Razmere na področju evropskega azilnega sistema po nedavnem sklepu Evropskega sodišča za človekove pravice (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je razprava o razmerah na področju evropskega azilnega sistema po nedavnem sklepu Evropskega sodišča za človekove pravice.
Cecilia Malmström
članica Komisije. - Gospod predsednik, odločba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 21. januarja v zadevi M.S.S. proti Grčiji in Belgiji jasno kaže, da mora EU nujno vzpostaviti skupni evropski azilni sistem in da moramo podpreti države članice pri izpolnjevanju njihovih obveznosti glede zagotavljanja ustrezne mednarodne zaščite.
Komisija je vedno dejala, da pri uporabi pravnega reda EU - in Dublinska uredba je pomemben element sedanjega pravnega reda EU o azilih - države članice niso nikoli razrešene obveznosti, da zagotavljajo varstvo temeljnih pravic. Evropsko sodišče se je v svoji sodbi spomnilo tega načela.
Sodba ne vpliva na temeljna načela delovanja dublinskega sistema: imeti jasen sistem določitve, katera država članica je odgovorna, proučiti prošnjo za azil, zajamčiti učinkovit dostop do postopkov, ki določajo status begunca in preprečiti zlorabo azilnih postopkov v obliki večkratnih prošenj.
Vendar je ocena dublinskega sistema, ki jo je pripravila Komisija, pokazala, da obstaja možnost za izboljšave. Komisija je že leta 2008 predlagala revidirano dublinsko uredbo za obravnavo ugotovljenih vrzeli. Njen cilj je bil povečati standarde zaščite za prosilce za azil, pa tudi raven učinkovitosti dublinskega sistema v korist držav članic.
Pozdravljam močno podporo Evropskega parlamenta predlogom Komisije in vabim Svet in Evropski parlament, da skupaj pripravita uravnoteženi kompromis, ki bo pripeljal do izboljšane druge dublinske uredbe.
Takšen kompromis mora vključevati tudi mehanizem za izredne razmere za odložitev predaj v primeru izjemnega in posebnega pritiska na azilni sistem, ki so zadnji izhod. Zagotovil bi skupno, obsežno rešitev za primere, ki se danes obravnavajo diskrecijsko, da bi zgradili zaupanje in resnično podporo med dublinskimi partnerji.
Komisija se zaveda pomanjkljivosti grškega azilnega sistema, ki se spopada z izjemnim pritiskom zaradi velikega števila mešanih migracijskih tokov na njenem ozemlju in pomanjkanja pravilnega delovanja nacionalnega azilnega sistema. Ukrepe za njihovo revidiranje smo že sprejeli.
Komisija je novembra 2009 začela postopek za ugotavljanje kršitev proti Grčiji in izrazila zaskrbljenost zaradi različnih določb zakonodaje EU. Grčija sama se je zavezala, da bo reformirala svoj azilni sistem na podlagi akcijskega načrta, ki ga je avgusta lansko leto predložila Komisiji, in določila takojšnje in dolgoročne ukrepe. Od takrat je bil v Grčiji pomemben razvoj zakonodaje.
Hkrati je Komisija vključena v znatna prizadevanja za pomoč Grčiji skupaj z državami članicami, UNHCR in agencijami EU. Ta podpora kombinira znatno finančno in praktično pomoč za reformo nacionalnega azilnega sistema, upravljanje meja in vračanje ter učinkovitejšo uporabo sredstev EU za upravljanje migracij, pa tudi za boljše sodelovanje s sosednjimi državami, zlasti s Turčijo.
Dovolite, da nas za konec še enkrat spomnim, da temelji naša Unija na vrednotah spoštovanja človekovega dostojanstva, svobode, demokracije, enakosti, pravne države in spoštovanja temeljnih pravic. Azil je ena od človekovih pravic, za katere se je Evropska unija zavezala, da jih bo spoštovala in spodbujala. Komisija je trdno zavezana delovanju v smeri poštenega, učinkovitega in v zaščito usmerjenega skupnega evropskega azilnega sistema. To je najboljši način, da skupno podpremo človekove pravice kot enega od pomembnih stebrov na področju svobode, pravice in varnosti.
Manfred Weber
Gospod predsednik, gospa Malmström, azilna politika je zelo aktualno vprašanje, kot smo pred nedavnim ugotovili na Lampedusi in v Grčiji. To je tema, ki se nanaša na ljudi v Evropi. Morali bi biti ponosni na to, kar smo dosegli v Evropi, vključno z našimi skupnimi standardi, pravilno obdelavo prošenj za azil in načinom obravnave otrok in družin. Morali bi biti ponosni na vse to. Evropa je območje, ki ponuja pomoč in partnerstvo ljudem, ki trpijo zaradi preganjanja po vsem svetu. Vendar ni odločilni dejavnik to, kar napišemo na papir v odborih Parlamentov, v Komisiji in Svetu, ampak to, kar se dejansko dogaja na terenu. Belgija in Grčija sta bili pred kratkim obsojeni v Evropskem svetu za človekove pravice, ker ne izvajata in ne spoštujeta obstoječe zakonodaje. Iz tega je jasno, da proces uveljavitve ne deluje.
Rad bi prosil Komisijo, naj napreduje hitreje, skupaj z obstoječimi akcijskimi načrti. Znotraj Evropske unije moramo biti sposobni hitreje uveljavljati in izvajati pomembne standarde. V posebnem primeru Grčije bi rad poudaril, da imamo mejo, ki jo je mogoče zavarovati z obeh strani. Razočaran sem nad načinom, kako se v tem pogledu obnaša naša partnerica Turčija. S Turčijo smo podpisali sporazum o ponovnem sprejemu, ki zahteva od države veliko manj, kot bi morala storiti, če bi bila članica Evropske unije. Zato mislim, da bi morali pričakovati, da se bo Turčija bolj potrudila na tem področju.
Nihče ne oporeka našemu občutku za solidarnost. Želimo zagotoviti praktično pomoč v obliki Evropskega sklada za begunce in Frontexa, oba v Grčiji, kjer se pomoč že zagotavlja, in na Lampedusi v Italiji. Evropska solidarnost ni vprašljiva. Zdaj je potrebna bolj kot kdaj koli.
Stavros Lambrinidis
Gospod predsednik, kot ponazarja sodba Sodišča, smo ujeti v Dublinu II. Posledica neenakomerne razporeditve odgovornosti je, da se države članice prerekajo, kdo je odgovoren, in pritožbe že nekaj let letijo sem in tja, nesrečni begunci pa so ujeti na sredini.
V zadnjem času 90 % priseljencev in prosilcev za azil prihaja v Evropo prek Grčije. Z Alžirijo se je zdaj pritisk preusmeril na Italijo. Kako dolgo bodo nekatere strani vztrajale pri pretvarjanju, da je to grški, italijanski, malteški ali ciprski problem? Naše meje so evropske meje. Naša razvojna politika, naša zunanja politika ali raje njuno pomanjkanje so evropska vprašanja.
Moja država je pred kratkim naredila velike korake v smeri izboljšanja azilnih razmer s trdno pomočjo Evropske komisije. Vendar to očitno ni dovolj. Nova dublinska uredba mora zaustaviti množično vračanje v prvo državo članico. Med državami članicami je treba vzpostaviti pravo, temeljno solidarnost. To je bil poziv Parlamenta. Prišel je čas, da nekatere članice Sveta nehajo igrati Poncija Pilata in si umivati roke.
Cecilia Wikström
v imenu skupine ALDE. - (SV) Gospod predsednik, iz odločbe Evropskega sodišča za človekove pravice je jasno, da sta Belgija in Grčija ravnali v nasprotju s členoma 3 in 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Zato sta obe državi krivi nečloveškega in ponižujočega ravnanja do afganistanskega prosilca za azil, ki je bil predan iz Belgije v Grčijo. Na žalost ta primer sploh ni edinstven. Vendar je odločba Evropskega sodišča za človekove pravice precedenčna in zato pomembna.
Kot poročevalka Parlamenta za revizijo uredbe Dublin II, pozdravljam to odločbo. Z jasnostjo, ki je potrebna, kaže, da morajo države članice prenehati predajati ljudi v Grčijo, dokler bodo razmere tam takšne, kot so danes. Kaže tudi potrebo po evropski solidarnosti. Če resno mislimo glede oblikovanja skupnega azilnega sistema do leta 2012, moramo deliti odgovornost in pomagati drug drugemu.
Rada bi vprašala Komisijo, ali ta odločba spremeni pogled Komisije na dublinski sistem kot nosilca skupnega azilnega sistema in rada bi vedela, ali ima Komisija dostop do statistike, ki kaže razloge, na katerih države članice utemeljujejo svoje sklepe o predajah. Pomembno je, da se izognemo večjemu številu primerov, kot je ta.
Parlament ima jasen pogled na dublinsko uredbo in zdaj nestrpno čakamo, da bomo lahko začeli pogajanja. Naše prednostne naloge so vprašanje pripora, solidarnostni mehanizem, pravice mladoletnikov in močnejše določbe glede pravnega sredstva. Z veseljem pričakujem vaš odgovor, gospa Malmström, in nadaljevanje našega čudovitega sodelovanja.
Judith Sargentini
v imenu skupine Verts/ALE. - (NL) Gospod predsednik, vprašanje je: kaj bodo storili zdaj, ko je Evropsko sodišče za človekove pravice (ESČP) dejalo: "Ne smete več pošiljati prosilcev za azil nazaj v Grčijo"? Minister za pravosodje v moji državi, Nizozemski, je predlagal rešitev. Rekel je: "Sprejeli bomo zelo hitre ukrepe in pomagali Grkom, da bodo uvedli strožje spremljanje meja in vzpostavili azilni sistem, potem pa bomo lahko katerega koli dublinskega upravičenca poslali nazaj v Grčijo." Seveda to sploh ni nikakršna rešitev.
Kajti v tem parlamentu so vse stranke v celotnem političnem spektru dejale, da moramo v dublinski sistem uvesti solidarnostno klavzulo. Če se to ne zgodi, bodo južne države vedno imele težje delo kakor moja država ob Severnem morju, kjer ni ravno veliko čolnov z begunci, ki bi pristajali na obalah.
Po dotoku priseljencev na Lampeduso, komisarka, lahko vidimo, da morate, tudi če si še tako zelo prizadevate za spremljanje svojih meja, biti pripravljeni na nepričakovane dogodke. Ali se strinjate s Skupino Zelenih/Evropske svobodne zveze, da je dublinski sistem zdaj uničen? In kdaj lahko pričakujemo kakšen zagon za spremembo dublinskega sistema? Ali se strinjate z nami, da se vse vrača, da se vse plača in da so severne države zdaj dolžne pokazati solidarnost?
Rada bi slišala vaše mnenje tudi o odločbi sodišča v Strasbourgu prejšnji teden, ki navaja, da se je število primerov člena 39, to je prošenj za odlog deportacije, v zadnjem letu povečalo za 4000 %, ker so ljudje lahko ugotovili, da Dublin pač ne deluje.
Zadnje, kar bi rada rekla, je, da je bila končna ugotovitev v zadevi med Službo za pomoč na morju (MSS) in belgijskimi organi, da so belgijski organi ravnali neprimerno. Morali so plačati največji finančni zahtevek. Bili so malomarni. Kdaj lahko pričakujemo spremembe dublinskega sistema, tako da ti ljudje ne bodo več izpostavljeni nečloveškim razmeram?
(Govornica se je strinjala, da sprejme vprašanje na podlagi modrega kartončka v skladu s členom 149(8))
Barry Madlener
(NL) Gospod predsednik, gospa Sargentini, zakaj ne rečete, da je Turčija tista, ki se grdo vede s tem, ko sploh dovoli vsem tistim ljudem, da vstopijo v Turčijo? Zakaj ne poveste, da toliko ljudi, od trgovcev z ljudmi do pustolovcev, zlorablja to preveč zapleteno evropsko azilno zakonodajo izključno in predvsem zato, ker je preveč zapletena? Zakaj ne poveste tega?
Judith Sargentini
(NL) Hvala, gospod predsednik, da ste mi dali možnost, da odgovorim na to vprašanje.
Mislim, da moramo napako najprej iskati pri sebi. Evropa je naredila iz svojega azilnega sistema zmešnjavo. Dokler bomo nadaljevali s tem in dokler ne bomo pripravljeni pomagati Grčiji, da se enkrat za vselej reši prosilcev za azil, in dokler ne bomo zagotovili, da bomo vsi imeli enoten postopek za ocenjevanje, ali je nekdo pravi politični begunec, ne bomo mogli valiti krivde na druge.
Strinjam se z vami, gospod Madlener, da bi bilo treba prijeti trgovce z ljudmi in da bi morala Turčija res vzpostaviti dostojen azilni sistem, ki bi prepoznal politične begunce, ki ne prihajajo iz Evropske unije, ampak od drugod. Ob tem pa moramo najprej iskati napako pri sebi in najprej pomesti pred svojim pragom.
Timothy Kirkhope
v imenu skupine ECR. - Gospod predsednik, rekel bi komisarki, da je jasno, da imamo opraviti s sistemom, ki se je zlomil. Jasno je, da so evropska sodišča in evropska zakonodaja v navzkrižju. Nimamo več opraviti s stanjem, kjer se izvaja zakonodaja, ampak bolj s tem, da se razlaga na nov način.
Prepričan sem, da je Evropska unija najbolje opremljena za spopadanje z izzivi priseljevanja z večplastnim sistemom, ki ni diktatorski, vendar ne z bolj usklajeno evropsko zakonodajo ali moralnimi odločbami evropskih sodišč, ampak s solidarnostjo, sodelovanjem in dobro komunikacijo med evropskimi sosedami.
Zavedati se moramo, da vsako breme, ki se ga rešimo na enem mestu, samo preložimo na drugo. Seveda imamo dolžnost do drugih držav članic in ljudi, ki iščejo varnejše in svobodnejše življenje, vendar nedavna odločba Sodišča kaže na večje probleme, to so odnosi med evropskimi sodišči, evropskimi zakonodajalci in državami članicami ter njihovim nadzorom lastnih meja.
Komisarka, rad bi izvedel, kako se namerava Komisija dolgoročno spopadati s temi vprašanji. Ali lahko prosim zagotovite temu parlamentu, da se ne bomo samo preusmerili v pripravo dodatne zakonodaje EU, ki bo na neki točki v prihodnosti nedvomno sama razveljavljena s strani evropskega sodišča, ampak nam raje povejte, kako lahko učinkovito podpremo Grčijo in druge države članice, ki zdaj nosijo takšno breme?
Cornelis de Jong
v imenu skupine GUE/NGL. - (NL) Gospod predsednik, najprej dovolite, da se zahvalim in podprem komisarko Malmström. Prejšnji teden je upravičeno pozvala države članice, naj znova sprejmejo ukrepe v celotnem azilnem svežnju. To resnično ni jedilnik po izbiri.
Najnovejši dokaz je nenadni dotok tunizijskih beguncev. Italija ima velike težave z zagotavljanjem primernega sprejema in upoštevanja azilnih postopkov. Če bodo države članice še naprej samo stale in gledale, je le še vprašanje časa, kdaj bo Evropsko sodišče za človekove pravice sklenilo, da je treba odložiti predajo prošenj za azil v Italijo, kot je dejansko že storilo v primeru Grčije.
Zato je v interesu vseh, da razvijemo postopek za ravnanje v nujnih primerih v okviru dublinskega sistema, kot je že predlagala Komisija, in na hitro vzpostavimo zavezujoče sporazume o sprejemu in visokokakovostnem azilnem postopku.
Rada bi slišala od komisarke, ali meni, da bi ji zadevni poslanci lahko pomagali tudi naprej pri prepričevanju držav članic, naj se končno sprejme ta tako potreben ukrep. Vsekakor lahko računa na mojo zavezo.
Barry Madlener
(NL) Gospod predsednik, Nizozemska mora spet počistiti nered za Grčijo! Najprej so morali nizozemski davkoplačevalci plačati milijarde evrov, da so reševali skoraj bankrotirano državo, in zdaj so nam naprtili dva tisoč prosilcev za azil iz Grčije, ki jih ne smemo poslati nazaj.
Nizozemska ne želi teh prosilcev za azil. Nizozemska je že dovolj trpela in še naprej trpi zaradi množičnega priseljevanja in propadlega multikulturnega preskusa. Nizozemska želi manj priseljencev, ki nimajo nobenih možnosti, in Evropa mora začeti izvajati veliko strožjo politiko priseljevanja. Sicer bo Evropa na koncu postala Evrabija.
Vsekakor je tudi Grčija žrtev svoje slabe sosede Turčije. Grčija bi morala zato zgraditi zid, da bi preprečila vstop turškim emigrantom in emigrantom, ki jim Turčija dovoljuje prehod čez svoje ozemlje. Morali bi seveda kaznovati Turčijo, ker omogoča nezakonitim priseljencem prehod v Grčijo.
Nazadnje, evropska azilna zakonodaja bi morala biti veliko strožja. Bodimo pošteni. 99 % prosilcev za azil dejansko sploh niso prosilci za azil, ampak ekonomski pustolovci, ki zlorabljajo naše azilne zakone.
Georgios Papanikolaou
(EL) Gospod predsednik, nadaljeval bom razpravo z naslednjo predpostavko: videli smo nemire v Sredozemlju in arabskih državah. Vemo, da številni državljani iz teh držav upajo, da bodo našli v Evropi boljšo usodo. To je že življenjsko dejstvo in bojim se, da bo hipoteza, ki jo nameravam razviti, kmalu postala naslednje življenjsko dejstvo.
Državljani zapuščajo te tretje države zaradi Evrope. Pridejo na Lampeduso - videli smo probleme, ki so se tam pojavili - ali poskušajo prek Turčije priti v Grčijo s tem, da izkoristijo možnost, da jim ni treba zaprositi za vizum zaradi sporazumov, ki jih imajo številne od teh tretjih držav s Turčijo. Drugi gredo na Malto, nekateri verjetno v Portugalsko ter Španijo. Potem nekateri od teh zaprosijo za azil. Ni treba posebej povedati, da bo tudi tukaj uporabljena uredba Dublin II. Čeprav se bo potem nekaj prosilcev za azil pritožilo zaradi tega, vemo, da bodo spet sledile obsodbe na nacionalnih sodiščih, kot smo jih imeli do zdaj, še preden smo sploh prišli do odločbe Evropskega sodišča. Zato se ne pretvarjajmo, da bo drugače.
Potem je tu še nekaj: nekateri so prijeti in ne bodo upravičeni do azila. Prepričan sem, da veste, da bomo morali - na podlagi sporazuma, o katerem je Komisija pravkar objavila konec pogajanj, preden bi lahko ljudi, ki so vstopili prek Turčije, vrnili v Turčijo na podlagi ponovnega sprejema -, počakati dve leti, da bo začel sporazum veljati in potem še tri leta, kar je prehodno obdobje za državljane iz tretjih držav, kar je skupaj pet let. Z drugimi besedami, tisti, ki bodo prijeti v navedenem obdobju, bodo morali na podlagi krize, s katero se spopadamo, počakati do leta 2016 ali 2017, da jih bo Turčija sprejela nazaj.
Dovolite mi, da rečem, bojim se, da s takšnim upravljanjem Evropa ta hip ni kos nalogi.
Sylvie Guillaume
(FR) Gospod predsednik, mislim, da je vedno koristno, če se spomnimo na številne zaveze, posebno na tisto, ki smo jo dali oktobra 2008 z Evropskim paktom o priseljevanju in azilu, in naznanili, da je čas, da sprejmemo pobude za dokončanje uvedbe skupnega evropskega azilnega sistema in tako ponudimo višjo raven zaščite v Evropski uniji.
Več kot dve leti po tej obljubi so na pogajalski mizi predlogi Komisije. Človek si ne more kaj, da ne bi opazil, da se ta evropski azilni sistem in proces usklajevanje nekako bojujeta, da bi zagledala luč sveta.
Nedavni sklep Evropskega sodišča za človekove pravice je, po mojem mnenju, pomembna prelomnica. Očitno poudarja napake grškega azilnega sistema, vendar pošilja tudi močno sporočilo v času, ko Grčija začenja reformo svojega azilnega sistema in hkrati sprejema druge vrste pobud.
Poleg tega posebnega položaja pa ta sklep na splošno postavlja pod vprašaj celotni evropski azilni sistem, zlasti glede ene od njegovih temeljnih sestavin - dublinske uredbe - in njegove glavne predpostavke, enakosti nacionalnih azilnih sistemov znotraj Unije. Ta sklep kaže, da je, kako paradoksalno, skupni evropski azilni sistem storil nekakšno krivico prosilcem za azil in državam članicam.
Ob upoštevanju tega sklepa so zdaj takoj potrebni jasni ukrepi. Dokler ne začne veljati operativni azilni sistem v Grčiji, morajo države članice odložiti vračanje prosilcev za azil v Grčijo in uporabiti določbo te uredbe o suverenosti, ki jim omogoča, da sprejmejo odgovornost za preučitev prošnje.
Sklep Evropskega sodišča za človekove pravice (ESČP) pošilja signal tudi vsem prizadetim stranem. Mislim, da bi moral biti ta sklep katalizator v procesu usklajevanja in ponovne priprave osnutka, zlasti ko gre za dublinsko uredbo.
Pri tem gre seveda predvsem za mehanizem za odložitev predaj, ki sem ga pravkar omenila in ga predlaga Komisija. Sklep ESČP meče novo luč po eni strani na ta mehanizem in po drugi na znotrajevropsko solidarnost. Odložitev bi morala ponovno odpreti razprave o potrebi mehanizma za odložitev, kot sem omenila, v razmerah, ki so jasno določene.
Drugič, poleg tega mehanizma mora odložitev služiti tudi kot vzvod - ali vsaj upam, da bo - za zagotavljanje podpore med pogajanji za druge spremembe uredbe, ki jih predlaga Komisija, pa tudi za tiste o jamstvih, danih med drugim v tem instrumentu.
Končno, odložitev s strani ESČP bi nam morala omogočiti, da razmislimo o ranljivosti položaja, v katerem se znajdejo prosilci za azil. Moralo bi biti tudi potrebno, da se uvede mehanizem za pritožbe na odložitev predaje prosilcev za azil, podvrženim sklepu o predaji, ki izhaja iz prošnje po dublinski uredbi.
Danes je veliko opozorilnih luči rdečih; pravijo nam, da je čas za reformo te uredbe in za pripravo pravega skupnega azilnega sistema, ki bo temeljil na solidarnosti in odgovornosti.
xxx
Nadja Hirsch
(DE) Gospod predsednik, gospa Malmström, danes govorimo o sodbi, ki jo je sprejelo Evropsko sodišče za človekove pravice. V osnovi govori o Belgiji, vendar se nanaša na vse države članice Evropske unije. Tudi Nemčija se je odločila, da ne bo več pošiljala prosilcev za azil nazaj v Grčijo.
Kot je omenil eden od moji kolegov poslancev, se moramo vprašati, ali želimo zgraditi zid okrog Evrope ali želimo ohraniti in razviti pravico do azila, nekaj kar sama, kot liberalka, močno podpiram. Vendar to pomeni tudi, da moramo dati vsakemu prosilcu za azil možnost pravilno organiziranega procesa. Spoznati moramo, da ni pravično in kaže pomanjkanje solidarnosti, če dovolimo, da južne države same nosijo celotno breme. Zaradi svojega geografskega položaja so te države izpostavljene povečanemu dotoku beguncev. Na Lampedusi je tako zaradi sedanjih dogodkov v Tuniziji. Vendar je to tudi sedanji položaj, ki ga lokalni azilni organi ne obvladajo.
Tudi nedavna liberalizacija v zvezi s Kosovom je pred nekaj tedni povzročila velikanski dotok prosilcev za azil v Nemčijo. Tudi mi smo imeli problem, da na začetku nismo mogli primerno obdelati vseh prošenj. Če torej res želimo ohraniti to pravico do azila, moramo prestrukturirati sistem in zagotoviti, da bo v prihodnje omogočal večjo solidarnost. Uredbo Dublin II je vsekakor treba preoblikovati.
Carmen Romero López
(ES) Gospod predsednik, gospe in gospodje, afganistanski državljan, naveden v sodbi Sodišča za človekove pravice, ni bi priseljenec, ni zlorabljal sistema in ni bil žrtev trgovine z ljudmi. Poleg tega ga ne varuje Ženevska konvencija, ker ni bil preganjan. Bil je prosilec za azil, zato bi moral imeti subsidiarno zaščito in mednarodno zaščito. Sodba je zato pomembna zaradi precedensa, ki ga vzpostavlja.
Koliko ljudi lahko pričakuje sodbe, ker so se pritožili na zavrnjene prošnje za azil? Koliko ljudi se lahko prijavi za nadomestilo zaradi zaostankov v postopkih? Kaj se bi zgodilo, če bi bilo več kot tisoč sodb Sodišča za človekove pravice proti državam članicam? Kaj se bi zgodilo z ugledom Evrope?
Ali se lahko imamo še naprej za šampione temeljnih pravic, če obravnavamo prosilce za azil, ki bežijo pred vojno, huje kot, da bi bili zločinci?
Komisarka, prosilci za azil lahko čakajo na postopek v zbirnih centrih - če so begunci ali prejemniki subsidiarne zaščite - do sedem mesecev brez postopkovnih pravic. Ali je to humano?
Z azilnim svežnjem se že predolgo zavlačuje in skupni azilni sistem ne obstaja, gospod Weber. Prav tako nimajo vse države članice enakih postopkov. Obstaja pomanjkanje solidarnosti, kar je vzrok za razmere, ki jih doživljamo.
Afganistanski državljan je dobil nadomestilo za nematerialno škodo, vendar ne na podlagi dublinske uredbe. Koliko nadomestila pa bi lahko uveljavili za nematerialno škodo tisti, ki so ubežali pred vojno in več let preživeli v taboriščih, ko so jih pošiljali naprej in nazaj? Siti smo govorjenja o zlorabi in prekupčevalcih. Ali ni tako, da si želimo videti drugo pot in zanikamo obstoj razmer, ki jih skušamo vedno znova zanikati? Dublin je lahko res izpopolnjen, vendar je treba storiti še veliko več. To je nujno, komisarka.
Simon Busuttil
(MT) Gospod predsednik, sklep Evropskega sveta ni toliko obsodba Belgije ali Grčije, kakor obsodba dublinske uredbe, kajti prav ta dublinska uredba je omogočila Belgiji, da je predala Afganistanca nazaj v Grčijo. To ni pošteno. Ni pošteno, da morajo mejne države same nositi breme, kajti - bodimo odkriti - mejne države niso tam zato, da bi delovale kot policija ali mejna straža za preostale države Evropske unije.
Zato je zdaj po sklepu, ki ga je izdalo Evropsko sodišče, jasno, da je evropska država, kadar preda prosilca za azil nazaj v drugo evropsko državo, pod velikim pritiskom in je to proti Evropski konvenciji o človekovih pravicah.
Države, kot sta Nemčija in Združeno kraljestvo, so to že spoznale in odložile predaje. A to, kar potrebujemo, je, da se dublinska uredba nemudoma spremeni.
Kyriakos Mavronikolas
(EL) Gospod predsednik, razlog, da čutim potrebo govoriti na današnjem zasedanju je, da ni bilo sproženo vprašanje Cipra in problema priseljevanja, s katerim se srečujemo.
Ciper, mala država s pol milijona prebivalcev, ima dnevni dotok priseljencev po 30 do 50 na dan, ki prečkajo zeleno črto iz zavzetih območij.
Nimamo zbirnih centrov za prosilce za azil. Če so njihove prošnje zavrnjene, jih zato na koncu ne moremo poslati nazaj v državo, iz katere so prišli. Vstopajo prek zavzetih območij, večina uniči svoje dokumente in v glavnem ti priseljenci ostanejo na otoku.
Gesine Meissner
(DE) Gospod predsednik, gospa Malmström, zagotovo si ne želimo zidov za reševanje azilnega problema. Podan je bil predlog, da bi zgradili zid, zato sem se odločila, da spregovorim. Vsakdo, ki reče kaj takega, je povsem zgrešil razumevanje evropskih vrednot.
Za nas gre pri vsem tem za zaščito temeljnih pravic in človekovih pravic. Za ljudi, ki so zbežali iz svoje države in iz kakršnega koli razloga iščejo azil v Evropi, in za ljudi, ki so se prostovoljno povzpeli na prenatrpani čoln in tvegali življenje, ne moremo reči: "Te ljudi hočemo poslati nazaj, še preden bodo sploh prišli." Za te ljudi potrebujemo razumne azilne procese, ki bodo primerno delovali. Ne moremo pustiti južnih evropskih držav, kamor prispejo ti ljudje, da se bodo same ukvarjale s tem problemom. Glede tega se popolnoma strinjam s kolegico, gospo Hirsch.
Z drugega vidika je narobe reči, da želimo, naj ostanejo ti ljudje zunaj Evrope, in da jih ne želimo sprejeti. V Evropi potekajo demografske spremembe in v prihodnje bomo potrebovali povezovanje in tudi prosilce za azil, ki želijo ostati tukaj. Ne gre le za vprašanje humanosti, ampak tudi za zdravo pamet. Zato moramo hitro predlagati rešitve.
Andreas Mölzer
(DE) Gospod predsednik, v skladu s sodbo, ki jo je sprejelo Evropsko sodišče za človekove pravice, je azilni sistem v Grčiji nečloveški. To je zato, ker lahko traja pet let, preden pride do končne odločitve. Vendar pa postopki povsod po Evropi dolgo trajajo, in sicer zato, ker se pripovedujejo laži, ker se dokumenti zažigajo ali ponarejajo, ker se sklepi ne upoštevajo in ker se azilni sistem preprosto izkorišča ali zlorablja. To velja še posebno, kadar ni pravega razloga za azil in prosilec po dolgoletnem procesu nenadoma zahteva pravico do prebivališča iz humanitarnih razlogov.
V luči neuspešnega azilnega sistema EU moramo nazadnje biti pošteni in priznati, da EU ne more sprejemati gospodarskih priseljencev z vsega sveta, posebno, če hkrati porabi milijarde evrov za razvoj pomoči in podpore demokraciji v državah, od koder prihajajo ti ljudje.
Navsezadnje potrebujemo jasno opredelitev pravice do azila, ki je tesno povezana z Ženevsko konvencijo, da bi končali gospodarsko priseljevanje. Vključevati mora tudi obveznost prosilcev za azil, da sodelujejo v postopku. S tem bo odpravljena pravna podlaga za prevaro s humanitarnimi razlogi.
Salvatore Iacolino
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, naraščajoče odpravljanje vizumov na eni strani in najnovejši porast tokov priseljevanja na drugi pomeni, da mora azilni sveženj resnično dobiti prednost v Svetu. Če bo ta pobuda dobila podporo Komisije, bo imela pozitivni učinek na urejanje zapletenega vprašanja in določitev enotne strategije, ki utrjuje sklep, o katerem se danes pogajamo, zagotavlja pa tudi priložnost, da se izognemo predajam, kakršne so te, o katerih danes razpravljamo.
Očitno smo za varstvo človekovih pravic, vendar hkrati to zahtevo povezujemo s strogim preverjanjem zahtev. Komisarka, glede na to, da so razmere postale nevzdržne, moramo začeti iskati pozitivno zbirko pravil in jasen ureditveni okvir. To je pomemben korak, za katerega sem prepričan, da se z vašo pomočjo lahko v razumnem času pošlje v oceno Svetu.
Nathalie Griesbeck
(FR) Gospod predsednik, moje vprašanje bo zelo kratko, ker je bila razprava zelo zgoščena in se mi zdi, da imamo, ne glede na nekatere skrajne elemente, enake skrbi.
Rada bi vprašala komisarko, kako namerava nasprotovati ikonoklastični zamisli gradnje zidu med Turčijo in Grčijo, čeprav je to mogoče razložiti z zelo močnim pritiskom, s katerim se spopada ta država, in čeprav so razmere, kot so dejali nekateri kolegi poslanci, posebno težke za tiste, ki končajo v zbirnih centrih.
Čeprav lahko države članice svobodno pripravljajo svoje gradbene načrte - pa tudi če to pomeni gradnjo zidu, čeprav je to nerealna rešitev -, smo Evropejci posebno vpleteni, in sicer ciklično, glede na to, kar se dogaja na otoku Lampedusa in glede na sklepe Evropskega sodišča za človekove pravice, in strukturno, glede na razmere v državah na jugu.
Prišel je torej čas, da nujno ponovno preučimo dublinsko uredbo tako, da bomo lahko sprejeli skupno odgovornost za razmere po vsej Evropi in pokazali solidarnost in človekoljuben pristop. To bomo lahko storili samo z oblikovanjem resnično evropskega azilnega zakona, kar postaja nujnejše kot kdaj koli prej.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, o vrednotah, na katerih temelji Evropska unija - človekove pravice in temeljne pravice - ne moremo razpravljati. Sodba Evropskega sodišča zahteva nujno obravnavo in hitro, učinkovito ukrepanje. Sodba zahteva razvoj, opredelitev in izvedbo enotne strategije in skupno zavezo. Azilne postopke je treba obravnavati takoj in na najboljši možen način.
Vendar pa Evropa ne more pustiti teh mejnih držav, da bi ostale same pri upravljanju priseljevanja v izrednih razmerah, ker to nima vpliva samo nanje, ampak tudi na celotno Evropo. Mejne države ne morejo same nositi vseh odgovornosti stroškov in organizacije, ki so potrebni za obravnavanje prošenj za azil, ki pogosto zahtevajo veliko časa ter dolgo in pozorno ocenjevanje. Ti časovni okviri in pozorna ocenjevanja ne smejo vplivati na dostojanstvo migrantov, ki mora biti v vsakem primeru vedno zaščiteno.
Cecilia Malmström
članica Komisije. - Gospod predsednik, rada bi se zahvalila vsem, ki so prispevali k razpravi. Ta odločba je izredno zanimiva, vendar ne spodkopava v celoti sedanjega dublinskega sistema. Ta več ali manj deluje in neodvisno od odločbe že obvezuje države članice, da zagotovijo spoštovanje temeljnih pravic. Vendar kljub temu poudarja nekatera pomembna vprašanja in zato moramo res reformirati dublinsko konvencijo in jo popraviti.
To je vzrok, da je Komisija predlagala izboljšave, in zelo me veseli, da to obravnavate in tudi vidite, da je pri tem potreben neke vrste mehanizem za izredne razmere. V tem pogledu vas v celoti podpiramo.
Prav tako moramo pospešiti naše delo pri vzpostavljanju skupnega azilnega sistema. Večina ljudi tukaj se strinja s tem in zelo sem hvaležna za delo, ki ga opravljate. Najboljši način, da to dosežemo, je, da nadaljujemo delo, objavljamo poročila in spodbujamo Svet, da se začnejo pogajanja.
Danes je preveč razlik med državami članicami in to ni vzdržno. V skupni Uniji, s skupnimi vrednotami in skupno uporabo mednarodnih standardov in konvencij ne morejo biti take razlike, kot so danes. Z ljudmi je treba dostojno ravnati. Zagotoviti moramo zaščito za najranljivejše. Imeti moramo učinkovite sisteme, ki ne pridržujejo ljudi več mesecev in včasih celo let. To je zelo boleče za posameznika in tudi zelo drago za družbo. To moramo izboljšati. Še enkrat, samo spodbudim lahko vas in Svet, da nadaljujete s tem delom.
V Grčiji je Komisija veliko naredila, da bi pomagala. Grška vlada sodeluje z akcijskim načrtom. To je zelo ambiciozen načrt, vendar je že od začetka jasno, da to ne bo rešeno čez noč. Gre za dolgotrajne probleme. Tu smo, da pomagamo, in dejstvo, da so vse države članice kljub temu, da so vključene v delovanje Frontexa, ponudile tudi različne oblike pomoči - gospodarsko pomoč ali tehnično znanje, tolmače, upravno podporo - kaže, da gre za resnično evropsko solidarnost.
Moramo pomagati Grčiji, kajti Grčija je pod izjemnim pritiskom in to je tudi evropski izziv. Seveda ima Grčija glavno odgovornost. Naredila je veliko, vendar mora storiti še več. Nisem prepričana, da je ograja ali zid rešitev, ker obstajajo druge reforme, ki so veliko pomembnejše. Sodelujemo tudi z EASO, novim uradom za azilno pomoč v Valletti. In sodelujemo z UNHCR.
Zadnje čase se je Turčija izkazala kot tvorna in sodelujoča. Po osmih letih smo dokončali pogajanja o sporazumu o ponovnem sprejemu. Upam, da ga bodo države članice sprejele naslednji teden na zasedanju Sveta.
Glede vrednosti, o katerih je spraševala gospa Wikström, številke za obdobje 2009 in 2010 kažejo, da so države članice naslovile na Grčijo 16.328 zahtevkov za prevzem ali vračilo priseljencev. Od tega števila jih je bilo 12.638 (77 %) sprejetih. Vendar pa so države članice izvedle samo 2251 teh predaj, kar je malo manj kot 14 %.
Rada bi se še enkrat zahvalila za vašo podporo delu, ki si ga prizadevamo opraviti pri azilnem svežnju. Zakonodajni akti so na mizi. Nadaljujmo skupno delo - Komisija, Parlament in Svet -, da bo to čimprej opravljeno in bomo končno imeli skupen evropski azilni sistem.
Predsednik
Razprava je končana.
