Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 4 december 1997.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från den 4 december 1997 har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Galeote Quecedo
Herr ordförande! Förra fredagen antog Europeiska rådet i Luxemburg enhälligt en resolution som fördömde och tog avstånd från terroristorganisationen ETA. Dagen därpå hade baskerna möjlighet att gå ut på gatorna, i stora demonstrationer, för att kräva detsamma som vi erbjuder de östländer som knackar på vår dörr: fred, frihet och demokrati.
Jag ber er, herr ordförande, att ni å detta parlaments vägnar, gör ett officiellt uttalande av solidaritet med det baskiska folkats önskan och med den smärta José Luis Casos familj känner, José Luis Caso som mördades för att han i demokratiska val utsetts att representera andra likasinnade basker.

Puerta
Herr ordförande! Jag skulle vilja ansluta mig till Galeotes ord och säga att vi anser att mordet på José Luis Caso - ett ödmjukt kommunalråd, till sitt sätt att leva och sitt sätt att representera invånarna i en liten by i Baskien, Rentería - är ett attentat mot den spanska demokratin, de baskiska demokratiska institutionerna och mot denna stora europeiska demokrati som vi alla tillsammans håller på att bygga upp.
Vi är glada att Europeiska rådet i Luxemburg uttryckt sig med sådan tydlighet och vi vet, herr ordförande, att ni redan, å parlamentets vägnar, beklagat sorgen och uttryckt att parlamentet skall ge den mördades familj all solidaritet som är möjlig.
Jag tror att vi i morgon här i parlamentet har möjlighet att träffa kommunalrådet Miguel Ángel Blancos familj - Miguel Ángel Blanco som mördades i Ermua - och att vice ordförande Cot kommer att hålla ett informationsmöte för solidaritet med terrorismens alla offer i Spanien och Europa. I denna anda vill min grupp uttrycka sin fulla solidaritet och åtagandet att med kraft arbeta för att omöjliggöra att sådana händelser utspelar sig i framtiden.

Medina Ortega
Herr ordförande! Jag vill ansluta mig till vad mina kolleger som tagit till orda före mig uttryckt och, å de spanska socialdemokraternas vägnar, säga att mordet på kommunalrådet Caso är ett mord som är ett attentat mot de demokratiska principerna, mot det spanska folkets försök att forma en stabil och hållbar demokrati och att det, kort sagt, är ännu ett uttryck för den totalitarism som ibland lurar i vissa av våra europeiska samhällen.
Jag tackar ordföranden för att han beklagat sorgen, jag glädjer mig över Europeiska rådet i Luxemburgs deklaration och jag hoppas att detta parlament och dessa institutioner fortsätter att stödja det spanska folkets bemödanden om att leva i fred och demokrati.

Ordföranden
Tack, herr Medina. Mina damer och herrar, jag tror att de tre ledamöter som talat uttrycker denna kammares känsla. En känsla som jag, då rådet gjorde detta uttalande, också kunde skriva under. Samtidigt vill jag påminna om, som Puerta gjorde, att i morgon kl. 18.00 hålls ett öppet möte för alla medlemmar i denna kammare för att uttrycka solidaritet med alla offer för terroristhandlingar - vare sig de skett i Europa eller i Europa i allmänhet - och denna kammares fasta vilja och åtagande att kämpa mot varje form av terrorism, varhelst den än uppenbarar sig.

Papakyriazis
Herr ordförande! I övermorgon, onsdag, kommer vi alla att uppleva det ytterst viktiga ögonblick då Sacharov-priset delas ut. Speciellt viktigt är det i år, det tionde året, då de mänskliga rättigheterna fyller 50 år.
1995 hedrades Leyla Zana, vår kurdiska kollega i det turkiska parlamentet, med Sacharov-priset, för sin kompromisslösa kamp, för vilken hon förföljdes och fängslades av den turkiska regeringen. Vi minns, herr ordförande, Zanas tal i denna sal den 12 januari 1996, vilket hennes make läste upp för oss, eftersom hon själv inte var med oss, som slutade med vädjan "jag ber om Europaparlamentets hjälp att sätta stopp för mitt folks tragedi" .
I dag, två år senare, sitter Leyla Zana fortfarande fängslad i Turkiet, trots att hon i hela världen framhävts som en symbol, som fredligt arbetar för lösning av problemen, och för ett helt folks överlevnad.
Herr ordförande! I dag, då Turkiets närmande till den Europeiska unionen återigen aktualiserats, tror jag att Europaparlamentet, troget sina principer, bör begära och kräva av den turkiska regeringen att vår kollega, Zana, som vi här hedrat med Sacharov-priset, omedelbart friges från fängelset.

Ordföranden
Tack, herr Papakyriazis. Jag vill ändå påminna ledamöterna om att det bästa sättet för parlamentet att vara solidarisk med tillerkännandet av Sacharov-priset är att så många som möjligt infinner sig vid det plenarsammanträde som hålls på onsdag kl. 12.00, för att utdela priset till Salima Ghezali, vars arbete ligger i linje med Leyla Zanas.

McMillan-Scott
Herr ordförande! En ordningsfråga. Som ni kanske vet har Förenta staterna uppenbarligen infört ett förbud mot import av europeiskt nötkött till Förenta staterna. Detta har ännu inte bekräftats officiellt, men jag tror att så är fallet. Detta får mig, tillsammans med de rykten som löper om såväl nötkött som lammkött, att anse att det kunde vara bra om kommissionen gjorde ett uttalande inför denna kammare, i synnerhet efter dagens rådsmöte. Jag undrar om ni skulle kunna framföra det förslaget till den någon gång denna vecka.

Ordföranden
Saken har diskuterats i ordförandekonferensen. Eftersom det handlar om rykten snarare än fakta beslöt man att det vore bättre att göra ett uttalande i januari, när vi har alla fakta och ett uttalande från kommissionen.

Hallam
Herr ordförande! En ordningsfråga. Det kanske går rykten om situationen med avseende på nötkött i Europa, men i min valkrets, där det finns många lantbrukare som föder upp nötboskap, håller en verklig kris på att utveckla sig. Marknaden flödar över av import från andra europeiska länder, som inte har samma hygieniska standard som vi har i Förenade kungariket. Så det är inte fråga om rykten, det är ett verkligt problem.

Roth-Behrendt
Herr ordförande! Utan att vilja gå in på innehållet i debatten, eftersom jag då skulle vara tvungen att vara lite skarpare - tillåt mig bara att peka på att jag under eftermiddagen har hört av Bonino, att hon räknar med att i morgon kväll efter kommissionens sammanträde göra ett uttalande. Av föredragningslistan förstår jag att detta uttaande kommer att äga rum i morgon kväll klockan 21.00 med en efterföljande debatt, här i denna plenisal. Till för två minuter sedan utgick jag ifrån det, och för övrigt utgår också Bonino från det.

Ordföranden
Ni vet väl om att detta kräver att en ändring görs i föredragningslistan på reglementsenligt sätt, vilket uppenbarligen inte skett denna gång.
Åh! Förlåt, jag tar tillbaka. Kl. 21.00 ligger faktiskt enligt föredragningslistan ett uttalande av kommissionen, följt av debatt, om nötköttsprodukter som kan utgöra en hälsorisk. Jag tar därför tillbaka. Det står i föredragningslistan - ni har rätt fru Roth-Behrendt - och det ska debatteras i morgon.

de Vries
Herr ordförande! En ordningsfråga. Jag tänkte göra samma påpekande. Det stämmer att vi borde genomföra den debatten klockan 21.00 på tisdag kväll, som överenskommet.

Banotti
Herr ordförande! Jag är chockad över vad Hallam sagt. Han förtalade hygienförhållandena i mitt land, eftersom det är de irländska lantbrukarna som olagligen stoppas i hamnen. Till Hallam skulle jag vilja säga: det var länge sedan vi höll grisar i vardagsrum.

Macartney
Herr ordförande! Skulle vi inte, i stället för att ge oss in i en lång debatt om detta, bara helt enkelt kunna komma överens om att den fråga som är inplanerad till klockan 21.00 i morgon kväll skulle kunna omfatta alla berörda aspekter - innefattande såväl kalvkött som nötkött? Jag antar att det är vad ordförandekonferensen avsåg när de tog upp detta på föredragningslistan.

Ordföranden
Det beror naturligtvis på kommissionären och hans uttalande.

Berthu
Herr ordförande! Det är riktigt att det i morgon kl. 21.00 kommer ett uttalande från kommissionen om produkter av nötkött som kan utgöra en hälsorisk. Men vad som chockerar mig, herr ordförande, är att detta uttalande skall följas av en debatt och inte en ståndpunkt från Europaparlamentet. Det blir varken en resolution eller en omröstning. Och det blir f.ö. inte heller vare sig en resolution eller omröstning om märkning av genetiskt modifierade organismer vilket vi skall diskutera fredag förmiddag.
Jag tror att motiven för detta uttalande från kommissionen är mycket seriösa. Sannolikt ett importförbud i Förenta staterna, sannolikt en ändring av förbudet mot användning av riskprodukter vilket teoretiskt skulle träda i kraft den 1 januari nästa år. De är alla mycket viktiga ämnen och det skulle vara otänkbart att Europaparlamentet inte tydligt tar ställning i tid, dvs. nu och inte om en eller två månader, när parlamentet bara kan beklaga vad som redan hänt.

Ordföranden
Herr Berthu! Ni deltog, i likhet med mig, i ordförandekonferensen som fattade beslutet att inte utfärda någon resolution. Konferensen ansåg att en debatt borde hållas, men att det däremot antagligen inte fanns tillräckligt med underlag för att utfärda en resolution, utan att behöriga utskott fick möjlighet att uttala sig om ärendet. Det var den förklaring som lämnades till ordförandekonferensen. Ni var där, precis som jag. Jag ville lämna den här informationen till kammaren.

Sturdy
Herr ordförande! Först av allt vill jag hålla med i vad ni sade om det aktuella läget gentemot Förenta staterna, men jag kan kanske hjälpa er något litet med avseende på att Hallam försöker ta hem en billig politisk poäng. Han borde veta att brittiskt nötkött varit förbjudet i Förenta staterna under flera år, och att det är hans regering som skapar problem för nötköttsindustrin genom att vägra att revalvera" det gröna pundet" .

Ordföranden
Herr Sturdy, det här är inte den rätta platsen att diskutera en medlemsstats interna problem på.

Ordföranden
Fru Roth-Behrendt, snälla ni, vi har en mycket späckad föredragningslista, låt oss inte förlora tid på att anklaga varandra.

Roth-Behrendt
Herr ordförande! Jag har inte för avsikt att träda in i debatten. Jag vill bara säga något om förfaringssättet och lyckönska ordförandekonferensen till dess vishet. Förra månaden, i november, godkände vi en omfattande resolution, som knappt innehöll några luckor. Att göra det igen den här månaden, anser jag inte vara förnuftigt. För de kolleger, som ändå anser att det är nödvändigt, vill jag påpeka att vi redan i februari skall debattera om nästa rapport från kommissionen - den första av halvårsrapporterna - och återigen författa en resolution. Det betyder att vi inom loppet av tre månader åter kommer att ha BSE-resolutioner. Jag tror att det blir tillräckligt trevligt, så att vi i morgon kan unna oss den stora lyxen att föra en debatt som förser oss med nödvändig information. På så vis kan vi skjuta upp utarbetandet av en resolution till granskningen av kommissionens väl underbyggda rapport i februari.

Gallagher
Herr ordförande! Till Hallam skulle jag bara vilja säga att om hans lands regering hade observerat...

Ordföranden
Nej herr Gallagher, vi skall inte diskutera denna fråga ytterligare.

Posselt
Herr ordförande! Jag hade anmält mig till talarlistan från början. Ursäkta om jag inte yttrar mig angående det brittiska nötköttet. Jag vill inte heller ansluta mig till Roth-Behrendts gratulationer till ordförandekonferensen, tvärtom! I morgon skulle ett sammanträde äga rum med kommissionär Brittan i utskottet för externa ekonomiska förbindelser. Med tanke på temat för det så skulle det ha varit absolut nödvändigt denna vecka. Nu måste vi hålla det som ett informellt möte utan tolkning. Jag ville bara protestera mot att varje arbetsgrupp och varje intergrupp här kan sammanträda på förnuftiga villkor, men inte ett utskott som skall diskutera någonting viktigt, som måste behandlas denna vecka! Tack för ordet.

Ordföranden
Fru Posselt, ni vet väl att detta är ett beslut taget av ordförandekonferensen. Beslutet att utskottsmötena skall äga rum i Bryssel har förklarats i utskottsordförandekonferensen och i vart och ett av utskotten.
Om ni anser att detta bör ändras, vänd er då till ordförandekonferensen, men det här är varken rätt tid eller plats för att ändra detta.

Van Bladel
Herr ordförande! Kan presidiet på grundval av artikel 22.5 så snart som möjligt förse postlokalens medarbetare, som nu inte kan utföra sitt arbete på ett tillfredsställande sätt, med de hjälpmedel de behöver och kan inte chaufförerna i det hemskt kalla hörnet i entréhallen få tillgång till en bättre lokal? Vi har nu fått bra förhållanden att arbeta under, jag tycker att det borde vara så för våra nära medarbetare också.
(Applåder)

Provan
Herr ordförande! Ni drar många gånger på er mycket eld vid sådana här tillfällen, och jag tycker att det bara är rätt att ni någon gång skulle få några komplimanger också. Jag vill be er att framföra vårt tack till alla dem som involverats i vår flyttning till våra nya kontor i Bryssel, för de sätt de genomfört den på. Det förelåg några smärre svårigheter, men på det stora hela genomfördes detta väldiga företag på ett enastående effektivt sätt. Var snäll och för det vidare till alla berörda.
(Applåder)

Ordföranden
Tack, herr Provan. Till van Bladel kan jag säga att generalsekreteraren söker efter en bättre plats för chaufförerna i den nya byggnaden. Tack för era anmärkningar. Vi hade en grupp som arbetade på ett utmärkt sätt, och vi måste gratulera generalsekreteraren för att han ordnade med gruppen för det mycket framgångsrika företaget.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Det var angående protokollet som jag begärde ordet, samtidigt som ni tog upp den första punkten på föredragningslistan.
Jag skulle vilja göra en kommentar beträffande sidan 5 i protokollet från sammanträdet den 4 december, och närmare bestämt svaret på mitt inlägg grundat på artikel 48 i arbetsordningen. I mitt inlägg erinrade jag om att jag den 19 november lämnat in ett skriftligt utlåtande om huruvida de förfaranden som gäller för våra drifts- och investeringskostnader är riktiga och öppna, i syfte att få dem införda i registret. Jag ville att samtliga ledamöter skulle kunna uttala sig om samtliga frågor och alla rykten som omgärdar dessa aspekter. Ni svarade, herr ordförande, att ni hade hänvisat frågan till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet och ni skrev i ett brev daterat den 3 december till mig att ni samma dag skulle hänvisa frågan till utskottet för arbetsordningen.
Herr ordförande! Utskottet för arbetsordningen sammanträdde den 8-9 december. Den hade fortfarande inte mottagit något brev. I dag, den 15 december, har detta utskott ännu inte fått sig frågan hänvisad. Jag skulle vilja veta anledningen till detta dröjsmål. Jag skulle vilja veta varför er omgivning, era enheter och era medarbetare känner en sådan motvilja mot detta förfarande, som ni vet är så viktigt för uppfattningen om parlamentet.

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy! Jag undertecknade hänvisningen till utskottet för arbetsordningen så snart det var möjligt med tanke på mina resor i Förenade kungariket. Den har sänts i dag, när väl posten registrerats, eftersom ni vet att det finns formella regler för internposten. Jag undertecknade den alltså. Ni vet att vi försöker minska antalet formella regler men det går fortfarande långsamt. Ni kan vara lugn, hänvisningen är skickad till utskottet för arbetsordningen som kommer att få den i dag.
(Protokollet justerades.)

Arbetsplan
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen.
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av ordförandenkonferensen i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen har delats ut.
Följande ändringar har föreslagits:
Måndag till torsdag: inga ändringar.
Fredag:

Ordföranden
I överenskommelse med utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ber Redondo Jiménez att hennes betänkande om bekämpning av Pseudominas Solanacearum (Smith) Smith skall behandlas enligt förfarandet utan debatt.
Jag ger ordet till Colino Salamanca, ordförande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Colino Salamanca
Herr ordförande! I nämnda betänkande är det fastslaget att ändringsförslagen antogs enhälligt. Det finns inga problem. Därför kan denna begäran beviljas.

Ordföranden
Då genomför vi röstningen om Redondo Jiménez begäran.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)

Ordföranden
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00.

Ordföranden
Jag har av Ford och 28 andra undertecknare fått en begäran om att ett uttalande av kommissionen om UEFA: s beslut att inte tillåta vinnarna i Coca Cola-cupen att delta i tävlingar i europeiska cuper skall upptas på föredragningslistan.
Med tanke på att föredragningslistan för den här sammanträdesperioden är så överfull skulle ett sådant uttalande inte kunna läggas in - om det bestäms att det ska läggas in - förrän i slutet av fredagssammanträdet.
Ford har ordet för att presentera denna ändringsbegäran.

Ford
Herr ordförande! Det vore helt godtagbart vid avslutandet av fredagsförmiddagens förhandlingar, om kammaren går med på det.

Ordföranden
Vill någon yttra sig till förmån för denna begäran? Emot? Nej.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet godkände begäran.)

Ordföranden
Föredragningslistan antas med dessa ändringar.

Grönbok  "Ett partnerskap för en ny arbetsorganisation
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0313/97) av Andersson från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens grönbok "Ett partnerskap för en ny arbetsorganisation" .

Andersson
Herr ordförande! Jag vill börja med att tacka kommissionen för en alldeles utmärkt grönbok. Jag vill också passa på tillfället att tacka mina utskottskamrater för ett utmärkt samarbete i utskottet vid utarbetandet av betänkandet.
När det gäller förändringar av arbetsorganisationen kan vi konstatera att vi ligger efter USA och Japan. Detta är ett konstaterande och inte en värdering. Jag menar nämligen att vi, när vi skall förändra arbetsorganisationen i Europa, skall välja vår egen modell, som bland annat bygger på den sociala modellen, och inte plagiera modeller från USA och Japan.
Jag vill vidare nämna några ord om ordet flexibilitet. Det är ett ord som är fullt av tabun. För mig handlar flexibilitet om en koppling till tryggheten. Det är så att man aldrig kan skapa en flexibel arbetsorganisation, om man inte samtidigt har en välutbyggd arbetsrätt, en aktiv arbetsmarknadspolitik, en rätt till fortbildning för de anställda osv.
Det handlar inte om en modell när vi skall skapa nya arbetsorganisationer i Europa, utan om många modeller. Det är olika för olika branscher och olika för olika företag. Det som är gemensamt och viktigt är att arbetsmarknadens parter på bransch- och företagsnivå är involverade. Däremot skall vi inte - jag vänder mig här till PPE-gruppen och ändringsförslag 4 - blanda oss i hur arbetsmarknadens parter organiserar sig. Det är viktigt att de små och medelstora företagen finns med. Däremot är det inte vi, utan arbetsgivarna själva som skall bestämma hur de små och medelstora företagen skall representeras i arbetsgivarorganisationerna.
Förändringar i arbetsorganisationen berör en mängd politiska ämnesområden, bl.a. skatteområdet. Från utskottets sida förordar vi nu, liksom tidigare, en skattesänkning som innebär sänkt skatt på arbete och höjd skatt på energi, miljö och kapital. Därför säger vi också nej till ändringsförslag från UPE-gruppen som handlar om en generell skattesänkning. Vi vill ha en skatteväxling, inte generellt skattetryck.
Det andra politiska ämnesområdet som berörs är frågan om arbetsrätten. Vid förra tillfället här i kammaren godkändes ett avtal om deltidsarbete. Det räcker emellertid inte, utan det är lika viktigt att vi får förändringar och trygghet när det gäller atypiska arbeten. Därför vill jag fråga kommissionen när den ämnar återkomma till regleringen och tryggheten i fråga om de atypiska arbetena. Vi har också förslag om miniminormer när det gäller information, samråd och delaktighet. Hur ställer sig kommissionen till bindande miniminormer på dessa viktiga områden?
Det tredje politiska ämnesområdet som jag skall beröra är arbetstiderna. Det är huvudsakligen en fråga för arbetsmarknadens parter, men samhället skall ge de grundläggande normerna och skapa incitament till arbetstidsförkortningar. Vi har tidigare lagt fram förslag om detta i Rocardbetänkandet. Nu återkommer vi till det: När kommer kommissionen med egna förslag om arbetstidsförkortningar? När kommer den inventering som har utlovats så många gånger när det gäller situationen i Europa i fråga om arbetstidsförkortningar?
För det fjärde är utbildning något väsentligt när det gäller förändring av arbetsorganisationen. Denna situation är dock dyster. Vi vet att det bara är var tredje anställd som får tillgång till utbildning. I de små och medelstora företagen är situationen ännu sämre. Där är det bara var tionde anställd. Vi måste stödja de små och medelstora företagen, men vi kan inte, som De gröna föreslår, ge oss in på att stödja vissa ägandeformer. Jag är en varm anhängare av medarbetarägda företag, men vi kan inte ge oss in och stödja vissa ägandeformer. Däremot skall vi stödja de små och medelstora företagen.
En förändring av arbetsorganisationen är ett långsiktigt åtagande. Det är också viktigt att arbetstagarna görs delaktiga. I fråga om hälsoriskerna kan mycket göras för att hälsa och säkerhet skall förbättras. Det finns emellertid också en fara. Det finns också exempel på att organisationsförändringar har inneburit försämringar, och det är rimligt att arbetsgivarna i större utsträckning får stå för kostnaderna för arbetsmiljön. Därför säger vi nej till förslaget från UPE-gruppen som försvagar det ställningstagande som utskottet har gjort.
Vidare vill jag ta upp jämställdhetsområdet. Det som kommissionen säger är positivt. Det som kvinnoutskottet har sagt är också positivt, och jag ställer mig också bakom det ändringsförslag som kommer från PPE-gruppen när det gäller jämställdhetsaspekterna och ansvaret för familjen både för män och kvinnor.
Slutligen vill jag tacka kommissionen för en bra grönbok, och jag vill tacka mina kamrater i utskottet för ett konstruktivt samarbete både i utskottet och förhoppningsvis också när vi nu behandlar saken i plenum.

Hughes
Herr ordförande! Jag skulle vilja gratulera Jan Andersson till hans utmärkta betänkande och även komissionen, för grönboken i sig har tagit upp alla de viktigaste frågorna i den framtida arbetsorganisationen.
Jag skulle bara vilja göra tre korta anmärkningar. Den första är, som föredraganden själv säger, att vi nu behöver omvandla denna omfattande analys till konkreta åtgärder inom ramen för det nästa sociala handlingsprogrammet. Till exempel måste vi, och det är brådskande, söka efter antingen ett ramavtal om nödvändiga instrument för förvaltningen av arbetstiden, eller åtgärder vad beträffar andra typer av atypiska arbetskontrakt än deltidskontrakt. Den andra anmärkningen är att de här åtgärderna kommer att kräva att man använder både förhandlingsspåret och lagstiftningsspåret i det nya sociala kapitlet. Vi måste därför få ett klart interinstitutionellt avtal som ställer upp de mekanismer och tidtabeller som kommer att vara i bruk för att se till att vi agerar snabbt. Ni själv, herr ordförande, har tagit upp den här frågan i trepartssammanträdet. Jag hoppas att kommissionen, när man kommer fram till frågan på trepartssammanträdets dagordning, kommer att ta den mycket seriöst och att vi kommer att kunna uppnå framsteg under det brittiska ordförandeskapet.
Min tredje och slutliga anmärkning är att vi behöver en ny förståelse med medlemssländerna och rådet, att det finns mycket viktiga sociala frågor som kvarstår, vilka man bara kan, och måste, ta itu med på europeisk nivå, exempelvis arbetskraftens rörlighet, en annan viktig aspekt i den här grönboken. Vi måste få ett slut på de senaste två-tre årens dödläge på det sociala området och få fart på saker och ting igen. Annars är jag verkligen rädd för att den inre marknad, som alla regeringar anser vara av avgörande betydelse, kommer att bli föremål för ökande och massiva störningar.

Chanterie
Herr ordförande, fru kommissionär, ärade kolleger! Den som på nära håll eller på avstånd följer mångfalden av arbetsavtal, av arbetsföreskrifter, arbetsplatsernas rörlighet och arbetstidernas flexibilitet, kan konstatera att den befintliga arbetsorganisationen genomgår djupgående förändringar. De gällande arbetsreglerna bör anpassas med hänsyn till drastiska förändringar på det ekonomiska och sociala området. Den som inte tar hänsyn till det riskerar att hamna på efterkälken.
Det är dock inte entydigt vilket ansvar Europa har när det gäller hela detta område. Vem deltar i förhandlingarna? Vem deltar i partnerskapet? Handlar det om ett utbyte av åsikter utan förpliktelser eller om överläggningar inriktade på avtal? Vad innebär arbetsorganisationen? Vi talar om säkerhet och hälsa på arbetsplatsen och om arbetstiderna i synnerhet. Vi talar om lönevillkor, allmänna arbetsförhållanden, arbetsskador och yrkessjukdomar, undervisning, fortbildning, arbetsmarknadspolitik, målgruppspolitik, alla dessa är element som utgör en del av arbetsorganisationen och som mycket riktigt tas upp i grönboken men det är inte alltid tydligt vilken uppgift Europa har med avseende på detta.
Vi anser att Europa måste kunna ha en viss reglerande befogenhet för att kunna bearbeta de stora skillnader som även i dag finns mellan de olika medlemsstaterna och försöka få dem i viss harmoni med varandra. I det avseendet vill jag ansluta mig till de förslag som föredraganden och nyss även Hughes lagt fram för nästa sociala handlingsprogram.
I det här sammanhanget får man absolut inte förbigå ett antal grundprinciper och även där håller vi med föredraganden, att hänsyn måste tas till å ena sidan möjligheterna till ekonomisk tillväxt och främjandet av dessa, men å andra sidan även till arbetstagarnas möjligheter att behålla sysselsättningen och möjligheterna att behålla den sociala tryggheten. Det är den jämvikten som vi kallar den europeiska modellen och även i den nya arbetsorganisationen vill vi vidmakthålla, förbättra och, om det behövs, anpassa den europeiska sociala modellen. Det måste stå klart för oss att det inte heller kan röra sig om något där den ene vinner på den andres bekostnad.
Jag vill alltså å min grupps vägnar tacka föredraganden för hans betänkande och även tacka för att han gått med på de flesta av våra ändringsförslag. Av det som sades nyss har jag förstått att föredraganden också är för ett ändringsförslag som vi lagt fram igen, nämligen i samband med arbetsorganisationens inflytande på familjen, där vi anser att det inte är någon mening med att höja tillväxten och konkurrensförmågan och öka sysselsättningen och arbetstryggheten om familjer aplittras av det.
Jag vill än en gång be föredraganden, Andersson, att uppmärksamma de små och medelstora företagens roll i förhandlingarna mellan arbetsmarknadens parter, där de små och medelstora företagen också måste kunna vara representerad. I det avseendet är vi beredda att ge betänkandet vårt stöd i morgon.

Crowley
Herr ordförande! Jag vill förena mig med mina kollegor i att gratulera Andersson till hans betänkande, trots de farhågor jag har med avseende på vissa delar av det. De största förändringar som äger rum på arbetsplatsen och vad gäller arbete, är de tekniska förändringarna. Vi behöver överväga hur vi bäst kan anpassa oss och omskola våra anställda, för att säkerställa att de kan få maximala fördelar och maximal nytta som gagnar nya typer av arbete. I det avseendet finns det en del mycket välkomna initiativ i Anderssons betänkande, och i kommissionens grönbok.
Det föreligger också en del missförhållanden med betänkandet som vi bör lyfta fram. Exempelvis det här förslaget om en skatt på kapital. Om man inte tänker investera kapital i nya maskiner, i utbildning, i ny utrustning, hur ska man då kunna förvänta sig att kunna anställa fler personer? Om man inte tänker införa flexibilitet med avseende på de typer av arbete människor vill ha, för att kunna förena privatlivet och arbetslivet, då kommer man att förvägra människor, och i synnerhet kvinnorna, möjligheten att arbeta. Jag vill därför uppmana kommissionen att, när den får tillbaka detta betänkande, mycket noga studera konsekvenserna i vart och ett av länderna.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande, kolleger! Även jag vill tacka föredraganden för hans utmärkta betänkande. Jag tror att det här är ett betänkande som är med sin tid. I samband med ekonomins globalisering, samhällets datorisering och den demografiska utvecklingen står vi inför väldiga reformer av vårt system med avseende på arbetsformer. För att göra detta möjligt måste de politiska åtgärderna stödjas och i det sammanhanget vill jag hänvisa till våra sociala trygghetssystem, särskilt till pensionsförmånerna. På det sätt de är ordnade i dag har man fortfarande i väldigt många länder problem med möjligheterna till utnyttjande av pensionsvärdet, i många länder lider man med andra ord pensionsbrott, i Tyskland till exempel är det långa väntetider och det är mycket dåligt för förnyelsen i denna sektor.
Dessutom vill jag uppmärksamma utbildningssystemen. Föredraganden talar mycket riktigt om livslångt lärande och livslång utbildning. I det sammanhanget säger han dock, med anledning av kristdemokraternas ändringsförslag, att vi inte får blanda oss i de små och medelstora företagens organisation. Den som betraktar de siffror som finns tillgängliga i sammanhanget kan konstatera att särskilt de små och medelstora företagen knappast har tillräckliga resurser till utgifter för livslångt lärande och jag tror verkligen att det är mycket viktigt att få med de små och medelstora företagen i den sociala dialogen med avseende på förnyelse av arbetsorganisationen. Min politiska grupp kommer därför att i detta avseende stödja kristdemokraternas ändringsförslag.
Slutligen, herr ordförande, vill jag ta upp det atypiska arbetet. Vi måste komma fram till ett system där människor kan välja arbetstider, välja att arbeta deltid, att arbeta som arbetstagare, att arbeta som egna företagare och i det avseendet måste vårt sociala trygghetssystem anpassas. Jag hoppas att kommissionen även gör något åt den saken under det fortsatta utarbetandet av förslagen.

Ojala
Herr ordförande! Jag vill börja med att tacka Jan Andersson som föredrog betänkandet och som har lyckats mycket väl med att ta in även de kritiska kommentarer som anfördes mot kommissionens grönbok i socialutskottets debatt.
Grönbokens konstaterande att en omorganisation av arbetet kastar tvivel över själva grunden för arbetslagstiftningen och arbetsmarknadsrelationerna är i mitt tycke lindrigt talat mycket märkligt. Åtminstone hos oss i Finland lägger arbetslagstiftningen ingen hämsko på utvecklingsverksamhet och utvecklingspolitik, något som grönboken hänvisar till. På det har vi många levande exempel. Det är fullt möjligt att genomföra nya och flexibla lösningar för organisation av arbetet inom ramen för den nu gällande lagstiftningen.
Flexibilitet i förening med trygghet är, såsom ledamoten Andersson här konstaterade, enormt viktig. Det är ytterst oklokt att eftersträva ett tillstånd där utvecklingsarbetet inleds med en rasering av lagstiftning och avtalsrörelse. En ny arbetsorganisation kan inte införas genom en sådan ändring av arbetslagstiftningen som bara ökar den ostrukturerade flexibiliteten. Ett arbetsliv i ständig förändring behöver en arbetslagstiftning som tillgodoser människornas behov av trygghet. Utan en trygghetskänsla och garantier är det mycket svårt att förmå arbetstagarna att engagera sig för utvecklingsaktiviteter. Därför är det viktigt att de principer som ger arbetarna skydd framhävs avsevärt mer än vad som nu är fallet när debatten och aktiviteterna kring en ny arbetsorganisation fortsätter.
I likhet med utskottet för kvinnors rättigheter är även jag djupt oroad över hur det skall gå särskilt för kvinnornas ställning i detta föränderliga arbetsliv. Det finns en stor risk att det uppkommer så att säga två grupper: folk med fast anställning och folk i atypiskt arbete. Jag är rädd att kvinnorna hamnar i den lägre gruppen

Schörling
Herr ordförande! Jag vill börja med att gratulera Andersson till vad jag tycker har blivit ett bra och viktigt betänkande utifrån många olika aspekter. Enligt kommissionens grönbok behövs nya former av arbetsorganisation för att man skall kunna öka konkurrenskraften hos unionens företag. Detta kräver sedan att vi har mer flexibla arbetstagare. Samtidigt säger man att detta med flexibel arbetskraft skall förenas med trygghet för arbetstagarna. Detta tycker jag att vi inte nog kan poängtera, vilket Andersson också har försökt göra i betänkandet.
Produktivitet och flexibilitet får alltså inte bli övergripande mål, utan de måste gå hand i hand med social trygghet och garanti för arbetstagarnas rättigheter samt målet att skapa fler jobb. I detta sammanhang tycker jag dock att Andersson kunde ha varit litet klarare när det gäller arbetstidsförkortning, eftersom det bara sägs att man vidare skall undersöka om arbetstidsförkortning kan vara ett sätt. Det tror jag att vi redan har gjort alldeles tillräckligt. Nu återstår alltså bara kravet på en övergripande arbetstidsförkortning.
När det gäller vårt ändringsförslag nr 6 sägs det i grönboken också att inflytande och delaktighet är viktiga saker för en ny arbetsorganisation. Därför tycker jag att det är viktigt att vi stöder och underlättar för medarbetarägda företag. Naturligtvis är det ett politiskt beslut och en policyåtgärd, men vi går ju inte in och skapar företag, utan vi underlättar för och stöder företag. Det tycker jag att vi skall göra om vi vill ha en sådan utveckling, med delaktighet och insyn.

Sainjon
Herr ordförande! Jag vill gratulera Andersson till hans utmärkta betänkande som klart och tydligt knyter samman innovation, yrkesutbildning och förändringar av arbetsorganisationen, och det med en huvudsaklig omsorg, nämligen sysselsättningen.
Vi upplever faktiskt en verklig teknisk revolution för närvarande, i synnerhet med Internet, som är jämförbar med den industriella revolution som Europa upplevde under 1800-talets andra del. Historien visar att det inte finns någon revolution som inte har åtföljts av en total förändring av arbetsorganisationen och livsvillkoren.
Det interaktiva samhället som är i gång dygnets alla timmar och mer öppen mot omvärlden än vi kan ana, kommer att ställa arbetsvanor och arbetsscheman av det traditionella slaget på huvudet. Jag är övertygad om att de här förändringarna kommer att bäras upp av mer smidighet i arbetsorganisationen och kommer att tillåta att man sänker årsarbetstiden.
Innovationen, vidareutbildningen och förändringar av arbetsorganisationen var de tre pelarna på sysselsättningstoppmötet i Luxemburg. Beslut på det virtuella området återstår att genomföra.
För det första, innovation som finansieras av lån från EIB. Stödet till de europeiska små och medelstora företagen är avgörande, i synnerhet stöd för att dessa skall vara presenterade på Internet och kunna ha tillgång till den elektroniska handeln. Så till vidareutbildningen. Den går hand i hand med den tekniska utmaningen. Det vore lämpligt att förstärka Adapt- och Leonardo-programmen samt även Mål 4 vilka går i den riktningen. Så till sist förändringar av arbetsorganisationen som faller under medlemsstaternas behörighet. Frankrike ägnar sig åt dessa och kommer att lyckas med denna utmaning, på villkor att landet inte låser fast sig vid principen om 35 timmar i det föråldrade systemen med veckoarbetstid.
För att avsluta, herr ordförande, låta oss knyta samman treenigheten innovation, vidareutbildning och förändringar av arbetsorganisationen, och vi kommer garanterat att tjäna på globaliseringen, genom att främja investeringarna i Europa, för att vinna kampen om sysselsättningen.

Weiler
Herr ordförande, kära kolleger! Även jag vill ansluta mig till tackorden för den utmärkta rapporten, som är viktig, men som också är mycket komplicera. Men jag vill också tacka kommissionen, ty den har i denna rapport återigen förstått denna församlings konsensus och understrukit den, eftersom den tillmäter flexibilitet och social trygghet samma betydelse som stärkandet av konkurrenskraften och sysselsättningen. Det är viktigt för oss, eftersom vi vill försvara och bygga ut denna europeiska socialmodell, som är baserad på solidaritet och konsensus. Vidare finner jag det intressant att kommissionen här har framlagt ett flertal modeller och förslag. Det som jag dock saknar är en handlingsplan. Det är jag inte ensam om, ty denna handlingsplan har krävts av alla talare här i församlingen. Det finns, hur som helst, en mycket stor lucka mellan insikt och det nödvändiga agerandet.
Här vill jag understryka några punkter. För det första - och det har redan sagts - utbildning och vidareutbildning. Vi vill hjälpa de små och medelstora företagen att säkra och höja sin kvalitet, ty vi vet att de inte alltid är i stånd, vare sig tekniskt eller personellt, att skapa de nödvändiga förutsättningarna. Men jag vill också nämna - vilket delvis glömts bort - att vi behöver en vidareutbildning av ledningsgrupperna. Den andra punkten: Jämställdhet för kvinnor. Där har något försummats i kommissionens grönbok. Egentligen är vi tidigare vana vid bättre saker från er, och jag ber er att utförligt läsa yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter, som ju har bifogats rapporten, och som vi alla stödjer.
Den tredje punkten: moderniseringen av arbetsorganisationen. Hit hör ett ökat deltagande från arbetstagarna, mer medverkan och mer medbestämmande, och inte mindre. Avslutningsvis vill jag påpeka att grönboken har tagit med många uppslag från Europaparlamentet från de senaste åren. Vi är nu gärna beredda att gemensamt med kommissionen och rådet omsätta detta i praktisk handling.

Santini
Herr ordförande! Det smärtar mig att behöva säga att jag inte kan stödja detta dokument så som det föreligger här, liksom jag inte kan stödja innehållet i grönboken. Båda dokumenten utgår faktiskt från acceptabla förutsättningar som jag kan instämma i, t.ex. de anställdas säkerhet, socialt skydd, lika möjligheter för kvinnor och handikappade, utrymme för invandrare och, än en gång, de anställdas deltagande i beslut och införandet av ny teknik, men därefter går man vidare till att hävda att en sänkning av arbetstiden kan garantera bättre konkurrenskraft, bättre arbetsförhållanden, en ökning av sysselsättningen utan att det märks i produktionen: dvs. allt ställs på huvudet.
I betänkandet tar man inte den minsta hänsyn till de larmrop som kommer från företagarna, för vilka 35 timmars arbetsvecka skulle innebära ökade kostnader, sänkt produktivitet, blockerade investeringar, risk för att de svagare företagen slås ut, dvs. til syvende och sisdt en fara för sysselsättningen. Ni tror mig inte? Det räcker med att se på erfarenheterna från Tyskland där man, efter införandet av 35-timmarsveckan, nu har slagit till reträtt.

Menrad
Herr ordförande! Å PPE: s vägnar välkomnar jag än en gång kommissionens grönbok och gratulerar herr Andersson till hans sakliga och balanserade betänkande. Målet är att förbättra konkurrenskraften hos det europeiska näringslivet och därigenom förbättra sysselsättningen. I föreliggande grönbok och i betänkandet anförs nya aspekter; vad gäller diskussionen om lokaliseringar betyder det att vi inte får föra den enbart som en debatt om kostnader. Europa kan inte konkurrera i världen medelst löner, utan när allt kommer omkring enbart medelst produktivitet. Detta förutsätter framför allt en höjning av motivationen, och därmed förbundna nya former för avlönande, ändringar av arbetsorganisationen, förbättring av kvalifikationerna, livslångt lärande.
Det gladde mig mycket att Andersson i punkt 19 nämner befrämjandet av arbetstagarnas delaktighet i vinsterna. Där vill jag gå ännu ett steg längre och skapa ett samband med en större rörlighet i lönepolitiken. Slutligen vill jag också gå in på en mycket diskuterad fråga. Naturligtvis skall ledningen besluta om införande av nya organisationsformer. Men jag håller med betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor när det kräver att arbetstagarna skall vara delaktiga i besluten. Det finns tre orsaker till detta: För det första att grupparbete mot arbetstagarnas vilja inte kan fungera bra. För det andra: nya tekniker och organisationsformer får inte införas överrumplande, utan enbart efter det att arbetstagarna informerats och konsulterats i god tid. För det tredje: när ledningen använder sig av arbetstagarnas tidigare arbetslivserfarenhet, så förbättrar det också företagets produktivitet. Därför är grönbokens titel också ett program för mig: en ny arbetsorganisation med partnerskapets förtecken. Våra företag behöver bättre organisationsformer för arbetet, också med tanke på en ökande sysselsättning, och dessa måste utformas inom ett partnerskap.
I den andan kommer vi att rösta ja till Anderssons betänkande.

Dybkjær
Herr ordförande! Jag vill också gärna tacka föredraganden för hans utmärkta betänkande. Många stora frågor kommer att stå på den europeiska dagordningen under de kommande åren. Utvidgningen är den största, men bland de stora återfinns också frågan om full sysselsättning. Vi skall göra det på vårt eget europeiska sätt, som föredraganden skriver, och det innebär bland annat att hållbarhet, jämställdhet och lika värde sätts främst. Hållbarhet betyder, att vi måste lägga om beskattningen av arbetskraft till en beskattning av föroreningar och resurser. Utan en sådan omläggning kommer vi att lämna en obetald räkning till våra efterkommande. Jämställdhet betyder bland annat att det skall finnas lika möjligheter för män och kvinnor, även med hänsyn till nästa generation, alltså våra barn. Och här måste männen såsom ledare och medarbetare och fäder i praktiken ha en större förståelse och göra en större insats än vad som sker i dag. Inte bara för kvinnornas skull, utan också barnen, de har faktiskt glädje av att ha närvarande fäder. Och en definitiv jämställdhet, och här tänker jag särskilt på de handikappade som vi skall ge en verklig möjlighet att delta i arbetslivet. Kan vi kombinera dessa tre ord, har vi lagt grunden för vår egen väg i Europa.

Theonas
Herr ordförande! Kommissionens grönbok är inte originell. Precis som i all unionens politik underordnas även politiken om arbetsorganisation kapitalets intressen och krav.
Det finns en viss oro, eftersom takten på reform av arbetsmarknaden i Europa ligger efter i jämförelse med Förenta staterna och Japan, något som kan tolkas som ett krav på att deltidssysselsättningen ska öka, och att de rättigheter och framsteg arbetarna uppnått skall bort.
Tyvärr rör sig också kollega Anderssons betänkande i denna riktning, trots att det innehåller vissa viktiga idéer. Arbetarna oroar sig inte, herr ordförande, för takten, men för inriktningen på dessa reformer. De kämpar och kräver en allmän minskning av arbetstiden med bibehållen lön, med en 35-timmas arbetsvecka bestående av fem dagar och med sju timmars arbetsdag som första substantiella steg och ett substantiellt skydd, beträffande lön, arbete och försäkring, för de som tvingas att arbeta deltid eller icke-typiskt. Bara med en sådan inriktning skulle arbetsorganisationen kunna löpa parallellt med arbetarnas krav och förhoppningar.

Blak
Herr ordförande! Detta betänkande är ett mycket bra arbete. Integrationen av framtidens arbetsmarknad är en stor tugga, men detta betänkande tar god hänsyn till de många möjligheter, och även risker som finns i den nya organisationen av arbetet. En mer flexibel arbetsmarknad kan vara en fördel både för arbetsgivare och arbetstagare. Arbetstagaren får ett mer utvecklande och spännande arbete samt lite fler löneförmåner. Arbetsgivaren får flexibla medarbetare som är villiga att " ge det lilla extra" för företaget. Vi européer får konkurrenskraftiga företag som kan mäta sig med USA och Japan... inte ett öga är torrt! Och trots detta! Vi måste se upp så att inte de svagaste arbetstagarna som kvinnorna blir förlorarna på framtidens arbetsmarknad. Man kan nämligen frukta att medan de starka och mest anpassningsbara kommer att förstå hur de skall använda sig av nya utmaningar och möjligheter kommer de svagare, till exempel de dåligt utbildade, att få det ännu svårare att följa med. Jag tycker att föredraganden slår huvudet på spiken, när han varnar för att vi i framtiden kommer att ha två klasser. En underklass av icke högskoleutbildade, oskyddade och huvudsakligen kvinnliga arbetare som till största delen kommer att vara hemarbetande. Och på den andra sidan en högutbildad överklass som skördar alla fördelarna av de nya teknologierna. Kommissionens grönbok fokuserar inte heller tillräckligt på konsekvenserna av jämställdheten när arbetstagarna nu skall vara mer flexibla i förhållande till arbetstiden. I de flesta hem har man anpassat sig på det sättet att kvinnan är flexibel i förhållande till familjen, exempelvis till att arbeta deltid, medan mannen är flexibel i förhållande till arbetsplatsen och till att arbeta övertid osv. Detta mönster måste brytas om kvinnor också skall ha en chans att utnyttja fördelarna med de nya möjligheterna som finns på arbetsmarknaden.

Carlsson
Herr ordförande! Arbetsmarknaden förändras i snabb takt i dag, beroende på globalisering och ny teknik. Vår strävan borde då vara: Bort från kollektivism och storskalighet till förmån för individuella avtal och lätt omställningsbara organisationer.
I Anderssons välskrivna betänkande konstateras att Europa ligger efter konkurrenter som USA och Japan. Jag tror att rigida regelverk skapar hierarkier och centralism, och att förnyelsetakten blir därefter. Jag menar att den förändring som vi ser i dag måste beaktas och bejakas. Våra diskussioner här måste ta sin utgångspunkt i morgondagens arbetsmarknad.
Min uppfattning är att försök från EU-nivå, eller nationell nivå, att ingripa i företagens organisation eller att på annat sätt begränsa deras handlingsfrihet kommer att motverka sitt eget syfte, dvs. att skapa nya jobb och öka sysselsättningen.
Att modernisera arbetsorganisationer i företagen är en konkurrens- och överlevnadsfråga, och det förutsätter självklart delaktighet och förändringsbenägenhet. För att understödja detta menar jag att vår slutsats borde bli att det behövs färre, inte fler, regleringar på Europas arbetsmarknader. Jag är rädd att inställningen i grönboken och i Anderssonbetänkandet inte underlättar modernisering och entreprenörskap.

Olsson
Herr ordförande! Jag vill gratulera till betänkandet. Jag håller med dig, Jan Andersson, om det mesta, men jag vill hjälpa till att lyfta blicken litet grand. När vi talar om ny arbetsorganisation, får vi inte bara knyta den till befintlig verksamhet, utan vi måste tänka på nya former av arbete. Den traditionella verksamheten, dvs. varuproduktion och dagens offentliga sektor, går ned. Vi måste naturligtvis satsa mer på service och tjänster, kunskap och information samt på att " producera upplevelser" , dvs. på sådana områden som är både socialt och miljömässigt positiva för människor och för omvärlden.
Därvidlag är jag väldigt glad att Andersson tar upp frågan om skatteväxling, att vi skall sänka skatten på arbete. Det är orimligt, som vi har det i Europa, att ha den högsta skattebelastningen på den resurs som vi helst vill använda. I stället kan vi höja skatten på miljö. Jag tror dock att det vore en fördel - på denna punkt har vi kanske olika uppfattning - om vi kunde sänka skatten litet mer än vi höjer den. I annat fall lär vi aldrig komma i kapp USA och Japan.

Gradin
 Herr ordförande! Låt mig börja med att gratulera Jan Andersson till ett utmärkt betänkande om grönboken om en ny arbetsorganisation.
Huvudsyftet med grönboken har varit att främja en diskussion om hur vi kan förbättra sysselsättning och konkurrenskraft genom bättre arbetsorganisation, hög kompetens och bra kvalitet, samtidigt som vi vill garantera den sociala tryggheten. Gensvaret på kommissionens grönbok har varit mycket positivt. Kommissionen välkomnar också det stöd som denna kammare ger grönboken, och vi kommer att ta till oss de förslag och synpunkter som parlamentet presenterar i sitt betänkande.
Kommissionen kommer att följa upp grönboken under nästa år. Avsikten är att skapa ett europeiskt nätverk, där medlemsstaterna kan utbyta erfarenheter på detta område. Just i dag möts sysselsättnings- och socialministrarna. Förra månaden hölls toppmötet om sysselsättning i Luxemburg. Vi förväntar oss att ministerrådet i dag formellt skall godkänna de riktlinjer för sysselsättningspolitiken som kommissionen presenterade vid högnivåmötet.
De riktlinjer som vi har lagt fram grundar sig på fyra huvudpelare: anställningsbarhet, företagaranda, anpassningsförmåga och jämställdhet mellan kvinnor och män. Dessa riktlinjer återspeglas också i grönboken, inte minst när det gäller anpassningsförmåga. Jag vill här påminna om att Europeiska rådet förra månaden inbjöd arbetsmarknadens parter att förhandla fram avtal om att just modernisera arbetsorganisationen. Sådana förhandlingar bör ske på alla lämpliga nivåer, dvs. lokal, regional och nationell nivå, och dessutom på företagsnivå samt vara branschöverskridande. Detta gäller naturligtvis också frågan om arbetstider, som föredraganden tog upp.
Jag utgår ifrån att vi är överens om att tyngdpunkten här bör ligga på arbetsmarknadens parter eller, med ett annat ord, på partnerskap. Det är det genomgående temat om man vill modernisera arbetslivet.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Kvinnohandel som syftar till sexuellt utnyttjande
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0372/97) av Waddington för utskottet för kvinnors rättigheter om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet (KOM(96)0567 - C4-0638/96) om handel med kvinnor som syftar till sexuellt utnyttjande.

Waddington
Herr ordförande! Kvinnohandel som syftar till sexuellt utnyttjande utgör en växande global handel, som innebär att kvinnor från fattigare länder tvingas till sexuellt slaveri i EU och på andra ställen.
Två exempel rapporterades förra månaden. I det första fallet var det hundra brasilianska kvinnor, mellan 18 och 25 år gamla, som övertalades att komma till London för att arbeta som barnsköterskor, husor och danserskor. När de väl kommit till Förenade kungariket tvingades de att arbeta som prostituerade, fick arbeta sex eller sju dagar i veckan, tolv timmar om dagen. Deras pass och alla deras inkomster tog människosmugglarna hand om.
För det andra så avslöjade forskningsresultat, som offentliggjordes förra månaden, att tiotusentals kvinnor från Ryssland, Ukraina, Lettland och Vitryssland duperas med lukrativa erbjudanden om arbeten som au pairer eller servitriser i Europeiska unionen, för att sedan bara finna att de gått i prostitutionens fälla. Det forna Sovjetblocket har blivit huvudkällan till de kvinnor och barn som det handlas med i sexuellt utnyttjningssyfte.
Detta betänkande från utskottet för kvinnors rättigheter rekommenderar ett antal åtgärder för att skydda kvinnor och bekämpa denna handel. Det föreslår informationskampanjer i ursprungsländerna, som varnar kvinnorna för riskerna för att falla i händerna på de maffialiknande organisationer, som ägnar sig åt denna handel. Det uppmanar medlemsstaterna att ge offren mer skydd och stöd, eftersom offren och deras familjer löper väldigt stora risker för våld och trakasserier. Det understryker vikten av att vidta effektiva sanktioner mot de organisationer och individer som ägnar sig åt denna handel. Det föreslår att ett antal gemenskapsprogram, däribland Stop och Daphne, skulle kunna utvecklas och användas på ett effektivare sätt för att bekämpa kvinnohandel, stödja offren och ge dem möjlighet att börja om sina liv. Det föreslår att icke-statliga organisationer, som står offren nära, ges maximal tillgång till gemenskapsprogram, så att de kan hjälpa potentiella offer och överlevande efter sexuellt utnyttjande och påtvingad prostitution. Det uppmanar till att jämställdheten mellan könen, och behovet av att bekämpa denna handel i ursprungsländerna, beaktas i EU: s utvecklingsprogram och EU.s utvidgningsförhandlingar, eftersom det är kvinnornas fattigdom och deras avsaknad av makt och möjligheter, i dessa länder, som utgör den viktigaste grogrunden till denna handel.
Detta parlament bör gratulera kommissionär Gradin till det arbete hon uträttat inom detta område, när det gällt att övertala medlemsstaterna om att börja samarbeta för att bekämpa denna kvinnohandel.
Genom att stödja detta betänkande kommer vi ytterligare att uppmuntra till åtgärder mot utnyttjandet av sårbara kvinnor, vars mänskliga rättigheter kränks, och vi kommer att göra det möjligt att vidta ytterligare åtgärder för att stödja offren för sexuellt slaveri att börja om sina liv.
Jag hoppas att detta betänkande kommer att antas enhälligt av detta parlament, såsom fallet var i utskottet för kvinnors rättigheter, eftersom kommissionär Gradins insatser då kan vinna ytterligare styrka och kraft, så att vi verkligen kommer att kunna säga att Europeiska unionen gör allt som går att göra för att förhindra att kvinnor blir offer och att deras mänskliga rättigheter kränks.

Colombo Svevo
, föredragande av yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor - (IT) Herr ordförande! För det här betänkandet har vi begärt att " Hughes-proceduren" skall tillämpas, vilket förenar detta betänkande med det som enhälligt godkändes om människohandel. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter kräver med andra ord i första hand enhetlighet när det gäller frågan om människohandel i dess olika former, vilket är lika nära knutet till den illegala invandringen som till den organiserade kriminaliteten.
Handeln med kvinnor och barn upplever vi varje dag och även det fasta ställningstagandet från Europols chef bekräftar att denna trafik är på väg att smälta samman med, eller kanske till och med håller på att ersätta, annan verksamhet eftersom den är mer lönande och mindre riskfylld. Allt detta bevisar att det krävs sammanhängande åtgärder. Vi anser det med andra ord nödvändigt att förstärka åtgärder som för övrigt redan finns angivna i övriga av kommissionen och rådets akter, och det handlar om brottsrubricering, juridiskt samarbete, utbildning av dem som är verksamma i främsta ledet och av polisen, samarbete mellan olika polismyndigheter. Att även ta med narkotikapolisen i det här arbetet förstärker ytterligare den här tendensen.
Att anse detta, vilket utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter gör, och vilket även kommissionärens, Gradins, program hävdar, innebär inte att man försummar offren, det innebär helt enkelt att man berövar brottslingarna deras livsluft, det innebär att man ägnar sig åt seriöst förebyggande och repressivt arbete, vilket även är en förutsättning för den hjälp vi vill ge dem som är offer för denna verksamhet.
Det betänkande som presenterats av Waddington om hur alla de rättsakter har utvecklats som har tagits fram inom Europeiska unionen och som framför allt ägnas åt det sexuella utnyttjandet, lyfter särskilt fram offren, dvs. Waddington påminner om att offren för denna människohandel i syfte att bedriva prostitution utsätts för en kränkning av sina medborgerliga fri- och rättigheter och att de bör behandlas i enlighet med detta. Därför blir kopplingen mellan att få tag i de skyldiga och hjälpen, liksom att bestämma när det rör sig om fri vilja, vilket är så svårt att avgöra i den här typen av situationer, mindre viktiga i betänkandet i jämförelse med den grundläggande kränkningen av människans grundläggande fri- och rättigheter. På det viset rättfärdigas hjälpen till offret och det tillfälliga uppehållstillstånd på humanitära grunder som redan angetts i det första betänkandet, tas även med i deklarationen från ministrarna i Haag med en serie av tillägg.
Waddingtons betänkande lägger dessutom till något annat och det är två saker: den första gäller informationen om en serie stödåtgärder - asyl, definitiva uppehållstillstånd, arbetstillstånd - som man kan tänka sig för dem som är offer för den här trafiken. Det rör sig inte om - märk väl - något automatiskt tillstånd, utan bara om rådgivning som avser de olika val som staterna kan göra i sammanhanget och det andra gäller avsikten att se mer till den skada vederbörande lidit än till det eventuella samarbetet.
Jag tror att detta, vilket utan tvekan är ett framsteg i jämförelse med våra första betänkanden, är en viktig synpunkt även för de medlemsstater som håller på med att lagstifta på området. Italien, till exempel, nämner uppehållstillstånd av sociala skyddsskäl i sin nya lag om invandring. Belgien, där denna regel redan finns, har inte drabbats av en explosion av ansökningar. Man har i stället märkt att just de långdragna asylprocedurerna gör det möjligt för många kriminella personer att utnyttja kvinnor för prostitution.
Jag hävdar därför att det är nödvändigt med balans och seriositet. Ingen av oss skulle vilja införa instrument som det är lätt att manipulera, men oförmågan att hantera svåra situationer får inte hindra oss från att försvara offren och det verkar som om denna balans är typisk för Waddingtons betänkande, som vi tackar för. Låt mig även tacka kommissionären, Gradin, eftersom få frågor, tack vare henne och hennes envishet, har behandlats på ett så konkret och positivt sätt som denna.

Van Lancker
Herr ordförande! Jag skulle vilja gratulera Susan Waddington och Maria Colombo Svevo mycket hjärtligt till deras utmärkta betänkanden men även tacka kommissionär Gradin för hennes ivriga insatser i kampen mot kvinnohandel.
Sedan det förra betänkandet har Förenta nationerna men framförallt Europeiska unionen verkligen ansträngt sig att göra något åt problemet med kvinnohandel. Trots alla europeiska avtal lyckas medlemsstaterna ännu inte driva kampen mot kvinnohandeln på ett effektivt sätt. Det finns enligt mig två orsaker till det. Först och främst problemets väldiga komplexitet och för det andra även den felaktiga infallsvinkel som kvinnohandeln angrips från. Maria Colombo Svevo har just hänsyftat till detta, för att börja med den sista aspekten.
Länder för snarare en kamp mot kvinnohandeln, en kamp mot illegal invandring än en kamp mot den brutalaste skändningen av de mänskliga rättigheterna. Visserligen är det behjärtansvärt, visserligen är det bra att det i vissa länder nu finns tillfälliga former av skydd för offren, den uppmärksamheten för offren är ändå fortfarande mycket selektiv. Den riktar sig bara till kvinnor som gjort en polisanmälan, för de processer som kan leda till en framgångsrik rättegång mot handlarna. Vi kräver att alla offer får skydd och att alla offer får en chans till ett nytt liv.
För det andra, komplexiteten. Kvinnohandel som syftar till sexuellt utnyttjande handlar om påtvingad prostitution, det handlar också om au pairflickor, äktenskaps- och arbetsförmedlingar. Den har utlöpare i narkotikahandeln, i svartarbetsområdet. Så länge inblandade länder inte tar sig an kvinnohandeln på ett likartat sätt, inte gör handeln straffbar på ett likartat sätt, inte tillämpar samma böter och fängelsestraff, inte konfiskerar varor på samma sätt, så länge det inte finns något internationellt polis- och rättssamarbete kommer vi inte att kunna ta oss an kvinnohandeln på ett effektivt sätt.
Fru kommissionär! Till sist skulle jag vilja säga följande: ni har genomfört otroligt mycket arbete kring kvinnohandeln i Europeiska unionen. Europaparlamentet stöder er med stort eftertryck i detta. Problemet är dock att de avtal som träffats i rådet inte är juridiskt bindande, inte kan framtvingas. Vi hoppas att det meddelande som kommissionen givit oss och parlamentets betänkande med anledning av utvärderingen år 1999 kommer att leda till en europeisk konvention om kvinnohandel, först då kommer människohandeln att kunna angripas på ett effektivt sätt.

Banotti
Herr ordförande! Jag vill förena mig med mina kollegor i att uttrycka min beundran för kommissionär Gradin, och för Waddington för hennes utmärkta betänkande. Jag vill också gärna vara lite nationalistisk, och säga att det gläder mig oerhört att det var under det irländska ordförandeskapet som betydelsen av den fråga vi diskuterar i dag slutligen kom upp på den politiska dagordningen, under president Norah Owen, som var rådsordförande vid tidpunkten ifråga.
Det faktum att 500.000 kvinnor antas vara föremål för kvinnohandel i Europeiska gemenskapen är en förfärlig siffra. När kommissionär Gradin tog upp denna fråga, och gjorde den till en av de prioriterade frågorna för sin mandatperiod, uppkom sannolikt en massa munterhet och skepticism om problemets omfattning. Så det är en väldigt bra dag för oss alla att vi i dag debatterar Waddingtons utmärkta och mycket heltäckande betänkande.
Den europeiska kampen mot kvinnohandeln är en mycket stor brottslighetsfråga, men också en grundläggande fråga vad kvinnors rättigheter beträffar. Att enbart se kvinnohandeln som ett brott innebär att man skjuter åt sidan frågorna om det stöd och de tjänster offren för kvinnohandeln behöver. Många av asylförfarandena i allas våra länder, i synnerhet mitt eget för tillfället, tycks ta synnerligen lång tid. Vi riskerar verkligen att tillföra ytterligare ett diskrimineringsskikt för många av dessa kvinnor, som hamnat i kvinnohandelns nät genom att erbjudas arbete i EU som au pairer, hemhjälper eller som servitriser. Många andra erbjuds presentationer syftande till eventuellt äktenskap. Många kvinnor kanske känner till att de kommer att få arbeta som prostituerade, men många gör det inte. De kommer till ett nytt land, många gånger olagligt, utan några papper och är sedan fast. Deras inkomster tar människosmugglarna hand om, de kan inte tala språket och de tyngs av den fruktan och det hemlighetsmakeri som omger denna fråga.

Larive
Herr ordförande! Alla dessa åtgärder för bekämpande av kvinnohandel leder ingenstans, om det inte samtidigt förs en intensiv politik för att förbättra kvinnornas situation i deras ursprungsländer. Det måste ske genom mer stöd till kvinnoprojekt i den europeiska och den nationella utvecklingspolitiken, det måste ske genom sträng tillämpning av klausulerna om mänskliga rättigheter i avtal med tredje länder och det måste ske genom att jämlikhetspolitiken understryks i förhandlingarna med ansökarländerna i Central- och Östeuropa. Annars är vi inte värda ett dugg. Kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter. Roten till det onda i kvinnohandeln finns ju i det ojämlika makts- och välfärdsförhållandet mellan män och kvinnor.
Herr ordförande! Med detta sagt tycker den liberala gruppen att Waddingtonbetänkandet är ett bra betänkande. För den liberala gruppen ligger betoningen på följande punkter: för det första, tillämpning av artiklarna K.1 och K.3 genom gemensamma EU-åtgärder av polis och domstolar, även genom ekonomisk utökning av programmen Stop och Daphne, både med avseende på barn och på kvinnor.
För det andra, större betoning av de icke-statliga organisationernas roll när det gäller upplysning, förebyggande verksamhet, skydd och senare återintegrering av kvinnorna i deras eget land.
För det tredje, stöd till polis och domstolar i tredje länder för utbildning av personal, anskaffande av materiel - och i det avseendet är det bäst om de befintliga europeiska programmen anlitas. Samordning och samarbete på europeisk nivå behövs vid skydd av offer, vid åtalande och bestraffning av gärningsmän, vid upplysning via till exempel Europeiska unionens ambassader i tredje länder, förstärkningen av de icke-statliga organisationernas roll och genom stöd till lokala kvinnoorganisationer. Kvinnohandel är förnedrande. Det är slaveri och, det har redan sagts, en viktig del av den organiserade brottsligheten.
Det nederländska ordförandeskapet anordnade i april 1997 en utmärkt konferens om kvinnohandel och där träffades avtal som man var rörande eniga om. Låt oss nu för guds skull alla tillsammans, EU och medlemsstater, visa den politiska viljan att snabbt, effektivt och generöst genomföra dessa åtgärder. På Europaparlamentet och kommissionär Gradin kommer det inte att bero.

Eriksson
Herr ordförande! På ganska typiskt svenskt maner brukar jag inte vara speciellt översvallande när det gäller att tacka så mycket för betänkanden. När jag nu gör det, och tackar både Waddington och kommissionär Gradin för deras mycket gedigna arbeten, så har jag därmed bevisat att det verkligen kommer från hela mitt hjärta. Tack skall ni ha!
Jag tycker att det är helt riktigt, som Waddington gör, att jämföra denna människohandel med kvinnor med forna tiders slavhandel. Forna tiders slavhandel kunde man ägna sig åt så länge som man inte ansåg att de personer som man skeppade från afrikanska länder till länder runtom i världen hade något människovärde. Jag tycker därför att det, även om dokumenten är gedigna, saknas en del i meddelandet från kommissionen och i betänkandet av Waddington, nämligen " efterfrågandesidan" .
När jag i september tog upp möjligheten att kriminalisera prostituerades kunder, så gapskrattade stora delar av denna kammare. Men jag tycker ändå att vi måste vädja till alla de ansvarstagande män som inte köper minderåriga, och som inte köper påtvingat eller ens frivilliga prostituerade. Vi måste ha deras stöd. Jag tycker, som sagt, att det är männen som vi skall informera och ha med oss i denna kamp mot det nya slaveriet.

Van Dijk
Herr ordförande! Det är inte bara Gradin som vi skall gratulera, även om den gratulationen är berättigad, utan också många andra som när allt kommer omkring har sett till att kvinnohandeln tagits upp på Europeiska unionens dagordning. Kommissionär Gradins meddelande har absolut bidragit till det, tillsammans med några av den senaste tidens ordförandeskap.
På det sättet har man lyssnat till, inte bara parlamentets utan även samhällets önskan att välja en internationell ram med åtgärder för att bekämpa kvinnohandeln. Det är dock tydligt att det inte är lätt, det fördrag som nu är i kraft ger nämligen utomordentligt få anknytningspunkter för detta ändamål. Inte heller det nya fördraget, Amsterdamfördraget, är tillräckligt rustat för att möjliggöra en enhetlig europeisk ram. Den enhetliga ramen är absolut nödvändig, inte bara polisiärt och rättsligt samarbete utan även skydd av offer behövs för att gärningsmännen skall kunna åtalas.
De icke-statliga organisationernas roll är, det har redan sagts, av avgörande betydelse i detta sammanhang eftersom de ju mycket bättre kan vinna förtroende hos kvinnor som hamnat i ett totalt främmande samhälle. Daphne och Stop är program som egentligen är en återverkning av nödvändigheten av en enhetlig ram och det måste vi också vara glada över även om vi naturligtvis inte kan vara glada över det faktum att Europaparlamentet varit så utomordentligt knapphändigt med ekonomiska medel för dessa två program för nästa år.
Det måste emellertid ske mer än så och även i medlemsstaterna måste man se till att agera bättre när det gäller skyddet av offer eftersom ett tillfälligt uppehållstillstånd ofta inte är tillräckligt för att vinna ett äkta förtroende. Vi måste egentligen även angripa denna skändning av de mänskliga rättigheterna för att vara mer givmilda i hanteringen av uppehållstillstånd för kvinnohandelns offer.

Leperre-Verrier
Herr ordförande! Jag skulle först av allt vilja gratulera föredraganden, liksom kommissionären, för kvalitén på deras arbete med en så känslig fråga.
Frågan krävde särskild uppmärksamhet och omfattande åtgärder behövdes för att lösa problemet som är ett verkligt gissel. Jag har inget att tillägga vare sig till formen eller i sak. Jag vill hellre betona nödvändigheten av att angripa roten till detta onda, som drabbar de fattigaste kvinnorna.
Roten till det onda ligger i de felaktiga proportionerna mellan den ekonomiska situationen i rika och fattiga länder och den bristande jämlikheten mellan kvinnor och män avseende ekonomiska resurser, vilket vår föredragande också erinrade om. Fattigdom och arbetslöshet förklarar ökningen av denna handel där man förespeglar de kvinnor som faller offer för handeln hopp om en bättre framtid. Det är alltså där vi måste sätta in fler åtgärder.
Jag skulle också vilja ta upp situationen i länderna i Central- och Östeuropa, där fenomenet fått en allt större omfattning. Vi hoppas helt enkelt att Europeiska unionens öppning mot dessa länder gör det möjligt att bättre beakta problemet, särskilt som kvinnor från de länder som berörs av handeln är unga och har utbildning och därför borde ha större möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. Kvinnorna från utvecklingsländerna är däremot äldre, mindre utbildade och har sämre framtidsutsikter. Problemet är därför allvarligare i länderna i Afrika och Latinamerika. Kvinnorna från dessa länder tar till svepskäl för att erhålla ett permanent uppehållstillstånd inom unionen.
Sammanfattningsvis vill jag säga att även om jag inte hyser några tvivel beträffande de föreslagna åtgärderna, anser jag ändå att vi måste anstränga oss ytterligare för att förbättra ekonomin i dessa fattiga länder. Det är enda möjligheten att sätta stopp för detta skrupelfria utnyttjande av fattigdomen.

Antony
Herr ordförande! Waddingtons betänkande om kvinnohandeln som syftar till sexuellt utnyttjande har vårt samtycke. Det innehåller emellertid brister när det gäller analysen av fenomenet och kommentarerna till orsakerna.
Till att börja med innebär den nuvarande utvecklingen av homosexualiteten att kvinnohandeln inte skiljer sig från handeln med män eller transsexuella - med samma syfte måste jag säga - och ännu värre den än hemskare och än vidrigare handeln med barn, såsom de skändliga handlingarna som begåtts i Belgien av Dutroux och hans gelikar.
Denna handel är naturligtvis en skam för vårt Europa, som blir allt mindre kristet, och allt mindre respekterar människans värdighet. Låt oss emellertid inte glömma att den islamiska vanan med harem eller åtminstone polygami och förekomsten av flera hustrur, vilket förespråkas av profeten Mohammed i koranen, fortsätter att vara en avgörande anledning till att slaveriet verkligen fortlever i många länder i Afrika och Asien.
I en tid när åsiktspolisens nya inkvisitation överallt bedriver klappjakt på böcker, snarare än att motbevisa dem - t.ex. den marxistiske professorn Garaudys - kan man heller inte underlåta att notera att man i tidningskiosker och i bokhandeln låter tusentals ton tidningar, böcker och upphetsande tidskrifter sprida ut sig och förespråka och beskriva alla former av sexuell perversion och sadism samt uppmana till detta? Hur kan man förneka detta när man samtidigt i t.ex. Frankrike konstaterar att antalet mord på barn till följd av tortyr eller sexuell sadism har blivit tjugo gånger fler sedan 70-talet, då all frihet avseende dekadans och ohyggligheter fick fritt utlopp?
Hur skulle ni våga förneka, när ni tror att friheten är i fara när det gäller vissa historiska tesers inverkan, att den frihet som den sadistiska pornografin åtnjuter inte skulle ha någon inverkan?
Är det inte på tiden att ställa saker till rätta? För vetenskap, historia och filosofi är strävan efter sanning i friheten och konfrontationen i stället, för dem som fortfarande förespråkar mer sadism två århundranden efter markisen av Sade, förbud och bekämpande av deras fruktansvärda industri.
Men hur skall vi kunna försvara barnen när man så ofta ger sig på deras liv, redan vid tillblivelsen, genom att begå brott i form av aborter?

Karamanou
Herr ordförande! Även jag skulle vilja gratulera både fru Waddington och kommissionär Gradin personligen till att de har styrkan att sätta fingret på ett av vår tids mest brännande problem, nämligen handeln med själar och kroppar, framförallt med kvinnor och barn, ett problem som med teknologins hjälp utvecklats till en nutida pest.
Kvinnohandeln (rörlighet är något helt annat, det handlar om kvinnohandel i betänkandet) omfattar 500 000 kvinnor i den Europeiska unionen och miljontals i Asien och visar på ett tragiskt sätt att sökandet efter snabba vinster ses som ett högre värde, marknadens ideologi och lagen om tillgång och efterfrågan har gjort människan själv till en handelsvara. Jag skulle vid denna punkt vilja poängtera något som tystas ned i de officiella rapporterna: slavhandel med kvinnor och barn i syfte att utnyttja dem sexuellt skulle inte kunna äga rum om denna typ av tjänster inte efterfrågades; om det inte fanns högt uppsatta kunder; om, slutligen, de patriarkaliska värdena och strukturerna, som fördelar rättigheter, ekonomiska medel och eknomisk makt på ett ojämlikt sätt mellan män och kvinnor, om det inte vore för att de tyvärr fortfarande fastställer vårt samhällsekonomiska system.
Detta får vi inte glömma då vi talar om orsakerna till fenomenet; fattigdom, marginalisering, invandringsproblem, asyl osv. men, framförallt får vi inte glömma det då vi söker medel för att effektivt bemöta fenomenet. Vi måste vidta direkta förebyggande, hindrande och hämmande åtgärder. Vi behöver en politisk vilja och en förstärkning av de redan existerande finansiella medlen för att finansiera aktioner som skall syfta till internationellt samarbete, stärkandet av Europols befogenheter, åtgärder för beskydd och social återanpassning av offren. Framförallt behöver vi dock stärka politiken om lika rättigheter för bägge könen. Vi behöver också påminna medlemsstaterna om att tillämpa den gemensamma åtgärd som antogs den 24 februari i år, och att de förverkligar de åtaganden de gjorde på Haagkonferensen, den 24 april i år, med specifika åtgärder som inbegriper såväl behöriga myndigheter som kvinnoorganisationer, för att problemet skall kunna bemötas effektivt.

Mann, Thomas
Herr ordförande! Kvinnorna lockas med betet att komma över pengar i EU. De värvas till nöjeskvarter, som är allt annat än ett nöje. De lockas in i tvivelaktiga arbetsförhållanden och skenäktenskap. Kvinnor från Asien, Afrika, Sydamerika och de central- och östeuropeiska staterna. Alltmer perfekt opererande gäng av människosmugglare gör kvinnorna fogliga med hjälp av hot om våld eller fullbordat våld, exploaterar dem, tvingar dem till prostitution, håller dem fångna. Detta är vardagen för årligen mer än 500 000 kvinnor. Kommissionen föreslår, fru Gradin, i kampen mot kvinnohandeln som syftar till sexuellt utnyttjande, en sameuropeisk ansträngning, vilket vi i Europaparlamentet helt och fullt understödjer. Den måste dock konkretiseras och inbegripa de icke-statliga organisationerna. Sue Waddington har krävt i sitt engagerade, utmärkt underbyggda betänkande, att man skall behandla sakerna ur offrens synvinkel. Det håller jag gärna med om.
I första hand behöver vi informationskampanjer för att förebygga och förmedla bakgrundskunskap: målen för så kallade värvare, uppbyggnaden av deras system och deras göranden. Offren behöver hjälp, så att de får mod att nämna namnen på sina gärningsmän. De behöver en säker tillflykt i kvinnohus och åtminstone ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, för att sedan kunna återvända hem, och de skall förberedas så att de kan hävda sig där, trots fattigdom och diskriminering.
Det är cyniskt, men sant: Människohandeln är en av de växande marknaderna i Europa. Helt gränslös står den till förfogande utan stora risker. Dessa internationella förbrytelser måste omintetgöras med hjälp av stängning av lokaler med bevisad människohandel, genom konfiskering av vinsterna från de brottsliga gärningarna, genom maximistraff med säkerhetsförvaring, genom förlust av medborgerliga rättigheter. Medlemsstaterna måste bli enhetligt aktiva, och med hjälp av klausuler i överenskommelser med tredje land förhindra denna människohandel för hundratusentals lidande kvinnors skull.

Anttila
Herr ordförande! Jag tackar föredraganden för ett utomordentligt betänkande. Människohandel bedrivs också som en del av den organiserade brottsligheten som är omfattande, och förekommer allt oftare även i de de forna östblocksstaterna. Vi har färska exempel på detta också i Finland.
Speciellt problematiskt är det att allt yngre människor, rentav barn, blir föremål för människohandel, till stor därför att detta är deras enda möjlighet att försörja sig. Det är fråga om att medborgarna saknar grundtrygghet och att skyddet av barnen försummas. Jag är av samma åsikt som föredraganden i att problemet måste skärskådas också ur offrens synvinkel. Det är fråga om kränkning av kvinnors och barns fundamentala mänskliga rättigheter, kränkningar som vi varken får tillåta eller godkänna.
Europeiska unionen inleder medlemskapsförhandlingar med länderna i Östeuropa i vår. Vid förhandlingarna måste också denna slavhandel med kvinnor och barn tas upp. Jämställdheten mellan könen samt kvinnors och barns rättigheter måste klarläggas vid förhandlingarna om medlemskap.
Vi får inte heller glömma det ansvar vi kvinnor har för oss själva och för våra barn. Vi får inte själva samtycka till att bli föremål för kvinnohandel, för varje individ bör ha möjligheter att skaffa sig en tillräcklig utkomst genom eget arbete och egen företagsamhet.

Gröner
Herr ordförande! Den socialdemokratiska gruppen kan här i slutet av debatten ansluta sig till lovorden för kommissionär Gradin och Waddington. Vi har hört att offren för människohandeln i första hand är kvinnor. Enligt en uppskattning från icke-statliga organisationer lockas eller smugglas årligen 500 000 kvinnor med hjälp av fingerade arbetskontrakt in i Europeiska unionens länder och tvingas där till prostitution eller äktenskap. De flesta av dem kommer från Central- och Östeuropa, särskilt från Ryssland, Polen eller de baltiska staterna. Där är den ekonomiska nöden särskilt stor och kvinnor ser ofta ingen annan utväg för att försörja sina familjer, och blir på så vis till marionetter för dubiösa anstiftare som lovar dem inkomster och välstånd i Västeuropa.
Uppgifterna från Bundeskriminalamt i Tyskland, som förra året registrerade 10 000 kvinnliga offer, är chockerande. BKA fastslår att man under ett år noterade en ökning om 43 procent, och jag är säker på att mörkertalen är väsentligt högre.
Med betänkandet om människohandel har vi i utskottet för kvinnans rättigheter anträtt en väg som leder ut ur tabuzonen. Tillkännagivandet från kommissionär Gradin rörande kvinnohandeln, programmen Stop och Daphne är en viktig vidareutveckling. Med tanke på allvaret i detta missförhållande med ett modernt slaveri och med tanke på dess brådskande natur är detta emellertid bara en droppe i havet, och inrikes- och justitieministrarna måste på statlig nivå handla så snabbt som möjligt. De måste gemensamt med Europol, kommissionen och de icke-statliga organisationerna utveckla effektiva strategier. Konkret kräver vi på grundval av Waddingtons betänkande en rad effektiva åtgärder vad gäller skydd för offren, samarbete med medlemsstaterna och information. Jag anser också att det är väsentligt att vi tar med ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för offren, för att ge dem en rättslig status åtminstone fram till avslutandet av rättsprocessen mot förbrytarna. Annars är nämligen offrens skyddslöshet det bästa skyddet för förövarna. Med denna resolution kan vi lyckas sätta stopp för den moderna slavhandeln.

Gradin
 Herr ordförande! Låt mig börja med att gratulera ledamot Waddington till ett bra och balanserat betänkande. Tack också för alla vänliga ord till mig.
Den slavhandel med unga kvinnor som pågår i Europa i dag är en skam för vår kontinent. Det är en tragedi för alla de unga kvinnor som råkar illa ut. Den är tyvärr mycket lukrativ för den organiserade brottsligheten. Som Waddington understryker, krävs det insatser på många skilda områden om vi skall lyckas bekämpa slavhandeln. Det var också därför som jag i mitt förslag till handlingsplan lyfte fram både behovet av att fokusera på mänskliga rättigheter samt på omsorgen om offren och behovet av att agera multidisciplinärt.
Sedan den stora konferensen i Wien sommaren 1996 och handlingsplanen som antogs av kommissionen i november i fjol har frågan verkligen förankrats på den politiska dagordningen. Det nederländska ordförandeskapet höll i våras en stor ministerkonferens i Haag. Konferensen antog riktlinjer, guidelines , som riktade sig direkt till medlemsländerna. Det blev på det sättet en konkret uppföljning av kommissionens handlingsplan.
Inrikes- och justitieministrarna har också agerat snabbt och följde upp både handlingsplanen om slavhandel med kvinnor och Stockholmskonferensen om sexuellt utnyttjande av barn. Flera av åtgärderna är gemensamma för områdena. Förra hösten beslutade ministerrådet att ändra mandatet för European Drug Unit så att EDU nu också arbetar med problemet med människohandel. Ministerrådet har också beslutat att handel med människor skall betraktas som en kriminell handling och att förövarna skall straffas. Detta blir emellertid inte giltigt förrän den dag då medlemsländerna har ändrat sina lagstiftningar i denna riktning.
Som det ser ut i dag är det mycket lönsamt att smuggla knark, men det är också riskabelt. Åker man fast, blir straffet inte sällan 10-12 år. Också smuggling av unga kvinnor är i högsta grad lönsamt, men riskerna är små. Åker man fast, blir straffet inte mer än ett eller två år. Min fråga till kammaren är: Är detta rimligt?
Ministerrådet fattade också beslut om Stop-programmet som står för Sexual Trafficking of Persons . Det är ett flerårigt program som ger utbildning, information och erfarenhetsutbyte för poliser, domare, åklagare, tull- och migrationstjänstemän samt andra som kommer i kontakt med offren för slavhandeln. Vi har under åren haft en intensiv verksamhet under Stop-programmet. Det har startats kurser för stöd åt offer, för utvecklingen av förebyggande åtgärder, för statistik och studier. Kvinnliga polisers nätverk i Europa har tagit fram en uppförandekod för polisen när det gäller slagna och våldtagna kvinnor. De kvinnliga domarnas nätverk anordnade nyligen en konferens i Rom, också den med stöd av Stop-programmet.
Inom ramen för Stop-programmet ordnade Luxemburgs ordförandeskap ett expertseminarium i november. Det är starten för ett gemensamt projekt mellan USA och EU när det gäller slavhandeln med kvinnor. Vi kommer under nästa år att driva ett gemensamt projekt med förbyggande åtgärder i Ukraina och i Polen. USA kommer att samarbeta med IOM, dvs. International Organisation for Migration , och vi i EU med frivilligorganisationen La Strada . När vi är klara är tanken att vi gemensamt skall utvärdera metoder och resultat.
Det är intressant att notera att intresset nu växer också utanför Europeiska unionen. USA: s president och dess First Lady är starkt engagerade i frågan. Det är också den amerikanska utrikesministern Madeleine Albright som har instruerat det amerikanska utrikesministeriet att prioritera kampen mot slavhandel lika högt som handeln med knark. I höst har också den första konferensen hållits i Ryssland, där företrädare för myndigheter och frivilligorganisationer samlades i Moskva för att diskutera slavhandeln med unga kvinnor.
Herr ordförande! Daphne startade under detta år tack vare Europaparlametets initiativ. Det riktar sig till frivilligorganisationer som arbetar med barn, ungdomar och kvinnor som har utsatts för våld. I kommissionens handlingsplan lyfter jag fram de insatser som frivilligorganisationerna gör för de kvinnor som har utsatts för våld av olika slag. Min erfarenhet säger mig att de kvinnor som har utsatts för våld hellre först vänder sig till en kvinnoorganisation än till en myndighet. Det visar sig också att Daphne-initiativet har mötts av ett mycket stort intresse. Det har kommit in många bra ansökningar, men vi har ändå inte kunnat ge stöd till mer än 40-50 projekt. Tre miljoner ecu är bra, men det räcker inte så långt. Det stora intresset visar helt klart att det finns ett behov av insatser från frivilligorganisationer på detta område.
Låt mig lämna några konkreta exempel på Daphne-projekt. Vi har ett som syftar till att öka medvetenheten hos polisen, hur man möter kvinnor som har våldtagits. Vi har ett annat projekt som handlar om offren för slavhandeln i Österrike, huvudsakligen från Latinamerika och Östeuropa. Projektet involverar organisationer och myndigheter i bland annat Italien, Polen och Dominikanska republiken. Ett syfte med projektet är att upplysa kvinnorna om vilka rättigheter och möjligheter de har, och att upprätta nätverk för stöd till dessa kvinnor på regional, europeisk och internationell nivå. Ett tredje projekt rör sexuellt utnyttjande av invandrarkvinnor. Här samarbetar Italien, Spanien och Storbritannien. Alla medlemsländer i unionen är involverade i ett eller flera projekt. Vi har lyckats få fördelningen så, att ungefär hälften av projektmedlen går till kvinnoprojekt och hälften till barnen. Vi hoppas naturligtvis att vi skall få möjlighet att fortsätta med Daphne också nästa år.
Låt mig i detta sammanhang också nämna några ord om andra av våra fleråriga program som berör detta område. Vi har programmet Sherlock som handlar om utbildning och erfarenhetsutbyte på migrationsområdet, inte minst när det gäller att ta fasta på förfalskade dokument. Programmet Grotius handlar om information och utbyte på det juridiska området, och programmet Oisin handlar om ökat samarbete på polisområdet.
Ledamot Waddington efterlyser i sitt betänkade en uppföljningsrapport från kommissionens sida. Vi har också hört krav på en konvention. Jag kan informera kammaren om att kommissionen redan planerar en uppföljning som jag hoppas kunna redovisa här om ett år. Vi måste då göra vad vi kan för att denna fråga skall hållas kvar på dagordningen. Europaparlametet har genom dagens debatt givit sitt viktiga bidrag som jag tackar för.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Gasutsläpp från förbränningsmotorer
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0413/97) av Kenneth D. Collins för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om gemensamt utkast, godkänt av förlikningskommittén, till parlamentets och rådets direktiv (C4-0627/97-95/0209(COD)) om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om de åtgärder som skall vidtas mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas på väg.

Collins, Kenneth
Herr ordförande! Jag måste säga att vi ibland här i kammaren måste diskutera ämnen, som är så engagerande att ledamöter kommer långväga ifrån för att vara med i debatten. Som ni ser så är det sällan kammaren är så fullpackad som den är för närvarande. Jag tror att tolkarna är fler än ledamöterna just nu! Till och med åskådarläktarna är tomma. Alla ger sig iväg!
Detta är utfallet av förlikningen om, inte bara mobila maskiner som inte är avsedda att användas på väg, utan som ni själv påpekade, herr ordförande, om eleminerandet av gas- och partikelformiga föroreningar från sådana fordon. Detta kompletterar det fordons- och oljepaket som för närvarande är föremål för andra behandlingen, och som intar ett kombinerat synsätt till motorkonstruktion och bränsleteknologi, i syfte att minska utsläppen från bilar med mera. Det här handlar inte om bilar, det handlar i själva verket om maskiner som inte är avsedda att användas på allmän väg, och många vet egentligen inte vad det är för någonting. Det är i själva verket traktorer och skördetröskor och grävmaskiner och schaktmaskiner med mera, och saken är den att dessa bidrar i väldigt hög utsträckning till föroreningar av detta slag, och utan detta direktiv skulle dessa utsläpp fortfarande vara oreglerade.
Förekomsten av detta direktiv kommer också att göra det möjligt för länderna i Europeiska unionen att inta en ledande ställning vad gäller tillverkning och marknadsföring av nya motorer, som tagits fram för detta ändamål, i syfte att minska de gasformiga föroreningarna. Det kommer därför att ge europeisk industri en oerhörd fördel på världsmarknaden - förutsatt naturligtvis att europeisk industri griper denna möjlighet. Men det är viktigt och det är därför välkommet.
Direktivet var föremål för förlikning mellan oss och rådet. Kommissionens ursprungliga förslag antogs av denna kammare utan ändringar. Det är inte särskilt vanligt, och jag måste säga att det inte bara berodde på att det var ytterst tekniskt. Det fick verkligen vårt bifall. Men sedan gick det vidare till rådet, som i sin gemensamma ståndpunkt gjorde betydande ändringar. Det ändrade den typ av förfarande kommissionen skulle använda vid genomförandet av åtgärderna.
Jag vill, herr ordförande, om jag får, vända mig till läktaren i detta skede, eftersom vi lägger ner mycket tid i denna kammare på att diskutera något som kallas för kommittologi. För var och en utanför denna kammare, och måste jag även säga, för en hel del personer i denna kammare, så betyder det inte särskilt mycket. Kommittologi handlar om det sätt på vilket tekniska beslut till följd av direktiv fattas, och vi har en valmöjlighet: antingen kan dessa beslut fattas offentligt, så att allmänheten kan se vilka besluten är och kan förstå dem, eller också kan vi fatta besluten bakom stängda dörrar så att ni, allmänheten, inte hör vad som sägs, och så att ni, allmänheten, inte förstår vilka beslut som tas, och så att hela saken hålls hemlig. Så vi tog det till förlikning, och under förlikningen lyckades vi ändra rådets gemensamma ståndpunkt i detta avseende; och jag anser att vi därmed i själva verket har främjat den demokratiska sak vi ville främja.
Vi har också säkerställt en hänvisning till modus vivendi. Modus vivendi handlar om att föra samman oss och kommissionen vad dessa beslut anbelangar, och vi anser inte att modus vivendi fungerar särskilt bra i dess nuvarande form. Vi ville se det förbättrat, och det gläder mig verkligen att kommissionen nu gjort ett uttalande, som kommer att publiceras i den officiella tidningen, där man hävdar att man avser att hålla Europaparlamentet informerat till fullo om realiseringsåtgärder som uppkommer utifrån direktiv. Vi har också ett åtagande från kommissionens sida om att en ny form av modus vivendi kommer att föreslås någon gång i mitten av 1998.
De talrika människor som samlats här i kväll, för att lyssna till denna fängslande debatt om gasformiga föroreningar, som avges från mobila fordon som inte är avsedda att användas på väg, kan med andra ord känna sig nöjda. Var och en i denna kammare, var och en som intar bänkarna där borta, kan vara väldigt glad över att vi slutfört detta, över att det är goda nyheter för miljön, över att det är goda nyheter för öppenheten, och över att det är goda nyheter för demokratin.

Gradin
 Herr ordförande! Låt mig börja med att uttrycka kommissionens tillfredsställelse över resultatet av medlingsproceduren när det gäller denna mycket viktiga lagstiftningsfråga. Jag skulle vilja påminna om att detta förslag till direktiv gäller en sektor som aldrig tidigare har varit reglerad. Utsläppen från motorer för mobila maskiner som är avsedda för bruk utanför vägnätet har tidigare underskattats. Det är faktiskt så, att deras andel i utsläppen från transporter är betydligt högre än man tidigare trodde. Därför kommer bruket av mindre förorenande motorer i sådana maskiner att spela en viktig roll när det gäller att minska luftföroreningarna i våra städer, och det till en rimlig kostnad.
Europaparlamentets första behandling utfördes utan betänkande, medan ändringsförslagen i den andra behandlingen helt rörde frågan om kommittésystemet och om implementeringen av modus vivendi , som vi har talat om alldeles nyss. Jag är medveten om att frågan om kommittésystemet har inneburit ett problem för parlamentet. Kommissionen har åtagit sig att lägga fram ett förslag till revidering av beslutet om kommittésystemet från 1987. Kommissionen har vidare på direkta önskemål från parlamentet åtagit sig att göra så redan i början av juni 1998. Detta åtagande framgår av ett brev från den 11 november 1997 från kommissionens ordförande Santer till Europaparlamentets ordförande Gil-Robles. Det har inneburit att hindren har kunnat avlägsnas när det gäller medlingsproceduren i denna fråga. Jag kan också på kommissionens vägnar meddela att vi kommer att starta med informella kontakter med de andra berörda institutionerna redan i början av nästa år, för att bereda marken för ett nytt förslag.
Låt mig avslutningsvis få framföra kommissionens tillfredsställelse över att parlamentet och ministerrådet har nått en konstruktiv överenskommelse när det gäller förslaget till direktiv. Så snart detta direktiv har trätt i kraft, kommer det att betyda ett väsentligt steg framåt för förbättringen av miljön, både när det gäller luftkvalitet och folkhälsa.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Konsumentskydd i samband med prismärkning
Ordföranden
Nästa punkt på dagordningen är betänkande (A4-0414/97) av Oomen-Ruijten för parlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om konsumentskydd i samband med prismärkning av produkter som erbjuds konsumenter (C4-0643/97-95/0148(COD)).

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Jag är i egenskap av föredragande nöjd med det resultat som uppnåtts i förlikningsförfarandet. Förhandlingarna med rådet har gått mycket bra och jag tror att vi särskilt skall tacka Luxemburgs minister, Jacobs, som i ett viktigt ögonblick tog det avgörande steget och fick de andra att i varje fall vara ense om parlamentets sista ändringsförslag. Jag tycke att vi trots allt har kunnat klara av den här frågan inom en mycket rimlig tidsperiod.
Herr ordförande! En kort tillbakablick. Det direktiv som vi behandlar i dag har en mycket lång historia. I åratal, från 1979, har man med hjälp av olika regleringar försökt åstadkomma något med avseende på prismärkningen av produkter. Man har med en mycket invecklad reglering försökt allt möjligt. Det var ett system med förpliktelser, det var ett system med frivilliga åtgärder. Man kunde göra det på europeisk nivå, man kunde göra det på nationell nivå. Det visade sig dock uppstå ett sådant virrvarr av prismärkningar för produkter att konsumenterna inte kunde göra något med det och inte heller leverantörerna visste precis vad de skulle göra. Det borde dock vara ett mål, både för konsumenten och för försäljaren, att prismärkningen blir entydig så att det blir lättare att göra jämförelser.
När kommissionen i december 1994 ville ge den oordnade reglering som då rådde en extra övergångsperiod så konstaterade vi i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd - senare bekräftat av parlamentet - mycket snart att det inte kunde fortsätta på det viset längre och att det måste komma något nytt, ett förslag till ett nytt, enkelt och tydligt system som i princip skulle gälla för alla produkter och med vilket konsumenten kunde göra en rättvis jämförelse av priser.
Kommissionen följde sedan år 1995 parlamentets rekommendationer i ett nytt förslag. Förslaget omfattade förutom en obligatorisk uppgift om försäljningspris, i förekommande fall, en uppgift om pris per standardmängd - per kilo eller per liter. I det sammanhanget vill jag påpeka att om prismärkningen per standardmängd inte har någon betydelse eller inte är av relevant intresse för konsumenten på grund av produktens slag eller användningssätt skall undantag kunna göras från de allmänna skyldigheterna. På nationell nivå kan det också göras undantag för vissa produkter, till exempel en flaska vin på 0.75 liter. Det behöver man inte till varje pris ange i literpris.
Några sektorer kan till och med helt uteslutas från den obligatoriska prismärkningen. Vi har i förlikningen med rådet kommit överens om att medlemsstaterna själva, för övrigt på grundval av de kriterier som slagits fast, får bestämma vilka särskilda sektorer det gäller. Man kan till exempel tänka sig en hotell- eller restaurangrörelse, ett sjukhus, automater, och så vidare.
Rådet har under förhandlingarna egentligen antagit den övervägande delen av parlamentets ändringsförslag. Ett antal tekniska och språkmässiga ändringsförslag antogs omedelbart. Ett par problempunkter fanns det naturligtvis också. En viktig sådan var det totala undantag för små företag som rådet in i det sista ville göra. Vi var inte förespråkare för något sådant. Vi vill visst ha en övergångsperiod för de små företagen och vi hade tänkt oss en väldigt lång sådan period. Den punkten fortsatte dock att orsaka slitningar och slutligen kom vi fram till en kompromiss som innebär att kommissionen skall utarbeta en lägesrapport efter tre år och att vi då, när vi tagit del av rapporten, kan ta ställning till om de små företagen måste fullgöra dessa skyldigheter, det gäller även för den mycket lilla butiken, eller om vi möjligtvis beslutar att göra ett totalt undantag för det mycket lilla företaget, tant Elsas affär nere på hörnet till exempel.
Vi har som parlament kategoriskt hållit fast vid den princip det handlar om, det är att det skall komma ett mycket enkelt men även klart och öppet system med så få möjligheter till undantag som möjligt. Därför har vi strukit en hel del ballast som stod i rådets text. Jag tror att den text som vi slutligen kommit överens om är klar och tydlig.
Sedan har vi, det hade rådet och kommissionen inte gjort något åt, tagit med en extra bestämmelse med avseende på euron. Det finns ännu inte några tydliga bestämmelser när det gäller detta och kommissionen har ännu inte lagt fram något förslag i frågan. Jag tror att det är bra att parlamentet kan återfinna något om det i texten.
Herr ordförande! Ett bra resultat, tror jag, ett solitt stycke konsumentlagstiftning.

Whitehead
Herr ordförande! Vi diskuterar ofta hur väl parlamentet lyckas med att utöka medbeslutandeförfarandet. Ibland vore det viktigare att diskutera vad vi gör med medbeslutandeförfarandet när vi har det. Jag skulle vilja salutera detta betänkandes tre gracer, Fontaine, ministern - Jacobs - och föredraganden. Deras överläggningar, där de representerat Europeiska unionens tre element, har fört fram till ett föredömligt utförande av medbeslutanderollen. Vi har nu ett enkelt och tydligt sätt att gå från dubbel till enkel prissättning på. Vi kan bereda vägen för euron och för hur och när den skall införas i de olika medlemsstaterna.
Vi har konfronterats med farhågorna såväl hos dem som känt att traditionella mått kanske skulle komma att elimineras - och det kommer de helt enkelt inte att göra - i de olika medlemsstaterna, och de små butiksägare som kände att de skulle komma att tvingas in i ett system som de inte förberett sig för. För ögonblicket har vi en situation där de kommer att få en femårsperiod på sig för att förbereda sig. Det är rätt och riktigt, och det gläder mig mycket att vi kommit till detta skede.

Thyssen
Herr ordförande! Vid en jämförelse mellan det gemensamma textförslaget och det ursprungliga förslaget framgår minst tre avgörande skiljepunkter som gör att förlikningsförfarandet nu kan kallas en kvalitetsprodukt och som får mig att hjärtligt gratulera kollega Oomen till hennes ihärdiga arbete och till det resultat som uppnåtts. För det första är försäljningspris och pris per mängdenhet bättre definierade nu när det tydligt framgår att moms och övriga skatter ingår i det angivna priset.
För det andra finns det en godtagbar lösning för övergångsperioden till euro som vi befinner oss mitt uppe i när detta direktiv träder i kraft. Även om vi inte lyckades genomdriva att högst tre priser skall vara obligatoriska att ange, så har vi i alla fall skapat utrymme för medlemsstaterna att minska det obligatoriska antalet priser som skall anges. Nu är det medlemsstaternas sak, och vi räknar med deras sunda förnuft, att undvika extremt improduktiva situationer med fyra till åtta priser per produkt som skall anges.
Herr ordförande! För det tredje har vi de små detaljhandelsföretagen som vi måste fortsätta ge alla möjligheter. Medlemsstaterna kan ge dispens till de små företagen, för vilka en obligatorisk uppgift om pris per mätenhet för andra varor än de som säljs i lösvikt är en särdeles besvärlig administrativ belastning. Jag hoppas att medlemsstaterna även kommer att hantera detta politiska utrymme positivt, det är när allt kommer omkring ett underförstått erkännande av en liten ofullkomlighet i direktivet men vi hoppas att man kommer att hantera det produktivt och positivt i väntan på att vi då om sex år kan få en anpassad reglering eller, vem vet, kanske har problemet genom den teknologiska utvecklingen lösts automatiskt till dess.

Hautala
Herr ordförande! Jag tackar fru Oomen-Ruijten för det synnerligen goda arbete som i detta kompromissförslag åter en gång har gjorts under hennes ledning. Här gäller det ytterst fundamental konsumentinformation. Bland annat det att konsumenten i butiken faktiskt kan göra jämförelser mellan varupriserna.
Jag tror att ett gott resultat här har nåtts även genom att artikel 10 i direktivet ger medlemsstaterna rätt att införa ännu bättre märkning än vad direktivet kräver. I detta avseende behöver inget land åtminstone ta steg tillbaka när rättsakten väl blivit godkänd.
Det är säkert helt på sin plats att vissa undantag och lättnader också ingår. Det vore ju rätt underligt med prismärkning för till exempel auktioner. Jag kan mycket varmt rekommendera ett godkännande av detta kompromissförslag.

Souchet
Herr ordförande! Vid den föregående behandlingen av denna text om prismärkning av produkter till konsumenterna antog parlamentet 22 ändringsförslag och betonade bl.a. nödvändigheten av en längre anpassningsperiod för att genomföra bestämmelserna i små detaljhandelsföretag.
Rådet antog sju av dessa inom ramen för förlikningskommittén. Vid kompromissammanträdena kom man överens om ytterligare fem ändringsförslag. Resultatet är i stort sett tillfredsställande eftersom jämförpriset, i motsats till det ursprungliga förslaget, hädanefter inte längre skall anges om det är detsamma som försäljningspriset.
När det t.ex. gäller kvalitetsvin som i Frankrike säljs i flaskor på 0, 75 l var det uppenbart att literpriset inte obligatoriskt behövde anges. En sådan skyldighet skulle bara ha medfört en ytterligare kostnad och inte ha någon positiv effekt för konsumenten. Det var dessutom nödvändigt att kunna undanta små detaljhandelsföretag från skyldigheten att ange produkternas jämförpris utöver försäljningspriset under en övergångsperiod.
Jag vill erinra om de enorma kostnader som detaljhandeln redan har, och särskilt de små detaljhandelsföretagen, på grund av den framtida skyldigheten att ange priset både i lokal valuta och i euro. De extra kostnader som övergången till den gemensamma valutan kommer att medföra gör att vissa handlare måste skjuta upp nödvändiga investeringar i sin verksamhet för att klara denna skyldighet.
För vissa kommer kostnaderna för dubbel prismärkning att vara oproportionerliga i förhållande till deras marginal och riskerar att äventyra deras fortsatta verksamhet. Det är inte på det sättet man uppmuntrar sysselsättningen. Det är därför absolut nödvändigt att se till att kraven på våra affärsinnehavare inte ökar ytterligare. Det här direktivet tvingar redan våra affärsinnehavare att ange det verkliga försäljningspriset samt jämförpriset, utom när det gäller produkter som säljs i lösvikt. Det är bra att övergångsperioden utsträckts till 24 månader och att kommissionen måste lägga fram en rapport och lämna ett förslag beträffande särskilda regler för de små detaljhandelsföretagen.
Sammanfattningsvis, herr ordförande, kommer vår grupp att rösta för lagstiftningsförslaget om detta direktiv, men vi önskar rikta uppmärksamheten på de små detaljhandelsföretagens svåra situation inför den dubbla skyldigheten att tillämpa detta direktiv när övergångsperioden är slut och genomföra den dubbla prisangivelsen i de länder som omfattas av den gemensamma valutan. Det är bara när konsumenten verkligen erbjuds en ytterligare tjänst som kraven kan motiveras.

Fitzsimons
Herr ordförande! Införandet av den gemensamma europeiska valutan ligger nu bara tolv månader in i framtiden. De praktiska följderna och verkningarna av EMU för konsumenterna måste analyseras och övervakas mer ingående. Eurosedlarna och -mynten kommer inte att hamna i konsumenternas fickor förrän år 2002. Kommissionären för konsumentfrågor, Bonino, måste tillsammans med de nationella regeringarna ordna med omfattande informationskampanjer, i synnerhet om prissättning av produkter i euron och i värdmedlemsstatens nationella valuta, på den slutspurten fram till EMU.
I grund och botten måste kampanjer om dubbel prissättning nu dras igång runt om i Europa, på alla viktigare snabbköp och försäljningsställen. Priser på produkter bör anges i såväl euro som i den nationella valutan. Detta bör som önskad och omedelbar effekt få att konsumenten lär sig att värdera produktens pris i euro så att konsumenten, när den är i reellt bruk som valuta, kommer att kunna anpassa sig till det nya valutasystemet med förståelse och tillit.

Gradin
 Herr ordförande! Först vill jag uttrycka kommissionens tillfredsställelse över att vi har nått en kompromiss om direktivet om konsumentskydd när det gäller prismärkning av varor. Jag vill gratulera parlamentet och rådet för deras insatser att finna en kompromiss.
De direktiv om prismärkning som antogs 1979, 1988 och 1995 har inneburit framsteg när det gäller prisinformation till konsumenter. Systemet säkerställde emellertid inte tillräcklig prisinformation och var dessutom mycket komplicerat att tillämpa. Därför är det viktigt att konsumenten genom detta förslag får en ordentlig och öppen information. Genom att man anger jämförpris och försäljningspris, kommer konsumenten att kunna jämföra olika produkter. Det gör det möjligt att kunna fatta ett väl underbyggt beslut på grundval av en enkel prisjämförelse.
Den kompromiss som har nåtts innebär inte någon definitiv lösning för små detaljhandelsföretag. För en del av dem skulle kravet på märkning med jämförpriser innebära en stor börda. Medlemsstaterna har här möjlighet att under en övergångsperiod bortse från kravet på märkning med jämförpriser.
Kommissionen å sin sida skall tre år efter det att genomförandeperioden har löpt ut överlämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv till Europaparlamentet och ministerrådet. Rapporten skall särskilt föreslå bestämmelser om små detaljhandelsföretag. Europaparlamentet och rådet skall med utgångspunkt från rapporten inom tre år utvärdera och fatta beslut. Under denna tid, fram till dess att genomförandeperioden har löpt ut, kommer detta direktiv med all säkerhet att ge de europeiska konsumenterna möjlighet att få fullständig prisinformation från de flesta detaljhandelsföretag.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Posttjänster
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensamma debatt om följnade sex muntliga frågor till kommissionen om utvecklingen av posttjänster och terminalavgifter:
B4-0911/97 - O-0144/97 av Ferber för PPE-gruppen, -B4-0914/97 - O-0155/97 av Wijsenbeek för ELDR-gruppen, -B4-1005/97 - O-0169/97 avSchmidbauer och Simpson för PSE-gruppen, -B4-1005/97 - O-0169/97 av Donnay för UPE-gruppen, -B4-1007/97 - O-0171/97 av Scarbonchi för ARE-gruppen, -B4-1008/97 - O-0173/97 av Moreau för GUE/NGL-gruppen.
Ferber
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Det är inte så länge sedan som vi i en andra behandling här i Strasbourg diskuterade direktivet om utvecklingen av posttjänsterna i gemenskapen. Jag lade då fram två ändringsförslag från PPE-gruppen som handlade om problematiken med ersättningen för terminalavgifterna. Tyvärr har parlamentet - på ett oklokt sätt skulle jag vilja säga - inte följt våra förslag.
Det måste vara vårt mål, och där är jag säkerligen ense med kommissionären, att det skall kunna förekomma konkurrens inom Europeiska unionen, dvs. att konkurrensreglerna också skall gälla. Men detta är inte möjligt om ett världsomspännande fördrag, nämligen världspostfördraget, tillämpas när det gäller frågan om ersättning för terminalavgifter. Grundvalen för detta fördrag är att in- och utgående post väger jämnt, och att man därigenom åstadkommer balans nationellt.
Denna situation har vi inte längre på det viset inom Europeiska unionen. Inre marknad betyder också, och det har vi fastslagit vid alla andra liberaliseringar, att kostnadstäckande ersättning måste betalas för utnyttjandet av tjänster, vare sig det gäller den inre marknaden för elektricitet, för nätleverantörsrättigheter, vare sig det gäller telekommunikation eller förbindelseproblematik. Endast på postens område skall i fortsättningen konkurrens och inre marknad utelämnas med hjälp av vansinniga bestämmelser. Därför ställer vi som PPE-grupp följande fråga till kommissionen: Kommer ni att ta upp detta problem, till exempel i det aviserade tillkännagivandet om tillämpningen av konkurrensreglerna på postens område? Kommer ni också att ta upp dessa frågor i nästa postdirektiv, när det skall handla om tillgången till nätet, och här är vi då mitt i problemställningen. Är ni egentligen medvetna om vad det betyder att vara tvungen att prestera bortom varje kalkyl och samtidigt bli indragen i tävling med konkurrenter som inte har dessa förpliktelser? På det sättet kan postförsörjningen inte fungera i Europa.
Herr kommissionär! Om ni inte lyckas lösa denna problematik, så äventyrar ni inte bara många arbetsplatser, ni äventyrar också den postförsörjning som vi har enats om här i kammaren.

Simpson
Herr ordförande! Trots det faktum att parlamentet i oktober kom fram till en med rådet gemensam ståndpunkt om posttjänster, synes postfrågan vägra att försvinna, och står nu än en gång i förgrunden för parlamentets överläggningar.
Om man skall döma av min första genomläsning av kommissionens förslag till meddelande, så kan frågan om posttjänster mycket väl komma att dominera också år 1998. Även om dagens debatt handlar om en specifik fråga, nämligen terminalavgifter, så skulle jag vilja ta tillfället i akt att varna kommissionen för att artikel 8.3 i meddelandet inte bara går emot detta parlaments uppfattning, utan också den gemensamma ståndpunkt som antagits genom direktivet, och bör överges.
När direktivet diskuterades medförde frågan om terminalavgifter ett stort intresse. Det var i själva verket min önskan, som Ferber sagt, att såsom föredragande säkerställa att detta problem togs itu med i direktivet. Skiljaktigheter uppkom emellertid i rådet, och för att kunna komma fram till en överenskommen ståndpunkt för direktivet i dess helhet, beslöt parlamentet att dra tillbaka ändringsförslagen rörande denna specifika fråga. Detta löser naturligtvis inte de problem som föreligger i vissa medlemsstater, i synnerhet Tyskland, som inte tar igen kostnaderna för leverans av post utifrån. Detta kan, vill vi anföra, sannolikt äventyra den inre marknadens möjligheter att fungera på avsett sätt, och ifrågasätter den ekonomiska livsdugligheten hos vissa nationella postförvaltningar.
Det ifrågasätter också kommissionens egna uttryckta målsättning, i dess meddelande i juni 1993, där man säger att postoperatörer bör ersättas utifrån sina kostnader.
Detta problem med terminalavgifterna måste konfronteras. I avsaknad av en flerpartiöverenskommelse i frågan har därmed ansvaret för att agera fallit på kommissionen. Därför anmodar vi kommissionen att så snart som möjligt komma med ett förslag, som bekräftar att medlemsstaterna får medge att deras universella servicetillhandahållare fastställer terminalavgifter relativt sina egna kostnader.
Jag inser att detta är en teknisk och svår fråga att ta itu med, men en lösning som innebär att man inte gör någonting skulle inte ligga i de europeiska postväsendenas bästa intresse. Efter realiserandet av direktivet är det nu dags att agera i denna fråga.

Schaffner
Herr ordförande! Som ni kan se är jag inte Jacques Donnay, men jag tror att han har transportproblem, och om ni tillåter skall jag göra ett inlägg i hans ställe.
Herr ordförande, herr kommissionär! Vid antagandet nyligen av direktivet om posttjänster var vi överens om principen att terminalkostnaderna skulle baseras på de verkliga kostnader som posten har. Men våra olika europeiska postaktörer ställs hela tiden inför utnyttjandet av remailing, vilket kan jämföras med tjuvfiske eller piratkopiering eller rån, på bekostnad av de postaktörer som inte försöker kringgå internationella regler och avtal.
Vi kan inte bortse från det faktum att vissa länder behandlar en volym internationell post som är onormalt stor i förhållande till den inrikes posten. Andelen internationell post i förhållande till inrikes post är bara 5 % för Frankrike, 6 % för Tyskland och 7 % för Italien, uppnår 12 % i Förenade kungariket och 25 % i Nederländerna. Dessa siffror visar tydligt att vissa postaktörer drar till sig den inrikes posten från andra länder och på så sätt bidrar till oacceptabel och olaglig omdirigering av posten som följer av att försändelserna postas på annan plats. Det enda botemedlet mot det hot som remailing utgör för jämvikten i det europeiska direktivet nyligen om posttjänster skulle bestå i att erhålla ersättning för de tjänster som genomförts till rätt pris. Därför måste man snarast fastställa terminalkostnaderna med utgångspunkt från kostnaderna för distributionsposten. Remailing skulle då inte längre vara intressant.
Jag övergår därför till min fråga till kommissionen, herr kommissionär. Anser kommissionen att det är förenligt med konkurrensreglerna i fördraget att posten i en mottagande medlemsstat fakturerar posten i en annan expedierande medlemsstat för post som kommer från den senare, med ett belopp som täcker kostnaderna för distribution, under kontroll av den nationella ansvariga myndigheten?

Scarbonchi
Herr ordförande! Resolutionen som jag lämnat tillsammans med min kollega Dary, för gruppen Europeiska radikala alliansen, syftar till att ändra det upprepade missbruket i vissa av Europeiska unionens medlemsstater.
Vissa postaktörer med särskilt konkurrenskraftiga avgifter bedriver illojal konkurrens via remailing, genom att ge sig på den nationella posten och omvandla den till internationell post, omlokalisera sin depå eller producera i andra länder. Den som drar mest nytta av detta system är posten i Nederländerna, KPN, som gjort vinster i storleksordningen 1 miljard dollar under 1996, tack vare verksamheten med remailing. Systemet är inte förenligt med vare sig tanken eller innehållet i det direktiv som antogs den 1 december 1997 vilket, om de gemensamma reglerna följs strikt, skall göra det möjligt att harmoniskt utveckla posttjänsten och dess kvalitet.
Av dessa anledningar uppmanar vår resolution kommissionen att undersöka denna illojala verksamhet och straffa upphovsmännen. Vi uppmanar kommissionen att när det inom ramen för Phare och Tacis gäller bistånd till tredje land för omorganisation av deras posttjänster, kräva att dessa länder antar ett system för terminalkostnader som är förenligt med direktivets bestämmelser.
I brist på avtal om terminalkostnaderna mellan aktörerna bör slutligen medlemsstaterna kunna tillåta sina bolag för samhällsomfattande tjänster att utan dröjsmål kunna fakturera sina tjänster för att behandla och dela ut ingående gränsöverskridande post, på grundval av verkliga kostnader.
Tillsammans med Donnay lämnade vi fyra ändringsförslag till resolutionen från bl.a. PSE, Simpson, PPE och De gröna. Om de antas enhälligt tror vi att vi får mer kraft för att äntligen lösa problemet.

Moreau
Herr ordförande! När det gäller terminalkostnader bör en lösning uppnås som hindrar det illojala utnyttjandet av remailing och som respekterar andan i direktivet, bl.a. principerna för samhällsomfattande tjänster.
Jag skulle vidare vilja ta upp en annan kostnad i anslutning till posttjänsterna. Enligt viss information skulle kommissionen vara på väg att diskutera ett meddelande i ärendet och det medan Europaparlamentet den 1 december i år röstade för ett direktiv som redan antagits av rådet, f.ö. efter mödosamma diskussioner. Meddelandet skulle syfta till att dela upp posttjänsten och öppna upp den mot konkurrensen, vilket inte motsvarar riktlinjerna i direktivet. Dessa godkändes förvisso inte av kommissionen och jag minns er livliga reaktion, herr kommissionär. Men de antogs ändå av Europaparlamentet.
Det skulle vara ett mycket underligt sätt att uppfatta demokratin att med detta meddelande ifrågasätta bestämmelser som antagits av Europaparlamentet, bestämmelser som bromsar kommissionens lidelse för avreglering, vilket jag konstaterar med tillfredsställelse. De europeiska aktörernas sammanslutning har f.ö. uttryckt sin oro i ärendet genom att varna för det som skulle kunna utgöra ett ifrågasättande av kvaliten på tjänsterna och bärkraften i den samhällsomfattande tjänsten som erbjuds till enhetlig taxa överallt på det nationella territoriet. Kommissionen kan alltså inte medverka till att invända mot eller ändra inriktning på Europaparlamentets beslut.
Min grupp kräver, liksom Europaparlamentet gjorde när det begav sig, att kommissionen avstår från sitt meddelande som är farligt för posttjänsterna och sårande för Europaparlamentet. Det skulle glädja mig mycket, herr kommissionär, om ni preciserar kommissionens avsikter med detta meddelande.

Bangemann
Herr ordförande! Först vill jag tacka för frågorna. Ni ger mig och kommissionen tillfälle att än en gång framlägga vår ståndpunkt, vilket väl är nödvändigt för att undvika missförstånd. Jag uppskattade särskilt frågan från Ferber, som jag här vill framhäva, eftersom han också gratulerade mig på födelsedagen. Det gjorde inte de andra frågeställarna.
(Inpass från Moreau) Ja, kanske nästa år, men tack så mycket ändå! De svårigheter som vi har med terminalavgifterna känner alla till - åtminstone i kretsen av dem som diskuterar här. Taxorna har fastlagts enhetligt på internationell nivå och täcker i de flesta industriländer inte utbärningskostnaderna. Detta är helt enkelt problemet. Detta orsakar avsevärda spänningar, även vad gäller tjänsternas kvalitet, ty dessa internationellt fastlagda taxor är inte heller bundna till tjänsternas kvalitet. De gäller helt oberoende av denna mycket väsentliga detalj.
Med nuvarande ersättning för terminalavgifterna, som grundar sig på det sedan 1989 gällande CEPT-systemet, täcks de faktiska kostnaderna inte, inte på långt när. Nuvarande ersättning för ett förstaklassbrev i första viktklassen ligger i genomsnitt på 45 % av inrikestaxan, medan man kan utgå ifrån att de faktiska utbärningskostnaderna i denna kategori ligger på 80 % av inrikestaxan. Det är obestridligt, och det bestrids naturligtvis inte heller av kommissionen, att vi här har ett svårt problem framför oss.
Problemet består nu rent juridiskt i - redan i senaste debatten bad jag om förståelse för detta, och det ledde till att parlamentet avslog några ändringsförslag - att det nuvarande ersättningssystemet för terminalavgifter, som vilar på internationella avtal, inte är förenligt med konkurrensreglerna i fördraget, eftersom dessa tariffer för slutlig ersättning inte är kostnadsrelaterade. Det är nu en ond cirkel, ty om de vore kostnadsrelaterade, så skulle de vara förenliga med konkurrensreglerna. Men om de skall bli kostnadsrelaterade, då måste de internationella reglerna ändras. Vi befinner oss alltså här i en konflikt, och, det vill jag påpeka, det är också en följd av parlamentets beslut om samhällsomfattande tjänster och om de undantagna tjänsterna. Efter parlamentets och rådets beslut finns det på dessa områden en klar behörighet för medlemsländerna, inte i första hand hos kommissionen. Medlemsländerna och deras oberoende reglerande myndigheter måste se till att dessa saker regleras.
Men nu har vi inte förblivit overksamma. En sak är säker: I en sådan situation kan man inte luta sig tillbaka och säga, att nu får de andra klara av det. Därför har vi bett de inblandade posttjänsterna att lägga fram för oss en överenskommelse om bättre ersättningar för terminalavgifterna, naturligtvis inom unionen, inte inom ramen för de internationella reglerna. Denna s.k. Reims-överenskommelse, som inte har någonting att göra med staden Reims, utan är en av dessa vackra förkortningar för unionens aktiviteter, var den första av dessa överenskommelser, och den var inte tillfredsställande. Vi granskar nu den andra, som har modifierats i enlighet med de idéer som vi yttrade där.
Hur denna granskning skall se ut kan man ännu inte säga, men det är möjligt att finna ett lämpligt förhållande mellan kvaliteten på tjänsterna och kostnaderna å ena sidan, och en ersättning för terminalavgifterna. Det är vad vi nu strävar efter. Naturligtvis vill vi också uppnå en kostnadskontroll och en sänkning av de f.n. mycket höga kostnaderna hos några operatörer. Om vi inte uppnår det, och det säger jag än en gång med eftertryck - fru Moreau påpekade att jag var mycket tydlig i denna fråga; jag måste emellertid alltid vara det för att varna för misstag - att om vi inte kan reducera de höga kostnaderna utan helt enkelt lägger dem ovanpå ersättningen för terminalavgifterna, kommer posttjänsterna själva att kasta ut sig ur konkurrensen, ty ingen kommer längre att betala. Med andra ord: Det som är nödvändigt betyder, tillsammans med en sådan överenskommelse som är förenlig med konkurrensreglerna, en förbättring av postens tjänster både vad gäller kostnaderna och kvaliteten.
Men det finns några ledamöter i detta parlament, som intresserar sig för posten, som tyvärr alltid hör mycket dåligt. Ja, jag måste säga det nu, även om min gode vän Florus Wijsenbeek inte är närvarande, han är alltför lyhörd, men några här är mycket lomhörda. Fru Moreau, om det inte lyckas för posttjänsterna att bedriva en förnuftig politik, med vilken de sänker sina kostnader och höjer sin kvalitet, även och just i de undantagna tjänsterna, då kommer detta undantag över huvud taget inte att göra någon nytta! Det blir ett tomt skal utan innehåll eftersom ingen kund kommer att fråga efter det. Detta är just vad det handlar om.
Därför välkomnar jag frågorna. Vi försöker nu med Reims II, och om det inte lyckas måste vi hitta en ny angreppspunkt igen. Vi vill bidra till lösningen, vi, kommissionen, och även parlamentet, det är jag säker på, men då måste vi gemensamt utsätta postoperatörerna för detta hälsosamma tryck från konkurrensen, men kanske inte i en sådan omfattning som jag hade föreställt mig. Nåja, då måste vi nu försöka på det här viset. Så långt frågorna.
Nu till fru Moreau.
Ja, jag kommer till er också. Det spelar ingen roll i dag, eftersom frågorna hänför sig till denna problematik med ersättningen för terminalavgifterna och inte till meddelandet. Meddelandet kommer förmodligen att antas i morgon i kommissionen. Texten har man nu kommit överens om mellan de olika tjänsterna, och man kan utgå ifrån att det i morgon blir majoritet för den. Till detta vill jag också säga något, inte innehållsmässigt vad gäller detaljerna, utan generellt om den roll som detta meddelande kommer att spela.
För det första: Naturligtvis skulle det vara fullkomligt vansinnigt, om det innehöll något annat än det direktiv som vi har beslutat. Så är inte fallet. Detta meddelande har anpassats till parlamentets senaste beslut, så att det inte blir något motsatsförhållande mellan detta direktiv och meddelandet.
För det andra: Meddelandet är nyttigt för de inblandade, eftersom det fastslår enligt vilka principer kommissionen kommer att tillämpa konkurrensreglerna även och just för posten när det gäller de undantagna tjänsterna, ty där får det ju inte förekomma något missförstånd. Här finns det för övrigt också domstolsutslag. Naturligtvis gäller konkurrensreglerna också för posten, nämligen just där den uppträder som monopol eller som operatör inom en undantagen tjänst. Men för att posten nu skall veta hur kommissionen kommer att tillämpa dessa regler, lämnar vi i förväg i ett meddelande besked om enligt vilka regler vi kommer att göra det.
Vi gör alltså egentligen mer än vi måste. Vi skulle också kunna fatta våra beslut out of the blue enligt konkurrensreglerna. Detta skulle naturligtvis varje gång orsaka ett ramaskri och den berättigade frågan: Vilka är egentligen era allmänna principer? Hur vill ni då hantera det rent allmänt? Eller fattar ni era beslut än på det ena, än på det andra viset?
(FR) Det är av denna anledning, fru Moreau, som jag beundrar det intresse ni hyser för frågan, samt kraften i ert engagemang. Men det är bäst att tänka efter innan man gör angrepp som f.ö. inte vänder sig till mig utan till min kollega Van Miert. Jag är den eviga syndabocken. Jag är fullständigt överens med Van Miert. Van Mierts dokument skall läggas fram med mitt godkännande. Det ger posttjänsten garantier för att kommissionen inte gör något oacceptabelt eller oväntat. Det är anledningen till att er begäran inte är berättigad i sak. När det gäller formen kan ni inte tvinga kommissionen att inte göra något som faller under dess befogenhet. Ni kan tvinga kommissionen att göra något som är nödvändigt, men inte tvinga den att inte göra det.
Schmidbauer
Herr ordförande, kära kolleger! I en gammal tysk barnvisa heter det: " Jag åker, jag åker, jag åker med posten. Med snigelposten åker jag, det kostar inte någonting..." . Vad beträffar hastigheten med vilken hittills lagstiftningen om posttjänsterna på europeisk nivå har utarbetats, så påminner den mig väldigt mycket om snigelposten. Det har verkligen bara gått framåt med snigelfart. Det skulle man ändå kunna acceptera, om direktivet hade utarbetats enligt talesättet " Det som tar lång tid, blir bra till slut" . Men det blev inte bra, och det återstår fortfarande betydande problem. För det första är rådets beslut så diffust formulerat att varje medlemsstat kan utläsa ur det precis vad den vill. Dessutom kvarstår fortfarande kommissionens meddelande som ett hot. Såvitt jag är informerad, gör det planerade meddelandet principerna i direktivet föråldrade, och i så måtto anser jag den vara ganska överflödig.
Kapitlet med ersättning för terminalavgifter för gränsöverskridande post har inte lösts i direktivet om posttjänsterna. Hittills har det alltid påståtts att operatörerna skulle förhandla om det och att de själva skulle kunna lösa problemet utan lagstiftning. Det har stannat vid detta, och hittills har man inte löst någonting. PSE-gruppen kräver därför ett lagförslag av kommissionen. Det kan dock inte ligga i idén med en hederlig konkurrens att man kan sända brev från ett land, som på grund av sin gynnsamma infrastruktur och sitt läge kan erbjuda låga portokostnader, och att man skall belasta det andra landet, med den personalkrävande utbärningen av posten, med de största utgifterna - och ni sade ju själv, herr Bangemann, att kostnaderna endast är täckta till 80 % - utan att det lämnas en lämplig ersättning.
Det lockar postens användare att skicka sina brev containervis till ett land med lågt porto, medan det egentliga ursprungslandet blir lurat på konfekten, men får bära omkostnaderna. Denna remailing är en högst illojal konkurrenspraxis, och måste stoppas. Det räcker inte att åberopa världspostfördraget. Nu finns det visserligen i artikel 13 i direktivet om posttjänsterna en passus i detta hänseende, men där blir medlemsstaterna enbart, jag citerar: " rekommenderade att se till att följande principer beaktas i deras överenskommelser om ersättningar för terminalavgifterna för den gränsöverskridande posttjänsten inom gemenskapen" . Sedan beskrivs principerna.
Med rekommendationen om enbart en eventuell överenskommelse kan den inre marknaden inte fungera. Även om Reims II skulle komma, så räcker det inte. Vi behöver klarhet och rättssäkerhet för alla inblandade, och det är kommissionens plikt att sörja för en fungerande inre marknad. Därför emotser vi ett förslag till direktiv och vill inte vänta alltför länge på det. Vid utabetandet av direktivet bör kommissionen dock inte i något fall anpassa sig till snigelpostens hastighet.

Stenmarck
Herr ordförande! Problematiken kring terminalavgifterna för internationell posthantering och vårt beslut nyligen om EU: s medlemsländers posthantering samt världspostunionen som institution bygger på en syn om postdistributionen som en statlig monopolistisk företeelse, en syn som är på väg att bli alltmer förlegad. Privata distributörer, elektronisk post och telefax ersätter alltmer de ansträngda gamla postverken.
I likhet med Ferber vill jag glädja kommissionär Bangemann och berömma hans insikt i problematiken och understryka behovet av fortsatt kamp för en mer avreglerad och konkurrensneutral postmarknad. Min partigruppskollega Ferber har ställt en synnerligen viktig och intressant fråga om terminalavgifterna, så just den vinkeln skall jag inte återupprepa. Den kompletterande fråga som jag skulle vilja ställa handlar om de privata postföretagens situation i samband med den kommande europeiska lagstiftningen, något som jag tycker att vi i Europaparlamentet har debatterat alldeles för lite.
Låt mig mot bakgrund av detta få fråga kommissionär Bangemann följande: Anser ni att dagens system med terminalavgifter på något sätt är konkurrenssnedvridande för de privata företag som vill bedriva internationell posthantering? Hur menar ni att de privata postföretagens situation och möjlighet att verka på den europeiska marknaden är efter vårt, dvs. EU: s, beslut nyligen?

Wolf
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Remailing är säkerligen praxis för dumpningskonkurrensen. Det är egentligen en gammal insikt att man i regel inte blir av med dumpningskonkurrensen genom att berörda parter sätter sig ner och sluter ett gentlemen's agreement , för då fungerar det inte. Man behöver en reglering för att undanröja dumpningskonkurrensen. För att uppnå en hederlig konkurrens behöver man bindande regler, och dessa regler måste på den inre marknaden också gå längre än det som vi, så att säga, har i den gamla typen av internationell postöverenskommelse. Därför behöver vi här ett direktiv. Det behövs en reglering. Herr Bangemann, jag tycker ju också att det är lugnande att ni säger att ert meddelande bara skall göra direktivet begripligt och genomförbart, men varför tas då inte direktivet som grundval för att klarlägga tolkningen av konkurrensreglerna på detta område? Det tycker jag inte klart framgår av ert svar.

Van Dam
Herr ordförande! Nyligen tog rådet och parlamentet det okloka beslutet att skjuta upp avregleringen av den gränsöverskridande posten till tidigast år 2003. Nu när postverken befrias från kravet att arbeta marknadsinriktat och effektivt måste lagstiftningen inriktas på att skydda konsumenten mot maktmissbruk av postverken. De flesta postverk i unionen tänker tydligen annorlunda. Under påtryckningar från främst de tyska och franska postverken har den ursprungliga regleringen för gränsöverskridande post, det så kallade Reims I-avtalet, avskaffats och ett nytt avtal, Reims II, har förhandlats fram. I motsats till det första Reims-avtalet höjs priserna för gränsöverskridande post utan att det motsvaras av förbättrad service. Reims II är till fördel för det postverk som har de högsta priserna för inrikespost eftersom dessutom de priser som hanteras är baserade på inrikespriserna. Reims II fråntar postverken all stimulans till att arbeta marknadsinriktat. Det gör avtalet oacceptabelt för mig. Det är i stället de fem postverk som inte vill underteckna Reims II som har min sympati.
Även här i denna kammare ser man mer till monopolistiska postverks positioner än till konsumenten. Resolutionsförslaget från PPE, PSE, liberalerna och de gröna föreslår också att nu när Reims II inte undertecknats av alla deltagare får priserna fastställas i överensstämmelse med kostnaderna. Jag hittar inga minimikrav på service i den texten. Man förbigår också att vissa postverk inte ens känner till sina egna kostnader och ännu mindre kan fastställa korrekta priser.
Jag skulle vilja be kommissionen att inte godta Reims II. Fram till dess att den gränsöverskridande postgången avreglerats måste priserna fastställas i enlighet med det första Reims-avtalet där de höjda priserna är bundna till en förbättring av servicen. Dessutom borde företag i en annan medlemsstat, inbegripet postverk, åtnjuta samma behandling som den som erbjuder stora mängder post för inrikes befordran. Jag skulle gärna vilja höra hur kommissionären ser på den här saken och jag kan försäkra honom att inte alla här i salen har dålig hörsel.

Moreau
Jag ber om ursäkt, herr kommissionär, för att jag inte vänder mig till er på ert eget språk, men jag kan det inte.
Det förvånar er säkert inte att jag inte delar er militanta uppfattning till förmån för den oupphörliga sänkningen av kostnaderna som, enligt min uppfattning, får dramatiska konsekvenser för sysselsättningen och levnadsvillkoren och som egentligen inte kommer konsumenterna tillgodo.
Jag skulle bara vilja be er, herr kommissionär, att vara så vänlig att tänka på att även om man inte delar er uppfattning är man ändå kapabel att tänka!

Bangemann
 - (FR) Fru Moreau! Det var precis det jag sade: man måste först tänka och om ni därefter inte delar min uppfattning är det tillåtet...
Jag är emot monopol rent allmänt. Jag kräver inget monopol för mina åsikter: jag är emot monopol, fullständigt emot, t.o.m. mot mig själv.
Herr ordförande! Jag kan säga till herr van Dam att jag fullständigt håller med om det han har sagt. Precis där ligger problemet, vi, kommissionen, har inte lyckats, det kan jag återigen säga till fru Schmidbauer, att tydliggöra detta. Jag säger inte att vi alltid har rätt, men i detta fall har vi nu verkligen bemödat oss i parlamentet, i rådet, om att uppoffrande kämpa för att man skall finna en klar tidsplan för liberalisering, som då naturligtvis med hjälp av konkurrensen skulle ha bidragit mycket bättre till det som vi ju också vill ha, nämligen en funktionsduglig, konkurrenskraftig post. Men det lyckades inte - jag behöver inte upprepa det nu - ty det som ni här beklagar, har ni själv avslagit, Ferber hade föreslagit det. Ja, fru Schmidbauer, något sådant glömmer jag inte! Jag hör till de människor som noggrant överväger vad de engagerar sig för, och när de engagerar sig för något, då tar de sedan efteråt också ansvaret för det. Ni stödde inte dessa förslag den gången. Nu säger ni, att vi skulle ha behövt dem. Alltså, det är på något sätt inte rätt, och det har inte mycket med snigelposten - det är en trevlig bild - att göra. Det är just det som utgör problemet, att vi i dag i många fall har en snigelpost. Och nu kommer jag in på den inre marknaden. Herr Wolf, jag hälsar er välkommen till lägret med de beslutsamma kämparna för den inre marknaden. Där hittar man er inte så ofta. Ja, han har inte varit där ofta, men det är ju bra om han kommer. Över en syndare som ångrar sig blir det alltid mer glädje än över en trogen troende. Men det är ju just det som är problemet, att vi, om vi hade den inre marknaden, skulle använda den ännu mer som instrument gentemot de sömniga postförvaltningarna. Ty det är fullständigt klart, den nederländska posten har till exempel lämnat Reims II. Varför? Helt enkelt därför att den är konkurrenskraftig. Remailing sker ju till väsentlig del via Holland. Vi skall inte låta lura oss. Detta kan för övrigt inte förbjudas enligt reglerna för den inre marknaden. Det vill jag också säga här. Ty enligt reglerna för den inre marknaden kan jag inte föreskriva för något företag var det skall ha sitt säte och vilka aktiviteter det skall ägna sig åt inom eller utanför sitt lands gränser. Det går inte! Om vi nu skall tillämpa regler för den inre marknaden, pur et nature , då kommer vi fram till en, om man så vill, konkurrensbekännelse i efterskott, vilket det dock inte är någon mening med, eftersom vi på grund av ert beslut, fru Schmidbauer, befinner oss i en situation där nu fortfarande de undantagna tjänsterna alltför länge kommer att bidra till att många människor inte accepterar konkurrensen.
Nu försöker kommissionen, medan den vrider sina händer, att göra det bästa av situationen. Därför har vi sagt till folket att föreslå oss något, och det är nu Reims II. Vi granskar det nu. Om det inte fungerar, då måste man alltså överlåta det på medlemsländerna. Ty också här har nu kommissionen kommit till slutet av sina möjligheter. De undantagna tjänsterna tillåter oss inte längre att ingripa där, såvida det inte gäller kontroll av konkurrensen. Och det kan många gånger vara mycket smärtsamt. I denna situation befinner vi oss nu. Nåja, som sagt: Kommissionen vill nu på intet sätt ge igen och säga, varför har ni beslutat på det här viset, och nu måste ni dra konsekvenserna av det! Vi försöker ju att mildra konsekvenserna.
Men en sak kan jag naturligtvis inte bara låta stå oemotsagd, nämligen det att det skulle vara vi som har drivit fram det så långsamt. Vi har ansträngt oss efter bästa förmåga. I rådet hade vi till att börja med majoritet. Sedan hade vi det plötsligt inte längre, eftersom ett medlemsland ansåg posten vara så viktig att det satte till alla klutar för att ändra majoriteten. I detta medlemsland kan man visserligen reducera anslagen för armén, men inte för posten. Av detta ser man situationens dramatik.

Ordföranden
Jag har i enlighet med artikel 40.5 i arbetsordningen mottagit tre resolutionsförslag.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Vatten-, energi-, transport-, och telekommunikationssektorerna
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0398/97) av Langen för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om det gemensamma utkastet, godkänt av förlikningskommittén om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 93/38/EEG om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna (C4-0619/97-95/0080(COD)).

Langen
Herr ordförande, herr kommissionär, mina högt ärade damer och herrar! Några kolleger är fortfarande här. Det som tar lång tid blir bra till slut. I två och ett halvt års tid har vi diskuterat anpassningen av de europeiska direktiven för offentlig upphandlingen till den senaste WTO-överenskommelsen, och vi har nu i slutet av förlikningsförfarandet kommit till en enstämmig reglering. Jag vill tacka alla som har bidragit till detta, särskilt kollegan Tappin, som på ett mycket konstruktivt sätt har följt och varit med om att besluta om detta förfarande. Jag vill i kväll därför endast nämna de väsentliga delarna. Vi skulle ha kunnat ha allt detta mycket snabbare, herr kommissionär, om kommissionen, respektive en del av kommissionen, hade varit något mer flexibel, ty parlamentet var redan från början av den åsikten, att anpassningen av direktiven till världshandelsöverenskommelsen endast bör sträcka sig så långt som det absolut är nödvändigt.
Vi ville ha en revision på några viktiga punkter, varför det första utkastet - vilket väl är tämligen enastående i parlamentets historia - avslogs fullständigt med endast en ja-röst, eftersom kommissionen också ville reglera saker som inte ingår i världshandelsöverenskommelsen. Det var anledningen till dröjsmålet, till den långa tid som behövdes för samråd, och i slutändan har kommissionen sedan lagt fram ett nytt förslag. Det är visserligen inte helt nytt, men omarbetat i sina väsentliga delar, så som parlamentet hade förslagit.
Vi kan alltså i dag totalt notera en framgång. Vi har enats om en linje, och de viktigaste sakerna, som ända till slutet fortfarande var mycket omstridda, har i stor utsträckning reglerats i samförstånd. Jag vill här särskilt nämna bestämmelserna för den tekniska dialogen, ett tema som sysselsatt oss från början till slut. Kommissionen medgav slutligen - och även rådet i förlikningsförfarandet - att vi enar oss om förnuftiga bestämmelser vad gäller den tekniska dialogen, att den tekniska dialogen, dvs. samrådet innan uppdraget lämnas ut, alltid kommer att förbli möjlig, om man inte uttryckligen utesluter konkurrensen.
Lösningen medger tekniskt anspråksfulla och framtidsorienterade totalofferter, som möjligen endast enstaka firmor, till exempel på trafik- eller energiområdet, kan lämna, och därför kan vi totalt sett känna oss nöjda. Kommissionen har i slutändan tagit hänsyn till detta krav. Vi hade i slutet bara ytterligare en kontroversiell diskussion mellan parlamentet, kommissionen och rådet, och det var frågan om hur långt kraven i det s.k. sektordirektivet för privata och offentliga uppdragsgivare gäller uniformt.
Nu har temat varit föremål för långa kontroversiella diskussioner på alla nivåer inom den europeiska beslutsprocessen, och i slutändan har parlamentet röstat ja, så att vi i förlikningsförfarandet kan enas om två tilläggsyttranden, som kommissionär Bangemann säkert genast kommer att förklara.
Av parlamentets fem rekommendationer har två antagits, dels ändringen beträffande de små och medelstora företagen, en fråga från kollegan Tappin rörande utbildnings- och informationsmaterial, och den andra ändringen, som medger den tekniska dialogen, såvida konkurrensen inte sätts ur kraft. Ändringarna 3, 4 och 5 om särskiljande av offentliga och privata uppdragsgivare är grundval för en kompromisstext till artikel 1 i det föreliggande förslaget till direktiv och för två yttranden, som kommer att offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Dessa säger att förpliktelsen att tillkännage fördelarna med det vinnande anbudet och namnet på den vinnande anbudsgivaren inte får skada företagets affärsintressen. Sekretessen gällande teknisk information måste alltså fortfarande gälla.
Den andra punkten är frågan om i vilken mån statistiska krav kommer att reduceras till ett minimum. Även det har kommissionen medgivit.
Slutligen vill jag tacka alla som på ett konstruktivt och kritiskt sätt har följt detta samråd, och vi kan i dag säga - jag antar att kollegan Tappin också kan stödja detta - att med detta förslag till slut en förnuftig kompromiss har träffats i förlikningsutskottet - även om det tog lång tid - som också understöddes från båda sidor. Det kan vi acceptera, och det uppfyller våra krav på världshandelsöverenskommelsen, bilagan offentlig upphandling, helt och fullt. Därigenom kan en ny marknad med en volym av 350 miljarder euro utnyttjas för oss och för andra.

Tappin
Herr ordförande! Jag vill gratulera min kollega, Dr Langen, till att ha lett förlikningsgruppen till ett så framgångsrikt slutresultat. Jag har alltid ansett offentlig upphandling vara något av sprängstoff, och av närvaron här kan jag konstatera att andra anser i stort sett detsamma.
Hela debatten om offentlig upphandling har förändrats i grunden av de framsteg vi gjort sedan kommissionen för första gången lade fram sina förslag för parlamentet. Då var klyftan mellan parlamentets ståndpunkt och rådets fundamental. Jag är stolt över att de överenskommelser förlikningskommittén kommit fram till återspeglar principer som parlamentet lade fram vid den första läsningen, och jag välkomnar kommissionens villighet att lyssna.
Vår önskan var i första hand att få till stånd en bra politik för offentlig upphandling, till förmån för de människor vi representerar. Även om slutresultatet, som fallet är med alla kompromisser, kanske inte motsvarar exakt vad vi som enskilda personer, eller som en kommitté, kunde ha önskat oss, så är det rimligt att hävda att vi inte kommer att ångra resultatet.
I detta betänkande har vi tagit upp de frågor som är centrala för upphandlingspolitiken. För det första, åtskillnaden mellan den offentliga och den privata sektorn. För det andra, frågor om teknisk dialog, som Langen hänvisat till. För det tredje, tillhandahållandet av information, samt slutligen för det fjärde, frågan om konfidentialitet.
Dessa frågor kommer att föreläggas oss på nytt inom en nära framtid. För det första när direktivet 93/38 om gas, vatten och el, kommer upp för översyn nästa år, men också när vi får kommissionens svar på grönboken, när den läggs fram för parlamentet i början av 1998.
Jag hoppas att vi i parlamentet kommer att fortsätta att samarbeta lika effektivt som vi gjort när det gällde Langenbetänkandet, och att vi kommer att lyckas med att komma till ett lika bra slutresultat. Jag hoppas också att kommissionen och rådet kommer att fortsätta att ta vad parlamentet anser om upphandling på allra största allvar, i synnerhet när vi inte är på plats själva för att plädera för vår sak. Jag syftar här särskilt på förhandlingarna på GPAoch WTO-nivåerna.
En av de dominerande frågorna bakom detta betänkande har varit frågan om växelverkan, om att skaffa och behålla bollplansnivån. Även om Langenbetänkandet handlade om upphandling inom Europeiska unionen så framstod det som helt klart, även för dem som var mindre benägna att lyssna, att den globala miljön är lika viktig för verksamheten i EU som den interna lagstiftningen. Man kan inte skilja den enas verkan från den andres konkurrenskraft.
Det här är inte det rätta tillfället att driva det resonemanget, men jag är säker på att jag för flera kollegors talan när jag säger att vi ser fram emot nästa debattomgång, framför allt för att åstadkomma öppenhet och ansvarighet - två nyckelord från parlamentet när det handlar om upphandling. Kan vi göra det så har vi kommit en bra bit på vägen mot ett upphandlingssystem som ligger i linje med de önskemål som uttryckts i varje del av detta betänkande, och kommer att ha gjort det möjligt för användaren att tillämpa affärsfärdigheter utan att hämmas av alltför mycket byråkrati och en begränsande lagstiftning. Det har varit vår målsättning. Kan vi göra allt det skall vi känna oss än mer stolta.
Tills dess vill jag framföra mitt tack och mina gratulationer till i synnerhet Langen, och till andra kollegor som varit så aktiva i detta betänkande.

Giansily
Herr ordförande, kära kolleger! I juni 1996 förkastade kammaren med mycket stor majoritet förslaget till direktiv om att avreglera den kodex för offentliga marknader, som föreslagits av kommissionen på vatten-, energi-, transport- och telekommunikationsområdet, då kammaren ansåg att den var alltför liberal och därmed utan ersättning skulle öppna Europas dörrar för den amerikanska industrin. Texten gynnade uppenbart företagen på andra sidan Atlanten, och om den hade antagits i dåvarande skick vill jag erinra om att den skulle ha varit tillämplig direkt och omedelbart, utan kontroll av parlamenten i flertalet av våra stater, eftersom den faller under området för bestämmelser.
Texten gick lite för långt i att bl.a. förstöra befintliga offentliga koncessioner inom en rad samhällen i unionens länder. Vi skall också komma ihåg att förslaget till direktiv innebar att en koncern - eller ett av dess dotterbolag - som skulle studera genomförandet av en utrustning, sedan inte kunde delta i anbudsförfarandet för att genomföra det.
Vid rätt tillfälle demonterade Langen, och det vill vi gratulera honom till, punkt för punkt detta förslag till direktiv som ensidigt överlämnade den europeiska marknaden till de utländska företagen. Sedan dess har mycket vatten runnit under broarna och vi skall nu uttala oss om rapporten från delegationen till förlikningskommittén.
(Ordföranden uppmanade talaren att avsluta.) Det tar en minut till, herr ordförande, eftersom jag trodde att jag hade två minuter. Nej, då avslutar jag.
Efter att ha läst ändringsförslagen och de två förklaringarna som kommer att publiceras i EGT stillas vår oro, herr ordförande, och vår grupp kommer att ge sitt fulla stöd till Langens utmärkta betänkande.
Jag beklagar livligt att ni inte givit mig ytterligare en minut. Eftersom vi tjänade två minuter på Porto som inte kommer i morgon, tycker jag att ni här kunde ha visat prov på lite vänlighet.

Bangemann
Herr ordförande! Jag tror att jag kan fatta mig kort. Ni har ju alla redan hört att Langen med all rätt har berömts. Många gånger berömmer man honom med orätt, men i det här fallet är det verkligen sant att han har bidragit till en mycket förnuftig kompromiss. Om kommissionen till slut också gjorde det, visar det säkerligen också att vi är beredda att sikta på att uppnå ett resultat i ett sådant förfarande. Om det i början kanske många gånger ser ut på annat sätt, så beror det på att flera skilda tjänster inom kommissionen till att börja med, av de mest olika anledningar, försöker uppnå ett för kommissionen idealiskt läge. Att det många gånger inte är uppnåbart, vet vi också.
Jag får tacka er än en gång, herr Langen, och önskar parlamentet även i fortsättningen samma framgång vid dylika förlikningsförfaranden som den här gången!

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.15.)

