Meres asuvate naftaplatvormide julgeoleku- ja ennetusmeetmed ELis (arutelu) 
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on komisjoni avaldus meres asuvate naftaplatvormide julgeoleku- ja ennetusmeetmete kohta ELis
Günther Oettinger
Austatud juhataja! 20. aprill oli Mehhiko lahe, Ameerika Ühendriikide või koguni kogu maailma jaoks üks must päev. Nüüdseks on see tööstusettevõte ja ametivõimud püüdnud täpselt neli nädalat teha kõike, et peatada see tohutu naftaleke ja minimeerida keskkonnakahju eelkõige rannikul. Siiani ei ole seda edu saatnud.
See katastroof toob selgelt esile ohud, mis kaasnevad meres tehtavate töödega nafta ja gaasi tootmiseks. Üldsuse huvi on täiesti õigustatult suur mitte ainult Ameerika Ühendriikides, vaid ka Euroopas. Euroopa toodab koos Norraga enam kui 200 miljonit tonni toornaftat aastas, millest enamik saadakse Põhjamerest.
Isegi kui nafta ja gaasi leiukohtade uurimine ja tootmine ei toimu sama äärmuslikes oludes või sama sügaval nagu Mehhiko lahes, peame siiski ELis kavandama võimaliku katastroofi korral võetavaid meetmeid ja olema selleks valmis. Meil on olemas pädevad organid ja vahendid selleks, et olla suuteline kiiresti võimalikule katastroofile reageerima.
Meil on Euroopa Meresõiduohutuse Amet, valvepaadid, kodanikukaitse mehhanismid ja head abi koordineerimise vahendid ning volinik Kristalina Georgieva sai tänu sellele pakkuda Mehhiko lahes juba varajases etapis Euroopa abi jooksvate meetmete võtmiseks.
Meie eesmärk peab olema ennetamine, et me ei peaks pärast katastroofi tegelema mingite suurte puhastustöödega. Seega olen koos volinik Janez Potočnikuga palunud meie kabinettidel vaadata läbi ELis kohaldatavad õigusaktid. Euroopa õigusaktid tagavad raamistiku ohutus- ja keskkonnakaitsemeetmeteks nii üldises plaanis kui ka konkreetse katastroofi korral.
Meie direktiivides on varustuse kohta kehtestatud minimaalsed ohutusnõuded ning need sisaldavad põhjalikke miinimumnõudeid töötajate tervishoiu ja ohutuse kohta. Praegu vaatame me kõik need õigustekstid läbi, et veenduda, kas nendes on tagatud piisavad ja optimaalsed vahendid sarnaseks katastroofiks või halvimaks stsenaariumiks. Sellega kaasneb tihe koostöö riiklike reguleerivate asutustega, sest suur osa ohutusega seotud õigusaktidest, milles käsitletakse nafta ja gaasi tootmist ning tervisekaitset, on pigem liikmesriikide kui otse meie kätes.
Loomulikult ei suuda ükski õigusaktide kogum anda 100% garantiid. Palju sõltub selles tööstusvaldkonnas tegutsejate lähenemisviisist ja käitumisest. Sellest tulenevalt on meie koostöö igati põhjendatud: poliitika- ja tööstusvaldkond peavad tegema koostööd, et tagada Euroopa keskkonna ja üldsuse ohutus suurimal võimalikul määral.
Tahan meie sidusrühmade arutelude keskmesse viia ohutuse ja jätkusuutlikkuse nafta ja gaasi vedamisel. Seepärast korraldasin ma eelmisel nädalal Euroopa vetes aktiivselt tegutsevate suurte energiafirmade kõrgete ametnike kogunemise. Volinik Georgieva oli samuti kohal. Sellel tehnilise suunitlusega kohtumisel palusime, et tööstusharu esindajad teeksid kõikvõimalikke jõupingutusi sarnaste katastroofi vältimiseks Euroopa ranniku lähedal.
Esitasime nimekirja küsimustega, millele need äriühingud vastasid järgnevate päevade jooksul. Kokku oli 12 küsimust ning need hõlmasid väga konkreetselt kõike, mis on nafta- ja gaasiplatvormide ohutuse ning vete, rannikute ja liikmesriikide seisukohalt ülitähtis. Minu silmis on see kohtumine tööstusharu esindajatega sellise protsessi algus, millega suurendatakse selle tööstusvaldkonna tegevuse läbipaistvust ning edendatakse õigusaktide täitmist ja parimate tavade kohaldamist.
Kavandame teist kohtumist lähikuudeks, mil meil on põhjalikum arusaam katastroofi põhjustest, et olukorda hinnata ja et võtta Euroopa tasandil õppust Mehhiko lahes toimunud katastroofist.
Praegu, kui põhjuseid ja asjaolusid ei ole veel analüüsitud, oleks ennatlik teha järeldusi või nõuda uusi õigusloomega seotud algatusi. Kui peaks selguma, et mingeid õigusakte on siiski vaja, siis võin teile kinnitada, et komisjon esitab teile aega raiskamata ettepanekud Euroopa õigusaktide kohta.
Kallid parlamendiliikmed! Nagu näete, tehakse Euroopas järjepidevalt jõupingutusi selleks, et ennetada siin taolise tragöödia toimumist. Kui selline katastroof peaks sellegipoolest juhtuma, on meil palju vahendeid ja mehhanisme, et reageerida tõhusalt ja viivituseta ning et viia sellise katastroofi ulatus Euroopa kodanike ja keskkonna jaoks miinimumini.
Pärast meie järgmist kavandavat kohtumist edastan teile selle kohta meeleldi veel teavet.
Bogusław Sonik
Mehhiko lahes toimunud platvormi plahvatus on suurim omalaadne ökoloogiline katastroof meie ajaloos. Iga päev voolab lahte 800 000 liitrit toornaftat, mis tähendab, et pärast katastroofi on lahte voolanud enam kui 22 miljonit liitrit naftat. Naftalaik katab nüüdseks rohkem kui 43 000 ruutkilomeetrit, mis on suurem kui Madalmaade pindala.
Praegu on meie kohustuseks olla Ameerika Ühendriikidega ja kõikide tragöödia ohvritega solidaarne ning tagada, et me aitame nii palju kui võimalik. Selle katastroofi taustal on minu arvates hädavajalik viia viivitamatult läbi erianalüüs - Euroopa Liidu territoriaalvetes tegutsevate puurplatvormide üksikasjalik ja põhjalik tehniline ülevaatus. See peaks riigiülesel tasandil olema esimene samm ohutuse tagamise suunas Euroopa meredes. Lisaks tahan juhtida erilist tähelepanu asjaolule, et kui sarnane katastroof juhtuks Läänemeres, mis on suletud meri, põhjustaks see püsiva ja pöördumatu hävingu kogu piirkonnas ja rannikualadel.
On hädavajalik, et kõikide Euroopa Liidu territoriaalvetes läbiviidavate täiustuste suhtes kohaldataks erijärelevalvet ning need täiustused peaks vastama rangeimatele ohutusnõuetele ja nende puhul tuleb kasutada kõige uuemaid ohutussüsteeme. Samuti on minu arvates äärmiselt oluline töötada selles valdkonnas välja ühtne piiriülene menetlus õnnetustele reageerimiseks ja koostööks, mida rakendataks kohe, kui kuskil on toornafta leke.
Ameerika Ühendriikide vaatlejad on juhtinud tähelepanu sellele, et paljudel juhtudel on luba platvormide paigaldamiseks Mehhiko lahte antud surve all ning naftatööstuse huvides ja looduskeskkonna arvelt. Siinkohal on raske mainimata jätta Nord Streami gaasijuhtme ehitamise otsust, mis oli poliitilise alatooniga ja milles ei võetud arvesse ohte, mida see investeering võib Läänemere ökosüsteemile põhjustada.
Härra volinik! Võttes arvesse Mehhiko lahe tragöödiat, peaksid toornafta või gaasi ammutamiseks mõeldud puurimisseadmed olema vastavate merede ja ookeanide suhtes ohutuse seisukohalt alati 100% garanteeritud. Otsuseid, mida tehakse tööstusettevõtete või poliitilise lobitöö tagajärjel, ei tohi lubada.
Kriton Arsenis
Austatud volinik! Tihti ei piisa lihtsalt ennetusmeetmete tugevdamisest. Mehhiko lahes hiljuti toimunud plahvatus leidis aset platvormil, mis ehitati alles 2001. aastal, ja selle pärastine uppumine põhjustab suurima ökoloogilise katastroofi meie ajaloos. Arvestades, et katastroofist on möödunud 29 päeva, ei ole siiani võimalik olnud leket peatada, ja nagu ütles härra Sonik, voolab lahte üle 5000 tonni naftat päevas.
See ulatuslik reostus leidis aset ajal, mil paljudel liikidel, kellest mitu on ohustatud, on kudemise tippaeg. Viitan siinkohal seitsmest merikilpkonna liigist viiele, delfiinidele, paljudele vaalaliikidele ja mitmele olulisele mereimetajatele. Paratamatult mõjutab see ka inimest. See plahvatus või katastroof toimus just nüüd, mil see piirkond hakkas taastuma orkaan Katrina laastavatest tagajärgedest. Samuti nõudis see 11 inimelu.
Kuid Ameerika Ühendriikides võetakse meetmeid. 1981. aastal hääletas Kongress moratooriumi üle, millega keelati nafta puurimine Ameerika Ühendriike ümbritsevates rannikuvetes 85% ulatuses. Obama administratsioon kinnitas moratooriumi pärast katastroofi, vaatamata sellele, et algselt teatati vastupidi. Samal ajal jätavad naftaplatvormid ikkagi peamiselt Põhjameres oma tegevust. Praegu on seal sadu meres asuvaid platvorme, millega puuritakse nii naftat kui ka maagaasi.
Mehhiko lahel hiljuti toimunud katastroof kinnitas tõepoolest seda, et meres asuvad naftaplatvormid põhjustavad merekeskkonna hävitamise ohu. Sellest hoolimata on nafta merealune puurimine jäetud Euroopa õigusaktide alusel ohtlike ainetega seotud suurõnnetuste ohu ohjeldamist käsitleva Seveso direktiivi kohaldamisalast välja.
Äsjatoimunud katastroof näitab, et keegi ei saa garanteerida, et taolist katastroofi Euroopa Liidus ei toimu ning mõnikord ei piisa lihtsalt ennetusmeetmete tugevdamisest. Obama administratsioon oli sunnitud katastroofi ulatuse tõttu tagasi tõmbuma. Ehk on Euroopa Liidu jaoks saabunud aeg kehtestada lisaks täiendavatele ennetusmeetmetele moratoorium, millega keelatakse viivitamatult ELi vetes nafta puurimine, mis oleks vastavuses USA moratooriumiga? Meil tuleb tegutseda kohe, enne kui meid tabab õnnetus, mis sarnaneb Mehhiko lahes toimunud katastroofile.
Corinne Lepage
Austatud juhataja! Platvormi plahvatus Louisiana rannikul 22. aprillil on põhjustanud uskumatult suure naftalaigu. See tõstatab kolm suurt probleemi. Asjaolu, et sellist liiki ja sellise ulatusega lekke peatamiseks ei ole eelnevalt välja töötatud süsteeme, on raske mõista. Samuti on raske uskuda, et ka riigiasutused ei ole kehtestanud julgeolekusüsteemide jaoks piisavaid kontrollimeetmeid, mis on vajalikud ja mida peaks rakendama platvormide käitajad reostusohtude vältimiseks ning viimase probleemina selleks, et hoida ära see eriline reostusega seotud oht, mida tekitavad süsivesinikud iseäranis tundlikele ja/või eriti asutatud piirkondadele. Hetk tagasi tuletas kolleeg Sonik meile meelde, kui millist hävitustööd teeks selline reostus näiteks Läänemeres.
Põhjameres on meres asuvatel platvormidel toimunud juba vähemalt kaks tõsist õnnetust ning see on üks maailma piirkondi, kus on suurim hulk platvorme. Nendes oludes on täiesti hädavajalik, et me hindaksime olukorda kriitilise pilguga ja tagaksime, et sarnased katastroofid ei oleks meie rannikutel võimalikud. Härra volinik! Meil on sellise algatuse üle meel.
Kõige selle taustal küsiksin, milliseid meetmeid kavatsete lühiajalises plaanis võtta, et suurendada ohutust ja ennetada katastroofe meres asuvatel platvormidel, mis paiknevad meie territoriaalvetes. Austatud volinik! Te rääkisite miinimumnõuetest, kuid sellest ei piisa.
Teiseks sooviksin teada, milliseid kontrollimeetmeid on kehtestatud, et tagada ohutusnõuete järgimine täies ulatuses? Ohutuseeskirjade kirjapanemisest ei piisa. Neid tuleb kohaldada ja nende kohaldamist tuleb reaalselt kontrollida. Mida kavatsete selles suunas liikumiseks teha?
Kolmandaks tahaksin teada, milliseid vahendeid meil katastroofi korral rannikureostuse vältimiseks on? See on tore, et meil on laevad ja tsiviiljõud, kuid milliseid vahendeid meie käsutuses on? Kas ei ole mitte käes aeg, mil peaksime nõudma, et käitajatel oleks tehniline erivarustus, mida saaks koondada? Kui arvestada, et lisame keskkonnakahju edaspidi ELi õigusaktidesse, siis kas praegu ei oleks mitte vaja tagada piisavat hüvituste ja kaasnevate finantstagatiste süsteemi?
Naftafirmad tegutsevad üha sügavamal ning seetõttu on õnnetuse korral sekkumine väga keeruline. Seega on merekeskkond ohus. Milliseid meetmeid kavandatakse meres asuvate nafta leiukohtade kasutamiseks suuremates sügavustes ning eelkõige Kaug-Põhjapiirkonnas?
Lõpuks naasen küsimuse juurde, milles esitas just kolleeg Arsenis: kas ei ole mitte käes aeg, mil tuleks kaaluda laiendatud moratooriumi kehtestamist samadel tingimustel, mille alusel tahavad seda rakendada Ameerika Ühendriigid? Me tahame ja peame eemalduma sellest naftal põhinevast ühiskonnast. Kas selleks ei ole mitte õige aeg?
Isabelle Durant
fraktsiooni Verts/ALE nimel. - (FR) Lugupeetud juhataja! Austatud volinik! Ka mina leian, et peame peatama selles tööstusharus need, kes mängivat Jumalat.
Praegu janunevad tööstusriigid nafta järgi rohkem kui kunagi varem. Nad puurivad kõike, mida saavad, ja teevad seda järjest sügavamal, mis suurendab kahtlemata õnnetuste ohtu. Viimasel ajal eelistavad tööstusettevõtted uurida leiukohti ja ammutada naftat ohutust eirates ja keskkonda kahjustades. Nüüdseks on peaaegu kuu aja jooksul voolanud Mehhiko lahte iga päev 800 000 liitrit toornaftat ning tegemist on katastroofilise keskkonna- ja majanduskahjuga. Ma näen suurt lõhet hiiglaslike summade, mida kulutatakse ammutamisele üha sügavamalt, ja ilmselgelt ebapiisavate summade vahel, mida kulutatakse ohtude vältimiseks ja ennetamiseks varajastes etappides.
Nagu minu kolleegid, nõuan minagi mitut asja. Esiteks tuleb minu arvates kontrollida kõiki naftaplatvorme, et teha kindlaks nende tehniline seisund, ohutustase ja vastavus normidele. Loomulikult tuleb läbi viia ka platvormide ülevaatused, isegi kui need kuuluvad liikmesriikide vastutusalasse, ning komisjonil tuleks kontrollida ka ülevaatusi tegevaid asutusi ennast.
Lisaks leian, et meil tuleb lõplikult võtta kaitse alla kõige hapramad ökosüsteemid. Lisaks teie tehtud algatusele, mille raames püüate kindlaks teha, kuidas saaksime hakkama tingimustes, kui meie rannikut peaks tabama samasugune katastroof, ja mille üle mul on hea meel, leian, et Euroopa peab astuma samme, et võtta lõplikult kaitse alla kõige hapramad ökosüsteemid. Näiteks pean silmas Alaskat. Meil on vaja samasugust rahvusvahelist konventsiooni, nagu on kehtestatud Antarktika loodusvarade kaitseks, ning Euroopa võiks olla selle töö tegemisel ja konventsiooni koostamisel esirinnas.
See on väga mõjuv põhjus suuremate summade kiiremaks investeerimiseks taastuvatesse energiaallikatesse, kui neid põhjuseid on üldse veel vaja nimetada. Üks vulkaan - ma ei ütle selle nime, sest seda ei ole võimalik hääldada - saatis meile lennutranspordi küsimuses selge sõnumi. Samamoodi on see kohutav katastroof saatnud meile signaali nafta ammutamise küsimuses. On saabunud aeg mõista, et hullumeelne võidujooks ammutada naftat igal pool ja iga hinnaga tuleb möödanikku jätta.
Giles Chichester
fraktsiooni ECR nimel. - Lugupeetud juhataja! Ma kiidan voliniku avalduse heaks. Maailm jälgib hämmastusega, kuidas Mehhiko lahes toimunud plahvatuse ja katastroofi järel voolab purunenud juhtmest merre tohutu hulk gaasi ja naftat ning kuidas tööstusettevõte ega USA ametivõimud ei suuda kuidagi seda voolamist peatada. Tuleb loota, et viimaseid püüdlusi saadab edu.
Nagu mainisid kolleegid, on meil ka endal kogemusi platvormidel toimunud katastroofide alal, mis on aset leidnud Põhjameres. Ühe näitena pean silmas platvormi Piper Alpha ning usutavasti sellest on õppust võetud. Kuid pidagem meeles, et Mehhiko lahe sügavuse, kus tegevus toimub, ja Põhjamere sügavuse vahel on suur erinevus. Lubage mul rõhutada, et meil tuleb olla ettevaatlik ja me ei tohi uute õigusaktidega ülepeakaela kiirustada. Kõigepealt tuleb kindlaks teha, mis juhtus. Enne tuleks veenduda, kas kehtivad eeskirjad oleks katastroofi toimumise siin ära hoidnud ja kas uued eeskirjad ikka hoiavad selle toimumise ära.
Katastroofe ja loodusõnnetusi juhtub ikka ja me ei saa tagada, et suudame neid ennetada. Kuskile tuleb panna piir seoses sellega, mida on võimalik nende ennetamiseks teha. Lõpetuseks ütlen teile suhtelist ohtu silmas pidades sellise mõtte: sellised õnnetused asetavad tuumaenergia suhtelise ohutuse uude valgusse.
Elie Hoarau
Austatud juhataja! Mehhiko lahe naftaleke on tõeline katastroof - seda nii keskkonna kui ka majanduse seisukohalt. Nähtavasti eiras Ameerika Ühendriikide siseminister puurimislubade väljastamisel mõningaid eeskirju. See oleks andestamatult vastutustundetu käitumine, mille tagajärjed on ettearvamatud ning ei mõjuta ainult Ameerika Ühendriike.
Teame, et kogu maailmas väljastavad riigid sadu lubasid nafta puurimiseks meres ja kui neid antaks välja sama vastutustundetult, põhjustaks see kogu maailmale tõsiseid probleeme. Olen parlamendiliige, kes esindab Euroopa äärepiirkonda ning ülemeremaid ja -territooriume, mis koosnevad peaaegu tervenisti saartest - kokku on neid peaaegu 130 - ja mis on hajutatud kolme mandri vahel, ning mul on meie saarte pärast meres asuvate nafta leiukohtade kasutamise projektide tõttu suur mure. Seepärast on hädavajalik, et Euroopa Liit, mis peab andma eeskuju, vaataks ülima põhjalikkusega läbi meres asuvate oma naftaplatvormidega seotud julgeoleku- ja ennetusmeetmed.
Lisaks satub igal aastal merre hinnanguliselt mitukümmend tuhat tonni kas juhuslikult või tegevuse tagajärjel mahavoolanud naftat ning seda ei pruugi põhjustada Euroopa. Kas ei ole mitte õige aeg selleks, et Euroopa Liit astuks samme, mille raames antaks meres asuvad naftaplatvormid edaspidi sellise usaldusväärse teadusasutuse pädevusse, mis tuleks asutada rahvusvahelisel tasandil?
Pärast Kopenhaagenit ja Cancúni konverentsiks ette valmistudes peaks Euroopa Liit tundma uhkust selle üle, et ta edendab tõeliselt üleilmset juhtimist süvamerevarude otsimisel, kaitsmisel ja kasutamisel.
Hans-Peter Martin
(DE) Austatud juhataja! Lugupeetud volinik! Nn Švaabi mere naabrina kutsun teid üles suhtuma Mehhiko lahes toimunud õnnetusse või katastroofi sama tõsiselt, nagu see oleks juhtunud meie oma Bodeni järvel. Siis ei oleks teil enam joogivett ja minu kodulinnas ei toimuks enam festivale. Sellega kaasneks igasuguseid hirmsaid tagajärgi ja veel palju halba.
Mida see tähendab? Kas olete kindlad, et naftaplatvormid, mis asuvad meist kaugel, - teisisõnu Põhja- ja Läänemeres - suudavad tõesti vastu seista erinevatele tormidele, millega meil tuleb varsti kliimamuutuste tõttu kokku puutuda? Kas olete kindlad, et Euroopa Meresõiduohutuse Ametil on tõepoolest olemas vahendid millegi sellisega toime tulemiseks? Te rääkisite heast koordineerimisest. Oleme sageli kogenud seda, et eri riikide vahelises raadioühenduses esineb tõrkeid. Kas seda on ikka kontrollitud, enne kui mingi hädaolukord käes on? Kui midagi tõesti juhtub, siis millised on õiguslikud vahendid seoses naftafirmade vastu esitavate kohtuasjadega? Võib-olla oleks kasulik luua selleks riskifond?
Lõpetuseks küsin, kas teate, et USA kontrolliasutused olid naftatööstusega liiga tihedalt seotud? Kas saate välistada samade probleemide esinemist Euroopa tasandil? Õigussäte ei peaks algama selliselt: "Võite teha kõike peale ...”.
Elena Oana Antonescu
(RO) Ka minul on komisjoni algatuse üle hea meel. Minu arvates on selle teema arutamine oluline, olgugi, et katastroof ei toimunud Euroopa Liidu liikmesriigi pädevusse jäävas piirkonnas.
Liikmesriikide territoriaalvetes on praegu suur hulk platvorme, mis ammutavad naftat. Kuna Rahvusvahelise Energiaagentuuri hinnangul on praegu teada vaid 5% meres asuvaid naftavarusid, siis on oodata aktiivsuse suurenemist. Oluline on teha selgeks, mida tuleb õppida Mehhiko lahe katastroofist ja milline on praegune seis ELi liikmesriikide vetes, kus toimub samasugune tootmistegevus. Vajaduse korral peame võtma ka lisameetmeid, et suurendada nendel platvormidel töötavate isikute ohutust, ning täiendavaid meetmeid, et ennetada katastroofe, mille tagajärjed Euroopa haavatavatele piirkondadele on hävituslikud.
Teine õppetund, mida peame õppima platvormi Deepwater Horizon katastroofist ja ka minevikust, on see, et meil tuleb väga hoolikalt uurida, kuidas väljastatakse tegevuslubasid ja millist lepingutava praegu järgitakse. Tuleb tagada, et äriühingud ei saa vastutusest kõrvale hiilida. Kui ettevõtja sõlmib tehingu, millega kaasneb teatud riskiaste, mille puhul tuleb kohaldada erilisi ohutusmeetmeid, kuid tänu millele on võimalik teenida suurt tulu, peab ta katastroofi toimumise korral olema valmis ka tagajärgede eest vastutama.
Kui olete jälginud katastroofi uurimise käiku Ameerika Ühendriikides, siis teate, et paljude firmade vahel loodud lepingulised suhted võimaldavad neil vastutust üksteise kaela veeretada, kuid samal ajal voolab nafta jätkuvalt merre. Me ei tohi siin samasuguse olukorraga leppida. Seepärast tuleb analüüsida seda valdkonda käsitlevaid õigusakte ja teha õiguslikus raamistikus parandusi, et sellise õnnetuse toimumise ohte vähendada.
Minevikust omandatud kogemused näitavad, et katastroofid põhjustavad tohutuid inimkaotusi ja väga suure keskkonnakahju, kusjuures vastutust väljaselgitavad menetlused võivad kesta palju aastaid. Komisjon peab tagama, et õigusaktid naftavarude kasutamise kohta ohututes tingimustes ei sisaldaks sätteid, mis on liiga leebed, ja hindama, millises ulatuses on neid õigusakte vaja muuta, et vähendada erinevate vahendite abil vastutusest kõrvalehiilimist.
Marek Józef Gróbarczyk
(PL) Mehhiko lahes toimunud katastroofi näitel oleme sunnitud hoolikalt mõtlema Euroopa Liidus käimasolevatele investeerimisprojektidele. Pean silmas Nord Streami gaasitoru, mida ehitatakse hoolimata Euroopa Parlamendi esitatud soovitustest.
Gaasiallikaks saab Venemaa Štokmani gaasimaardla, mis asub Barentsi meres. Projekti alusel kavandatakse esimeses etapis ammutada aastas 24 miljardit m3 gaasi, kuid hiljem suurendatakse seda kogust 68 miljardi m3. Sellise gaasikoguse saamiseks tuleb väga lühikese aja jooksul rajada palju puurauke. 148 000 tonni metaani voogu ei ole võimalik peatada, sest siibreid ega vahejaamu ei ole. Kui toru saab kahjustada, et tähenda see mingil juhul selle sulgemist. Gaasi voolab välja nii kaua, kuni rike on parandatud, sest kui sinna satub vesi, rikub see toru täielikult. Seepärast kutsun komisjoni üles viima läbi põhjalikku analüüsi sellist liiki arendusprojektidega kaasnevate ohtude kohta.
Paul Rübig
(DE) Lugupeetud juhataja! Austatud volinik! Kallid kolleegid! Tegemist on päevakohase aruteluga. Me ei ole veel lahendanud Mehhiko lahega seotud probleeme ning me ei tea, kus võib esineda järgmisi probleeme.
Sellest tulenevalt on mu esimene küsimus, härra volinik, järgmine: kuidas saaks Euroopa praegu oma ekspertide, Teadusuuringute Ühiskeskusega või muude erinevate organitega abi osutada, et püüda koos leida Mehhiko lahe katastroofile võimalikult kiire ja tõhus lahendus? Süsinikdioksiidi heitkoguste vähendamisel 20% võrra ja taastuvate energiaallikate kasutamisel on Euroopa Liit valinud õige tee ning suurema tõhususe abil suudame saavutada väga palju. Kas me võiks teie arvates panna näiteks koos Norraga Euroopa Majanduspiirkonnas käima uusi algatusi?
Saïd El Khadraoui
(NL) Nagu teised sõnavõtjad, olen minagi täiesti vapustatud sellest, et sadadel tuhandetele liitritel toornaftal on lastud voolata merre nädalaid, ilma et me oleks suutnud seda peatada. Samuti olen ma äärmiselt vapustatud sellest hiigelsuurest kahjust, mida see põhjustab, ja asjaolust, et asjaga seotud äriühing, BP, peab seda järjekindlalt ebatähtsaks. Oleme sunnitud faktidega silmitsi olema ning me ei ole isegi veel suutnud hinnata pikaajalisi tagajärgi.
Seega on hädavajalik, et me võtaks mitte riiklikul, vaid Euroopa tasandil meetmeid, mille abil muudame taoliste õnnetuste toimumise tulevikus võimatuks. Seda tehes peame keskenduma menetluslikele, aga ka tehnilistele aspektidele, kehtestades vajalikud ohutussüsteemid. Sellel on muidugi oma hind, kuid kui me ei tee mitte midagi, siis on see hind ilmselgelt palju kõrgem.
Asusime minevikus üleilmsele juhtpositsioonile seeläbi, et kehtestasime naftatankerite suhtes topeltkere nõude. Minu arvates tuleks meil ka selles valdkonnas asuda juhtpositsioonile ja anda head eeskuju.
Karin Kadenbach
(DE) Austatud juhataja! Lugupeetud volinik Oettinger! Keskkonna-, rahvatervise ja toiduohutuse komisjoni liikmena ning bioloogilise mitmekesisuse variraportöörina leian, et see katastroof avaldab mulle lausa isiklikku mõju. Palju on hävitatud elutegevust, mida tuleks kaitsta. Kuid see on tõsi, et vaatamata ettevaatusabinõudele juhtub õnnetusi ikkagi ning ennetamisel peab olema mingi piir, nagu keegi täna juba ütles.
Siiski ei puuduta katastroofid ainult naftaplatvorme. Vahejuhtumitest ja õnnetustest ei jää puutumata ka tuumaelektrijaamad. Austrias on meil üks ütlus, mis kõlab nii: "kas alati peab midagi juhtuma, et midagi ette võetaks?” Teisisõnu, kas alati peab toimuma katastroof, et me midagi õpiks? See naftakatastroof peaks panema meid kõiki mõtlema, kas Euroopa ei peaks mitte edaspidi loobuma tuumaenergiast. Samuti tuleks meil koondada kogu oma vaimne energia ja rahalised vahendid taastuvenergiasse investeerimiseks.
Seán Kelly
(GA) Lugupeetud juhataja! On hea, et see oluline küsimus on arutlusel, kuid tegelikult ma ei tea, mida meie arutelud muudavad või millist mõju me suurettevõtjatele avaldame - naftafirmadele, kellele kuuluvad naftapuuraugud, mis on põhjustanud selle kahju ja katastroofi.
Samal ajal tuleb komisjoni kiita soovituste eest selle kohta, et meil tuleb võtta meetmeid, mille abil saame vältida samasuguse katastroofi toimumist meie piirkonnas. Kui sellest katastroofist on üldse midagi õppida, siis seda, et meil on oma piirkonnas energiavarustuse tagamiseks hädasti vaja kättesaadavaks teha muud allikad, eelkõige looduslikud energiaallikad, näiteks tuule- ja päikeseenergia. Mida kiiremini me seda teeme, seda kasulikum kõigile. Kui me selle tegemisel edu ei saavuta, lähevad naftafirmad naftat otsides ookeanides veelgi kaugemale ning kahju ja samalaadseid katastroofe ei juhtu ainult üks kord, vaid ikka ja jälle. Me ei tohi lasta sel juhtuda.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Me toetame Euroopa energiainfrastruktuuri tehtavaid investeeringuid, kuid ainult tingimusel, et nendega tagatakse ehitus- ja tootmistegevuse käigus täielik ohutus. Kasutan ühtlasi võimalust ja teen üleskutse, et projekte, millega kaasneb süsivesinike veealune kaevandamine ja vedu, viidaks ellu alles pärast keskkonnamõju nõuetekohast hindamist.
Olen korduvalt palunud asutada Euroopa laevaõnnetuste sekkumiskeskused kõikides liikmesriikides, millel on rannajoon. Sellist liiki katastroof kuulub samuti selle kategooria alla. Viimane, kuid mitte vähemtähtis, on see, et kõik süsivesinike veealuse kaevandamise ja veoga tegelevad äriühingud peaks pakkuma tagatisi ja sõlmima kindlustuspoliisid, et õnnetuste korral kahju hüvitada.
Zigmantas Balčytis
(LT) Usun, et kogu maailm jälgib murelikult Mehhiko lahe rannikul praegu arenevaid sündmusi. Keegi ei oleks osanud ette kujutada ja näha seda, et nii suur riik -maailma juhtiv riik Ameerika Ühendriigid - ei suuda toime tulla probleemiga, mille parandamine tundub esmapilgul võimalik olevat. Leian, et ka meie Euroopas eraldame palju vahendeid ja inimressursse kliimamuutuste probleemide lahendamiseks. Kuid loodusel on oma nõudmised. Minu arvates on väga hea, et meil on võimalik õppida teiste vigadest, kuid tahaksin veel kord meenutada teile Nord Streami gaasitoruga seotud probleemi. Usun, et meie - Euroopa - hakkame poliitiliselt vastutame selle gaasitoru kasutamise eest ning seega palun volinikult, et me vaataks uuesti läbi selle gaasiprojekti kasutamise tingimused. Samuti on mul hea meel võimaluse ja tahte üle tugevdada Euroopa enda päästesuutlikkust.
Günther Oettinger
Austatud juhataja! Lugupeetud parlamendiliikmed! Nagu teie, olen minagi mitte ainult volinikuna, vaid ka tavakodanikuna vapustatud, kui näen, kuidas loodust on selliste katastroofidega palju aastaid laastatud ja hävitatud.
Kuigi me oleme šokeeritud, tuleb meil jääda rahulikuks ja tasakaalukaks, sest hullumeelne käitumine ja hüsteeria on siinkohal sobimatud. Mehhiko lahe katastroofi täpne põhjus ei ole veel selgunud. Kas vedas alt tehnika? Kas tegemist oli inimliku eksitusega? Mina usun, et USA valitsus ja rahvas otsib selgitust sama põhjalikult, nagu oleme meie siin Euroopas huvitatud nende põhjuste selgitamise vastu.
Samuti usun, et Ameerika Ühendriikide elanikkond ootab sama šokeeritult ja samasuguse põhjalikkusega, et sellest võetakse õppust. Selles mõttes usun ma Ameerika Ühendriikidesse kui tööstusriiki, selle tehnilistesse oskustesse ja demokraatiasse.
Teiseks peame me naftast loobuma hakkama. Siiski on selge, et oleme põlvkondade kaupa naftat kasutanud ja see kehtib eelkõige Euroopa tööstusriikide kohta. Meie kodanikel on tublisti rohkem kui 200 miljonit autot ning nendega sõidate kõik teie ja sõidan ka mina. Mina sõidan autoga palju ning samuti lendan ma tööasjus sageli lennukiga. Nädalavahetusel lendavad sajad tuhanded inimesed taas kord lõunasse ja veedavad oma nelipühad Mallorcal. Mis puudutab Kreekat ja Hispaaniat, siis inimesed ütlevad, et vaid turism lahendab majanduskriisi ning see tähendab veelgi rohkem lende Ateenasse, Palmasse, Marbellasse ja muudesse sihtkohtadesse. Naftat tarvitame me kõik - nii teie kui ka mina. Mulle tundub, et isegi see suurejooneline istungisaal - austusväärne parlamendihoone - ei ole just kõige keskkonnahoidlikumalt ehitatud. Selles on rohkem neoonlampe kui täna siin parlamendiliikmeid. Selle kõige pärast tuleb minu arvates meil aru saada sellest, et meil on vaja veel palju aastaid suurel hulgal naftat tarbida, aga sellegipoolest tuleb meil naftast järkjärgult loobudes olla väga edasipüüdlik: 10 aasta pärast 20% ulatuses taastuvaid energiaallikaid.
Koostame praegu 2050. aasta tegevuskava ning esitame teile aasta jooksul mitmesuguseid alternatiive. Eksperdiarvamuste alusel suudame neljakümne aasta pärast hankida 80% oma energiavajadusest allikatest, mille hulka ei kuulu fossiilkütused ega seega ka nafta. Üheks lahenduseks on elektrisõidukid, kuid enamik sõidukitest ei saa endale elektrimootoreid veel paljude aastate jooksul ning nendes kasutatakse selle asemel naftatooteid kas diisli või bensiini näol.
On selge, et nafta puurimisega Põhjameres või Mehhiko lahes püütakse vähendada sõltuvust paljudest riikidest. Ilma selleta ja ilma oma varudeta oleks meie sõltuvus OPECi riikidest ja maadest, keda ei saa alati iseloomustada kui demokraatlikke riike, veelgi suurem kui praegu.
Kuid siin on tegemist ka ühe olulise erinevusega: Põhjameres puuritakse naftat ligikaudu 150-200 meetri sügavusel, kuid Mehhiko lahes tehakse seda 3000 ja isegi 4000 meetri sügavusel, kus on palju halvemad võimalused ohutuse tagamiseks. 150-200 meetri sügavusele saab minna ka mehitatud allveelaevadega. Mehhiko lahes on inimesed põhimõttelised ohuallikast kaugel eemal ja kaugel eemal tehnilist ohutust tagavatest vahenditest.
Minul on usku ka meie liikmesriikidesse. Meil on igati põhjust uskuda oma riigiasutustesse ja tehnilistesse meeskondadesse Ühendkuningriigis, Saksamaal, Norras ja Taanis. Samuti teeme me Euroopa Liidu ja meie asutuse (Euroopa Meresõiduohutuse Ameti) ning riiklike ohutusalaste meeskondade vahelise partnerluse raames suurepärast kõrgetasemelist koostööd ohutuse alal Euroopa Liidu ja piiririikideks olevate liikmesriikide vahel.
Nord Streami puhul tuli loomulikult samuti analüüsida ohutuse küsimust. See hõlmas keerukaid ohutusalaseid ja heakskiitmistoiminguid, mis kõik viidi läbi. Tahan selgelt välja öelda, et Nord Streamist saab arvatavasti kõige nüüdisaegsem ja ohutum gaasitoru maailmas. Ka siin on tegemist ühe olulise erinevusega: kui gaasitorus peaks tekkima kunagi mingi probleem, saab gaasi pealevoolu peatada allikast või rannikult. Nord Streami ei saa võrrelda sellega, mis toimub praegu Mehhiko lahes.
Kokkuvõtteks tuleb meil valida rada, mis viib meid naftast loobumiseni, kuid meil kulub veel aastakümneid, enne kui me sellele rajale jõuame. Mööda seda peavad käima kõik poliitikaga tegelevad inimesed ja kõik ühiskonnaliikmed. Sinna liikudes ja vahepeal peame kontrollima, kas meie ohutusnõuded, õigusnormid ja suunised ning ohutusalased meeskonnad on ikka kõrgeimal tasemel. Asjakohased küsimused on esitatud. Sügisel, kui põhjused on meile teada ja vastused käes ning kui oleme pinninud oma energiafirmasid, esitame teile meeleldi veel teavet. Usun, et energiafirmad on olukorra tõsidusest täiesti teadlikud.
Lõpetuseks soovin rääkida veel ühest teemast. Karistusliku iseloomuga kahjutasuga seotud vastutuse kohta on õiguslikud alused juba kehtestatud. Muuseas ei vaidlusta seda ükski asjaosaline Ameerika Ühendriikides. Kui on selgunud, kes on süüdi, vastutab see just isik ja me näeme juba praegu, et see vastutus ulatub miljarditesse. Euroopa keskkonnaõiguses ning meie riiklikes keskkonnaalastes õigusaktides on vastutuse, kahju põhjustamise ja karistusliku iseloomuga kahjutasu küsimus selge. Ka see tugevdab ohutuse seisukohalt ettevaatusprintsiipi.
Oletan, et mõne nädala pärast on teada, kas meil on Euroopas õiguslikult või tehniliselt vaja tegutseda ning siis anname selle kohta jälle meeleldi Euroopa Parlamendile aru. Ka teie sõnavõtud näitavad, kui oluline on teie jaoks kõikides fraktsioonides tegutseda selles valdkonnas ettenägelikult ja ettevaatlikult selle asemel, et reageerida hiljem, kui katastroof on juba toimunud. Niimoodi töötame me ka komisjonis.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
András Gyürk  
Pärast süvamere naftapuurplatvormidega seotud katastroofi USA rannikul on meilgi soovitatav mõned järeldused teha. Eelkõige peame nentima, et kuigi süvamere puurimine näitab kõrgetasemelise tööstustehnoloogia olemasolu, kaasnevad sellega siiski ohud. Peame ka üheselt märkima, et erainvesteeringute suurenemine naftasektoris ei tohi tähendada seda, et poliitiliste otsuste langetajad loobuksid õigusest võtta vastu rangeid keskkonnaalaseid õigusakte. Naftakatastroof USAs annab ELile hea võimaluse vaadata üle omaenda ohutusega seotud õigusaktid. Need on endiselt liiga üldise iseloomuga, kui mõelda ainuüksi keskkonnamõju hindamise direktiivile või tööohutuse raamistikule. Ülevaatamist õigustab ka see, et mõnevõrra spetsiifilisemates eeskirjades keskendutakse rohkem sellele, mida teha pärast katastroofi, ning selle ärahoidmisega seotud mõtted on seetõttu tagaplaanile jäänud. USAs toimunust õppides peame selgelt piiritlema ühelt poolt naftapuuraukude omanike ja käitajate ning teisalt järelevalveasutuste vastutusvaldkonnad. Tööstusega seotud õigusaktid ja ettevõtete vabatahtlikud kohustused ei paku usaldusväärset lahendust. On täiesti selge, et vaja on õiguslikult määratletud ohutustagatisi.
