Högtidligt möte - utdelande av Sacharovpriset - 2006
Talmannen
Mina damer och herrar, herr kommissionsordförande, ärade kommissionsledamöter! Det är ett stort nöje för Europaparlamentet att få ta emot vinnaren av Sacharovpriset 2006, Aljaksandr Milinkevitj, ledare för oppositionen Enade demokratiska krafter i Vitryssland.
Herr Milinkevitj! Vi är verkligen mycket glada över att ni är med oss här i dag.
(Applåder)
Det har funnits tillfällen då vi har trott att ni inte skulle kunna komma. Våra Sacharovpristagare har ofta varit oförmögna att komma hit och ta emot priset. Aung San Suu Kyi, Wei Jingsheng och Kvinnor i vitt har olyckligtvis inte haft möjlighet att närvara vid ceremonin.
Vi får inte glömma att vi européer hemma i våra starka demokratier ofta tar mänskliga rättigheter för givna och betraktar dem som något naturligt och obestridligt, som luften vi andas. Vi åtnjuter politiska och civila friheter och glömmer ibland bort vad det kan kosta att lyckas nå dem, och vi är vana vid att utöva dem. Vi vänjer oss mycket snabbt vid positiva saker, och till och med länder som har nått denna frihet senare utövar den som om de alltid hade haft den och som om alla har den.
Men vi får inte glömma att miljarder människor runt omkring i världen saknar den frihet som vi åtnjuter.
Vår union grundas på respekt för mänskliga rättigheter, och en del av vårt existensberättigande är att försvara dem och främja dem över hela världen. Inte bara av moraliska skäl, utan också för vår egen skull. Det ligger i Europas intresse att hela mänskligheten ska ha den frihet vi åtnjuter.
Sacharovpriset är följaktligen ett uttryck för Europeiska unionens försvar av och engagemang för mänskliga rättigheter, och i år går priset till en person som ägnar sitt liv åt kampen för frihet i sitt land.
Alla vet att presidentvalet i Vitryssland i mars varken var fritt eller rättvist och att Europeiska unionen inte kunde sända sina observatörer eftersom dessa nekades tillträde till landet.
Aljaksandr Milinkevitj har haft modet att utmana den senaste diktaturen i Europa. Han har lyckats förena de demokratiska oppositionsgrupperna för att återupprätta de politiska rättigheterna och friheterna i sitt land.
Han har lett massdemonstrationer och har arresterats för att ha uppmanat sina landsmän att försvara sina grundläggande rättigheter.
Herr Milinkevitj! Ni har blivit en symbol för motståndet mot förtryck och för hoppet om en demokratisk framtid.
Vi delar ert mål att det vitryska samhället ska ha rätt att välja sina ledare på ett demokratiskt sätt, rätt till oberoende information, rätt att upprätta icke-statliga organisationer och rätt till en oberoende och opartisk dömande makt.
Detta är rättigheter som Europaparlamentet alltid har försvarat. Vi har protesterat mot det våld, de godtyckliga arresteringar och de politiskt motiverade domar som den vitryska regimen har utövat mot människor som kämpat för grundläggande rättigheter i landet.
Det pris som ni får motta i dag är ett bevis på vårt stöd till alla de människor som kämpar tillsammans med er.
Det här är inte första gången som vi har tilldelat någon från Vitryssland detta pris. År 2004 delade parlamentet ut Sacharovpriset till det vitryska journalistförbundet, till yrkesverksamma som riskerade sina liv för att ta reda på sanningen och sprida den.
I dag, två år senare, visar vi återigen vårt fulla stöd för kampen för demokrati i Vitryssland, för situationen har inte förbättrats sedan dess.
Dödsstraff tillämpas fortfarande regelbundet i landet. Jag fördömer arresteringen av och domen mot Aleksandr Kazulin, som för närvarande hungerstrejkar i fängelset, och jag vill tala om att vi är övertygade om att Vitrysslands framtid ligger i att dela det demokratiska Europas frihet och välstånd.
Ni är forskare, herr Milinkevitj, liksom Andrej Sacharov själv var. Ni delar åsikter, värderingar och utbildning, och ni har upplevt samma tragiska följder av att konfrontera en diktatorisk regim.
I dag överlämnas det pris som bär forskaren Sacharovs namn till en annan forskare, men framför allt överlämnas det till hoppet om ett demokratiskt Vitryssland och till alla de människor som kämpar tillsammans med er för att förverkliga detta hopp.
Jag överlämnar ordet till er, herr Milinkevitj.
(Ihållande applåder)
(Talmannen överlämnade Sacharovpriset.)
Aljaksandr Milinkevitj
Herr talman, mina damer och herrar! Jag ska tala på mitt modersmål eftersom jag vill framföra mina tankar, och jag tänker alltid på vitryska. Därför ska jag tala på det språk som jag bäst kan uttrycka mina känslor på.
(Parlamentet gav Aljaksandr Milinkevitj stående ovationer.)
(Talaren talade sitt modersmål, texten nedan är en översättning.)
Jag vill börja med att varmt tacka Europaparlamentet för denna stora ära, att få motta Andrej Sacharov-priset, uppkallat efter denna oerhört begåvade fysiker och glödande försvarare av mänskliga rättigheter. Jag vill också tacka för denna möjlighet att tala inför er.
Detta pris är inte bara mitt! Det är till alla vitryska medborgare, alla som befann sig på torget i Minsk i mars förra året, som har kastats i fängelse och relegerats från universitet och arbetsplatser. Priset är till alla som fortsätter kampen. Vi är många! Vi är de som vill att Vitryssland ska återvända till familjen av europeiska demokratier och som är villiga att offra vårt personliga välbefinnande, vår frihet och till och med våra liv för att nå dit.
Vitryssland har alltid varit ett europeiskt land. Det har gett Europa mycket och gjort många uppoffringar. På 1800-talet gav Vitryssland Europa en prototyp för en första demokratisk författning, storhertigdömet Litauens författning. Man gav världen ett flertal framstående personligheter, såsom Guillaume Apollinaire, Marc Chagall, Fjodor Dostojevskij, Dmitrij Sjostakovitj och Tadeusz Kościuszko. Vitryssarna var det andra folket i Europa som översatte bibeln till sitt modersmål. Under andra världskriget var det i Vitryssland som den starkaste motståndsrörelsen i Europa utvecklade sig, vilket kostade en av tre medborgare livet. Av de sex miljoner judar som dödades i förintelsen kom en miljon från Vitryssland.
Om det är några som förtjänar frihet är det vi! Vi har förtjänat den genom hela vår historia och genom de uppoffringar som vi har gjort för dess räkning. Varje århundrade har Vitryssland, genom oupphörliga krig, förlorat mellan en fjärdedel och en tredjedel av sina söner och döttrar. Man har förlorat sin elit. Vårt folk har drabbats av att deras nationella identitet med tvång har ryckts upp med rötterna och av utrotning av deras historiska minne. År 1991 gladde det oss oerhört att äntligen ha fått vårt oberoende, men vid den tidpunkten insåg vi inte att frihet och oberoende inte är samma sak.
I dag kämpar vi återigen för frihet och för att försvara vårt oberoende. Detta gör vi inte bara för vår egen skull, utan också för våra barn som, liksom franska, litauiska, polska och brittiska barn, har rätt att leva i ett fritt land. Det var våra barn som tillbringade långa nätter på torget i Minsk efter valet den 19 mars, när de vuxna inte kunde uthärda kylan utan gick hem. Det var våra barn som kastades in i slutna, kvalmiga transportbilar och fängslades, medan deras föräldrar letade efter dem i dagar. Det var våra barn som, när de släppts ur fängelset, relegerades från universiteten för sina åsikter. Men de tvivlade inte ett ögonblick på att vår gemensamma åsikt var berättigad. Jag är stolt över dem.
Under veckan efter valet, när vi stod kvar på torget och protesterade mot den skandalösa förfalskningen av valresultatet, grep myndigheterna över 1 000 personer. Minsks fängelser hade aldrig tidigare varit överfulla, men det var precis vad de var under den veckan. Regimen insåg att det enda sättet att få slut på denna protest var med hjälp av en militär styrka. Det är anledningen till att myndigheterna under dessa få dagar arresterade alla som kom till torget, till och med dem som bara kom med mat, vatten och varma kläder till de människor som levde i ”tältstaden”.
Den 19 mars förväntade sig myndigheterna inte att få se tiotusentals människor ute på gatorna, trots hot om repressalier. Detta var vår första seger. Jag är väl medveten om att det kommer att behövas många fler liknande segrar innan vi kan sätta stopp för denna illegala regim.
Den tidigare presidentkandidaten, Aljaksandr Kazulin, sitter nu i fängelse, dömd till fem och ett halvt år. Han har nu hungerstrejkat i över 50 dagar. Hans hälsotillstånd är mycket allvarligt: han har gått ned 40 kilo i vikt, och hans liv är i fara. Detta pris är också till honom, och till Zmitser Dasjkevitj, Pavel Severinets, Mikola Statkevitj och Andreï Klimaŭ och alla andra politiska fångar i mitt hemland. Priset är ett bevis på EU:s kännedom om situationen i Vitryssland. Priset är ett utomordentligt exempel på moralisk politik. Priset är ett erkännande av Vitrysslands europeiska framtid.
Denna höga utmärkelse skulle ha kunna mottagits av professor Hienadź Karpienka, under flera år ledare för den vitryska demokratiska rörelsen. Eller av den f.d. inrikesministern Jurij Zakharenko. Eller av Viktar Hantchar, vice talman för det senaste lagliga parlamentet i Vitryssland. Dessa personer är hjältar, förkämpar för Vitrysslands frihet, men de har försvunnit spårlöst eller mördats. Detta är metoder, lika gamla som mänskligt hat och lika fasansfullt urmodigt som inkvisitionen, som de vitryska myndigheterna för närvarande använder mot sina motståndare.
I det tal han höll efter att ha mottagit Nobels fredspris sa Andrej Sacharov: ”Jag är övertygad om att internationell tillit, ömsesidig förståelse, nedrustning och internationell säkerhet inte är möjliga utan ett öppet samhälle med informationsfrihet, samvetsfrihet, glasnost, rätten att resa och rätten att välja i vilket land man vill vara bosatt.” Jag delar den uppfattningen. Akademikern Sacharov förespråkade alltid fredligt motstånd. Jag delar hans uppfattning även där. Vi har allt som behövs för att vinna: tro på Vitrysslands europeiska framtid, solidaritet, mod och erfarenhet. Blått - färgen på Europeiska unionens flagga - har blivit en symbol för många unga människor. I mars hissades denna flagga bredvid vår nationella flagga i vitt, rött och vitt. Litauens, Ukrainas, Polens, Rysslands, Estlands, Azerbajdzjans och Georgiens flaggor hissades också, som ett tecken på dessa länders solidaritet med oss.
Vi måste övervinna den rädsla som har genomsyrat människors medvetande under de senaste tio åren som en följd av oupphörlig propaganda. Andrej Sacharov utfärdade en varning: ”Tankefriheten är det enda skyddet mot nedsmittning av människor med kollektiva myter som, i händerna på förrädiska hycklare och uppviglare, kan förvandlas till en blodig diktatur.”
Det är vad som sker i Vitryssland i dag. Monument som hedrar Stalin har börjat synas igen. Officiella medier öser ut störtfloder av lögner och förtal i ”bästa” Sovjetanda, precis som på Sacharovs tid. Den stora fienden är väst, och lokala demokrater framställs som dess agenter.
Regimen befinner sig i en svår situation i dag. Dess planekonomi är inte effektiv, och Ryssland hotar att sätta stopp för de ekonomiska preferenserna. Därför håller regeringen på att bli nervös, och försöker skylla på sina politiska opponenter. Under sitt möte med ukrainska journalister i slutet av november sa Aleksandr Lukasjenko att ”den här oppositionen smyger sig i väg utomlands och kräver ekonomiska sanktioner mot landet och gläder sig sedan åt att gaspriserna kommer att stiga”.
Jag vill ta detta tillfälle i akt att från denna europeiska plattform klargöra för alla, i synnerhet det vitryska folket, att detta är lögn, och det tar jag fullt ansvar för! Vi har aldrig krävt ekonomiska sanktioner mot vårt land, och vi är fullt medvetna om att sådana sanktioner i huvudsak skulle drabba Vitrysslands vanliga medborgare. Regimen kommer alltid att hitta sätt att stödja sina tjänstemän. Vi har alltid framhållit att den ryska gasen inte skulle fortsätta vara billig för Vitryssland, att den skulle bli dyr också i Ryssland. Det är beklagligt att de vitryska ledarna inte har tagit vara på det tillfälle som de haft och att de inte har dragit fördel av de möjligheter de länge haft att utföra verkliga ekonomiska reformer. Nu kommer det vitryska folket att drabbas av följderna.
De huvudsakliga villkor som Moskva för närvarande ålägger Lukasjenko i gengäld för dess långvariga ekonomiska och politiska stöd omfattar att gå med i den monetära unionen, i själva verket den ryska rubeln, och att anta en konstitutionsakt för det som ryssarna kallar ”unionsstaten”. Att godkänna dessa villkor skulle oundvikligen innebära en förlust av suveränitet för Vitryssland.
De vitryska politiska ledarna motsätter sig för närvarande fortfarande steg i den riktningen. Lukasjenko har nyligen öppet uttryckt sin oro för landets oberoende. Han talar om sambandet mellan oberoende och välmående, något som vitryska demokratiska krafter har talat om länge. Men i hans fall får försvaret av oberoende inte förväxlas med ett försvar av hans personliga intressen och hans önskan att till varje pris hålla fast vid makten. Han och hans följeslagare är fullt medvetna om att få av dem skulle få behålla sin befattning och sin förmögenhet vid en förlust av oberoendet och om ryskt kapital kommer in i landet. Vi kan emellertid inte utesluta möjligheten att den vitryska regimen, styrd av en självbevarelsedrift, accepterar Moskvas villkor och håller en folkomröstning för att godkänna dem. Det råder inga tvivel om att det bara är demokrati, snarare än diktatur, som kan garantera Vitrysslands oberoende.
Det faktum att vi ännu inte har funnit ett gemensamt språk med Moskva innebär inte att de vitryska demokratiska krafterna är emot Ryssland. Vi vill leva i en suverän stat och upprätta bästa möjliga förbindelser med Ryssland. Vi är beredda att ta hänsyn till deras intressen, förutsatt att de inte går emot våra egna intressen. Ryssland är en strategisk partner för oss, liksom för EU. Ett demokratiskt Vitryssland kommer att vara en trovärdig och pålitlig vän till Ryssland.
Vi anser att ett förbud mot att resa in i länder i Europeiska unionen för personer som bryter mot konstitutionen och deltar i förtryck är en mycket effektiv åtgärd. Listan över demokratins fiender borde utökas.
Samtidigt vädjar jag till er att inte öka kostnaderna för Schengenviseringar för vitryska medborgare. Från och med den 1 januari 2007 förväntas kostnaden för en Schengenvisering att vara 60 euro. Det skulle vara ett oöverkomligt pris för den övervägande majoriteten av vitryssar som är i desperat behov av fria kontakter med väst. Detta beslut innebär ett hot om en ny ”järnridå”. Dessa åtgärder skulle gynna Lukasjenko, som ständigt hävdar inför det vitryska folket att ”ingen vill ha med oss att göra i väst”.
Europeiska kommissionens förslag i förra månaden gladde oss mycket. De innebär en god möjlighet för Lukasjenkos regering att frångå den internationella självisolering och den dåliga ekonomiska situation som man har fastnat i. Aleksander Lukasjenko själv var tvungen att vid regeringssammanträdet erkänna att nästa år kommer att bli ”katastrofalt besvärligt”. Om regimen godkänner dessa förslag kommer Vitryssland att kunna motta ett betydande stöd för en inledning av de politiska och socioekonomiska reformer som har varit så nödvändiga under så lång tid, och att inleda ett verkligt närmande till EU, bland annat genom en gradvis, ekonomisk integration.
Men det finns praktiskt taget inget hopp om att den vitryska regeringen kommer att godta detta närmande till Europeiska unionen. Det har redan lagts fram många liknande förslag, men regimen har aldrig svarat konkret. Regimens trofasta medlemmar är mycket medvetna om att en demokratisering, när den väl har inletts, oundvikligt och mycket snabbt kommer att innebära ett slut på deras järngrepp. Vitrysslands nuvarande ledare skulle aldrig vinna ett riktigt fritt val.
Samtidigt erbjuder detta förslag från Europeiska unionen oss möjligheten att få medborgarna i vårt land att förstå att EU, vad statens propaganda än säger, lämnar dörren öppen för Vitryssland, men för ett fritt och demokratiskt Vitryssland. Detta förslag kom mycket lämpligt, under kommunalvalskampanjen. Det kommer inte att bli något riktigt val, precis som det inte finns någon lokal regering i Vitryssland. Inom ramen för denna kampanj informerar vi om Europeiska unionens förslag.
Vi är mycket tacksamma för er hjälp, och vi tackar varmt för den. Jag vill dock be er att utöka den och göra den mer flexibel. Vi talar om saker som redan är välkända: stöd till fria medier, stöd till det civila samhället och till människor som förtrycks. Europeiska unionens befintliga program är utarbetade för länder som redan rör sig i riktning mot demokrati och genomförande av reformer, men de fungerar inte för Vitryssland. Det är hög tid att upprätta en europeisk fond för demokrati, med verkliga resurser och inriktad på länder med diktatur, för att främja demokrati i länder som Vitryssland. EU får inte rycka på axlarna och säga ”vad kan vi göra åt det?”. Ni kan göra mycket! Ni kan hjälpa oss att riva barriärerna för information och den begränsade världsbild som mina landsmän påtvingas genom regeringens propaganda, att skapa ett offentligt område som kan bidra till en öppen debatt bland medborgare, sammanföra oberoende författare, intellektuella och moraliska auktoriteter. Detta skulle otvivelaktigt hjälpa det civila samhället i Vitryssland att utvecklas snabbare.
EU:s senaste budskap till det vitryska folket var både ett bevis på er solidaritet och en påminnelse till den nuvarande regimen om dess ansvar för sina brott. Men det viktigaste är att detta budskap borde klargöra att vårt land hör till Europa. Det är min fasta övertygelse att Europa aldrig kommer att vara fullständigt utan Vitryssland. Det är anledningen till att vi använder oss av samma slagord som mina förfäder, som protesterade mot förtryck för frihets skull: ”För er frihet och för vår frihet.”
Som vitryss och medborgare i ett europeiskt land vill jag tacka er från djupet av mitt hjärta, och jag tackar er också på alla de människors vägnar som befann sig på torget i Minsk och de som har suttit, eller sitter, fängslade för att ha försvarat sin grundläggande rätt att leva i ett fritt land. Jag tackar er för er tro på vår seger. Jag lovar er att den inte kommer att dröja länge. Mitt land har förändrats. Det råder mindre rädsla, och man tror på förändring.
Vitryssland kommer snart att återvända till den europeiska familjen och kommer återigen att vara en fri och demokratisk stat. Historien visar att diktaturer inte har någon framtid och att de slutar illa för tyrannerna. I en diktatur är det enda verkliga alternativet att kämpa emot; det finns helt enkelt inget annat val. Tack för ert stöd, och länge leve Vitryssland!
(Parlamentet gav talaren stående ovationer.)
Talmannen
Tack så mycket, mina damer och herrar. Tack, herr Milinkevitj.
Europaparlamentet är stolt över att ha tilldelat er detta pris, och vi är säkra på att era ord i dag kommer att gå till historien.
(Applåder)
(Sammanträdet avbröts en kort stund i väntan på att omröstningen skulle fortsätta.)
