Kylančios maisto kainos (diskusijos) 
Pirmininkė
Kitas klausimas - Tarybos ir Komisijos pareiškimai dėl kylančių maisto kainų.
János Martonyi
einantis Tarybos pirmininko pareigas. - Ponia pirmininke, dėkoju, kad pakvietėte Tarybai pirmininkaujančios Vengrijos atstovus dalyvauti šioje diskusijoje apie kylančias maisto kainas.
Antrą kartą po trejų metų šis klausimas vėl įtrauktas į darbotvarkę. Kylančios maisto kainos vėl kelia socialinį nepasitenkinimą ir politinį nepastovumą keliose šalyse. Šeimos skurdžiausiuose pasaulio regionuose susiduria su sunkumais. Be to, Maisto ir žemės ūkio organizacija mums praneša, kad perspektyva nėra gera, ir šiais metais kainos turėtų toliau kilti dėl nepalankių klimato sąlygų. Tai yra neatidėliotinos sprendimo reikalaujanti problema. Šį klausimą 2011 m. sausio 22 d. Berlyne aptaržemės ūkio ministrai ir PPO generalinis direktorius P. Lamy, o šiais metais sausio 24 d. dar kartą aptarŽemės ūkio taryba.
Šio paskutiniojo kainų kilimo priežastys yra sudėtingos ir jas sudaro struktūrinių ir laikinų veiksnių derinys. Žvelgiant iš paklausos pusės, žmonių, kuriems reikia prasimaitinti, yra daugiau nei kada nors anksčiau. Žvelgiant iš tiekimo pusės, sausros ir potvyniai atliko savo vaidmenį sumažindami derlių, darbo sąnaudos pakilo, ir visa tai dar pasunkino finansinės spekuliacijos prekių rinkose.
Taigi ką Europos Sąjunga gali padaryti, spręsdama šią problemą? Turime teisingai parengti mūsų vidaus politiką, patobulinti pasaulinį valdymą šioje srityje ir iš tikrųjų padėti pažeidžiamiausiems. Dabar ne laikas nusiraminti, tačiau neabejotinai pasiekėme tam tikrą svarbią pažangą visais trimis aspektais, atsiradusiais dėl paskutiniosios maisto kainų krizės. Taryba kartu su Parlamentu yra įsitraukusi į intensyvias diskusijas apie būsimą bendros žemės ūkio politikos plėtojimą. Tai labai svarbu dėl apsirūpinimo maistu pasauliniu mastu. Per neseniai vykusius Tarybos debatus apsirūpinimas maistu buvo pagrindindiskusijos tema sprendžiant klausimą, kaip geriausiai užtikrinti tai, kad žemės ūkio gamyba Europos Sąjungoje ateityje būtų ir ekonomiškai pagrįsta, ir ekologiškai tvari.
Taip pat norėčiau pasakyti, kad su dideliu susidomėjimu perskaitėme Parlamento rezoliuciją dėl žemės ūkio pripažinimo strateginiu sektoriumi, kalbant apie apsirūpinimą maistu; ši rezoliucija buvo paremta gerbiamosios Parlamento narės Dacianos Sârbu pranešimu. Taryboje tebevyksta diskusijos dėl 2010 m. lapkričio 18 d. Komisijos komunikato dėl BŽŪP ateities, ir Tarybai pirmininkaujanti Vengrija planuoja priimti Tarybos išvadas per Tarybos posėdį kovo 17 d.
Tikimės, kad diskusijos dėl teisėkūros pasiūlymų, kurie, kaip numatoma, bus pateikti antrajame 2011 m. semestre, leis pasiekti konkrečią pažangą. Pasiekėme svarbią pažangą rengdami labiau koordinuotą ir ilgalaikį tarptautinį atsaką į apsirūpinimo maistu pasauliniu mastu problemą. Turime nueiti ilgą kelią, kol pasieksime Tūkstantmečio vystymosi tikslą, kad iki 2015 m. pasaulyje perpus sumažėtų alkstančių žmonių. Su alkiu ir nepakankamu apsirūpinimu maistu vis dar susiduria milijardas žmonių, bet JT neseniai pasiekė, daug nuveikus ir Europos Sąjungai, kad būtų sukurta pasaulinpartnerystdėl žemės ūkio, apsirūpinimo maistu ir mitybos. Tai įgyvendina atgaivintas FAO aprūpinimo maistu pasaulyje komitetas.
Europos Sąjunga taip pat vadovavo Pagalbos maistu konvencijos atnaujinimui ir modernizavimui, kad būtų geriau prisidedama prie aprūpinimo maistu pasaulyje ir būtų padidinti tarptautinės bendruomenės gebėjimai tiekti maisto pagalbą pažeidžiamiausiems gyventojams. Toks kelias pirmyn, siekiant sustiprinti pasaulinį valdymą šioje srityje.
Žvelgiant iš aprūpinimo maistu perspektyvos, norėčiau jums priminti apie Komisijos komunikatą dėl humanitarinės pagalbos maistu, priimtą 2010 m. kovo mėn. pabaigoje, ir apie po to sekusias 2010 m. gegužės mėn. vidurį priimtas Tarybos išvadas - šiuose dokumentuose buvo išdėstyta naujos politikos koncepcija dėl Europos Sąjungos humanitarinių veiksmų, kuriais siekiama stiprinti pastangas spręsti aprūpinimo maistu klausimus ištikus humanitarinėms krizėms. Taip pat pernai priimtame Komisijos komunikate dėl pagalbos teikimo besivystančioms šalims sprendžiant aprūpinimo maistu iššūkius kartu buvo raginama priimti naują bendrą aprūpinimo maistu politikos koncepciją, toliau stiprinti Europos Sąjungos lyderystę pasaulinio aprūpinimo maistu darbotvarkėje ir tobulinti Europos Sąjungos pagalbos veiksmingumą. Šiuo tikslu Komisija ir valstybės narės kartu vysto įgyvendinimo planą, skirtą paversti šią politikos koncepciją konkrečiais praktiškai vykdomais veiksmais.
Taip pat norėčiau paminėti Europos Sąjungos 1 mlrd. EUR maisto priemonę, dėl kurios susitarParlamentas ir Taryba. Jau trečius metus vykdome šią priemonę, padedančią ūkininkams besivystančiose šalyse didinti žemės ūkio gamybos pajėgumus. Tai apčiuopiamas ženklas, rodantis mūsų nuostatą teikti realią pagalbą pažeidžiamiausiems.
Ketinama priimti sprendimus dėl būsimos Europos Sąjungos plėtros politikos, paremtos Žaliąja knyga dėl Europos Sąjungos plėtros politikos, krypties palaikant integracinį augimą ir stabilų vystymąsi. Vykdydama žaliosios knygos procesą, Komisija imasi iniciatyvos prioritetu paskelbti ekonominio augimo skatinimą, žemės ūkį ir aprūpinimą maistu, kartu plėtojant bendradarbiavimą, kad būtų pasiektas integracinis ir stabilus vystymas besivystančiose šalyse taikant skurstantiesiems skirtus sprendimus. Atsižvelgiant į kylančias maisto kainas ir greitą gyventojų gausėjimą, labai svarbu stiprinti pačių besivystančių šalių maisto gamybos pajėgumus.
Taip pat palankiai vertiname naują impulsą, kurį PPO Dohos vystymosi darbotvarkei suteikSeule vykęs G 20 aukščiausiojo lygio susitikimas. Europos Sąjunga visiškai palaikytų susitarimą, kuris reikšmingai prisidėtų užtikrinant stabilumą, būtent, atsisakyti eksporto subsidijų ir uždrausti eksporto apribojimus. Pastarieji veiksmai sukelia vien kainų nepastovumą ir atlieka visiškai priešingą poveikį nei pageidaujama.
Dabar norėčiau grįžti prie finansinių spekuliacijų problemos. Nėra aišku, kokiu mastu šios spekuliacijos prisideda prie kainų nepastovumo, bet yra rimto pagrindo didinti skaidrumą prekių rinkose. G 20 pirmininkaujanti Prancūzija nustatjį kaip ateinančių metų prioritetą. Europos Sąjungos Tarybai pirmininkaujanti Vengrija pasiruošusi dirbti petys į petį su G 20 pirmininkaujančia Prancūzija, kad pasiektų konkrečius rezultatus. Tarybai pirmininkaujanti Vengrija yra visiškai įsipareigojusi dirbti su jumis, kad per pirmąjį svarstymą būtų patvirtintas susitarimas dėl Komisijos pasiūlymo dėl ne biržos išvestinių finansinių priemonių.
Neturtingieji ir alkstantieji pasaulyje nusipelno tinkamo ir ilgalaikio atsako į jų susirūpinimą dėl kylančių maisto kainų. Europos Sąjunga užėmpagrindinę poziciją stengdamasi spręsti šį klausimą po pirmosios krizės prieš trejus metus, bet reikia nuveikti daugiau. Taryba lieka visiškai įsipareigojusi taikyti kolektyvinį ir nuoseklų atsaką - tiek Europos Sąjungos, tiek tarptautiniu lygmeniu. Esu įsitikinęs, kad galime tikėtis jūsų palaikymo visuose mūsų veiksmuose.
Dėkoju jums už dėmesį.
Dacian Cioloş
Komisijos narys. - (FR) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, dėkoju, kad suteikėte man šią galimybę pateikti pareiškimą Komisijos vardu dėl kylančių maisto kainų. Būtent mano prašymu šis klausimas sausio 24 d. buvo svarstytas Žemės ūkio taryboje. Todėl taip pat palankiai vertinu man suteiktą galimybę palaikyti šį dialogą su Europos Parlamentu tokia svarbia tema.
Kalbėdamas šiuo klausimu, norėčiau atkreipti dėmesį į dvi temas, kurios, mano nuomone, yra tarpusavyje susijusios: pirma, padėtį pasaulio žemės ūkio rinkose, kur kainos kilo kelias savaites, ir, antra, G 20 procesą dėl aprūpinimo maistu klausimų ir žemės ūkio kainų nepastovumo.
Pradėkime nuo padėties pasaulio žemės ūkio rinkose. Skirtingi pranešimai, kuriuos parengkelios tarptautinės institucijos, įskaitant Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizaciją (FAO), dėl kylančių žemės ūkio ir maisto kainų, dar kartą privertpasaulį sunerimti. Ar regime procesą, kai vėl atsiranda toks pat kainų kilimas kaip 2007-2008 m.? Nors kainos, ypač grūdų kainos, smarkiai pakilo nuo vasaros ir taip pat pastaruoju metu, atrodo, dar nepasiekėme 2008 m. kainų lygio.
Padėtis visame pasaulyje dėl paprastųjų kviečių yra įtempta, bet nėra problemų dėl rinkos aprūpinimo. Dabartiniai derliai pietų pusrutulyje yra didesni nei tikėtasi. Vis dėlto, siekdami palengvinti Europos Sąjungos rinkos prekybos metų pabaigą, galvojame laikinai panaikinti muito mokesčius, taikomus importuojamoms prekėms laikantis tarifinių kvotų, žemos ir vidutinės kokybės paprastiesiems kviečiams ir pašariniams miežiams, tikėdamiesi, kad tai yra viena iš priemonių, kurios galėtų padėti šiek tiek nuraminti Europos rinką. Reikėtų pastebėti, kad numatomos pasaulinės paprastųjų kviečių atsargos 2010-2011 m. prekybos metų pabaigoje yra didesnės nei 2007 m.
Kalbant apie cukrų, kainos vėl yra rekordinio lygio - baltojo cukraus kaina sausio viduryje siek625 EUR už metrinę toną. Kainos padidėjo po dvejus metus buvusio pasaulinio deficito dėl mažos gamybos. Dabartinių prekybos metų gamyba neseniai buvo sumažinta tam tikrose šalyse, įskaitant Australiją. Tačiau pagal paskutines prognozes pasaulio cukraus pusiausvyra turėtų būti pasiekta 2010-2011 m. laikotarpiu.
Tačiau iš viso to reikia išmokti vieną pamoką. Nors rinkose gali būti tam tikra įtampa, tikrai buvo pernelyg jautriai reaguota į kainų lygį, atsižvelgiant į fizinius rodiklius. Aprūpinimas maistu ir pagrindinžemės ūkio kainų nepastovumo problema aiškiai yra pasaulinio masto problemos, kurias reikia spręsti pasauliniu lygmeniu, ir man malonu, kad aprūpinimo maistu ir nepastovumo klausimai yra vienas iš prioritetų, nustatytų per G 20 susitikimą Seule. Tai esminis iššūkis visai Komisijai.
Kaip už žemės ūkį ir kaimo plėtrą atsakingas Komisijos narys, aš jau, ir ne kartą, išreiškiau savo įsipareigojimą šioje srityje, pavyzdžiui, sausio mėn. pabaigoje Berlyne kartu su savo kolegomis iš įvairių šalių, dalyvaujančių G 20 susitikime, taip pat kartu su Jungtinių Tautų generaliniu sekretoriumi Ban Ki-moonu per neseniai įvykusį vizitą Niujorke.
Taip pat atsiminkime, kad aprūpinimo maistu klausimas Komisijos komunikate "BŽŪP artėjant 2020 m." yra aiškiai nurodytas kaip vienas iš bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) iššūkių. Tai svarbi problema ir Europos Sąjungai, ir skurdžiausioms pasaulio šalims, todėl glaudžiai dirbame su Komisijos nariu A. Piebalgu spręsdami šias problemas, kad geriau pritaikytume Europos Sąjungos vystomąją politiką šiai aprūpinimo maistu problemai.
Šiandien norėčiau pasidalyti su jumis savo mintimis apie šias problemas, ypač kiek jos susijusios su keturiomis sritimis: skaidrumu, atsargomis, nepastovumo valdymo pasirinkimais ir prekybos vaidmeniu. Girdime, kad nepastovumą stiprina skaidrumo trūkumas tiek fizinėse rinkose, tiek išvestinių produktų rinkose. Žemės ūkio rinkoms prieinami duomenų šaltiniai apie gamybą, vartojimą, prekybą ir atsargas. Tarptautinės organizacijos, nacionalinės tarnybos ir specializuotos organizacijos, kaip antai Tarptautinjavų taryba, rengia išsamius duomenis šia tema.
Vis dėlto tam tikrus duomenis galima patikslinti, ypač duomenis apie atsargas, apie kurias trūksta informacijos, o ypač apie atsargų pasiskirstymą pasaulyje. Seule susitikę G 20 lyderiai taip pat paragino kompetentingas tarptautines organizacijas patikslinti informaciją apie atsargas ir gamybos prognozes. Šių duomenų tinkamumo gerinimas yra būtina sąlyga rinkų skaidrumui padidinti. Taip pat turime išnagrinėti klausimą dėl diskusijų forumo pasauliniu lygmeniu, skirto pagrindiniams rinkos dalyviams, tiek eksportuotojams, tiek importuotojams, kad krizės joms įvykus nebūtų vien tik pastebimos. Todėl šie trys klausimai yra tarpusavyje susiję: iš pradžių turime turėti informaciją, tada turime sugebėti apdoroti šiuos duomenis ir galų gale turime turėti forumą tarptautiniu lygmeniu, kur būtų galima aptarti pastebėtą padėtį.
Komisija paskelbkelis komunikatus apie žemės ūkio produktų ir maisto produktų kainas. Savo naujausiame komunikate Komisija ėmėsi veiksmų, kad padidintų skaidrumą visoje maisto grandinėje; bendradarbiauju su Europos Komisijos pirmininko pavaduotoju Antonio Tajani, kad išjudinčiau šio pagrindinio klausimo sprendimą.
Taip pat buvo paskelbti pasiūlymai, kuriais siekiama pagerinti produktų, gaunamų iš žemės ūkio prekių, skaidrumą ir priežiūrą. Didėjant nepastovumui, svarbu, kad ateityje rinkos ir toliau vykdytų savo rizikos apsidraudimo ir kainos nustatymo vaidmenį. Todėl turime taikyti subalansuotą ir griežtą metodą, ir palankiai vertinu Komisijos nario M. Barnier atliktą darbą šioje srityje bei visiškai remiu jo darbą, taip pat susijusį su konkrečia žemės ūkio žaliavų problema.
Vasario 2 d. Komisija paskelbnaują, labiau pasaulinį komunikatą dėl prekių rinkos ir finansų rinkų, kurios juo remiasi. Šis komunikatas prisideda prie G 20 susitikime vykusių diskusijų tiek apie prekių kainų nepastovumą, tiek apie išvestinių rinkų priežiūrą. Norime kartu su savo G 20 partneriais ir platesniu mastu prisidėti prie veiksmingesnio išvestinių rinkų reguliavimo, kad būtų apginti tiek gamintojų, tiek vartotojų interesai.
Todėl manau, kad turime paskelbti šiuos klausimus savo darbo prioritetais per artimiausius mėnesius - manau, iki vasaros: pirma, informacijos, susijusios su privačiomis ir viešosiomis atsargomis, taip pat ir su gamyba ir vartojimu, tinkamumą ir skaidrumą; antra, šios informacijos rinkimą, apdorojimą ir platinimą; saugumo mechanizmus šalims, susiduriančioms su maisto trūkumo padėtimi; pagalbos maistu vaidmenį ir organizavimą tarptautiniu lygmeniu ir Europos Sąjungoje; tarptautinio valdymo tobulinimą, pavyzdžiui, per mechanizmus, skirtus pagrindinių šalių institucijų dialogui; investicijų į tvarią žemės ūkio gamybą ir mokslinius tyrimus apimtis ne tik Europos Sąjungoje, bet ir skurdžiausiose šalyse. Prioritetas, kuris turėtų būti taikomas žemės ūkiui vystymosi politikoje, taip pat yra klausimas, kurį numatoma spręsti, tuo labiau, kad Komisija rengiasi pritaikyti ir reformuoti vystymosi politiką. Manau, kad, esant tokioms aplinkybėms, Europos Sąjunga turėtų išplėsti savo veiklą ne tik teikdama pagalbą maistu, bet, svarbiausia, teikdama palaikymą šalims pietuose, kad jos galėtų išvystyti savo tvarius vietos gamybos pajėgumus.
Europos Sąjungoje turime rimčiau pažiūrėti - ir tikrai ketinu taip padaryti - į tai, kaip nustatyti rinkos mechanizmus, kurie padėtų mums neleisti kilti katastrofoms tam tikruose sektoriuose dėl laikino gamintojų pajamų sumažėjimo ir darbo sąnaudų padidėjimo. Ypač galvoju apie galvijų veisimą.
Pagaliau norėčiau pereiti prie prekybos vaidmens. Manome, kad prekyba gali prisidėti prie pasaulinio aprūpinimo maistu, nes ji leidžia paskirstyti turimą maistą po visą pasaulį. Eksporto apribojimai tik sustiprino spartų kainų kilimą, tokiu būdu pakenkiant ir taip jau pažeidžiamoms šalims. Tačiau, jei norime taikyti nuoseklų šios problemos sprendimo metodą, prekybos politika dėl maisto produktų turėtų būti susieta su kitomis politikos rūšimis, susijusiomis su maistu tarptautiniu lygmeniu.
Apibendrindamas galiu jus patikinti, kad atidžiai stebiu maisto kainų tendencijas, ir noriu ateityje dirbti konsultuodamasis su jumis čia, Parlamente, ir su Taryba dėl šio klausimo, kad pateikčiau konkrečius pasiūlymus, visų pirma dėl bendros žemės ūkio politikos reformos, taip pat ir dėl kitų konkretesnių priemonių.
Mairead McGuinness
PPE frakcijos vardu. - Ponia pirmininke, leiskite man padėkoti tiek Tarybai, tiek Komisijai už labai aiškų pareiškimą apie jų ketinimą šiuo labai svarbiu kylančių maisto kainų klausimu. Tie iš mūsų, Žemės ūkio ir kaimo plėtros komiteto narių, kurie šiandien yra Parlamente, yra labiau įpratę vidurnaktį diskutuoti dėl žemės ūkio reikalų. Esu sužavėta, kad kai žemės ūkis netikėtai tampa maistu, svarstome šią labai svarbią problemą dienos viduryje, kai žmonės gali girdėti. Manau, kad turėtume tai atsiminti.
(Plojimai)
Norėčiau labai aiškiai pasakyti, kad žemės ūkio ir maisto atskyrimas yra dalis problemos, kurią čia šiandien svarstome. Žemės ūkio realybir mažos ūkio pajamos tiek Europoje, tiek besivystančiose šalyse yra pagrindiniai šios diskusijos klausimai, ir (kad taip pat nepamirštume) viena iš svarbiausių problemų - ir Komisija tai nustatdokumente dėl savo pozicijos - yra ta, kad kylančios prekių kainos ir kylančios maisto kainos nevirsta didesnėmis ūkių pajamomis. Tikroji problema ta, kad maisto gaminimo kainos kyla greičiau, ir tai toks bėgtakis, kuriuo ūkininkai toliau bėgti nebegali.
Mums, kaip strategams, tenka iššūkis, kaip tvariai padidinti maisto gamybą, kaip pagaminti daugiau iš mažiau, kaip valdyti mūsų atsargas ir kaip spręsti Komisijos nario nurodytą atsargų išdėstymo problemą. Pasaulinės atsargos nebėra svarbiausias skaičius; turime žinoti, kur atsargų yra, ir suprasti, kad jos nepasirodys iš Kinijos ar Indijos.
Ką turime padaryti - manau, kad tai imta daryti po mano pranešimo per paskutinę Parlamento sesiją, - tai suteikti prioritetą žemės ūkiui ir maistui.
Leiskite man baigti šiais žodžiais: turime būti atsargūs dėl to, kaip reformuojame savo žemės ūkio politiką. Turime išlaikyti ir padidinti maisto gamybą Europos Sąjungoje, kad taip prisidėtume prie pasaulinio aprūpinimo maistu. Ir, žinoma, leiskite man palaikyti jūsų mintį apie žemės ūkį besivystančiose šalyse: jis per ilgai buvo ignoruojamas. Dabar pats laikas, kad mūsų politika padėtų tam žemės ūkiui.
Stéphane Le Foll
Ponia pirmininke, Tarybos Pirmininke, Komisijos nary, visiškai pritariu Mairead McGuinness išsakytai pastabai, kad tarp maisto ir žemės ūkio klausimų yra esminis ryšys.
Klausimas, kurį sprendžiame, yra kylančios maisto kainos ir padariniai, galintys kilti tam tikram gyventojų skaičiui pasaulyje, taip pat ir Europoje.
Pirmiausia norėčiau pasakyti šią pastabą: vis augančių žemės ūkio ir prekių kainų tendencija yra, mano nuomone, ilgalaikė, ir ji išsilaikys dėl trijų pagrindinių priežasčių: pirma, dėl pasaulinių demografinių tendencijų ir didėjančio pasaulio gyventojų skaičiaus; antra, dėl to, kad dėl pasaulinio atšilimo patiriame probleminius orų pavojus, kaip antai sausras ir potvynius; trečia, dėl to, kad pasaulis taip pat vystosi. Kylant naujoms ekonomikoms, vartojimo lygis didėja. Todėl vis stiprėjančia tendencija tampa įtempta padėtis dėl žemės ūkio rinkų ir žemės ūkio prekių. Ją sunkina kainų nepastovumas, o kainų nepastovumas yra finansų dominavimo pasaulio ekonomikoje padarinys.
Todėl turėtume spręsti šį klausimą, jei norime išspręsti žemės ūkio klausimą ir maisto klausimą. Kad tai atliktume - tai, ką pasakKomisijos narys, yra svarbu, - yra du elementai: taip, reikia, kad atsargos būtų skaidrios, bet mums taip pat reikia viešosios politikos dėl atsargų Europoje ir atsargų valdymo pasauliniu lygmeniu, ypač Jungtinių Tautų lygmeniu.
Antra, būtinas finansų rinkų ir rinkų spekuliacijų reguliavimas, ypač užtikrinant, kad nebebūtų jokio ryšio tarp spekuliacijų apimčių ir fizinių kiekių, pateiktų į rinką. Kalbant apie maistą, nepriimtina, kad spekuliantai spekuliuoja neatsižvelgdami į padarinius, kuriuos šie veiksmai gali sukelti pasaulio maisto atsargoms ir žmonijai.
Tai verčia mane daryti dvi pagrindines išvadas. Pirma, mums reikia stiprios Europos politikos ir reikia strategiškai pakartotinai patvirtinti Europos įsipareigojimą imtis veiksmų pasauliniu mastu maisto ir žemės ūkio sektoriuose. Antra, turime pakeisti mūsų vystymosi politiką, kad užtikrintume, jog pasauliniu mastu - juk Europa yra pasaulinveikėja - dar kartą investuotume į žemės ūkį, nes mums reikia žemės ūkio, kad pamaitintume pasaulį.
(Plojimai)
George Lyon
ALDE frakcijos vardu. - Ponia pirmininke, sveikintina, kad žemės ūkį ir maisto klausimus iš tiesų aptariame trečiadienio popietę, sesijos viduryje, o ne vidurnaktį. Tą vertinu labai palankiai. Viena iš priežasčių yra ta, kad dabartinis mūsų regimas masinis maisto kainų nepastovumas pagaliau suveikkaip žadintuvo skambutis visos Europos politikams.
Per praėjusius 30 metų visi džiaugėmės, nes maisto kainos iš tikrųjų kasmet mažėjo. Maistas niekada nebuvo pigesnis, nei per pastaruosius keletą metų. Įpratome tikėtis, kad mūsų prekybos centrų lentynos bus perkrautos ir kupinos maisto 24 valandas per parą. Buvo manyta, kad per daug maisto yra problema. Ta idėja vyravo diskusijose ligi pat 2007 m., nors ši problema galėjo būti laikoma nesvarbia.
Neseniai įvykę kainų šuoliai yra persilaužimas, ženklas, kad gausos dienos gali baigtis. Mūsų dabartinis žemės ūkio gamybos modelis buvo pagrįstas pigia energija, žemės gausa ir gausiais vandens ištekliais. Tas modelis negali atlaikyti iššūkių, su kuriais susidursime ateityje. Tai iki 9 milijardų didėjantis gyventojų skaičius, auganti paklausa iš besivystančių šalių ir klimato kaitos poveikis. Kaip neseniai numatJungtinės Karalystės vyriausiasis mokslo darbuotojas profesorius John Beddington, jei nesiimsime veiksmų, susidursime su tikra audra dėl nepakankamo energijos tiekimo, vandens stygiaus ir maisto trūkumo.
Turime veikti dabar ir sukurti naują žemės ūkio modelį. Europa turi imtis iniciatyvos, ir bendros žemės ūkio politikos reforma suteikia mums galimybę suplanuoti tvarią maisto gamybos sistemą, kuri galėtų patenkinti tą didžiulę pasaulio maisto atsargų paklausą, susidarysiančią ateityje.
José Bové
Verts/ALE frakcijos vardu. - (FR) Ponia pirmininke, pone Komisijos nary, kaip ir 2008 m., sparčiai auga žemės ūkio žaliavų kainos pasaulio rinkose. Pas mus kainos pakilo tik 3 proc., palyginti su 2008 m. lygiu. Kaip rodo Tarptautinio valiutos fondo (TVF) ir Prancūzijos valdžios institucijų pranešimai, taip pat kaip nurodKomisija, ši padėtis susidardėl su klimato kaita susijusio gamybos sumažėjimo tradiciškai eksportuojančiuose regionuose, grūdų naudojimo biokuro gamybai ir finansinių spekuliacijų, skatinančių kainų augimą.
Šios naujos maisto krizės padariniai sunkiai atsiliep1,2 mlrd. žmonių pasaulyje, kurie gyvena už mažiau kaip 1,5 JAV dolerio per dieną. Nuo spalio žmonių, gyvenančių žemiau skurdo ribos, skaičius išaugo 44 mln.
Iki G 20 aukščiausiojo lygio susitikimo liko dvi dienos, tai kodėl Europa delsia priimti tokias pat priemones, kurioms buvo pritarta Jungtinėse Amerikos Valstijose? Nuo 2011 m. sausio 13 d. JAV administracija pareikalavo apriboti finansų fondų pozicijas žemės ūkio produktų rinkose ir užtikrinti skaidrumą. Tai pirmas žingsnis pažabojant spekuliantų apetitus.
Kainų kilimas yra didelis smūgis ir Europos ūkininkams. Jie negali išmaitinti savo galvijų. Šimtai ūkių bankrutavo. Prieš penkerius metus kviečių tona kainavo 100 EUR, o šiandien parduodama beveik už 300 EUR. Padėtis visiškai pasikeitė.
Komisija reikalauja, kad ūkininkai derintųsi prie rinkos signalų. Būtų gerai, kad ji pati sektų savo patarimais. Susidūrus su krize, Europos Sąjunga negali laukti iki 2014 m., kad rastų sprendimus. Krizei reikia priešintis, ir aš siūlau tris konkrečias priemones.
Pirma, atitinkamose šalyse nedelsiant sudaryti grūdų atsargas, kurių ūkininkai galėtų gauti lengvatine kaina. Antra, indeksuoti ūkininkams už mėsą mokamas kainas pagal pašarų kainas. Trečia, 2011 m. sukurti mechanizmą, kuris leistų dalį paramos, skiriamos grūdų gamintojams, nukreipti į gyvulininkystę.
James Nicholson
ECR frakcijos vardu. - Ponia pirmininke, augančios maisto kainos gali parklupdyti vyriausybes. Tai matėme šiomis dienomis.
Norėčiau šiek tiek atsigręžti atgal. Esu šio Parlamento narys nuo 1989 m. Man atvykus į Europą 1989 m., neturėjome sunkumų su maistu. Turėjome perteklines jautienos, avienos, pieno ir grūdų atsargas. Dabar jos dingusios, ir mes negaminame pakankamai sparčiai užtektinai maisto, kad patys išsimaitintume.
Taigi kur dingo tie maisto produktai ir kodėl tenkinamės tik nedidele pasiūla? Kai sausra kurioje nors pasaulio dalyje tikrai gali visoje rinkoje sukelti visišką sumaištį, kuri turėtų įtakos visiems kitiems, negalime leisti, kad tokia padėtis ir toliau tęstųsi.
Europos Sąjungoje susidarpadėtis, kai visose valstybėse narėse ūkininkai spėriai traukiasi iš verslo. Iš esmės mes skatiname juos dar greičiau trauktis, o jauni ūkininkai išvis neina į šį verslą.
Turime, kol dar nevėlu, imtis veiksmų, kad sustabdytume kainų kilimo tendenciją. Šių veiksmų reikia imtis kuo greičiau, kad būtų sumažinta našta paprastiems žmonėms.
Paprastus žmones gali apsaugoti tvirta bendra žemės ūkio politika, kuri užtikrintų aprūpinimą aukštos kokybės maisto produktais prieinamomis kainomis ir be neigiamo poveikio aplinkai. Tvirtas tiesioginių išmokų ramstis yra būtinas siekiant patenkinti maisto poreikį pasaulyje. Gali būti imtasi tolesnių priemonių siekiant sustiprinti šią sritį ateityje, nes to reikia investicijų požiūriu ir, žinoma, mokslinių tyrimų ir plėtros požiūriu. Tikėkimės, kad mums pavyks rasti būdą, kaip tai daryti.
Kiek suprantu, problema yra ta, kad visi atvyksta į šias diskusijas ir daro teisingus pareiškimus, išsako visas teisingas banalybes, bet nėra pasirengę priimti ryžtingų sprendimų, būtinų norint padėti tiems, kam labiausiai to reikia.
Turiu pasakyti, kad kalbų nebeužtenka: mums reikia imtis veiksmų dėl pasaulinių atsargų kaupimo ir spręsti nepastovumo rinkoje problemą; nesiėmę problemos jos neišspręsite.
Gabriele Zimmer
Ponia pirmininke, kaip politikė, užsiimanti vystymosi politikos klausimais, nuolat klausiu savęs, kodėl išties taip sunku pasimokyti iš buvusių krizių ir nelaimių patirties. Man atrodo, kad 2008 m. bado riaušių drama mažai sujaudino tuos, kam priklauso politinir ekonominvaldžia, taip pat ir tuos, kurie be jokių skrupulų spekuliuoja žemės ūkio produktų rinkose. Badaujančių žmonių skaičius pasaulyje vėl viršija milijardą, ir tai pasaulyje skurdžiausiai gyvenantys žmonės, kuriuos labiausiai veikia kylančios maisto kainos. Jie priversti kasdien išleisti daugiau kaip 80 proc. savo pajamų maistui.
2009 m. pasaulio valstybės pažadėjo skirti daugiau nei 20 mlrd. JAV dolerių paramos besivystančių šalių žemės ūkiui, iš jų 6 mlrd. JAV dolerių per Pasaulio banką kovai su badu, bet pažadai nebuvo ištesėti. Iki šiol išmokėta tik 925 mln. JAV dolerių. Spekuliacija žemės ūkio produktų rinkose dabar susijusi ne su maisto produktais, bet beveik be išimčių su finansų rinkų veikla ir sandėriais, kurie daro tiesioginį poveikį maisto kainoms. Dėl to džiaugiuosi, kad dabar Komisija jau pradeda atvirai kalbėti apie šią padėtį.
Vis dėlto spekuliacinveikla, susijusi su kainų pokyčiais, netapo nei skaidresnė, nei buvo kontroliuojama ar ribojama. Tačiau šioje srityje mums būtina energingai veikti ir pasiekti pokyčių. Dėl to raginu Tarybą, Komisiją ir valstybes nares teikti kovai su badu prioritetą visose politikos srityse, darbotvarkėse ir strategijose, taip pat apsvarstyti naujus metodus ir naują taktiką, pvz., maisto suverenitetą, kad galų gale tie, kas dirba žemę, turėtų daugiau galių ir įtakos aprūpinant maisto produktais savo regionų žmones.
John Stuart Agnew
EFD frakcijos vardu. - Ponia pirmininke, maisto kainoms akivaizdžiai kylant, padėtis ūkiuose visai kitokia. Britų ūkininkai, gaminantys jautieną, avieną, kiaulieną ir kiaušinius, pernai susidūrsu jų gaminamų produktų kainų kritimu; paukštienos kaina nepasikeitė, o pieno šiek tiek pakilo; cukrinių runkelių kaina smuks kitais metais.
Šis verslas susiduria su didžiuliu sąnaudų augimu ir negali išlaikyti status quo ilgiau nei kelis mėnesius. Po to jie arba susitars su mažmenininkais dėl aukštesnių kainų, arba nutrauks gamybą. Bet kuriuo atveju mažmeninės kainos gali tik kilti.
Ką gi tokiomis aplinkybėmis daro ES? Na, ji be reikalo brangina genetiškai nemodifikuotų sojų pupelių importą. Ji apmokestina ūkininkų sunaudojamą elektrą pasaulio klimato atšilimo mokesčiu, nors tie patys ūkininkai dėl labai šaltos žiemos prarado tūkstančius tonų cukrinių runkelių ir bulvių. ES nori padidinti ekologinio ūkininkavimo išmokas, užuot palikusi šį sektorių vartotojų valiai. Bet koks įprastinių gamybos sistemų keitimas ekologinėmis sumažins aprūpinimą maisto produktais.
Diane Dodds
Ponia pirmininke, pagrindinės maisto infliacijos priežastys - augančios pasaulinės prekių kainos, sparčiai kylančios energijos kainos ir nestabilumas rinkose, ir, be abejo, dėl to nukenčia vartotojas. Deja, kurį laiką su visu tuo susiduria ir žemės ūkio pramonė, kuri kenčia ir dėl kylančių pašarų bei trąšų kainų. Pelno maržos sumažėjo ir daugeliui ūkininkų, ypač veikiančių intensyvios žemdirbystės sektoriuose, gresia finansinis žlugimas.
Prašyčiau Parlamentą, jeigu jau nepalaikėme ūkininkų savo bendrą žemės ūkio politika, nors dabar apsvarstyti padarinius. Kiek mokėsime už maisto produktus tokiomis finansinėmis sąlygomis? Taip pat primygtinai raginčiau Parlamentą apsvarstyti labai didelę paramą bendrai žemės ūkio politikai per artėjančias itin svarbias diskusijas dėl šios politikos.
Svarbu suformuoti politiką, kuri palaikytų ūkininkus ir užtikrintų patikimą apsirūpinimą maistu priimtinomis kainomis. Taip pat norėčiau pasakyti, kad, žinoma, būtinas sąžiningumas, o sąžiningai elgdamiesi turime užtikrinti skaidrumą visoje maisto tiekimo grandinėje. Tai pasieksime tik tuo atveju, ypač Jungtinėje Karalystėje, jeigu įsteigsime prekybos centrų ombudsmeno pareigybę.
Jean-Paul Gauzès
(FR). Ponia pirmininke, pone Parlamento pirmininke, pone Komisijos nary, atkreipsiu dėmesį į klausimą, kuris buvo ne kartą keliamas ir dažnai pateikiamas kaip vienintelis argumentas: spekuliacija.
Manau, kad apie spekuliaciją reikia kalbėti santūriai. Aišku, kad yra tam tikras ryšys tarp atitinkamos finansinės veiklos ir padidėjusio nestabilumo bei žaliavų kainų. Vis dėlto vertinti visą problemą vien iš finansinių spekuliacijų perspektyvos būtų klaida, kadangi dalis to, ką vadiname finansinėmis spekuliacijomis, iš tikrųjų yra teisėtas gamintojų apsidraudimas nuo nepalankių kainų pokyčių, ir, kaip gerai žinome, šie gamintojai negalėtų apsieiti be tokio apsidraudimo galimybės.
Vis dėlto reikia vengti tokios padėties, kai tiesioginės investicijos į prekes dėl itin didelio jų masto ar dėl išimtinai spekuliacinio pobūdžio daro neigiamą poveikį kainoms.
Šiuo atžvilgiu Komisijos nario M. Barnier pateikti pasiūlymai finansų klausimais, ypač dėl reglamento dėl skolintų vertybinių popierių pardavimo ir išvestinių finansinių priemonių, taip pat būsimas Finansinių priemonių rinkos direktyvos persvarstymas, kurį ketinama atlikti, turi suteikti Parlamentui galimybę atsižvelgti į kai kuriuos spekuliavimo prekėmis aspektus vykdant finansinį reguliavimą ir priežiūrą, o tai bus įgyvendinama siekiant užtikrinti veiksmingą ir kartu pragmatišką šių rinkų reguliavimą.
Pone Komisijos nary, jūs sakėte, kad šias pastangas reikėtų tęsti, taigi manau, kad Parlamentas, kuris per finansų krizę sutikdavo su Komisijos pasiūlymais, o kartais net užbėgdavo jiems už akių, prisiims atsakomybę.
Baigdamas norėčiau palankiai įvertinti pirmininkaujančios valstybės narės Vengrijos pareiškimą, kad Europa palaikys Prancūzijos pirmininkavimą G 20 susitikime, kuriame vienas prioritetų bus prekių rinkų reguliavimas.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Ponia pirmininke, visada geriau užkirsti kelią nelaimėms, nei jas likviduoti. Iškilo realus pasaulinės maisto krizės pavojus. Tai ne mano žodžiai: tai pasakvienos iš valstybių narių, ES steigėjų, vyriausybė. Yra nerimą keliančių ženklų. Kai kurių pagrindinių maisto prekių, tokių kaip grūdai, kainos nenustoja kilti, o sausį, pasak Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijos, net pasiekrekordines aukštumas. Problema, žinoma, ne europinė, ir kaip jau šiandien čia buvo pabrėžta, kiekvienos iš spėjamų priežasčių, kurios paaiškintų šį reiškinį, poveikis toli gražu nežinomas.
Žinome, kad Komisija neignoruoja šio klausimo, ir jos vasario 2 d. komunikatas yra dokumentas, kurį verta atidžiai perskaityti.
Vis dėlto žemės ūkio gamyba dėl savo savitumo nusipelno ypatingo dėmesio formuojant bendrą žemės ūkio politiką (BŽŪP), t. y. turi būti numatytos tinkamos rizikos vertinimo priemonės vystomojo bendradarbiavimo politikos srityje, o tarptautinpagalba pirmiausia teikiama maisto gamybai.
Taip pat norėčiau pritarti G 20 aukščiausiojo lygio susitikime Prancūzijos išreikštai pozicijai, , darančiai įtaką finansų rinkų reguliavimui ir kovai su manipuliavimu kainomis, taip pat nustatant taisykles, kurios galėtų užkirsti kelią netikėtam prekybos srautų nutraukimui, kaip neseniai atsitiko, pvz., Rusijoje.
Alyn Smith
Ponia pirmininke, aprūpinti maistu mūsų gyventojus turi būti svarbiausia vyriausybės pareiga; ir tikrai aprūpinti maisto produktais mūsų žmones yra pagrindinis bendros žemės ūkio politikos uždavinys.
Apsirūpinimo maistu saugumas yra itin svarbus mūsų siekis, kurį ES sėkmingai įgyvendina. Verta prisiminti, kad pernai maisto riaušės vyko visuose žemynuose, išskyrus mūsų; matome, kaip visur kitur pasaulyje faktiškai kasdien žlunga vyriausybės, o mes sugebėjome užtikrinti mūsų piliečiams bent jau tam tikru mastu saugų prieglobstį.
Taigi apsirūpinimo maistu saugumas yra mūsų prioritetas. Taip negalvotumėte pasiklausę kai kurių NVO ir lobistų ar net kai kurių politikų, kurie dalyvavo vykstančioje diskusijoje dėl bendros žemės ūkio politikos reformos.
Apsirūpinimo maistu saugumui turime skirti didžiausią dėmesį ir teikti prioritetą, bet nesutikčiau su savo kolegomis dėl vieno punkto. Nemanau, kad laisva prekyba išspręs visas problemas. Nemanau, kad galime užtikrinti apsirūpinimą maistu pasaulio mastu ar turėtume to siekti. Kai kurių šalių, siekiančių išsimaitinti, eksporto draudimai patys savaime nėra nepagrįsti, taigi norėčiau trumpai pacituoti Anglijos nacionalinės ūkininkų sąjungos prezidentą: "jei kalbėsime apie moralę, šalies, siekiančios išsimaitinti, nėra ko lyginti su turtingomis šalimis, leidžiančiomis savo žemės ūkiui smukti, o vėliau laukiančiomis, kad likęs pasaulis jas maitins. Mes turime pirmauti pasaulyje gamindami daugiau, o ne mažiau".
Hynek Fajmon
(CS). Ponia pirmininke, jeigu tikrai norime rimtos diskusijos apie kylančias maisto kainas, negalime vengti klausimo, kokiu mastu pati Europos Sąjunga prisideda prie šios nepageidaujamos tendencijos, nors kai kam tai galbūt ir nemalonu. Visi prekių rinkos analitikai sutaria, kad maisto kainų kilimą skatina du pagrindiniai veiksniai.
Pirmasis yra naujų pinigų dideliu mastu spausdinimas JAV ir Europos Sąjungoje pastaraisiais mėnesiais. Ši naujų pinigų lavina, plūstanti į rinkas, kelia maisto produktų ir kitų prekių kainas. Kalti ne spekuliantai, kuriuos čia peikiame ir kaip tvirtinama pranešime, kurį dabar svarstome, bet nevykusi Amerikos, Europos ir kitų centrinių bankų politika.
Antrasis veiksnys, dėl kurio kyla kainos, yra ES ir JAV politika, verčianti vartotojus naudoti vis daugiau biokuro. Įsipareigojimai, kuriuos šioje srityje prisiėmES ir JAV, lėmstaigų ne maistui skirtų produktų, auginamų žemės ūkio naudmenose, šuolį. Dėl to vis mažiau žemės ūkio paskirties žemės naudojama maisto gamybai, taigi visiškai suprantama, kad maisto kainos kyla. Jeigu norime sėkmingai sumažinti pasaulines maisto kainas, turime atsisakyti šios absurdiškos biologinio kuro politikos.
Patrick Le Hyaric
(FR) Ponia pirmininke, pone ministre, pone Komisijos nary, visi alkani pasaulio žmonės, visi, kas turi mokėti daugiau, kad pramistų ir apsirengtų, tikisi, kad mes energingiau kovosime su didžiausia nelaime, šiuo metu ištikusia mūsų planetą, t. y. nelaime, kurią sukėlplėšikaujantys spekuliantai maistu. Tai jie kelia maisto kainas, darydami žalą ūkininkams ir vartotojams.
Atidžiai klausiausi aistringos Jeano-Paulio Gauzès kalbos, bet, jo žiniai, šiame regione grūdai šiemet buvo perkami kitų metų derliui, dar jų nepasėjus. Vadinasi, iš tikrųjų susidūrėme su spekuliacija. Vienintelis būdas Europos Sąjungai žengti pirmyn yra veikti keliomis kryptimis.
Pirma, ES turi imtis veiksmų, kad sustabdytų šiuos finansinius spekuliantus sudarydama pasaulines žemės ūkio ir maisto produktų atsargas, sukaupdama specialias atsargas nelaimės atveju, įdiegdama mechanizmus, globojant Jungtinių Tautų Organizacijai, galinčius stabilizuoti realias kainas už faktinę, o ne tariamą produkciją. Mūsų bendra žemės ūkio politika taip pat turi grįžti prie sistemos ...
(Pirmininknutraukkalbėtoją)
Krisztina Morvai
(HU) Ponia pirmininke, šiandien Europos Parlamente svarstome kylančių maisto kainų klausimą. Su šiuo maisto produktų kainų kilimu vartotojai susiduria Vengrijoje, taip pat ir kitose Europos šalyse. Jo nepajuto tik ūkininkai, ypač smulkieji. Kaip tai gali būti? Kur dingsta pinigai? Šis galvosūkis, ši mįslatskleista, be kita, puikaus Žaliųjų frakcijos / Europos laisvojo aljanso pateikto pasiūlymo dėl rezoliucijos d punkte, nors visa rezoliucija yra labai aukštos kokybės ir aš turiu juos su tuo pasveikinti. Joje pateikiami klausimai ir išsamūs atsakymai. Taip pat d punkte atkreiptas dėmesys į spekuliaciją. Jame sakoma, kad išaugo vien finansinių įstaigų vykdoma spekuliacija, t. y. spekuliavimas piniginiu kapitalu prekių rinkose sukelia dirbtinę prekių kainų infliaciją. Taigi iš dalies žinome, ką reikėtų daryti. Pinigai atitenka spekuliantams, perpirkėjams ir prekybininkams, kurių pelno vaikymasis dažnai neturi ribų.
Vengrijos žmonės didžiuotųsi, jeigu per Vengrijos pirmininkavimą šiai rezoliucijai dėl spekuliavimo maisto produktais būtų teikiamas prioritetas. Turiu paklausti čia esančio ES pirmininkaujančios Vengrijos atstovo, ar galima to tikėtis, ir klausiu pono D. Cioloş, ES Komisijos nario žemės ūkio klausimais, kaip jis galvoja spręsti su maistu susijusios spekuliacijos problemą.
Gay Mitchell
Ponia pirmininke, išsivysčiusiose šalyse vidutinis namų ūkis maistui išleidžia 10-20 proc. savo pajamų, o besivystančiose šis rodiklis paprastai siekia 80 proc. Tai rodo, su kokiais sunkiais padariniais susiduria šios kenčiančios šalys. Privalome reaguoti ir veikti tol, kol jos atsistos ant kojų.
2008 m. gruodžio mėn. šis Parlamentas didele balsų persvara balsavo už mano pranešimą dėl 1 mlrd. EUR vertės maisto priemonės, pagal kurią būtų suteikta finansinparama besivystančioms šalims atsižvelgiant į tuo metu sparčiai pakilusias maisto kainas. Šios priemonės tikslas buvo reaguoti į staiga pakilusias kainas, kurių pagrindinės, nors ir ne vienintelės, priežastys buvo sausros ir naftos brangimas. Padėtis ir toliau yra labai nestabili ir daro neigiamą poveikį gamintojams bei vartotojams tiek ES, tiek besivystančiose šalyse.
Turime išmokti bendradarbiauti su kitomis šalimis, tokiomis kaip Tailandas. Tame regione Tailandas yra pagrindinis maisto gamintojas, bet kai kelios jo kaimynės, tokios kaip Birma ir Vietnamas, skurdo ir vis pritrūkdavo maisto, mes nepriėmėme Tailando pasiūlymo bendradarbiauti su mumis ir būti mūsų tarpininku tame regione. Turime išmokti tai daryti dabar. Šiaurės Afrikoje turime pasiekti greitą stabilumo užtikrinimą. Turime užtikrinti, kad parama pasiektų regionus, kuriuos užklupo netikėtos gaivalinės nelaimės, tokius kaip Haitis ir Pakistanas, ir todėl privalome ir toliau kaupti pagalbos ekstremaliųjų situacijų atvejais atsargas, kurios leistų ES greitai reaguoti į ypatingas pagalbos reikmes, atsirandančias dėl tokio įvykio.
Kader Arif
Ponia pirmininke, ponai ir ponios, pirmiausia leiskite išreikšti apgailestavimą, jog prireikkrizės pačioje Europoje, kad kiltų tokia diskusija, kokia vyksta šiandien, ir kad būtų pateiktas pasiūlymas dėl rezoliucijos, dėl kurios balsuosime rytoj.
Dar pernai, kai besivystančiose šalyse kilo vadinamosios maisto riaušės, Europa paprasčiausiai pasiūlimtis reagavimo į ekstremaliąsias situacijas priemonių, t. y. siųsti sėklas ir trąšas, lyg tos problemos būtų ciklinio pobūdžio, nors jau seniai įspėjome, kad problemos yra struktūrinės. Pagal mūsų bendrą žemės ūkio politiką (BŽŪP) nenumatomas veiksmingas reguliavimas, nes liberalioji dauguma vis dar tiki, kad rinkos jokiu būdu negalima varžyti. Plačiai paplito ekonomiką destabilizuojanti ir moraliai nepriimtina spekuliacija žemės ūkio produktais besivystančiose šalyse, kurios iš esmės yra priklausomos nuo auginamos monokultūros eksporto, o Europa jų nepalaiko ir žemės ūkio sektoriui skiria tik 4 proc. savo paramos vystymuisi.
Šioje rezoliucijoje visas Parlamentas pagaliau pripažįsta, kad teisį maistą yra pagrindinžmogaus teisir kad nepriimtina, jog vienų žmonių alkiu naudojasi kiti siekdami naudos, kad norint užtikrinti kainų stabilumą neišvengiamas reguliavimas ir kad prekybos susitarimuose turi būti siekiama išsaugoti mažus šeimos ūkius ir įtvirtinti žmogaus teisę į maistą.
Šiandien Parlamentas siunčia aiškų signalą, o Komisija ir Taryba turi jį įgyvendinti.
Nirj Deva
Ponia pirmininke, per tą laiką, kol grįšiu į savo vietą, 16 žmonių mirs iš bado. Maždaug tiek Parlamento narių sėdi prie manęs. Pasaulyje kasdien 36 tūkst. žmonių miršta badu, nes neturi pakankamai maisto.
Europos Sąjunga dar neseniai galėjo save išmaitinti. Dabar ji importuoja maistą. Iš esmės ji atima maistą iš alkstančių žmonių. Man sakė, kad ES iš kitų pasaulio šalių įsiveža tokį maisto kiekį, kuriam išauginti reikėtų 35 mln. hektarų žemės. Mes turėtume patys apsirūpinti maistu ir padėti apsirūpinti maistu besivystančioms šalims.
Tai atsakymas į visus klausimus. 7-ąjį dešimtmetį Indijoje vyko žalioji žemės ūkio revoliucija, kuriai vadovavo profesorius N. Borlaug. Kai kas sakė, kad Indiją ištiks badas. Indija nebadavo. Brazilija šiuo metu pati apsirūpina maistu. Ir mes galime to pasiekti, jeigu turėsime noro.
João Ferreira
(PT) Ponia pirmininke, praėjus trejiems metams po 2008 m. krizės pasauliui gresia maisto krizė. Turime ištirti jos priežastis ir su jomis kovoti, kad sustabdytume šią krizę.
Turime įvertinti žemės ūkio ir prekybos politikos priemones, kuriomis prisidedama prie smulkių ir vidutinių ūkių naikinimo, kurios skatina intensyvią gamybą eksportui ir kurios tuo kelia grėsmę apsirūpinimo maistu saugumui ir suverenumui, kaip ir bendra žemės ūkio politika (BŽŪP). Turime išnagrinėti naftos kainų augimo tendencijas ir ūkininkų priklausomybę nuo šios žaliavos; ši priklausomybturi būti sumažinta. Turime atkreipti dėmesį į didžiulę tarptautinių žemės ūkio bendrovių, kurioms priklauso pagrindinių gamybos veiksnių monopolija, įtaką, į vis didėjantį derlingų žemių naudojimą ne maisto produktų gamybai, o kitiems tikslams, į vietos bendruomenių žemės, iš kurios jos gyvena ir kurią jos dirba, nusavinimą.
Svarbiausia, turime atkreipti dėmesį į nehumaniškos sistemos, kuri sudaro sąlygas spekuliuoti maistu, absurdiškumą ir su tuo kovoti. Turime nedelsiant užkirsti kelią taikyti finansines priemones, kurios sudaro sąlygas spekuliacijai: ES turi pritarti šiai būtinybei, nes priešingu atveju turės prisiimti atsakomybę - kaip jau yra - dėl spekuliacijos padarinių.
Peter Jahr
(DE) Ponia pirmininke, pone Komisijos nary, ponios ir ponai, vargu ar galėtų mums būti kas nors kasdieniškesnio ir savaime suprantamo nei valgymas ir gėrimas. Deja, tai, kas mums yra taip savaime suprantama, daugeliui žmonių tampa rimtu iššūkiu, kurį sunku įveikti. Dėl smarkiai išaugusių maisto kainų daug žmonių atsidūrdar blogesnėje padėtyje.
Siekiant kovoti su įvairiomis kainų kilimo priežastimis, reikalingas priemonių paketas. Šiuo atžvilgiu svarbu užkirsti kelią spekuliacijai kainomis ir sukaupti atsargas. Tai darant reikia ištirti ir kai kurių rinkoje dominuojančių maisto produktų gamybos bendrovių ir prekybos tinklų padėtį. Taip pat ir besivystančių šalių žemės ūkiui reikalinga didesnmūsų parama. Tik taip mums pavyks aprūpinti maistu skurdžiausiai gyvenančius žmones ir pagerinti jų ekonominę padėtį.
Kad nesuprastumėte klaidingai, reikia pasakyti: deramos žemės ūkio produktų kainos nėra problema, priešingai, deramos kainos yra problemos sprendimas. Deramos žemės ūkio produktų kainos - deramomis laikau tas, kurios nėra spekuliacinės - yra, mano nuomone, svarbiausia žemės ūkio besivystančiose šalyse atkūrimo prielaida.
Turėti pakankamai maisto yra žmogaus teisė, o badas yra nusikaltimas žmoniškumui. Taigi pagrindinis Europos žemės ūkio politikos uždavinys turi būti gyventojų aprūpinimas aukštos kokybės maistu prieinamomis kainomis ne tik Europos Sąjungoje, bet ir pasaulyje.
Richard Ashworth
Ponia pirmininke, pastaruosius 30 metų maisto kainos buvo ir žemos, ir stabilios. Dabar Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacija įspėjo, kad dėl augančių išlaidų energijai, didėjančio pasaulio gyventojų skaičiaus, didesnės gerovės ir klimato kaitos pasaulio maisto sistema susidurs su milžiniškais iššūkiais ir išaugs maisto kainos.
Europos vyriausybių laukia du svarbūs išmėginimai. Pirma, didėjančios išlaidos maistui ir energijai skaudžiausiai smogia pačioms skurdžiausioms šeimoms. Antra, tuo metu, kai europiečiams labiausiai reikalingas stabilių kainų laikotarpis, kol atsigaus ekonomika, augančios maisto kainos padidins infliaciją. Trumpuoju laikotarpiu atsiras pagunda importuoti pigesnius maisto produktus ir laukti, kol maisto ir žemės ūkio pramonabsorbuos didesnes išlaidas.
Nvienas kelias nebūtų išmintingas. Dėl pernelyg didelės priklausomybės nuo maisto importo vartotojai liktų neapsaugoti nuo kainų nestabilumo, o dėl per didelio spaudimo žemės ūkio sektoriui, kuris ir taip jau susiduria su staigiai didėjančiomis sąnaudomis ir smukusiomis maržomis, kiltų pavojus jo gamybiniams pajėgumams.
Turime investuoti į bendrą žemės ūkio politiką. Svarbiausias dalykas bus technologijos, ir dabar tinkamas laikas į jas investuoti.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT). Ponia pirmininke, pone Komisijos nary, ponios ir ponai, reaguojant į maisto kainų kilimą reikalingas dvejopas atsakas. Pirma, reikia planuoti vidutinės trukmės ir ilgalaikius veiksmus. Šiuo atžvilgiu atsakymus turi pateikti nauja bendra žemės ūkio politika, kuri privalo užtikrinti Europos piliečių aprūpinimą maistu prieinamomis kainomis ir apsaugoti ūkininkų pajamas. Įgyvendindami naują BŽŪP privalome teikti didelę paramą ūkių pajamoms - faktiškai tą ir darome - pagal pirmąjį ramstį ir remti priemones kaimo plėtrai, didindami investicijas į žemės ūkį ir apsirūpinimo maistu saugumą.
Antra, reikia imtis neatidėliotinų intervencinių priemonių silpniausioms maisto grandinės grandims apsaugoti, nes svyruojant maisto kainoms, susidaro tikrai keista padėtis: kainoms kylant gamintojai ir ūkininkai negauna jokios naudos, bet kainoms krentant gamintojai pamato, kad pelnas, o kartu ir taip vargani uždarbiai dar sumažėja. Be abejo, yra problemų tiekimo grandinėje ir trūksta skaidrumo.
Pone Komisijos nary, rimtos problemos tiekimo grandinėje yra, pvz., piktnaudžiavimas didele perkamąja galia, nesąžininga sutarčių vykdymo praktika, įskaitant vėluojančius atsiskaitymus, vienašališkas sutarčių keitimas, avansų mokėjimas už teisę dalyvauti derybose ir netolygus pelno paskirstymas maisto tiekimo grandinėje.
Komisija privalo siūlyti priemones ...
(Pirmininknutraukkalbėtoją)
Paolo De Castro
Ponia pirmininke, pone Komisijos nary, ponios ir ponai, socialinįtampa, kokia neseniai kilo Šiaurės Afrikoje, beveik visada atsiranda dėl kylančių maisto kainų. Rekordinis grūdų, cukraus ir augalinio aliejaus kainų šuolis yra aiškus ženklas, kad atotrūkis tarp pasiūlos ir paklausos vis didėja.
Tolesnis - deja, galimas - kainų kilimas turėtų dramatiškų padarinių toms pasaulio dalims, kuriose išlaidos maistui sudaro daugiau kaip 40 proc. vieno gyventojo pajamų. Dėl to kyla reali įtampos grėsmvisoje planetoje, nes ekonomintarpusavio priklausomybpasaulyje vis stiprėja. Taigi Europos Sąjunga turi įsisąmoninti, kad žemės ūkio politikai - bendrai žemės ūkio politikai Europos Sąjungoje ir Ūkio įstatymui Jungtinėse Amerikos Valstijose - tenka ypatingas strateginės svarbos vaidmuo kuriant pasaulio tvarką, ir šis vaidmuo neapsiriboja teisėta ūkininkų pajamų apsauga.
Mums, ponia pirmininke, reikia naujos pasaulinės maisto politikos, kuri leistų koordinuoti žemės ūkio politiką tarptautiniu mastu. Asmeniškai aš tikiuosi, kad šis G 20 aukščiausiojo lygio susitikimas bus palanki proga pasukti šia linkme.
Struan Stevenson
Ponia pirmininke, dėl negailestingo naftos kainos didėjimo ir su juo susijusio spaudimo trąšų kainoms, taip pat dėl nepaprastai padidėjusių kviečių, kukurūzų ir kitų grūdinių kultūrų kainų kyla mūsų žemės ūkio sektoriaus krizė, o kartu gilėja ir pasaulinkrizė.
Verta prisiminti, kad sukilimas Tunise, kuris sukėldomino efektą visuose Artimuosiuose Rytuose, prasidėjo tuomet, kai protestuodamas susidegino neturtingas gatvės maisto prekeivis.
Europos ūkininkai gali tinkamai įsikišti ir padėti išspręsti šią krizę, jei jiems bus suteiktos tinkamos priemonės. Atėjo laikas pasinaudoti biotechnologijų galimybėmis vis didėjančiai kokybiško maisto paklausai patenkinti.
Pasaulyje komerciniais tikslais genetiškai modifikuotų kultūrų pasėlius augina 13 mln. ūkininkų daugiau nei 125 mln. hektarų plote, o mes net neminime biotechnologijų šioje rezoliucijoje.
Europa, atsibusk ir pajusk kavos aromatą, kol mūsų gatvėse dar nesiaučia maisto maištai.
Georgios Papastamkos
(EL) Ponia pirmininke, plačiai paplitusį maisto kainų nepastovumą lemia keli veiksniai: ekstremalios orų sąlygos, riboti gamtos ir energijos ištekliai, taip pat didėjantis gyventojų skaičius pasaulyje. Turėtų būti išskirtos dar dvi priežastys: didėjanti koncentracija (turiu omenyje tarptautinių korporacijų oligopoliją, susijusią su maisto tiekimo grandine) bei skaidrumo stoka ir spekuliacija vartojimo reikmenų rinkose.
Po finansų rinkų reguliavimo panaikinimo pasikeitprekybos ateities sandoriais prekių biržose pobūdis, t. y. iš apsidraudimo priemonės jie virto spekuliacinių sandorių priemone. Svarbiausios biržos yra už Europos ribų.
Po finansų krizės įvairūs apsidraudimo fondai tam, kad padengtų patirtus nuostolius, pradėjo veiklą prekių biržose, kuriose šiuo metu finansinių išteklių yra penkiolika kartų daugiau nei faktinių žemės ūkio produktų atsargų. Todėl turime įvesti institucinę sistemą, apribojančią jų investicijas į išvestines finansines priemones žemės ūkio rinkose, tiesiogiai susijusiose su maisto produktų sektoriumi.
Palankiai vertinu Tarybai pirmininkaujančios Prancūzijos iniciatyvas G 20 viršūnių susitikime ir tvirtai tikiu, kad, siekiant užtikrinti apsirūpinimo maistu saugumą, stipraus žemės ūkio sektoriaus išlaikymas Europoje priklauso nuo to, ar pavyks užtikrinti pakankamas pajamas ūkininkams ir imtis veiksmingų priemonių rinkai pagal naują BŽŪP reguliuoti.
Michael Cashman
Ponia pirmininke, norėčiau visiškai atvirai prisipažinti, kad kalbu besivystančio pasaulio vardu, o ne gindamas bendrą žemės ūkio politiką.
Remiantis Pasaulio banko duomenimis, dėl kylančių maisto kainų nuskurdo daugiau kaip 44 mln. žmonių. Prie to prisidėjo daugybveiksnių: mažiau smulkių ūkių, miškų naikinimas, atsisakymas sertifikuoti, vandens stoka ir klimato kaita.
Taigi reikia visa apimančio požiūrio, siekiant užtikrinti, kad skatintume žmones rūpintis savo vystymosi poreikiais ir užtikrinti apsirūpinimo maistu saugumą vietos lygmeniu. Bendrą žemės ūkio politiką ir bendrą žuvininkystės politiką reikia reformuoti taip, kad nebūtų neigiamo poveikio ir besivystančioms, ir išsivysčiusioms šalims.
Turime skatinti atsakomybę už žemę vietos lygmeniu, taip pat turime nutraukti cinišką žemės grobimą, kai žemyra perkama ir naudojama užsienio investicinių bendrovių ir užsienio kompanijų poreikiams patenkinti. Nėra jokio šio cinizmo pateisinimo.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Ponia pirmininke, vartotojai ir ūkininkai turi teisę paklausti politikų, kas gi dabar vyksta. Kodėl maisto rinka atsidūrdabartinėje padėtyje? Ūkininkai žino, kiek pelno jie gauna, už kiek parduoda savo produktus, kiek jie ir kiti vartotojai moka už maistą. Ką šiandien galime jiems pasakyti? Prisiminkime 2008 metus ir tai, kokia padėtis tada buvo maisto rinkoje. Ar mes iš to pasimokėme? Mano atsakymas: ne.
Vis dar ribojame gamybą. Dar blogiau, mokame už gamybos mažinimą, o anksčiau mokėjome už tai, kad ji būtų didinama. Šiame Parlamente girdėta kitokių komentarų dėl žemės ūkio. Galbūt mūsų kolegoms reikėtų ateiti ir pasiklausyti. Galbūt jie kai ką sužinotų apie apsirūpinimo maistu saugumą.
Tebeverda diskusijos apie bendros žemės ūkio politikos ateitį po 2013 m. ir vėl visi nori apkarpyti išlaidas BŽŪP. Dabartinpadėtis (mus ištikusi krizė) - tai perspėjimas dėl pražūtingo politinio sprendimo. Turime galimybę ištaisyti savo klaidas. Kalbama apie stabilumą. Kyla klausimas, kodėl nėra atsargų, bet tuo pat metu ribojama žemės ūkio plėtra. Iš kur šios atsargos atsiras? Kas už jas sumokės?
Pone Komisijos nary, ši padėtis, ši krizė, suteikia jums nepaprastai tvirtų argumentų. Šiame Parlamente esantys ponios ir ponai, mes privalome įtikinti visus kitus, kad padėtis rimta ir kad šis Parlamentas atsakingas už BŽŪP ateitį ir mūsų visuomenės išmaitinimą. Apsirūpinimo maistu saugumo problema tampa pasauline. Gerai, kad ...
(Pirmininknutraukkalbėtoją)
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Ponia pirmininke, kylančios maisto kainos smogpačioms pažeidžiamiausioms visuomenės grupėms. Tokiomis aplinkybėmis, t. y. kai, 2010 m. puspadžiu gyvenančių pasaulio gyventojų skaičius pasiek925 mln., apsirūpinimo maistu saugumo užtikrinimas turi tapti Europos Sąjungos prioritetu. Ekstremalūs gamtos reiškiniai nėra vienintelkylančių maisto kainų priežastis, nes svarbų vaidmenį taip pat vaidina rinkų nepastovumas ir subsidijos biodujų gamybai.
Raginu Komisiją parengti priemones kovai su kainų nepastovumu ir besaike spekuliacija, kuri, savo ruožtu, gilina pasaulinę maisto krizę. Privalau taip pat pabrėžti, kad daugeliu atvejų dėl kylančių maisto kainų ūkininkų pajamos nepadidėja. Priešingai, dėl prastos tiekimo grandinės veiklos ūkininkų atlygis toli gražu nėra tinkamas. Manau, kad kylančių kainų problema padeda nusverti argumentus prieš stiprią bendrąją žemės politiką.
Herbert Dorfmann
(DE) Ponia pirmininke, prieš keletą dienų vienas didžiausių Vokietijos laikraščių pirmame puslapyje išspausdino piešinį: duonos kepalas, apvyniotas spygliuota viela. Straipsnyje kalbama apie kovą už duoną. Manau, kad kažin ar bus tema, kuri per šį ir artimiausius dešimtmečius mums daugiau rūpės nei maisto prieinamumas. Dėl to gerai, kad kalbame apie tai, nes viso to priežastis - vis didesnpaklausa - niekur nedings, taigi kainos ir toliau kils. Dabar turime įvertinti šią padėtį politiniu požiūriu. Turime apsvarstyti, kaip galime gaminti maistą ir jį tiekti. Komisijos nary, pasiūlymas dėl tolesnio žemės atidėjimo pagal bendrą žemės ūkio politiką, taikant atrankos būdą, - netinkamas dalykas. Mums reikalinga derlių duodanti žemė.
Vis dėlto neturėtume į visa tai žvelgti per pernelyg tamsius akinius. Metų metais skundėmės, kad maisto kainos per žemos. Jei, pvz., pasvarstytume, ar 100 EUR už toną kviečių - tinkama kaina, tai turėtume pripažinti, kad ne. Jeigu pasvarstytume, kokia dalis galutinio produkto, pvz., duonos, kainoje tenka žaliavų kainai, tai, mano nuomone, padarytume išvadą, kad žaliavų kainų kilimas nėra vienintelmaisto kainų didėjimo priežastis; tam turi įtakos ir kiti veiksniai. Taigi visa tai suteikia galimybių žemės ūkiui išsikovoti geresnę poziciją ateityje.
Ulrike Rodust
(DE) Ponia pirmininke, maisto prekių kainos pasiekrekordines aukštumas. Per pastaruosius kelerius metus kainų nepastovumas augo dėl įvairių priežasčių. Tai kelia didelį susirūpinimą. Klimato kaita lemia ekstremalias oro sąlygas ir kai kuriose šalyse buvo sunaikintas visas derlius. Be to, maistu vis labiau spekuliuojama. Šio pavojaus negalima neįvertinti (užtenka prisiminti finansų krizę). Be to, vis dažniau tenka rinktis, ar tiekti maistą skurdžiams ar automobilius turtingiesiems.
Turime rasti sprendimų tam, kad ūkininkai turėtų pakankamai paskatų gaminti maistą, be to, kad tik nenaudojami maisto gamybai plotai būtų naudojami biokuro gamybai.
Man, kaip socialdemokratui, svarbu, kad sveikas maistas būtų prieinamas visiems už prieinamą kainą, be to, kad ūkininkai už savo darbą gautų tinkamas pajamas.
Janusz Wojciechowski
(PL) Ponia pirmininke, norėčiau, kad atvirai pasakytume, jog Europos Sąjungoje aktyviai veikia galingi lobistai, kurių tikslas - susilpninti Europos žemės ūkį, kad susišluotų didesnius pelnus importuojant maistą iš viso pasaulio. Mes šiame Parlamente daug kartų girdėjome, kad siekiant užkirsti kelią kainų kilimui turi būti atvertos rinkos. Pertvarkėme cukraus gamybą, atvėrėme rinkas, apribojome cukraus gamybą Europoje ir panaikinome eksporto subsidijas. Ką gi pasiekėme? O gi tai, kad cukraus kainos nekrito, o paprasčiausiai padidėjo. Tai mums visiems turi būti pamoka. Šis kelias neveda pirmyn. Pritariu A. Smithui, sakiusiam, kad rinka neduoda jokių atsakymų. Iš tikrųjų neturime lankstytis prieš prekybos lobistus, o turime ieškoti būdų, kaip garantuoti protingas maisto kainas geriau apsaugant ir proteguojant savo žemės ūkį, jo gamybos potencialą ir užtikrinti apsirūpinimo maistu saugumą. Tik tada turėsime tinkamas kainas.
Giovanni La Via
(IT) Ponia pirmininke, Komisijos nary, ponios ir ponai, pritariu susirūpinimui dėl kylančių maisto kainų, o ir negalėčiau elgtis kitaip, nes ši problema daro didelį poveikį Europos piliečių gyvenimui, visų pirma priklausančių mažiau pasiturinčiųjų klasėms. Dėl kainų kilimo visų besivystančiųjų šalių gyventojai negali patenkinti savo pagrindinių reikmių. Susidūrusios su tokiu scenarijumi, besivystančios šalys, tarp jų ir ES valstybės narės, negali likti abejingos.
Todėl pagal naują bendrą žemės ūkio politiką turime numatyti priemonių, galinčių padėti sumažinti kainų nepastovumą, apriboti spekuliaciją žemės ūkio produktais ir užtikrinti pakankamą gamybos lygį ES viduje. Štai kodėl turiu pabrėžti faktą, kad negalime palikti žemės dirvonuoti, kai gyventojų pasaulyje daugėja. Taigi reikia didinti maisto atsargas.
Marc Tarabella
(FR) Ponia pirmininke, Komisijos nary, ministre, norėčiau pateikti statistikos duomenų, pastabą ir tris veiksmų kryptis. Statistikos duomenys rodo, kad kainoms padidėjus 1 proc. 16 mln. žmonių visame pasaulyje nugrimzta į skurdo liūną. Pastaba: neįmanoma užkirsti kelio nepastovumui, ypač žemės ūkio rinkose, ekstremalus kainų svyravimas nėra neišvengiamas ir su juo gali būti kovojama, nors ir kaip būtų sunku.
Trys veiksmų kryptys, kurios jau buvo paminėtos, tai: pirma, vykdant plėtros politiką teikti pirmenybę šeimų, kurios iš to pragyvena, ūkiams ir regioninėms maisto rinkoms; antra, reikalinga viešojo reguliavimo politika, įskaitant atsargų kaupimą ir atsargų valdymą; trečia, kartą ir visiems laikams uždrausti spekuliaciją maistu.
Šiuo atžvilgiu Europa turi užimti lyderio poziciją, ypač G 20 lygmeniu. Reikia pritarti tam, ką išgirdau iš János Martonyi, Komisijos nario D. Cioloş, ir kitoje vietoje iš Komisijos nario M. Barnier. Prezidentas N. Sarkozy pasisaklabai aiškiai, todėl turime didelių vilčių, kad pirmininkavimo Tarybai laikotarpiu Prancūzija bus šios srities varomoji jėga per aukščiausiojo lygio G 20 susitikimą.
Britta Reimers
(DE) Ponia pirmininke, rinkos svyravimai - svarbus tinkamo rinkų veikimo veiksnys, dėl kurio atsiranda paskatos pirkti ir parduoti prekes. Mums, ūkininkams, biržos prekių būsimieji sandoriai - pagrindinis prekybos nauju derliumi komponentas. Atsiranda svarbi galimybaiškiai viską suplanuoti iš anksto nustatant kainas ir kiekį.
Priešingai, padėtis mūsų klestinčiose pramoninėse valstybėse, kylančios maisto kainos - ypač didelproblema neturtingiems pasaulio regionams, kur maistui žmonės turi išleisti didelę savo pajamų dalį.
Neprivalome kištis į rinkas kiekvieną kartą, kai kainos pasikeičia tam, kad užgniaužtume natūralius svyravimus. Vis dėlto be tarptautiniu mastu finansų rinkoms taikomų pagrindinių teisės aktų negalima net pradėti galvoti apie prekių rinkos reguliavimą, nes, jeigu finansų rinkoje yra per daug pinigų, ji suras atitinkamus pakaitalus, o vartojimo prekės šiuo metu labai dėl to vertinamos. Taigi, neturime nustebti, jog dabar žemės ūkio prekės tapo visų geidžiamu prekybos objektu.
Jaroslav Paška
(SK) Ponia pirmininke, maisto krizė, kuri kilo dėl išimtinai blogo praėjusių metų derliaus, išryškino mūsų žemės ūkio ir maisto politikos trūkumus. Dabartinis maisto prekių kainų didinimas gali būti tik iš dalies pateisinamas blogu derliumi. Esant menkai kokios nors prekės pasiūlai, be jokios abejonės, jos kaina rinkoje pakyla.
Vis dėlto, Komisijos nary, problemą, susijusią su tam tikrų žemės ūkio produktų trūkumu, tam tikru mastu galima paaiškinti ir nevykusia Europos Komisijos žemės ūkio politika, kuria ilgą laiką per išmokų politiką buvo diskriminuojamos naujos narės ir jų ūkininkai. Nenustebkite, Komisijos nary, kad ūkininkai, negalintys už savo produktus gauti tiek, kad bent jau padengtų gamybos sąnaudas, paprasčiausiai nesės javų ar išskers savo bandas. Jie kantriai laukia, kol alkani ir teisėtai supykę piliečiai nukreips savo pyktį prieš Briuselio valdininkus, kurie vilkino bendrų gerai žinomų žemės ūkio problemų sprendimą.
Jūs žinote, Komisijos nary, kad žemės ūkio produktų trūkumą naujose valstybėse narėse sukėlne blogi derliai, o tai, kad dėl jūsų išmokų ir kainų politikos mūsų ūkininkams neapsimoka gaminti. Tačiau jie laukia. Kai jie gaus tokias išmokas kaip jų kolegos Prancūzijoje, be abejo, jie pradės auginti pasėlius.
Angelika Werthmann
(DE) Ponia pirmininke, aprūpinimas pirmo būtinumo reikmenimis, ypač žemės ūkio produktais, neturi būti paliktas spekuliantų malonei, t. y. tam, kad jie per trumpą laiką galėtų gauti kuo daugiau pelno. Dėl to nauji prekių ir žaliavų strategijoje paskelbti Komisijos projektai, kuriais siekiama užtikrinti prekių rinkų skaidrumą ir stabilumą, - palankiai vertintinas dalykas. Atsižvelgiant į prognozes, kad paklausai patenkinti iki 2050 m. maisto gamyba turės būti padidinta 70 proc., ypač didelis dėmesys kreiptinas 3 ramsčiui - pakartotiniam atliekų panaudojimui ir išteklių veiksmingumo padidinimui. Be to, netrukus turėtų būti pateikti atitinkami pasiūlymui.
Tikiuosi, kad žaliavų diplomatijos srityje ES pasidalys su besivystančiomis šalimis tvarios ir ekologiškos žaliavų gavybos patirtimi.
Dacian Cioloş
Komisijos narys. - (FR) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, vyko aktyvios diskusijos klausimu, kuris aiškiai kelia mums nerimą ir kuris iškeltas tuo metu, kai to reikia. Vis dėlto tai ir yra Komisijos ir Europos institucijų nuolatinis rūpestis, nes mums labai pasisekė, kad turime bendrą žemės ūkio politiką, kurią reikia pakoreguoti, bet kuri yra svarbi priemonšioms problemoms valdyti.
Vis dėlto, manau, ši diskusija taip pat parodė, jog dabar mūsų stabilumas vis labiau priklauso nuo tarptautinės pusiausvyros ir pasaulio stabilumo. Į tai reikia atsižvelgti net ir tuo atveju, kai kalbame apie mūsų bendrą žemės ūkio politiką.
Manau, taip pat aišku, kad kylančios maisto kainos yra nerimą kelianti tendencija, kuri kartu su nepastovumo ir didelio kainų svyravimo problemomis dar labiau pagilina problemą, kurią turime išspręsti.
Be abejo, jei rinkoms reikia daugiau produkcijos, tai reikia ir investuoti į žemės ūkį. Ūkininkams, kad galėtų investuoti, reikia, be kita, pastovių pajamų, kurios suteiktų drąsos tokiam žingsniui.
Štai kodėl mūsų vidutinės trukmės ir ilgalaikžemės ūkio politika turi būti vertinama į visa tai atsižvelgiant. Ji turi suteikti minimalų stabilumą ir skatinti investicijas tam, kad ūkininkai galėtų plėtoti gamybą ir aprūpinti produktais mūsų rinkas.
Per šią diskusiją taip pat paaiškėjo, jog reikia užtikrinti tai, kad mūsų bendra žemės ūkio politika ir išsivysčiusių šalių žemės ūkio politika būtų suderinta su pietinių kraštų žemės ūkio plėtra ir kad mūsų politika būtų remiamos plėtros ir bendradarbiavimo su Pietų šalimis priemonės, atitinkančios mūsų bendrą žemės ūkio politiką.
Kartu mūsų bendra žemės ūkio politika privalo užtikrinti nuolatinę žemės ūkio plėtrą. Gali tekti peržiūrėti mūsų turimas priemones, skirtas ekstremaliosioms situacijoms rinkoje valdyti, leidžiant rinkai vaidinti savo vaidmenį, tačiau neatsisakant reikalingų priemonių, suteikiančių galimybę imtis veiksmų ir užtikrinti, kad krizmūsų neužkluptų nepasirengusių. Ateinančiais mėnesiais ir metais dar turi būti daug nuveikta šiuo klausimu, vykdant bendrą žemės ūkio politiką.
Reikia spręsti spekuliacijos, taigi ir nepastovumo, problemą (šiuo atveju aš nekalbu eufemizmais). Komisija jau priėmpasiūlymus padėčiai pagerinti, kuriuos ji numato įgyvendinti. Taigi šiuo atveju kalbame ne apie ketinimus, bet apie konkrečius pasiūlymus.
Taip pat turime pagalvoti apie vaidmenį, susijusį su maisto problema, kurį Europos Sąjunga turi atlikti tarptautinėje arenoje. Šiuo klausimu padėtis negali būti stabili Europoje, jei ji nebus stabili pasaulyje.
Gali prireikti persvarstyti mūsų vaidmenį žemės ūkio politikoje ir plėtros politikoje, taip pat būdus, kaip ieškoti maisto problemos klausimo sprendimų per prekybos politiką, plėtros politiką ir finansų politiką. Matyt, šiuo atveju mums reikia imtis suderintų veiksmų.
Aš taip pat atsižvelgiau į tai, kad reikia skubiai veikti kai kuriuose sektoriuose, pvz., gyvulininkystės, kuriai atėjo sunkūs laikai dėl spaudimo iš visų pusių, t. y. dėl žemų kainų gamintojams, kurie neturi jokios naudos iš kylančių kainų, ir dėl didelių sąnaudų. Aš atkreipiau dėmesį į šią problemą.
Taip pat atkreipiau dėmesį į įvairius jūsų pasiūlymus ir mintis, kurias čia išsakėte. Dėl paramos, pavyzdžiui, augalininkystei ir gyvulininkystei, pusiausvyros valstybės narės jau turėjo galimybę imtis veiksmų dėl 2008 m. priimtų sprendimų vykstant bendros žemės ūkio politikos peržiūrai. Dėl siekio išlaikyti paramos, teikiamos augalininkystės ir gyvulininkystės sektoriams, pusiausvyrą, reikėtų pasakyti, jog, pvz., valstybės narės jau turi galimybę imtis veiksmų pagal atlikus 2008 m. bendros žemės ūkio politikos būklės patikrinimą priimtus sprendimus.
Dėl atsargų kaupimo. Tai problema, kurią dar kartą reikia išnagrinėti ir kritiškai apžvelgti, nes, esant aukštoms kainoms, negalima kalbėti apie intervencines atsargas. Vis dėlto gali tekti nuspręsti, koks vaidmuo turi būti numatytas tokių atsargų atveju ir kokią įtaką jos gali turėti deramam rinkų veikimui. Manau, tai klausimai, kuriuos turime užduoti patys sau, prieš pateikdami šios srities pasiūlymus.
Baigdamas norėčiau pasakyti Jaroslavui Paškai, kad išmokų valstybėms narėms skirtumus nebūtinai nustato Komisija. Tai Tarybos ir žemės ūkio ministrų sprendimas. Galutinis sprendimas visada priimamas pagal Komisijos pasiūlytą reglamentą, bet šie reglamentai yra Tarybos, o nuo šiol Tarybos ir Parlamento reikalas.
Taip pat noriu išaiškinti, kad Europos Sąjungoje neskiriamos jokios subsidijos biokuro gamybai žemės ūkyje. Taigi ne bendra žemės ūkio politika skatina biokuro gamybą. Be to, Komisija nesiekia vykdyti žemės atidėjimo. Priežastys visai kitos. Taigi bet kuriuo atveju nebus vykdomas žemės atidėjimas, kai iš tikrųjų mums reikia auginti ir gaminti.
Štai kelios mintys, kuriomis norėjau pasidalyti atsakydamas į iškeltus klausimus. Taip pat dėkoju jums už šią vaisingą diskusiją ir tikiuosi, kad šios dienos diskusija dar nebus išblėsusi iš atminties, kai po kelių mėnesių diskutuosime, kokius išteklius skirti bendrai žemės ūkio politikai, kuri yra pagrindinpriemonsiekiant apsirūpinimo maistu saugumo, įgyvendinti.
János Martonyi
einantis Tarybos pirmininko pareigas. - Ponia pirmininke, norėčiau padėkoti visiems Parlamento nariams už šią konstruktyvią diskusiją. Manau, kad Parlamentas, rodydamas didelį politinį dėmesį šiam klausimui, tiesia pagalbos ranką Tarybai pirmininkaujančiai valstybei įgyvendinant planus dėl kylančių maisto kainų.
Šioje diskusijoje taip pat išryškėjo tai, kad dėl šios problemos masto ir jos suvokimo sunkumo daugeliu aspektų reikia bendrų veiksmų ir kompleksinių sprendimų įvairiose srityse, tokiose kaip žemės ūkis, finansinių produktų ir paslaugų reguliavimas, taip pat vystymosi politika.
Dėl biokuro gamybos. Norėčiau tik pakartoti, kad ES gerai žino, jog nesubalansuota biokuro gamyba gali turėti neigiamų padarinių, susijusių su miškų kirtimu ir maisto stoka. Štai kodėl ES pasiryžusi plėsti antros kartos biokuro gamybą iš nemaistinių kultūrų. ES taip pat panaikino ydingas biokuro gamybos finansines paskatas maisto produktų gamybos sąskaita.
Atsižvelgiant į tai, jog šios problemos struktūrinio pobūdžio priežastys giliai įsišaknijusios pasaulio mastu, Europa turi tarptautiniu lygmeniu atlikti pagrindinį vaidmenį kovojant su maisto produktų kainų augimu, taip pat siekiant apsirūpinimo maistu saugumo. Tai jau vykdoma, remiantis tarptautinėmis organizacijomis ir programomis, pvz., FAO ir Pasaulio maisto programa, taip pat bendrais forumais, pvz., G 20.
Dar norėčiau asmeniškai pridurti, kad ši diskusija sustiprino mano jau susiformavusį įsitikinimą, jog, imantis visuotinių iššūkių, tokių kaip badas pasaulyje, maisto ir žaliavų kainų nepastovumas, sumaištis finansų rinkose, finansinių produktų ir paslaugų reguliavimas, reikia daug platesnio pasaulinio valdymo ir pasaulinio lygmens taisyklių.
Europai, besiremiančiai unikalia valdymo patirtimi ir įstatymų kūrimo pagrindu, lemta vykdyti specialią misiją ir prisiimti atsakomybę šiuo klausimu. Kaip tik dėl šios priežasties manome, kad Europa ir Europos Sąjunga turi imtis vadovaujančio vaidmens grumtynėse su šiais iššūkiais.
Tarybai pirmininkaujanti Vengrija su pasitenkinimu pažymi, kad ji gali tikėtis Parlamento paramos tęsiant ES pradėtus darbus tiek politikos, tiek ir pastangų tarptautiniu lygmeniu srityse.
Pirmininkė
Užbaigiant diskusiją, pagal Darbo tvarkos taisyklių 110 straipsnio 2 dalį buvo pateiktos šešios rezoliucijos.
Diskusijos baigtos.
Balsavimas vyks 2011 m. vasario 17 d., ketvirtadienį.
Raštiški pareiškimai (Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnis)
Michèle Striffler
Europos Sąjungai apsirūpinimo maistu saugumas pasaulyje - kritiškai svarbus klausimas. Reikia neatidėliojant imtis nuoseklių veiksmų ES ir visos planetos piliečių apsirūpinimo maistu saugumui garantuoti. Svarbiausia vystyti tvarų žemės ūkį besivystančiose šalyse, jų agrariniam sektoriui skiriant tinkamą dalį ES paramos vystymuisi. Įspūdingai nuo praėjusio amžiaus devintojo dešimtmečio žemės ūkio sektoriui sumažinta parama vystymuisi - apgailėtinas dalykas, todėl reikia tikėtis, kad šio poreikio pripažinimas padės pakeisti šią tendenciją į priešingą. Europos Komisijai tikrai reikia teikti pirmenybę žemės ūkio paramai vystymuisi, ypač paramai ūkininkams, kad jie galėtų patekti į rinkas, taip pat paramai mažiems ir vidutiniams šeimos ūkiams. Humanitarinpagalba maistu turi atitikti besivystančiųjų šalių poreikius, iššūkius ir struktūrinius suvaržymus, atkreipiant dėmesį į gamybą, paskirstymą ir vietinį transportą, taip pat šių šalių prekybos pajėgumus, siekiant suteikti pagalbą dedant pamatą ilgalaikiam apsirūpinimo maistu saugumui užtikrinti.
Liam Aylward
Apsirūpinimo maistu saugumas - pagrindinšių dienų problema. 79 mln. žmonių ES gyvena žemiau skurdo ribos, o pernai žiemą maistas buvo dalijamas 16 mln. ES gyventojų.
Kadangi pakilusios į naujas aukštumas maisto kainos laikosi jau septintą mėnesį iš eilės ir kadangi kainų nepastovumas kelia rimtų problemų maisto grandinėje, dar daugiau žmonių susidurs su sunkumais ieškodami sveiko maisto už prieinamą kainą. Bendros žemės ūkio politikos programos, pvz., Programa labiausiai nepasiturintiems asmenims, - itin svarbios aprūpinant maistu. Šios programos turi būti remiamos, be to, turi būti skubiai imtasi ilgalaikių priemonių, siekiant užtikrinti apsirūpinimo maistu saugumą ES ir visame pasaulyje.
Šiuo metu pasaulyje 30 proc. pagaminto maisto nueina niekais. Tai nepriimtina, amoralus švaistymas turi būti pažabotas. Stipri žemės ūkio pramonė, stipri BŽŪP ir maisto grandinė, kurioje imtasi visų priemonių nuostoliams sustabdyti - būtiniausi dalykai apsirūpinimo maistu problemai išspręsti.
Janusz Władysław Zemke
Pritariu tam, kad Europos Parlementas sutelkdėmesį į kylančias maisto kainas. Deja, šis kainų kilimas nėra trumpalaikis reiškinys, nes, atrodo, tai ilgalaikės tendencijos pradžia. Padėtį dar labiau apsunkina didėjanti maisto, ypač grūdų, paklausa, blogi pastarųjų metų derliai ir nedidelės atsargos sandėliuose, deja, dar prisideda ir manipuliavimas finansais ir silpnėjantis doleris. Visa tai kelia sumaištį rinkose. Mūsų požiūriu, socialiniai padariniai dar rimtesni. Daugelyje šalių proporcingai daugėja gyventojų, jie nusilpę nuo prastos mitybos ir amžinai alkani. Jų neviltis virsta vis didėjančios politinės įtampos šaltiniu.
Mes negalime pasyviai stebėti šių įvykių. Reikalingas tarptautinis bendradarbiavimas, kurį globotų ir remtų JT ir Europos Sąjunga. G 20 priklausančios valstybės turėtų veiksmingai kovoti prieš spekuliaciją žemės ūkio produktais. Vėl turėtume imtis žemės ūkio rinkų reguliavimo Europoje, bet taip, kad nebūtų dirbtinai varžoma potenciali plėtra. Neturėtų būti jokių spekuliacijų, pasinaudojant pasaulinio bado grėsme, nes dėl šios spekuliacijos iš bado mirtų daug nekaltų žmonių (ypač skurdžiausiose valstybėse).
Tunne Kelam
Per antrą 2010 m. pusmetį didmeninės žemės ūkio produktų kainos padidėjo 32 proc. Grūdų suvartojimas 2005-2010 m. laikotarpiu padidėjo iki 41 mln. tonų, palyginti su 21 mln. tonų, suvartotų 1990-2004 m. laikotarpiu. Anot įvairių analitikų, realu, kad 2011 m. kils didelio masto maisto krizė; pakaktų, kad neužderėtų kokia nors viena kultūra. Didžiausios eksportuojančios šalys Rusija, Ukraina, Kinija, Meksika jau priverstos importuoti, kad turėtų pakankamai atsargų. Kainų didėjimo priežastys miglotos, be to, niekam neįdomu klausytis kalbų apie tendencijas žemės ūkio produktų rinkoje. Pastarasis kainų padidinimas buvo dramatiškas ir nenuspėjamas dėl spekuliacijų. Norėčiau atkreipti jūsų dėmesį į faktą, kad kuo daugiau naudojama biokuro, tuo labiau mažėja grūdų, naudojamų gyvuliams ir žmonėms. Tai sukėldidelę įtampą, nes turime suvokti, kad dėl didėjančių maisto kainų gali išaugti infliacija, prasidėti su pašarais susijęs protekcionizmas ir kilti neramumų, o visa tai kartu galėtų sukelti socialinį, ekonominį ir politinį netikrumą Europoje ir visame pasaulyje. Europa, viena didžiausių maisto produktų importuotojų, daro didelę įtaką pasaulinėms maisto kainoms, bet tai ir jos pačios neapsaugo nuo įvairių kainų sukrėtimų. Pritariu Europos Komisijos pastangoms iki 2011 m. pavasario priimti naujų teisės aktų, kurie suteiks Komisijai daugiau galių reguliuoti rinkas ir užkirsti kelią spekuliacijai, paketą. Europos Sąjunga turi surasti priemonių kainų pusiausvyrai ir nuosekliai ekonomikos plėtrai užtikrinti. Turi būti nustatyta saugumo, atvirumo ir plėtros pusiausvyra. Turime būti pasirengę susidurti su galima krize.
Spyros Danellis
Vieniems dabartinės didelės kainos - geras dalykas, o kitiems - blogas. Sakysim, kviečių augintojams jos naudingos, o gyvulininkystės produktų gamintojams - ne. Šalys, kurios turi javų eksportui, turi naudos, tačiau jos stumia į aklavietę ir užtraukia badą besivystančių šalių žmonėms, kurie priklauso nuo javų jų maistui importo. Be abejo, galutinės pasekmės įvairiose teritorijose bei įvairiems gamintojams gali skirtis. Taip yra todėl, kad už visų laimėtojų ir pralaimėtojų grupių slypi šios problemos: ES žemės ūkio produktų tiekimo grandinės problemos, klimato kaitos apsirūpinimo maistu saugumui keliamas pavojus, neišsprendžiamos problemos, atsiradusios dėl paviršutiniškų ir prieštaringų sprendimų, ką ir kaip gaminti, parduoti, plėtoti. ES turi, ramiai ir rimtai įvertinusi sąlygas, neužmiršdama savo vaidmens tarptautinėse rinkose, parengti tikroviškus ir subalansuotus sprendimus. BŽŪP reforma turi padėti žengti šia linkme.
Csaba Sándor Tabajdi
Per didelį maisto kainų kilimą sukėltrys veiksniai vienu metu : gaivalinių nelaimių sukeltas nederlius, auganti maisto paklausa (ypač Kinijoje ir Indijoje) ir prekių biržos veiksmai, t. y. spekuliacija kainomis. Prancūzijos prezidentas Nicolas Sarkozy prieš kelias savaites labai laiku ir vietoje iškėlklausimą: "jeigu pinigų rinkos reguliuojamos, kodėl nereguliuojamos prekių rinkos?" Turime daug plačiau kovoti prieš spekuliaciją tiek ES, tiek pasauliniu mastu. Pagrindinmaisto kainų šuolio priežastis - milžiniški pasiūlos svyravimai. Pasaulio rinkoje tik 10-20 proc. grūdų pereina iš rankų į rankas, bet gamybos mažėjimas vis tiek gali sukelti paniką. Vadovaudamiesi mažėjančių atsargų prognozėmis, importuotojai staiga pakelia kainas.
Nei gamintojų, nei vartotojų atžvilgiu neteisinga, kad vidaus kainas taip pat nulemia eksporto kainos, nes bent 80 proc. produkcijos suvartojama ten, kur ji pagaminta. Rusija, ankstesneksportuotoja, o dabar importuotoja, daro pagrindinę įtaką Europos grūdų ir aliejinių kultūrų rinkoms. Atsargų staigaus mažėjimo problemą dar labiau aštrina spekuliacija ateities sandorių rinkoje; dėl to ir įvyksta maisto kainų šuolis. Taigi pagrindinproblemos priežastis - ne fizinis maisto trūkumas, bet neturtingiesiems nebeprieinamos maisto kainos. Todėl maistas, užuot pardavus jį prieinamomis kainomis, guli sandėliuose. Aukštos kainos sekina vartotojus, ypač iš neturtingųjų visuomenės sluoksnių.
Luís Paulo Alves
Svarstome visų pirma politinę problemą, kuri reikalauja ateities vizijos. Vis dėlto labiau nei trumpalaikių priemonių reikia drąsos tam, kad sukurtumėte naują struktūrą, kuri per ateinančius 40 metų padėtų padidinti maisto gamybą 70 proc., naudojant vis mažiau gamtos išteklių. Dėl šios priežasties tai, kas vykdoma ar nevykdoma Afrikoje, Azijoje, Amerikoje ir Europoje paveikia visus ir visur, nes tai turi pasekmių maisto produktų prieinamumui ir jų kainoms. Tai labai pablogina neturtingųjų, taip pat mėsos ir pieno gamintojų padėtį. Štai kodėl reikalingas pasaulio lygmens atsakas, kuris nebūtų susijęs vien tik su žemės ūkio politikos sritimi, t. y. ypač svarbu pasitelkti visas politikos kryptis, be kurių mes faktiškai negalėsime priimti reikalingų sprendimų. Pasaulio lygmeniu šie sprendimai turi apimti teisės į maistą įtvirtinimą, paramą šalims, siekiančioms išsimaitinti pačioms, paramą ūkininkams, užtikrinant jų vienodas galimybes gauti pridėtinės vertės maisto grandinėje, finansinių spekuliacijų suvaržymą, naudojimosi žeme apsaugą ir maisto atsargų kaupimą.
Sirpa Pietikäinen
Teisį pakankamą mitybą - žmogaus teisė, nuo 1948 m. pripažinta JT Visuotinėje žmogaus teisių deklaracijoje. Taigi turėtume prisiminti, kad diskutuodami apie maisto kainą, faktiškai kalbame apie pagrindines žmogaus teises.
Europos Sąjungos bendros žemės ūkio politikos pertvarka vyksta tuo metu, kai pasaulyje kyla maisto kainos. Jeigu nuosekliai, siekdami pusiausvyros, remdamiesi žmogaus teisėmis, reaguosime į šiuos pokyčius, mums prireiks sisteminio požiūrio ir politikos. Maisto kainas ir maisto kainų tendencijas veikia kelios kritiškai svarbios pasaulinio žemės ūkio problemos - klimato kaita, energetikos politika, disponavimas gamtos ištekliais ir jų naudojimo pobūdis. Europos Sąjunga turėtų būti naujo mąstymo, susijusio su žemės ūkio sritimi, pradininkė. Mums reikia maisto politikos, kuria būtų kritiškai įvertintos visos maisto gamybos grandinės dalys, atsižvelgiama į jų poveikį sveikatai ir aplinkai. Reikia remti ir vykdyti tinkamesnę ir numatančią išteklius veiksmingiau naudoti maisto politiką, kuri būtų įgyvendinta taikant ekonomines ir politines priemones.
Spekuliacija maisto kainomis turėtų būti dar labiau suvaržyta. Michel Barnier, už vidaus rinką ir paslaugas atsakingas Komisijos narys, pasiūlnaujų priemonių spekuliacijai pagrindinėmis prekėmis išvestinių finansinių priemonių rinkoje pažaboti. Michel Barnier idėja teisinga. Dramatiški maisto kainų svyravimai daro žalą ūkininkams, vartotojams ir net visai valstybių ekonomikai. Išvestinių finansinių priemonių rinkoje prisiimti įsipareigojimai turi būti skaidresni, be to, turi būti vykdoma didesnjų stebėsena ir, jei reikia, turi būti įvesti su maisto kaina susijusios prekybos suvaržymai. Šiuo metu pats svarbiausias Europos Sąjungos uždavinys - tvari maisto politika.
Pavel Poc
Pasaulio banko pareiškime teigiama, kad nuo 2010 m. spalio mėn. maisto kainos pakilo daugiau nei 15 proc., o anot FAO, pvz., grūdų kaina kasmet augo 39 proc. Maisto kainų didinimas ne tik kelia pavojų mažiausias pajamas gaunančioms grupėms, bet ir atskleidžia gilesnes ir rimtesnes problemas, kurios iškils ateityje. Pasaulinei maisto gamybai kelia pavojų kai kurie kiti veiksniai, pvz., kenkėjai, ligos ir gaivalinės nelaimės. Šiuo metu šiuos veiksnius aštrina ekstremalios orų sąlygos, matyt, dėl klimato kaitos. Geras pavyzdys - sausros ir gaisrai Rusijoje 2010 m. arba potvyniai Pakistane, o ne taip seniai ir Australijoje. Negalime leisti, kad kylančių maisto kainų problema ateityje dar paaštrėtų. Beprasmiška čia svarstyti, kodėl keičiasi klimatas, nes pavojai realūs ir jais abejoti būtų nepriimtina avantiūra. Vis dėlto maisto kainas taip pat veikia ekonominiai veiksniai, ypač piktnaudžiavimas rinkos sistema valdžiai manipuliuojant JAV dolerio kursu, taip pat neatsakinga spekuliacija žaliavų prekyboje. Europa turi suvokti, kad dabar priimti sprendimai darys poveikį visai maisto sistemai ateityje. Trumpuoju laikotarpiu galime sumažinti maisto atliekų kiekį, sumažinti priklausomybę nuo importo, sumažinti ar stabilizuoti paklausą, be to, įvesti rinkos reguliavimo mechanizmus, siekiant išvengti spekuliacijos.
Elisabeth Köstinger
Turint omenyje dabarties politinius konfliktus, faktas, kad maisto kainos pasiekaukščiausią lygį nuo to laiko, kai buvo pradėtos registruoti, ši problema tapo labiau aktuali negu bet kada anksčiau. Taigi kalbame apie maisto tiekimo problemą, o besivystančių šalių atveju apie pagrindinių maisto produktų tiekimo problemą. Europos Sąjunga raginama pagreitinti kovą su skurdu ir badu pasaulyje, nes šiuo metu apie 1,4 mlrd. žmonių kenčia ypatingą skurdą. Skurdas - taip pat ES vidaus problema. Vienintelpriemonužtikrinti aprūpinimą maistu Europoje - Europos bendra žemės ūkio politika. Iššūkiai, su kuriais susiduria žemės ūkis, didžiuliai ir jie skatina tendenciją gaminti "daugiau iš mažiau". Aukštesnės maisto kainos automatiškai nepadidins ūkininkų pajamų; praraja tarp gamintojo ir vartotojo kainų vis didėja. Kainų valdymas - sudėtingas dalykas: nepakankamai žaliavų, aukštesnės gamybos sąnaudos, aukštos kuro kainos, priklausomybnuo derliaus, eksporto ir pasaulio rinkos - tankus priežasčių tinklas, kurį reikia išnarplioti tikslinėmis priemonėmis. Šioms priežastims pašalinti skubiai reikalingos priemonės ir sutarimas, susiję su visomis politikos sritimis. Raginu Komisiją siekti pažangos stiprinant žemės ūkio gamybą Europoje ir besivystančiose šalyse. Spekuliavimas mums gyvybiškai svarbiomis prekėmis - amoralus dalykas, todėl šiuo atžvilgiu turime imtis ryžtingesnių veiksmų.
Edite Estrela
Maisto kainos pastaraisiais metais labai pakilo ne tik dėl pasiūlos ir paklausos dėsnių, bet, visų pirma, dėl spekuliacijos. Be abejo, šis kainų augimas pirmiausia paveikia neturtingesnius žmones, kurie daugiau kaip pusę savo pajamų išleidžia maistui. Nepriimtina, kad kai kas pelnytųsi iš kitų bado - ar tai būtų Europoje, ar besivystančiose šalyse.
Piliečiai turi teisę į apsirūpinimo maistu saugumą, kurio pirminsąlyga - sveikas maistas visiems. Maisto trūkumą sukelia daugelis priežasčių, inter alia, nevykęs erdvinis planavimas ar netikusi paramos žemės ūkiui politika, taip pat klimato kaita. Dėl to ypač svarbu, kad ES palaikytų savo žemę dirbančius ūkininkus, gaminančius reikalingus maisto produktus. Nepriimtina, kad vartotojai mokėtų daug, gamintojai uždirbtų mažai, o pagrindinis pelnas tektų spekuliantams. Kova su klimato kaita turi būti ES prioritetas ir siekiant užtikrinti apsirūpinimo maistu saugumą.I
Sandra Kalniete
raštu. - (LV) Pastaraisiais mėnesiais staiga pakilo maisto kainos, dėl to padaugėjo žmonių, gyvenančių ant skurdo ribos. Padėtis Europoje nėra tokia kritiška, nes mūsų piliečių pajamos nepalyginamai didesnės negu besivystančiose šalyse. Vis dėlto mūsų rinkėjai jaučia, kad maisto kainos kyla. Remiantis Pasaulio banko statistikos duomenimis, nuo praėjusio birželio besivystančiose šalyse nuskurdo apie 44 mln. žmonių, nes maisto kainos 2011 m. pradžioje pasiek2008 m. lygį, kai kylančios maisto ir naftos kainos smarkiai padidino skurdą visame pasaulyje. Žinoma, naftos kaina pasaulyje turi įtakos maisto kainoms, bet mes turime prisiminti 2008 m. vasarą, kai nafta kainavo 140 JAV dolerių už barelį, o šiandien ji kainuoja jau 100 JAV dolerių; tai reiškia, kad kainos iš dalies pakilo dėl spekuliacijos. Siekiant išvengti tokios padėties ateityje G 20 šalys turėtų parengti mechanizmą, kad būtų užkirstas kelias kainų kilimui ir spekuliacijai maisto produktais. Dėl to turime veikti tarptautiniu lygmeniu. Maisto kainų nepastovumo problema - dar vienas įrodymas, jog mums reikia galingos bendros žemės ūkio politikos, kuri būtų teisinga ir suteiktų vienodas galimybes visiems Europos ūkininkams tam, kad mūsų gyventojai galėtų gauti geros kokybės ir vertingo maisto priimtinomis kainomis.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
raštu. - (LT) Kalbant apie maisto kainas, noriu atkreipti dėmesį į du aspektus. Pirma, kaip parodvisiškai nesena mano šalies patirtis, labai paprasta šiek tiek pamanipuliavus visuomenės nuomone, įtakoti maisto kainų kilimą. Per dieną visoje Lietuvoje dėl perpardavinėtojų cukraus kaina pakilo daugiau nei 10 proc. Todėl kasdienio vartojimo maisto produktų negalima palikti savireguliacijai. Jie gali būti laikomi investicija, kuriai valdyti būtinos specifinės žinios, kurių neturi žemės ūkio produkcijos augintojai (ūkininkai). Nors laisvas prekių judėjimas - vienas iš esminių ES laisvos rinkos veikimo principų, tiek valstybių narių, tiek ES mastu būtina imtis griežtesnių priemonių ribojant spekuliacijas maisto produktais ir ginant silpnesnės pusės - vartotojų, smulkiųjų ūkininkų bei prekybininkų - teises santykiuose su stambiaisiais perdirbėjais bei prekybos centrais. Antras aspektas - glaudus maisto produktų ir energijos išteklių ryšys bei jų kainų tarpusavio santykis. Viena vertus, kovodami su klimato kaitą skatinančių dujų išmetimu, skatiname biokuro naudojimą (ir net esame nustatę privalomas jo naudojimo kvotas), antra vertus, būtent biokurui skirtų augalų auginimas žemės ūkio paskirties žemėje, kurioje galėtų augti ir maistui skirta produkcija, didina maisto produktų kainas. Todėl, nors kova su klimato kaita - vienas iš prioritetinių mūsų tikslų, turime rasti būdą, neįtakojantį maisto produktų kainų (pavyzdžiui, biokurui būtų naudojama tik žemė, kuri tikrai niekada nebus tinkama žemės ūkio produkcijai auginti).
Véronique Mathieu
Rezoliucijoje dėl didėjančių maisto kainų atsižvelgta į išvadą, kad maisto produktų kainos nuolat auga. Dėl to raginame imtis skubių priemonių manipuliacijoms kainomis stabdyti. Klimato reiškiniai - ypač verta dėmesio priežastis, susijusi su šiuo kainų augimu; kitaip sakant, reikalingas geresnis vandens ir dirvos valdymas. Tiesioginis kainų kilimo poveikis pasaulio gyventojams gali išprovokuoti maištus ir neramumus, todėl tai turi paskatinti ir G 20 vadovus susitarti dėl rinkos priemonių kovai su spekuliacija.
