det är ett utmärkt betänkande, som springer ur hennes oro över informationsfriheten och yttrandefriheten i EU – en oro som delas av en överväldigande majoritet i parlamentet.
Vi skulle givetvis ha tyckt att det varit bättre om kommissionen hade lagt fram ett särskilt förslag till direktiv under dessa fem år. Situationen blir alltmer bekymmersam i alla EU-länder till följd av den massiva mediekoncentrationen och regeringarnas allt mer flagranta försök att styra, kontrollera och använda medierna för att vidmakthålla och öka sin egen makt.
Det är dock det fruktansvärda exemplet i Italien som oroar oss mest, både på grund av att informationsfriheten har skadats och på grund av det dåliga exempel som statueras för övriga medlemsstater. EU kan inte fortsätta att tiga om skandalen med en premiärminister som äger tre privata TV-bolag, äger det företag som får in mest reklamintäkter och kontrollerar de tre offentliga TV-företagen, i vars ledning han placerar alla sina politiska sympatisörer, och som till på köpet offentligt avskedar i hans mening olämpliga journalister, som Enzo Biagi och Michele Santoro.
I ett Europa som utvecklas i alltmer nyliberal och antidemokratisk riktning och där makten över medierna aktivt bidrar till att likrikta tänkandet, till krig och till nedrustning av välfärdssamhället, måste vi ge ett tecken som visar att vi ändrar riktning eller åtminstone omprövar saker och ting.
Johanna Boogerd-Quaaks betänkande om medierna är ett steg i den riktningen och kommer därför att få rösterna från vår grupp, Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster. 
Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr talman! I det här betänkandet försöker man uppnå tre mål. Det första målet är att återigen slå fast att en majoritet i detta parlament tror att frågor som rör mediernas yttrandefrihet mycket väl faller under EU:s befogenheter och att det därför är nödvändigt att agera eftersom denna fråga kan bli ett verkligt problem – och faktiskt en fara – för demokratin.
Detta är ingen ny fråga. Den här gången har den behandlats på ett mer specifikt och genomarbetat sätt och har fått mer substans genom olika exempel, men det är egentligen ingen större skillnad mot vad parlamentet för en tid sedan enhälligt antog när den uppmanade kommissionen att vidta åtgärder. Det vidtogs aldrig några åtgärder, och jag skulle vilja höra kommissionär Chris Patten förklara vad som är skälet till det, om ni vet vad skälet är.
Det andra målet är att ge ett antal konkreta exempel på dessa faror, som förvisso finns i flera olika länder, men som i Italien visas upp på ett mycket uppenbart sätt. Där koncentreras helt enkelt makten över politiken, medierna och ekonomin i händerna på en enda person. Ur ett politiskt, kulturellt och rättsligt perspektiv vore detta praktiskt taget omöjligt i vilken annan västdemokrati som helst.
Den tredje fråga jag vill understryka i detta betänkande är de rekommendationer det innehåller. Det är rekommendationer som riktar sig till medlemsstaterna, i synnerhet Italien. De skiljer sig egentligen inte mycket från slutsatserna i det betänkande som Giacomo Santini nämnde. De innebär en lösning på intressekonflikten och även en lösning på problemet med mediemaktens koncentration i Italien i händerna på två personer, och en uppfyllelse av kravet att kommissionen måste vidta åtgärder och lagstifta inom detta område – något som jag upprepar än en gång, eftersom jag anser att det är särskilt viktigt.
Jag upprepar min fråga till kommissionär Patten. Jag skulle vilja veta vad kommissionen har gjort åt denna begäran och vad den har för avsikt att göra, med tanke på att detta betänkande säkert kommer att antas. 
Angelilli (UEN ).
   – Herr talman! Skenet till trots – det vill säga de nästan 200 ändringsförslag jag ingav i utskottet – är jag faktiskt inte alls förtjust över denna debatt. Tvärtom finner jag den något beklämmande, eftersom debatten redan från början egentligen inte har handlat om mångfald och informationsfrihet i Europa utan varit en rent ideologisk attack och skendebatt. Jag anser det beklämmande att vissa delar av den italienska vänstern, förblindade av sitt behov att fälla den italienska premiärministern och därmed hela regeringen – som, vilket jag är glad att konstatera, är demokratiskt vald av en majoritet – har kokat ihop och enats om ett inkvisitoriskt betänkande som detta, ägnat åt förhållandena ”särskilt i Italien”, så som det anges i titeln, i det enda syftet att misskreditera Italien självt. Jag tänker inte godta skrupelfriheten eller moraliserandet i detta ständiga anti-italienska korståg, som också stöds av vissa ledamöter inom den europeiska vänstern som väckte uppmärksamhet genom att förolämpa Italien under det italienska ordförandeskapet och sedan väckte ännu större uppmärksamhet genom att, enligt vad deras egna partikolleger misstänker, ha förfalskat underskrifter i närvarolistan. Jag tänker inte ta emot moralkakor från dem som fortfarande inte har haft modet att med besked fördöma kommissionen för den vanhedrande Eurostatskandalen.
Avslutningsvis skulle jag vara tacksam om denna italienska och europeiska vänster kunde ta sig tid och, framför allt, finna mod att ägna ett lika detaljerat betänkande åt Romano Prodis intressekonflikter. Han som är ordförande för Europeiska kommissionen på lediga stunder och ledare för center-vänsterkoalitionen Ulivo i Italien på heltid, och som för att främja sin politiska kamp mot Italien endast har lyckats att försvaga och skada Europeiska kommissionens anseende, trots alla våra ansträngningar.
Talmannen.
   – Fru Angelilli! Jag anser det värt att nämna att det inte finns något dokumenterat fall då en ledamot av denna kammare, eller observatör, skrivit in sig i närvarolistan med en falsk underskrift. Jag är skyldig de närvarande ledamöterna detta påpekande. 
Napoletano (PSE ).
   – Herr talman! Jag har begärt ordet av ett personligt skäl. Jag hörde Roberta Angelilli i sitt tal hänvisa till vissa ledamöter, vars namn hon inte ville uppge, och påstå att dessa personer förfalskat underskrifter i Europaparlamentets närvarolista. Herr talman! Jag vill att ni får henne att uppge vilka – med fullständiga namn – hon åsyftade och be henne att styrka det påstående hon gjort i kammaren.
Detta är inte godtagbart. Pat Cox har redan haft anledning att mycket tydligt ange vad inställningen är hos de ledamöter som arbetar i denna kammare och vilka rättigheter de har. Herr talman! Detta kan inte godtas. Jag uppmanar Roberta Angelilli att nämna namn. 
Talmannen.
   –Jag har sagt vad som måste sägas i frågan, och med hänsyn till den sena timmen tillåter jag inte någon ytterligare debatt. 
Dillen (NI ).
   – Herr talman! Mina damer och herrar! Till skillnad från en rad andra icke-italienska kolleger i utskottet, som inte oväntat hör till den ständigt moraliserande vänstern, vill jag inte blanda mig i en självständig unionsmedlems inre angelägenheter och jag har ingen önskan att framföra tomma anklagelser mot dess legitima regering.
Som flamländare kan jag inte annat än notera det hyckleri med vilket förkämparna för selektiv indignation ännu en gång anser att de måste undervisa den italienska regeringen i demokrati. Föredraganden har dock varit ett föredöme i dag, och därför vill jag starkt råda henne att undersöka hur oppositionen i mitt hemland, Belgien, systematiskt bojkottas av radio- och TV-programföretag i allmänhetens tjänst. Föredraganden skulle kunna ta reda på att statsministern i mitt land utövat påtryckningar för att få en chefredaktör att rapportera gynnsamt om regeringen. Hon skulle kunna upptäcka att radio- och TV-kanaler i allmänhetens tjänst, i en Pravdaliknande slaviskhet, huvudsakligen ägnar sig åt att omhulda kändiskulten kring statsministern. Hon skulle kunna konstatera att utrikesministern nyligen försökte hindra sändningen av en dokumentär om Belgiens och kungahusets brott i vår förutvarande koloni Kongo. Hon skulle slutligen kunna konstatera att mitt parti, det flamländska blocket, som företräder 18 procent av väljarkåren, stämdes inför domstol av en generöst understödd regeringsorganisation enbart för brottet att ha uttalat sin åsikt. Detta är verkliga brott mot yttrandefriheten, och jag hittar dem inte i detta betänkande. Detta är således inte ett balanserat betänkande som tyder på en uppriktig oro över bristande yttrandefrihet inom unionen. Betänkandet är ett skrämselförsök från vänstern, som helt enkelt inte kan smälta att de italienska väljarna faktiskt råkar ha röstat på ett politiskt icke korrekt sätt. 
Terrón i Cusí (PSE ).
   – Herr talman! Om jag får lov vill jag säga ett par ord i denna fråga. Trots att jag inte tillhör den italienska vänstern, har jag som många ledamöter av andra nationaliteter och från andra grupper, exempelvis Johanna Boogerd-Quaak, oroats över denna fråga.
Enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna är mångfald väsentligt för en fungerande demokrati. Kammaren har noterat en obestridligt stigande oro bland stora yrkesgrupper inom informationsområdet och stora delar av allmänheten inför den information de får genom medierna.
Koncentrationen av privata medieorganisationer i ett fåtal händer och offentliga myndigheters och regeringars missbruk av offentliga medier är de två centrala problemen inom detta område. Det är således ännu värre när båda problemen förenas, dvs. om en politisk befattning och ett affärsintresse inom medierna sammanfaller.
Herr talman! Gemenskapslagstiftningen bör ta hänsyn till behovet av mångfald och bör ha medel att aktivt försvara mångfalden. Det är vad parlamentet föreslår i betänkandet av Johanna Boogerd-Quaak, som jag vill tacka för hennes engagemang och tålamod.
Herr talman! Jag anser att kommissionen och medlemsstaterna bör studera dessa förslag och godta dem, eller åtminstone tala om för oss vad de anser om dem. Jag tror att det skulle välkomnas av parlamentet och av medborgarna.
Herr talman! Jag anser att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor fram till den dag det röstade om detta betänkande i utskottet, röstade och arbetade som det hade gjort under de senaste fem åren, det vill säga på ett rimligt och klokt sätt, och – vilket jag inte tror är särskilt vanligt i parlamentet i dag – lyssnade till varandras argument.
Detta kommer att bli mitt sista tal här i kammaren, eftersom jag har valt att inte återvända till parlamentet nästa mandatperiod, och jag skulle vilja tacka utskottets ordförande, Jorge Hernández Mollar, för hans sätt att leda utskottet fram till i dag även i denna ytterst svåra fråga.
För att återgå till den fråga vi behandlar, herr talman, vill jag inte avsluta utan att ta upp den grundläggande frågan, nämligen att medborgarna reagerar när de anser att informationen om en fråga är föremål för oacceptabel manipulation, vilket de nyligen har visat i mitt hemland, Spanien. Jag är därför optimistisk på detta område. Jag hoppas att institutionerna kan agera på det sätt medborgarna förväntar sig att vi skall agera. 
Manisco (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Låt mig tala engelska så att tolkarna får vila.
Det är med bestörtning och viss munterhet jag iakttar hur några av mina ärade kolleger i Berlusconigruppen uppträder i detta parlament. Vissa mycket allvarligt lagda parlamentariker – allvarsamma på gränsen till att låta tunga – som Guido Podestà, tillika parlamentets vice talman, beter sig plötsligt som om de gått i retorisk spinn och Antonio Tajani förvandlats till den otrolige Hulken medan många andra respekterade medlemmar av parlamentet slår sig för bröstet som King Kong.
Vad har hänt? Uppenbarligen har gentlemannen i Rom gett sin grupp några mycket precisa order, vilket han har all rätt till, och dessa går ut på att stoppa Johanna Boogerd-Quaaks betänkande till varje pris. Denna filibustertaktik är fullt förståelig och fullt berättigad, till och med som någon acceptabel form av obstruktionism, men jag undrar om vi inte har gått för långt, och frångått detta parlaments regler och traditioner, med dessa upprepade försök – och vi kommer att få se många fler före morgondagen, för rykten cirkulerar mycket snabbt i detta parlament – att skjuta upp behandlingen av detta betänkande och få det avfört från dagordningen. Låt mig säga att jag ogillar detta beteende – inte för att jag tillhör en nostalgisk kommunistgrupp eller är bolsjevik, som jag har kallats, utan för att jag fortfarande respekterar detta parlament, dess traditioner, dess normer och dess regler. 
Morera i Catalá (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag anser att den diskussion vi för inte gäller enbart Italien. Jag är från Valencia och historiskt har valenciaborna haft nära förbindelser med italienarna – två personer från Valiencia (Calixtus III och Rodrigo Borgia) var faktiskt påvar i Italien under renässansen – men jag anser att detta är en fundamental och europeisk fråga och jag skulle vilja tacka kommissionären Chris Patten och föredraganden Johanna Boogerd-Quaak för deras anföranden.
Jag anser att vi genom subsidiaritet och även kommissionens initiativ bör reglera och verka för uppbyggandet av mångfald, medier och framför allt neutralitet.
Jag kommer från en europeisk region – Valencia – som inte har sett neutralitet i offentliga medier. Jag talar inte om , vilket är ett flagrant fall, utan om , den valenciska televisionen, som är ett solklart exempel på att en TV-station i allmänhetens tjänst används för partipolitiska syften. Neutralitet betyder att inte vara partipolitisk, att inte låta sig utnyttjas för regeringssyften eller manipulation av information och när det gäller medieorganisationer i det allmännas tjänst och att inte heller låta sig utnyttjas av ett politiskt parti, så som den valenciska televisionen gjort. Därför anser jag att vi med hjälp av kommissionens initiativ bör ta lagstiftningsinitiativ för att skapa rådgivande nämnder. I detta avseende beundrar vi modeller för television i allmänhetens tjänst som BBC och vi vill, som valenciabor, att både och , vår valenciska television, skall vara neutrala och att vi i framtiden har ett neutralt TV-bolag som ger utrymme åt alla partier. Ett parti som mitt, vilket är den tredje största kommunalpolitiska rörelsen i landet, syns inte i vår television och jag anser att denna fråga är fundamental för europeisk integration. 
Segni (UEN ).
   – Herr talman! Jag tar till orda på mina egna vägnar och jag kommer att tala italienska eftersom jag inte behärskar engelska lika bra som Lucio Manisco. Jag skulle vilja säga att informationsmångfald är en europeisk fråga, vilket starkt underströks av kommissionär Chris Pattens uttalande. Just detta faktum visar dock, herr Patten, att Europeiska kommissionen inte har fullgjort sina skyldigheter i denna debatt.
Under de två senaste åren har parlamentet två gånger bett kommissionen att utarbeta ett förslag till direktiv och detta har inte skett. Detta är inte en fråga om höger eller vänster, och det är en överförenkling att anse att det endast gäller Italien. Frågan togs upp i parlamentet genom en resolution som undertecknades av mig själv och 31 andra medlemmar av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna eller andra högergrupper, eftersom den går mycket djupare än Italien och rör värden som tillhör hela Europa och alla civilisationer.
I Italien har saken givetvis passerat smärtgränsen. Förutom en television i allmänhetens tjänst som aldrig undkommit partikontroll, är den privata televisionen också helt i regeringens politiska händer. Detta är dessvärre allvarligt och betänkandet handlar om just det. Herr talman! Jag kommer att rösta för betänkandet. 
Borghezio (NI ).
   – Herr talman! Italien är varken Qatar eller en sydamerikansk republik. Vad som skrivits i detta skamliga betänkande är inte sant, och föredraganden kunde ha baserat det på uppgifter från ett oberoende institut, exempelvis Osservatorio di Pavia. Men föredraganden valde att förbise många saker: hon förbisåg till och med vad som hände journalisten Hans-Martin Tillach några få steg från Europaparlamentet. Det finns inte ett ord om det.
Varken TG1 eller nyhetsprogrammen i Canale 5 – de TV-nyhetsprogram som ägs av Silvio Berlusconi, dvs. de som enligt föredraganden kontrolleras av den italienska regeringen – är Al-Jazeera, även om man tills för ett par kvällar sedan kunde ha trott det när man kväll efter kväll kunde se en elegant vänsterkvinna kalla Mujaheddingerillan ”motståndskämpar” och attackerna på västerlänningar för ”motstånd”. Det offentliga och privata TV-systemet i vårt land, där vänsterjournalister blir rika på hundratals miljoner i lön, är inte Al-Jazeera, medan dagstidningarna på yttersta vänsterkanten – som alltid går lös på regeringen – tar emot regeringens pengar. Jag skulle vilja veta om i Frankrike tar emot Raffarins pengar. Så är det i Italien.
Åsiktsfriheten är stor, och när det gäller förföljelsen i Frankrike av journalister för ärekränkning, så kunde hon väl ha nämnt de italienska domstolarnas ovana att förfölja alla som fritt uttrycker sina åsikter. Kort och gott, det är ett förfärligt betänkande som är en skam för detta parlament! 
Fiori (PPE-DE ).
   – Bästa fru Boogerd-Quaak! Det goda med demokrati är att människor kan ha helt olika åsikter om samma sak. Jag är verkligen djupt besviken och beklämd över detta betänkande, både i dess tekniska och dess politiska aspekter.
Från rättslig och teknisk synpunkt är det närmast ett missbruk av det parlamentariska förfarandet: Fakta och personer omnämns ofta utan sammanhang och utan bevis för de allvarliga anklagelser som framförs. Tredje part används som tillförlitliga informationskällor utan att man iakttagit det enligt arbetsordningen korrekta förfarandet för överlämnande av uppgifterna. Kritiska omdömen utan belägg framförs om länder som ännu inte blivit aktiva medlemmar av vår institution. Bedömningar som gjorts av behöriga utskott som ombetts att yttra sig beaktas inte i tillräcklig utsträckning. Betänkandet bryter mot grundläggande kriterier för vår rättsliga verksamhet – subsidiaritet – särskilt i fråga om lagstiftning. Kritik framförs till och med mot nationella parlament. Jag skulle kunna fortsätta med en ännu längre uppräkning. Betänkandet är så illa utformat att parlamentets talman Pat Cox, i sitt svar på en skrivelse från Guido Podestà, säger att även om vissa delar är tillåtliga, behöver texten ändras för att helt följa parlamentets praxis och vår arbetsordning.
När det gäller de politiska aspekterna överskuggas allt detta tyvärr av ett begär efter politisk smutskastning. För mig, en parlamentsledamot som älskar politik som enligt min mening är ett oersättligt medel för att bygga ett bättre samhälle, är detta det sämsta av allt. Betänkanden som detta och utnyttjandet av institutionerna som ett medel i valkampanjen är ett angrepp mot vår institutions hjärta.
Denna institution har en egen värdighet och en trovärdighet som byggts upp under många år av hårt arbete med konsekventa och seriösa ställningstaganden. Att bli en arena för nationella gräl i valkampanjsyfte är ett dödligt slag mot denna institutions framtid och undergräver dess grundval och trovärdighet för medborgarna i Europeiska unionen. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0229/2004) av Roberta Angelilli för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets förordning om skyldighet för medlemsstaternas behöriga myndigheter att systematiskt förse tredjelandsmedborgares resehandlingar med stämpel då medlemsstaternas yttre gränser passeras och om ändring i detta syfte av konventionen om tillämpning av Schengenavtalet och den gemensamma handboken (KOM(2003) 664 –C5-0580/2003 – 2003/0258(CNS)). 
Patten,
   . – Herr talman! Jag beklagar att parlamentet börjar droppa av när vi nu kommit till dessa viktiga frågor, men för en stund framöver kanske jag inte behöver slitas mellan samma häftiga känslor som nyss! Låt mig gå över till några lugnare frågor.
I februari 2003 lade kommissionen, med anledning av slutsatserna från rådet (rättsliga och inrikes frågor), fram ett paket med konkreta åtgärder som syftar till att överbrygga olikheter mellan rättssystem och praktiska problem i samband med stämplandet av tredjelandsmedborgares resehandlingar vid medlemsstaternas yttre gränser. I november 2003 lade kommissionen fram ett förslag på förordning som för det första syftar till att göra det obligatoriskt för medlemsstaterna att stämpla sådana resehandlingar systematiskt, för det andra till att fastställa villkoren för när avsaknad av inresestämpel kan utgöra prima facie-bevis för att personen ifråga har uppehållit sig längre än tillåtet på medlemsstatens territorium och för det tredje att se till att undantag från kontrollen av personer vid de yttre gränserna endast görs under exceptionella och oförutsedda händelser. 
När medlemsstaternas myndigheter har skyldighet att stämpla tredjelandsmedborgares resehandlingar systematiskt kan avsaknaden av inresestämpel användas som prima facie-bevis på olaglig vistelse. Detta antagande om olaglig vistelse kan bestridas med hjälp av eventuella andra bevis som tredjelandsmedborgaren kan lägga fram.
För att medlemsstaterna skall få tid att göra de praktiska arrangemang som är nödvändiga för genomförandet kommer förordningen inte att träda i kraft förrän den 1 maj i år. Från och med detta datum kommer många av de praktiska svårigheterna med genomförandet enligt vår bedömning att upphöra att existera, eftersom utvidgningen innebär att resehandlingar från medborgare i de nya medlemsstaterna inte längre behöver stämplas. Jag hoppas att de ledamöter som har skjutit upp sänggåendet för att lyssna på de här synpunkterna finner dem värdefulla och jag ser fram emot att lyssna på diskussionen. 
Angelilli (UEN ),
   . – Herr talman! Först av allt vill jag tacka mina kolleger för deras ändringsförslag, som har berikat detta förslag till rådets förordning om skyldighet för medlemsstaternas behöriga myndigheter att systematiskt förse tredjelandsmedborgares resehandlingar med stämpel då medlemsstaternas yttre gränser passeras. Denna lagtext ändrar i detta syfte konventionen om tillämpning av Schengenavtalet och den så kallade gemensamma handboken.
Detta kan synas vara en rent byråkratisk förordning, men med hänsyn till den förestående utvidgningen och den därav följande enorma utökningen av Europeiska unionens yttre gränser är dess syfte i praktiken att se till att rörligheten över dessa gränser förvaltas mer rationellt, i synnerhet så att den lagliga invandringen skyddas medan den illegala invandringen motverkas och effektivt bekämpas liksom den kriminella verksamhet som är förknippad med den. Med hänsyn till att kontrollerna vid de inre gränserna mellan medlemsstaterna helt avskaffas, är syftet att överföra dessa kontroller till staternas yttre gränser, samtidigt som det rättsliga, tullmässiga och polisiära samarbetet ökas genom vad som skulle kunna kallas kompensatoriska åtgärder för att skydda Europeiska unionens territorium.
Det är viktigt att försöka rationalisera och harmonisera systemen för gränskontroll: den gradvisa uppbyggnaden av Schengenområdet har faktiskt lett till att medlemsstaternas förfaranden för kontroll av de egna gränserna varierar. Detta har inverkat negativt på ansträngningarna att kontrollera att tredjelandsmedborgare inom medlemsstaternas territorium uppfyller villkoren för uppehåll, i synnerhet under kortare vistelser. Av denna anledning har kommissionen utarbetat detta förslag till rådets förordning i syfte att göra det obligatoriskt att systematiskt förse sådana medborgares resehandlingar med stämpel vid de yttre gränserna och att upprätta gemensamma regler för detta.
Detta är uppenbart bara ett av många operativa instrument, men att systematiskt stämpla resehandlingar kan effektivt bidra till att bekämpa illegal invandring.
Slutligen skulle jag vilka påpeka att förordningen helt visst bara är ett första steg mot en mer heltäckande reform av systemet, som också kommer att inbegripa systematisk stämpling av dokument – en lämplig form av kontroll – för de personer som lämnar Schengenområdet. 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill naturligtvis börja med att gratulera kommissionen till förslaget och föredraganden till det arbete hon har utfört, både från teknisk synpunkt och i fråga om samarbetet med övriga parlamentsledamöter, eftersom det har gjort det möjligt för oss att få med en del av våra ändringsförslag i hennes betänkande.
Det råder ingen tvekan om att utvidgningen av Europeiska unionens territorium utgör ett steg framåt i förvaltningen av de yttre gränserna. Europeiska unionen är ett ambitiöst och öppet integrationsprojekt som redan kommit att sträcka sig bortom rent ekonomiska mål i och med att dess mål har breddats. I takt med att medlemsstaterna har överfört mer och mer av sin behörighet till unionen, har de utmaningar unionen står inför också ökat.
Sedan Schengenavtalet antogs 1995 har det funnits en allt djupare önskan att avlägsna gränser och hinder mellan de stater som är parter i avtalet. Den fria rörligheten för människor, invandring och asyl samt förvaltningen av de yttre gränserna är politikområden av högsta prioritet, och detta har utan tvekan avspeglats i slutsatserna från vissa rådsmöten, exempelvis i Sevilla, Tammerfors och Thessaloniki.
Ett av målen med den gemensamma politiken är att kontrollera invandringen för att främja dels integrationen av invandrare, dels ett säkert återvändande till ursprungsländerna vid illegal invandring. Därför är kontrollen av de yttre gränserna för de stater som är parter i Schengenavtalet väsentlig för att uppnå dessa mål.
Om vi med denna förordning lyckas få till stånd ett enhetligt system för automatisk stämpling av resehandlingarna för tredjelandsmedborgare kommer vi att göra förfarandena för förvaltningen av de yttre gränserna enklare och mer konsekventa.
En av Europeiska unionens framgångar har utan tvekan varit att avlägsna hindren så att medborgarna kan röra sig fritt genom alla EU-länder utan att mötas av olika behandling. Om vi vill förbättra säkerheten och göra Europeiska unionen till en säkrare region, måste vi också förbättra våra yttre gränsers funktion, och i synnerhet Schengengränserna.
I fråga om Roberta Angelillis betänkande kommer vår grupp att rösta för förslaget men har ändå begärt en särskild omröstning om ändringsförslag 13, eftersom vi anser att kommissionens förslag är bättre än förslaget från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Därför vill vi enbart på denna punkt ha en särskilt omröstning och kommer då att rösta emot.
Jag anser att denna förordning är ett steg framåt i fråga om kontrollen av illegal invandring och att vi därigenom kommer att kunna gå vidare mot en gemensam invandringspolitik. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
För protokollet vill jag framföra mitt tack till Guido Podestà som ersatte mig under en minut. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0248/2004) av Ozan Ceyhun för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets förordning om Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk – (omarbetning) (KOM(2003) 808 – C5-0060/2004 – 2003/0311(CNS)) 
Patten,
   . – Herr talman! Det är nu tio år sedan grundförordningen för att inrätta Europeiskt centrum för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk trädde i kraft. Ändringar har bara gjorts från fall till fall. Syftet med förslaget var att ändra grundförordningen om detta centrum för att kunna ta hänsyn till förändringar i bruket av narkotika, centrumets nuvarande arbetssätt, effekterna av utvidgningen och de övergripande åtgärder som kommissionen vill skall tillämpas på byråer i allmänhet. Centrumets rättsliga grund förblir densamma, nämligen artikel 308.
De största förändringarna jämfört med tidigare förordningar är följande: För det första har centrumets roll stärkts. Kommissionen föreslår att centrumet nu skall ha ansvar för att samla in, registrera och analysera data om nya trender för bruket av narkotika, däribland kombinerat bruk av lagliga och olagliga psykotropiska ämnen. Dessutom skall centrumet utarbeta verktyg och metoder för utvärdering av narkotikapolitiken och de strategier som genomförs i Europeiska unionen. Centrumet skall också kunna erbjuda västra Balkan tekniskt stöd.
För det andra har vi med anledning av utvidgningen vidtagit en rad åtgärder som gör att centrumet kan arbeta mer effektivt i ett utvidgat EU – till exempel inrättas en post som vice ordförande och en styrkommitté, och centrumets vetenskapliga kommitté ses över. Med tanke på att vetenskapliga kommittén per definition är ett opolitiskt organ föreslår vi att den skall bestå av 18 experter som utses av centrumets styrelse på grundval av sina kvalifikationer.
Den tredje förändringen gäller Europaparlamentets deltagande i styrelsen. Eftersom parlamentet nu är ansvarsfrihetsbeviljande myndighet för byråer är det viktigt att undvika eventuella intressekonflikter som skulle kunna uppstå. Jag vill påpeka att av de 15 gemenskapsbyråerna är det bara tre – Europeiska miljöbyrån, Europeiska läkemedelsbyrån och Europeiskt centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet – som har företrädare för Europaparlamentet i styrelsen.
Det andra nya inslaget i kommissionens förslag är av mer teknisk natur och gäller antingen ändringar som rör kodifieringen eller uppdateringen av de nya byråernas förfaranden.
Genom förslaget införs också förenklingar genom konsolidering och borde göra det möjligt för Europeiskt centrum för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk att arbeta mer effektivt i ett utvidgat EU. 
Ceyhun (PSE ),
   . – Herr talman! Kommissionären Chris Patten har faktiskt sagt allt som det var meningen att föredraganden skulle säga. Jag tror att vi för en gång skulle är ense här i kammaren om behovet av att omarbeta denna förordning, så jag tror att allt jag behöver göra är att offentligt framföra mitt tack till kommissionen, till Minerva Melpomeni Malliori och till centrumets ledning. Även om jag förmodar att vi i morgon kommer att anta fördragandens förslag som parlamentets resolution, är det en punkt som vi förmodligen inte är överens om och det är frågan om huruvida parlamentsledamöterna skall tillåtas att sitta i styrelsen. Kommissionen var emot denna tanke och har motiverat sin invändning. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor instämde inte. Som föredragande hade jag faktiskt en öppen inställning i denna fråga, men jag godtar majoritetsbeslutet i utskottet för inrikes frågor. Det ansåg inte att det finns några problem med intressekonflikter. Följaktligen förmodar jag att vi kan godta detta kontrollcentrum på samma sätt som de tre andra byråerna, och om parlamentet anser att ledamöterna spelar en viktig roll i detta organs arbete, utgår jag från att även kommissionen slutligen kommer att godta detta som parlamentets demokratiska beslut.
Det övergripande målet för båda parter är att kontrollcentrumet skall fungera mycket bättre och att dess arbete skall fortsätta så effektivt som möjligt från och med nu. Jag menar att vårt arbete tjänar det ändamålet, och jag tar för givet att vi i morgon kommer att fatta ett klokt beslut, som kraftigt stärker kontrollcentrumet och som gör att det kan fortsätta sitt arbete. 
Malliori (PSE ),
   . – Herr talman! Herr kommissionär! Ändringen av föreskrifterna för Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk anses absolut nödvändig. För det första på grund av utvidgningen och för det andra på grund av de nya trender som observerats bland ungdomar som samtidigt använder tillåtna ämnen, t.ex. alkohol, och olagliga ämnen. Enligt kommissionens förslag är centrumets huvuduppgifter att samla in, analysera och sprida transnationella uppgifter om narkotikaproblem. Jag anser det dock väsentligt att centrumet också går vidare och börjar att utvärdera olika nationella politiker i stället för att enbart tillhandahålla uppgifter. Endast därigenom kan medlemsstaterna få kunskap om de bästa och mest effektiva metoderna inom detta svåra område.
Jag anser att frågan om Europaparlamentets representation i centrumets styrelse är lika viktig, och jag föreslår därför att två parlamentsledamöter skall utses till observatörer, vilka regelbundet skall rapportera tillbaka till det ansvariga utskottet. Förfarandet för att utse direktören bör vara detsamma som för andra gemenskapsbyråer, det vill säga att en kandidat föreslås. Urvalsförfarandet bör vara öppet och tilldra sig alla potentiella sökandes intresse. Jag föreslog ändringar av allt föregående, vilka godtogs. Avslutningsvis skulle jag vilja tacka föredraganden för hans konstruktiva samarbete. 
Oostlander (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ceyhunbetänkandet handlar om en mycket viktig fråga, narkotikapolitik, och särskilt byrån, kontrollcentrumet i Lissabon. Min grupp anser att detta är ett mycket värdefullt instrument som har hjälpt oss att bygga vår politik på fakta. Med hänsyn till politiseringen av all diskussion om narkotika – och den nederländska är mycket övertygande – kan vi helt enkelt inte längre klara oss utan ett centrum som detta.
Centrumets uppgift är, som kommissionären nyss sade, att samla in, standardisera, analysera och jämföra data. Till min överraskning görs nu ett försök i en rad ändringsförslag att bredda denna uppgift så att den innefattar utvärdering av medlemsstaternas politik. Det är dock inte en uppgift för en byrå eller ett organ av vetenskaplig-teknisk natur, som är fjärran från politiken. Att ta fram sådana utvärderingar är en uppgift för politiker, och för att kunna genomföra dessa utvärderingar behöver vi få resurser genom exempelvis detta centrum. Min grupp anser det oacceptabelt att denna politik läggs i händerna på teknokrater, att den politiska uppgiften tas ifrån oss.
Utöver denna huvudinvändning, på vilken vår röst för betänkandet slutligen beror, har vi ytterligare några andra kommentarer. Vi anser inte att ledamöter av detta parlament skall sitta i centrumets styrelse, det är en konstitutionell abnormitet. Vi anser att ett par företrädare utsedda av oss, som inte är parlamentsledamöter som fallet är nu, vore mycket bättre och denna lösning har också fungerat mycket bra. Vi vill inte vara kringskurna i vår övervakande roll av att vi själva sitter i styrelsen. Det kommer helt enkelt inte på fråga. Inte heller har vi något emot god kontakt med direktören, som regelbundet skall hålla oss informerade om vad som pågår vid centrumet. Det behöver inte vara våra företrädare, även om vi naturligtvis också kan kalla in dem för att få en redovisning. Till skillnad från föredraganden anser vi att en styrkommitté, t.ex. ett förvaltningsutskott, som förbereder styrelsens sammanträden är en god tanke.
Med dessa kommentarer följer Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna en väg som andra slagit in på tidigare. Jag förmodar att rådet och kommissionen också inser att ett politiskt mandat är något annat en ett professionellt mandat. Min grupp kan ge sitt ovillkorliga samtycke till övriga ändringsförslag från vår ärade föredragande.
Slutligen vill jag också gratulera kommissionär António Vitorino, som ansvarar för denna fråga, till hans insatser, som jag erfarit under de senaste åren. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.(1)
Ozan Ceyhun hade tyvärr helt rätt när han sade att det skulle bli hans tur efter midnatt. När vi sammanträtt på kvällen har det alltid varit min ambition att avsluta exakt vid midnatt. Vi har inte helt lyckats med det i dag. Vi har dragit tio minuter över tiden, men jag är tacksam mot kommissionären som har spelat en icke obetydlig roll för att se till att det inte blev mer än så. Jag ber tolkarna i deras bås och alla personer bakom scenen om överseende för att saker och ting pågick i tio minuter till. Vi gjorde vårt bästa!

