Libanon (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om situationen i Libanon.
Janez Lenarčič
Mina damer och herrar! I samband med situationen i Libanon förblir den diplomatiska verksamheten i Europeiska unionen och medlemsstaterna inriktad på att främja fred, stabilitet, ekonomisk utveckling och respekt för de mänskliga rättigheterna i Libanon.
Vi anstränger oss för att bevara och stärka Libanons suveränitet, politiska oberoende, territoriella integritet, enighet och stabilitet. Europeiska unionen stöder de libanesiska demokratiska institutionerna och premiärministern Fouad Sinioras legitima regering.
Vi är dock oroade av de libanesiska institutionernas långvariga handlingsförlamning. Detta har pågått sedan november 2006, och när presidenttjänsten blev ledig i november 2007 förvärrades förlamningen ytterligare.
Bortsett från att vara den största ekonomiska bidragsgivaren till Libanon, har Europeiska unionen också gjort ansträngningar genom intensiv diplomatisk verksamhet för att finna en lösning på landets politiska förlamning.
Inom denna ram stöder vi Förenta nationernas, Saudiarabiens och Arabförbundets ansträngningar. Europeiska unionen stöder alltså den trepartsplan som Arabförbundets utrikesministrar enhälligt har antagit. Som vi är väl medvetna om föreskrivs ett omedelbart presidentval, bildandet av en nationell enhetsregering och antagandet av en ny vallag i denna plan.
Trots uttryckt stöd för denna plan skiljer sig de libanesiska politiska partierna åt i sin tolkning av dess verkställande. Det finns två huvudsakliga hinder för att genomföra förslaget. Det första är av internt slag, eftersom parterna inte kan nå ett avtal om representationen i regeringen, fördelningen av ministerposter och den nya vallagen. Det andra hindret hör samman med Syrien, som vägrar ge upp sitt inflytande i Libanon.
Trots allt är Arabförbundets plan vid denna tidpunkt fortfarande det enda alternativet som kan bidra till en lösning på landets politiska dödläge. Vi förväntar oss att generalsekreteraren för Arabförbundet, Amr Moussa, ska fortsätta sina ansträngningar för att lösa den aktuella situationen. I detta avseende kommer Europeiska unionen att ge honom allt stöd.
Arabförbundets nyligen genomförda toppmöte, som hölls i Damaskus i slutet av mars, gav tyvärr inte de önskade resultat som krävs för att lösa situationen. På grund av Syriens inblandning i förfarandet för val av president uttryckte Libanon sin protest genom att inte sända sin företrädare till toppmötet.
I samband med detta skulle jag vilja betona EU:s engagemang för de ståndpunkter som fastställs i ett antal av FN:s säkerhetsråds resolutioner.
Ett annat bevis på Europeiska unionens stöd till FN:s ansträngningar är dess deltagande i FN:s uppdrag i Libanon. Medlemsstaterna har bidragit med den största andelen av den militära styrkan i Libanon. Trots åtskilliga attacker, under vilka sex medlemmar av den spanska gruppen dödades och tre irländska soldater skadades, har uppdraget varit lyckat, och i augusti 2007 förlängdes det med ett år.
EU:s medlemsstater stöder också upprättandet av den särskilda FN-domstolen för Libanon i Nederländerna.
Det ska också nämnas att handlingsplanen mellan EU och Libanon trädde i kraft 2007. Detta instrument är en uppgradering av det befintliga samarbetet inom ramen för Europa-Medelhavskommittén för Barcelonaprocessen, och verksamhet inom denna ram har redan inletts.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka parlamentet för att ha satt upp Libanon på dagens föredragningslista. Mycket som har hänt i Mellanöstern - särskilt i Gaza - har sysselsatt oss på den senaste tiden. Detta bör dock inte vara en anledning för att glömma Libanons strategiska betydelse för regionen och som en partner till EU.
Den aktuella situationen i Libanon är oerhört oroande. Den djupa politiska krisen fortsätter: den 24 mars senarelades det parlamentssammanträde vid vilket en president skulle väljas för sjuttonde gången sedan november 2007. Arabförbundets toppmöte i Damaskus har inte heller gett något svar.
Medan säkerhetsläget har förblivit relativt lugnt utan några större incidenter, har den allmänna spänningen och oron ökat Våld skulle kunna utbryta vilket ögonblick som helst så länge den politiska krisen pågår, med oförutsägbara konsekvenser för landet och dess folk.
Tecken på att Hizbollah har utökat sin militära kapacitet sedan 2006 är oroande, särskilt mot bakgrund av hoten mot Israel på senaste tiden, efter Imad Mughniyehs död. Dessutom har den utdragna krisen en mycket negativ inverkan på den socioekonomiska situationen i Libanon.
Som ni känner till engagerar sig EU på många olika nivåer för att hjälpa Libanon: vi förblir den största bidragsgivaren till UNIFIL, och Europeiska unionen var också den viktigaste givaren vid den tredje Pariskonferensen. Vi har gett vårt starka stöd till Arabförbundets initiativ sedan det inleddes i januari 2008, och våra gemenskapsinstrument har gjort det möjligt för oss att målinriktat besvara några av de stora utmaningarna.
EU:s grannskapspolitik har utvecklats till ett viktigt instrument för att stödja Libanons reformprocess och bidra till ekonomisk och social stabilisering, även om reforminsatserna hämmas svårt av det aktuella politiska dödläget.
Vilka är våra prioriteringar inom den närmaste framtiden? Fortsatt stöd till genomförandet av Arabförbundets initiativ förblir vår centrala prioritering. Trots alla svårigheter får detta initiativ brett stöd, och det utgör för tillfället det enda alternativet till att finna en lösning. Ett viktigt datum i processen kommer att bli den 22 april, när nästa sammanträde i parlamentet för att välja president ska äga rum.
Idén med ett särskilt toppmöte i Libanon inom ramen för Arabförbundet har nyligen föreslagits. Om den förverkligas bör vi granska hur vi på bästa sätt kan stödja detta initiativ. Vi bör emellertid notera att det är Syrien som för närvarande innehar ordförandeskapet i Arabförbundet.
Ett tydligt och fortsatt åtagande att till fullo genomföra säkerhetsrådets resolutioner om Libanon förblir också grundläggande, till och med avgörande. Offentliggörandet av nästa genomföranderapport om FN:s säkerhetsråds resolutioner 1559 och 1701 - i maj respektive juli 2007 - kommer därför att bli viktiga milstolpar.
Vi bör också fortsätta våra insatser att upprätthålla drivkraften i Mellanösterns fredsprocess, som påverkar Libanon. Jag förblir i nära kontakt med mina partner i kvartetten, och jag ser fram emot den Mellanösternkonferens som planerats av Europaparlamentet senare i år.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Herr talman! Som företrädarna för rådets ordförandeskap och kommissionen har berättat för oss, och som den höga representanten Javier Solana sa i går, då han talade inför utskottet för yttre förbindelser, gav inte Arabförbundets nyligen hållna toppmöte i Damaskus några resultat, för att uttrycka det diplomatiskt.
Det är nu den sjuttonde gången som talmannen i det libanesiska parlamentet har senarelagt den planerade omröstningen om valet av president. Detta beslut har inte fattats på grund av bristande enighet när det gäller kandidaten till ordförandeskapet, som är kristen maronit, vilket alla känner till, inte heller på grund av bristande enighet när det gäller personen - arméchefen Michel Suleiman. Detta blev tydligt för vår delegation av Europaparlamentsledamöter, som var i Damaskus med den vice premiärministern, utrikesministern och företrädare för libanesiska oppositionspartier, såsom Hizbollah och Amal.
Problemet är helt enkelt maktfördelningen. Det handlar om att fastställa blockerande minoriteter i det libanesiska ministerrådet och om att tillsätta tjänsterna som chef för underrättelsetjänsten och armén. Hela situationen, som kommissionsledamoten så riktigt påpekade, påverkar allvarligt landets trovärdighet, funktion och omvärldens uppfattning.
Vi vill därför att Europaparlamentet uppmanar de befintliga oppositionskrafterna att finna en lösning, som sätter landets högre intressen framför dessa interna frågor, så att vi kan fortsätta arbeta, som vi gjorde under EU:s valobservatörsuppdrag som främjades av kommissionen, mot ett självständigt, demokratiskt, fritt och livskraftigt Libanon som kan byggas i fred.
Pasqualina Napoletano
för PSE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det talas på nytt om krig i Libanon. Det politiska dödläget, som redan har orsakat 27 senareläggningar av parlamentssammanträden för att välja republikens president, skulle kunna försämras och göra Libanon till en grogrund för konflikter mellan arabiska stater och en för tillfället latent källa till spänning mellan Iran, Hizbollah och Israel.
Arabförbundets toppmöte i Damaskus var ett misslyckande, något som har nämnts. Men premiärministern Fouad Siniora och talmannen av det libanesiska parlamentet Nabih Berri arbetar med febril yttre aktivitet. Dessa båda diplomatiska linjer, som jag skulle vilja säga löper parallellt, men som fram till nu inte har kommunicerat, är en dialog mellan döva som har släpat sig fram i månader mellan majoriteten och oppositionen.
Enligt min mening måste alla försök att bidra till att lösa krisen i Libanon till varje pris ta hänsyn till både den inhemska och den internationella situationen. Samtliga libanesiska styrkor har starka utländska förbindelser och vissa är starkare än andra. Mot denna bakgrund kommer att det att bli viktigt att bedöma resultaten från det toppmöte som äger rum i dag i Sharm el-Sheikh mellan Egypten och Saudiarabien. Det skulle vara lämpligt om ett extraordinarie sammanträde mellan Arabförbundets ministrar kunde genomföras så snart som möjligt, som premiärminister Fouad Siniora har begärt, för att försöka få Damaskus att inta en ståndpunkt där landet respekterar Libanons oberoende.
I det här sammanhanget skulle jag dock inte utelämna en analys av den verkligen unika socioekonomiska situationen i detta: trots den kris som följde på kriget steg Libanons BNP med 4 procent 2007. Men den sociala situationen är mycket svår. Fackföreningarna har uppmanat till en generalstrejk den 7 maj, i ett försök att höja minimilönerna, och enligt FN:s uppgifter lever en miljon libaneser av en befolkning på fyra miljoner under fattigdomströskeln med mindre än två dollar om dagen.
Om vi vill hjälpa till att finna en lösning, måste vi se till att den 22 april inte går förlorad, inte minst eftersom den 21 augusti ser ut att bli ett omöjligt datum att få igenom. Detta är det datum då presidentkandidaten har angett att han frånträder som arméchef, eftersom han har nått åldersgränsen. Om en lösning inte har funnits innan detta datum, kommer krisen att sprida sig till armén, och sätta stopp för general Michel Suleimans kandidatur för alltid.
Jag skulle vilja avsluta med premiärminister Fouad Siniroas ord: ”Libanon kan inte regeras från Damaskus, men det kan inte heller regeras mot Damaskus.” Jag anser att detta är en balanserad ståndpunkt, och ett riktmärke för eventuella initiativ från Europeiska unionens sida.
Marco Pannella
för ALDE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag instämmer nästan helt och fullt med det som Pasqualina Napoletano just sa. Jag sa ”nästan”, eftersom jag anser att vi i slutänden måste ha Damaskus i åtanke, förvisso andra huvudstäder också, men framför allt att de i Libanon nu - i uppenbara nya former - ställs inför en politik av systematiska mord på motståndare. Ju populärare de blev, desto troligare var det att den tidigare kommunistledaren och alla de andra skulle dödas i denna rad av lönnmord.
Vi kan - och måste - därför bestämt rikta vår uppmärksamhet mot den diplomatiska dimensionen, men om vi inte kommer ihåg att det man i dagens Mellanöstern, liksom i Europa 1937, 1938 och 1939, å ena sidan ställs inför en lönnmordspolitik och å andra sidan har den politiska verkligheten med offer i frihetens namn, till och med för fiender, menar jag att vi inte kan finna rätt väg, en väg som bara kan fastställas av EU om det kommer ihåg att unionen själv uppstod efter att ha avsagt sig nationell suveränitet, och av denna anledning har vi inte haft krig i Europa under de senaste åren, förutom i Jugoslavien och på andra platser. Detta var absolut nödvändigt, och bör också vara det i Mellanöstern: att ha något som bygger på frihet och mänskliga rättigheter i motsats till utfrysningen och utpressningen från 1930-talets diktaturer, och diktaturerna i dagens Mellanöstern och Fjärran östern.
Konrad Szymański
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Vi har naturligtvis begränsat inflytande på situationen i Libanon. Det verkar emellertid som om vi inte har gjort allt i vår makt för att hindra Hizbollah från att destabilisera Libanon. Denna organisation är ansvarig för terrorattackerna i Libanon, inbegripet attackerna i januari 2008, som riktades mot områden under UNIFIL:s jurisdiktion. Hizbollah är en privat armé som med stöd från Iran och Syrien förstör detta en gång blomstrande land. Av denna anledning bör Hizbollah föras upp på EU:s förteckning över terrororganisationer som ett brådskande ärende. Detta är det enda sättet för oss att effektivt blockera dess verksamhet bland den islamiska allmänheten inom EU. Detta är det enda sättet att blockera den europeiska delen av de pengar som flödar in i denna organisation.
Det är också värt att ta detta tillfälle i akt för att minnas det skandalösa energiavtal som har undertecknats av Schweiz och Iran. Schweiziska politiker bör inte längre hysa tvivel om att terrorister som verkar i Libanon också drar fördel av dessa pengar.
David Hammerstein
för Verts/ALE-gruppen. - (ES) Tack, herr talman! Talman Pöttering! Jag skulle vilja lägga fram ett specifikt förslag för er, jag vill föreslå att flera libanesiska parlamentsledamöter bjuds in hit till Europaparlamentet för att diskutera Arabförbundets förslag och för att uppmuntra till en övning i parlamentarisk diplomati, så att vi inte förblir likgiltiga inför denna situation, där det libanesiska folket har blivit brickor i ett geopolitiskt spel som är oerhört farligt, både för dem och för freden i Mellanöstern.
Detta förslag skulle kunna genomföras under de närmaste veckorna, för med tanke på den försämrade situationen i Libanon får vi inte förbli likgiltiga, och den libanesiska demokratin är en av de svagaste länkarna i Mellanöstern.
Vi får inte låta krisen mellan Iran och USA och Israel omvandla Libanon till ett slagfält där alla sidor blir förlorare.
Vi måste stödja Arabförbundets initiativ till ett åtagande för val av en ny president.
Vi får inte ge upp vårt stöd till den internationella domstolen när det gäller mordet på Rafik Hariri. Vi är mycket oroade över förhalningen av utredningen, som gör det svårt att skydda nyckelvittnen i fallet, såsom syrianen Mohammed al-Siddiq, som nyligen försvann.
Europeiska unionen måste utöva så mycket påtryckningar som möjligt, så att Syrien och Iran upphör att hindra lösningen av den politiska konflikten i Libanon och stödja Arabförbundets förslag om val av en ny president.
Vi är också oroade över den ständiga insmugglingen av vapen i landet till en illegal milis. Den libanesiska armén bör ha monopol på den militära verksamheten och kontrollera sitt territorium.
Vittorio Agnoletto
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det libanesiska folket och det demokratiska civilsamhället i detta land är offer för en politisk kris som det fattas beslut om på annat håll.
Å ena sidan har vi USA, som är snabbt att spela ut de libanesiska korten mot Syrien och Hizbollah som ett led i sin israelvänliga politik i ett försök att stabilisera ett område som har ödelagts av USA:s illegala krig mot Irak och för att befästa staten Israels militära makt. Landet har inte råd att förlora Libanon. På andra sidan står Iran och Syrien och deras allierade regimer som strider om politisk, militär, nukleär och regional överhöghet i Libanon. Det spelar ingen roll att detta innebär en massaker - även fysiskt - på libaneserna. De vill inte heller förlora Libanon.
Europeiska unionens roll är inte att alliera sig med vare sig den ena eller andra parten i detta internationella schackspel. Som européer måste vi göra vad vi kan för att försöka hålla Libanon politiskt enat, genom att skydda dess suveränitet och uppmuntra till dialog mellan regeringskoalitionen, Hizbollah och general Michel Aoun, med början i presidentvalet. Den person som väljs måste vara en kandidat som båda parter är nöjda med. Detta är Libanon. Landets sekulära natur med många religioner är en värdefull tillgång för hela världssamfundet, och särskilt för EU.
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! Var ska man börja när det gäller att bryta det fortsatta politiska dödläget i Libanon? Svaret är i själva verket alltför enkelt för att sägas, och jag är övertygad om att rådet och kommissionen också är väl medvetna om detta. Mitt tydliga svar är i alla fall: börja med att avväpna Hizbollah. En mycket effektiv, tungt beväpnad organisation utanför de lagliga myndigheternas officiella politiska befogenheter hindrar den libanesiska statens institutioner från att fungera normalt och har hittills också blockerat en nationell politisk kompromiss.
Enkla svar på internationella kriser är ofta svåra att överföra i handling. Detta gäller också utan tvivel för den brådskande avrustningen av Hizbollah. När allt kommer omkring dyker vålnaden av förnyat inbördeskrig upp. Å andra sidan garanterar Hizbollahs fortsatta ställning som militär makt ett fortsatt inflytandet på inrikesfrågorna av dess två stora sponsorer, Syrien och Islamiska republiken Iran. Följderna av detta är uppenbara: det verkliga hotet om en ytterligare våldsam konfrontation med grannlandet Israel. Dessutom är anknytningen till Teherans nuvarande hårda kärnkraftlinje uppenbar.
Rådet och kommissionen! Vilken lösning kommer EU att finna på detta libanesiska dilemma?
Herr talman! Jag har en kort fråga till. Enligt rapporter i den amerikanska dagspressen i dag, överför en medlemsstat, Bulgarien, inkomster från narkotikahandel till Hizbollah. Jag skulle vilja att rådet tala om för mig hur situationen ser ut. En EU-medlemsstat som tjänar pengar åt Hizbollah på narkotikahandel - detta låter oerhört allvarligt, enligt min mening.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Dagens debatt är mycket tillfredsställande. Trots alla försök och initiativ från de europeiska organens sida, anser jag att vi agerar som om vi har lämnat ett folk, som är fångat i på varandra följande politiska kriser, till sitt öde.
Vi behandlar situationen på ett märkligt sätt. Vi verkar inte inse att situationen i Libanon hör samman med utmaningarna i Mellanöstern och att dessa utmaningar är avgörande för den internationella säkerheten och freden liksom för EU:s strategiska planer i Medelhavsområdet och Mellanöstern.
Jag anser att Europaparlamentet bör bringas till tydlig insikt att vi inom EU måste hålla oss till våra åtaganden inom ramen för vårt partnerskap med Libanon. Detta förpliktar oss att stödja den lagligt valda regeringen, som formades efter det senaste valet i enlighet med konstitutionella krav, och som i dag utsätts för attacker och hot.
Vi måste visa vårt stöd genom handlingar. Som även Pasqualina Napoletano har sagt ger vi inte tillräckligt med pengar, eftersom vi är ivriga att få ett resultat som löser krisen och sätter stopp för osäkerheten. Ett sådant resultat kräver att institutionerna fungerar. Parlamentet måste arbeta som ett forum för demokratisk dialog och statlig kontroll, det måste ge uttryck åt den mångfald som är en grundläggande del av Libanons identitet.
Ett visst parlament är fortfarande stängt, inte bara för valet av republikens president, utan för alla ärenden. Om någon utväg ut ur krisen ska finnas, måste republikens president omedelbart utses och en ny regering måste formas i enlighet med konstitutionen. Regionala styrkor som tävlar med varandra borde inte ange tonen, något som för närvarande verkar vara fallet i presidentvalet. Vi måste också visa vårt stöd för de libaneser som söker sanningen bakom politiska mord. Hundratusentals människor demonstrerar på gatorna, och viftar med banderoller där det står ”Vi vill ha sanningen”.
Vi inom EU måste agera effektivare och mer strategiskt i regionen. Vi måste främja ansvar och äkta intressen. Vi måste också finna möjliga lösningar och fred i staterna i området och i arabstaterna. Det måste finnas förståelse och nationell dialog.
Låt mig avsluta med en optimistisk anmärkning. Jag anser att de politiska makterna har agerat ansvarsfullt: utvecklingen kunde ha lett till inbördeskrig och en statskupp, men detta skedde inte. Låt oss därför göra det mesta av dessa positiva element.
Béatrice Patrie
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Som ordförande för delegation för förbindelserna med Mashrekländerna gläder det mig att det finns en debatt om Libanon på eftermiddagens föredragningslista.
Den kris som detta land har upplevt under flera månaders tid går uppenbarligen bortom utmaningarna med ett enkelt presidentval eller formandet av en regering. Vi vet att det är själva grundvalarna för det politiska systemet som står på spel, eftersom de bygger på den fina balansen mellan de olika religionerna i det libanesiska lapptäcket.
Det som också står på spel är den position som Libanon hoppas ta i regionen. Vill landet vara ett hangarfartyg för USA och deras allierade i regionen, eller förposten till en så kallad shiamuslimsk halvmåne? Jag tror inte att Libanon måste välja mellan det amerikanska och det syrianska/iranska lägret egentligen. Det enda livskraftig lägret för Libanon är Libanons eget läger.
Det är verkligen inte Europeiska unionens uppgift att blanda sig i Libanons inrikesfrågor. EU behöver inte stödja en koalition mer än någon annan. Det som Europeiska unionen kan göra är att erbjuda sig som medlare, hjälpa de libanesiska partierna att finna minsta möjliga förtroende för varandra - något som är grundläggande innan ett avtal kan nås - och erbjuda sina tjänster för att inleda en process av förståelse och kompromiss.
Vi gör rätt i att stödja Arabförbundets plan som bygger på ett trefaldigt samförstånd: en president, en nationell enhetsregering och en reform av vallagen som garanterar en rättvis representation i alla delar av Libanons samhälle. Detta är den nödvändiga förutsättningen för den politiska sekularisering som föreskrivs i Taifavtalen, och det är detta som en majoritet av det libanesiska folket hoppas på.
Vi måste stödja varje initiativ för att uppnå detta. I detta avseende är förslaget från Nabih Berri, talman för det libanesiska parlamentet, i vilket det föreslås att den nationella dialogen ska återupptas, ett positivt tecken. Precis som vi har gjort i många år måste vi fortsätta stödja ett Libanon som vill vara suveränt, enat och som äntligen lever i fred med sig själv.
Carlos Carnero González
- (ES) Herr talman! Jag har intrycket att en av de få gånger som de libanesiska parlamentsledamöterna - som valdes 2005 - har kunnat agera fritt var vid den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdets plenarsammanträde i Aten nyligen, eftersom det är mycket farligt att vara ledamot av Libanons parlament, vilket händelserna så tragiskt har visat.
Jag menar att det finns vissa som vill att vi ska tro att det inte finns någon lösning för Libanon, och att Libanon därför inte är livskraftigt som en oberoende, suverän och demokratisk stat. Vi måste kämpa mot detta genom att stödja de libanesiska institutionerna, stödja Arabförbundets plan och begära att alla hinder som placeras i vägen för fred och förståelse för detta land tas bort.
EU har inte gett upp om Libanon. Jag skulle vilja påminna alla här om den europeiska militärens närvaro i UNIFIL 2, ett imponerande antal, och många har skadats och dött, vilket rådet har påmint oss om.
Vår politiska närvaro är likvärdig med denna militära närvaro. Vi har begränsningar, men inom dessa begränsningar i vår kapacitet måste vi be makterna utanför regionen och libaneserna att nå ett avtal, eftersom det kommer att vara omöjligt att skapa en socioekonomisk utveckling för folkets bästa eller fred i Mellanöstern utan dem.
Eija-Riitta Korhola
(EN) Herr talman! Det nyligen genomförda arabiska toppmötet var mer smicker än innehåll. Man misslyckades med att lösa de viktiga frågorna, eftersom nyckelaktörerna lyste med sin frånvaro.
Libanons politiska kris och en allt sämre säkerhetssituation innebär att EU måste förbättra den politiska dialogen och stödja en återgång till rättsstatsprincipen och demokrati. Trots att man i handlingsplanen mellan EU och Libanon fastställt ett effektivt genomförande av Libanons internationella åtaganden med respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter som en prioritering, har nästan inga framsteg gjorts. Statliga institutioner som fungerar dåligt och den förvärrade ekonomin har vållat civil oro och protester. Till och med lärarstrejken för inte så länge sedan är tandlös utan mottagliga statliga institutioner.
Den rådande politiska situationen underminerar reformagendan för EU:s grannskapspolitik, men grannskapspolitiken kan vara en katalysator för politisk debatt genom att förflytta den från maktbaserade mot frågebaserade diskussioner. Partnerskap inom ramen för EU:s grannskapspolitik belönar framsteg. Libanon är inte den bästa eleven när det gäller inlärning och samarbete med EU:s grannskapspolitik, men vi kan inte tillåta att den antas som om det var ett strategisk val.
Miroslav Mikolášik
(SK) Som ledamot i delegationen för Euromed/Barcelonaprocessen bevakar jag frågan om Libanon, och tyvärr måste jag säga att även om Libanon har ett majoritetsparlament, en legitim majoritet, trakasseras denna majoritet och parlamentet sammanträder inte alls.
Sedan mordet på Rafik Hariri, som var välkänd och respekterad, har det ännu inte genomförts något presidentval och landet som helhet är oförmöget att finna en politisk lösning på denna komplicerade situation. Ledamöter av det libanesiska parlamentet, som jag nyligen mötte, både vid det senaste sammanträdet med Europa-Medelhavspartnerskapet i Aten och här i Bryssel, talar om för oss hur fruktansvärda villkoren är för dem. Känslan i Libanon är att Syrien rent praktiskt har politisk makt över landet, särskilt över södra Libanon där Hizbollah försätter området i fara dagligen genom att avfyra raketer mot norra Israel. Iran stöder situationen, och jag tror inte att denna axel är villig att acceptera demokratiska förändringar.
Jag skulle vilja vädja till mina kolleger och alla närvarande, både i rådet och i detta parlament, att vidta åtgärder för att tillhandahålla omedelbart bistånd till Libanon.
John Purvis
(EN) Herr talman! Jag är också med i delegationen för förbindelserna med Mashrekländerna, och Libanon befinner sig verkligen i en tragisk situation.
Men jag måste säga till rådet och kommissionen att jag var allt annat än imponerad av kraftlösheten i era framläggningar, när jag lyssnade till er i eftermiddag. Ni lägger över ert ansvar på ett lika kraftlöst arabförbund.
Vi verkar inte göra framsteg, och jag anser att EU skulle kunna spela en mycket mer betydelsefull roll, inte bara i Libanon, utan också i hela Mellanösternfrågan. EU är avvaktande och undviker att ta ställning. Kan vi inte inta en mycket starkare linje i hela Mellanösternfrågan ur en europeisk synvinkel i stället för att bara vältra oss i fromma plattityder?
Bogusław Sonik
(PL) Herr talman! Jag skulle vilja instämma med dem som säger att EU bör lägga fram ett initiativ nu, före förslaget från delegationens ordförande Béatrice Patrie, om att vi bör erbjuda en möjlighet för de viktigaste libanesiska styrkorna att tala i vårt parlamentariska forum och berätta för oss vad som egentligen förhindrar parlamentet från att sammanträda och att inleda processen med att välja en president. Jag anser att det också krävs en tydlig politik om Syrien. Nyckel till hela politiken om Libanon ligger i Damaskus. Vi kan inte separera vår politik om Syrien från vår ståndpunkt om Libanon.
Om det nu talas om förhandlingar mellan Israel och Syrien om att Israel ska avstå från Golanhöjderna, så måste ett villkor definitivt uppfyllas, och det är att Libanon har rätt att vara ett demokratiskt land, och Syrien måste godkänna detta.
Janez Lenarčič
rådsordförande. - (SL) Mina damer och herrar! Jag har lyssnat mycket noga på ledamöternas synpunkter under dagens debatt, och jag skulle först vilja säga att det råder en stor enighet, både i parlamentet och i rådet, om att det är hög tid att bryta dödläget i Libanon.
Rådet har gjort flera ansträngningar. Vissa av er, bland andra Rodi Kratsa-Tsagaropoulou och Pasqualina Napoletano, har betonat att det inte räcker att sända pengar och ekonomiska medel till Libanon, och att det inte heller kommer att räcka att välja en president.
Detta är sant. Men EU gör mycket mer i Libanon och i samband med Libanon. Här vill jag tacka Carlos Carnero González, som, liksom jag själv, i sitt inledande anförande betonade Europeiska unionens viktiga åtagande på säkerhetsområdet genom våra militära styrkor, vilket redan har kostat liv. Men detta är långt ifrån tillräckligt. Europeiska rådets ordförandeskap håller med om att det också är nödvändigt för Europeiska unionen att spela en politisk roll.
I detta skede får vi inte glömma bort att Arabförbundets initiativ, som Europeiska unionen stöder, ligger på bordet, och att generalsekreteraren Amr Moussas pågående ansträngningar förtjänar stöd, och EU stöder dem och kommer att fortsätta stödja dem.
Vi ska vidta våra åtgärder i fråga om Libanon med hänsyn till utvecklingen. Jag har redan nämnt att presidentvalet i sig inte kommer att lösa alla svårigheter. En ny regering måste också formas, det kommer att krävas en valreform och vi ska naturligtvis fortsätta att kämpa för allt detta.
Faktum är att lösningen på den politiska krisen också skulle påverka den ekonomiska situationen i landet. Och när vi gör dessa ansträngningar, förblir rådet och Europeiska unionen förpliktade att stödja till Libanon.
Detta är ett land med en enorm potential, och det är därför som vi vill hjälpa det och är fast beslutna att tillhandahålla allt det bistånd som vi har möjlighet till, så att Libanon kan nå politisk stabilitet och fullständig ekonomisk välgång så snart som möjligt.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka ledamöterna för en mycket viktig och ansvarsfull debatt. Jag ska rapportera om vad som har sagts till min kollega, Benita Ferrero-Waldner.
Det verkar som om vi - det vill säga parlamentet, rådet och kommissionen - delar den grundläggande åsikten att vi med säkerhet kommer att fortsätta stödja vår långvariga partner, Libanon, i denna mycket kritiska fas. Med tanke på de komplexa utmaningar som Libanon står inför är det faktiskt grundläggande att vi, som europeiska institutioner, samordnar våra ansträngningar i så stor omfattning som möjligt och fullt ut utnyttjar våra befogenheter. Europaparlamentet har redan tidigare bidragit på ett värdefullt sätt till vårt samarbete med Libanon. Ett bra exempel är det europeiska valobservatörsuppdraget vid 2005 års parlamentsval.
En av nyckeluppgifterna som ligger framför oss är i själva verket att bidra till att stärka den libanesiska demokratin så att den kan möta utmaningar som den nuvarande krisen. Valreformen är ett avgörande element i varje initiativ som förväntas få en bestående effekt på Libanons politiska system. Mot denna bakgrund kan - och kommer enligt mig - Europaparlamentet, med sin särskilda expertis och sakkunnighet att spela en nyckelroll.
Det stämmer också att konflikterna i regionen är sammanflätade, som flera talare har understrukit. Som ni känner till har Libanon och Israel aldrig nått ett fredsavtal. Libanon är värdland för 400 000 palestinska flyktingar, delvis eftersom Israel och palestinierna inte har nått ett fredsavtal än. En del av Hizbollahs existensberättigande är Israels pågående ockupation av Shebaagårdarna. Därför kan en hållbar och varaktig lösning bara nås genom en heltäckande strategi för fredprocessen, sett ur EU:s synvinkel. Att lösa en del av fredsprocessen kommer att hjälpa på andra områden, men en del kan säkras utan framsteg på andra håll. Ett avtal mellan Israel och Syrien skulle med säkerhet kunna bidra till att minska spänningarna i Libanon och därför har vi gett vårt fulla stöd till den pågående politiska processen. Vi hoppas att framstegen kan utvidgas till andra delar i sinom tid.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under nästa sammanträdesperiod i Strasbourg.
