Concluziile Consiliului European (28-29 octombrie) și guvernanța economică (dezbatere) 
Președinte
Următorul punct este dezbaterea esențială referitoare la concluziile reuniunii Consiliului European (28-29 octombrie) și guvernanța economică.
Doresc să le urez bun venit în sală președintelui Consiliului, domnul Van Rompuy, și președintelui Comisiei, domnul Barroso. Sunt, de asemenea, alături de noi, reprezentanții Președinției belgiene și Comisiei. Vom începe cu informațiile care ne vor fi furnizate de președintele Consiliului, domnul Van Rompuy.
Herman Van Rompuy
președinte al Consiliului European. - Domnule Președinte, reuniunea Consiliului European din 28-29 octombrie s-a concentrat asupra guvernanței economice a Uniunii noastre, cu accent pe raportul Grupului operativ privind guvernanța economică. Raportul aprobat de acest grup și evenimentele care s-au succedat, și mă refer mai ales la Irlanda, au ilustrat importanța acestui subiect în general și a necesității extinderii rapide a mecanismului financiar pe care l-am adoptat în mai în special.
Apreciez viteza acțiunii miniștrilor de finanțe din ultima săptămână și subliniez că acest lucru ilustrează nivelul de determinare a preocupării noastre de a proteja stabilitatea euro.
"Sprijinul financiar al UE și zonei euro va fi acordat în baza unui program politic riguros care va fi negociat cu autoritățile irlandeze de Comisie și FMI, împreună cu Banca Centrală Europeană. [...] Având în vedere fundamentele puternice ale economiei irlandeze, implementarea decisivă a programului ar trebui să permită o revenire la o creștere robustă și durabilă, protejând coeziunea economică și socială”. Am citat ministerele Eurogrup și Ecofin.
Grupul operativ nu a fost o conferință interguvernamentală, ci o examinare a metodelor de lucru, a priorităților și a procedurilor noastre în acest domeniu. Am încercat să găsim echilibrul dintre, pe de o parte, stabilirea unui cadru european general referitor la necesitatea de a evita deficitele fiscale excesive și dezechilibrele economice în interiorul Uniunii și, pe de altă parte, acordarea posibilității ca guvernele naționale să poată să aleagă liber ceea ce vor să impoziteze și modul în care doresc să cheltuiască, în conformitate cu procedurile lor politice naționale și cu legislația europeană.
Dorim să ne asigurăm că fiecare stat membru ține cont pe deplin de impactul deciziilor economice și fiscale asupra partenerilor săi și a stabilității Uniunii Europene ca întreg. În același timp, dorim să consolidăm capacitatea Uniunii de a reacționa atunci când politicile dintr-un stat membru reprezintă un risc pentru restul Uniunii.
Aceste recomandări, la fel ca celelalte recomandări ale grupului operativ, sunt, de asemenea, extrem de apropiate de propunerile Comisiei. Am discutat, de asemenea, aceste aspecte de două ori cu liderii grupurilor din Parlamentul European și cu președinții comisiilor competente, respectând formatul pe care l-ați cerut.
O clarificare. Unele persoane susțin că sunt dezamăgite de faptul că nu există mai mult automatism în procesul de luare a deciziilor. Ei bine, noi propunem tocmai mai mult automatism. Consiliul - pentru că, în virtutea tratatului, Consiliul este cel care - va stabili sancțiunile pe baza unei așa numite "majorități inversate”. Aceasta înseamnă că o propunere de sancționare din partea Comisiei este valabilă cu excepția cazului în care o majoritate calificată votează împotrivă, în timp ce, până acum, sancțiunile trebuiau aprobate de o majoritate.
În urmă cu câteva săptămâni, unele state membre au fost foarte ezitante în ceea ce privește această majoritate inversată. Este într-adevăr un progres; și, în plus, grupul operativ a propus o serie întreagă de alte măsuri menite să consolideze Pactul de stabilitate, cum ar fi un nivel mai ridicat de coordonare a politicilor - statistici riguroase și consilii fiscale independente.
Statele membre ar trebui să fie conștiente de faptul că deciziile lor în domeniul politicilor îi afectează pe toți partenerii lor și Uniunea ca întreg. Aceasta este lecția importantă a crizei. O remarcă generală: grupul operativ a fost un cadru politic al cărui scop a fost să genereze consensul într-un mod rapid. Întregul progres pe care l-am realizat până acum trebuie să fie transpus în texte legislative. Această activitate trebuie să fie întreprinsă de Comisie, Consiliu și Parlament. Am încredere că toate instituțiile vor profita de acest moment. Este o responsabilitate vitală.
Referitor la cel de-al treilea și ultimul element principal al grupului operativ, acesta mă aduce, de asemenea, la lucrările ulterioare grupului operativ. Recomandăm un mecanism permanent, credibil și riguros de soluționare a crizelor pentru a proteja stabilitatea financiară a zonei euro ca întreg. Toți șefii de stat sau de guvern au căzut de acord asupra acestei necesități și asupra faptului că este nevoie de o modificare limitată a tratatului.
Înainte de a încheia ceea ce am avut de spus referitor la acest aspect, aș dori să subliniez că Pactul de stabilitate nu are doar rolul de a pedepsi statele membre sau de a rectifica greșelile din trecut. Este important să-l privim într-un context mai larg. Nu trebuie să pierdem din vedere provocarea mai cuprinzătoare a îmbunătățirii structurii Europei și a ratelor creșterii durabile și performanța economică generală.
Acestea sunt aspectele asupra cărora s-a concentrat strategia UE 2020 adoptată de Consiliul European la începutul acestui an. Răspunsul adresat celor care se tem că reducerea fiscală va duce la scăderea ratelor creșterii economice este să se concentreze mai mult asupra factorilor structurali principali care afectează performanța noastră economică și să-i remedieze. Acesta va fi obiectivul principal al reuniunilor Consiliului European din februarie și martie anul viitor.
Consiliul European a avut, de asemenea, o discuție scurtă referitoare la chestiunile bugetare ale UE, stimulată, printre altele, de discursul președintelui dvs. din deschiderea reuniunii noastre. Am convenit să revenim asupra acestui subiect în decembrie.
Între timp, în concluziile noastre am afirmat pur și simplu, și citez, că "este esențial ca bugetul Uniunii Europene și viitorul cadru financiar multianual să reflecte eforturile de consolidare pe care statele membre le depun pentru a aduce deficitul și datoria pe o traiectorie mai sustenabilă. Respectând” - și subliniez acest aspect - "respectând rolul diferitelor instituții și necesitatea realizării obiectivelor Europei, Consiliul European va discuta, în cadrul viitoarei sale reuniuni, modalitățile de a garanta faptul că cheltuielile la nivel european pot aduce o contribuție adecvată în acest sens.”
Permiteți-mi să vă asigur, din nou, că recunoaștem noul rol al Parlamentului conferit de Tratatul de la Lisabona. Nu am adoptat, desigur, o poziție în postura noastră de Consiliu European cu privire la procedura bugetară pentru 2011, deoarece această chestiune este de competența Consiliului de Miniștri și a Parlamentului.
În calitate de președinte al Consiliului European, rog toate părțile implicate să continue consultările pentru a ajunge la un compromis referitor la bugetul pentru 2011, cu o întârziere cât mai mică posibil. Un compromis trebuie să implice acceptarea diverselor preocupări, cu respectarea, desigur, a tratatelor.
Consiliul European a contribuit, de asemenea - cum se va întâmpla cu toate Consiliile Europene - la pregătirea pozițiilor comune pentru Uniunea Europeană înaintea desfășurării evenimentelor internaționale majore. În acest caz, atenția noastră s-a concentrat asupra pregătirii G20, a conferinței de la Cancun privind schimbările climatice și a mai multor summituri bilaterale.
În ceea ce privește G20, care, desigur, a avut loc deja, am căzut de acord asupra priorităților, care au fost apoi promovate de reprezentanții Uniunii și de statele membre UE care sunt membre ale G20. Printre acestea s-au numărat obținerea aprobării pentru acordurile Basel III privind cerințele de capital și reforma FMI. În ceea ce privește această ultimă chestiune, aș dori să subliniez faptul că această reformă decisivă a fost posibilă datorită abordării deschise și constructive a europenilor. Am renunțat la două locuri pentru a ajunge la acordul final, suportând astfel o mare parte din efortul de ajustare.
Cât despre problema dezechilibrelor din economia globală și politica cursului de schimb, discuțiile din perioada care a precedat reuniunea G20 au fost tensionate. Summitul a făcut o analiză adecvată și a convenit asupra unui proces. Salutăm deciziile referitoare la stabilirea unui set de indicatori privind dezechilibrele și la evaluarea care se va face în 2011. Acum este esențial să cădem de acord asupra concluziilor politice și, dacă este necesar, asupra măsurilor corective pe baza acestei evaluări.
La Cancan, Consiliul European a pregătit, de asemenea, poziția UE pentru negocierile care vor începe la sfârșitul acestei luni. De la reuniunea de la Copenhaga de anul trecut s-au purtat numeroase discuții - formale sau informale -, însă acestea sunt lente și rămân foarte dificile. Cancun va fi probabil doar o etapă intermediară spre un cadru global privind combaterea schimbărilor climatice. Uniunea Europeană regretă, desigur, acest lucru.
În cele din urmă, în ceea ce privește summiturile noastre bilaterale, Consiliul European a discutat prioritățile și strategiile noastre pentru summiturile care vor urma, respectiv cele cu Statele Unite, Rusia, Ucraina, India și Africa. Acest lucru este extrem de util pentru domnul președinte Barroso și pentru mine și garantează faptul că, cu aceste ocazii, vorbim nu numai în numele instituțiilor de la Bruxelles, ci și în numele celor 27 ca întreg. Intenționez să transform acest lucru într-o caracteristică obișnuită a reuniunilor Consiliului European.
Dragi colegi, închei astfel rezumatul celei mai recente reuniuni a Consiliului European, care s-a desfășurat în urmă cu aproape o lună. În orice caz, voi continua să informez liderii grupurilor noastre politice imediat, în termen de câteva ore de la încheierea fiecărei reuniuni a Consiliului European. Aștept cu nerăbdare opiniile dumneavoastră.
José Manuel Barroso
președinte al Comisiei. - Domnule Președinte, onorați deputați, dacă o săptămână înseamnă mult în politică, o lună poate să pară o eternitate. S-au întâmplat multe de la ultimul Consiliu European, și mă refer în special la evenimentele recente din Irlanda. Măsurile propuse reprezintă încă o etapă esențială pentru protejarea stabilității financiare a Irlandei, a zonei euro și a Uniunii Europene ca întreg. Cele două instrumente pe care le-am înființat în mai sunt unelte eficiente care se pot achita de sarcina pentru care au fost concepute. Irlanda are de rezolvat probleme foarte concrete, iar aceste instrumente pot să contribuie la acest lucru. Această intervenție trebuie să-i dea economiei irlandeze posibilitatea de a reveni pe drumul creșterii durabile cu ajutorul punctelor sale forte fundamentale.
Ultimele câteva luni au fost o provocare. Am parcurs un drum foarte lung, însă misiunea noastră nu s-a încheiat. Guvernanța noastră economică se transformă. Membrii grupului operativ prezidat de domnul președinte Van Rompuy și-au prezentat rezultatele, care sunt foarte pozitive. Beneficiind de sugestii semnificative din partea Comisiei, au reușit să ajungă la o convergență vastă în ceea ce privește propunerile legislative ale Comisiei și au acoperit și alte aspecte foarte importante ale guvernanței economice.
În mod esențial, au fost păstrate norme fiscale mai stricte și o supraveghere economică mai extinsă - ambele pietre de temelie ale pachetului Comisiei. Am subliniat de multe ori până acum importanța de a avea un nou cadru operațional cât mai repede cu putință, drept care am fost încântat când Consiliul European a sprijinit ideea unei abordări accelerate și și-a stabilit obiectivul consensului cu privire la propunerile legislative ale Comisiei până în vara anului 2011.
Este remarcabil faptul că întrebările enunțate în luna septembrie cu privire la înaintarea de către Comisie a unor propuneri legislative s-au transformat acum în dorința de a accelera aceste propuneri. Acum procedura legislativă normală trebuie să-și urmeze cursul în lunile care vor urma. Mă aștept ca metoda comunitară să funcționeze la fel de bine ca până acum și să ne ajute să consolidăm guvernanța economică în zona euro și în Europa.
Am convingerea că vom sfârși prin a avea reguli stricte, bazate pe stimulente adecvate pentru conformitate, punere în aplicare semiautomată și un cadru efectiv pentru a aborda dezechilibrele macroeconomice mai vaste. Avem nevoie de guvernanță economică consolidată și riguroasă pentru a obține o creștere stabilă și durabilă, care este esențială pentru ocuparea forței de muncă și bunăstarea cetățenilor noștri.
Un mecanism permanent de soluționare a crizelor pentru zona euro este o piesă esențială a acestui puzzle. Mecanismul temporar în vigoare în prezent va expira în 2013, și, prin urmare, este vital ca până atunci să-l înlocuim cu ceva credibil, robust, de durată și bazat pe realitățile tehnice esențiale. Din acest motiv Comisia a început deja activitatea sa pregătitoare privind caracteristicile generale ale unui nou mecanism viitor pentru zona euro. Acest mecanism, pe care îl pregătim în strânsă colaborare cu președintele Consiliului European, ar trebui privit în contextul efortului general în vederea consolidării guvernanței economice în Uniunea Europeană și în zona euro.
Aș dori să subliniez faptul că, deși mecanismul este finanțat din bugete naționale, va rămâne o inițiativă "europeană” și va putea, desigur, să beneficieze de pe urma expertizei, independenței și imparțialității Comisiei pentru a deveni funcțional. Mecanismul va avea trei componente principale: un program de ajustare macroeconomică, un angajament de finanțare și implicarea sectorului privat. Aceasta din urmă poate îmbrăca numeroase forme, însă doresc să subliniez înainte de toate că, indiferent de ceea se decide cu privire la implicarea sectorului privat, se va aplica doar după 2013.
Șefii de stat sau de guvern au decis în unanimitate că este necesară modificarea tratatului pentru a crea acest mecanism. Când am încheiat Tratatul de la Lisabona anul trecut, nimeni nu și-a imaginat că se vor propune noi modificări atât de curând. Știm cu toții că acesta nu este niciodată un proces simplu și înțelegem cu toții riscurile. Acesta este unul dintre motivele pentru care am explicat - în timpul Consiliului European și chiar înainte - că nu ar trebui să acceptăm o revizuire a tratatului care pune la îndoială drepturile de vot ale statelor membre. Sunt bucuros că acest argument a fost acceptat și că orice revizie va fi una limitată - într-adevăr chirurgicală.
Este, de asemenea, logic, să avem un proces cât mai direct cu putință. De aceea aș sugera să nu fim tentați să legăm acest subiect de alte chestiuni care nu au nicio legătură cu aceasta.
Toate aceste acțiuni nu au loc într-un vid. Consiliul European, summitul G20, summitul UE-SUA de la Lisabona weekendul trecut: toate acestea sunt etape, parte a unui plan mai vast de refacere a stabilității și creșterii Europei. Vom discuta despre summitul G20 în următoarea dezbatere din această Cameră, așa că, deocamdată, vă rog să-mi permiteți să mă concentrez foarte pe scurt asupra summitului foarte important UE-SUA de la Lisabona.
Atmosfera de la summit a fost intimă, prietenoasă și focalizată. Împreună cu domnul președinte Van Rompuy, am căzut de acord cu președintele Obama asupra necesității unei agende transatlantice pentru creștere și ocuparea forței de muncă, care să cuprindă convergență în materie de reglementare și consultări inițiale asupra unor aspecte precum competitivitatea și reforma globală. Miniștrii și comisarii au fost însărcinați să continue această activitate concretă, și anume prin Forumul Economic Transatlantic.
Economia globală, G20 și economiile emergente au fost, de asemenea, într-o măsură considerabilă, pe ordinea de zi. Doresc să subliniez următorul aspect: Uniunea Europeană va putea să-și îndeplinească toate obiectivele doar dacă activăm toate domeniile politice; dacă valorificăm relația pe care o avem cu toți partenerii noștri importanți; dacă folosim influența de care dispunem într-un mod integrat la toate nivelurile - la nivel național, european și global. Un lucru este clar: vom avea mai multă influență pe plan extern dacă vom fi capabili să ajungem la un consens între noi, în cadrul Uniunii Europene. În această privință, mă îngrijorează faptul că unele dintre poziționările noastre mai recente nu au contribuit la concentrarea și coerența acțiunii noastre comune.
Cred că progresul pe care l-am realizat până acum în ceea ce privește guvernanța economică sugerează faptul că, dacă vom avea de partea noastră suficientă voință politică, vom putea să facem din Europa o forță mai puternică în lume în beneficiul cetățenilor noștri, însă, pentru aceasta, avem nevoie, și acest lucru trebuie să fie clar, de voință politică și de sentimentul unui scop comun, nu numai din partea instituțiilor europene, ci și din partea tuturor statelor noastre membre. Acesta este apelul pe care doresc să-l adresez astăzi: mai multă coerență, mai multă convergență, un țel mai împărtășit.
Joseph Daul
Domnule Președinte, dragi colegi, un sondaj de opinie pe care l-am citit ieri într-un ziar afirma că 70 % dintre francezi consideră că sunt încă în toiul crizei și că aceasta nu a fost încă depășită. Sunt convins că o anchetă mai vastă la nivelul Europei ar avea aceleași rezultate.
Prin urmare, trebuie să răspundem preocupărilor întemeiate ale cetățenilor noștri. Aceștia trăiesc vremuri grele și nu pot să tolereze procesul decizional lent și complex de la nivel european și global. Mulți dintre aceștia m-au întrebat și ce facem noi, ce face Europa pentru ei și pentru familiile lor. Oamenilor le este frică. Și, în același timp, văd că din ce în ce mai mulți politicieni, din ce în ce mai multe țări, chiar și în această Cameră, utilizează, manipulează și exploatează această teamă și această anxietate și nu au nicio propunere.
Această abordare populistă, care ne corupe politica, este gravă, și țin să menționez că nu aceasta este modalitatea de a rezolva problemele reale și serioase cu care se confruntă țările noastre și Europa în lume. Cred că este datoria partidelor politice și a grupurilor parlamentare care sunt împotriva acestui populism și a acestei demagogii să se facă auziți mai mult.
Nu, soluția la criză nu constă în a ne închide în noi și în protecționism. Nu, nu există nicio soluție rapidă sau ușoară la criza cu care ne confruntăm. Nu, nu este posibil să întoarcem spatele solidarității sau eforturilor noastre de a consolida ansamblul țărilor noastre în contextul globalizării, pentru a ne da seama, în cele din urmă că, în vremuri grele, avem nevoie de parteneri.
Trebuie să învățăm anumite lecții din ceea ce se întâmplă în Irlanda și aceasta nu este o critică la adresa Irlandei, a domnului președinte al Consiliului sau a domnului președinte al Comisiei. Trebuie să tragem învățăminte, deoarece dificultățile cu care se confruntă această țară au fost cauzate nu numai de bănci, ci și de politica fiscală și economică a guvernului actual de-a lungul anilor. Acest tigru celtic, care a fost unic responsabil de propria sa creștere, cu o fiscalitate atipică, o reglementare bancară minimă și un cod de investiții fără echivalent în nicio altă țară a Uniunii, asistă în prezent la prăbușirea balonului său imobiliar, la creșterea datoriilor familiilor, o rată record a șomajului și un sector bancar schilodit. Guvernul irlandez a garantat întregul sistem bancar, respectiv un angajament în valoare de 480 de miliarde de euro, de trei ori PIB-ul său, ceea ce a dus la un deficit public de 32 %.
Astăzi, guvernul irlandez a cerut și a obținut pe bună dreptate solidaritate europeană. Salut acest demers și, așa cum a menționat domnul comisar Rehn chiar în cadrul acestui Parlament luni, ajutorul pe care trebuie să-l primească în curând Irlanda va proteja stabilitatea întregii zone euro. Însă a fost această solidaritate europeană, de care beneficiază pe bună dreptate Dublinul astăzi, așa cum a făcut-o și când a aderat la UE, demonstrată de-a lungul anilor și de guvernul irlandez?
De câte ori au încercat statele membre să alinieze impozitarea - condiție prealabilă, lucru evident în prezent, pentru buna guvernanță a euro? Și de fiecare dată câteva țări, întotdeauna aceleași, s-au opus.
Nu arăt cu degetul pe nimeni, însă cred că este timpul să învățăm din aceste comportamente pentru viitor. După cum am afirmat de câteva ori în această Cameră, o criză este o oportunitate pentru schimbare, și nu trebuie să ne fie frică să schimbăm o parte dintre obiceiurile noastre care nu au avut efectul pozitiv la care ne așteptam.
Stimați colegi, măsurile adoptate de Consiliul European în urmă cu câteva săptămâni și orientările stabilite la G20 în Seoul reprezintă un pas în direcția bună, însă nu sunt suficiente. Cu alte cuvinte, trebuie să fim conștienți de necesitatea cooperării în Europa și în rândul blocurilor regionale majore pentru a găsi o soluție la instabilitatea piețelor financiare și la dezechilibrele comerciale și, de asemenea, pentru a evita un război al monedelor.
Știm cu toții că, în ceea ce privește toate aceste probleme, țările noastre nu vor putea de unele singure să găsească o soluție fiabilă pe termen lung pentru a răspunde așteptărilor celor 500 de milioane de europeni care, după cum am precizat la început, se așteaptă ca politicienii lor - toți cei care ne aflăm aici și toți cei din capitalele noastre - să ia decizii orientate spre viitor.
Domnule președinte al Consiliului, dacă criza ne-a învățat ceva, aceasta este că soluțiile de ieri nu sunt neapărat și cele de mâine. Plătim un preț mare pentru că ne dăm seama de acest lucru în vreme de criză, însă vom plăti un preț și mai mare dacă vom continua să-l ignorăm. Solicit instituțiilor europene și guvernelor statelor noastre membre să modifice, să tragă învățăminte politice de pe urma crizei și să nu mai caute solidaritate doar când casa a luat deja foc.
Domnule președinte, aș dori să adaug un ultim lucru. Aici nu este vorba despre o luptă între Consiliu și Parlament; este vorba despre punerea în aplicare a tratatelor, despre solidaritate, despre a lucra împreună. Acesta este mesajul pe care aș dori să vi-l transmit pentru a putea să ieșim din criză, spre binele concetățenilor noștri.
Martin Schulz
Domnule Președinte, în timp ce îl ascultam pe domnul președinte al Consiliului European, am auzit un ton diferit față de cel al domnului președinte al Comisiei. Domnul președinte al Consiliului ne-a prezentat un raport, cât despre domnul Van Rompuy, dacă mă las pradă vrajei sale, nu pot decât să ajung la concluzia că totul este minunat. Totuși, dacă îl ascult pe domnul Barroso, rămân mai degrabă cu impresia că - și citez - "unele dintre poziționările mai recente nu au contribuit la coerență”. Aceasta este afirmația domnului președinte al Comisiei cu privire la Consiliu, lucru pe care ni-l comunicați cu seninătate deplină.
Nu, realitatea în Europa este cumva diferită. Realitatea în Europa este că Europa este împărțită în trei: factorii decizionali germano-francezi, restul zonei euro și celelalte țări care nu aparțin zonei euro, cu o poziție specială a Regatului Unit. Aceasta este realitatea în Europa.
Poziția specială a Regatului Unit trebuie privită, de asemenea, separat. Parteneriatul decizional germano-francez Merkel-Sarkozy a încheiat o înțelegere cu domnul Cameron. Toată lumea știe acest lucru și trebuie să o spunem deschis. Înțelegerea sună cam așa: "Am nevoie de o revizuire a tratatului pentru Pactul de stabilitate”. "În regulă”, răspunde domnul Cameron, "nu este ușor pentru mine deoarece am membri în Camera Comunelor care nu doresc acest lucru, dar atunci voi obține un buget diferit”. La care doamna Merkel și domnul Sarkozy răspund "în regulă, batem palma”.
Aceasta este realitatea în Europa. Nu numai că acest lucru nu are nimic de-a face cu spiritul comunitar, ba, mai mult, este o abordare care va distruge coerența Uniunii Europene, și, pe termen lung, va distruge și Uniunea Europeană. Mă tem că există persoane care-și doresc acest lucru. Aplaudă această înțelegere cu entuziasm. Acești deputați se află acolo.
(Aplauze)
Dacă nu dorim ca aceste persoane să ia deciziile pe acest continent pe viitor, trebuie să ducem Europa într-o direcție diferită.
(Interpelări)
Voi încerca să continui. Domnul Langen este întotdeauna foarte nervos. Reforma Pactului de stabilitate în UE se face în funcție de înțelegerea cu o țară care nici măcar nu face parte din zona euro. Doamna Merkel aprobă o revizuire a tratatului într-un moment când nimeni din această sală nu poate prezice ceea ce se va întâmpla în Irlanda. Mai mult, nu știu dacă revizuirea Tratatului UE va fi acceptată în Irlanda atât de ușor precum reiese din raportul dvs. privind Consiliul European.
Doamna Merkel afirmă că sectorul privat trebuie să fie și el inclus. Aș dori doar să vă adresez o întrebare, domnule Rehn, cu privire la sectorul privat din Irlanda. Cum a fost posibil ca băncile irlandeze să treacă testul de rezistență? Ne puteți explica acest lucru?
Ceea ce face doamna Merkel reprezintă un test de rezistență pentru euro. Vă spun eu ce se întâmplă: implicarea sectorului privat este un lucru bun și este bine ca acesta să fie implicat. În Parlamentul European - și-mi susțin afirmația - am decis, cu un consens larg, cu privire la o modalitate de a implica sectorul privat, și anume prin introducerea unei taxe pe tranzacțiile financiare la nivel european.
(Aplauze)
Această chestiune a fost discutată pe scurt la summitul G8, după care s-a afirmat: "nu, nu dorim o taxă pe tranzacțiile financiare”. Atunci, noi am spus, "în regulă, atunci iese din discuție”. După-amiază, la cafea, taxa pe tranzacțiile financiare a fost îngropată. Dacă ar exista o modalitate de implicare a sectorului privat care să aibă cu adevărat efect asupra acestui sector privat, aceasta ar fi. Se afirmă acum că Regatul Unit nu dorește acest lucru. Chiar decide Regatul Unit totul în Europa? Ce-ar fi dacă am începe cu o taxă pe tranzacțiile financiare în zona euro mai întâi, de exemplu, și dacă am decide să colectăm impozite de la sectorul financiar privat din zona euro în acest mod?
(Interpelări)
Voi repeta ceea ce a spus pentru ca interpretul să o poată spună: "un popor, un imperiu, un lider”. Acestea au fost spusele domniei sale.
Aproape că am terminat. Numai că, atunci când acest deputat merge prin Cameră și strigă "un popor, un imperiu, un lider”, am un singur lucru de adăugat: persoanele care au afirmat acest lucru în Germania sunt persoane al căror mod de gândire mă lupt să-l combat, însă sunt de părere că părerile acestui domn sunt mai apropiate de acest mod de gândire decât propriile mele convingeri.
Joseph Daul
(FR) (adresându-se domnului Bloom) Nu pot să accept ceea ce ați afirmat. Trăim într-o epocă democratică și suntem guvernați de un sistem democratic. Doresc să vă cereți scuze oficial; în caz contrar, vom înainta o plângere formală. Sunt persoane care au spus mai puțin decât atât - nu este corect.
(Aplauze)
Aproape că a adăugat că sunt înființate lagăre de concentrare pentru a rezolva problema.
Președinte
Stimați colegi, trebuie să continuăm. Voi lua observația dumneavoastră în considerare. Permiteți-mi să vă citesc articolul 152 alineatul (1) din Regulamentul de procedură: "Președintele cheamă la ordine orice deputat care aduce atingere bunei desfășurări a ședinței sau al cărui comportament nu este compatibil cu dispozițiile pertinente prevăzute la articolul 9”. Vă cer, stimate coleg, să cereți scuze Camerei.
Godfrey Bloom
Convingerile exprimate de Herr Schulz corespund. Este un fascist nedemocratic.
Președinte
Stimați colegi, ne așteptam la ceva cu totul diferit. Nu dorim ca discuția noastră să fie perturbată în acest mod. Vă voi chema, stimați colegi, la o întrunire cu mine și trebuie să luăm o decizie referitoare la pașii următori.
Este imposibil să ne desfășurăm discuțiile într-o asemenea atmosferă. Stimate coleg, după cum puteți vedea, Camera protestează foarte vehement împotriva comportamentului dvs. Voi citi articolul 152 alineatul (3) în limba mea maternă.
Guy Verhofstadt
Domnule Președinte, în primul rând, consider că ceea ce tocmai s-a întâmplat este foarte grav. Cred, de asemenea, că grupurile politice trebuie să răspundă astăzi printr-o poziție comună și sper că toate grupurile politice, cu excepția, desigur, a celui din care face parte deputatul vizat, sprijină, în mod foarte clar, măsurile pe care le-ați luat pentru ca acest lucru să nu se mai întâmple.
(Aplauze)
Cred că ceea ce a afirmat domnul Daul despre Irlanda - deoarece a analizat în întregime situația Irlandei - este pe deplin adevărat, însă doresc totuși să-i spun că, dacă la începutul crizei financiare am fi stabilit un plan de salvare european pentru bănci în octombrie 2008, inițiativă propusă de Comisie, însă respinsă de statele membre, Irlanda nu s-ar mai fi confruntat cu problemele cu care se confruntă în prezent. Această propunere a fost respinsă în octombrie 2008 cu cuvintele, "Nu, nu este necesar. În Germania avem suficienți bani pentru a ne rezolva singuri problemele.” Ei bine, am văzut care a fost rezultatul.
În al doilea rând, aș dori să abordez subiectul actual, deoarece există încă tensiuni referitoare la acesta. În ceea ce mă privește, sper că euro se va stabiliza din nou mâine sau poimâine, însă, deocamdată, nu este cazul. Prin urmare, cred că trebuie să luăm foarte în serios ceea ce au afirmat președintele Băncii Centrale Europene și domnul Rehn ieri.
Cred că ceea ce a spus domnul Trichet în cadrul dezbaterii de ieri - nu au fost foarte multe persoane prezente în timpul dezbaterii - este foarte important. Domnia sa a afirmat că pachetul nu este suficient pentru a restaura stabilitatea în zona euro. În consecință, noi, cei din Parlament, avem o responsabilitate specială deoarece suntem codecidenți în toate aceste domenii. Trebuie să luăm acest lucru în serios. De fapt, care este problema concret? Nu există nicăieri în lume o monedă care să nu fie susținută de un guvern, de o politică economică unică, de o strategie și de o piață de obligațiuni unică. Credem, în zona euro, că este posibil să acționăm cu 16 guverne, 16 piețe de obligațiuni și 16 politici economice diferite; Cred că aceasta este baza asupra căreia trebuie să acționăm și concluzia pe care trebuie să o tragem. Trebuie să trecem dincolo de deciziile Consiliului. Cred chiar, domnule Rehn, că trebuie să trecem dincolo de propunerile Comisiei și trebuie să-l susținem pe domnul Trichet.
Dacă domnul Trichet care este, la urma urmei, responsabil pentru stabilitatea euro, le solicită Parlamentului și altor autorități europene să consolideze pachetul, singura decizie pe care putem să o luăm pentru piețele financiare este să consolidăm pachetul, să comunitizăm, să introducem sancțiuni cu adevărat automate - ceea ce nu este cazul în prezent - și să creăm o piață de obligațiuni în euro. Diferențele dintre Grecia și Germania și dintre Irlanda și Germania nu vor dispărea dacă nu va exista o piață de obligațiuni unică. S-ar putea introduce și o sancțiune suplimentară cu adevărat eficientă pentru țările care nu aplică Pactul de stabilitate.
În cele din urmă, și închei cu această afirmație, avem nevoie de o guvernanță economică reală care să stimuleze investițiile, iar dacă guvernul german cere ca articolul 136 din tratat să fie modificat în acest scop, atunci să-l modificăm, însă să facem și ceea ce este necesar și să includem guvernanța economică reală și sancțiuni în întregime automate în articolul 136 pe viitor. Să transformăm aceste modificări ale tratatului într-o oportunitate reală de a pregăti moneda euro pentru viitor, prin stabilirea unei guvernanțe economice în zona euro și în Uniunea Europeană.
[Vorbitorul a fost de acord să accepte o întrebare în cadrul procedurii "cartonașului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură]
William
Domnule Președinte, în cazul în care Comisia va obține guvernanța economică pe care o dorește și pe care o doriți dvs., ceea ce afirmați dvs., domnule Verhofstadt, este că Comisia va lua întotdeauna deciziile bune?
Guy Verhofstadt
Domnule Președinte, cred că am mai multă încredere în intenția Comisiei Europene de a lua măsuri împotriva țărilor care nu aplică Pactul de stabilitate decât în Consiliu, unde se află șefii de guvern. Am petrecut nouă ani în Consiliu și nu am văzut niciodată o țară care să arate cu degetul o altă țară și să-i spună "nu aplici Pactul de stabilitate”.
Avem exemplele Franței și Germaniei, din 2004 și 2005. Nu au aplicat Pactul de stabilitate și nu a existat nicio sancțiune împotriva nici uneia. Acesta este motivul pentru care Comisia Europeană, care este instituția comunitară și chiar urmează metoda lui Monnet și Schuman, trebuie să preia conducerea cu privire la această chestiune.
Barry Madlener
(NL) Domnule Președinte, este adevărat. Nu am putut să intervin când l-ați exclus din cameră pe colegul nostru din Partidul Independenței Regatului Unit (UKIP), însă doresc, cu toate acestea, să obiectez la aplicarea părtinitoare a acestor reguli. Domnul Schulz l-a făcut pe colegul meu, domnul van der Stoep, fascist chiar aici, în această Cameră, iar dumneavoastră nu ați făcut nimic; nu și-a cerut scuze. Nu s-a luat nicio măsură împotriva domnului Schulz. Ceea ce domnul Schulz face acum este exact același...
(Vorbitorul a continuat, însă i-a fost oprit microfonul)
Președinte
Trebuie să pun capăt acestei conversații. Dacă aveți nelămuriri cu privire la ceea ce s-a întâmplat, puteți veni la mine să discutăm. Sunt dispus să vorbesc cu dvs. Vom purta o conversație.
Rebecca Harms
în numele Grupului Verts/ALE. - (DE) Domnule Președinte, stimați colegi, este destul de dificil să luăm cuvântul în această atmosferă extrem de încărcată. Este, de asemenea, într-o anumită măsură, o demonstrație a situației în care s-ar putea găsi Uniunea Europeană dacă nu vom formula, din nou, politica europeană într-un mod mai atent și mai hotărât. Părerea mea, domnule Schulz, este că problema nu constă în micile modificări ale tratatului, pe care le dorește și de care are nevoie Germania - deoarece criza financiară nu este o catastrofă naturală. Problema este mai degrabă că, în această criză, Consiliul European, și în special reprezentanții țărilor mari din Consiliul European, nu mai pot să asigure că o scânteie pozitivă de la reuniunea din Bruxelles se va răspândi la nivelul societății în cadrul statelor membre ale Uniunii Europene. Mi se pare cu adevărat straniu că acest spirit pro-european a dispărut atât de repede. Mi se pare, de asemenea, straniu că tocmai Germania, dintre toate țările, care a beneficiat atât de mult de solidaritate în trecutul nostru comun îndepărtat și mai recent, nu mai este în stare să ne țină departe de o dezbatere care astăzi este caracterizată de egotism și de vederi înguste și să ne îndrume spre o discuție care să demonstreze de ce este bine că statele membre din Europa și-au legat destinele atât de aproape unele de celelalte și de ce Consiliul și dumneavoastră, domnule Van Rompuy, nu mai reușiți să le explicați cetățenilor, a căror incertitudine a fost descrisă foarte bine de domnul Daul, de ce vom putea depăși această criză doar dacă vom lucra împreună în loc să concurăm unii împotriva altora. Absența completă a acestui spirit este una dintre problemele noastre.
A doua este că nu a existat nicio declarație politică onestă referitoare la faptul că nu salvăm toți grecii sau întreg poporul irlandez, salvăm băncile în ambele cazuri, și că Irlanda nu este doar o criză irlandeză, ci și o criză germană și o criză britanică, chiar dacă acesta este un mesaj pe care s-ar putea să nu doriți să-l auziți. Cred că această onestitate va constitui baza pentru a-i convinge pe cetățeni să sprijine efectiv ceea ce se hotărăște la Bruxelles în aceste vremuri de criză.
Al treilea aspect pe care doresc să-l subliniez este că sunt de părere că domnul Verhofstadt are dreptate întru totul. Guvernanța economică trebuie să prindă contur. Știm cu toții acest lucru. Indiferent de cât de des declară Consiliul sau Comisia că doresc să ia toate măsurile necesare cât mai repede posibil, aud semnale de alarmă, deoarece întocmai această lipsă a unui spirit de solidaritate pro-european sugerează că nu vor fi luate aceste măsuri necesare și logice. Este altceva să vorbim acum despre dumping fiscal în Irlanda. Ceva trebuie să se schimbe în această privință. Cum se va proceda în acest sens este o altă întrebare. Când și în ce cadru temporal este o alta. În ansamblu totuși, statele membre trebuie să-și coordoneze politicile fiscale; în caz contrar, lucrurile nu vor continua să meargă bine în Uniunea Europeană.
Există o discuție pe care ar trebui să o luăm în serios deoarece a fost, de asemenea, adusă în prim plan: implicarea creditorilor, restructurarea datoriilor, inclusiv în rândul celor care au fost cauza directă a crizei. Trebuie să mărturisesc că, pentru mine, este extrem de dificil să judec ce este corect și ce este greșit în această privință. Știm că a început numărătoarea inversă pentru Spania și pentru Portugalia. Știm că este doar o chestiune de timp până când și acestea vor cere solidaritate și gestionarea crizei. Nu știu dacă ne facem o favoare dacă implicăm acum creditorii sau dacă ar fi mai bine să afirmăm că dorim această guvernanță economică, dorim reglementarea strictă a sectorului bancar, dorim taxa pe tranzacțiile financiare sau impozite pe capital pentru cei care profită de pe urma crizei. Aceasta este o chestiune pe care trebuie să o cântărim împreună. Nu are rost să ne comportăm ca și cum nu trebuie să luăm nicio decizie în această Cameră. Vă mulțumesc pentru atenția acordată.
(Președintele a întrerupt-o pe vorbitoare)
Kay Swinburne
în numele Grupului ECR. - Domnule Președinte, se întâmplă, în sfârșit, ca cele două subiecte principale discutate de Consiliul European și de mass-media în circumscripția mea din Țara Galilor să coincidă. În primul rând, cum va aborda UE situația din Irlanda și, în al doilea rând, cum va soluționa impasul bugetului UE. În Țara Galilor apreciem la adevărata valoare fondurile primite de la UE și toți alegătorii mei apreciază necesitatea unei zone euro stabile. Totuși, diferențele dintre modul în care sunt discutate aceste două subiecte la Cardiff și la Bruxelles sunt semnificative.
În Bruxelles, în cadrul Parlamentului European, luăm cele două chestiuni și le discutăm separat. Răspunsul Parlamentului European și al Consiliului pentru a salva moneda euro este că avem nevoie de o guvernanță economică îmbunătățită, de mai multe reguli pentru guvernele naționale și de executare prin intermediul amenzilor și al sancțiunilor.
În Cardiff, capitala mea - și sunt sigură că și în Dublin - deși, în ceea ce privește bugetul, conchidem că este nevoie ca statele membre să înceteze să fie egoiste și să pună Europa deasupra necesităților propriilor țări, totul se rezumă la cum și unde ar trebui cheltuiți banii contribuabililor. Oamenii știu că pachetele de austeritate sunt necesare. Li se spune cât de îndatorate sunt țările lor în fiecare zi. Știu că trebuie luate decizii aspre, însă doresc, de asemenea, să hotărască cum vor fi cheltuiți banii pe care i-au câștigat atât de greu. A li se cere să renunțe la mai mulți bani pentru finanțarea proiectelor UE printr-un buget UE sporit în vremuri când li se cere să renunțe la o parte din pensiile din sectorul public sau, în unele cazuri, la provizioane esențiale pentru bunăstarea socială, de care au ajuns să depindă este, pentru mulți dintre alegătorii mei, mult prea mult.
Când UE însăși recunoaște că nu a reușit să-și pună în aplicare propriile norme și standarde în interiorul zonei euro, cetățenii nu prea mai sunt stimulați să-i dea și mai mulți bani. În aceste vremuri de cheltuieli publice stricte și pe măsură ce revizuim normele privind guvernanța economică pentru statele membre, noi, cei din interiorul Parlamentului European, trebuie să respectăm presiunile sub care se află statele membre și să acceptăm că toate proiectele instituțiilor UE care nu sunt urgente ar trebui să fie amânate pentru a permite stabilirea unui buget UE care să reflecte momentul economic dificil.
(Vorbitoarea a fost de acord să accepte o întrebare în cadrul procedurii "cartonașului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură)
William
Domnule Președinte, consideră vorbitoarea că așa-numitele fonduri europene despre care spune că au fost primite de alegătorii domniei sale sunt pur și simplu bani ai Regatului Unit care le-au fost returnați, însă doar parțial și după ce Uniunea Europeană și-a luat partea crupierului? Acesta este modul în care înțelege sau apreciază situația domnia sa?
Kay Swinburne
Domnule Președinte, după cum știe și stimatul nostru coleg, înțeleg pe deplin de unde provin banii și care sunt contribuabilii neți la bugetul UE. Totuși, alegătorii mei din Țara Galilor văd că fac investiții în proiecte cruciale când, în realitate, au un PIB mai mic decât în orice altă regiune din Regatul Unit. Prin urmare, voi apăra în fiecare zi banii cheltuiți de UE în circumscripția mea.
Lothar Bisky
în numele Grupului GUE/NGL. - (DE) Domnule Președinte, dacă șefii de stat sau de guvern au convenit să creeze un mecanism permanent de soluționare a crizelor pentru a proteja stabilitatea financiară a zonei euro, nu pot decât să salut acest demers. Rezultatul activității Grupului operativ privind guvernanța economică al domnului Van Rompuy, care a durat câteva luni, lasă mult de dorit - deși opiniile mele referitoare la această chestiune variază. Se încearcă să se efectueze un control cât mai stringent cu putință asupra bugetelor pentru a evita deficitele pe termen lung, însă redresarea prudentă de pe urma crizei va fi pusă imediat în pericol, din nou, de reducerea radicală a cheltuielilor publice. Această măsură nu este numai complet contraproductivă ci și, după părerea mea, absurdă. Se pare că nu am învățat nimic din experiența noastră din trecut cu Pactul de stabilitate și de creștere. Nu putem să impunem sancțiuni monetare suplimentare unei țări care este deja îndatorată puternic. Introducerea clauzei "no bailout” și Pactul de solidaritate și de creștere distrug solidaritatea dintre state în uniunea monetară.
Ne dictează economia politicile? Din nou, consecințele crizei vor fi suportate de cetățeni. Ne putem aștepta la dumpingul salariilor și la dumping social, la reduceri în sectorul educațional și la o creștere a ratei șomajului. Toate acestea vor spori și mai mult povara țărilor afectate și vor face ca redresarea lor să fie și mai dificilă. Nu are sens să creștem presiunea asupra unor țări precum Irlanda, Grecia sau Portugalia. Ar trebui, mai degrabă, să reducem disparitățile economice din Europa; cu alte cuvinte, avem nevoie de guvernanță economică. Avem nevoie de o Europă socială și corectă, construită pe principiul solidarității. Precedența politicii asupra economiei trebuie păstrată sau restaurată.
Nigel Farage
în numele Grupului EFD. - Domnule Președinte, domnul Van Rompuy este în această funcție de un an și, în tot acest timp, întregul edificiu începe să se prăbușească. Este haos. Rămânem fără bani. Ar trebui să-i mulțumesc domnului Van Rompuy. Poate că domnia sa ar trebui să fie personajul principal al mișcării eurosceptice.
Însă uitați-vă în această Cameră în dimineața aceasta, domnule Van Rompuy. Uitați-vă la aceste fețe. Priviți teama. Priviți mânia. Bietul domn Barroso arată de parcă ar fi văzut o fantomă. Știți, încep să înțeleagă că jocul s-a sfârșit, și totuși, în disperarea lor de a păstra visul, doresc să îndepărteze orice urme de democrație rămase în sistem. Este destul de clar că nimeni nu a învățat nimic. Când dvs., domnule Van Rompuy, afirmați că euro ne-a adus stabilitate, bănuiesc că aș putea să vă aplaud pentru simțul umorului. Însă nu este vorba, în realitate, doar despre mentalitatea de turmă?
Fanatismul dvs. a ieșit la iveală. Ați vorbit despre faptul că a fost o minciună să credem că statul națiune poate să existe în lumea globalizată a secolului XXI. Ei bine, poate că acest lucru este adevărat în cazul Belgiei, care nu are guvern de șase luni, însă, în ceea ce ne privește pe noi, restul, cei din practic fiecare stat membru al acestei Uniuni (și poate de aceea vedem spaima pe fețele lor), oamenii spun din ce în ce mai des: "Nu dorim acest steag, nu dorim acest imn, nu dorim această clasă politică, vrem ca întreaga poveste să fie aruncată la coșul de gunoi al istoriei”.
La începutul acestui an a avut loc tragedia din Grecia, iar acum avem situația din Irlanda. Știu că prostia și lăcomia politicienilor irlandezi a contribuit semnificativ la această situație. Nu ar fi trebuit să adere niciodată la zona euro. Au înregistrat rate scăzute ale dobânzii, un boom fals și un eșec masiv. Însă priviți ce le-ați răspuns. Ceea ce li se spune, în timp ce guvernul lor se prăbușește, este că nu se cade să organizeze alegeri generale. În realitate, domnul comisar Rehn a afirmat în această sală că trebuie mai întâi să cadă de acord asupra bugetului lor înainte de a li se permite să organizeze alegeri generale.
Cine naiba vă credeți? Sunteți oameni foarte periculoși, într-adevăr. Obsesia dvs. de a crea acest euro-stat înseamnă că nu vă deranjează să distrugeți democrația. Se pare că nu vă deranjează faptul că milioane de oameni sunt șomeri și săraci. Milioane incalculabile trebuie să sufere pentru ca visul dvs. referitor la euro-stat să poată continua.
Ei bine, acest lucru nu va fi posibil deoarece Portugalia este următoarea. Cu un nivel al datoriilor de 325 % din PIB, portughezii sunt următorii pe listă. După aceea, bănuiesc că va veni rândul Spaniei. Bailout-ul pentru Spania va fi de șapte ori mai mare decât pentru Irlanda și, în acel moment, sumele pentru bailout vor fi dispărut. Nu vor mai fi bani.
Însă situația nu este gravă doar la nivel economic, căci dacă oamenilor li se răpește identitatea, dacă li se fură democrația, atunci nu le rămâne decât naționalismul și violența. Nu pot decât să sper și să mă rog ca proiectul euro să fie distrus de piețe înainte ca acest lucru să se întâmple.
Angelika Werthmann
(DE) Domnule Președinte, stimați colegi, pentru a depăși criza financiară actuală avem nevoie de schimbări fundamentale ale responsabilității economice în Europa: o creștere a disciplinei financiare, monitorizarea politicii economice și o îmbunătățire a coordonării gestionării crizelor. Consolidarea Pactului de stabilitate și de creștere ar duce în mod inevitabil la mai multă responsabilitate economică.
Ar putea fi luate în calcul, într-o etapă inițială a procesului de supraveghere bugetară, sancțiuni succesive și s-ar ține cont de criteriul deficitului și al datoriei publice. În cele din urmă, un nou mecanism de soluționare a crizelor înseamnă, printre altele, faptul că băncile și furnizorii de asigurări, de exemplu, vor putea fi trași la răspundere. Le solicit acestor instituții să fie mai responsabile față de contribuabili.
Aș dori să mai adaug un singur lucru cu privire la Cancun. UE dorește să vorbească într-un singur glas. Perioadele dificile reprezintă o oportunitate de a investi în energii regenerabile și în eficiență energetică, de exemplu, și, procedând în acest mod, îmbunătățim atât mediul înconjurător, cât și politica noastră de creștere.
Marianne Thyssen
(NL) Domnule Președinte, domnule Van Rompuy, domnule Barroso, stimați colegi, prin criza din sectorul bancar, criza economică și situațiile de criză din finanțele publice am învățat, și am trăit mai mult decât oricând, în ultimii doi ani și jumătate, crizele. Până în prezent, reacțiile autorităților, în special la nivel european, au fost pozitive. Existența și rezistența monedei euro și, de asemenea, măsurile precise ale Băncii Centrale Europene nu au lăsat situația să escaladeze. "Tărie în unitate”, am învățat asta în Europa, iar solidaritatea funcționează. Totuși, starea de fapt actuală dovedește că trebuie să continuăm să facem ajustări structurale și că trebuie să progresăm spre guvernanță economică. Chiar dacă moneda euro ne-a adormit un pic, domnule președinte al Consiliului European, să considerăm totuși gravitatea crizei ca pe un semnal de alarmă pentru a folosi la maxim puterea Europei pe viitor. Reguli stricte și mecanisme de punere în aplicare suficiente sunt necesare pentru sectorul financiar, bugetele publice și datorii, precum și pentru corectarea dezechilibrelor macroeconomice. Sunt necesare pentru a reda încrederea, pentru a stimula competitivitatea, pentru a promova creșterea economică și pentru a spori oportunitățile de locuri de muncă și prosperitate. Sper că nimeni nu are rețineri în ceea ce privește măsurile stringente de teamă că Uniunea Europeană va fi descrisă de statele membre drept omul negru, căci adevărul este că statele membre au nevoie de presiune externă, poate chiar și de un om negru, căci nu pot face față acestei sarcini de unele singure în epoca globalizării. Domnule președinte al Consiliului European, concluziile pe care le-am citit, care sunt în mare măsură rodul muncii grupului dvs. operativ, vor îndrepta Uniunea pe drumul bun spre ajustările structurale necesare și, din acest punct de vedere, le salutăm. Totuși, am două întrebări. Prima se referă la faptul că peste jumătate din pachetul de guvernanță trebuie decis prin codecizie, și totuși solicitați să se folosească proceduri accelerate în procesul decizional. Mă întreb, atunci, dacă-i lăsați Consiliului Afaceri Economice și Financiare (Ecofin) o marjă de manevră suficientă pentru a negocia cu Parlamentul și pentru a-i permite acestuia să-și îndeplinească rolul la maxim, căci asta dorim. În al doilea și în ultimul rând, Consiliul European se opune automatismului în sistemul sancțiunilor: nicio modificare a tratatului, nicio deschidere a cutiei Pandorei. Pe de altă parte, chiar dvs. propuneți o modificare a tratatului pentru a permite crearea unui mecanism permanent de soluționare a crizelor, un mecanism de care avem nevoie. Cum rămâne cu cutia Pandorei, mă întreb. Vă mulțumesc anticipat pentru răspunsuri.
Stephen Hughes
Domnule președinte, sunt sigur că unul dintre lucrurile asupra cărora putem cădea de acord cu toții este că șefii de stat sau de guvern sunt bărbați și femei extrem de ocupați. Prin urmare, consider că este extrem de deconcertant că se întâlnesc aproximativ o dată la trei luni și irosesc foarte mult timp și foarte mulți bani decizând foarte puține lucruri în această perioadă de criză care este accentuată de două ori de ceea ce s-a întâmplat în Irlanda.
Este suficient să analizăm ideea taxei pe tranzacțiile financiare. A fost pe ordinea de zi a summitului din martie, a summitului din iunie și a summitului din octombrie, și fiecare Consiliu a pasat-o mai departe Consiliului următor. A fost acum pasată Consiliului din decembrie și probabil că și atunci va fi amânată pe altădată, undeva în viitor. Avem nevoie urgent de un salt înainte în guvernanța economică; avem nevoie de viziune și de acțiune, de solidaritate reciprocă și de coordonare strânsă. Însă, în schimb, tot ceea ce primim este confuzie, ezitare și neîncredere reciprocă, ceea ce duce la instabilitate permanentă în loc de stabilitate.
Unele lucruri sunt clare. În primul rând, înăsprirea și mai mult a Pactului de stabilitate și de creștere nu va fi suficientă. Și mai rău, există un pericol considerabil ca noul sistem, așa cum este propus, să sfârșească prin a fi prociclic și, în consecință, contraproductiv pentru creștere și locuri de muncă. În al doilea rând, uniunea economică și monetară trebuie să devină mult mai eficientă printr-o coordonare cu adevărat eficientă și echilibrată a politicilor economice, nu numai prin supraveghere și sancționare. În al treilea rând, într-un fel sau altul, trebuie să existe un sistem de gestionare a datoriilor comune pentru cel puțin o parte din datoria publică - poate până la 60 % din PIB.
Beneficiile economice ale unui astfel de sistem de euroobligațiuni sunt imense și clare. Domnule președinte van Rompuy, apăreți în registru cu afirmația că nu sunteți încântat de politicienii cu viziune. Cred că preferați măsurile practice: Înțeleg acest lucru. Însă cred că puteți începe să faceți demersuri pentru a apropia aceste două abordări. Sper că știți ce drum trebuie urmat și că TTF și un sistem echilibrat de coordonare a politicilor europene sunt dincolo de simpla supraveghere și gestionarea comună a datoriilor. Cred că este timpul, domnul președinte Van Rompuy, pentru viziune și acțiune.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Domnule președinte, există un lucru pe care este important să-l înțeleagă și cetățenii: Uniunea Europeană nu are datorii. Vorbim în această sală despre o criză a datoriilor în statele membre. Uniunea Europeană este singurul nivel politic care este fără datorii. Aș dori, de asemenea, ca lucrurile să rămână așa. Totuși, suntem uniți într-un destin comun de către euro. În această privință, doamna Harms și domnul Schulz s-au plâns pe bună dreptate de lipsa spiritului european. Deauville a fost o greșeală. Germania și Franța au fost șantajate de Regatul Unit. Comisia trebuie să impună sancțiunile, nu miniștrii de finanțe. Domnule Van Rompuy, natura automată a sancțiunilor pe parcursul etapei de prevenire a fost sacrificată la Deauville. Miniștrii de finanțe trebuie să ia decizia din nou aici. Ei sunt cei care au fost responsabili în prealabil pentru declanșarea crizei financiare și a crizei datoriilor în statele membre.
Ce este guvernanța economică? Toată lumea vorbește despre guvernanță economică, însă ce înseamnă aceasta de fapt în termeni concreți? Chiar vrem ca Uniunea Europeană să intervină în detaliile pieței noastre a forței de muncă și ale politicii sociale? Există un mare semn de întrebare aici. Stabilirea cadrului juridic pentru antreprenori, stimularea creșterii, toate sunt bune și frumoase, însă, mai presus de toate, punerea în ordine a finanțelor publice încă o dată în statele membre - aceasta este provocarea. De aceea este atât de important semestrul european și de aceea trebuie pus în aplicare.
(Vorbitorul a fost de acord să accepte o întrebare în cadrul procedurii "cartonașului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură)
Martin Schulz
(DE) Domnule Graf Lambsdorff, sunteți, desigur, membru al comitetului federal executiv al Partidului Liber Democrat. Este afirmația dvs. că Deauville a fost o greșeală și opinia liderului dvs. de partid și a vicecancelarului Republicii Federale a Germaniei sau este aceasta părerea dvs. personală? Putem considera aceasta ca fiind părerea PLD-ului sau doar a domnului Graf Lambsdorff?
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Domnule președinte, sunt bucuros, desigur, să răspund acestei întrebări. Domnul Schulz este, bineînțeles, și membru al biroului Partidului Social Democratic din Germania și va face, de asemenea, declarații ocazional în această sală, care probabil nu sunt în întregime congruente. Aș dori totuși să spun un lucru, și anume că, dacă dl Schulz îmi poate arăta cine a fost prezent la Deauville în numele PLD-ului, i-aș fi recunoscător. Am făcut o declarație relativ clară în această privință la sfârșitul summitului.
Cred că punctul cheie, și anume renunțarea la natura automată a sancțiunilor în etapa de prevenire, a fost criticat de noi cât se poate de clar. Dacă vom obține schimbarea tratatului, acest lucru va fi rectificat retrospectiv. Totuși, decizia luată la Deauville a fost în mod sigur o greșeală.
Philippe Lamberts
(FR) Domnule președinte, în ultimii 25 de ani, prea multe state membre au trăit cu un model de creștere economică care este bazat în principal pe datorie - atât datorie publică, cât și datorie privată. Problema este că această datorie a finanțat în primul rând mai degrabă speculația financiară și consumul decât investițiile, chiar în timp ce restul țărilor, precum China, Brazilia și India începeau deja să investească. Poate că manualele de istorie vor descrie această mișcare ca pe momentul când Europa și-a pierdut calea.
Totuși, lucrurile nu trebuie să se petreacă astfel. Desigur, avem nevoie de guvernanță economică europeană puternică, dar în primul rând trebuie să rezolvăm dezastrul provocat de această datorie. Dacă credem că putem soluționa problema pur și simplu prin reducerea cheltuielilor publice, atunci nu acceptăm realitatea. Nu vom depăși această criză fără a restructura și reprograma datoria acolo unde aceasta a depășit nivelurile sustenabile și capacitatea de rambursare a debitorilor.
Trebuie să fim clari în această privință. Atât debitorii, cât și creditorii sunt responsabili pentru acumularea datoriilor. Într-adevăr, debitorii au împrumutat mai mult decât își puteau permite, dar creditorii au acordat împrumuturi iresponsabil în speranța că vor face profituri substanțiale, lipsite de riscuri, deoarece contribuabilii vor fi, desigur, întotdeauna acolo pentru a-i scoate din încurcătură.
Așadar, atât debitorii, cât și creditorii vor trebui să participe la aceste eforturi și, dacă nu vom facem acest lucru, ne vom condamna la un scenariu de tip japonez, adică la un declin al Uniunii Europene. Cred că cetățenii acestui continent merită mult mai mult decât atât.
Vicky Ford
Domnule președinte, aceasta este o dezbatere despre guvernanța economică. Multe țări din Europa, inclusiv țara mea, se confruntă cu timpuri economice dificile. În acest weekend, UE și Regatul Unit au extins sprijinul către prietenii noștri de dincolo de Marea Irlandeză. Nu se cade acum ca Parlamentul European să se preteze la a aduce insulte sau la a arăta cu degetul, ci este momentul să învățăm din greșelile noastre și să luăm decizii mai bune în viitor.
Săptămâna trecută, la mijlocul lunii noiembrie, Grecia a rectificat conturile de închidere din decembrie pentru a treia oară. Sper că am tras în sfârșit linie dedesubtul acestor conturi. Dacă a existat vreodată un motiv întemeiat pentru ca țările să asigure o ținere a evidenței contabile și o prognosticare mai bune, acesta a fost momentul.
Consiliul European a parcurs un drum lung în planurile detaliate de împărtășire a informațiilor în timpul semestrului european. Acesta trebuie pus în practică. Da, ar trebui să împărtășim bunele practici între diferite țări, însă ar trebui, de asemenea, să recunoaștem că nu toate țările sunt la fel și că o bună guvernanță economică poate fi realizată în moduri diferite, însă în beneficiul tuturor.
Bairbre de Brún
(GA) Domnule președinte, în contextul introducerii de FMI, Banca Centrală Europeană și Comisie a unor condiții apăsătoare, este clar în Irlanda sunt introduse tăieri în valoare de miliarde de euro. Se vor pierde locuri de muncă, serviciile publice vor fi reduse în mod semnificativ și impozitul pe venit va fi mărit pentru oamenii cu salarii mici. Băncile își vor păstra profitul, în timp ce săracii, bolnavii, pensionarii și alte grupuri vulnerabile vor fi învinșii în toată această situație. Acesta nu este sprijin din partea Europei și în consecință ne opunem vehement.
În loc să ceară un mandat pentru a introduce aceste reduceri, după ce FMI și UE au examinat registrele contabile, guvernul irlandez a hotărât că nu vor mai fi alegeri până la adoptarea acestui buget. Exista și o altă cale, însă guvernul irlandez a decis să nu o aleagă pe aceea. Membrii acestuia au hotărât să acționeze în folosul prietenilor lor din bănci și nu pentru oamenii de rând din Irlanda.
Mario Borghezio
(IT) Domnule președinte, doamnelor și domnilor, urechile președintelui Băncii Centrale Europene, domnul Trichet probabil că ard în timp ce această dezbatere continuă. Dacă am fi în senatul roman din antichitate, un senator s-a ridica cu siguranță, îmbrăcat în toga sa și i-ar spune domnului Trichet: Quousque tandem abutere, Trichete, patientia nostra?-cât timp intenționați să ne mai încercați răbdarea, domnule Trichet?
De fapt, trebuie să ne întrebăm dacă calea cea bună este evitarea dizolvării euro - o sarcină foarte dificilă - sau dacă nu cumva ar trebui să împiedicăm salvarea euro de la a distruge economiile statelor noastre membre după ce practicile eurofile ale domnului Prodi și altele de acest gen ne-au distrus industriile, mai ales întreprinderile mici și mijlocii, în Padania, de exemplu, aducând doar concedieri și ajutoare de șomaj.
De ce ar trebuie să secătuim țările care supraviețuiesc crizei de aproape 100 de miliarde de euro pentru a salva Irlanda care, prin politica sa cu un impozit de 12,5 % pentru societăți, a concurat până acum neloial cu alte țări?
Unde a fost guvernanța europeană dacă, la o lună după ce a trecut testele de rezistență, Banca Anglo-Irlandeză a ajuns la un deficit de 8 miliarde de euro? Unde era domnul Trichet? Suntem siguri că clauza "no bail-out” irlandeză nu încalcă Tratatul de la Maastricht? Din fericire, există o instanță constituțională în Germania care va declara că absorbirea deficitului unei alte țări de către registrele contabile germane este neconstituțională. Așa că este momentul să ne luăm la revedere de la euro.
Werner Langen
(DE) Domnule președinte, am auzit multe critici referitoare la decizia de la Deauville în această sală, însă toată lumea știe că, la începutul ultimei reuniuni a grupului dvs. operativ, domnule Van Rompuy, mai erau 20 de aspecte nerezolvate. Deoarece acestea sunt supuse principiului unanimității, trebuia găsită o soluție. Toată lumea știe acest lucru. Toată lumea știe, de asemenea, că cele mai mari două state membre, Germania și Franța, sunt cele care au păcătuit împotriva Pactului de stabilitate și de creștere din 2004, deși, la acea vreme, după cum știm, de altfel, în Germania era un guvern federal alcătuit din partidele social democrat și ecologic. Prin urmare, mustrarea domnului Schulz este absolut nemeritată.
Dacă afirmăm astăzi că Pactul de stabilitate și de creștere ar trebui să fie mai incisiv, prima condiție prealabilă pentru acest lucru este ca statele membre să respecte în cele din urmă acest Pact. Care este scopul de a avea mai multă incisivitate dacă nimeni nu respectă acest pact? A existat o lipsă de conformitate aici. Avem șase propuneri legislative, dintre care două sunt reglementări ale Consiliului iar patru sunt reglementări comune ale Consiliului și Parlamentului European. Pur și simplu nu înțeleg o parte dintre aceste plângeri. Vom avea un cuvânt de spus în procedura de codecizie. În numele grupului meu, pot spune că vom sprijini propunerile Comisiei în acest domeniu. Apoi vom negocia din nou cu Consiliul cu privire la această chestiune. Aceasta este realitatea. De ce suntem atât de modești și insultăm părți terțe care sunt parte a acestui proces legislativ în loc să ne exercităm propriile noastre drepturi?
Permiteți-mi să spun ceva despre necesitatea amendamentelor la acest tratat. După părerea mea, tratatul a fost întins la maxim la 9 mai. Este necesară o justificare a pachetului de salvare în conformitate cu articolul 122. Faptul că statele membre nu doresc acest lucru deoarece acest lucru ar putea să ducă la implicarea Comisiei și a Parlamentului este, după părerea mea, o greșeală. Modificarea articolului 136 nu va fi suficientă; avem nevoie mai degrabă de un temei juridic solid pentru pachetul de salvare și apoi toate celelalte aspecte se vor rezolva de la sine.
Elisa Ferreira
(PT) Domnule președinte, să fim sinceri. Mecanismul de solidaritate pentru datoria suverană nu a funcționat și nu funcționează, prețul datoriei grecești nu a scăzut, Irlanda trece prin chinuri economice și răspândirea acestui fenomen nu a fost împiedicată. Când s-a inițiat un proces, acest lucru s-a întâmplat prea târziu. Acesta este interguvernamental și ar fi trebuit să existe în alt format din momentul în care euro a fost creat inițial.
Președintele Comisiei propune acum o consolidare a acestui sistem. Totuși, implicarea sectorului privat este sugerată pentru o treime din instrumentele care sunt propuse. Am auzit deja această propunere făcută cancelarului Merkel și piețele s-au precipitat ca urmare a acestui anunț prematur și inoportun. Parlamentul va utiliza toate puterile sale și cel mai mare nivel de responsabilitate și de spirit de cooperare în procesul de codecizie care însoțește pachetul legislativ privind guvernanța economică, dar nu va face acest lucru scarificând urgența și viteza, punând calitatea pe locul doi. Prin urmare, să fim clari, Parlamentul va participa activ, însă o problemă atât de serioasă precum rezolvarea datoriei suverane nu poate fi decisă ca și cum ar fi ceva fără importanță sau fără implicarea publicului european și reprezentanților săi; cele două elemente merg mână în mână.
În cele din urmă, noi, europenii avem nevoie de o viziune europeană clară în această perioadă de criză. Trebuie să existe un mecanism european pentru consolidarea datoriei suverane. Euroobligațiunile trebuie emise și zona euro trebuie să fie protejată într-un mod sustenabil prin sisteme europene, nu interguvernamentale. Bugetul european trebuie consolidat, deoarece nu putem continua cu 1 % din nivelul bugetului european, iar creșterea și convergența reală ar trebui să fie în centrul priorităților politice ale Europei. Comisia și noul președinte trebuie să susțină acest program. Președintele Comisiei nu poate avea obligații față de Consiliul Ecofin. Iată ceea ce trebuie să arătăm publicului european.
Mirosław Piotrowski
(PL) Domnule președinte, criza în zona euro este o realitate. Stau mărturie gravității situației eforturile care sunt depuse în vederea schimbării dispozițiilor Tratatului de la Lisabona, care a fost adoptat întâmpinând o opoziție acerbă. Pe de o parte, este ușor de înțeles poziția Franței și Germaniei, care nu doresc să plătească pentru criza din Grecia sau din Irlanda și poate din alte țări. Pe de altă parte, trebuie atrasă atenția asupra precedentului referitor la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. În principiu, acesta trebuia să îmbunătățească funcționarea Uniunii Europene. În mod evident, s-a întâmplat exact opusul.
Totuși, deoarece suntem forțați să modificăm Tratatul de la Lisabona, acest lucru ar trebui să vizeze nu numai chestiunile referitoare la zona euro, ci și chestiunile referitoare la alte mecanisme instituționale care întâmpină dificultăți. Mulți economiști afirmă că criza din Grecia nu ar fi existat la scară europeană dacă Grecia și-ar fi păstrat moneda, al cărei curs de schimb ar fi scăzut semnificativ. Acest lucru demonstrează că monedele naționale ar fi conferit Uniunii Europene mai multă stabilitate decât zona euro.
Mario Mauro
(IT) Domnule președinte, doamnelor și domnilor, aș dori să fac o evaluare politică a ceea ce s-a spus în timpul acestei dezbateri.
Pe bună dreptate noi, membrii principalelor familii politice europene, criticăm euroscepticii deoarece nu cred în Europa. Totuși, cred că adevărata problemă este poate că nici noi nu credem în Europa și deci nu putem da vina pe eurosceptici pentru un lucru care este de fapt responsabilitatea noastră. Suntem principalele familii politice europene și am avut întotdeauna idealuri europene puternice, ambițioase. Se știe totuși că toate guvernele care sunt expresia familiilor noastre politice pun piedici lucrărilor în fiecare zi pentru ca aceste proiecte politice mărețe să poată fi realizate. De multe ori, se dezic noaptea de ceea ce zic că doresc să facă în timpul zilei.
Acest lucru implică o responsabilitate ulterioară deoarece, dacă nu suntem capabili să direcționăm dezbaterea spre punerea în aplicare a unor proiecte concrete, privind euroobligațiunile - mai exact - emiterea euro-obligațiunilor, va fi foarte greu să le explicăm cetățenilor noștri că suntem aceleași partide care, acasă, învinovățim Europa pentru orice și spunem că nu vom putea ieși din criză doar după ce Europa își va reduce cheltuielile.
Cred că acesta este un principiu de responsabilitate fundamentală care, dacă este uitat, duce la pierderea esenței înseși a proiectului european și ne vom pierde credibilitatea, obținând în schimb doar urne de vot părăsite și camere goale până când doar 40 % dintre cetățenii noștri vor mai participa la acest proces.
Anni Podimata
(EL) Domnule președinte, dacă există o concluzie esențială care poată fi trasă din deciziile luate de ultimul Consiliu European, aceasta este că au eșuat în a convinge piețele, au eșuat în a liniști piețele. În condițiile în care în prezent piețele au întotdeauna primul și ultimul cuvânt, trebuie să ne întrebăm de ce se întâmplă acest lucru.
Poate că din cauză că, dincolo de regulile foarte stringente de disciplină bugetară, piețele înțeleg că adâncim prăpastia de coeziune politică și economică în loc să creăm punți în interiorul zonei euro?
Poate din cauză că tratamentul pe care l-a rezervat un grup de state pentru ceea ce a fost, celelalte lucruri rămânând la fel, ideea pozitivă de creare a unui mecanism permanent de soluționare a crizelor a părut să anuleze valoarea adăugată a unui astfel de mecanism în practică, trimițând astfel mesajul greșit piețelor și punându-ne în pericolul de a sfârși cu un mecanism care a fost o profeție care s-a adeverit de faliment controlat?
Dacă suntem într-adevăr hotărâți să implicăm sectorul privat, să distribuim povara, de ce refuzăm cu încăpățânare să progresăm și să adoptăm o taxă pe tranzacțiile financiare la nivel european?
În cele din urmă, de ce nu putem să înțelegem că există o prăpastie importantă între înăsprirea regulilor disciplinei bugetare și un mecanism permanent de gestionare a crizelor? O prăpastie pe care am putea să o astupăm dacă am decide cu seriozitate să avem în vedere crearea unui mecanism comun care să gestioneze o parte din datoriile statelor membre prin emiterea euro-obligațiunilor.
Danuta Maria Hübner
Domnule președinte, pentru început, permiteți-mi să spun că condițiile concurenței pe termen lung în statele membre individuale vor fi diferite în anii care vor urma. Prin urmare, cauzele structurale ale dezechilibrelor vor continua în timp ce guvernanța economică va fi în continuare destul de slabă, fiind un proces în devenire.
În acest context, este extrem de important ca Comisia să testeze de urgență, cu ocazia primei analize anuale a creșterii de la lansarea semestrului european 2011, cât mai multe elemente ale noii guvernanțe economice cu putință, mai ales relevanța tabloului de bord și abilitatea operațională a acestuia.
În al doilea rând, înțeleg că un sistem de sancțiuni pe deplin automate ar necesita o modificare a tratatului și sistemul propus nu ne poate duce decât până acolo unde putem să mergem în limitele tratatului. De aceea am încredere că Comisia și Consiliul vor face tot posibilul pentru a evita etapele suplimentare în tratamentul care ar încetini inutil procedura.
În al treilea rând, sănătatea economică a UE nu este o simplă sumă a situațiilor naționale. În plus, deoarece sistemul se bazează pe identificarea statelor membre care nu se comportă corespunzător, remedierea acestui comportament nesatisfăcător poate avea consecințe externe negative.
Tratamentul dezechilibrelor, în special, poate avea un impact asupra altor state membre ale zonei euro și a restului Uniunii. Aceste efecte potențiale ar trebui explicate în tratamentele individuale pentru ca sănătatea economică a Uniunii ca întreg să se îmbunătățească.
În ultimul rând, înțeleg că o evaluare completă și aprofundată a impactului planului de guvernanță economică ar necesita timp pe care noi nu-l avem. Ceea ce ne ajută în acest caz este că în ultimii doi ani Comisia a dobândit cunoștințe substanțiale și aprofundate și înțelegere a celor 27 de economii, astfel încât, în prezent, aș cere două măsuri. Asigurarea compatibilității tuturor elementelor și relațiilor dintre dezechilibrele interne și externe.
(Președintele a întrerupt-o pe vorbitoare)
