Jalkaväkimiinojen kieltämistä koskevan Ottawan yleissopimuksen kymmenes vuosipäivä (keskustelu) 
Puhemies
(FR) Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma jalkaväkimiinojen kieltämistä koskevan Ottawan yleissopimuksen kymmenennestä vuosipäivästä.
Meglena Kuneva
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, haluan kiittää parlamenttia tilaisuudesta keskustella tästä erittäin tärkeästä kysymyksestä ja kommentoida lyhyesti päätöslauselmaesitystä miinattomasta maailmasta, jonka olemme tänään saaneet.
Kymmenen vuotta Ottawan sopimuksen hyväksymisen jälkeen voimme juhlia huomattavaa edistymistä sen tavoitteiden saavuttamisessa. 156 valtiota on ratifioinut sopimuksen, ja jalkaväkimiinojen käyttö on vähentynyt merkittävästi viime vuosina. Miinoja valmistetaan vähemmän, eikä näillä vaarallisilla aseilla käytännöllisesti katsoen käydä kauppaa.
Sen jälkeen, kun Ottawan sopimus hyväksyttiin vuonna 1997, Euroopan yhteisö on ollut erittäin sitoutunut sen yleismaailmallistamiseen ja sen tavoitteiden saavuttamiseen. Miinoja koskeva toiminta on ollut osa Euroopan yhteisön avustus- ja kehitysohjelmia kolmansissa maissa, ja ne ovat kattaneet laajan valikoiman toimintamuotoja - varastojen tuhoamista, valistusta miinojen riskeistä, miinojen uhrien avustamista, kuntouttamista ja sosiaalis-taloudellista uudelleensopeuttamista. Asialle omistetussa budjettikohdassa, jota täydentää muista maantieteellisistä välineistä saatu rahoitus, tuettiin EY:n miinoja koskevaa toimintastrategiaa ja ohjelmaa. Yhteensä vuosille 2002-2007 varattiin noin 275 miljoonaa euroa, mikä teki EY:stä yhden maailman johtavista avunantajista. Kuten parlamentti on päätöslauselmassaan huomauttanut, EY:n miinoja koskeva toimintastrategia päättyy tänä vuonna. Tehtävällä arvioinnilla ratkaistaan, vastattiinko sillä asianmukaisesti Nairobin toimintasuunnitelmaan. Alustavan sisäisen arvion tulokset ovat myönteisiä.
Komission ulkoisessa rahoitusjärjestelmässä vuonna 2007 tapahtuneiden muutosten myötä jalkaväkimiinoja koskeva budjettikohta on korvattu uusilla EY:n ulkoisilla avustusvälineillä, joita voidaan käyttää asianmukaisen miinoja koskevan toiminnan rahoittamiseen. Nyt keskeisiä rahoitusvälineitä ovat maantieteelliset kehitysbudjetit, liittymistä edeltävä ja naapuruuspolitiikka. Kiireellisissä tapauksissa alueilla, joilla on jalkaväkimiinoja ja sotien jäljiltä jääneitä räjähteitä, toimintaa voidaan rahoittaa myös humanitaarisen avun määrärahoista ja uudesta vakautusvälineestä, joka antaa mahdollisuuden mobilisoida varat nopeasti kriisitilanteessa tai alkavassa kriisitilanteessa.
Tämä on uusi budjettivallan käyttäjien hyväksymä lainsäädäntöympäristö, jonka puitteissa meidän on toimittava. Kokonaisuudessaan EY:n lähestymistapa ei kuitenkaan muutu: maamiinat ja muut sotien jäljiltä jääneet räjähteet on otettava huomioon laajassa humanitaarisen avun sekä pitkäaikaisten ja kestävien sosiaalis-taloudellisten kehitysohjelmien yhteydessä. Apua kaipaavien maiden on asetettava miinoja koskeva toiminta etusijalle Euroopan komissiolle esittämissään pyynnöissä. Yhdymme täysin parlamentin huolenaiheeseen, joka ilmaistiin myös sen vakautusvälinestrategiaa koskevissa huomautuksissa, että on vältettävä turvallisuusaukkoa tällä tärkeällä humanitaarisella alalla.
Vaikka keinot ja menetelmät ovat muuttuneet, EY on edelleen sitoutunut noudattamaan Ottawan sopimusta. Vuonna 2007 Euroopan yhteisö varasi miinoja koskevaan toimintaan tukea yhteensä vähintään 33 miljoonaa euroa seuraavia maita varten: Valko-Venäjä, Bosnia ja Hertsegovina, Kambodza, Kypros, Etiopia, Guinea-Bissau, Jordania, Libanon, Senegal ja Sudan.
Haluan vakuuttaa parlamentille, että komissio on edelleen voimakkaasti sitoutunut jatkamaan tukeaan Ottawan sopimuksen täytäntöönpanemiselle ja kolmansien maiden avustamiselle varastoitujen jalkaväkimiinojen hävittämisessä, miinoitettujen alueiden raivaamisessa ja uhrien auttamisessa.
Stefano Zappalà
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (IT) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kiitän komission jäsentä hänen kattavasta ja perusteellisesta puheestaan, jossa hän selitti tehokkaasti, mitä tällä alalla on jo tapahtunut. Kuten komission jäsen jo sanoi, ja panin sen merkille, tämä on kuitenkin aihe, josta meidän ja myös muiden pitäisi mielestäni keskustella jatkossakin, koska luvut ovat hirvittäviä.
Saimme aiemmin tietoomme hotellien turvallisuutta ja muuta turvallisuutta koskevia lukuja, ja vaikka jokainen ihmiselämä on erittäin tärkeä, nuo luvut olivat melko alhaisia. Nyt puhumme aivan erilaisesta tilanteesta: uhreja on vuosittain 10 000-20 000. EU:n ulkopuolisissa maissa on todennäköisesti yli puoli miljoonaa vammautunutta, ja tämä on siis erittäin ajankohtainen aihe. Ei itse asiassa ole sattumaa, että siitä keskustellaan kymmenen vuotta Ottawan sopimuksen solmimisen jälkeen ja että täällä parlamentissa sitä käsitellään jälleen vain kahden vuoden kuluttua. Käsittelimme sitä päätöslauselmassa vuonna 2005, ja keskustelemme siitä nyt jälleen. Keskustelemme siitä nyt uudelleen, koska vaarana on, että ihmiset lakkaavat puhumasta siitä.
Komission jäsen - ja kiitän häntä vielä kerran siitä, mitä hän sanoi - korosti muutamia rahoituskanavia, joiden avulla voimme jatkaa jalkaväkimiinojen torjuntaa. Tarkoitan erityisesti jalkaväkimiinoja. Uskon kuitenkin, että tässä asiassa pitäisi tehdä paljon enemmän. Liian monet maailman maat eivät ole vielä allekirjoittaneet Ottawan sopimusta, liian monilla mailla on edelleen näitä sodankäyntivälineitä varastossa, liian monet valtiot ja maa-alueet ovat edelleen näiden miinojen peitossa, ja näin ollen meidän on suhtauduttava miinojen raivaamiseen erittäin vakavasti.
Minun pitäisi lisätä komission jäsenen sanoihin, että periaatteessa 34 prosenttia sodankäyntiin käytettyjen maahan jätettyjen jalkaväkimiinojen uhreista on lapsia, mikä tekee asiasta vielä vakavamman. Nämä ovat viralliset tiedot, mutta saamme nähdä, ovatko tilastotiedot realistisia vai eivät. Näin ollen uskon, arvoisa komission jäsen, että meidän ei pitäisi vain jatkaa ohjelmaa vaan että sille pitäisi myöntää enemmän ja pidempiaikaista rahoitusta.
Komissio ja Euroopan unioni ovat jo tehneet erittäin paljon: 335 miljoonaa viimeisten kymmenen vuoden aikana ja 33 miljoonaa vuonna 2007. Olen kuitenkin sitä mieltä, että neuvoston, komission ja jäsenvaltioiden pitäisi kokoontua tarkistamaan Ottawan sopimus ja tehdä enemmän sen varmistamiseksi, että kaikki maailman maat ryhtyvät tässä asiassa toimiin ja jotta miinat raivattaisiin ja jalkaväkimiinat poistettaisiin käytöstä lähitulevaisuudessa niin pian kuin mahdollista.
Ana Maria Gomes
PSE-ryhmän puolesta. - (PT) Ottawan sopimus syntyi niiden maailmanlaajuisten ja tehokkaiden ponnistusten tuloksena, joita tehtiin oikeudenmukaisen asian hyväksi. Tämä asia yhdisti ja yhdistää jatkossakin hallituksia, yleistä mielipidettä ja kansalaisjärjestöjä. Jotkin valtiot, jotka ole osallisia sopimukseen, noudattavat jo sopimusta osittain. Niitä on valitettavasti vielä 37.
Näin ollen tämä väline toimii mittarina, jolla voidaan mitata maiden osallisuutta maailmanlaajuiseen arvoyhteisöön. Kuten komission jäsen sanoi, kannattaa muistaa, mitä on jo saavutettu. Kymmenen vuoden aikana Ottawan sopimukseen osalliset valtiot ovat jo hävittäneet 41 miljoonaa miinaa. Yksinomaan viime vuonna Serbia, Montenegro, Angola, Kypros, Kap Verde ja Latvia täyttivät velvoitteensa ja tuhosivat miinavarastonsa. Viidestäkymmenestä miinojenvalmistusmaasta 38 lopetti miinojen tuotannon. Niihin kuuluu neljä valtiota, jotka eivät ole osallisia sopimukseen: Egypti, Suomi, Puola ja Israel.
Sopimuksen kymmenen vuoden saavutusten juhlimisen yhteydessä pitäisi kuitenkin myös korostaa, miten paljon tehtävää vielä on. Kymmenen sopimukseen osallista valtiota eivät vieläkään ole täysin tuhonneet varastojaan, joissa on yhteensä 14 miljoonaa miinaa. Kahdella kymmenestä sopimukseen osallisesta valtiosta on huomattavat jalkaväkimiinavarastot, eivätkä ne suunnittele toimenpiteitä niiden hävittämiseksi. Kyseessä ovat Etiopia ja Irak. Valtaosa miinoista on kuitenkin sellaisten valtioiden hallussa, jotka eivät ole osallisia sopimukseen. Vain Kiinalla on edelleen varastossa 110 miljoonaa tällaista epäinhimillistä asetta, ja se jatkaa samaan aikaan tuotantoa. Yhdysvalloilla, toisella valtiolla, joka ei ole osallinen sopimukseen, on yli kymmenen miljoonan miinan varasto, ja lisäksi Pentagon pyysi viime vuonna lisää rahoitusta kahta uutta miinatyyppiä varten, jotka eivät ole sopimuksen mukaisia. Tämä on vielä järkyttävämpää kenties siksi, että Yhdysvallat on liittolaisemme, joka taistelee eurooppalaisten armeijoiden kanssa Afganistanin kaltaisilla rintamilla.
Sopii toivoa, että Yhdysvaltain kongressin ponnistukset hillitsevät jälleen kerran Valkoisen talon anteliaisuutta uusien sotalelujen suhteen.
Euroopan unionilla on edelleen omat silmätikkunsa, kun Suomi ja Puola kieltäytyvät yhä ratifioimasta sopimusta. Sen ei kuitenkaan pitäisi estää Eurooppaa taistelemasta sen puolesta, että jalkaväkimiinoiksi tulkittaisiin mahdollisimman laaja kirjo aseita. On järkyttävää, että jotkut parlamentin jäsenet vaativat tekemään eron laitteen muodollisen sotilaallisen määritelmän pohjalta sen sijaan, että ero tehtäisiin sen aiheuttaman vahingon luonteen perusteella. Siviili, joka joutuu räjähdykseen aktivoituaan ajoneuvomiinan, tuskin on kiinnostunut monimutkaisesta teknisestä terminologiasta.
Eversti Gaddafi hyökkäsi verkkosivuillaan EU:n ja Afrikan huippukokouksen viimeisinä päivinä Portugalin lehdistössä julkaisemassaan ilmoituksessa Ottawan sopimusta vastaan ja puolusti jalkaväkimiinoja köyhien aseina. Tässä parlamentissa on eräitä, jotka haluavat tuon rikollisen mielipuolen tavoin tulkita sopimusta niin, että rikkaiden maiden sallittaisiin kehittää ja käyttää miinojen pidemmälle kehitettyjä versioita kuviteltuun sotilaalliseen tarpeeseen. Lopuksi, arvoisa puhemies, tällaisiin hävyttömiin kantoihin törmätessään Euroopan unionilla pitäisi olla yksinkertainen tavoite: maailma, jossa ei ole minkäänlaisia miinoja eikä enää myöskään miinojen siviiliuhreja.
Marios Matsakis
ALDE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, Ottawan sopimuksella miinojen kieltämisestä on onnistuttu erittäin hyvin säästämään tuhansia ihmishenkiä ja ehkäisemään tuhansien ihmisten vakavan vammautumisen.
Valitettavasti on kuitenkin vielä paljon tehtävää, jotta voisimme vähentää jyrkemmin miinojen valmistusta ja käyttöä.
Juhliessamme Ottawan sopimuksen kymmenettä vuosipäivää, meidän on kiinnitettävä huomiomme siihen, miten voisimme saada kaikki maailman valtiot allekirjoittamaan ja ratifioimaan tämän sopimuksen. Meidän pitäisi mielestäni toimia seuraavasti. Ensin meidän on laadittava laajalti tunnetuksi tehtävä musta lista, jossa nimetään kaikki maat, jotka eivät ole allekirjoittaneet ja ratifioineet sopimusta, ja osoitetaan niitä sormella. Tämä koskee tällä hetkellä 31 maata, joihin valitettavasti kuuluvat maailman suurimmat maat, eli muun muassa Kiina, Intia, Venäjä ja Yhdysvallat.
Toiseksi meidän on yritettävä asettaa ankaria ja tehokkaita seuraamuksia tämän luettelon maille yrittääksemme vähintään pakottaa ne allekirjoittamaan.
Kolmanneksi meidän on otettava käyttöön tehokas ja nopea miinojenraivauspalvelu, joka olisi käytettävissä sellaisten valtioiden pyynnöstä, jotka eivät pysty esim. kustannussyistä tai asiantuntemuksen puutteen vuoksi ratkaisemaan tällaista ongelmaa omin avuin. Meidän on siis investoitava enemmän tehokkaamman miinojenraivauksen tutkimiseen.
Neljänneksi meidän on varmistettava, että kaikki asianosaiset maat täyttävät velvoitteen huolehtia riittävästi maamiinojen uhrien terveydestä ja sosiaalihuollosta. Tätä varten köyhempien kansojen ulottuville on saatava riittävämpi rahoitusjärjestelmä.
Viidenneksi on tullut aika kiinnittää huomiomme pelkkien jalkaväkimiinojen sijasta kaikkiin miinoihin sekä muihin aseisiin, joilla voidaan jatkaa surmaamista konfliktin päätyttyä. Esimerkkinä näistä voidaan mainita rypäleaseet.
Ģirts Valdis Kristovskis
UEN-ryhmän puolesta. - (LV) Arvoisa komission jäsen, minäkin haluan antaa tunnustukseni Ottawan sopimuksen saavutuksille. Haluan myös kiittää Euroopan unionin huomattavia saavutuksia sopimuksen kannattamisessa. On kuitenkin eräitä ongelmia. Pakistan, Intia ja Kiina haluavat edelleen ehdottomasti säilyttää jalkaväkimiinat puolustusstrategioissaan. Suomessa, joka on EU:n jäsenvaltio, tätä kysymystä tarkastellaan uudelleen, ja siellä halutaan valitettavasti keskustella mahdollisuudesta korvata jalkaväkimiinat rypäleaseilla, mitä Euroopan unioni ei voi hyväksyä. Kuten hyvin tiedetään, Yhdysvallat ja Venäjä kehittävät uutta vaihtoehtoa sopimukselle, ohjattuja ja itsetuholaitteella varustettuja miinoja. Herää siis seuraava kysymys: miten EU:n jäsenvaltioiden ja Ottawan sopimuksen nyt pitäisi toimia? Näitä maita voitaisiin mahdollisesti rohkaista hankkimaan uuden sukupolven jalkaväkimiinoja, jotka ovat inhimillisempiä. Kehotan näin ollen Euroopan unionia valmistelemaan välittömästi kantansa Yhdysvaltain ja Venäjän toiveeseen kehittää näitä uuden sukupolven jalkaväkimiinoja ja ryhtymään toimiin sitä vastaan.
Angelika Beer
Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät naiset ja herrat, mikä on tämänpäiväisen keskustelun varsinainen ydin? Perjantaina me parlamentin jäsenet haluamme hyväksyä päätöslauselman, jossa huomautamme aluksi, että olemme antaneet Ottawan sopimuksen kymmenennelle vuosipäivälle tunnustusta Strasbourgissa järjestettävällä näyttelyllä mutta jossa toteamme myös hyvin selkeästi, että jalkaväkimiinojen kieltäminen lailla ei riitä. Kiellon täytyy koskea myös ajoneuvomiinoja.
Ne kymmenen vuotta, jotka Ottawan sopimus on ollut voimassa, ovat niin tärkeitä siksi, että ensimmäistä kertaa kansalaisyhteiskunnan oikeudenkäynti on johtanut joukkotuhoaseiden, jalkaväkimiinojen, kansainväliseen kieltämiseen. On erittäin valaisevaa, että ainoa ryhmä, joka ei kannattanut parlamentissa tätä yhteistä mielipidettä, poistui Stefano Zappalàn puheen jälkeen. Kyse on siitä, että pitäen silmällä sitä, että esimerkiksi vuonna 2005 yksinomaan Afganistanissa tapahtui sata ajoneuvomiinoihin liittyvää onnettomuutta halusin kysyä Stefano Zappalàlta, onko hän koskaan katsonut koulubussin räjähdyksessä vammautunutta lasta silmiin ja kertonut, miksi jalkaväkimiinat ovat hänen mielestään huonoja ja ajoneuvomiinat hyviä.
Haluan kuulla häneltä ja hänen ryhmältään, ovatko he koskaan katsoneet silmiin vammautuneita sotilaita tai ajoneuvomiinojen vammauttamien ja surmaamien kuolonuhrien omaisia, ja miten he perustelevat väitteensä. Ei ole olemassa hyviä ja huonoja miinoja, mutta myös ajoneuvomiinat on kiellettävä kansainvälisesti.
Haluan sanoa rahoituskysymyksestä jotain muuta. Vakautusväline on tietenkin tarpeellinen ja hyödyllinen lyhytaikaisten toimenpiteiden suorittamiseksi miinanraivaustyön alalla. Myös minä teen esittelijänä jatkossakin voitavani sen varmistamiseksi. Tiedämme kuitenkin myös, että lyhytaikainen toimenpide, strategia maailman raivaamiseksi miinoista, ei riitä. Kun vuosi 2009 lähestyy kovaa vauhtia, pyydämme, että voisimme keskustella jälleen erillisen budjettikohdan hyväksymisestä. Jos tässä puhutaan inhimillisyydestä, tarvitsemme selkeitä päätöksiä.
Tobias Pflüger
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, Ottawan sopimus on onnistunut yhteiskunnallisten liikkeiden ylöspäin suuntautuvan painostuksen ansiosta. Sitä eivät aloittaneet hallitukset vaan maamiinojen vastainen liike. Tällä välin 156 maata on allekirjoittanut sen samoin kuin, kiinnostavaa kyllä, 30 aseistautunutta valtiosta riippumatonta toimijaa. Ongelma on se, että sopimus ei kata panssarimiinoja. Myös panssarimiinat on kiellettävä, koska ne vaikuttavat myös muun muassa kuorma-autoihin ja linja-autoihin.
Vienti on keskeytettävä, jotta viennin jatkaminen muihin maihin ei enää onnistuisi. Kyse on myös siitä, että muutkin maamiinoihin yhdistettävät miinat on kiellettävä. Jean-Claude Juncker esitti asian erittäin osuvasti vuonna 2004. Hän sanoi, että rypäleaseiden kieltäminen olisi maamiinojen kieltämisen johdonmukainen jatke. Minun on todettava erittäin selvästi, että EU:n puolustusalan julkisten hankintojen ryhmät valmistavat maamiinoja. Viittaan saksalaisiin Diehl-, Rheinmetall- ja EADS-yhtiöihin. Näistä julmista murha-aseista, maamiinoista, on vihdoin tehtävä loppu, ei vain täällä Euroopan unionissa vaan koko maailmassa.
Geoffrey Van Orden
(EN) Arvoisa puhemies, olen erittäin iloinen nähdessäni komission jäsenen Kunevan täällä tänä iltana. Tulin kirjaimellisesti juuri lentokoneesta, enkä aikonut puhua, mutta olen erittäin iloinen, että sain siihen tilaisuuden. Olen todennäköisesti yksi harvoista ihmisistä parlamentissa, jotka itse asiassa osallistuivat kymmenen vuotta sitten Ottawan sopimuksen allekirjoittamiseen. Olen osallistunut jalkaväkimiinojen vastaiseen kampanjaan erittäin aktiivisesti useiden vuosien ajan. Pidän siis tätä keskustelua erittäin myönteisenä.
On mielestäni erittäin tärkeää, että pidämme todellisen ongelman mielessämme. Kun olimme kaikki kymmenen vuotta sitten Ottawassa, toivoimme, että tämä ongelma todella hävitettäisiin perin pohjin tulevien kymmenen vuoden aikana. Täällä me nyt olemme kymmenen vuoden kuluttua, ja sanomme edelleen suurin piirtein samaa kuin kymmenen vuotta sitten, mikä on mielestäni todella sääli.
Meidän on saatava tämä asia oikeisiin mittasuhteisiin. Onnistuimme kieltämään jalkaväkimiinat, koska asiasta vastaavat asevoimat myönsivät voivansa poistaa nämä aseet asevarastostaan, ja he todella tukivat sitä. Meidän on pidettävä erittäin huolellisesti asevoimamme mukana näissä keskusteluissa, joten on toisinaan hyödytöntä yrittää laajentaa kieltoa kaikille näille muille aloille - esimerkiksi panssarimiinoihin. Näitä aseita me vielä tarvitsemme, jotta vastuulliset asevoimat voisivat käyttää niitä demokratioissamme. Meidän on aina osoitettava sormella todellisia syyllisiä. Todellisia syyllisiä ovat ne, joita jotkut kohteliaasti kutsuvat ”aseistautuneiksi valtiosta riippumattomiksi toimijoiksi”. He ovat itse asiassa kapinallisia ja terroristeja, ja nämä ihmiset käyttävät näitä aseita eniten koko maailmassa.
Jos tarkastelemme Afganistanin tämänhetkistä ongelmaa, huomaamme, että jalkaväkimiinoja, joita asennetaan edelleen, asentavat Afganistanissa talibanit. Nämä ihmiset aiheuttavat tällä hetkellä näitä ongelmia. Meidän on siis kiinnitettävä asiaan huomiotamme oikealla tavalla. Pidän keskustelua erittäin myönteisenä. Haluaisin ajatella, että käytämme tämän ongelman ratkaisemiseen oikeita resursseja, ja se saa täyden tukeni.
Thijs Berman
(NL) Arvoisa puhemies, joskus on harmillista, että emme käy avointa keskustelua. Siinä tapauksessa voisin vastata Geoffrey Van Ordenille, mutta en tee sitä.
Maailmanlaajuista maamiinojen vastaista kampanjaa voitaisiin pitää suurena menestyksenä. Tuhansien neliökilometrien kokoiset maa-alueet on nyt raivattu maamiinoista Bosniassa, Angolassa ja monissa muissa maissa valtavia riskejä ottavien ihmisten työn ansiosta. Kymmenen vuotta Ottawan sopimuksen jälkeen ei kuitenkaan ole vieläkään syytä iloita.
Vaikka 156 maata on allekirjoittanut jalkaväkimiinojen käytön, varastoinnin, valmistuksen ja kaupan kieltämistä ja niiden hävittämistä koskevan yleissopimuksen, ja kauppa on vähentynyt jyrkästi, maamiinojen tuotantoon sijoitetaan edelleen varoja. Niin tekevät myös eurooppalaiset rahoituslaitokset. Siihen syyllistyvät hollantilaiset ja muut pankit sekä eläkerahastot. On hyvä huomauttaa näille laitoksille niiden maamiinoihin tekemien sijoitusten seurauksista.
Maamiinathan ovat aiheuttaneet vuodesta 1975 lähtien miljoona kuolemantapausta. Ne vaativat vuosittain kymmeniä tuhansia kuolonuhreja Tämän keskustelun aikana ne vaativat vähintään kolme kuolonuhria, 70 vuorokaudessa. Maamiinojen vuoksi 200 000 neliökilometriä maata on luoksepääsemätöntä aluetta, ja 250 miljoonaa miinaa on edelleen käytössä.
Burman ja Venäjän hallitukset kylvävät edelleen miinoja, ja ne, arvoisa Geoffrey Van Orden, ovat hieman eri asia kuin terroristiryhmät, mutta toisaalta... Venäjän hallitus... Maailmassa on edelleen 13 maata, jotka joko valmistavat miinoja tai pidättävät itsellään oikeuden tehdä niin tulevaisuudessa. Yhdysvalloissa Alliant Techsystemsin ja Textronin kaltaiset yritykset jatkavat kenenkään häiritsemättä miinojen valmistusta Yhdysvaltain hallituksen ohjeiden mukaisesti.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Kuneva, maamiinoihin sijoittaminen on kielletty Belgiassa, mutta muualla Euroopassa yritykset ovat aktiivisia. Eräs parlamentin jäsen viittasi Rheinmetall- ja Thales-yhtiöihin. Tällaisen toiminnan on loputtava, ja juuri sitä päätöslauselmassamme vaaditaan, tai oikeammin vaaditaan uudelleen, sillä Euroopan parlamentti esitti saman vaatimuksen heinäkuussa 2005. EU:n jäsenvaltioiden on sovittava yhdessä siitä, että Euroopassa yksikään yritys tai rahoituslaitos ei saa enää sijoittaa yrityksiin, jotka kehittävät ja valmistavat tulevaisuudessa maamiinoja. Samoin on toimittava rypäleaseiden ja ajoneuvomiinojen suhteen. Ne räjähtävät heti, kun joku tulee lähietäisyydelle.
Eettisillä väitteillä ei ole vaikutusta aseteollisuuteen. Sijoituskiellon uhka saattaa auttaa. Annetaan EU:n tehdä tämä aloite ja poikkeus sääntöön, että kauppa- ja teollisuusalan sijoituspolitiikkaan ei puututa poliittisesti. Poliittinen puuttuminen kansainvälisten sopimusten nojalla kiellettyihin asioihin on moraalinen ja poliittinen velvollisuus - ja kuten Angelika Beer aivan oikein sanoi, se pitäisi sisällyttää eurooppalaiseen ja kansalliseen lainsäädäntöön sellaisen maailman puolesta, jossa ei ole maa- eikä ajoneuvomiinoja.
Haluaisin kuulla mielipiteenne tästä, arvoisa komission jäsen Kuneva. Euroopan komission on vihdoin viimein osoitettava aloitekykynsä tällä alalla. Lopuksi, sen on tehtävä enemmän miinanraivausponnistusten suhteen. Meillä on rahaa ja tietotaitoa, mutta Euroopan ponnistukset ovat jälkijunassa.
Meglena Kuneva
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, viimeisten kymmenen vuoden aikana on saatu aikaan onnistuneita tuloksia, kuten monet teistä mainitsivat, mutta on selvää, että edessämme on yhä merkittäviä haasteita.
Joka vuosi maamiinat tappavat edelleen tuhansia siviilejä ja sen lisäksi tuhannet menettävät raajojaan. Ne pitävät osaltaan maat konfliktien jälkeen köyhinä. Tämän vuoksi jatkamme toimiamme Ottawan sopimuksen tukemiseksi.
Euroopan komissio on päättänyt jatkaa ponnistuksiaan maamiinoista kärsivien yhteisöjen ja henkilöiden taloudelliseksi tukemiseksi kaikkien käytettävissä olevien välineiden avulla.
Marios Matsakis
(EN) Arvoisa puhemies, haluan ilmaista pahoitteluni siitä, että tässä parlamentin keskustelussa, kuten aiemmissakaan, eli vaarallisia leluja ja paloturvallisuutta koskevissa keskusteluissa, ei ollut mukana neuvoston edustajaa. Se on mielestäni häpeällistä.
Puhemies
(FR) Pahoittelunne välitetään eteenpäin neuvostolle.
Keskustelu on päättynyt.
