Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Ärade ledamöter! För det första vill jag informera er om att det ännu inte har gått att få fram alla språkversioner av protokollet. Därför skjuter vi upp justeringen av protokollet för gårdagens sammanträde tills vi har alla versioner.
Skälet till denna försening är att vi har mer än 200 sidor med omröstningar med namnupprop, vilket har kostat den modesta summan av 4 miljoner belgiska franc av parlamentets budget. Vi håller alltså just nu på med de versioner som saknas. Jag hoppas att alla grupper är medvetna om budgetkostnaden för denna institution när det handlar om att begära omröstningar med namnupprop. När vi alltså har fått fram de versioner som saknas kommer vi att justera protokollet.

Callanan
Herr talman! En ordningsfråga. Jag skulle vilja rikta kammarens uppmärksamhet på en mycket allvarlig incident som inträffade i går i min valkrets i Sunderland, England. Polis och tjänstemän som arbetar med handelsstandardisering gjorde en razzia mot en frukt- och grönsaksgrossists lokaler och beslagtog den mätutrustning han använde för att mäta sina produkter i de traditionella brittiska enheterna pund och uns. Uppenbarligen strider detta nu mot ett EG-direktiv, trots att det finns rättsliga tvivel kring detta.
Jag hoppas att talmannen kommer att förena sig med mig och fördöma denna extremt hårdhänta reaktion och skriva till medborgaren i min valkrets och erbjuda honom kammarens fulla stöd i hans kamp mot dessa dumheter. Om det finns ledamöter som undrar varför EU är så impopulärt i Förenade kungariket så är det på grund av incidenter som denna.

Talmannen
Herr Callanan! Jag blir enormt oroad över detta mycket allvarliga angrepp på de brittiska traditionerna, och vi kommer att beakta detta på vederbörligt sätt. I vilket fall som helst är inte detta en ordningsfråga.

Posselt
Herr talman! Jag vill bara säga något om protokollet, även om vi inte håller på att godkänna det, men kanske kan man ändå rätta till det; jag ville nämligen beträffande kollegan Karas utmärkta betänkande i går rösta för det särskilt bra femte stycket. Av misstag röstade jag emot det. Jag ber er rätta till det.

Talmannen
Vi noterar detta.

Gebhardt
Herr talman! Jag ber er att beordra säkerhetstjänsten att granska vad som hänt. I morse, när jag kom till mitt kontor, var dörren öppen, trots att jag säkert vet att jag låste den i går, och min dator var påslagen, trots att jag är säker på att jag slog av den i går kväll. Jag tror att man i varje fall bör undersöka vad som hänt i natt.

Talmannen
Fru Gebhardt! Detta är ett bekymmer jag delar med er eftersom exakt samma sak hände mig för två dagar sedan. Vi kommer därför att meddela detta till vår säkerhetstjänst.

Maaten
Herr talman! Jag respekterar att ni ännu inte kan ta upp protokollet till omröstning, men jag skulle ändå vilja säga något om en punkt som var aktuell i går. I början av aktualitetsdebatten hade vi en diskussion om tillämpningen av artikel 146 i arbetsordningen, det vill säga om ajournering av en debatt. Talmannen förklarade då att den inte var tillämplig på aktualitetsdebatten. Jag undrar hur det kan vara möjligt att en artikel i arbetsordningen inte är tillämplig på en situation utan att detta särskilt omnämns i arbetsordningen. Artikel 146 gäller tydligen inte i det fallet. Jag vill därför fråga om utskottet för konstitutionella frågor eller talmannen kanske kan klargöra för oss när artikel 146 verkligen är tillämplig. Förfarandet i går ledde till många oklarheter.

Talmannen
Herr Maaten! I artikel 50.6 anges att artiklarna 143, 144 och 146 inte skall tillämpas på dessa resolutioner. Vad jag menar är att sammanträdesordföranden har tillämpat arbetsordningen helt strikt.

Miller
Herr talman! När det gäller den fråga som Callanan tog upp för en liten stund sedan föreslår jag att han, i stället för att ta upp frågan med er, tar upp den med Förenade kungarikets drottning, eftersom hon verkar ha en åsikt om de flesta europeiska frågor nuförtiden.

Talmannen
Jag noterar denna speciella ordningsfråga.
  

Talmannen
Jag skulle meddela att det, som ni vet, hände en sorglig olycka där två chaufförer och 25 ungdomar förlorade livet på de spanska vägarna i närheten av Soria. Talmannen har beslutat skicka våra kondoleanser till familjerna och myndigheterna. Jag anser att vi därmed i viss mån uppfyller de önskningar som kom fram i gårdagens debatt.

Vidal-Quadras Roca
Herr talman! Givetvis är de i kammaren närvarande katalanska ledamöterna - som ni själv, Gasòliba och jag - berörs speciellt mycket av denna tragedi. Oberoende av talmannens lyckade agerande genom kondoleanserna till offrens familjer så kanske det skulle vara bra, herr talman, om det i detta meddelande från talmannen ytterligare en gång krävdes av Europeiska unionens alla ansvariga transportmyndigheter att de skall bemöda sig om att tillämpa lagstiftningen och övervakningen av säkerhetsvillkoren i transporter, såväl skoltransporter som för pensionärer, vilka ofta har råkat ut för denna typ av tragedier.

Talmannen
Detta skall ske.

Newton Dunn
Herr talman! Ni berättade att omröstningar med namnupprop kostar 4 miljoner av parlamentets budget. Kan ni be utskottet för arbetsordningen att titta på följande: Vi respekterar alla principen om makt under ansvar och subsidiaritetsprincipen, så varje gång en grupp ber om omröstning med namnupprop, skulle kanske en viss summa kunna dras från den budget denna får från parlamentet?

Talmannen
Herr Newton Dunn! Det är en idé som jag måste erkänna inte är särskilt originell. Det är inte första gången detta diskuteras. Jag tror att det kan lösas bättre när det gäller reformen av de arbetsmetoder som presidiet och talmanskonferensen behandlar just nu. Det finns några dokument från en arbetsgrupp ledd av vice ordförande Provan, som behandlar dessa frågor och som redan har skickats till grupperna för att diskuteras. Arbetsdokument nr 4 tar upp just kammarens arbetssätt och jag tycker att detta vore det lämpliga forumet för denna typ av diskussioner och för förbättringar av våra arbetsmetoder.

Mann, Thomas
Herr talman! Jag har följande fråga: Vi har just fått de antagna texterna. Vi har fått det omfångsrika papperet med de många omröstningarna med namnupprop, men det som saknas är referatet med gårdagens brådskande debatt. Brådskande ärenden förskjuts ju inte utan anledning till torsdagen, men under förutsättning att också brådskande frågor kan behandlas på samma snabba sätt. Det gjordes många inlägg. Jag erinrar mig Tibetfrågan i anslutning till Dalai Lamas 65-årsdag i går, och människorna är pigga på att få veta att det fanns en stor samhörighet här i Europaparlamentet, vad som skedde och vad som sades.
Jag har tidigare upplevt att vi efter sammanträdet på torsdagen rörande brådskande ärenden bara fick en möjlighet att läsa om det genom att vi påföljande vecka, nämligen på onsdagen, fick detta dokument om våra inlägg. Därför ställer jag följande fråga: När kommer vi att få protokollet med dessa viktiga inlägg?

Talmannen
Herr Mann! Åtminstone denna vecka har det fullständiga förhandlingsreferatet funnits fysiskt tillgängligt för alla ledamöter från och med kl. 10.00 följande morgon. Det skulle förvåna mig om vi inte även i dag skulle klara av detta.

OMRÖSTNING
Laguiller
Herr talman! Trots att vi ser positivt på utsikten att närsjöfarten utvecklas i Europa, liksom för övrigt flodtransporterna, har Armonia Bordes, Chantal Cauquil och jag ändå valt att lägga ner vår röst om detta projekt.
I betänkandet anges nämligen att de många och dyrbara nödvändiga investeringarna för genomförandet av infrastrukturen kommer att finansieras med offentliga pengar samtidigt som användningen av infrastrukturerna i första hand kommer att beakta krav på räntabilitet och konkurrenskraft hos de privata företag som enligt projektet borde vara de främsta användarna.

Caudron
. (FR) Närsjöfarten är en integrerad del av det europeiska transportsystemet, det vet vi. Såsom det betonas i kommissionens rapport och betänkandet av utskottet för regionalpolitik, transport och turism har närsjöfarten för övrigt dåligt anseende i fråga om kostnader, långsamhet och dålig effektivitet. Denna image svarar inte längre mot verkligheten och detta transportsätt är i stånd att ge lösningar på de övergripande problem som råder på detta område i Europa. Jag tänker på problemen med trafikstockningar, höga infrastrukturkostnader och miljömässiga kostnader.
Framsteg har för övrigt gjorts under de senaste åren och en reell ökning av närsjöfarten har registrerats: från 1990 till 1997, transporterade ton + 17 procent och ton per kilometer + 23 procent.
Även om denna framgång inte kan förnekas, är den inte i nivå med den potential och de fördelar som detta transportsätt innehåller. Fördelar i fråga om kostnader: det är det mest ekonomiska transportsättet. Fördelar i fråga om energiförbrukning per ton och kilometer och fördelar i fråga om effektivitet: det är det mest effektiva transportsättet ur investeringssynpunkt jämfört med transportkapacitet. Fördelar i fråga om regional sammanhållning: det är det bäst anpassade kommunikationssättet till Europas ytterområden. Miljömässiga fördelar: det är ett mindre förorenande transportsätt än landtransport. Intermodala fördelar: det är ett idealiskt transportmedel vid införandet av multimodala transporter.
Åtgärder måste således vidtas snabbt i syfte att stödja dess utveckling. Det kommer i synnerhet att handla om att utveckla program för gemensamma investeringar.
Effektivare verksamhet och kortare väntetid i hamnar bör vara en av prioriteringarna.
Jag betonar att de offentliga myndigheterna spelar en stor roll såväl på regional som nationell och europeisk nivå.
Det finns emellertid två saker i min kollegas betänkande som jag reagerar mot.
Det gäller förslaget att upprätta en förteckning över de hamnar som är särskilt väl anpassade för närsjöfart. Att upprätta en sådan förteckning verkar inte nödvändigt för mig och medför framför allt en risk att de hamnar förfördelas som ännu inte är anpassade fullt ut men som gör ombyggnader i sådant syfte.
Det föreslås för övrigt att utbudet av logistiska transporttjänster till slutanvändarna skall samlas till en enda plats. Även om jag går med på att vi måste finna ett sätt att genomföra ett informationssystem, går jag inte med på att en stor hamn som redan har en stark ställning på marknaden skall centralisera denna tjänst.
I betänkandet skulle jag egentligen ha velat hitta förslaget från utskottet för industrifrågor enligt vilket närsjöfarten inte får anses som ett alternativ till vägtransporter eller som ett konkurrerande system. Europeiska kommissionen borde därvid upprätta en intermodal strategi som skapar komplementaritet mellan de olika transportsätten.
Inom denna ram och i sådan anda bör medlemsstaterna anpassa befintliga förskrifter för att se till att de inte utgör ett hinder för kontinuiteten mellan närsjöfart och landtransporter, i synnerhet på området för rullande totalvikt.
Det förslag vi har fått i dag utgör således ett stort steg i rätt riktning på området för närsjöfart.
Det finns för övrigt en lång väg kvar.

Bekämpning av grova miljöbrott
Talmannen -
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0178/2000) av Di Lello Finuoli för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om initiativet från Konungariket Danmark inför antagandet av rådets rambeslut om bekämpning av grova miljöbrott (5343/2000 - C5-0078/2000 - 2000/0801(CNS))

Di Lello Finuoli
. (IT) Herr talman! Det rambeslut rådet har lagt fram innebär ingenting annat än en upprepning av Europarådets konvention från 1998 om bekämpande av miljöbrott, en konvention som hittills inte har ratificerats av en enda av Europarådets medlemsstater. Detta förslag till rambeslut har endast till syfte att snabba upp processen, åtminstone för de femton medlemsstaterna.
I princip alla länderna har lagstiftning till skydd för miljön som nästan helt grundar sig på mycket blygsamma bötesstraff, vilket ger miljöförstörarna incitament att maximera sina vinster genom att inte utnyttja all modern teknik för att skydda miljön. Därför har vi under de senaste åren haft betydande katastrofer som till exempel fallet Erika, som var en gammal skorv som användes för transport av råolja, och då Donau förorenades med cyankalium från den rumänska gruvan. Och detta just beroende på att man ger dessa stora företag straffrihet i syfte att maximera vinsterna.
Detta rambeslut innebär framför allt att de europeiska länderna kan höja straffen för att se till att dessa brott - miljöbrotten - inte lönar sig ekonomiskt. Så länge miljöbrotten betalas av kollektivet och inte av individerna kommer vi nämligen inte att kunna skydda miljön.
Ett annat sätt på vilket detta rambeslut spelar in är genom att driva på de europeiska länderna att införa straffbarhet för juridiska personer eller åtminstone ett system där de kan ställas till ansvar. Det är inte många länder i Europa som har ansvar för juridiska personer inskrivet i sin strafflagstiftning, men i några går utvecklingen i denna riktning. Också Italien har för avsikt att införa straffbarhet för juridiska personer när strafflagen ses över, bland annat därför att det inte är enskilda personer som begår de stora miljöbrotten i dag utan de stora multinationella företagen som, just för att inte behöva investera i förebyggande åtgärder, orsakar enorma katastrofer.
Jag anser att de europeiska länderna inom kort borde komma fram till något så när gemensamma regler och hur som helst höja straffen och tillse att dessa brott inte betalas av samhället.
En annan viktig fråga är det samarbete som i och med detta rambeslut kommer till stånd mellan länderna: ett informationsnätverk som möjliggör ett snabbt informationsutbyte, ett fördrag som innebär att man betraktar miljöbrotten som brott för vilka man kan utlämnas till ett annat land, för vilka man till exempel kan få tillgångar och vinster konfiskerade och som gör dessa brott olönsamma. Jag skulle bara vilja påminna om att detta betänkande röstades igenom nästan enhälligt i utskottet - en enda ledamot avstod - och att alla partigrupperna har bidragit till att förbättra det, från PPE till PSE till De Gröna.
Detta är alltså ett betänkande som ger uttryck för hela utskottets för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor synpunkter och som förhoppningsvis även uttrycker Europaparlamentets synpunkter, detta parlament som skall tillse att de europeiska länderna äntligen inför en effektiv miljöskyddslagstiftning.

Schörling
 föredragande av yttrande från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Herr talman! Som föredragande för det yttrande som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har utarbetat, enligt Hughesförfarandet, kan jag säga å hela utskottets vägnar att vi välkomnar det danska initiativet, som med våra ändringsförslag antogs enhälligt i miljöutskottet.
Vi anser att detta initiativ kommer att vara ett användbart instrument för att bekämpa de miljöbrott och de allt vanligare gränsöverskridande effekterna av de miljöbrott som begås, och som naturligtvis är ett direkt hot mot miljön och därmed också mot oss människor, mot djur och växter.
Grova miljöbrott är ett gemensamt problem för medlemsländerna, eftersom det är gränsöverskridande. Därför bör vi också kunna vidta gemensamma åtgärder, för att genom straffrättsliga bestämmelser skydda miljön så bra som möjligt. Jag vill påpeka att detta rambeslut skall tas enhälligt i rådet, och man har enats om att det skall vara bindande för medlemsländerna. Samtidigt skall man komma ihåg att det är medlemsländerna som avgör hur resultaten skall uppnås, dvs. vilken form och vilket tillvägagångssätt man skall tillämpa.
Hur skall detta då gå till? Ja, kanske bland annat genom effektiva utredningar, att dessa utförs snabbt, att man delar med sig av den information som man då får och ser till att dessa utredningar är utförda av personal som är kunnig på miljöområdet. Detta är oerhört viktigt. Vidare kan man också genom administrativt samarbete mellan medlemsländerna få sådan information som kan vara av nytta för att vi skall kunna bekämpa miljöbrott.
Jag vill emellertid också påpeka något som vi underströk även i miljöutskottet, nämligen att vi också måste satsa på förebyggande åtgärder, dvs. åtgärder innan miljöskador har uppstått och miljöbrott har begåtts. Då är det också viktigt att lagstiftningen tar upp miljöansvar, alltså vem som är ansvarig, och att det finns en sådan effektiv lagstiftning i de olika medlemsländerna. Naturligtvis krävs även ökad kunskap överhuvudtaget när det gäller miljö, information om know-how och hur man kan upptäcka miljöbrott samt information om påföljder och straff. Det är viktigt att man försöker samarbeta så mycket som möjligt på detta område.
Grova miljöbrott definieras i detta rambeslut som "handlingar eller underlåtenhet som under försvårande omständigheter och i strid med lagstiftningen innebär att miljön avsevärt skadas". Man kan naturligtvis diskutera hur denna definition "grova miljöbrott" och "skadas avsevärt" skall tolkas, men detta är väl så långt man har kommit vad gäller denna definition, även om man inte känner igen den i annan lagstiftning i medlemsländerna.
I de ändringsförslag som miljöutskottet har lagt fram har vi tittat på detta med definitionen av grova miljöbrott. Vi anser att det är viktigt att man i det föreslagna rambeslutet får ett så stort tillämpningsområde som möjligt, eftersom definitionen är så diffus. Dessutom kan bekämpning av grova miljöbrott inte enbart gälla privata företag, utan det måste även gälla förvaltningsbrott, dvs. när förvaltningen i de olika länderna, eller faktiskt regeringarna, genom underlåtenhet eller genom ansvarslöshet har åstadkommit grova miljöbrott. Det har vi försökt få med genom ändringsförslag 16.
En annan viktig aspekt är också vad som betraktas som "försvårande omständighet", om verksamheten som har orsakat allvarliga miljöskador har varit alltför lågt försäkrad samt även med avseende på de risker som verksamheten i så fall innebär. Det handlar om ansvarsfrågan och om principen att förorenaren skall betala samt att bördan, effekterna och riskerna inte skall läggas på andra. Detta finns i ändringsförslag 25.
Avslutningsvis vill jag bara säga att vi är på väg mot ett gemensamt agerande för att skydda miljön. Detta rambeslut är ett steg, liksom Europarådets konvention om miljöskydd genom straffrätten. I rambeslutet nämns även att denna konvention måste ratificeras snarast, eftersom den är betydligt mer detaljerad. Dessa steg är alldeles nödvändiga, anser jag, för att hindra miljöbovar och oansvarigt agerande, som orsakar allvarliga miljöskador. Jag är positiv till rambeslutet och de ändringsförslag som har lagts fram.

Coelho
Herr talman, kära kolleger, fru kommissionär! Jag skulle vilja börja med att betona det utmärkta arbete som vår kollega Di Lello Finuoli har gjort i detta betänkande och som har fått, som han själv kunde berätta, ett nästan enhälligt stöd i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Jag vill också berömma detta initiativ från Danmark som syftar till att anta ett rambeslut angående kampen mot allvarliga miljöbrott. Vi är alla medvetna om den växande betydelsen av och de ofta förekommande gränsöverskridande effekterna av denna typ av brott. Vi måste också vara medvetna om en av de senaste Eurobarometer-undersökningarna som bekräftar att miljön, tillsammans med säkerheten, hälsan och arbetslösheten, är en av de stora frågorna som engagerar medborgarna i Europeiska unionen. Detta tvingar oss alltså att ta ansvar för att ta itu med dessa frågor, ett arbete som kan ge medborgarna ett miljö- och hälsoskydd, och därigenom försöka höja deras livskvalitet.
Det är nödvändigt att vi erkänner att Europeiska unionen har gjort betydande framsteg på miljöområdet de senaste fem åren. I dag är genomförandet av en balanserad och hållbar utveckling fastslagen i fördragen. I slutsatserna från Tammerfors, är miljöbrotten ett av de uttryckligen nämnda områdena där vi måste uppamma våra krafter för att fastställa gemensamma definitioner, tillvitelser och sanktioner i de nationella strafflagstiftningarna.
Det är således nödvändigt att få till stånd ett gemensamt agerande mellan medlemsstaterna för att inrätta ett straffrättsligt miljöskydd. Vi står inför ett gemensamt problem för medlemsstaterna, som får allt större gränsöverskridande konsekvenser mellan varje land, främst går de över gränserna i det land där brotten begås. Detta gör det nödvändigt att införa enhetliga miljöskyddsåtgärder inom straffrätten som är gemensamma för Europeiska unionen. Dels genom straffrättsliga bestämmelser, dels genom stränga - och jag vill betona adjektivet stränga -, sanktioner som är proportionerliga mot skadan och som har en effektiv avskräckande effekt.
Det måste också finnas, vilket även togs upp av Schörling, ett allmänt förebyggande arbete där medlemsstaterna ser till att de företag vars verksamhet innebär större miljörisker och som kan få negativa effekter för folkhälsan, informeras noggrant om miljökonsekvenser och att de vidtar säkerhetsåtgärder samt lämpliga förebyggande åtgärder inom ramen för sin verksamhet. Det är också nödvändigt att medlen för att bekämpa allvarliga miljöbrott förstärks och blir enhetliga mellan medlemsstaterna.
För att avsluta skulle jag vilja vädja till de medlemsstater som ännu inte har skrivit under Europeiska rådets miljöskyddskonvention från 1998, att de så snabbt som möjligt vidtar nödvändiga åtgärder för att anpassa sin nationella rätt så att de kan skriva under konventionen.

Karamanou
Herr ordförande! Harmoniseringen av medlemsstaternas straffrätt när det gäller bekämpning av miljöbrott utgör en mycket viktig beståndsdel i politiken för att skapa ett gemensamt område med frihet, säkerhet och rättvisa; den utgör också ett nödvändigt komplement till en effektiv miljöpolitik. Av den anledningen skulle jag vilja gratulera Danmarks regering till det initiativ som det har tagit, liksom kollegerna Di Lello och Schörling, som med sina betänkanden utvidgar initiativets verksamhetsfält och gör det konkretare. För det är ett faktum att Danmarks initiativ, trots den positiva väg som stakas ut i det, visar upp ganska många svagheter i jämförelse med exempelvis Europarådets konvention från 1998. Det på grund av att man i initiativet främst koncentrerar sig på straffrätten och inte inbegriper frågor om förebyggande åtgärder, hälsa, skydd av kulturarvet m.m.
Trots de svagheter och motsägelser som finns i initiativet, är det emellertid positivt, för det främjar skapandet av en rättslig ram som kommer att göra det möjligt att utveckla samordnade gemensamma åtgärder genom ett förstärkt Europol, huvudsakligen i syfte att bekämpa den gränsöverskridande miljöbrottsligheten. Initiativet innehåller även en överenskommelse om lägsta straffpåföljder, särskilt för de fall då miljön offras på profitens altare. Jag instämmer till fullo i detta synsätt, för det är väl känt att det råder en mycket stor brist på proportion mellan de straff som föreskrivs för miljöbrotten och de följder som dessa brott har för samhället.
Vi konstaterar dock i Danmarks initiativ att man inte närmare har granskat lagstiftningen i medlemsstaterna, och då det finns stora avvikelser, är det troligt att förslagets genomförande kommer att vara förenat med problem. Jag instämmer i alla händelser med omnämnandet av de juridiska personernas ansvar, eftersom den största delen av miljöbrotten, naturligt nog, begås att företag och industrier. I mina ögon är också omnämnandet av länderna i Central- och Östeuropa nödvändigt, eftersom jag anser att den framtida utvidgningen måste beaktas i alla förslag.
Dessutom anser jag att det är nödvändigt att betona behovet av att utbilda och vidareutbilda den personal som kommer att vara ansvarig för efterforskning och åtal på området miljöbrottslighet, den emfas som måste ges till de förebyggande åtgärderna, behovet av att Europarådets konvention från 1998 ratificeras av alla medlemsstater - fram till i dag har inte en enda ratificerat den. Jag skulle även vilja betona att medlemsstaterna måste förbinda sig att på ett fördjupat sätt samarbeta i denna ytterst viktiga fråga.

Thors
Herr talman, bästa kolleger! Detta är ett både oerhört komplicerat, men samtidigt oerhört viktigt område. Det är en logisk fortsättning på Amsterdamfördraget och ministerrådets toppmöte i Tammerfors. Det är ett klassiskt område där samarbete behövs. När vi ser på den danska texten samt på Di Lello Finnolis betänkande och Schörlings yttrande, som båda är utmärkta, ser vi emellertid att det är extremt komplicerat. Vi måste ha en god samordning mellan handräckningsavtalet, som nyss har behandlats här i kammaren, och reglerna om penningtvätt. Jag är inte helt säker på att instrumentet i alla delar är färdigt, men jag är glad över att man försöker undvika att göra ett dubbelarbete med Europarådet.
Vi kan konstatera att vi egentligen har tre delar i det danska initiativet plus kravet på ratificering av Europarådets konvention. Det är viktigt med straffrättsliga regler, så att vi åstadkommer en prevention. Personligen tror jag att konfiskationsregler är viktigare än kravet på stränga straff och stränga böter. Erfarenheten visar att man genom stränga konfiskationsregler åstadkommer de facto väldigt mycket. Vi har den gamla sanningen: "brott skall inte löna sig". Vi måste ha ett nära samarbete, vilket även Schörling påpekade, också vad gäller de miljöansvarsregler som vi skall utarbeta och som nämns i artikel 2 a.
Jag är glad att Schörling i sitt yttrande även tar upp frågan om djurlivet, vilket jag inte alls är förvånad över. Jag tycker att vi här i kammaren klart och tydligt skall säga att detta skall vara ett instrument med vilket vi kommer åt de skamliga djurtransporterna. Vi är ganska förvånade över att till exempel kommissionen inte har tagit i och velat tillämpa de regler som finns. Varför är kommissionen så passiv när det gäller att vara fördragens väktare i fråga om djurskyddstransporterna - mycket mer passiv än på många andra områden?
I ändringsförslagen 16 och 19 har det införts intressanta saker som jag inte vet skulle finnas i många andra länders strafflagstiftning. Det är ett vilseledande förfarande från lokala eller nationella myndigheters sida - samtidigt som de i sin tur har vilseletts. Jag tror att detta är något som vi skall studera i fortsättningen. Jag ser detta klart som en illustration av de aktuella frågorna i Baia Mare och av den utredning som pågår där om vem som verkligen är ansvarig. Vem har vilselett vem? Detta är mycket komplicerade, mycket intressanta, mycket viktiga frågor.
Jag är vidare glad över att fartyg nämns, och att man är beredd också att ta till en extraterritoriell tillämpning. Vi skall dock vara medvetna om att om vi tar till en extraterritoriell tillämpning, måste vi också ha en viss grovhetsgrad när det gäller bekämpande av de brott som vi diskuterar.

McKenna
Herr talman! Jag tror att de flesta håller med om att de befintliga lagarna är alldeles för otillräckliga och att det är viktigt att någon slags bestämmelse införs för att säkerställa att det blir möjligt med straffrättsliga fall. I den situation som råder finns det inga som helst incitament för företag att vare sig städa upp efter sig, eller ta ansvar för att se till att det inte sker några försummelser. Detta har en kedjeeffekt även på andra företag.
När det handlar om att vidta rättsliga åtgärder är det upp till de enskilda medborgarna själva att ta upp dessa fall, och det kan bli extremt svårt och dyrt. Naturligtvis kan människor kämpa mot stora företag som har enorm makt och enorma resurser till sitt förfogande, vilket gör det svårt för dem att fortsätta med dessa fall till slutet och säkerställa att företagen får betala priset. Dessa är verkligen brottslingar som genom försummelser eller avsiktligt förstör miljön, påverkar människans hälsa, påverkar vår flora och fauna och på många andra sätt åstadkommer långsiktiga skador, allt för snöd vinnings skull.
Företag som hanterar transporter till lands och till sjöss till exempel har i många fall ingen som helst känsla för ansvar och det är mycket viktigt att någon slags sanktioner kommer till stånd för att säkerställa att de tvingas agera på ett ansvarsfullt sätt. Regeringarna borde tillhandahålla information och göra klart för allmänheten vilken omfattning och vilka effekter miljöbrotten har, eftersom många delar av vårt samhälle är omedvetna om detta. När det till exempel gäller vatten, mark, vår hälsa, flora, fauna och i synnerhet klimatet är det extremt viktigt att rätt information görs tillgänglig.
Vidare handlar det inte bara om företag. Ibland är det myndigheter som faktiskt struntar i lagen och beter sig på ett ytterst försumligt sätt. Jag behöver inte gå längre än till mitt eget land för att se att det i många fall är kommuner och så vidare som faktiskt själva är ansvariga för miljöförstöringen. När det handlar om att upprätthålla lagen i förhållande till företag som är verksamma i deras område är de försumliga även i det avseendet.
Det verkar som om vinstintressen går före allmänhetens och miljöns intressen. Detta skall inte tillåtas fortgå och myndigheter som misslyckas med att upprätthålla lagen bör själva hållas ansvariga för de miljöskador som uppstår som ett resultat av detta.
Vare sig det är avsiktligt eller sker genom försumlighet spelar när allt kommer omkring mycket inte så stor roll eftersom skadan är skedd. I många fall använder företag argumentet försumlighet i stället för att säga att det är med avsikt, men försumlighet är på sätt och vis faktiskt avsiktligt. Dessa företag känner till konsekvenserna och de skall hållas ansvariga för hela kostnaden för att reparera den skada de har förorsakat när helst det är möjligt.
Det andra jag skulle vilja peka på är att det finns företag, exempelvis British Nuclear Fuels, som inte har någon som helst känsla för offentligt ansvar eller miljömedvetenhet. De har under en lång, lång tid smutsat ned vår kust genom att förorena Irländska sjön och utsätta den irländska allmänheten, och även den på Förenade kungarikets västkust, för allvarliga risker. Man behöver bara se på vad som hände i Tjernobyl, vilket förorsakades av en försumlig attityd. Hur länge skall det ta att rätta till detta? Situationer som dessa kan inte längre tillåtas i en värld där vi borde vara fullt medvetna om de miljöproblem som vi orsakar. Vi har tekniken, kunnandet och resurserna för att se till att detta inte händer längre.
Erika är ett annat exempel på försumlighet. Jag skulle också vilja stödja föregående talare som talade om djurtransporter. Detta är avsiktlig exploatering och misshandel av djur och bör också beaktas. På internationell nivå har vi i det förgångna sett många katastrofer, ta bara Bhopal som ett exempel. Kostnadsbesparingar och genvägar orsakade den största miljökatastrofen i historien. Det företaget har fortfarande inte fått stå till svars ordentligt och i rättsligt hänseende. Det drogs inför rätta i Indien. Företagets chef skulle arresteras och en häktningsorder utfärdades. Han försvann till Förenta staterna där han beslutat sig för att stanna och han har inte kommit tillbaka för att ta konsekvenserna av sitt handlande, trots häktningsorder från Interpol.
Sedan är det frågan om skogsbruk och fiske. De försummelser som görs inom många fiskeriverksamheter skall beaktas eftersom det också är ett miljöbrott med konsekvenser på lång sikt. Det är på tiden att vi alla lever upp till vårt ansvar, för vi har inte bara oss själva och vår miljö att tänka på, utan även kommande generationer. Det enda sättet vi kan göra detta är att se till att miljöbrott betraktas som en av de mest allvarliga brotten i vårt samhälle.

Seppänen
Herr talman! Det är lätt att stödja den analys som framförts i betänkandet. Verkningarna av miljöbrotten sträcker sig till flera länders områden. Import och export av brott känner inte till EU:s yttre gränser. Ofta är det juridiska personer som begår brott. Brott begås ofta i vinstsyfte. Vinsterna tillfaller den som utför brottet, de externa kostnaderna får betalas av andra. Ni analyserar alldeles riktigt: miljön måste tolkas i vid bemärkelse som människors hälsa, biologisk mångfald samt konst- och kulturarv. Det är lätt att stödja den linje enligt vilken man effektiverar bekämpandet av miljöbrott. Brotten måste göras ekonomiskt olönsamma, de skall inte leda till enbart ekonomiska konsekvenser och de måste förebyggas. Offentlighet är också ett sätt att bekämpa miljöbrottsligheten. Varför inte börja med offentligheten och med att kräva publicitet för det faktum att den belgiska regeringen släpper ut orenat avloppsvatten i floden i Bryssel?

Cappato
Herr talman! Som företrädare för de radikala italienska ledamöterna och den tekniska gruppen för oberoende ledamöter skulle jag vilja säga att Di Lellos betänkande helt klart bidrar till att förbättra Danmarks initiativ, och till detta gratulerar vi föredraganden. Jag tycker dock att det är viktigt att inte bara upprepa det beröm som redan har framförts utan att också understryka vissa begränsningar som det danska initiativet har, just för att vi skall kunna ingripa på ett bättre sätt i framtiden.
Karamanou har redan nämnt en viktig sak: egentligen berättar inte rådet för oss hur lagstiftningen i medlemsstaterna ser ut för närvarande. Nåväl, då reagerar jag kanske med överdriven försiktighet, men jag misstror verkligen den som säger: låt oss höja straffen, höja böterna, men utan att berätta vilka dessa straff och böter är.
För att bete sig på ett seriöst sätt borde Danmark och rådet även ha gett oss en bild av sanktionerna, så att vi då kunde se vilka luckor som egentligen var viktigast att täppa igen och vilka de allvarligaste begränsningarna för situationen i Europa var. Straffbiten är visserligen viktig och visst måste det finnas en samstämmighet i de europeiska lagreglerna, men detta är inte den enda frågan som gäller respekt för miljön och miljökatastrofer: man skulle behöva ingripa med en mer övergripande syn på frågan.
Vi vet till exempel att de förorenande utsläppen minskar i Europeiska unionen till följd av strukturförändringar inom produktion och ekonomi. Visst måste man även tillgripa straff när veritabla brott begås, men det är viktigt att straffen hänger samman med lagstiftningen i övrigt, med bötesstraffen och styrinstrumenten för ekonomin för att just göra den totala bilden sammanhängande. Ofta är det nämligen bötesstraffen, som inverkar på företagens verkliga kostnader, som har en starkare avhållande effekt än risken för frihetsberövande: en företagsledare tänker näppeligen på risken att arresteras eller straffas när en tragedi inträffar. Det är bättre att han tvingas att dagligen räkna med de högre kostnader förorenande verksamhet medför.
När detta är sagt borde vi kanske, om det är så som många ledamöter hävdar att Europarådets konvention är mer komplett och mer konsekvent, också i dessa fall fråga oss på vilket sätt Europeiska unionen skulle kunna utgå direkt från Europarådets texter så att lagstiftningen blir mer homogen, inte bara inom ramen för unionen.
Jag skulle vilja säga en sista sak om den kinkiga frågan om hur staten förhåller sig till förorenande verksamhet. Vi talar om enskilda och företag när det ofta är just de statliga företagen och staten själv som har ett medansvar för mycket allvarliga miljökatastrofer. Detta är en fråga som måste beaktas, men jag tycker inte att Danmarks och rådets initiativ gör det tillräckligt direkt.
Avslutningsvis upprepar jag mina gratulationer till föredraganden Di Lello.

Blokland
Herr talman! I samband med alla beslut och lagar är det förnuftigt att först se efter vad vi har reglerat redan nu och vad vi eventuellt vill och kan lägga till. I Europarådet, vilket även andra har tagit upp, slöts 1998 en konvention på området för kampen mot internationella miljöbrott. Det återstår dock för de flesta medlemsstater att underteckna och ratificera denna "Europarådets konvention om miljöskydd".
Danmarks förslag går i själva verket ut på att i EU-sammanhang vidta långtgående åtgärder i kampen mot miljöbrott. I ministerrådet var det dock bara punkten om grunder för åtal som blev kvar, medan Danmarks alla andra idéer lyftes ut. Härigenom har mervärdet för ett sådant rambeslut omintetgjorts med tanke på att grunden för åtal fanns upptagen redan Europarådets konvention. Inte nog med det, det är färre länder som är bundna till rambeslutet än till Europarådets konvention. Det är således bättre att de olika medlemsstaterna undertecknar och ratificerar Europarådets konvention. Jag välkomnar naturligtvis mer långtgående steg i EU-sammanhang, såsom det danska förslaget. Min fråga till ministerrådet är om man är beredd till detta.
Europaparlamentet har dock ett problem: skall det avge ett yttrande över det danska förslaget eller över det förslag som ändrats av ministerrådet? Med tanke på att vi nu bara förfogar över det danska förslaget tar vi det som utgångspunkt, även om vi ställer oss frågan om det är meningsfullt, för om rådet står fast vid det försvagade förslaget pläderar jag för att över huvud taget inte fastställa något EU-rambeslut.
I fråga om det danska förslaget vill jag först påpeka att detta rambeslut framför allt måste betraktas som komplettering till det nationella förfarandet i fråga om miljöbrott. Denna komplettering bör bestå av en juridisk ram för det internationella förfarandet, såsom samordning, informationsutbyte, rapportering av brott, central registrering och rättsliga åtgärder i samband med miljöbrott.
För att skapa klarhet i fråga om vad som faller under rambeslutet och vad som inte gör det, är det viktigt med en bra definition av miljöbrott. Jag kan i princip instämma med de formuleringar som föreslagits av Danmark, även om jag undrar över om illegal handel med utrotningshotade växter och djur måste läggas till definitionen.
Även om definitionen är bra kommer det att bli svårt att tillämpa den i praktiken. Handlade det om miljöbrott i samband med Erika-katastrofen? Och hur skall man betrakta cyanidföroreningen i Rumänien? Det stod klart att det handlade om en tydlig miljöskada, men är de andra kriterierna också tillämpliga? Det är viktigt att det inte går att komma undan från ansvaret för gärningarna. Det vore bra om denna problematik kommer att tas med inom ramen för vitboken om miljöansvar.
Många av ändringsförslagen från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter avser textändringar som inte alla är lika nödvändiga. Jag tror att det är bättre att ge det danska förslaget till rådet fullt stöd än att föreslå allehanda små ändringar på underordnade punkter. Kompletterande idéer, såsom tillhandahållande av information om följderna av miljöbrott och om rättsliga domar, har däremot mitt stöd.
Herr talman! Jag är naturligtvis nyfiken på Europeiska kommissionens synpunkt. Skulle kommissionär Schreyer kunna bringa klarhet i detta mycket märkliga förfarande som vi har hamnat i?

Cushnahan
Herr talman! De flesta tillfällen när min irländska kollega McKenna talar i denna kammare är vi inte överens, men i en fråga som denna har vi mycket mer gemensamt än vad som delar oss. Jag medger verkligen att de största miljökatastroferna inträffar som en konsekvens antingen av oansvarighet eller av handlingar utförda av dem som drivs av ett vinstmotiv, oberoende av konsekvenserna.
Tyvärr påverkar sådana katastrofer många länder samtidigt. Vi vet bara alltför väl att stora miljökatastrofer inte respekterar några internationella gränser. Nyligen har vi upplevt problemen med nedsmutsningen av Donau med cyanid från rumänska gruvor, tankern Erika som gick på grund utanför Atlantkusten och, ur irländsk synvinkel, de fortsatta problem som Sellafield förorsakar. Och för inte så länge sedan inträffade Tjernobyl, vars minne fortfarande plågar oss. Händelser som dessa kommer att fortsätta inträffa om inte och inte förrän vi inrättar principen om att förorenaren skall betala i dess verkliga betydelse.
Multinationella företag kommer att ändra sitt beteende först när de tvingas att betala ordentligt för sina försyndelser. De kommer att fortsätta att åsamka skador på miljön eftersom belöningarna är mycket större än bestraffningarna. Deras attityd baseras på den enkla tron att införandet av ett restriktivt miljöskydd antingen skadar deras affärsaktiviteter eller ökar deras kostnader på ett avgörande sätt. Vidare förbleknar varje liten bötessumma de kan komma att betala till intet när den jämförs med de stora vinster som de gör.
Jag välkomnar därför detta initiativ som erkänner miljöskadornas internationella karaktär. Det erkänner behovet av kraftiga sanktioner. I synnerhet kriminaliseringen av miljöskador kommer att sända en tydlig varningssignal till dem som är ansvariga för dem.
Om de danska förslagen verkställdes skulle de som sjösätter osäkra fartyg tänka sig för två gånger. Andra, såsom ledningen för Sellafield, som medvetet undanhåller information och ägnar sig åt dåliga metoder, skulle hållas ansvariga för sina gärningar. Och verkställande direktörer och chefer för de multinationella företag som fattar viktiga beslut och som på ett beräknande sätt visar beräknande nonchalans för konsekvenserna skulle ställas inför att inte bara i vissa fall få se sina företag stängda på grund av dryga böter och beslagtagna tillgångar och så vidare, utan de själva skulle kunna hamna i fängelse.
Jag tror att det är denna väg vi måste gå, men jag skulle också vilja lägga till en sak. Förslag och åtgärder på detta område skall inte bara begränsas till Europeiska unionens område. Vi har ett ansvar för att se till att multinationella företag inte kan transportera skadorna och sitt beteende till länderna i tredje världen på grund av de restriktioner som vi ålägger dem inom Europeiska unionen. Vi måste även ålägga de europeiska företag som verkar i tredje världen vissa standarder och söka internationellt samarbete för att stränga normer och sanktioner skall tillämpas över hela världen.

Martínez Martínez
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera den danska regeringens till initiativet att lägga förslag om detta rådets rambeslut som vi nu diskuterar och som syftar till att förse oss med effektivare instrument för att bekämpa de allvarliga miljöbrotten. Våra gratulationer går också till föredraganden Di Lello Finuoli, som under hela behandlingen av detta initiativ har agerat mycket klart och beslutsamt utifrån de principer och värden vi delar, men också med återhållsamhet och flexibilitet, vilket har visat sig då han har tagit med en mängd ändringsförslag som innehåller olika nyanseringar. Genom detta får vi ett slutligt förslag som vi anser är både rimligt och ambitiöst.
Vi gläds åt att Europeiska unionen genom detta rambeslut stöder den konvention om skydd för miljön genom strafflagen som antogs i Europarådet 1998 och som ännu inte har ratificerats av tillräckligt många för att träda i kraft. Inom unionen har bara nio medlemsstaterna skrivit under, men hittills har ingen stat ratificerat den, vilket är rent skandalöst.
Min kollega och landsmaninna Carmen Cerdeira har lagt fram idéer och ändringsförslag som nu har förts in i den text vi skall rösta om. Jag vill säga att jag instämmer i texten och vill framhäva fyra aspekter där jag anser att vi i parlamentsbehandlingen har lyckats förbättra ursprungsförslaget.
Den första är att vi här erkänner att ett land har rätt att agera mot dem som begår miljöbrotten när dessa har skett i detta land, men också när det har skett i ett annat land, om dess effekter påverkar det första landet.
Den andra är att denna möjlighet att agera utvidgas till att gälla inte bara de brott som har begåtts utan också de försök som av det ena eller det andra skälet inte har fullföljts, men som hade kunnat få negativa konsekvenser.
En tredje sak är att den lägger ansvaret på juridiska personer, då det oftast är dessa, snarare än fysiska personer, som begår den absolut största delen av de allvarliga miljöbrotten.
Den fjärde aspekten jag vill lyfta fram är att ekonomiska och andra sanktioner som införs för sådana brott alltid bör vara mycket högre än den vinst som denna verksamhet ger förövarna. Man gör då slut på en verklighet som gör att det många gånger inte bara är billiga utan helt enkelt lönande att begå dessa brott.
Vi har här en bra handling, vars resultat vi hoppas blir effektivt. Vårt åtagande bör också gå i denna riktning.

Gasòliba i Böhm
Herr talman! För det första vill jag ansluta mig till gratulationerna till det arbete Di Lello Finuoli har utfört. Jag är glad över detta initiativ från den danska regeringen, vilket baseras på ett nytt förfarande i Amsterdamfördraget, för att behandla ett ämne som handlar om att garantera ett bättre och kraftigare miljöskydd i Europeiska unionen, ett skydd som naturligtvis inte får ha några gränser i unionen. Min kollega Thors har redan uttryckt vår positiva inställning, såväl gentemot betänkandet som mot de ingivna ändringsförslagen från de olika utskotten, och därför skall jag koncentrera mig på tre punkter.
Jag har under en viss tid arbetat med att försöka få kommissionen att på ett lämpligt sätt ta itu med de europeiska skogarna och jag har sett de svårigheter som finns, med tanke på den behandling som en tydlig miljöfråga kräver. Den första svårigheten jag ser för att verkligen tillämpa detta förslag är att definiera miljöbrotten utifrån de olikheter som finns i unionen på detta område.
Den andra frågan är behovet av att beakta den internationella dimensionen av brotten. Vi har sett hur svårt det är att finna de ytterst ansvariga för många miljöbrott av stora mått, men det spel om de juridiskt ansvariga i de organ som i slutändan står som ansvariga gör det dessutom faktiskt mycket svårt att få en riktig domstolsbehandling av dessa fall. Jag anser att detta är en oerhört viktig uppgift för kommissionen. Vi måste undvika att få en oklarhet i det straffrättsliga ansvaret.
För det tredje, herr talman, vill jag bara säga att det är nödvändigt att harmonisera de inrikes och rättsliga frågorna i Europeiska unionen och detta förslag visar just detta.

Sjöstedt
Herr talman! Vi i den förenade vänstern välkomnar detta initiativ från Danmark om straffpåföljden mot miljöbrott. Det är uppenbart att det är ganska många medlemsstater som har problem med att utdöma effektiva straff mot denna typ av brottslighet.
I mitt eget land, Sverige, görs idag en hel del anmälningar om miljöbrott. Det är emellertid anmärkningsvärt hur liten andel av anmälningarna som sedan leder till fällande dom. När man ser på påföljden i dessa domar, måste man nog konstatera att den i många fall är ganska ringa. Jag tror inte att detta på något sätt är unikt för Sverige. Dessa problem finns säkert i ett flertal medlemsländer. Det beror nog på många olika saker. Det ena kan vara en brist på kunskap och på utredningsresurser om miljöbrott i rättssystemet. Samtidigt är det nog också så att det dröjer sig kvar en förlegad syn om att miljöbrott inte är lika allvarliga som andra brott, och att miljölagar inte är lika bindande som andra lagar. Om det är så är det naturligtvis helt oacceptabelt. Det handlar ofta om stora ekonomiska intressen.
I dag lönar det sig att begå miljöbrott, eftersom straffrisken är så liten. Det kanske mest anmärkningsvärda i detta är att det är så få länder som kan lagföra juridiska personer och ställa företag till svars. Att ändra på detta förhållande är kanske den viktigaste förändringen som kan göras.
Självklart är detta i första hand ett ansvar för medlemsländerna, och samarbete på detta område skall vara mellanstatligt.
Den samordning som sker genom detta initiativ är naturligtvis också nödvändig. Förutom det faktum att samordningen stärker medlemsländernas arbete skall jag lyfta fram tre andra motiv till den. Det första är att många miljöbrott har internationella konsekvenser, vilket många har understrukit under debatten. Det andra är att om man genomför detta danska initiativ, så kommer det att underlätta för det alleuropeiska miljösamarbetet i Europarådet i och med att man då kanske kan uppfylla denna konvention. Det tredje är att vi alla vet att miljörätten är det område av EG-rätten som efterlevs sämst. Ett sådant här initiativ skulle också kunna leda till att man efterlever EG-rätten bättre på miljöområdet, vilket sannerligen behövs om man ser på hur vissa direktiv följs.

Rübig
Herr talman! Mina damer och herrar! Save the planet! Det är ett uppdrag som vi måste utföra. Hållbarhet är ett mycket viktigt begrepp just i tider som dessa. Vi bör anstränga oss för att uppträda föredömligt, eftersom miljön är ett mycket viktigt kriterium för vår eftervärld.
Men jag vill i synnerhet komma tillbaka till ändringsförslag 3, där det handlar om vinstintresse. Även vinstintresse är något helt naturligt och förnuftigt. Företag som uppvisar röda siffror, eller stater som skuldsätter sig, kan inte betala ut de löner till arbetstagarna och ämbetsmännen som är önskvärda. Vi arbetar för höga löner, och då är det nödvändigt att man också uppnår vinster.
När allt kommer omkring arbetar jag också för de små och medelstora företagen. 18 miljoner företag i Europeiska unionen, som arbetstillfällen är direkt beroende av. Om man går med vinst eller om man på sikt gör förluster påverkar företagens existens och framför allt också antalet arbetstillfällen.
Jag vill sedan övergå till ändringsförslag 8 och påpeka att straffrätten naturligtvis inte är samma sak som rätten till yrkesutövning. Här skulle jag ha önskat mig att vi åtminstone får ett yttrande från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, eftersom dessa frågor ju är av stor principiell betydelse och det ur min synpunkt inte är tillräckligt med en enda behandling i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
Jag vill också helt klart säga att företagarens skyldighet att sätta sig in i föreskrifterna skall definieras eller tolkas på så vis att det här naturligtvis måste handla om föreskrifterna inom ramen för det anläggningen har tillstånd för. Respektive företag måste naturligtvis känna till föreskrifterna, så att de också kan hålla fast vid dem.
Beträffande ändringsförslag 19 vill jag säga att det bara kan avses ett oaktsamt vilseledande, och beträffande ändringsförslag 20, att det naturligtvis bara handlar om ekonomisk vinning. Beträffande ändringsförslag 25 vill jag säga att inom försäkringsbranschen kan hittills en ren ekologisk skada egentligen inte beräknas eller försäkras. Här skulle vi behöva en definition av vad som exakt menas med det.
Men jag tror att detta förslag på det stora hela taget är mycket förnuftigt, särskilt när vi tänker på utvidgningen med de öst- och centraleuropeiska staterna. Om vi här skapar en rättslig ram för framtiden, kunde det vara mycket bra för miljötänkandet.
Men jag anser också att de straffrättsliga sanktionerna i första hand bara bör gälla vid uppsåt eller upprepad grov vårdslöshet. Att hota med fängelse är ett verkligt hot mot existensen! Jag vill inte sätta en arbetare bakom galler eller hota hans existens därför att han någon gång på grund av grov vårdslöshet har underlåtit att stänga en kran. Därför vill jag föreslå att man verkligen hanterar dessa kriterier mycket försiktigt, eftersom det naturligtvis finns en mycket stor känslighet på detta område.
Vi bör för övrigt intensivt överväga hur vi i detta fall skall optimera metoden med best practice, ty för just miljöskyddet är best practice och benchmarking samt den stimulans man kan ge en väsentlig grundval. Just Europeiska unionen har här visat att det kan göras mycket med hjälp av skilda stöd, med forskning och utveckling samt med rådgivning. Men naturligtvis är det också nödvändigt med utbildning och certifiering. Vi har ju denna vecka redan talat om EMAS. Om vi går denna positiva väg genom att ge stimulans, då skyddar vi verkligen vår planet.

Ford, Glyn
Herr talman! Som talare för socialistgruppen om detta danska initiativ till ett ramdirektiv för att bekämpa miljöbrott måste jag säga att jag stöder principen i detta initiativ. Miljöbrott, vare sig det handlar om olaglig handel av utrotningshotade arter av flora och fauna eller deras produkter, eller om det handlar om olaglig export och dumpning av giftigt avfall i andra länder, antingen inom eller utanför Europeiska unionen, är ett växande problem och i allt högre grad ett gränsöverskridande problem.
De som ägnar sig åt sådana brott i jakten på vinning gömmer sig i kryphålen i europeisk lagstiftning. Detta kan inte tillåtas fortgå. Det är viktigt att vi har lagstiftning på plats för att skydda oss mot allvarliga miljöbrott innan Europeiska unionen utvidgas ytterligare.
För närvarande finns det ingenting vi kan bekämpa dessa brott med annat än löjligt låga ekonomiska böter. Vi måste införa fängelsestraff och dryga ekonomiska böter och regler om ersättningar när människor befinns skyldiga till miljöbrott. Bovarna i dramat är inte de offer som kör lastbilarna fulla med giftigt avfall eller som bjuder ut de produkter som hotar arter, utan de som fattar besluten och som levererar varorna, de stora männen och kvinnorna och inte de små männen och kvinnorna.
Som vanligt är det på detaljnivå det blir bekymmer. Danskarna vill ha en harmonisering av straffrätten, ökat europeiskt samarbete, ett register över expertkunskap och kunnande och att Europol skall användas. Det finns en del svårigheter när det gäller att lösa allt detta så att unionens femton medlemsstater skall bli nöjda. Allt kan lösas, men en del måste få vänta. Det är förmodligen för tidigt i det här skedet att exempelvis utvidga Europols ansvarsområde utan att överbelasta denna viktiga organisation.
Detta föreslag lider av samma problem som vi alltför ofta har i Europeiska unionen. Utan ökade resurser är Europols möjligheter begränsade, men jag gratulerar Di Lello Finuoli till hans betänkande.

González Álvarez
Herr talman! I går debatterade vi och röstade om ett betänkande från utskottet för framställningar. I det utskottet har man i år tagit emot tusen klagomål från medborgarna. Av dessa tusen klagomål har 40 procent att göra med kränkningar av gemenskapsrätten angående miljöfrågor. När man ser dessa klagomål inser vi behovet av det förslag vi nu behandlar, ett förslag från rådet på begäran av Danmark, och att godkänna detta betänkande av Di Lello Finuoli och Schörling för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
Enligt min mening tas tre viktiga saker upp i detta betänkande. För det första, begäran att man skall underteckna Europarådets miljökonvention, men också ratificera den. Inget land har ännu ratificerat denna konvention, och det finns ingen motsättning i att godkänna detta betänkande här. Betänkandet innehåller perfekta definitioner av kriterier för att fastställa ett brott: Upprepade kränkningar av gemenskapsrätten, brottets svårighetsgrad och ibland att man bryr sig om de ekonomiska vinsterna framför all annan hänsyn. Vi tycker också att det ofta finns ett tydligt uppsåt med i bilden. Det finns givetvis ett sådant, herr talman, det finns till och med ett uppsåt i vissa av de miljöbrott som ser ut som olyckor. Jag minns mycket väl frågan om Doñana i Spanien eller Donau alldeles nyligen. Det var helt uppenbart att en damm med en sådan mängd farliga produkter, i närheten av en naturpark som Doñana förr eller senare skulle kunna leda till en olycka.
För det andra, herr talman, anser jag att det är helt nödvändigt med sanktioner. Jag är helt övertygad om det. Andra kolleger här har ifrågasatt behovet av sanktioner. Inte jag, och dessutom tycker jag att principen att förorenaren betalar är en princip som hör hit. Det finns ibland de som föredrar att förorena och betala en liten summa för det, en summa som är betydligt lägre än de vinster som de producerar genom att begå brottet. Således är det helt nödvändigt med sanktioner, de bör vara avskräckande, och måste vara proportionella mot den skada medborgarnas livskvalitet drabbas av.
För det tredje måste den naturliga miljön återställas. Herr talman! Det är inte i sin ordning att offentliga medel, som i fallet Doñana, skall gå till att återställa ett område medan företaget som orsakade den stora skadan har bidragit med en mycket liten del. Därför är det nödvändigt med ansvar för återställandet av de förstörda områdena. Även de juridiska personernas ansvar. Bara i Förenade kungariket, Finland och Danmark finns det bestämmelser som gör det möjligt att ställa juridiska personer till ansvar.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag nämna samarbetet mellan länderna, vilket är absolut nödvändigt. Vi medlemmar i utskottet för framställningar är medvetna om den fruktansvärda frustration de medborgare känner som bemödar sig om att anmäla miljöbrotten, och som ser att vi i Europa inte klarar av att hjälpa dem att förbättra den miljö där de lever och förhindra dessa brott.

Paasilinna
Herr talman, herr kommissionär, bästa kolleger! Ett tack till Danmark för detta goda initiativ, tack också till föredraganden för ett gott arbete. Nog är det ju så att då böterna är låga blir miljöbrott lönande. Men man måste komma ihåg att denna brottsform också berör människor, människor på arbetsplatserna och utanför dem. Ett rambeslut skulle förhindra lönsamheten av ett sådant brott. Jag anser ändå att multinationella storbolag utgör ett stort problem och på det här området krävs också samarbete mellan myndigheter, det krävs också för att dessa regler skall kunna träda i kraft före utvidgningen.
De grövsta miljöbrotten begås av företag och för en del utgör det en del av affärsverksamheten. Somliga gör sig upprepade gånger skyldiga till dessa brott. Just den upprepade och avsiktliga brottsligheten inom miljöområdet bör vara det som vi skall koncentrera oss på. Jag hoppas också att kommissionen upprättar ett offentligt register över dylika företag, eftersom det för dem har blivit en del av affärsverksamheten, så att konsumenterna och människorna kan påverka situationen via den allmänna opinionen. Jag kommer från ett land där man kan väcka straffrättslig talan mot en juridisk person och det har givit resultat och fungerat förebyggande i vårt land. Det är ju klart att en företagsledare förhåller sig mycket allvarligare till miljön då det finns risk att han genom att hamna i fängelse blir isolerad från den miljö som han/hon på ett brottsligt sätt har missbrukat. Sålunda tror jag att man då dessa påföljder tas i bruk, avancerar i frågan såväl inom unionen som även annars.

Hulthén
Herr talman! Jag vill liksom alla andra instämma i berömmet av den danska regeringen som har tagit detta initiativ. Det visar att man kan ha ett offensivt och progressivt agerande i rådet när det gäller just miljöfrågorna. Avsiktligt och medvetet felagerande av företag och enskilda i miljöärenden äventyrar, som vi vet, inte bara vår natur, utan det sätter också människors liv på spel.
Jag är ganska övertygad att om man säger Teckomatorp i mitt hemland Sverige, så vet alla - i alla fall de flesta - vad det handlar om, även om det är ett miljöbrott som utspelade sig för mer än 20 år sedan. Det handlade om ett företag som inte orkade ta vara på sitt giftavfall, utan valde att gräva ned det i marken i stället och på så sätt äventyra en hel landsbygd. Teckomatorp är tyvärr inte den enda händelsen av detta slag, utan många företrädare här i parlamentet har också vittnat om andra händelser som har inträffat sedan dess, icke att förglömma den situation - eller snarare "vildavästernsituation" - som råder på våra hav.
Självklart måste vi betrakta miljöbrott lika allvarligt som vi betraktar alla andra kriminella handlingar. Därför behövs också gemensamma definitioner på vad ett miljöbrott är. Jag har hållit med miljöutskottets ansvariga, Schörling, om att för att förhindra miljöbrott så krävs det också att vi har en effektiv lagstiftning om miljöansvar. Förebyggande åtgärder är det bästa sättet att förhindra att fler brott mot vår miljö uppkommer.
För att vi på ett bra och effektivt sätt skall kunna utreda misstänkta miljöbrott, krävs också specialkunskap hos både polis och åklagare. Annars riskerar dessa brott att inte bli ordentligt utredda. Upptäcks inte dessa brott snabbt, kan de bli liggande eller blir kanske inte åtgärdade överhuvudtaget.
Mina sista sekunder vill jag rikta till kommissionen direkt med den uppmaning som bland annat Thors och McKenna nämnde vad gäller de djurtransporter som sker dagligen inom unionen, och som kanske är det mest uppenbara miljöbrott som vi står inför i dag. Jag skulle önska att kommissionären tog detta med sig på allvar och såg till att vi får något gjort åt den situation som råder. Jag tror verkligen att vi har hela unionens medborgare bakom oss när det gäller att göra något åt de fruktansvärda djurtransporterna.

Schreyer
. (DE) Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill säga beträffande er senaste uppmaning att jag mycket gärna antar er vädjan i denna riktning. Danmarks initiativ till ett rambeslut från rådet består enligt kommissionens synpunkt huvudsakligen av två delar. Den första delen skall medföra att alla oaktsamma och svåra överträdelser av miljörätten skall leda till effektiva och avskräckande straff inom hela gemenskapen. Den föreskriver en minimistandard i fråga om påföljderna. Denna del, som i huvudsak motsvarar bestämmelserna i ett avtal som godkändes av Europarådet i november 1998, utgör initiativets kärnpunkt. Tyvärr - detta har ju här också påpekats flera gånger - har avtalet hittills inte ratificerats av någon medlemsstat, så jag har förståelse för Danmarks initiativ att nu på nytt behandla denna fråga inom ramen för gemenskapens befogenheter.
Den andra delen innehåller däremot bestämmelser för att förbättra samarbetet och informationsutbytet mellan medlemsstaternas åklagarmyndigheter och domstolar. Mycket talar för att sådana frågor om rättshjälp och förbättrat samarbete på det juridiska området bör behandlas i ett mer omfattande sammanhang, som inte enbart begränsar sig till miljörätten. Därför ägnar sig en arbetsgrupp inom rådet för närvarande bara åt initiativets första del - det har också en talare berört - alltså den materiella straffrätten.
Förbättringen av det straffrättsliga samarbetet har redan varit föremål för många initiativ och förslag, som inte begränsar sig till miljöstraffrätten. Det är en viktig del av Amsterdamfördraget och en allmän uppgift för gemenskapen att den ömsesidiga rättshjälpen, informationsutbytet och övrigt samarbete mellan domstolarna och åklagarmyndigheterna i medlemsstaterna skall byggas ut, för att skapa ett äkta område för frihet, säkerhet och rättssäkerhet.
Det vi behöver till detta är mycket klara, översiktliga och hanterliga bestämmelser, vilka den som tillämpar lagen snabbt kan tillgripa. För att uppnå detta mål och motverka en splittring av rätten anser kommissionen att reglerna för rättshjälp bör vara så allmängiltiga som möjligt. Särskilda föreskrifter, exempelvis som i miljörätten, bör bara vid behov skapas som undantag. På detta sätt upprättades ju 1998 genom en gemensam åtgärd det europeiska juridiska nät, som har påbörjat sitt arbete och utvecklat många åtgärder för att underlätta rättshjälp och utbyte. Detta bör naturligtvis byggas ut enligt kommissionens åsikt.
Vid sidan av de redan befintliga folkrättsliga avtalen om rättshjälp och det ömsesidiga erkännandet av domslut har ytterligare åtgärder från gemenskapens sida planerats på detta område.
Kommissionen betraktar den första delen i Danmarks initiativ som mycket positiv. Miljön som tillgång är nämligen hittills inte alls straffrättsligt skyddad i alla medlemsstater. Medan många medlemsstater har tagit med specifika miljööverträdelser i sin straffrätt, har andra inte gjort det. En svår överträdelse mot miljörätten är alltså inte obetingat straffbar i alla medlemsstater. Detta är naturligtvis delvis rent av en uppmuntran till gränsöverskridande miljöbrott.
Bristen på straffverkställighet, som vi totalt sett har i miljöskyddet, kan naturligtvis inte enbart avhjälpas genom straffrättsliga åtgärder, men också här skulle detta rambeslut säkert ge nya impulser. I utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor samt utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har man redan tagit upp frågan huruvida den befintliga gemenskapsrätten i den första pelaren redan innehåller tillräckliga skyldigheter för medlemsstaterna. Härtill kan man säga att instrumenten i den första pelaren visserligen ofta föreskriver sanktioner, men att dessa dock inte obetingat måste vara av straffrättsligt slag. Inom ramen för den första pelaren överlåts det principiellt åt medlemsstaterna om de anser att administrativa sanktioner är tillräckliga, eller om de vill tillgripa den starkare straffrätten.
Jag hänvisar till en punkt som kommissionen fortfarande betraktar som problematisk, och som även har berörts i skilda debattinlägg, nämligen frågan om straffbarhet för juridiska personer. Det danska initiativet föreskriver att juridiska personer måste kunna ställas till ansvar för svåra miljöbrott. Enligt kommissionens åsikt måste man dock ta hänsyn till de befintliga rättsordningarna i vissa medlemsstater, där en bestraffning av juridiska personer generellt sett är utesluten.
Jämförbara bestämmelser i gemenskapsrätten föreskriver visserligen att sanktioner mot juridiska personer bör tillgripas, som absolut kan vara av administrativ natur, och - vilket hela tiden med all rätt har påpekats - att de uppkomna materiella skadorna då bestraffas med ekonomiska sanktioner. Även detta finns med. Beträffande frågeställningen om de ekonomiska sanktionerna vill jag också påpeka betydelsen av grönboken för miljöansvaret, som kommissionen gav ut för några månader sedan, när det handlar om att äntligen också de orsakade ekologiska skadorna skall inbegripas.
Med tanke på möjligheterna att genomföra initiativet torde det vara tillrådligt att även i detta fall agera så att man beträffande juridiska personer talar om ett ansvar, utan att använda ordet "straffrättslig". Oberoende av detta bör dock naturligtvis i fråga om svåra miljöbrott de ansvariga personerna vara underkastade straffrätten. Detta rådde det ju också enhällig konsensus om i denna mycket intressanta debatt.
Avslutningsvis vill jag från kommissionens sida säga följande: Vi måste ju tyvärr alltid inleda förfaranden mot medlemsstaterna när det gäller brott mot fördraget i fråga om miljörätten, och ett stort antal förfaranden beträffande brott mot fördraget är anhängiga just på detta område. Detta förmedlar tyvärr totalt sett bilden av att många medlemsstater kanske inte tar så allvarligt på miljöskyddet och miljörätten. Mot denna bakgrund anser kommissionen att det danska initiativet är mycket betydelsefullt.

Talmannen
Tack så mycket, fru Schreyer.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolution.) Röstförklaringar

Maes
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Vi har godkänt detta betänkande med stor entusiasm, för vi anser att miljöbrott fortfarande underskattas och att följderna ofta inte är kända och att det ofta är svårt att fastställa ansvaret.
Dioxinskandalen i Belgien började med illegal dumpning av några liter giftig avfallsolja från transformatorer som hamnade i djurfoder. Miljöbrott kommer ibland inte alls och ofta för sent fram i ljuset. Ofta upprättar miljötjänstemän polisanmälningar som helt enkelt avskrivs av rättsväsendet. För många medlemsstater är ju kampen mot och åtal för miljöbrott ingenting prioriterat. Samarbetet på det straffrättsliga området i Europa är i varje fall bristfälligt. Det framgår på nytt av detta betänkande.
Vi konstaterar att Europol fortfarande inte har någon som helst befogenhet att agera. Vi ser att majoriteten av medlemsstaterna ännu inte har ratificerat Europarådets konvention från 1998. Vi ser också att miljöbrotten ännu inte bestraffas seriöst i väldigt många länder.
Om man i Europa vill uppnå ett ändamålsenligt förebyggande av och en ändamålsenlig kamp mot miljöbrott måste man börja med att agera konsekvent i medlemsstaterna och även vara villig att avsätta de medel som behövs för det man önskar.

Fatuzzo
Herr talman! Den här gången skall jag inte bara tala som företrädare för Pensionärspartiet utan också som före detta sjöman, för båda de åtgärder vi diskuterade i förmiddags gäller havet: den första handlar om korta sjötransporter och den andra om miljön, och havet är ofta ett offer för miljöbrott.
I morse ringde en pensionär från Ligurien mig och sade: "Det är väldigt varmt. Jag tänkte bada, men var tvungen att gå upp direkt för havet var hemskt smutsigt och fullt av tjära. Vad gör du för oss i Ligurien, i Genua, som visserligen har ett hav, men ett förorenat sådant?" "Var inte orolig" - svarade jag henne - "i dag är det fredagen 7 juli. Vanligtvis diskuterar vi fiske och den här gången skall vi diskutera havet."
Nåväl, jag röstade för åtgärden för att inrätta hamnar för korta sjötransporter - i Genua, Imperia, Savona, Toulon och Marseille hoppas jag - och också för åtgärden om rening av havsvattnet som är så viktig även för pensionärerna och för dem som bor vid havet.

Adam
Herr talman! Jag kom till kammaren för att rösta mot detta betänkande som en protest mot de missledande och felaktiga kommentarer som McKenna gjorde om skötseln av upparbetningsanläggningen vid Sellafield i Förenade kungariket. Jag kan se att McKenna själv hade så starka åsikter om ämnet att hon inte brydde sig om att närvara vid omröstningen. Jag kan bara hoppas att resten av debatten och betänkandet är mer korrekta än vad McKenna är.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Vi går nu över till justeringen av gårdagens protokoll.
Finns det några synpunkter?

Laguiller
Herr talman! Jag lämnade in en skriftlig röstförklaring i går om människohandel, men det står inte på föredragningslistan.

Talmannen
Detta kommer att rättas till, fru Laguiller.

Lulling
Herr talman! Det handlar bara om en ändring beträffande det fullständiga förhandlingsreferatet från i onsdags. Jag har nämligen just tagit del av detta referat och därvid kunnat fastställa följande: Vid mitt tal om Radwans betänkande om årsrapporten från Europeiska centralbanken avbröts jag flera gånger av applåder och tillrop, i synnerhet när jag efter talen som hölls av olika gammalkommunister från DDR här betecknade de recept som vansinniga som de, som har ruinerat en hel stat, här återigen har lagt fram, och när jag påpekade hur viktigt oberoendet är för Europeiska centralbanken just med tanke på nio av tolv röd-grön-rosa regeringar i Euroland.
Detta står det ingenting om i det fullständiga förhandlingsreferatet. Jag kan i förhandlingsreferatet inte heller hitta mitt uttalande att det vore bättre för eurons starka ställning om väljarna skulle ge de alltför talrika röd-gröna regeringarna sparken, än att vidta politiska sanktioner mot Österrike, som innebär att man försöker manipulera ett valresultat som förde en regering till makten som efter 30 års socialistiskt styre nu försöker att skapa gråa marknader.
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Fru Lulling! Vi håller på att justera protokollet. Ordförandeskapet har noterat er rättelse i det fullständiga förhandlingsreferatet, och kammarens entusiasm inför era ord kommer att införas i protokollet.
(Protokollet justerades.)

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 10.40.)

