Det italienska ordförandeskapets verksamhetsprogram
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalandet av rådets tjänstgörande ordförande om det italienska ordförandeskapets verksamhetsprogram.

Berlusconi
. (IT) Herr talman! Som en av grundarnationerna har Italien lång erfarenhet av att troget följa andan och bokstaven i de fördrag som på ett par decennier har gjort det möjligt att i fredens tecken genomföra ett av de mest fantastiska politiska och institutionella experimenten i mänsklighetens historia. Vi känner därför den stora moraliska och intellektuella utmaning det innebär att ha ansvaret och äran att leda unionen i denna viktiga fas, när vi med erfarenheterna från det förflutna som en fast grund skall bygga inför framtiden, när vi skall möta nyheter och möjligheter som så sent som i går var otänkbara, när vi skall överbrygga skillnaderna och låta dem forma en ny rikedom som vi kan investera i vårt gemensamma projekt.
De nya medlemsstaternas fullvärdiga medlemskap och den därpå följande omprövningen av vår egen identitet kräver att vi i dag utvecklar vår skicklighet som förhandlare. Dagens Europa, så som det har konstruerats av sina ledare, är resultatet av stora viljeansträngningar och stor intelligens. Våra värderingar och känslor har fått en gemensam själ och ett gemensamt språk genom en integrering och vitalisering av de olika nationalstaternas historiska, traditionella och kulturella rötter.
Europa är stort i dag. Det är stort tack vare den väg det har gått, tack vare sina potentiella möjligheter och tack vare sitt värdefulla bidrag till fred och internationell rätt. Men det är framför allt stort tack vare den speciella tekniska skicklighet med vars hjälp det har tagit sig igenom varje kris, varje intressekonflikt, varje skillnad när det gäller visionerna. Det har lyckats med vår gemensamma metod, våra gemensamma regler och vår gemensamma stil när det gäller att anpassa denna metod och dessa regler till verkligheten i en värld i förändring.
Vi vet alla att konsten att förhandla ibland kan ha sina kostnader, och ibland stora kostnader. Utan den vitala och medryckande impulsen från gemensamma mål kan en förhandling bli något som kraftigt påminner om byråkratisk förlamning, en lång och omständlig process som innebär att man undviker problem och skjuter upp lösningar. Det italienska parlamentet, som aldrig har saknat modet att se sanningen i vitögat, har starkt känt av och har ofta påtalat, i sann europeisk anda, de faser av trötthet och stark konkurrens som har varit kännetecknande för vissa perioder i detta vårt liv i européernas gemensamma hus. Och det är därför som Italien, med den säkerhet som kommer av antika erfarenheter och med den ödmjukhet som krävs för att hantera de stora och avgörande politiska frågorna, kommer att göra allt som står i dess makt - och allt det som Italien uppfattar som sin plikt - för att garantera detta parlament, kommissionen och regeringarna i Europeiska rådet den mest fruktbara marken för medvetna, seriösa och ansvariga politiska beslut om vår framtid. Syftet med en förhandling är att besluta om sakernas substans, och summan av våra åsiktsskillnader blir en framgång enbart om de gör det möjligt för oss att ta ett stort steg framåt och ge våra ekonomier, som i allt högre grad integreras, våra kulturer, vår utrikespolitik och vår försvarspolitik en ny och effektiv institutionell fysionomi.
Ett stort Europa behöver stora institutioner. Och om världen kräver ett Europa som kan agera självständigt och kraftfullt i kampen mot den internationella terrorismen, mot orättvisor och ojämlikhet, när det gäller att åter få fart på den globala ekonomin, då är det vår plikt att svara med en union som har betydelse därför att den fattar beslut, ett subjekt med förmågan att fatta beslut, med en stark och tydlig röst som utgår från en klar uppfattning om gemensamma intressen och uppfattningar som är överordnade alla partsintressen. Denna union, som vi har beslutat att konstruera tillsammans och vars konturer vi har diskuterat i det utmärkta arbetet i konventet under ledning av ordföranden Valéry Giscard d'Estaing och med konkreta bidrag från det grekiska ordförandeskapet och företrädare för kommissionen, Europaparlamentet och de nationella parlamenten, måste bygga på den ram av värderingar och historiska erfarenheter som förenar oss sedan över ett halvt sekel med den andra stora företrädaren för modern liberal demokrati, Förenta staterna, som tillsammans med oss grundade Atlantpakten. Och till dess denna väv av olika partnerskap, på en helt annan nivå av politisk integration, börjar leva upp till sina ambitioner och sina civila erövringar i en anda av fred och internationell säkerhet, måste vi bannlysa alla former av monolog från förbindelserna mellan de olika medlemsstaterna, till förmån för en öppnare, ärligare och korrektare dialog.
Europa kan tillfriskna från sitt Hamletsyndrom och besluta sig för att utan reservationer spela en aktiv roll på världsscenen. Det kan förse sig med de diplomatiska, ekonomiska och militära instrumenten för att göra detta på ett övertygande sätt, utan att ifrågasätta varken sin självständighet eller sina rötter eller den stora fredsplan som försvarats under långa decennier inom ramen för dess allianser med väst. När det gäller dessa frågor finns det, vilket vi kunde konstatera under toppmötet i Thessaloniki nyligen, en gemensam uppfattning som sattes på pränt i ett mycket viktigt dokument som utarbetades av den höge representanten för utrikes- och säkerhetspolitiken, Javier Solana. Denna gemensamma uppfattning har redan visat en tendens att smälta samman de olikheter som framkom under de senaste månaderna i samband med den dramatiska Irakkrisen och när det gäller den avgörande utvecklingen i Mellanöstern i en ny strategisk vision.
Italien vet att det inte står ensamt när det gäller att än en gång anta utmaningen att genomföra en lyckad förhandling som ger ett positivt resultat, ett resultat som för utvecklingen framåt. I Europaparlamentet, som leds av talman Pat Cox, och i dess olika politiska grupper, som vi med glädje och stort utbyte träffade i Rom, känner vi att vi har uppmärksamma och tålmodiga samtalspartner, men en samtalspartner som aldrig skulle underlåta att ställa oss till svars för våra misstag. Kommissionen, som leds av Romano Prodi, ser vi som en omistlig garant för förvaltningens kontinuitet och för den löpande samordningen av vårt institutionella system. Och såväl när det gäller att få fart på tillväxten genom stora investeringar i civil infrastruktur som i samband med de viktiga konstitutionella besluten under den omedelbart förestående regeringskonferensen, kommer Europeiska rådet att vara den institution där detta ordförandeskap för unionen, som anförtrotts Italien, skall försöka skapa en modig, men inte våghalsig, samsyn kring de stora frågorna: våra institutionella tillgångar, utökade möjligheter att fatta beslut genom majoritetsomröstning, gränserna för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt det europeiska rättssystemet.
Vi kan inte bortse från att det i en del av dessa frågor fortfarande förekommer åsiktsskillnader mellan de olika medlemsstaterna. Det italienska ordförandeskapet kommer att göra sitt yttersta för att dessa olika ståndpunkter skall förenas, samtidigt som det står klart att det inte blir möjligt att ompröva konventets förslag till konstituerande fördrag i dess helhet. Regeringskonferensen bör därför inrikta sina ansträngningar på de punkter som fortfarande är omstridda. Som en konsekvens av detta har ordförandeskapet som mål att respektera den tidsplan som föreslogs av Europeiska rådet i Thessaloniki. Vi kommer med andra ord att öppna regeringskonferensen i oktober, och vi kommer att hålla ett högt tempo i förhoppningen att nå en överenskommelse i december.
(Applåder från höger)
Europaparlamentet kommer att knytas till regeringskonferensens arbete på lämpligt sätt. Jag kommer att begära av Europeiska rådet att Europaparlamentets talman skall få delta i premiärministrarnas och statschefernas arbete.
(Applåder från höger)
Jag kommer att uppmana utrikesministrarna att permanent knyta Europaparlamentets representanter till sitt arbete. Arbetet kommer att bedrivas på högsta politiska nivå för att undvika att impulserna från konventet kör fast i en förhandling om tekniska och diplomatiska frågor, vilket har hänt under tidigare regeringskonferenser. I det sammanhanget lovar jag att återkomma till er sedan regeringskonferensen har öppnats och dagen efter Europeiska rådet i december för att vi tillsammans skall kunna granska resultaten.
Målet är att vi skall kunna underteckna det framtida konstitutionsfördraget under perioden mellan den 1 maj 2004, det datum när de tio nya medlemsstaterna formellt blir medlemmar av unionen, och valet till Europaparlamentet, som planeras till i juni nästa år. En förlängning av förhandlingarna bortom det datumet skulle å ena sidan medföra att vi slösar bort det värdefulla arbete med konstitutionen som utförts av konventet och, å den andra, att de europeiska medborgarna tvingas rösta i valet till Europaparlamentet utan att känna till unionens framtida institutionella utformning.
Slutligen kan jag inte undvika att känna tillfredsställelse över att man kommit överens om att det slutliga undertecknandet av det konstituerande fördraget skall ske i Rom. Detta får symbolisk betydelse och ger historisk kontinuitet, eftersom det ursprungliga fördraget undertecknades där 1957. Vi känner oss hedrade och kommer att göra allt vi kan för att ge medlemsstaternas företrädare ett välkomnande som är värdigt detta tillfälle och som naturligtvis ligger i nivå med våra traditioner.
Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Den konstitutionella reformen är självklart prioriterad när det gäller den framtida europeiska integrationen, men unionen måste också kunna uppfylla sina medborgares dagliga förväntningar. Europa måste i allt högre grad bli en pådrivande faktor när det gäller ekonomisk tillväxt och välstånd. Här står vi på fast grund. Europa utgör en stabiliserande faktor för ekonomierna i de länder som har valt att dela den gemensamma valutan, och genom Lissabonstrategin har vi utformat en gemensam väg för att förstärka den europeiska konkurrenskraften. Men vi får inte försöka dölja den fortsatta svagheten i våra ekonomier, en svaghet som bekräftas av en tillväxttakt som ligger under den förväntade.
Det italienska ordförandeskapet har presenterat ett antal konkreta initiativ på grundval av det operativa program vi lade fram i början på året tillsammans med Grekland. Modernisering av jordbruket, miljöskydd, konsumentskydd och livsmedelssäkerhet är mycket viktiga frågor för våra medborgare. Här kommer Italien att arbeta för att nå de mål som redan ställts upp av tidigare ordförandeskap.
Låt mig i det här sammanhanget ange tre punkter som vi anser vara av avgörande betydelse för Europas konkurrenskraft. Den första gäller behovet av ett effektivare stöd för ekonomin via en ökning av de offentliga och privata investeringarna i samarbete med de europeiska finansinstitutionerna, i första hand Europeiska investeringsbanken. En sådan strategi bör enligt vår mening i första hand grundas på politiska stimulansåtgärder inriktade på de stora transeuropeiska infrastrukturnäten. I en utvidgad union kräver en effektivt fungerande inre marknad ökad rörlighet för varor och tjänster, och därmed ett effektivare transportnät. Det handlar om att förena de legitima kraven på valutastabilitet och stram finanspolitik - som inte på något vis får äventyras - med en kraftigare stimulans av den ekonomiska tillväxten, genom investeringar som inte bara är inriktade på infrastruktur, utan även på forskning och teknologisk utveckling, eftersom vi är fast övertygade om att humankapitalet utgör den viktigaste resursen i den europeiska ekonomin.
(Applåder från höger)
Ett annat prioriterat område är en diskussion om de europeiska pensions- och socialförsäkringssystemens hållbarhet. Solidariteten mellan generationerna och anpassningen av de befintliga systemen till en verklighet som präglas av en åldrande befolkning i samhället utgör en utmaning som vi måste anta. Mot bakgrund av de olika förhållandena i var och en av medlemsstaterna måste vi försöka hitta politiska åtgärder för att öka graden av sysselsättning bland äldre arbetstagare och minska trenden att gå i pension i förtid.
Som tredje punkt anger vi en modernisering av arbetsmarknaden och stöd åt företagen, framför allt när det gäller små och medelstora företag. Även på detta område är det enbart en strategi som samordnats av Europeiska unionens olika medlemmar som kan ta tillvara de möjligheter som erbjuds på den stora inre marknad som vi håller på att utvidga med nya medlemmar.
Dessa olika handlingslinjer kan förverkligas genom en dialog mellan arbetsmarknadens parter. Den europeiska modellen bygger på en marknadsekonomi som syftar till att balansera den fria företagsamheten med behovet av sammanhållning och solidaritet. I det sammanhanget kan vi inte undvika att rikta vår uppmärksamhet mot det Europa som är svagare, tystare, och som ofta kommer i andra hand på grund av lagstiftarnas passivitet, men som därför inte är mindre värdefullt för samhället eller har ett mindre moraliskt värde: jag tänker på de 38 miljoner europeiska medborgare som har olika funktionshinder. Europeiska unionen proklamerade 2003 som ?Europeiska handikappåret?. Tillsammans med de aktiviteter och upplysningskampanjer som redan organiserats kommer det italienska ordförandeskapet att ta initiativ till en lagstiftning mot diskriminering: ett instrument som är avsett att skydda personer med handikapp i alla delar av deras vardagsliv och garantera dem en hoppfull framtid.
(Applåder från höger)
Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Europeiska unionen är dessutom en viktig faktor när det gäller internationell stabilitet, och unionens ansvar i det sammanhanget börjar vid dess omedelbara gränser och beror på dess förmåga att visa sig villig att skapa allt mer avancerade former av samarbete med sina grannländer. Även i detta avseende avser det italienska ordförandeskapet att fortsätta i den plogfåra som påbörjats av de tidigare ordförandeskapen.
I nuvarande fas, mellan undertecknandet och ikraftträdandet av de nya anslutningsfördragen, försöker vi garantera att de tio nya medlemsstaterna skall kunna delta fullt ut i rådets arbete, för att därigenom underlätta deras integrering i unionens institutionella mekanismer. Samtidigt skall vi försöka utarbeta en vägkarta för Bulgarien och Rumänien som öppnar dörrarna för en anslutning av dessa båda länder före utgången av 2007 och som skall vara klar senast i december. Vi fortsätter föranslutningsstrategin för Turkiet på grundval av de villkor som bestämdes av Europeiska rådet i Köpenhamn i december förra året. Vi vet att beslutet om ett datum för att inleda förhandlingarna kommer att fattas först i slutet av nästa år, men i det sammanhanget verkar det viktigare än någonsin att unionen aktivt stöder den reformprocess som redan inletts av den nuvarande turkiska regeringen. Vi fortsätter att framhålla de europeiska framtidsutsikterna för länderna på västra Balkan, i linje med Zagrebprocessen. Den vägkarta som vi godkände i frågan i Thessaloniki utgör ett ytterligare framsteg. Om vi ser tillbaka på den roll som Europeiska unionen spelat på Balkan, så kan vi känna stolthet. Om vi jämför den nuvarande situationen med den som rådde för tio år sedan, så kan vi konstatera att Europas och Förenta staternas ingripande gjorde det möjligt att få ett slut på de blodiga konflikterna i före detta Jugoslavien, det sista stora europeiska inbördeskriget. Vi hoppas att detta även var sista gången som det spilldes europeiskt blod på europeisk mark.
Nu är det dags att gå från den nuvarande fasen som präglats av associerings- och stabiliseringsavtal till en mer integrerad strategi, i syfte att förstärka våra förbindelser med länderna i regionen. Vi är medvetna om svårigheterna med en sådan strategi, men vi vet också att ett framtida medlemskap i unionen är det enda som kan erbjuda en tillräckligt effektiv stimulans för regeringarna i dessa länder att utan dröjsmål fortsätta på den inslagna vägen av reformer, modernisering, fria marknader och rättssamhällets principer.
Det italienska ordförandeskapet ser mycket positivt på kommissionens uppmaning, som stöds av medlemsstaterna, att främja allt tätare förbindelser med de områden som ligger i vår närhet, det så kallade Wider Europe. Vi kommer med andra ord att försöka förstärka förbindelserna med Ukraina, Vitryssland och Moldavien. Vi skall också göra särskilda ansträngningar för att konsolidera förbindelserna med Ryska federationen genom en allt intensivare dialog och genom konkreta åtgärder som ger substans åt Rysslands vilja att vara en del av Europas och västvärldens ekonomiska, politiska, sociala och kulturella strukturer.
Vi anser att den uppmärksamhet som ägnades Östeuropa efter kommunismens fall nu måste balanseras av ett lika stort intresse för dialogen mellan Europa och medelhavsområdet. Detta är en dialog som har avgörande betydelse för Västvärldens förbindelser med den islamiska världen, en fråga som i dag verkar dominera på samma sätt som frågan om länderna i öst tidigare gjorde det. Vårt mål är att skapa ett område för fritt utbyte mellan Europa och medelhavsområdet, något som redan framfördes under konferensen i Barcelona. Den ekonomiska och sociala utvecklingen kring södra Medelhavet är av avgörande betydelse för världsfreden på grund av södra medelhavsområdets kulturella, politiska och demografiska betydelse. Den europeiska ekonomins integrering med arabländernas ekonomi är en stor utmaning i vår tid och utgör nyckeln till fred och trygghet i detta område och i hela Europa.
Vi kommer därför att odla dialogen mellan Europa och Medelhavsområdet, som vi kommer att ägna ett flertal initiativ på det ekonomiska, kulturella och sociala området - bland annat en stiftelse för dialog mellan olika kulturer och samhällen - och vi kommer att driva förslaget att göra om finansieringsfaciliteten som för närvarande ryms inom Europeiska investeringsbanken till ett självständigt organ, dvs. till en äkta Medelhavsbank.
På grundval av de beslut som togs vid ministerkonferenserna mellan Europa och Medelhavsländerna i Valencia och Kreta och som upptogs av Europeiska rådet i Thessaloniki, bekräftar det italienska ordförandeskapet den önskan som uttryckts av Europaparlamentet och de nationella parlamenten att under det italienska ordförandeskapet inrätta en gemensam parlamentsförsamling EU-Medelhavsländerna, ett tecken på en permanent vilja till dialog mellan Europa och de länder som ligger längs Medelhavets stränder.
Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Att skapa förutsättningar för internationell säkerhet utgör i dag en primär uppgift för länder som har ett värdesystem som bygger på frihet, demokrati och fred. Detta är den viktiga terräng där man i dag skall försöka vitalisera de grundläggande transatlantiska förbindelserna och partnerskapet mellan Europa och Förenta staterna. Vi vill understryka vår övertygelse att det inte får finnas motsättningar mellan en kraftfull europeisk insats och en lika kraftfull transatlantisk solidaritet. I den andan tänker vi handla för att återge förbindelserna mellan unionen och Förenta staterna substans och dynamik, något som dessutom är en viktig förutsättning för att öka Europas trovärdighet på den internationella scenen. För att kunna utarbeta en fast och balanserad transatlantisk förbindelse krävs också ett kraftfullt europeiskt engagemang när det gäller ett försvar som ligger inom ramen för Nato. 
Kampen mot terrorism och spridning av massförstörelsevapen, stödet för demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är konkreta områden där vi kan pröva vår förmåga att bygga upp fasta samarbetsrelationer mellan Atlantens båda stränder. Vi tänker bland annat på ansträngningarna att bygga upp en demokratisk och civil struktur i Irak och att stödja fredsprocessen i Mellanöstern.
När det gäller Mellanöstern, så vet vi att det handlar om en extremt komplicerad situation. Tillsammans med Förenta staterna, Ryska federationen och Förenta nationerna kommer vi under vårt ordförandeskap att arbeta för att stödja vägkartan med målet att organisera en internationell fredskonferens. Mitt land har föreslagit Sicilien som plats för denna konferens. Det finns minst två olika handlingslinjer som vi tänker följa: å ena sidan att återställa ett större förtroende för Israel, i syfte att bygga upp ett mer omfattande och strukturerat ömsesidigt samarbete. Å andra sidan att förverkliga planen för en rekonstruering av den palestinska ekonomin - som redan lanserats av Italien i Europeiska rådet och i G8-mötena - en plan som skulle kunna fungera som en konkret och effektiv stimulans i förhandlingarna mellan de båda parterna. 
Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Skyldigheten att fatta mig kort utesluter att jag räknar upp alla unionens skyldigheter på den internationella scenen. Men jag kan inte undvika att nämna de ekonomiska, kulturella, civila och, låt mig säga, andliga, intressen, som knyter Europa till Latinamerika, som just nu genomgår en förändringsfas som vi i Europa hoppas skall leda till frihet och rättvisa. Det är de latinamerikanska länderna som ber oss öppna gränserna för ekonomiskt utbyte. En framgång för Latinamerika innebär en framgång för det andra Amerika, det som är knutet till Europa på ett annat, men inte mindre intensivt, sätt än Nordamerika.
Jag vill också försäkra att vi kommer att arbeta med att intensifiera de redan existerande förbindelserna med Afrika, som vi är knutet till med smärtsamma historiska band, med Asien, med de regionala organisationerna, med Förenta nationerna, i första hand för att tillsammans kunna föra kampen mot fattigdom och sjukdomar, försvara miljön och förebygga konflikter. Vi kommer också att vara uppmärksamma när det gäller en balanserad utveckling av den internationella handeln som en källa till ökat välstånd och minskade skillnader, vilket kommer att behandlas under WTO:s ministerkonferens i Cancún i september.
Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! De europeiska medborgarna kräver demokratiska och öppna institutioner, en blomstrande ekonomi, ett fritt samhälle, men även ett område för frihet och säkerhet. I Tammerfors, i Sevilla och nu senast i Thessaloniki erkände Europeiska rådet behovet av att förbättra den europeiska kapaciteten när det gäller att bekämpa gränsöverskridande organiserad brottslighet, illegal invandring och den människohandel som äger rum i anslutning till den, genom att skapa en effektivare kontroll av unionens yttre gränser. Vi vill samarbeta i dessa frågor i syfte att skapa tillräckliga ekonomiska resurser, gradvis förverkliga en gemensam politik för återsändande och ett integrerat skydd av de yttre gränserna. Men framför allt hävdar vi behovet av att införa frågorna om den illegala invandringen i förbindelserna mellan unionen och invandringsströmmarnas ursprungs- och transiteringsländer. Vi måste skapa effektiva former för samarbete med vissa av våra grannar, framför allt runt Medelhavet och på Balkan, när det gäller kontroll och övervakning av migrationsflödena. Vårt legitima krav på dessa länder om ett effektivare samarbete när det gäller att förebygga den illegala invandringen följs av en vilja till integrering när det gäller de medborgare från tredje land som lagligen uppehåller sig på unionens territorium. Förutom lagstiftning på områden som asyl och visering, anser vi det vara en prioriterad åtgärd att förbättra funktionen hos alla de operativa mekanismer inom unionen som har till uppgift att bekämpa brottslig verksamhet, i första hand genom en förstärkning av Europol.
Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Av det jag har sagt framgår klart hur känsliga och komplexa de utmaningar är som Europeiska unionen ställs inför och som vårt ordförandeskap skall försöka bidra till att möta under den begränsade tid som står till vårt förfogande, i en anda av ödmjukhet, i en anda av tjänande och i den fasta och fullständiga förvissningen om att vår säkerhet och vårt välstånd i framtiden i allt högre grad kommer att vara beroende av den europeiska integrationsprocess som redan har gett oss fred, frihet, säkerhet och välstånd under ett halvt sekel fram till i dag. Dagens Europa är inte längre den lätta drake som bärs upp av historiens vindar, som när Romfördraget undertecknades. Europa har blivit betydligt stabilare, och därmed har vårt ansvar blivit tyngre, ansvaret mot våra partner och mot resten av världen. Min förhoppning är att vi, tack vare samarbetet från alla berörda parter och med en speciell hjälp från de nya medlemsstaterna, skall lyckas återge denna vår institutionella jätte något av dess ursprungliga lätthet och vitalitet under det italienska ordförandeskapet och inför det irländska.
(Applåder från höger)

Prodi
. (IT) Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, mina damer och herrar! Det italienska ordförandeskapet inleds i en viktig period av unionens tillvaro. Det kommer framför allt att få till uppgift, en svår men spännande uppgift, att föra revideringen av unionens grundfördrag till ett lyckligt slut och förverkliga den första europeiska konstitutionen. Under det italienska ordförandeskapet öppnas i själva verket regeringskonferensen som kommer att arbeta vidare på den ?goda grund?, för att citera slutsatserna från Thessaloniki, som utgörs av konventets förslag till konstitution. Tack vare detta konvent har Europa i själva verket för första gången genomfört en konstituerande process. Vi får med andra ord inte undervärdera betydelsen av att ordet ?konstitution? för första gången införs i Europa. Detta faktum har gjort det möjligt att nå resultat som verkade fullständigt ouppnåeliga för ett tag sedan. Stadgan om de grundläggande rättigheterna kommer att utgöra en del av det konstituerande fördraget. Unionen blir en enda juridisk person, vilket kommer att förstärka dess internationella ställning. Beskrivningen av unionens behörigheter kommer att göra det lättare för medborgarna att skilja mellan unionens och medlemsstaternas behörigheter.
Men jag har aldrig kunnat dölja mitt missnöje med det faktum att vissa nödvändiga reformer - som önskats av många - antingen aldrig har genomförts, eller har genomförts med alltför stor försiktighet. Därför kommer kommissionen i sitt yttrande om öppnandet av regeringskonferensen i september att lägga fram alla de nyckelfrågor som fortfarande inte fått något svar på regeringskonferensens förhandlingsbord. Omröstning med kvalificerad majoritet har utsträckts till många områden, men inte i tillräckligt hög grad för att motsvara behoven i en utvidgad union. Det finns andra områden där kravet på enhällighet måste tas bort. Det är svårt att tänka sig ett effektivt Europa som måste fatta enhälliga beslut med 25 stater. Det är en omöjlighet.
Den lösning som angetts för kommissionens sammansättning kan inte förena kraven på representativitet och effektivitet. Det permanenta ordförandeskapet för Europeiska rådet riskerar i själva verket att leda till dubbleringar och konflikter med kommissionen.
Euron, som är ett av unionens största politiska resultat - kanske det allra största - är fortfarande inte företrädd på ett effektivt och enhetligt vis på internationell nivå. Vi måste dessutom införa klausulen om att konstitutionen skall revideras med förstärkt majoritet. Jag kan inte föreställa mig hur man skulle kunna anpassa konstitutionen till unionens nya behov utan ett revideringsförfarande som bygger på majoritetsomröstning. Inget kan reformeras om alla skall vara överens.
En institutionell ram som är mer demokratisk och effektivare borde med andra ord bli resultatet av regeringskonferensen, och den är av grundläggande betydelse även när det gäller att bedriva en kraftfullare ekonomisk och social politik, och även en kraftfullare utrikespolitik. Kommissionen har den politiska viljan, argumenten, och, låt mig säga det, även den entusiasm som krävs för att kraftfullt och fullt ut driva dessa punkter.
Herr talman Cox, herr tjänstgörande rådsordförande, mina damer och herrar! Den andra stora utmaningen under de kommande sex månaderna är fullföljandet av uppbyggnaden av det ?Stora Europa? och genomförandet av en ny grannskapsstrategi. Vi håller på att genomföra utvidgningen, och vi borde fullt ut genomföra föranslutningsstrategierna när det gäller kandidatländerna. Kommissionen arbetar aktivt med detta. Målet är att denna process skall fungera bra i medborgarnas och medlemsstaternas tjänst, såväl de gamla som de nya. Tack vare impulserna från Thessaloniki kan vi dessutom gå vidare med ett allt intimare partnerskap med Balkan, utan vilket denna fas i utvidgningsprocessen aldrig kan betraktas som slutförd.
I Thessaloniki kom vi överens om agendan för att länderna i Balkan skall bli fullvärdiga medlemmar av unionen, och jag är övertygad om att det italienska ordförandeskapet kommer att göra sitt yttersta för att hålla kvar denna region i centrum för unionens prioriterade mål. Det gläder mig att den strategi som jag föreslagit, dvs. att bygga upp en ring av vänligt sinnade länder, börjar bära avsedd frukt och att stats- och regeringscheferna gett sitt enhälliga stöd till denna långsiktiga politik för unionen. I det sammanhanget är det av grundläggande betydelse att vi genast går vidare till den operativa fasen i denna nya grannskapsstrategi genom detaljerade handlingsplaner och nya bidragssystem. I det sammanhanget håller vi på att utarbeta vissa förslag som parlamentet och rådet kommer att få en möjlighet att granska och utveckla vidare. Framför allt när det gäller medelhavsområdet räknar jag med att banken för EU-Medelhavsområdet och stiftelsen för dialogen mellan olika kulturer skall se dagens ljus före årets slut. Det kommer dessutom att vara av avgörande betydelse att vi spelar en nyckelroll när det gäller att tillämpa vägkartan, vilket ni påpekade, herr rådsordförande, den vägkarta som Europeiska unionen gett ett absolut avgörande bidrag till att utveckla tillsammans med Förenta staterna, Ryssland och Förenta nationerna. 
De transatlantiska förbindelserna kommer att fortsätta att stå i centrum för vår uppmärksamhet. Toppmötet nyligen mellan EU och Förenta staterna i Washington har gett viktiga impulser för våra förbindelser med Förenta staterna. Frånsett innehållet i själva toppmötet - som visade sig bli ett av de mest fullmatade under de senaste åren - var den viktigaste faktorn den fasta vilja att återskapa ett klimat som präglas av samarbete och solidaritet som tydligt visades av båda parter. Med detta vill jag inte säga att det inte finns skillnader i vårt sätt att se på eller närma oss vissa frågeställningar, men även när detta sker kan inte den fasta grunden för våra förbindelser ifrågasättas. Som jag underströk i samband med toppmötet är våra mål desamma, även om vi vill förverkliga dem med metoder som skiljer sig åt radikalt. Det kanske tydligaste exemplet på detta är förbindelserna mellan Förenta staterna och Europeiska unionen när det gäller den internationella handeln. Vi vill båda se färre hinder, bättre tillträde till marknaderna, rättvisare handel, stabilare regler, men även regler som mildras på ett intelligent sätt för att hjälpa de fattigaste länderna.
När det gäller en del av dessa frågor skiljer sig emellertid våra operativa förslag åt. Men detta förhindrar inte att vi kan ha intensiva och kontinuerliga kontakter som gör att vi kan hantera skillnaderna, och inte heller förhindrar det oss från att arbeta tillsammans för att garantera ett positivt resultat i de multilaterala förhandlingarna inom ramen för Världshandelsorganisationen. Detta vill jag gärna understryka, eftersom allt detta är möjligt tack vare att unionen när det gäller handelsfrågor talar och förhandlar med en enda röst. Unionen blir därför en partner med auktoritet och inflytande, medan den däremot inte är det på områden där behörigheten är uppdelad och fragmenterad.
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande! Den svåraste utmaning vi står inför är att återskapa förutsättningarna för en stark, balanserad och hållbar ekonomisk tillväxt i unionen. Läget är svårt. Den ekonomiska tillväxten har avstannat kraftigt, även om jag tycker det verkar överdrivet att tala om deflation. Samtidigt måste vi dessutom ta itu med en reformering av det europeiska sociala trygghetssystemet. Konkurrensen från våra handelspartner och den åldrande befolkningen gör att det brådskar med att genomföra den reformen. Samtidigt har vi en enorm, unik möjlighet: en integrerad inre marknad som består av nästan en halv miljard människor. Jag tror inte vi riktigt inser vilket viktigt instrument detta är för vår framtid.
Det är med andra ord nödvändigt att vi funderar i konkreta termer på instrumenten för att skapa en förstärkt samordning av unionens politik när det gäller ekonomi och skatter, för att gemensamt ta itu med problemen och tillsammans utnyttja de enorma fördelar som unionen erbjuder. Kommissionen är medveten om hur allvarliga dessa utmaningar är och lanserade för ett par månader sedan två initiativ som fick kraftigt stöd från Europeiska rådets sida. Å ena sidan föreslog vi, vilket accepterades, att man skulle utnyttja hela den flexibilitet som inryms i stabilitets- och tillväxtpakten för att kunna anpassa skattepolitiken i varje enskilt land till den specifika konjunktursituationen, utan att förlora stabilitetsmålen ur sikte och utan att överskrida gränsen 3 procent. Men som jag redan har sagt flera gånger, så var detta nödvändigt, men inte tillräckligt. Vi måste alltså gå vidare till en fas som innebär en fastare samordning, och medlemsstaternas skattepolitik, framför allt i länderna med det största budgetunderskottet, måste bli hållbarare på lång sikt. Å andra sidan påpekade jag som företrädare för kommissionen för Europeiska rådet i Bryssel i mars nödvändigheten av att skyndsamt förverkliga de infrastrukturer som krävs för den europeiska utvecklingen och att stödja forskningen, tills vi når taket 3 procent av den europeiska BNP, vilket för övrigt angavs i den målsättning som vi själva antog i Lissabon. Under samma möte med Europeiska rådet påpekade jag dessutom med oro att medlemsstaternas investeringar i forskning i stället sjunkit, i absoluta tal, jämfört med året innan, medan de stora europeiska företagen överför en allt större andel av sin forskning till länder utanför Europa. Hundratusentals av våra bästa talanger söker sig till Förenta staterna för att arbeta, och sedan blir de kvar där för resten av livet, till skillnad från asiaterna, som reser hem igen.
Kommissionen har därför beslutat sig för att agera. I samarbete med Europeiska investeringsbanken håller vi på att genomföra ett initiativ för att bidra till att öka den privata sektorns totala investeringar och deltagande inom två nyckelområden när det gäller att uppå målen från Lissabon: de transeuropeiska näten och forsknings- och utvecklingsprojekten. Vi vill mobilisera och samordna samtliga de nuvarande finansieringskällorna i unionen och undersöka alternativa möjligheter, utan att äventyra stabiliteten i medlemsstaternas budgetar. Kommissionen har med tillfredsställelse konstaterat det starka stöd som den italienska regeringen nyligen har uttryckt för denna strategi. 
Slutligen måste vi påskynda ett godkännande av de förslag som det grekiska ordförandeskapet lagt fram, men som fortfarande inte har godkänts. Ett godkännande av dessa förslag under det italienska ordförandeskapet kommer att bidra till en förbättring av unionens ekonomiska och sociala framtidsutsikter. Framför allt gäller det lagstiftningsförslag på följande områden: bemanningsföretag, uppköpsbud, åtgärderna efter ?Prestige?-katastrofen, säkerheten när det gäller gas- och elförsörjningen, det andra paketet för avreglering av järnvägstjänster, normer för miljöansvar, genomförandet av den tioåriga handlingsplanen för funktionshindrade, som kommer att läggas fram av kommissionen under det italienska ordförandeskapet, upphandlingsreglerna, skapandet av ett gemensamt europeiskt luftrum, det så hett eftertraktade och viktiga direktivet om spårbarhet för genetiskt modifierade organismer, slutförandet av direktivet om ett europeiskt patent, harmonisering av asylreglerna, flyktingstadgan och, slutligen, avtalet med Europeiska rymdorganisationen om utvecklingen av den europeiska rymdpolitiken. Jag är övertygad om att med hjälp från det italienska ordförandeskapet och med er personliga hjälp, herr rådsordförande, så kommer vi snabbt att kunna fatta de operativa beslut som krävs för att förverkliga dessa mål. Den ekonomiska återhämtningen handlar inte bara om reformer; den handlar också om förtroendet för att förslagen snabbt förvandlas till konkreta fakta.
Herr talman Cox, herr tjänstgörande rådsordförande, mina damer och herrar! Detta är de viktigaste utmaningarna vi ställs inför under de kommande månaderna. Vi befinner oss framför allt i en veritabel europeisk omstöpningsprocess, en process som inte bara är konstitutionell, utan även politisk och ekonomisk. Kommissionen arbetar för att bevara och konsolidera ett starkt och framgångsrikt Europa, ett Europa som är rättvist och solidariskt. Storheten i det Europeiska projektet ligger just i dess kapacitet att förstärka och utvidga freden, demokratin, rättvisan, välståndet och solidariteten.
Kommissionen har slutligen inlett en omfattande intern diskussion om budgetplanen för tiden efter 2006, vilket är kommissionens skyldighet. Under hösten kommer vi att lägga fram vårt politiska förslag till en utvidgad och reformerad politisk union, som skall diskuteras under det italienska ordförandeskapet vid Europeiska rådets möte i december. Den kommande budgetplanen utgör ett viktigt steg för det europeiska projektet. År 2007 kommer unionen att ha en ny konstitution, förmodligen 27 medlemmar och nästan 500 miljoner invånare.
Mina damer och herrar! Vi upplever ett avgörande historiskt ögonblick för unionen, ett ögonblick som kräver enhet och stark samarbetsvilja i alla gemenskapens institutioner, och mellan dem och våra regeringar. Jag är övertygad om att vi skall kunna lämna rätt svar på de stora frågor som Europa står inför i dag. Därtill krävs visioner och övertygelse. Visioner, eftersom vi faktiskt lägger grunden till Europas utformning under de kommande decennierna, och vi kan inte anta kortsiktiga lösningar som enbart är knutna till det nuvarande ekonomiska klimatet, hur svår det än är. Övertygelse, eftersom Europa inte bara är ett alternativ, inte bara är en av flera tänkbara vägar. Europa är den enda tänkbara vägen. Utan Europeiska unionen skulle våra länder, våra samhällen oåterkalleligen marginaliseras.
Sedan inledningen på detta gemenskapsäventyr har Italien varit närvarande och har spelat en mycket viktig roll. Tänk bara på Romfördraget, tänk på Europeiska enhetsakten, tänk på den allmänna entusiasm och övertygelse med vilken Italien har bidragit till att nå de stora europeiska målen, just med utgångspunkt i denna församling med stora parlamentsledamöter som Altiero Spinelli eller Emilio Colombo. Vi är alla övertygade om att Italien kommer att fortsätta på den inslagna vägen utan att tveka.
(Applåder)

Poettering (PPE-DE).
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Herr Berlusconi, ni fick livliga applåder efter ert anförande här i Europaparlamentet. Det kan vi se som ett exempel på det italienska ordförandeskapets framgångar som vi alla hoppas och tror på. Jag uppmanar alla, oberoende vilken sida av kammaren ni tillhör, att vissa av de diskussioner som förs i alla Europeiska unionens länder aldrig får lyftas upp på europeisk nivå och därigenom leda till att vi inte uppnår våra mål på europeisk nivå. Nu måste vi uppnå de stora och ambitiösa mål som ligger framför oss.
(Applåder från höger)
Vår grupp - och det vill jag poängtera - kommer att följa det italienska ordförandeskapet objektivt, rättvist och med positiv kritik, precis som den gör med alla ordförandeskap. Ibland saknas känslan för symbolik. Men jag ser vilka kompetenta krafter som företräder Italien, inte bara här i parlamentet utan även i rådet och kommissionen: Ni själv, herr rådsordförande, er företrädare Fini som haft en viktig roll i konventet, utrikesminister Frattini, Europaminister Buttiglione, Europeiska kommissionens ordförande Romano Prodi och sist men inte minst den italienska kommissionären Mario Monti.
Det gladde mig att det ni sade stämmer överens med det som kommissionen har sagt genom sin ordförande. De här dagarna tänker vi tillbaka på den 25 mars 1957 då Romfördraget undertecknades på Capitolium i Rom. Ni har nu den fantastiska uppgiften - man kan se det som en börda, men det är en fantastisk möjlighet - att lämna ert bidrag i form av en mycket konkret insats, så att vi i slutet av det här året kan säga: Nu har vi en europeisk konstitution från Rom som kommer att undertecknas i Rom, kanske på Capitolium, när tio nya länder med sina medborgare från mellersta och södra Europa, nämligen Estland, Lettland och Litauen, Polen, Tjeckien, Slovakien, Ungern, Slovenien, Malta och Cypern kommer att tillhöra Europa. Det är ett viktigt historiskt perspektiv. Jag vet inte om vi bör beklaga eller lyckönska er utrikesminister Frattini för att ni de närmaste veckorna och månaderna har ansvar för den enorma uppgiften, herr rådsordförande, att uppnå det målet genom praktiska insatser. Jag säger till ert ordförandeskap och till alla vänner i Italien: Vår grupp kommer att göra allt för att det skall bli en stor framgång och för att vi skall få en europeisk konstitution.
(Applåder från höger)
Herr rådsordförande! Jag vill uttryckligen tacka er för att ni i dag upprepade - jag tror till och med att det låg utanför manuset - det ni sade redan förra veckan i Rom inför talmanskonferensen: att ni garanterar att vår egen talman kommer att vara självskriven när ni träffas på stats- och regeringschefsnivå, att ni garanterar att företrädare för Europaparlamentet kommer att vara självskrivna när utrikesministrarna träffas för att samråda om konstitutionen. Jag tackar er för det, och nu kommer vi också att bevaka att det förverkligas i praktiken.
Jag vill precis som under gårdagen framföra ett hjärtligt tack till våra företrädare i konventets presidium, Iñigo Méndez de Vigo och Klaus Hänsch, för deras fantastiska arbete. Jag tackar er i egenskap av företrädare för alla Europaparlamentets medlemmar i konventet, även vår grupps ordförande i konventet, Elmar Brok. Vi förlitar oss på att ett resultat kan uppnås före årets slut med Europaparlamentets stöd.
Herr rådsordförande! Ni talar om starka europeiska institutioner. I går firade vi vår grupps 50-årsjubileum under närvaro av det italienska parlamentets talman Pier Ferdinando Casini, under närvaro av Europas hedersmedborgare Helmut Kohl och den franska premiärministern Jean-Pierre Raffarin och flera andra och klargjorde då än en gång: Vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater företräder det gemensamma Europa, eftersom vi vet att en återgång till blott ett samarbete mellan regeringarna skulle innebära en förändring i negativ riktning. Därför måste de europeiska institutionerna vara starka, och det måste konstitutionsdebatten leda fram till.
Samtidigt vet vi att vi som européer har våra rötter i våra hemländer, i våra regioner och att vårt europeiska medborgarskap förmedlas genom våra medborgarskap och de länder vi kommer från. Därför är en stark europeisk union ingen motpol till våra moderländer utan ett komplement.
Tyvärr har jag inte lika lång talartid som rådsordföranden och kommissionens ordförande.
(Skratt och sorl)
Därför skall jag begränsa mig till en fråga. Herr rådsordförande, ni talade om infrastrukturåtgärder. Vi kommer alla att undersöka den saken ingående. Men vi kommer även att ställa oss frågan: Innebär det att stabiliteten hos euron, som även behöver externa företrädare - och där håller jag verkligen med er, herr Prodi - kommer att ifrågasättas? Det vill vi inte. Vi vill ha en stark euro och värna om stabiliteten hos vår unga europeiska valuta.
Jag vill avsluta med att säga, herr tjänstgörande ordförande för Europeiska rådet, att vi önskar både er personligen och ert mycket hänförande land Italien en stor framgång. Framför allt önskar vi också denna framgång för Europeiska unionens skull. Det gläder mig att mina socialistiska vänner instämmer - om ni kan fortsätta på det viset kommer vi att kunna tala om en gemensam framgång. Då kommer det att stå i historieböckerna: Den 16 april 2003 undertecknade tio länder från mellersta och södra Europa anslutningsfördragen, och då kommer vi efter den 1 maj 2004 att ha en europeisk konstitution som har undertecknats i Rom. Jag önskar er lycka till med detta, och vår grupp kommer att följa er på vägen i en anda av positiv kritik.
(Applåder från höger)

Talmannen.
För en man som er med begränsad talartid gick det mycket bra!
Barón Crespo (PSE).
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Rådets tjänstgörande ordförande började med att tala om Italiens historiska roll i uppbyggandet av Europa.
Jag kommer att tala uppriktigt till honom på den socialistiska gruppens vägnar: Vi vill att Italien och dess ordförandeskap gör en bella figura, att det når framgång och att det inte gör en brutta figura, att det inte misslyckas. Vad vi finner oroande är att vi känner oss lugnare när vi hör president Ciampi tala om Europa, men när vi hör premiärminister Berlusconi tala om Europa känner vi oss mer oroade. I dag har ni hållit er till Ciampis linje. Problemen uppstår när ni säger till oss att kommissionen måste avskaffas eller att vi måste se till att Ryssland och Israel går med i Europeiska unionen redan i morgon.
Vi håller med om att konventet har nått ett historiskt resultat, och låt mig, herr talman, erinra om den första meningen i ingressen till det förslag till konstitution som har utarbetats av konventet, en mening som skrevs för 2 500 år sedan och som fortfarande gäller i våra dagar - det är vår grundläggande trosbekännelse - citatet av Thukydides: ?Vår författning har namnet demokrati, emedan den är så gestaltad att makten icke tillhör ett fåtal utan flera.?
(Applåder från vänster)
Detta innebär att vi är skyldiga att instifta lagar för det allmännas intresse och inte för att lösa konkreta problem för några få. Det är hörnstenen i det europeiska bygget.
(Applåder från vänster)
När det gäller konventet och konstitutionen har jag noga noterat den vilja till att medla som ni har uttryckt. Jag vill säga er att vi, som skulle vilja förbättra konventets text, anser att det endast är tekniska formuleringar som behöver diskuteras, det vill säga, att medla om olösta problem, inte att skriva om förslaget till konstitution, och framför allt att inte vända tillbaka.
Ni föreslog att parlamentet skall delta. Jag tackar er för det, men jag vill säga er en sak: Det gör vi redan sedan Amsterdamfördraget, till och med sedan Maastrichtfördraget; talmannen kan närvara vid de europeiska råden och enskilda överläggningar; vi skall ha företrädare vid regeringskonferenserna - vi kallar dem observatörer; vi vill ha företrädare. Men nu finns det något mer. Konventet har nu slutfört sitt arbete. Portarna kan inte stängas. Och vad vi också begär - och jag hoppas att parlamentet kommer att anta det i sin resolution - är att ordförandeskapet skall vara skyldigt att informera regelbundet, här i parlamentet och i utskottet för konstitutionella frågor, vars ordförande är Giorgio Napolitano, och att vi skall kunna bjuda in, vilket vi gör, företrädare från de nationella parlamenten. I går talade vi om detta med president Casini, och vi är överens; vad vi inte får göra är att återvända till diplomati bakom stängda dörrar.
Ni talade också om den europeiska ekonomin. Det förvånade mig att ni inte hänvisade till Lissabonstrategin, eftersom ni i stor utsträckning talade just om utvecklingen av denna. Men när det gäller det så kallade Tremontiförslaget, som är ett återupplivande av Delorsplanen och förslaget från Van Miert, är det trevligt att höra från de konservativa politiska krafterna och de konservativa regeringarna att det finns en viss keynesianism som är godtagbar, eftersom vi har bett om den planen i tio år vid det här laget. Mycket bra, vi får se hur vi gör det, hur ni kommer att tillämpa den ?gyllene regeln? ...
(Applåder från vänster)
... för hur vi skall fastställa garantier ... till och med ni, som är en framgångsrik företagare, skulle kunna börja med att göra den första inbetalningen till bygget av Messinabron, som skulle innebära att splittringen mellan Escila och Caribdis, som har varit ett grundläggande inslag i den europeiska historien under de senaste 3 000 åren, skulle övervinnas.
När det gäller frågan om solidaritet mellan generationerna och framtiden för välfärdsstaten är det sant att vi måste tala om pensionerna. Jag tror inte att ni föreslår att socialförsäkringssystemen och pensionerna skall bli en europeisk befogenhet - det skulle vara att gå längre än vad vi vill -, men däremot är det viktigt att detta kopplas till vår demografiska situation och vår framtid, framför allt när det gäller invandringen. Er regering diskuterade för övrigt den frågan för en kort tid sedan, en diskussion mellan förespråkare för en hård linje och förkämpar för en mer intelligent och mänsklig politik. Vi anser att Thessaloniki var ett mycket viktigt steg.
Jag vill ta upp en annan fråga som oroar oss, som även den är konstitutionell och som parlamentet har utarbetat en resolution om, vilken antogs av hela parlamentet, inklusive PPE-DE-gruppen. I slutet av förra året uttalade vi oss om behovet av att vidareutveckla stadgan om de grundläggande rättigheterna i fråga om yttrandefriheten, närmare bestämt när det gäller massmedier på europeisk nivå, i syfte att motverka de ökade skillnaderna mellan de nationella bestämmelserna om förbud mot att samlas på allmän plats och för att garantera medborgarnas rättigheter. Kommissionen lade fram en grönbok om de här frågorna för tio år sedan, vilken hittills inte har lett till några resultat. Vi anser att det är viktigt - med tanke på det utvidgade Europa och garantin för dessa grundläggande rättigheter - att vi arbetar med den här frågan, och jag vill påpeka för er, herr tjänstgörande rådsordförande, att detta inte har något samband med en fråga som uppstod när ni var parlamentsledamot: frågan om upphävande av immunitet i samband med en process i min medlemsstat. Vad vi föreslår är att en konstitutionell rättighet för alla européer vidareutvecklas.
Herr talman! Jag kommer avslutningsvis att ta upp utrikespolitiken. Om ni fortsätter med de transatlantiska förbindelserna som det grekiska ordförandeskapet har gjort skulle vi se det som positivt, och vi anser också att unionen kan spela en viktig roll tillsammans med kvartetten i Mellanöstern. Jag ber er att ni agerar på samma sätt som Rice, det vill säga, att ni inte bara talar med israelerna när ni reser till Mellanöstern. Hon har inte haft några problem med att tala med alla; varför skulle en viktig europeisk företrädare ha det? Jag uppskattar varmt vad ni sade om Latinamerika, som också är en transatlantisk fråga, framför allt förbindelserna med Mercosur.
Jag avslutar med att tacka er för er generositet, och på tal om italienare: när Romfördraget ?II? undertecknas i Campidoglio är jag övertygad om att min gruppkollega och Roms borgmästare, Veltroni, med stort nöje kommer att ta emot den italienske tjänstgörande rådsordföranden.

Herr Berlusconi! Jag försäkrar er om att vi, utan söndringsanda, kommer att bedöma ert ordförandeskap efter verkliga händelser, efter vad ni kan göra och inte bara efter de löften som ni ger.
(Applåder)

Watson (ELDR).
Herr tjänstgörande rådsordförande! Fram till i går kväll var ert program endast tillgängligt på er webbplats och enbart på italienska, och ännu i dag är det endast tillgängligt på italienska och engelska. Även om jag har turen att använda en dator och att förstå båda språken är det vissa kolleger som inte gör det. Jag hoppas att detta inte är ett förebud.
Ert primära mål blir att övertyga regeringskonferensen om att undersöka förslaget till konstitution. Min grupp delar era ambitioner att avsluta detta arbete så snart som möjligt, och i god tid före nästa års val. Vi litar på att ni kommer att sammanföra en tillfredsställande samling företrädare från de europeiska och nationella parlamenten, vars delaktighet i konventet bidrog till att göra det till en sådan framgång. Men det är upp till medlemsstaterna att besluta om Europas framtid. Om de fortsätter att strida kommer det inte att bli något Romfördrag - inte ens ett Dublinfördrag - men eventuellt ett Utrechtfördrag, som representerar fred genom utmattning.
Liberaldemokraterna instämmer i era prioriteringar när det gäller den europeiska ekonomin. Det går dåligt för vår ekonomi; Europas tyska tillväxtmotor har kört fast. Initiativ för att återuppliva tillväxten är således välkomna. Likväl bör slutförandet av de transeuropeiska transportnäten ses som ett medel för ett ekonomiskt ändamål - en välfungerande inre marknad - och inte som ett självändamål.
Som brittisk liberal är jag förtjust över att ni i ert program är trogen John Maynard Keynes, och min förtjusning kan endast mäta sig med min överraskning. Jag hoppas emellertid att ni håller med om att de utgifter ni föreslår för de transeuropeiska näten och för försvaret måste vara förenliga med medlemsstaternas förpliktelser enligt stabilitetspakten, som redan är utsatta för hårda påfrestningar.
För oss liberaler ligger Keynes bibehållna värde i hans yrkande på solidaritet. I ert program talar man mycket om konsumenter, men vi är i första hand medborgare. Marknadsideologin lurar folk att sätta likhetstecken mellan köpkraft och rösträtt, och den berövar oss den medborgerliga friheten med vilken vi kontrollerar de sociala konsekvenserna av våra privata val. Områden där föreskrifter behövs är sådana områden där fördelarna för medborgare eller miljö från de åtgärder som skall avhjälpa bristfälliga marknader uppväger kostnaderna för statliga interventioner. Inom den italienska politiska debatten utgör detta skillnaden mellan liberalism (liberalismo), som vi tror på, och libertarianism (liberismo), som vi i stor utsträckning förkastar.
Min grupp stöder det närmare samarbete som ni föreslår med länder som omgärdar EU:s nya gränser, men vi bör inte inge våra nya grannar falska förhoppningar om medlemskap. Närmare förbindelser med unionen måste vara förbundna med demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och utveckling av marknadsekonomi. Vi välkomnar i synnerhet er betoning på partnerskapet mellan Europa och medelhavsområdet, som länge varit en prioriterad fråga för liberalerna, och era planer för Albanien, där Italien säkerligen kan ta initiativ.
Förslagen i ert program om de transatlantiska förbindelserna, som är på bättringsvägen efter sammanbrottet till följd av Irakkrisen, och ert mål att återupprätta banden till Förenta staterna, är välkomna. Men även om vi söker gemensamma grunder med Förenta staterna bör vi inte skygga för att uppträda till försvar för Europas intressen då vi inte är överens, och vi välkomnar styrkan i ert uttalande om Internationella brottmålsdomstolen.
Även när det gäller Mellanöstern måste unionen starkt och tydligt framhäva sin röst inom kvartetten. Bistånd för att återuppbygga den palestinska ekonomin måste vara beroende av åtgärder för att bekämpa terrorismen, liksom även ett förbättrat samarbete med Israel måste vara beroende av framsteg när det gäller att genomföra färdplanen, särskilt i fråga om bosättningarnas avvecklande.
Liberaldemokraterna har mycket mindre gemensamt med era prioriteringar när det gäller jordbruket och invandringen.
Dessa två politikområden är förbundna med varandra. I ert program nämner ni mycket lite om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, och ändå mottar varje ko i Europa för närvarande ett stöd på 2 euro per dag, medan en miljard av våra medmänniskor över hela världen måste överleva med mindre än 1 euro per dag. Om vi inte öppnar våra marknader för utvecklingsländernas jordbruksprodukter kommer deras folk att genom handling visa vad de tycker. Den politik som ni föreslår på området för rättsliga och inrikes frågor syftar huvudsakligen till att förhindra invandring. Den kommer inte att fungera eftersom ni inte kan övervinna lagen om tillgång och efterfrågan som, liksom på annat håll, råder på arbetsmarknaden. När ni påstår er vara oroad över Europas rykte ?Cercheremo di fare bella figura per l'Europa?, lei ha detto, ber jag er ha i åtanke att de vita är i minoritet på vår planet. Vi hoppas att ni på området för rättsliga och inrikes frågor kommer att vägledas av det grekiska ordförandeskapets balanserade hållning hellre än av tenoren i Sevilla.
Herr rådsordförande! Ert land övertar ordförandeskapet efter ett mycket framgångsrikt grekiskt ordförandeskap, som var präglat av en strävan att nå kompromisser och överenskommelser. Liberaldemokraterna i denna kammare hoppas att ni under ert ordförandeskap, i ord och handling, kommer att respektera ämbetets värdighet och låta det utmärkas av Italiens traditionella europeiska kallelse.
(Applåder)

Wurtz (GUE/NGL).
Herr talman! En del av oss har särskilt varma känslor för Italien, det italienska samhällets enastående vitalitet, det italienska folkets kreativitet liksom landets exceptionella kulturarv och rika lokala och medborgerliga demokrati. Vi älskar Italien för den omfattande folkliga mobiliseringen för sysselsättning, social rättvisa och jämlikhet, för den kraftfulla antikrigsrörelsen, för medborgardemonstrationerna i Genua mot socialt våld och polisvåld, för det europeiska forumet för socialpolitik i Florens. Det är ett Italien som är ungt, krävande, entusiastiskt och stridslystet eftersom landet är övertygat, vilket framgår av landets främsta ledord, att ett annat Europa är möjligt och eftersom landet är fast beslutet att åstadkomma detta Europa.
Detta andra Europa är ett Europa som skaffar sig medel för att lösa upp den liberala globaliseringens järngrepp, trygga sysselsättningen, utbildningen, pensionerna och den sociala tryggheten för medborgarna, garantera verkliga offentliga tjänster och förbättra livsmiljön, med andra ord: för att sätta människors liv högre än marknadens krav.
Detta andra Europa är ett Europa grundat på etik och likhet inför lagen, ett Europa som bannlyser elitism och utslagning, som förbjuder privilegier och underkastelse, som inom våra samhällen och i förbindelserna med omvärlden bekämpar intoleransens, rasismens och främlingsfientlighetens gift. Detta andra är ett Europa befriat från det amerikanska förvaltarskapet, ett Europa som vågar göra en annan röst gällande i de stora internationella institutionerna, för att tillsammans med sina allierade i syd angripa de svåra plågor som gör världen allt farligare och omöjlig att leva i och som stavas fattigdom, underutveckling, miljökatastrofer och krig.
Precis som vi känner detta vackra och rebelliska Italien inte igen sig i Europeiska unionens nuvarande strömningar. Italien har därför starka skäl att känna avsmak inför den politik som förs av dem som innehar regeringsmakten i Rom. Där drivs EU:s riktlinjer till det karikatyrartade: liberalismen är ohämmad, Amerikavänligheten ovillkorlig och lusten för demokrati snarast blygsam. En av ordförandeskapets prioriteringar är ett faraoniskt infrastrukturprojekt. Varje enskild del av projektet förtjänar att granskas grundligt eftersom det faktiskt finns påtagliga behov, till exempel ett EU-program för kombinerad tåg- och vägtransport. Men om man räknar in privat kapital för att genomföra arbeten som är lönsamma på mycket lång sikt, då går man mot ett säkert misslyckande när det gäller sysselsättning, tillväxt och tjänsternas kvalitet.
En annan av ordförandeskapets prioriteringar är att påskynda nedmonteringen av regelverket för pensioner och social trygghet - de mest konservativa krafternas varumärke. När det gäller frågan om invandring och asylrätt, som måste färdigbehandlas under det här halvåret, kan man inte annat än kväljas av tanken att denna ytterst känsliga debatt kan komma att smutsas ned av de barbariska skrän som brukar komma från en av personerna i den sittande koalitionen.
I går fick vi slutligen veta att unionens nya strategiska doktrin, som det fanns planer på redan före det italienska ordförandeskapet och som redan då väckte stora farhågor, kommer att bekräftas formellt senast i december. I alla avseenden krävs det alltså en extrem vaksamhet under dessa sex månader. Om den pågående konstitutionella processen har en mening, låt oss då se till att följa artikel 2 i konventets förslag om unionens värden, vilken lyder på följande sätt: ?Unionen bygger på värden som respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämställdhet, rättsstatsprincipen samt mänskliga rättigheter. Dessa värden är gemensamma för medlemsstaterna i ett samhälle där mångfald, tolerans, rättvisa, solidaritet och icke-diskriminering råder.?
(Applåder från vänster)

Frassoni (Verts/ALE).
Herr rådsordförande! Som bekant är Europa en kontinent som består av folk och kulturer av vitt skilda slag, men en sak är säker: den oro som har mött er när ni skall ta över ordförandeskapet är sannerligen inte förvånande. Det finns en italiensk sjuka som riskerar att smitta ned hela unionen, nämligen en enastående maktkoncentration, i första hand inom ekonomi och medier, men även politisk, som gör det möjligt för er, bland mycket annat, att i dag ställa er över lagen. Men vi vet att en permanent indignation inte räcker; vi föredrar handling. Även under detta ordförandeskap kommer vi att fortsätta uppmana kommissionen att uppfylla det löfte den avgett att lägga fram ett meddelande om läget i unionen när det gäller pluralismen inom medier och att fullgöra sitt uppdrag som fördragens väktare. Det verkar i själva verket som om kommissionen är en aning, skall vi säga avvaktande, när det gäller att se till att Italien respekterar direktivet ?television utan gränser?. Detta är något som slår oss, eftersom begreppet pluralism förekommer bland de grundläggande värderingarna i den nya europeiska konstitutionen för att undvika att man fortsätter att inte agera i Europa när det gäller koncentration och pluralism inom medier med ursäkten att det inte finns någon rättslig grund. 
I en ekonomisk kris är det normalt att man försöker hitta olika vägar för att få fart på ekonomin. Vi vet att Italien förfogar över ministrar som är mycket kreativa och som är ivriga att överföra sina mycket ambitiösa planer när det gäller broar, tunnlar och motorvägar på europeisk nivå. Vi är beredda att gå in i en konstruktiv dialog när det gäller transeuropeiska nät och när det gäller Europeiska investeringsbankens roll, men vi vill inte bli lurade. Det är inte sant att endast 3 av de 14 projekt som beslutades i Essen har förverkligats på grund av att det fattades pengar. Att man inte hittar någon som vill investera beror även på att för många av de projekten kunde man inte garantera användbarheten, den socioekonomiska genomförbarheten och - lägger vi till - den miljömässiga hållbarheten. Vi måste återgå till andan i Delors plan och till två av de centrala idéerna i kommissionens vitbok om transporter, som det dessvärre verkar som om vi alla glömmer bort emellanåt, nämligen att syftet med investeringarna inte bara skall vara att fylla territoriet med infrastruktur, utan även att främja den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Vi måste lämna uppfattningen att den ekonomiska tillväxten nödvändigtvis måste kombineras med en ökning av transporterna, för annars kommer vi snart att befinna oss i en permanent trafikstockning. Vad är det för mening med att spendera 6 miljarder euro för bron över Messinasundet för att spara en halvtimmes restid, när tusentals sicilianare inte har dricksvatten och det krävs tre timmar för att resa 100 km med tåg? Vad är det för mening med att investera 15 års arbete i att bygga en 54 km lång tunnel mellan Turin och Lyon och göra hål i ett berg fullt av asbest, när en modernisering och utbyggnad av den nuvarande tåglinjen skulle göra det möjligt att absorbera dubbelt så mycket varutransporter på fem år? Vi vill inte diskutera faraoniska och kanske ogenomförbara projekt, utan projekt som främjar innovation, förnybar energi och vitalisering av territoriet, där deltagandet och acceptansen från de medborgare som är bosatta på platsen betraktas som ett värde, och inte som ett irriterande hinder.
Herr rådsordförande! I ert europeiska program står det, svart på vitt, att vi måste vända blad och att vi måste bekämpa miljöbyråkratin. Detta är en intressant formulering som avser - tror vi - nödvändigheten av att överföra en idé som är mycket populär just nu i Italien, dvs. den totala avregleringen, till Europa. Vi motsätter oss detta försök till export, som är särkilt riskabelt i samband med utvidgningen, eftersom det är så nära knutet till politiken ?enbart infrastruktur? och har sitt ursprung i en förlegad syn på miljön som en vara man kan använda och sälja.
Italien ligger på andra plats efter Spanien när det gäller överträdelser av miljölagstiftningen. Er regering, herr rådsordförande, har ändrat lagarna om avfall för att försvåra kontroller, trots att man i Italien varje år tappar bort 11 miljoner ton avfall och miljömaffians omsättning uppskattas till cirka 2,5 miljarder euro. Den har spätt ut reglerna för miljökonsekvensbedömningar så till den milda grad att de nu är en ren formalitet. Den har gett klartecken till en okontrollerad jakt i regionernas parker. Den har för i år avsatt 56 miljoner euro för skyddade områden, dvs. mindre än kostnaden för att konstruera 1 km motorvägstunnel. Den håller på att förbereda en total avkriminalisering av miljöbrotten, och allt detta samtidigt som man ignorerar gemenskapens regelverk. Även i denna fråga, liksom när det gäller medierna, tror vi att det rör sig om en ?italiensk sjuka?. Ordförande Prodi! Inom ett område där unionen förfogar över reell internationell behörighet och ansvar fruktar vi att det krångliga överträdelseförfarandet inte längre är tillräckligt och att vi allvarligt riskerar att utarma gemenskapens lagstiftning på miljöområdet om vi intar en alltför tolerant attityd och ägnar alltför stor uppmärksamhet åt formella detaljer snarare än frågornas substans.
Herr tjänstgörande rådsordförande! När det gäller utrikespolitiken skulle vi vilja att ni låter oss alla få en möjlighet att utnyttja era utmärkta förbindelser med president Bush, men sannerligen inte för att organisera en omöjlig tävling när det gäller militärutgifter, och att eventuellt reducera bidragen till organisationerna som sysslar med utvecklingssamarbete för att finansiera en italiensk närvaro i Irak. När det gäller Internationella brottmålsdomstolen har det uppstått en djupgående konflikt med Bushadministrationen. Vi skulle vilja veta, herr rådsordförande, om ni har för avsikt att driva och uppdatera den handlingsplan för brottmålsdomstolen som antogs i maj 2002. Dessutom har ni goda förbindelser med president Putin. Vi skulle verkligen vilja att ni ser till att denna vänskap, än en gång, blev till nytta för alla. Ni räknade upp samtliga länder i världen, men hur kunde ni glömma Tjetjenien? Det krävs kraftfulla åtgärder för att få slut på den konflikten. Vi måste ta ett initiativ, och vi kommer att stödja er om ni gör det, för att samla en regional konferens för Kaukasus där vi kan behandla samtliga de konflikter som pågår. Och dessutom, herr tjänstgörande rådsordförande, så kommer vi att dela er stolthet om ni lyckas övertyga president Putin om att ratificera Kyotoprotokollet.
Ett sista ord om den europeiska konstitutionen. Vi stöder det italienska ordförandeskapets initiativ om en kort regeringskonferens för att inte helt förstöra de för övrigt ganska fåtaliga positiva resultaten från konventet. Men, herr tjänstgörande rådsordförande, se till att hålla kärnkraften utanför konstitutionen. Och jag uppmanar vice premiärminister Fini att hjälpa oss att hålla den utanför. Precis som i fallet skedde med GMO så skulle det inte vara klokt att undervärdera allmänhetens negativa reaktioner i många av de europeiska länderna, inklusive Italien, när de ställs inför ett uttryckligt främjande av en energikälla som är så dyrbar och farlig, och som i dag förekommer i konstitutionen.
(Applåder från vänster)

Muscardini (UEN).
Herr talman! Ett samhälle i konstant utveckling kräver nya politiska tankar, förmågan att fatta snabba beslut, men framför allt beredvillighet när det gäller att medvetet och grundligt analysera de geopolitiska förhållanden och de olika ekonomiska och kulturella förutsättningar som i vissa avseenden hela tiden fördjupar klyftorna mellan nord och syd och mellan medborgare.
Som ledamot av konventet och även som företrädare för den grupp som jag haft äran att företräda i den församlingen - gruppen Unionen för nationernas Europa - vill jag uttrycka min tillfredsställelse över en text som erkänner nationalstaternas värde i den nya europeiska unionen, en union som, hoppas vi, efter regeringskonferensen skall ha starkare och öppnare institutioner, för att visa världen att Europeiska unionen existerar som en samhälls- och utvecklingsmodell. Ett samhälle som vill att dess värderingar skall erkännas, men som inte vill att de värderingarna skall dominera på bekostnad av andra kulturer. En utveckling som måste vara kompatibel med människors förmåga att anpassa sig. Vi hoppas att regeringskonferensen, när det gäller ingressen, skall komma överens om att erkänna de rötter ur vilka unionen har framsprungit. Den grekisk-romerska historien, den judisk-kristna traditionen, de sekulariserade och liberala värderingar som gradvis har vuxit fram kan inte ignoreras, för ur dem kommer Europas framtid att hämta kulturell och moralisk kraft. För att förstärka sambandet mellan de olika institutionerna anser vi också att man åter bör diskutera behovet av en europeisk kommissionsledamot för varje medlemsstat.
Det konstituerande fördraget kommer äntligen att skapa ett Europa som är politiskt sammanhållet, fritt och oberoende, som respekterar varje nations språk och traditioner. Det italienska ordförandeskapet står inför några ytterst krävande uppgifter. Vi är övertygade om att den anda av samarbete som det kommer att kunna skapa tillsammans med de övriga europeiska institutionerna och med ledamöterna i detta folkvalda parlament kommer att ge ny stimulans åt den europeiska enhetsprocessen och åt Europas roll i världen.
Invandringen är ett akut problem som kräver en samlad lösning. Som jag skrev inför inledningen av toppmötet i Thessaloniki är det endast Europa, bland annat genom en ny medelhavspolitik och, äntligen, med en ny syn på samarbetet med de fatigaste länderna, som kan förhindra att den illegala invandringen som nu påminner om en biblisk exodus förvandlas till en kollektiv tragedi. Det är bra att vi får en europeisk gränspolis och nya avtal med tredje land. Det är bra med förstärkt samarbete även när det gäller kampen mot den organiserade brottsligheten, terrorismen och fundamentalismen. Men vi måste också ta itu med frågan om att hitta en europeisk väg mot globaliserade marknader, för att förhindra att kulturer och traditioner skingras och går förlorade.
En sund social marknadsekonomi kan inte fortsätta att lämna utrymme åt en ohejdad finansiell spekulation, som den vi har lärt känna under de senaste åren och som har kollapsat här och var, men utan att rötterna vissnat, utan att de bakomliggande orsakerna försvunnit. Ekonomins hälsa beror också på de regler inom vilka man bör agera, och en god regel är att finansmarknaderna bör utvecklas i takt med realekonomin. Europa kan inte bortse ifrån att den rörlighet som krävs för att utveckla ekonomin även tar sin början i två grundförutsättningar, den kulturella uppfostran som gör det möjligt för ungdomar från samtliga nationer att få en gemensam grund av ömsesidiga kunskaper - och därför bör de nationella regeringarna ta itu med frågan om mer och bättre information om de europeiska institutionernas aktiviteter - och bosättningsproblemet, som inte får läggas enbart på de enskilda individerna och privatpersoner, utan till vars lösning även institutionerna bör bidra. På samma sätt har problemen som är knutna till infrastrukturer och transporter behov av såväl nationella som europeiska lösningar, och därför påminner vi även här om det snabba förverkligandet av korridor 5 och korridor 8.
För att bekämpa den nya fattigdom, som vi ser allt mer växa fram i unionens länder, är en kraftfullare energipolitik av vital betydelse för Europa. En sådan politik måste grundas på forskning kring nya energikällor och kring ett bättre utnyttjande av de som redan är kända. Den måste också hålla jämna steg med skyddet av de miljövärden som är av avgörande betydelse för planetens överlevnad. I det sammanhanget måste vi granska frågan hur forskningen skall finansieras. Utan kraftiga ökningar kommer den europeiska nivån på detta område inte att kunna hålla världsklass, med alla de uppenbara konsekvenser det kan få. Av särskild betydelse i det sammanhanget blir en beslutsammare europeisk politik för livsmedelssäkerhet, för försvar av produkternas kvalitet och för skydd av deras ursprung, vilket skulle innebära ett skydd för medborgarnas hälsa, de medborgare som är unionens främsta tillgång.
I dag krävs det av unionen att den inte bara försvarar rätten till liv för sina medborgare och för alla människor, utan även att den skickar en signal om att alla har rätt till ett värdigt liv. Under det tredje millenniet krävs det att befolkningarna i den utvecklade delen av världen vidtar de politiska, kulturella och ekonomiska åtgärder, inom och utanför sina länder, som krävs för att vi skall slippa uppleva de tragedier som vi nu får bevittna. Just nu har barnen i Afghanistan en förväntad livslängd som är den kortaste i världen, och miljontals barn - i Afrika, i Sydamerika, i Asien - har berövats rätten att leva och att leva ett värdigt liv. Den obönhörliga kampen mot terrorismen och befästandet av freden är också beroende av Europas förmåga att förverkliga det vi angett under de senaste åren, dvs. rätten till ett värdigt liv, herr talman, bland annat för att få slut på den fysiska stympning som många kvinnor tvingas till i sina ursprungsländer och som de även drabbas av på europeiskt territorium.
Gruppen Unionen för nationernas Europa kräver dessutom att det italienska ordförandeskapet fattar politiska beslut om att bekämpa diskriminering, vapenhandlare och människosmugglare, och om att förinta den skumma men mäktiga miljö där övergrepp mot barn förekommer. Dessa brottsliga aktiviteter färdas fritt över Internet, utan regler och för ut sin egen ondskefulla kultur till världens alla hörn. Vi kräver därför regler som förhindrar att ett instrument som är avsett för kommunikation mellan medborgare förvandlas till ett instrument för den som bryter mot lagarna i unionens nationalstater. För att förhindra att detta sker bör Europa för varje ny teknisk uppfinning skapa ett system för noggrann vetenskaplig och experimentell kontroll som garanterar en användning utan risker.
Herr talman! Friheten behöver bestämda regler för att vara en äkta frihet. Få regler, men tydliga och tillämpbara. Vi hänvisar i dag till dessa regler för att det italienska ordförandeskapet skall få stöd och samarbete från detta parlament, från gruppen Unionen för nationernas Europa och alla de tjugofem länder som utgör det stora Europa.
(Applåder från höger)

Bonde (EDD).
Herr talman! Italien insisterar på att regeringskonferensen skall vara klar till december månad så att Berlusconi kan inbjuda till toppmöte i Rom för att under högtidliga former begrava Romfördraget och ge liv åt Romförfattningen. Så snabbt kan man inte åstadkomma en seriös författning. När man inom Europeiska unionen får gemensamt medborgarskap och gemensamma grundläggande rättigheter och en hel stadga med rättigheter, som kan åberopas direkt inför domstolarna, så ändras hela samarbetets karaktär, och varje enskild bestämmelse i avdelning III bör ses med nya ögon och kan komma att få en annan betydelse.
Ett exempel är när man genom Maastrichtfördraget införde det gemensamma medborgarskapet, och det uttryckligen skrevs att medborgarskapet inte skulle få någon direkt verkan. Ändå medförde domstolens domar att medborgarskapet fick en direkt verkan, och medborgarna kan nu helt fritt bosätta sig överallt inom Europeiska unionen och få utvidgade rättigheter genom flera grundläggande principer i avdelning I i författningen och avdelning II i stadgan. De folkvalda och medborgarna bör före antagandet vara fullt medvetna om vilken inverkan författningen kan komma att få. För detta krävs ett stort antal arbetsgrupper, möjlighet att lägga fram ändringsförslag och en öppen demokrati.
Vilken betydelse har författningen exempelvis när det gäller det danska protokollet avseende sommarstugor? Danmark förbjuder tyskarna att köpa sommarstugor på samma villkor som danskarna. Detta strider helt uppenbart mot förbudet mot nationell diskriminering i artikel 4 och mot likabehandlingsprincipen i artikel 44. Kan två så grundläggande författningsprinciper åsidosättas genom ett i protokollet angivet undantag i fråga om reglerna för kapitalets fria rörlighet? Existerar det en hierarki mellan de grundläggande principerna och de övriga bestämmelserna i författning och protokoll? Som exempel vill jag nämna artikel 51, som skyddar kyrkornas struktur. Danmark kan alltså behålla sin protestantiska statskyrka, men kan man enligt artikel 51 också upphäva förbudet mot religiös diskriminering i artikel 2.21 i avdelning II? Är den danska grundlagen laglig eller olaglig? Det skulle vara bra att veta före undertecknandet. Artikel 12.2 innebär att de flesta av de internationella avtalen blir olagliga, eftersom Europeiska unionen inte endast får delad utan ensam behörighet att ingå alla avtal, såvida endast ett internt rättsdokument berörs. Borde man inte åtminstone tillägga att alla befintliga avtal gäller tills de ändras?
(Applåder)

Pannella (NI).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Vi kan konkret se vad som redan håller på att ske. Låt oss på det viset, med intellektuell hederlighet och, tror jag, med denna form av samarbete, mäta i vilken utsträckning det som sägs och det som görs skiljer sig åt. Den 7 juni sade ni, ordförande Berlusconi, i Jerusalem följande, och jag citerar: ?I framtiden måste Europa omfatta Israel. Vi betraktar Israel som en europeisk nation i alla bemärkelser: kulturella, ekonomiska och politiska?, och därefter beskrev ni landet som den enda verkliga demokratin i Mellanöstern. Jag upprepar: ?I framtiden måste Europa omfatta Israel. Vi betraktar Israel som en europeisk nation i alla bemärkelser.? Detta är den officiella versionen i det skrivna dokument som vi har. ?I detta sammanhang?, (partnerskapet Europa-Medelhavet) - och jag citerar - ?får vi inte glömma bort möjligheterna att förstärka förbindelserna med Israel med målet att skapa ett mer omfattande och strukturerat ömsesidigt samarbete.? Detta är alltså den linje som intas av dem som motsätter sig Israels anslutning till Europeiska unionen, för de som är emot säger naturligtvis inte ?vi vill inte ha de här smutsiga judarna?; de säger ?det räcker med samarbete?. Och vi håller med ordförande Berlusconi, som vid tillfället i fråga ännu inte var ordförande för vårt råd.
Och, än en gång, Turkiet. Vi har alltid fått höra: Ryssland, Turkiet och Israel. Återigen förnekar er text uttryckligen målet med den turkiska anslutningen. Vad skriver ni? ?Det italienska ordförandeskapet anser dessutom att det är av avgörande betydelse att ge förbindelserna med Ryska federationen ett konkretare innehåll?, etc. Och detta är klart och tydligt. När det gäller Turkiet ?? anstränger vi oss gemensamt för att kontrollera utvecklingen mot integration och uppmuntrar regeringen i Ankara att fortsätta ansträngningarna att fullfölja den viktiga interna reformprocessen.? Som om detta vore ett uttalande om integration! Det stämmer att minister Buttiglione nyligen sade att Turkiet är en militärregim som aldrig kan bli medlem av Europeiska unionen, men om man tar bort militären blir det en teokrati. Men detta är en annan diskussion. Detta är det kristna Europa! Låt mig, som hastigast, bara säga en sak om något som vi inte kan tiga om: det är inte sant att det finns en enda, gemensam europeisk historia. Det finns flera olika. Vi har reformationen och motreformationen, vi har den historia som berättar om ett Europa som producerat segrande kommunister, fascister, nazister, som har producerat och som producerar antidemokratiska stämningar. Och sedan finns det andra Europa, det som påven dessvärre anklagar, när han anklagar liberalismen - alltså liberalismen, Watson, inte libertarianismen. Här finns också liberalismen, sedan 100 år tillbaka. Och sedan har vi de påvliga zuavernas Europa, de europeiska och franska zuaver som bekämpade den italienska enhetsrörelsen. Det finns ett Europa som är emot det Europa som skapades av Altiero Spinelli, av Ernesto Rossi, det Europa, herr Berlusconi, som ni lanserade under G8-mötet på ett sätt som jag applåderade, som vi radikala applåderade. Vi vill föra Europa mot en global demokratisk organisation och på ett aktivt sätt ägna oss åt detta samfund av demokratier. Under G8 applåderade vi! I dag har Watson naturligtvis skyndat sig att understryka den keynesianska grundstämningen sitt inlägg, men jag har alltid hävdat att mellan ordförande Prodi och er finns det ett djupgående kulturellt samförstånd i fråga om de politiska val ni gör. Tremonti talar om ?colbertism? i stället för att säga keynesianism, men, men ...
Det vi vill be er är alltså helt enkelt två saker: för det första att ni ser till att FN:s generalsekreterare skriver in frågan om ett moratorium för dödsstraffet på dagordningen, som vice premiärminister Fini har meddelat. För det andra att Europeiska unionens ordförandeskap kallas till alla sammanträden i demokratiska församlingar, till att börja med när FN sammanträder. Detta är två saker som räcker mer än väl för oss i dag. I övrigt önskar vi er och oss själva lycka till!

Tajani (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! För ett och ett halvt år sedan, när konventet började sitt arbete, var det få som verkligen var övertygade om att man skulle kunna förvandla en dröm till verklighet. Det var få som trodde att Europa skulle kunna skapa en institutionell struktur som skulle göra det möjligt för unionen att ta ett allt större ansvar på den internationella scenen, vilket nu är på väg att ske. Men de få har i dag blivit en överväldigande majoritet. Med detta positiva resultat - ett resultat som även er regering önskade starkt, herr rådsordförande - inleds ett ordförandeskap med fler åtaganden och förhoppningar än något annat under de senaste åren. Italien, ett av grundarländerna, har i Thessaloniki fått ett mandat från unionens länder att slutföra konventets arbete. Men detta är inte allt. Europa har valt Rom som plats för undertecknandet av den första konstitutionen. Detta är ett mycket viktigt politiskt resultat. Detta är ett historiskt erkännande av Italien och av dess regering som medborgarna har valt fritt. Det handlar om ett erkännande som kommer att uppmuntra och stödja er i arbetet under de kommande månaderna, herr rådsordförande, ett arbete som, det är jag övertygad om, kommer att göra det möjligt för oss att nå de mål ni beskrev för oss i kammaren.
Den text som vi godkände när konventet slutfört sitt arbete kan naturligtvis förbättras, men den utgör, som ni mycket riktigt påpekade, en viktig grund för arbetet, som inte får rubbas. Ert program, som vi i PPE-DE-gruppen stöder, tecknar inför framtiden ett enat Europa, allierat med Förenta staterna, men med förmågan att ta ett eget ansvar, något som det hittills inte har haft förmågan att ta. Det nya fördraget bygger på en balans mellan rådet, kommissionen och parlamentet - vi ger er en eloge i denna kammare, herr rådsordförande, för att ha understrukit den viktiga roll som Europaparlamentet spelar och kommer att spela i samband med regeringskonferensen - och på att det utses en ordförande för rådet och en utrikesminister. Det nya fördraget kommer att ge ett svar på frågan ?var finns Mr Europe??, som kan ställas av den som vill se en entydig talesman för vår kontinent.
Det andra val som ger oss en möjlighet att komma ifrån hinder som alltför ofta har blockerat det europeiska initiativet är att principen om enhällighet bortfaller. Nu bör regeringskonferensen öka antalet frågor som kan avgöras med majoritetsbeslut. Men konstitutionen är endast ett instrument: reglerna får ingen effekt om den politiska viljan saknas.
Herr rådsordförande! Av ert inlägg framgår klart det italienska valet att ge unionens externa handlingar extra tyngd. Om vi vill kan Europa - med blicken vänd mot öster, men även mot söder - spela en huvudroll när det gäller att skapa fred, framsteg, säkerhet, utveckling och social rättvisa, även för de svagaste, de som är funktionshindrade, vilket ni också påminde om.
Men en ny konstitution och politisk vilja räcker inte för att förverkliga det projekt som påbörjades av sådana personer som Konrad Adenauer, Robert Schuman, Alcide De Gasperi, Jean Monnet, Gaetano Martino och Altiero Spinelli. Det blir inget enat Europa om vi inte kan tala till medborgarnas hjärtan. Det enade Europa måste bli ett värdenas Europa. Det är i våra värderingar som vi har våra rötter. Jag hoppas att regeringskonferensen inför en uttrycklig hänvisning till våra judiska och kristna rötter i ingressen till Europeiska unionens konfessionslösa konstitution, för om vi förlorar känslan för våra rötter, så kommer vi inte att kunna slå in på nya vägar eller blicka ut mot de nya horisonter som morgondagens Europa måste nå.
(Applåder från höger)

Napoletano (PSE).
Herr rådsordförande! De problem vi ställs inför i detta ögonblick är av avgörande betydelse för unionens framtid, och det är de frågorna vi tänker ägna oss åt i första hand. Det är utifrån de frågorna som vi kommer att bedöma ert ordförandeskap. Men den oro som åtföljer dem beror inte enbart på förutfattade meningar. Intressekonflikten, som inte har lösts, är fortfarande en källa till legitim oro, en oro som når långt utanför vårt land. Att utrikesministern Ruggiero avgick fick stor betydelse för hur Italien uppfattades i Europa, det Europa som minister Bossi har kallat för ?Forcolandia? [?Galgens land?], dvs. en förtryckarstat, och som han fortfarande stämplar som ett nyjakobinskt projekt, auktoritärt och globaliserande. Kanske kan detta förklara er avvisande hållning när det gäller att arbeta seriöst för att konstruera ett europeiskt område för rättvisa, frihet och säkerhet, till att börja med den europeiska arresteringsordern, som borde antas senast i december 2003. 
Viktiga problem, alltså: i första hand konstitutionen. Vi kräver att den kommande regeringskonferensen inte ifrågasätter de resultat som uppnåtts av konventet och att Italien agerar för att försöka förbättra texten på vissa viktiga punkter, till exempel när det gäller att utsträcka möjligheterna till majoritetsomröstning. På det ekonomiska området ser vi att det italienska ordförandeskapet tänker lansera idén om offentliga investeringar i infrastruktur. Vi vill också lägga till utbildning, forskning och miljö. Detta förslag kommer att bli framgångsrikt enbart om det verkligen blir värdefullt för Europa, om det förankras ordentligt i gemenskapsmetoden och åtföljs av ett trovärdigt förslag när det gäller finansieringen.
När det gäller pensionerna, så vet ni mycket väl, herr rådsordförande, att Europeiska unionen inte har någon behörighet över de sociala trygghetssystemen, som är så inbördes olika och så intimt knutna till välfärdspolitiken. Tänker ordförandeskapet verkligen föra fram ett europeiskt initiativ när det gäller ekonomi och sociala frågor? I så fall bör ni agera för att skatte- och socialpolitiken skall falla inom gemenskapens kompetens och stödjas av riktlinjer för en äkta europeisk kontroll av ekonomin i det nya fördraget, vilket detta parlament sedan länge har begärt. Dessutom handlar detta om frågor som skall lösas i samförstånd mellan arbetsmarknadens parter, vilket anges i strategin från Lissabon.
När det gäller invandringen kan man inte enbart peka på en del av den europeiska politiken, den som gäller gränskontrollen, för att bekämpa den illegala invandringen, och strunta i alla de andra delarna, de som gäller hanteringen av invandringsströmmarna, mottagandet och rättigheterna för dem som kommer hit för att söka arbete och för att bidra till den ekonomiska tillväxten i våra länder, de personer som er minister för reformer buntar ihop och kallar för ?Bingo Bongo?.
När det gäller utrikespolitiken, slutligen, så kan man vara både europé och vän till Förenta staterna. Vänskap är en relation som aldrig får förfalla till kryperi. Efter den svåra Irakkrisen blir det därför ännu viktigare att utarbeta en fast gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, som stöds av att vetorätten avskaffas. I Thessaloniki definierades en tydlig ram för unionens utrikesförbindelser som gjorde en tydlig åtskillnad mellan den kommande utvidgningen och de tätare förbindelserna med våra grannar. När det gäller Turkiet hoppas vi att ni och er minister för Europapolitik skall leva upp till det som ni sade i morse, efter de motstridiga uttalanden som ni har gjort tidigare. När det gäller Mellanöstern hoppas vi att fredsprocessen skall få stöd av det italienska ordförandeskapet, men för att nå det målet måste man tala med och ta hänsyn till samtliga berörda parter. Lycka till i arbetet, herr rådsordförande!
(Applåder)

Rutelli (ELDR).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! I dag talar vi som européer. Vi skall inte föra fram synpunkter i denna kammare som gäller inrikespolitiken i våra respektive länder. Under de kommande sex månaderna måste Europa öka takten. Det konstituerande fördraget för en europeisk union som består av 25 medlemmar måste tala om för världen om vår kontinent kommer att fortsätta att vara en motor för ekonomiska och sociala framsteg och, efter den allvarliga Irakkrisen, om den kommer att förse sig med effektiva instrument för att kunna spela en huvudroll när det gäller säkerhet och frihet i partnerskap med Förenta staterna, i ett nytt multilateralt samarbete. Som europé hoppas jag med andra ord att det italienska ordförandeskapet skall bli en framgång i nära samarbete med kommissionen, ledd av Romano Prodi, och med vårt parlament. 
Ni, herr rådsordförande, har i dag varit försiktig och visat en vilja att presentera ett program som förutsätter ett samarbete med övriga länder, och som inte bryter med Italiens tidigare Europapolitik. Men det krävs ett större mod om vi inte hela tiden skall få se kompromisser på allt lägre nivåer, framför allt när det gäller ledningen av ekonomin, när det gäller utrikespolitiken och den nödvändiga nya försvarspolitiken och när det gäller att minimera risken för att kravet på enhällighet skall lamslå processen. Vi förväntar oss inom dessa sex månader en radikal förändring som kan undanröja orsakerna till den kritik, skepticism och oro som präglat dessa de första dagarna av ert ordförandeskap. Det är inte inrikespolitiken i ett visst land som kräver att man undanröjer intressekonflikter och maktkoncentration inom medier, utan det är hela Europa som gör det. Det handlar om den liberala grundidén om maktfördelning och balansen mellan olika maktcentrum som återspeglas i de europeiska fördrag som vi frivilligt har undertecknat och som är bindande för oss. Andan som präglade Romfördraget från 1957 grundades på en modig och framsynt vision. Det fördraget byggde upp femtio år av demokrati, välstånd och fred. Om vi låter oss ledas av den visionen, även från olika politiska utgångspunkter, så kommer vi att kunna skörda gemensamma frukter för Europas väl och för dess framtid.
(Applåder)

Bertinotti (GUE/NGL).
Herr rådsordförande! Vårt avståndstagande från er politik och från er regering, som ni mycket väl känner till, är djupt rotat, och det skulle vara meningslöst om vi nu skulle tillämpa denna politik enbart på Europa och inte på Italien och om vår ståndpunkt därför skulle bli annorlunda. Det finns ett slags retorik som alltid framförs i början av ett nytt ordförandeskap, men som inte kan dölja den politiska verkligheten. Den politiska verkligheten är att varje ordförandeskap leds av en regering, inte av ett land, vilket innebär att om man är emot Bushadministrationen, så är man därmed inte antiamerikan, och om man i Italien och i Europa är emot er regering, så är man därför inte emot Italien.
Europa är naturligtvis ett viktigt steg; det är en utmaning som med all rätt har definierats som historisk. Vi fruktar att er regering kommer att försvåra, snarare än underlätta, de nödvändiga valen. Ni startar med ett handkapp: ett vacklande stöd från det italienska folket, en negativ inställning från en viktig del av den europeiska allmänheten - och orsakerna till detta tror jag står att finna just i er politik - förfalskade förutsättningar för den ekonomiska krisen i landet, ett starkt tryck när det gäller intressekonflikten och konflikten mellan etablerade maktcentrum. Personligen upplever jag att den största skadan har förorsakats av en minister från er regering som kan tala om behovet av att beskjuta invandrarnas båtkonvojer med kanon.
Men vi kommer ändå inte att protestera mot er regerings ordförandeskap. Vi nöjer oss i stället med att kritisera er politik, som i huvudsak vilar på Amerikas förenta staters och marknadens primat. Båda dessa faktorer är i kris i det Europa som skall konstrueras: den ena, Förenta staterna, leds i dag av en doktrin, det preventiva kriget, den andra, marknaden, står inför en uppenbar kris eftersom den förstör den sociala sammanhållningen. Ni har lagt fram ett förslag, herr rådsordförande, om ett transatlantiskt, nyliberalt, postdemokratiskt Europa. Vi anser att detta förslag strider mot Europas historiska kallelse och mission, en mission som i dag innebär ett Europa som behöver ett annat framtidsperspektiv. Någon talade om en keynesiansk politik. Tillåt mig tvivla. De stora infrastrukturprojekten är ingen keynesiansk politik. De kan i stället utgöra ett hot för miljön via avregleringen, och de riskerar dessutom att inte kunna genomföras i sin helhet på grund av finansieringsproblemen.
Men det finns en annan del av er politik som i stället är klart nyliberal: det är det vi kallar utarmningen av arbetet, och som ni i stället kallar flexibilitet. Det är det som visar sig, för övrigt i harmoni med de övriga länderna i Europa, i attackerna mot trygghetssystemen. Detta, herr rådsordförande, är inte Europa. Det Europa som finns är det som kräver självständighet gentemot den nordamerikanska politiken på grundval av en annan politisk kultur, som kräver en annan social modell. I dag är er styrka det politiska Europas svaghet, för det är sant att detta politiska Europa bygger på ett demokratiskt underskott, och detta beror även på att konventets resultat enligt min uppfattning är oklart och svagt, långt ifrån de stora framstegsvänliga konstitutionerna.
Därför, herr rådsordförande, kommer vi inte att bedriva oppositionspolitik mot er för detta Europas skull, utan för ett annat Europas skull: ett socialt och demokratiskt Europa. Och det är därför som vår förhoppning - och ta det inte i stället som ett utslag av fientlighet - är att deltagandet från och betydelsen av de europeiska rörelsernas kollektiva aktioner skall växa under det italienska ordförandeskapet. I en enda fråga är vi överens med er, nämligen när det gäller att kraftfullt framföra kravet på ett moratorium för dödsstraffet. Detta skulle åtminstone vara ett gott tecken på ett civiliserat beteende.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande! Det italienska ordförandeskapet hälsas med blandade känslor. Ni talade om Italiens stolta bidrag till freden och den internationella rätten, och vi frågar om ert ordförandeskap kommer att bli en milstolpe på detta område. Hur förhåller ni er till exempelvis det tryck som Förenta staterna för närvarande utövar på Serbien för att man inte skall underteckna Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen, medan Europa vill erbjuda Balkanländerna möjligheter att ansluta sig till EU? Flyktingarna som flyter i land vid Medelhavets kuster är en anklagelse mot omänskligheten i vårt system. Utan möjlighet till legal invandring kommer det aldrig att fungera. 
Ni talade framför allt om kontroll och om att skicka tillbaka, men en hållbar utveckling och fred i de länder som människorna kommer ifrån måste vara en prioritet under den närmaste framtiden. Den utvecklingen kräver inte enbart handelsåtgärder utan också respekt för dessa länders boendemiljö och utvecklingschanser. Nu plundras de på allt de äger och får vapen i stället.
Även fred i regionerna i Europa är viktigt. I alla anslutningsländer finns regioner som väntar på möjligheter och på en hållbar utveckling, för de är drabbade av utarmning och avfolkning. Detta är också fallet i några av våra egna regioner. Vi kräver att regionerna skall få ökad synlighet i grundlagen. Framför allt de konstitutionella regionerna vill mötas av respekt i stället för en högdragen behandling av medlemsstaterna, som har sista ordet i varje instans. Detta leder bara till att frustrationerna i de konstitutionella regionerna ökar. Jag hoppas att ert ordförandeskap kommer att kunna visa förståelse för detta.

Speroni (NI).
Herr Berlusconi! Den viktigaste uppgiften för det italienska ordförandeskapet är det nya konstituerande fördraget som, låt oss påminna om det, inte enbart har ett idéinnehåll, ett begreppsligt innehåll, utan som riktar sig till ett visst territorium och de personer som vistas inom detta territorium. Det arbete som konventet har utfört har varit ett gott arbete. En bra grund har lagts; det räcker med ett par justeringar. Jag skulle vilja se en bättre definition av de olika lagstiftningsbehörigheterna mellan Europa, mellan unionen och de enskilda medlemsstaterna. När det gäller frågan om majoritetsbeslut eller enhälliga beslut så gäller det att förena två olika behov: behovet av effektivitet och behovet av att respektera suveräniteten och de olika intressena för de stater som tillsammans utgör unionen. I ert anförande nämnde ni flera gånger ordet ?förhandling?. Även på detta område kommer det förmodligen att krävas en sammanjämkning av olika intressen.
Slutligen skulle jag vilja nämna något som jag tror det kan bli svårt att uppnå, men som jag gärna vill understryka: en uppmjukning av kommissionens monopol på att ta initiativ till ny lagstiftning, bland annat till förmån för denna kammare. Detta parlament har inte rätt att ta initiativ till ny lagstiftning. Det är något unikt i världen i dag. Även ett enkelt kommunalråd kan lägga fram förslag, men Europaparlamentet har inte den rätten. Jag anser att detta åtminstone förtjänar er uppmärksamhet. Jag önskar er också lycka till i ert ordförandeskap.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Herr talman! I dag diskuterar vi, och några skulle behöva påminnas om det, det italienska ordförandeskapets program, vilket - och jag är angelägen att säga det - jag i allt väsentligt instämmer fullständigt i.
Jag hoppas att vi under hela detta halvår, och det är något som vi alltid måste göra, kommer att kunna göra åtskillnad mellan de inrikes ideologiska meningsskiljaktigheterna och det institutionella ansvar som detta storslagna land, Italien, nu axlar. I det här sammanhanget noterar vi den socialistiska gruppens åtagande att göra detta.
Den italienska regeringens första uppgift är att framgångsrikt genomföra regeringskonferensen och utnyttja all sin kapacitet för att föra en dialog i syfte att närma medlemsstaternas ståndpunkter. Vi välkomnar därför det åtagande som rådets ordförandeskap har gjort. Målet är att regeringskonferensen inleds och avslutas i Rom.
Herr talman! Tidpunkterna är mycket viktiga i det här sammanhanget för att det skall bli möjligt för de medlemsstater som beslutar att genomföra en folkomröstning om ratificeringen av det nya Romfördraget att genomföra den samtidigt som Europavalet den 13 juni 2004 - och jag hoppas att det sker i alla medlemsstater. Låt mig, herr talman, ta tillfället i akt för att inbjuda den politiska oppositionen i min medlemsstat till en diskussion så att vi kan enas om en reform av den lagstiftning som reglerar folkomröstningar, så att vi kan rådfråga folket, vilket är vad vi alla önskar.
Under dessa sex månader skulle vi också vilja se att Rumäniens och Bulgariens anslutningsförhandlingar stimuleras starkt, och vi ber ordförandeskapet att göra allt som står i dess makt för att dessa förhandlingar skall kunna slutföras inom den tidsram som den nuvarande europeiska mandatperioden varar.
När det gäller Europeiska unionens interna politik stöder vi helhjärtat tanken om att fördjupa Lissabonstrategin och fortsätta arbetet med att nå ett område för frihet, säkerhet och rättvisa, särskilt bekämpning av olaglig invandring. När det gäller det italienska ordförandeskapets externa politik hoppas vi att det återupptar Europa-Medelhavsdialogen i Napoli, och i det här sammanhanget välkomnar vi åtagandena för att inrätta en parlamentarisk församling för Europa-Medelhavsländerna, och särskilt frågan om att blåsa nytt liv i förslaget om banken för EU-Medelhavsområdet.
Vi uppmuntrar även ordförandeskapet att gynna framsteg i förhandlingarna med Mercosur, som Världshandelsorganisationen kommer att främja, och era italiensk-argentinska landsmän kommer otvivelaktigt att vara tacksamma för det.
Herr tjänstgörande rådsordförande! Vi önskar er lycka till, eftersom era framgångar under de här sex månaderna kommer att bli en framgång för Europa.
(Applåder)

Swoboda (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Aldrig tidigare har en rådsordförande blivit så kritiskt och skeptiskt betraktad av allmänheten som den italienska. Häftig kritik förekommer inte bara i vänsterns massmedier utan lika mycket i de konservativas medier. Det är inget vi socialdemokrater gläds över, för vi varken kan eller vill ersätta oppositionen inom Italien. Vi önskar i Europas intresse den italienska regeringen ett framgångsrikt ordförandeskap, för alltför mycket står på spel.
Problemet är, herr Berlusconi, de motsägelsefulla budskap som vi har fått de senaste månaderna från italienskt håll. Låt oss ta utrikespolitiken som exempel. Herr Berlusconi, ni sade i ert tal i dag att Europa måste vara en aktiv protagonist på den internationella arenan, att vi även behöver diplomatiska och militära instrument. Ni talade också om behovet av ett starkt partnerskap mellan Europa och Förenta staterna. Ni har helt rätt i alla tre fallen!
Men de senaste månaderna har vi sett er, herr Berlusconi, som en premiärminister som inte har förespråkat ett partnerskap med USA utan snarare underkastelse och blind lydnad. Vi fick se en premiärminister Berlusconi som höll sig i bakgrunden när det handlade om att skaffa militära komponenter till Europa. Jag hoppas dessutom, herr Berlusconi, att ni i Mellanösternfrågan intar en mer väl avvägd ståndpunkt, att ni uppmanar båda sidor bestämt att sluta använda våld. Vi måste bekämpa terrorismen i Mellanöstern på samma sätt som vi måste kräva att de israeliska militärerna drar sig tillbaka och att den omänskliga muren som löper tvärs igenom Palestina rivs.
Även i den angelägna frågan om den ekonomiska politiken och finanspolitiken har det italienska ordförandeskapets uttalanden hittills varit motsägelsefulla. Det investeringsprogram för infrastruktur, forskning och utveckling som föreslagits av er och minister Tremonti är i sig ett bra förslag. Men det är fortfarande oklart om bara budgetdisciplinen kommer att försvagas eller om Italien vill finansiera sina svårfinansierade projekt via Europa. Även här vill jag uppmana er att visa större tydlighet och öppenhet, om vi tillsammans skall kunna förverkliga strävan i Delors vitbok och kommissionens förslag. Då tänker jag särskilt på de senaste förslag som kommissionen lade fram under Karel Mierts ordförandeskap. Om ni lyckas med det, herr rådsordförande, det vill säga att lägga fram ett sammanhängande, genomtänkt förslag, kommer ni även att vinna socialdemokraternas stöd.
Herr rådsordförande! Varje rådsordförandeskap riskerar att blanda ihop nationella och europeiska intressen. Tyvärr har allmänheten de senaste månaderna fått intryck av att även personliga och politiska intressen finns med i ert fall. Det skulle vara farligt för Europeiska unionens ordförandeskap om det uppstod en blandning av personliga, nationella och europeiska intressen, ...
(Applåder)
... och jag hoppas att ni gör allt ni kan för att under ert ordförandeskap tydligt visa att ni inte talar i egenskap av partisk italiensk premiärminister utan som ordförande för Europeiska unionens råd. Om ni gör det kommer vi visserligen att kritiskt observera er men samtidigt stödja er i arbetet.
(Applåder)

Di Pietro (ELDR).
Herr talman! Som italienare och Europaparlamentariker känner jag mig samtidigt skamsen och orolig men även stolt över att mitt land, Italien, i dag skall ta över som ordförandeland för Europeiska unionen. Jag skäms när jag ställs inför all den kritik och sarkasm, allt det löje som riktas mot mitt land för det som, dessvärre med all rätt, har kallats för den italienska sjukan, dvs. den allvarliga intressekonflikt som vår premiärminister befinner sig i. Jag känner mig också förödmjukad, för jag inser att varje gång som vår premiärminister uttrycker en idé, redogör för ett förslag, sjösätter en förordning som gäller ekonomi, finanser, information eller, framför allt, rättsväsendet, så vet vi aldrig om han gör det med våra intressen i åtanke eller sina egna och hans vänners. Eller snarare, vi i Italien vet det dessvärre mycket väl, med tanke på det han gjort hittills.
Jag är orolig, för jag vill inte att intressekonfliktens virus som förödmjukar den italienska demokratin skall sprida sig även på europeisk nivå, för det är detta som är demokratins verkliga cancersjukdom, herr rådsordförande, och inte domarnas arbete, som ni så löjligt påstod häromdagen. Men jag känner också stolthet - ja, stolthet - för, tack gode Gud, de italienska institutionerna består inte enbart av premiärministern och de vänner han har tagit med sig, framför allt i det italienska parlamentet. Därför är jag övertygad om att det italienska ordförandeskapet för Europeiska unionen, som helhet, med stöd och samarbete från samtliga institutioner, inklusive oppositionen, kommer att kunna göra bra ifrån sig, trots den italienska sjukan, en sjukdom som lyckligtvis är av övergående natur.

Cossutta (GUE/NGL).
Herr talman! Italien, som för länge sedan var en av grundarna av Europeiska gemenskapen, har i dag den svåra uppgiften att slutföra den kontinentala utvidgningen av Europa och att införa dess första konstitution. Detta är vår förhoppning och även vår uppgift men, uppriktigt sagt, det är en skada för Italien och för Europa att den person som skall företräda oss under detta ordförandeskap heter Silvio Berlusconi. Hela Europa vet att i hans person samlas en anomali som är unik i världen. Över honom och över hans verksamhet faller en tung skugga på grund av den permanenta konflikten mellan hans personliga intressen och den italienska och europeiska allmänhetens. Han är Italiens rikaste person, hans enorma ekonomiska makt och hans privata affärer, inom alla områden, kommer i konflikt med lagar, med regler, med själva grundvalarna för staten. De är i strid med rättvisan, och detta är sanningen. Det är mycket tråkigt för Italien och för Europa att behöva läsa starkt kritiska artiklar om honom i välrenommerade tidningar från alla länder. Ni har alla läst dem, mina damer och herrar. Jag tänker inte upprepa det som sägs. Det är en hård kritik, men den är sann.
Det är en källa till mycket stor oro för oss alla att i rådets ledning se den man som under Irakkriget inte handlade för att förena, utan för att splittra Europa, genom att ta ställning mot de känslor som uttrycktes av en överväldigande majoritet av det europeiska folket och som, i dag som i går, helt underordnar sig Amerikas förenta stater. En man som när det gäller internationella frågor handlar utanför den gällande europeiska linjen, till exempel i samband med förbindelserna med Israel och Palestina, eller det dramatiska läget när det gäller invandringen. En man som när det gäller ekonomiska och sociala frågor, såsom hans attack mot pensionerna, har intagit en hyperliberal ståndpunkt, en ståndpunkt som är djupt folkfientlig.
Herr Berlusconi är högern, den sämsta och farligaste europeiska högern, och därför har jag inga illusioner. Uppriktigt sagt tror jag att Berlusconis ledning kommer att visa sig bli ett fiasko. Jag hoppas åtminstone att vi skall lyckas reducera skadorna till ett minimum, i Europas intresse och i mitt fosterland Italiens intresse, och därför, det hoppas jag alla är medvetna om, kommer vi att agera beslutsamt och med en öppen känsla för nationellt ansvar och i en övertygad europeisk anda och, just därför, i opposition mot honom och hans politik.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Det finns ett djupt misstroende mot det italienska ordförandeskapet i parlamentet och i det europeiska samhället. Detta har naturligtvis inte med Italien att göra, som är vaggan för vår kultur, för många av våra språk och för själva tanken med Europa, utan det beror på ordförande Berlusconis politiska personlighet.
Ni, herr Berlusconi, är en av vår tids främsta företrädare för den auktoritära högern, ni är en förgrundsfigur i den klasskamp som förs, internt och i världen, av de rika mot de fattiga och arbetarklassen. Ni går till och med så långt som att kalla personer som ordförande Prodi, de kritiska journalisterna eller de domare som dömer er, för ?kommunister?. Ni använder ett förlegat, till och med barbariskt språk, och ni tar fel på århundrade. Ni är Sharons vän mot Arafat.
Detta misstroende förstärks av några av nyckelfaktorerna i ert tal i dag. Ni sätter Europeiska unionens författning i andra hand och prioriterar förbindelserna med Förenta staterna. Ni nonchalerar det kaotiska och tragiska läget i Irak, som har förorsakats av regeringar med en vänskaplig inställning till er. Ni glömmer bort katastrofen med ?Prestige?, som min region, Galicien, drabbades värst av. Ni struntade i att ta upp frågan om att invandrare ständigt omkommer, såväl vid våra kuster som vid ert Sicilien. Ni sade inte ett ord om det sociala Europa, eller om den sociala och territoriella sammanhållningen, inte ens inför den förestående utvidgningen. Ni försvarade inte uttryckligen förslaget till konstitution.
I Italien, herr rådsordförande, beviljades ni immunitet. Här, som tjänstgörande rådsordförande, kommer ni inte att få någon sådan.

Abitbol (EDD).
Herr rådsordförande! Efter att i sedvanlig ordning hälsa er välkommen till Europeiska unionens ledning vill jag omedelbart säga att jag inte alls ställer upp på huvudinriktningen för ert ordförandeskap: att låta Europeiska unionen gå i Amerikas förenta staters släptåg. Detta är inte de europeiska folkens önskan, vilket de visade under kriget i Irak, och det är inte EU-institutionernas val. I likhet med parlamentet har kommissionen, genom kommissionsledamot Patten - som knappast är någon farlig vänsteranhängare - och Prodi - som kanske är något mer av det slaget -, och till och med rådet, åtminstone verkar det så, gett uttryck för sin vilja att eftersträva en multilateral värld under Förenta nationernas och inte Förenta staternas ledning.
Det européerna väntar sig är att en egen europeisk identitet hävdas. En opinion har uppstått bland allmänheten, herr Berlusconi. Gör den inte besviken. För vad skulle det vara för mening med den så kallade konstitutionen som, vare sig man gläds åt eller upprörs över den, utgör ett stort steg framåt mot en europeisk suveränitet, om vår världsdel i slutändan blev en filial till det amerikanska imperiet? Herr rådsordförande! Eftersom detta fördrag skall undertecknas i Rom i början av maj 2004 hoppas jag att ni har för avsikt att föreslå era kolleger i regeringskonferensen att Europas folk skall få rösta om denna konstitution i en folkomröstning, eftersom folken är de enda som förfogar över suveräniteten och därmed är de enda som har befogenhet att ge upp den.
Slutligen, ?Världskommersialismorganisationens? ministerkonferens kommer att hållas i Cancún under ert ordförandeskap - för övrigt en beteckning som tycks mer berättigad än Världshandelsorganisationen. Jag önskar också att detta möte inte blir ett tillfälle för det gamla Europa - som vi när allt kommer omkring är ganska fästa vid - att offra våra kulturer och livsstilar och vår gemenskap på den ohämmade frihandelns altare. Vårt jordbruk har redan omformats mer eller mindre enligt Världshandelsorganisationens regler. Jag fruktar att våra kulturer, identiteter och vårt särdrag - som trots allt är världscivilisationernas livmoder - kommer att gå samma öde till mötes.

Dillen (NI).
Herr talman, herr premiärminister! Jag skulle i dag först och främst vilja be om ursäkt för de många förolämpningar som de belgiska ministrarna och partiordförandena har riktat mot den italienska regeringen och dess premiärminister. Jag tänker då först och främst på Louis Michel, utrikesministern, och Elio di Rupo, ordföranden för det vallonska Parti Socialiste. Italienarna bör veta att en stor majoritet av flamländarna enbart skäms på dessa herrars vägnar, som vill spela moralens universella riddare medan de hellre borde hålla rent framför egen dörr.
Likafullt finns det några punkter där vi inte är överens med den italienska regeringens politik. Jag tänker då på er ståndpunkt i fråga om Turkiets anslutning till Europeiska unionen. Ändå hoppas mitt parti, Vlaams Blok, att man under det italienska ordförandeskapet skall arbeta för en sträng invandringspolitik och för en kraftfull politik mot den alltmer ökande illegala invandringen och alla problem med kriminalitet och social korruption som är förbundna med denna.
Europa förtjänar handlingskraftiga politiker som vägrar att gå på knäna för den politiska korrekthetens terror. Om det italienska ordförandeskapet lyckas sammanställa en konkret europeisk politik på dessa områden kan ni räkna med vårt stöd.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande! Jag vill börja med att ge er våra oförbehållsamma lyckönskningar för ett framgångsrikt ordförandeskap. På sista tiden har debatten om Europeiska unionens struktur, förmåga och institutioner kommit att dominera nära nog varje europeisk diskussion. Det kommer därför som en frisk fläkt att se att ni har satt strävan att uppnå Lissabonstrategin i förgrunden av era politiska mål.
Vi måste ta itu med de utmaningar som ekonomisk förändring och reformer medför. Vid en tidpunkt då Europa står inför deflation och stagnation är det uppmuntrande att se att ni erkänner behovet av att återuppliva den betydande avregleringsprocessen inom de europeiska ekonomierna. När det gäller Lissabonstrategin behöver vi konkreta åtgärder hellre än tom retorik.
De miljontals arbetslösa över hela Europa vill hellre ha varaktiga arbeten än erfara vår uppenbara fixering vid institutionell utformning och arkitektur. Arbetstillfällen och välstånd kommer att ha mer direkta och verkliga återverkningar på de människors liv som vi är här för att företräda än förbättrade EU-institutioner.
För att sedan gå vidare till regeringskonferensen och det framtida nya konstitutionella fördraget uppmanar jag er och era kolleger stadsöverhuvuden att återgå till de målsättningar som fastställdes i Laeken. Ni var en av de europeiska ledare som anmodade konventet att föra EU närmare medborgarna. En del av oss ifrågasätter allvarligt om resultatet verkligen innebär det. De europeiska regeringarna bör klart och tydligt ha detta uttalande från Laeken i åtanke när de inleder förhandlingarna inom ramen för regeringskonferensen.
Vår politiska elit har alltid ponerat att det enda sättet för Europa att lyckas är genom regelbunden institutionell förändring. Men vårt utvidgade Europa med 25 stater bör bli en plats där man upprätthåller och försvarar en vederbörlig respekt för nationalstaternas mångfald. Att införa krav på likformighet kan inte leda till någonting annat än att EU:s verkliga intressen för enighet skadas.
Jag berömmer också det uttalande ni gjorde i fråga om era prioriterade målsättningar, där ni sade att er önskan att avsluta regeringskonferensens arbete dikteras av respekten för demokratins och öppenhetens värden. Vi litar på att ni kommer att hålla fast vid detta under de mellanstatliga förhandlingar som ligger framför oss.
Jag skulle också vilja förtydliga en fråga som jag tog upp med talman Cox i parlamentet i går. Anslutningsländerna kommer att påverkas av slutsatserna från regeringskonferensen på samma sätt som de nuvarande 15 EU-staterna. Jag har noterat att de kommer att delta i regeringskonferensen på samma villkor som de nuvarande medlemsstaterna. Talman Cox upprepade det uttalandet för mig efter mitt anförande i går. Men vad innebär det egentligen i praktiken? Säkerligen bör det innebära att anslutningsländerna har en fullständig och likvärdig rättighet att i rådet rösta om regeringskonferensens slutsatser? Kanske ni skulle kunna bekräfta huruvida det också är er uppfattning.
Jag välkomnar även ert tydliga löfte att återuppliva och stärka de transatlantiska förbindelserna. Den senaste tidens händelser har skadat de starka band som finns mellan Europa och Förenta staterna. I en tidning i går sade ni att väststaterna måste enas. Det bör inte finnas någon konkurrens mellan oss och Förenta staterna. Mot bakgrund av den senaste tidens ökade spänningar mellan Förenta staterna och vissa länder väntar vi oss att ni för fram denna fråga som en fråga av hög prioritet. Vi måste se till att man inom Europeiska unionens försvarsområde inte ägnar sig åt målsättningar som leder till antagonism mot Natoalliansens institutioner.
(Applåder)

Schulz (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att vända mig till Poettering. Kollegan Poettering lovordade i närmast lyriska ordalag de kompetenta krafter på rådsbänken som rest hit från Italien: Berlusconi, Fini, Frattini, Buttiglione; jag var rädd att han även skulle nämna Maldini, Del Piero, Garibaldi och Cavour, men han glömde en, nämligen Bossi. Även han är medlem av regeringen, och minsta kommentar från den mannen är värre än alla beslut som parlamentet har fattat mot Österrike och FPÖ:s medlemskap i den österrikiska regeringen. Vi borde tala om honom också!
(Applåder)
Jag inser att ni, herr rådsordförande, inte är ansvarig för intelligenskvoten hos era ministrar, men ni är ansvarig för vad de säger. De uttalanden från Bossi, er minister för invandringspolitiken, som ni nämnde i ert tal, är inte på något sätt förenliga med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Ni som rådsordförande har i uppgift att försvara dessa värden. Försvara då dessa värden inför er egen minister!
Jag vill ta fasta på ett begrepp som kollegan Di Pietro använde här. Intressekonfliktens virus, sade han, får inte lyftas upp på europeisk nivå. Nej, det har han rätt i, och nu har sedan några dagar tillbaka den besvärliga situationen uppstått här i parlamentet att man hela tiden får höra ?var försiktiga nu och kritisera inte Berlusconi för det han gör i Italien, för det hör inte hemma i Europaparlamentet? när vi talar om det italienska ordförandeskapet. Varför inte? Är inte Italien medlem i Europeiska unionen?
(Applåder)
Naturligtvis hör det hemma här, och jag skall förklara varför: Det ni gör som Italiens premiärminister är kollegerna i det italienska parlamentet valda för att diskutera med er, men det ni gör som rådets ordförande, det är vi ansvariga för här. Därför vill jag påpeka att ni talade om ett område för säkerhet, frihet och rättvisa, om Tammerforsprocessen. Då använde ni begreppet Europol, men tre begrepp använde ni inte, och det vill jag påminna er om och be er kommentera dessa tre punkter. Vad tänker ni göra för att påskynda inrättandet av den europeiska åklagarmyndigheten?
(Applåder)
Vad tänker ni göra för att påskynda ikraftträdandet av den europeiska arresteringsordern? Vad tänker ni göra för det ömsesidiga erkännandet av handlingar i gränsöverskridande straffprocesser? Där finns det för övrigt ett visst reformbehov i ert eget land, vad handlingarnas äkthet beträffar. Om ni införde en reform i ert eget land skulle nämligen den europeiska arresteringsordern kunna träda i kraft snabbare.
Jag är ändå glad att ni är på plats här i dag så att jag kan debattera med er. Det har vi inte minst Nicole Fontaine att tacka för, för om inte Nicole Fontaine hade lyckats förhala immunitetsförfarandet så länge mot Berlusconi och Dell'Utri - er högra hand, som för en gångs skull är närvarande här - skulle ni inte längre ha den immunitet som krävs. Även det är en sanning som måste få sägas här i dag!
Sbarbati (ELDR).
Herr rådsordförande! Som italiensk europarlamentariker för ELDR-gruppen och för Martellis liberalsocialister, kan jag inte annat än hoppas att detta ordförandeskap skall bli en framgång för Europa och för Italien. Lösningen på de svåra problem som vi står inför - från de stora infrastrukturerna till pensionerna, till den illegala invandringen - kräver inga suggestiva TV-bilder utan ett intelligent, kreativt politiskt förhandlingsarbete för att uppfylla de löften som avgetts inför detta parlament. Profilen för era insatser bör därför vara mycket tydlig och centrerad kring de stora internationella valen, i första hand den nya konstitutionen för de tjugofem medlemsstaterna, där alla förbättringar är välkomna, men där det absolut inte är tillåtet att ta några steg tillbaka.
Rekonstruktionen av ett verkligt partnerskap med Förenta staterna går via direkta förbindelser med Europeiska unionen genom att Europa gradvis tar över ansvaret och ledarskapet för Nato, med en balanserad uppfattning om förbindelserna, vare sig fientlig eller underdånig. Därför, herr rådsordförande, anser vi att man absolut måste uppmuntra Förenade kungarikets medlemskap i valutaunionen för att förstärka Europa på det internationella planet.
Den andra svåra probersten som väntar er är lösningen av Mellanösternproblemet. Vi får aldrig glömma att vägkartan kräver stor opartiskhet, varför det europeiska ingripandet inte får riktas enbart till den ena parten. Detta är viktiga frågor, herr rådsordförande, varför jag önskar er lycka till, även som företrädare för vårt land.

Fiori (PPE-DE).
Herr rådsordförande! Om det är något som oroar mig i den europeiska situationen - och även i dag har vi fått se ett par exempel på detta - så är det en politik som alltför ofta hänvisar till sig själv. Jag är med andra ord övertygad om - och fakta bekräftar detta - att ert löfte att dag för dag uppfylla de europeiska medborgarnas förväntningar kommer att bli utmärkande för ert ordförandeskap. Normalt sett försöker vi i våra inlägg att ge bidrag till olika betänkanden. Här, herr rådsordförande, finns det en stor svårighet, för de frågor som behandlats har omfattat alla våra förväntningar. Det finns bara en punkt som jag skulle vilja rikta er uppmärksamhet på: under det italienska ordförandeskapet kommer vi att behandla de nya reglerna för sammanhållningspolitiken. Därför anser jag att det italienska ordförandeskapet borde uppmana Europeiska unionen att ta sitt ansvar på en serie väl definierade områden: förstärkningen av den ekonomiska och sociala sammanhållningen, en minskning av skillnaderna i utvecklingsnivå mellan olika regioner, något som fortfarande förekommer i unionen och som blir än mer framträdande genom utvidgningen, en konkretisering av idéerna om geografisk solidaritet, och i det sammanhanget tänker vi på de mest avlägsna regionerna. Detta skall dessutom vila på tre principer: att en sammanhållningspolitik utan resurser är svår att genomföra, att de sektoriella program som unionen håller på att utarbeta - man kan bara tänka på konsekvenserna av en reformering av jordbrukspolitiken - borde bidra till den stora idén om europeisk sammanhållning och att den nya idén om europeisk sammanhållning även borde inrymma flexibilitetsbegreppet.
En sista punkt, som redan berörts av min kollega Tajani: politiken på alla dessa områden kommer att konkretiseras under regeringskonferensen som skall godkänna konventets arbete. En hänvisning till Europas grundläggande värderingar, en uttrycklig hänvisning till våra kristna värderingar, anser jag skulle innebära ett bidrag till vår historia.

Titley (PSE).
Herr talman! Jag har varit ledamot av detta parlament i 14 år. Under den tiden har jag var sjätte månad mottagit högar av dokument från det tillträdande ordförandeskapet, där man informerat om dess prioriterade frågor - men inte den här gången. Jag har inte fått någonting. I går gick jag in på ordförandeskapets webbplats - det var ordförandeskapets första dag - för att se vilka dess prioriterade frågor var, och där fanns ett meddelande som talade om att det inte fanns någon information tillgänglig förrän kl. 16.30. Så jag tänkte ?åhå, tystlåtenheten beror på att man kommer att göra något slags stort tillkännagivande?. Jag väntade med återhållen andedräkt. Men vad vi fick var de gängse hjärtliga formuleringarna.
Detta får mig att tro att den verkliga orsaken till denna försening och bristen på information helt enkelt är att ordförandeskapet inte är redo. Det är det som oroar mig. När Europa står inför några av dess största utmaningar, såsom hur man skall förbereda sig inför nästa års utvidgning, har vi ett ordförandeskap som förefaller ha varit så distraherat av inrikesfrågor att det inte riktigt har föreberett sig för sitt ordförandeskap. Jag undrar om det här är det ordförandeskap som varit sämst förberett under min tid i parlamentet.
Jag är också bekymrad över bristen på konsekvens. Jag kommer inte att upprepa vad Swoboda sade, även om jag instämmer i det. I dag har vi emellertid fått lyssna till ordförandeskapets entusiasm över att utveckla det europeiska försvaret. Jag noterar att detta är just den regering som förkastade flygplan av typen A-400 M, som när allt kommer omkring utgör huvuddelen av Europas försvarskapacitet. Det får mig att undra exakt hur många av dessa hjärtliga formuleringar som kommer att realiseras.
Jag är också bekymrad över motsägelsefulla uttalanden inom regeringen angående migrationen. Vi har haft några starkt känsloladdade anföranden i fråga om detta. Uppriktigt talat kan vi inte driva den viktiga frågan om asyl och invandring med hjälp av en stereotyp retorik som endast upprör och underblåser farhågorna hos vår befolkning. Vi måste visa politiskt ledarskap och en balanserad hållning, både när det gäller att undersöka integreringen av invandrare - något som Europaparlamentet kommer att dryfta för första gången under detta ordförandeskap - såväl som förvaltningen av invandringen på grundval av våra ekonomiska behov och även behoven hos invandrarna själva. Jag hoppas att ordförandeskapet kommer att visa just det politiska ledarskapet i denna fråga.

Schmidt, Olle (ELDR).
Herr talman! I Italien hävdar ni ofta att ni utsätts för politisk förföljelse av era kritiker. Det kommer inte att ske här. Däremot kommer ert arbete att granskas noga. Här finns nämligen ingen immunitet mot politiska missgrepp och övertramp. I höst skall EU enas om en asyl- och migrationspolitik som bygger på humanism och medmänsklighet. Om detta, herr Berlusconi, sade ni inte så mycket i ert anförande. För att lyckas krävs ett tydligt ledarskap som kan agera med legitimitet och auktoritet. Jag måste tyvärr ställa mig frågan om den italienska regeringen verkligen är kapabel att axla det ansvaret idag. En av era egna ministrar, som nämnts här tidigare, kräver att polisen skall skjuta skarpt mot flyktingar som söker friheten i ert land, herr Berlusconi. Detta måste ni idag ta tydligt avstånd ifrån.
Er egen ägarroll i italiensk media har lett till att regeringen styr innehållet i såväl privat press som offentlig TV. Detta är en mycket oroande utveckling som berör hela EU och som inte skulle ha accepterats om det skett i något av EU:s nya medlemsländer. Den dystra frågan man måste ställa sig i dag är om Italien är ett land som uppfyller de politiska Köpenhamnskriterierna. Må ni, herr Berlusconi, bevisa att vi kritiker och skeptiker har fel. Jag önskar er ändå slutligen lycka till under det kommande halvåret.

Sudre (PPE-DE).
Herr talman! Tillåt mig säga er, herr rådsordförande, att vi har förtroende för Italiens ordförandeskap. Vi vet att ni har förmåga att förena politisk viljekraft och försoningsanda för att få den europeiska integrationen att gå framåt.
Internationellt sett är de transatlantiska förbindelserna givetvis grundläggande. Europeiska unionen måste ha mer regelbundna kontakter med Förenta staterna, vilket EU nyligen visade i Washington. De frågor som är föremål för konflikter mellan de båda sidorna av Atlanten - som miljöskydd - bör hanteras mer pragmatiskt.
Vi delar det italienska ordförandeskapets uppfattning att det krävs en kort regeringskonferens, som om möjligt godtar Europeiska konventets förslag till konstitution och som framför allt inte öppnar Pandoras ask genom att ta upp nationella krav. Vi är på väg att anta en gemensam konstitution som utarbetats i full öppenhet. Låt oss gripa tag i detta unika tillfälle och samlas kring det nya konstitutionella Romfördraget.
Samtidigt som unionen utvidgas måste medborgarna känna sig säkra inom gränserna för en union som är uppmärksam på externa hot som illegal invandring, organiserad brottslighet och terrorism. Det är nu vår sak att visa beslutsamhet för att förverkliga de önskemål som framfördes vid Europeiska rådets möte i Thessaloniki.
På det ekonomiska planet är det italienska ordförandeskapets förslag en nödvändighet, dvs. att ge nya impulser till det transeuropeiska nätet för väg-, järnvägs- och sjötransporter. Som Frankrikes premiärminister Jean-Pierre Raffarin påpekade kallas den pakt som förenar européerna ?stabilitets- och tillväxtpakten?. Vi är således positiva till att Europeiska unionen tar initiativ för paktens andra del.
Som företrädare för de utomeuropeiska regionerna vill jag betona hur viktigt det är att göra allt för att bryta isoleringen för de regioner som ligger långt från Europas centrum, med tanke på den sociala sammanhållningen i unionen. EU:s solidaritet kräver en sådan insats.
Vi kan bara uppmuntra det nya ordförandeskapet - inför Europa-Medelhavskonferensen i Neapel den 2-3 december i år - att utveckla sina förbindelser, framför allt på områdena handel, jordbruk, infrastrukturer och migration, så att Barcelonaprocessen inte bromsas upp.
Slutligen vill vi varmt uppmuntra alla europeiska och nationella politiska åtgärder som är avsedda att främja den språkliga mångfalden. Ett Europa som berikas av 20 språk och lika många kulturer får inte reduceras till ett Europa med ett enda språk. Men detta kräver att alla anstränger sig, och vi förväntar oss att det nya ordförandeskapet tar konkreta initiativ i frågan.

Berès (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande! Jag skall anförtro er en hemlighet: jag föredrar er varsamma presentation framför den franske premiärministerns prestation i går här i Strasbourg, då han kom för att agera fosterlandets söndrare. Men - och jag kan tänka mig att ni har insett detta under debattens gång - vi kommer att se bortom alla ord och döma er efter era handlingar. Ni vet att parlamentet har höga ambitioner för er uppgift: en lyckad regeringskonferens. Detta är parlamentets ambition, och det är ambitionen i min grupp, som verkar för en europeisk demokrati som fungerar på alla nivåer - på EU-nivå och i den enskilda medlemsstaten, med respekt för stadgan om de grundläggande rättigheterna som vi just har införlivat med förslaget till konstitution.
Jag har just upptäckt ert program, mycket sent, på engelska - jag läser tyvärr inte italienska - och där ser jag att man återigen talar om Jacques Delors vitbok. Det gläder mig, eftersom jag tror att Jacques Delors hade rätt. Det enda är att det har stupat på samma problem ända sedan Jacques Delors föreslog detta stora projekt med gränsöverskridande nät och europeiska infrastrukturer, nämligen finansieringen. Ni tar upp idén om en finansiering genom EIB, men EIB är ändå bara en bank. Ni kommer inte att finna någon annan lösning än ett europeiskt lån. Är ni beredd, herr rådsordförande, att slåss för ett europeiskt lån för att finansiera dessa omfattande arbeten? I annat fall är det bara ord och ännu flera ord. När allt kommer omkring, är denna stimulansplan en plan för att stimulera den europeiska tillväxten eller bara en plan som lindrar svårigheterna i den italienska ekonomin så att Italien kan respektera stabilitetspakten?

Bodrato (PPE-DE).
Herr talman! Bland de olika punkterna på det italienska ordförandeskapets dagordning har detta parlament naturligtvis ägnat särskild uppmärksamhet åt regeringskonferensen som skall anta konventets förslag. Konstitutionen blir en historisk vändpunkt, något som påminner oss om Romfördraget 1957. Detta parlament förväntar sig framsteg när det gäller frågan om majoritetsomröstning och en gemensam utrikespolitik, som vi anser vara det enda alternativet till den amerikanska unilateralismen och en seriösare grund för en överenskommelse mellan Europa och Förenta staterna. Jag hoppas också på en diskussion om det faktum att de humanistiska värderingar, som på ett mycket tydligt vis överförts till konstitutionen och som utgör ett försvar för det europeiska medborgarskapet, har kristna rötter. Kristendomen utgör ingen begränsning för en konfessionslös politik. 
Det italienska ordförandeskapet har möjligheten att införa de transeuropeiska näten i ett vidare sammanhang. Bland kommissionens prioriterade program är målet med de transeuropeiska näten att förstärka den europeiska territoriella sammanhållningen. Men vi måste avsätta större resurser - som ni påpekade, herr Berlusconi, och som ordförande Prodi underströk - till forskning och utveckling, eftersom den europeiska ekonomins konkurrenskraft framför allt är beroende av dessa investeringar.
Detta ordförandeskap måste slutligen konkretisera det förslag som utarbetades i Thessaloniki till en invandringspolitik som kan finna en konkret balans mellan legalitet och gästfrihet, dvs. som respekterar de värderingar som vi kan läsa i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
Slutligen, för att aktivera Europas medelhavspolitik måste vi vara medvetna om att inget initiativ mot länderna kring södra Medelhavet kan bli framgångsrikt om det inte grundas på en kraftfull fredspolitik som garanterar Israels säkerhet, men även ett fosterland för palestinierna. Lycka till i arbetet!

Goebbels (PSE).
Herr talman! Det italienska ordförandeskapet föreslår initiativ i den ekonomiska politiken som är både intressanta och förvirrande. Den italienska regeringen tycks använda sig av gelato caldo, ?den varma glassens strategi?, genom att säga allt och dess motsats. Stabilitetspakten bör på så sätt bli både starkare och mer flexibel. Och man talar om ?Pensionernas Maastricht?, en slogan som vid första anblicken inte säger någonting.
Ordförande Berlusconi har just uppmanat oss att fundera över den europeiska socialförsäkringens hållbarhet. Den socialistiska gruppen är inte omedveten om de problem som kontraktet mellan generationer nu skapar. Att den förväntade livslängden lyckligt nog har blivit längre i kombination med att arbetsperioderna har blivit kortare leder till att antalet yrkesverksamma minskar i förhållande till antalet pensionärer. Detta skapar givetvis finansieringsproblem i de offentliga system som fungerar utifrån fördelningsprincipen. Man kan dock konstatera att privata pensionsfonder som grundas på kapitalisering har liknande problem. I Förenta staterna, Förenade kungariket och andra länder ackumulerar pensionsfonderna förluster och har allvarliga likviditetsproblem. Överallt omvandlar företag sina pensionsfonder med fastställda pensionsbelopp till pensionsfonder med fastställda avgifter. Löntagarna vet med andra ord vad de måste betala men vet inte längre vad de har rätt till när de väl uppnått pensionsåldern. Döljer inte ?Pensionernas Maastricht? en vilja att minska det offentliga åtagandet för pensionerna? Ordförandeskapet måste snarast klargöra sina verkliga avsikter på det här området. Socialisterna kommer under inga omständigheter att acceptera ett pensionernas Waterloo.
Förslagen från minister Tremonti till förmån för transeuropeiska transporter överensstämmer med en politisk prioritering som min grupp har försvarat i flera år. Men eftersom begreppet inte är särskilt tydligt och finansieringen inte på något sätt garanterad är det svårt att se hur ett fullbordande av de framtida transeuropeiska näten kommer att påverka det europeiska konjunkturläget.
Som president Ciampi sade, och här skall jag avsluta, herr talman, finns det ingen stabilitet utan tillväxt och ingen tillväxt utan stabilitet. Tillväxt och stabilitet är de två motorer som gör att den europeiska ekonomin kan gå framåt.

De Sarnez (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill här formulera en önskan om framgång för det italienska ordförandeskapet, och jag hoppas att detta ordförandeskap, som inleds i ett mycket viktigt skede för Europas framtid, kommer att bli både harmoniskt och effektivt. Jag ansluter mig till vad många redan har uttryckt, nämligen viljan att anta ett nytt konstitutionellt fördrag under detta ordförandeskap. Italien är ett framstående europeiskt land med framstående européer, och jag är säker på att rådsordföranden, kommissionens ordförande och konventets vice ordförande är trogna detta arv och därför har för avsikt att enas kring det viktigaste för att ge Europa ett nytt ansikte.
Den nya konstitution som vi kommer att anta i en folkomröstning, hoppas jag, har enligt min mening en stor fördel: att den äntligen existerar. Men denna grundläggande text bör vara en utgångspunkt för ett nytt Europa och inte ett mål i sig. Jag tror dessutom att det kommande valet blir ett tillfälle för unionsmedborgarna att bekräfta önskan om att gå längre i den gemensamma EU-politiken, vare sig det handlar om att samordna den ekonomiska, finansiella, skattemässiga och den sociala politiken eller om att skapa ett försvarets och forskningens Europa eller om att utforma en gemensam utrikespolitik för att äntligen utöva inflytande i världen. Det kommer att bli nästa utmaning för dem som hyser kärlek till idén om ett Europa som för oss samman och som är större än oss själva.
Det italienska ordförandeskapet kommer också att ha det stora ansvaret för att sätta sin prägel på framsteg inom områdena utbildning och kultur. Ni måste föra kunskapens Europa framåt, och jag hoppas att vi så snart som möjligt kan anta Erasmus Mundus-programmet så att det kan inledas redan 2004.
Slutligen tar jag mig friheten att uppmärksamma er på mötet i Unescos generalförsamling i oktober 2003, där man kommer att behandla förslaget till en internationell konvention om kulturell mångfald. Att unionen har en tydlig och uttalad ståndpunkt om detta förslag är mer än önskvärt.
Sammanfattningsvis vill jag formulera en önskan om att det italienska ordförandeskapet visar samma inställning som Romfördragets undertecknare.

Terrón i Cusí (PSE).
Herr tjänstgörande rådsordförande! Enligt vår tidtabell är det er uppgift att inneha ordförandeskapet under det mycket viktiga halvår då den europeiska arresteringsordern skall genomföras, vilket parlamentet och min medlemsstat, Spanien, har begärt. Jag ber er att göra det som krävs för att detta skall bli möjligt. Europeiska unionen måste finna sin egen väg i kampen mot terrorismen, framför allt eftersom vi under den senaste tiden har sett att militära lösningar har sina begränsningar.
Militära lösningar har också sina begränsningar när det gäller invandringsfrågan. Med militära medel löser vi inga problem, och jag talar inte om rättigheter, jag talar om effektivitet. Herr tjänstgörande rådsordförande! Inget är så lätt som att kritisera den nuvarande regeringens invandringspolitik. Ni, Italien, är ett tydligt exempel på det. Ni attackerade starkt den föregående regeringen när det gäller invandringsfrågan, och nu får ni kämpa med samma, eller värre, problem, och det behöver inte ens oppositionen tala om för er: de säger det i er egen regering.
Ni ber oss att inte ta upp de italienska diskussionerna här i parlamentet. Låt oss ingå en överenskommelse: jag ber er om exakt detsamma. Höj inte tonen genom att ta upp problem i de europeiska institutionerna som ni inte kan lösa på nationell nivå. Ta inte med er den italienska invandringsdebatten hit. Vi behöver inte den. Vi behöver inte en massa rubriker i tidningarna.
Däremot behöver vi fortsätta i linje med slutsatserna från Thessaloniki, med deras innehåll och i samma ton som de har skrivits i. Vi behöver inrätta en politik för inresa, gränskontroll, integration - ett ord som har försvunnit i ert program - och dialog med tredje länder, inte om olaglig invandring, utan om invandring och allt som har med de frågorna att göra. Och dialogen bör föras i en sansad och förnuftig ton, utan att blanda ihop olaglighet, säkerhet och legalitet, utan insinuationer som alltid leder till, inte för att det inte är politiskt korrekt, herr tjänstgörande rådsordförande, att vi misslyckas med att hantera invandringen och kämpa mot brottsligheten, och det kan vi inte tillåta oss.
(Applåder)

Podestà (PPE-DE).
Herr rådsordförande! Ni nämnde ett stort Europa, och i och med anslutningen av de nya länderna upplever vi ett Europa som försonas med den egna historien, med den egna civilisationen. Men Europa kommer att bli stort enbart om det kan vara det även när det gäller att konkurrera på det ekonomiska området. Som ni sade, Europa kommer att få något att säga till om, om det lyckas fatta beslut. Om det i dag finns ett spöke som rör sig genom Europa, så är det risken att förlora konkurrenskraft på global nivå. Därför applåderar jag er hänvisning till Lissabonstrategin och även hänvisningen i ert program till konkurrenskraften som skall tjäna ett gemensamt välstånd. Efter Lissabon, herr rådsordförande, har vi slösat bort - jag säger slösat bort - tre år. Därför är det riktigt att försöka, som ni har gjort, att hitta nya utvecklingslinjer, nya instrument för att få fart på ekonomin. Det krävs fantasi, det krävs kapacitet att se längre än till det självklara, och därför är förslaget om en förstärkning av materiella och immateriella infrastrukturer - dvs. humankapital och forskning - genom att även mobilisera privata resurser, förutom de offentliga, den rätta vägen.
Det är också nödvändigt att föra upp frågan om ett hållbart pensionssystem på unionsnivå. Vi är många, i och utanför detta parlament, som är övertygade om att ert ordförandeskap kommer att bli av avgörande betydelse i denna så viktiga fas i konstruktionen av det enade Europa. Till dem som även i dag har tagit med sig giftet från en viss typ av medioker italiensk politik vill jag bara säga att i en demokrati är det medborgarnas röst som räknas, och inget annat. Kanske är begreppet demokrati för dem något alldeles för nytt för att de skall ha kunnat ta det till sig helt. Vi är stolta, som italienare och som européer, över att det är ni som skall leda Europa under dessa sex månader. Lycka till i arbetet, herr ordförande!

Roth-Behrendt (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande! Det italienska ordförandeskapets program är inte helt tillgängligt. I morse var jag tvungen att skriva ut det från nätet och läsa det på engelska. Som tur är förstår jag engelska, men tyvärr inte italienska. Det jag hittade på det miljöpolitiska området hade jag däremot inte behövt läsa på engelska, för det existerar i själva verket inte. Ni har med några vackra fraser framfört något som ni lika gärna kunde ha skrivit av ur en dagstidning. Ni hänvisade till Lissabonprocessen och då undrar jag herr rådsordförande: Är ni medveten om att Lissabonprocessen kräver införandet av varaktighet och miljöpolitiska åtgärder på alla politiska områden? Om ni har hört det, vill ni då vänligen tala om för mig hur ni har tänkt göra det? Var även snäll och bekräfta om det stämmer att det finns ett dokument från er regering som kallas Environment as an Opportunity, det vill säga ?miljöpolitik som en möjlighet?, där det fastslås att det italienska ordförandeskapet skall utnyttja detta halvår till att dämpa Europeiska unionens miljölagstiftning och släta ut den. Om det stämmer, herr Berlusconi, tar jag för givet att ni omedelbart makulerar det dokumentet och talar om att det är olagligt.
Jag vill också att ni berättar om ni skall utnyttja tiden under ert rådsordförandeskap till att säkerställa att Europeiska unionens nuvarande lagstiftning tillämpas i Italien, till exempel miljökonsekvensutredningar och liknande. Jag vill också veta, herr Berlusconi, om människor som inte följer lagstiftningen kommer att åtalas, för det är ett brott, och jag uppmanar även kommissionen att agera om den känner till något dylikt.
Sedan vill jag att ni berättar, herr Berlusconi, om ni under ert ordförandeskap även kommer att följa den miljölagstiftning som ni ansvarar för. Under ert ordförandeskap kommer särskilt miljöansvaret att stå högt upp på dagordningen. Jag är tacksam om ni ville tala om på vilket sätt ni kommer att driva den frågan.

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill börja med att tacka kammaren för att man låtit ordföranden för rådet presentera sitt viktiga meddelande i ostördhet. Jag är en stor italienvän och en vän av Alleanza nazionale och av Forza Italia här i parlamentet.
Berlusconi har klokt nog uttryckligen hänvisat till den bredare europeiska debatten. Jag håller med, och jag välkomnar förslaget att stärka banden till Ukraina och Moldavien i synnerhet. Jag skulle för första gången vilja be om en formell bekräftelse på att dessa länder har rätt att ansöka om ett eventuellt EU-medlemskap enligt artikel 49 i fördraget. Icke desto mindre är det beklagansvärt att Chisinau saknar en delegation för Europeiska kommissionen och att Italien, i motsats till Förenade kungariket, Frankrike och Tyskland, inte har en ambassad i Moldavien trots banden till det rumänskspråkiga folket. Påtryckningar bör utövas för att slutligen finna en lösning på konflikten om Transnistrien, vilken stympar och fördärvar den moldaviska staten. Regimen har nyligen förvägrat en delegation med ledamöter från denna kammare att resa in på det ockuperade området. Påtryckningar mot Ryssland och Ukraina skulle kunna bidra till att lösa denna fråga.
Det är också viktigt att EU engagerar sig konstruktivt i Vitryssland, där vi trots våra olikheter uttryckligen bör engagera oss på områden av ömsesidigt intresse, såsom gränskontroller. Vi bör också ha för avsikt att stödja reformer och demokrati och motverka regeringens självvalda isolering.
Jag uppmanar rådet att för första gången bevilja Europeiska investeringsbanken (EIB) ett politiskt mandat att utvidga sin verksamhet till att omfatta Ukraina och Moldavien, i avvaktan på deras eventuella EU-kandidaturer. När allt kommer omkring är EIB redan aktivt i Ryssland, och i det avseendet välkomnar jag naturligtvis Berlusconis intresse och engagemang. Jag välkomnar förstärkandet av de transeuropeiska näten, och en positiv inledning skulle kunna vara ett snabbtåg mellan Bryssel och Strasbourg. Då skulle vår tillvaro som ledamöter av Europaparlamentet bli mycket mer uthärdlig.
Jag välkomnar också återupplivandet av Lissabonagendan. Utan den skulle vår kontinent dra det kortaste strået på de framväxande marknaderna i öst och inom Förenta staternas frihandelsområden.
Slutligen välkomnar jag Italiens ansträngningar att kraftfullt säkra Europas södra gränser mot illegal invandring. Hur kan emellertid detta vara förenligt med kommissionens meddelande om ett utvidgat Europa, där man kontroversiellt nog förefaller utlova en eventuell rörelsefrihet åt människor från de länder som ingår i Europa-Medelhavspartnerskapet?

De Rossa (PSE).
Herr rådsordförande! Jag skulle, likt alla andra i denna kammare, vilja önska det italienska ordförandeskapet framgång under de kommande sex månaderna. Det är mycket arbete som skall uträttas, och jag hoppas att, trots de farhågor som många av oss känner med hänsyn till era maktbefogenheter i Italien, den Europeiska dagordningen kommer att avancera. 
Den bedömning som denna kammare kommer att göra av ert arbete som rådsordförande kommer att grunda sig på hur väl ni lyckas föra den europeiska dagordningen framåt. Andra frågor kommer att tas upp av den italienska väljarkåren och förmodligen också av de italienska domstolarna då den rätta tiden är kommen. När det emellertid gäller vad vi bör göra nu, är regeringskonferensen den viktigaste fråga som ni bör ta itu med.
Det är viktigt att regeringskonferensen inte träder tillbaka in i skuggan. Konventet om Europas framtid har sammanträtt offentligt, debatterat offentligt och alla frågor har diskuterats igenom offentligt. Diplomater som inte utsetts genom röstning bör inte tillåtas isolera sig bakom slutna dörrar för att demolera det goda arbete som utförts av konventet.
Det är därför ett oerhört stort ansvar för ert ordförandeskap att se till att dokumentationen från regeringskonferensen tillgängliggörs för allmänheten, såväl som alla reaktioner på denna dokumentation. Det räcker inte att rätt och slätt presentera sporadiska, noggrant utarbetade rapporter för kammaren då och då under de kommande sex månaderna. Vi behöver få veta exakt vad som pågår. Allmänheten, de nationella parlamenten och Europaparlamentet behöver få veta hur debatten går i regeringskonferensen. Vi kan inte garantera att Europas väljarkår kommer att stödja resultaten från regeringskonferensen om inte människor till fullo är engagerade i den debatt som äger rum där.

Brienza (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Två gyllene regler framgick av Berlusconis inlägg: kontinuitet när det gäller utrikes- och säkerhetspolitiken och en vädjan om att bli bedömd på grundval av uppnådda resultat. Den förhandlingsväg som ordförande Berlusconi nämnde är vishetens och de konkreta handlingarnas väg, den väg som Europa har behov av att följa i allas intresse. Omständigheterna pressar på. Europa befinner sig vid en historisk vändpunkt och måste förse sig med en konstitution. Det utkast som presenterats har mottagits med en allmän välvilja som för tillfället har dämpat invändningarna från olika regeringar, invändningar som emellertid kommer att komma fram under regeringskonferensen. En förhandling är den enda vägen för att nå ett positivt resultat.
Inom utrikespolitiken finns det fyra mål, fredsprocessen i Mellanöstern, återställandet av de transatlantiska förbindelserna som skadades under Irakkrisen, nya operationer på Balkan som leds av europeiska styrkor under europeisk flagg och slutligen dialogen med länderna söder om Medelhavet, som är en av de starka punkterna i Europeiska kommissionens linje, den kommission som på ett så förtjänstfullt sätt leds av Romano Prodi. Även i de här fallen kommer de förhandlingar som ni nämnde, herr rådsordförande, att bli av avgörande betydelse. Er uppgift, när ni steg fram i denna kammare, var att skapa klarhet, inte bara när det gäller det italienska ordförandeskapets prioriteringar, utan även när det gäller den metod som ordförandeskapet har för avsikt att tillämpa, och det gjorde ni med stor tydlighet, med stringens och med en verklig känsla för demokrati, framför allt genom att ni meddelade ett större engagemang från Europaparlamentets sida.
Slutligen uppskattade vi löftet att främja en ekonomisk återhämtning i unionen och att utforma en gemensam jordbrukspolitik samt att ni underströk er vilja till samarbete när det gäller komplicerade frågor som invandringen och säkerhetspolitiken.
Låt mig avsluta med att uttrycka min stolthet som italiensk parlamentariker - en känsla som alla andra europeiska kolleger skulle känna i mitt ställe - över att delta i denna viktiga fas av Europeiska unionens utveckling, en union som i dag leds av två italienska företrädare, Silvio Berlusconi och Romano Prodi. Vi är övertygade om att de inte kommer att göra oss besvikna och att de kommer att leva upp till kraven från den italienska historien och skapandet av gemenskapen. Herr Berlusconi! Ert ordförandeskap kommer att bli en framgång, trots alla de italienska och europeiska olyckskorpar som kraxat i dag, och ni kommer att ha fullt stöd från PPE-DE-gruppen i detta parlament. Lycka till med arbetet, ett arbete som kommer att bli en framgång för såväl er som för Europa!

Santos (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Det italienska ordförandeskapet för Europeiska unionen inleds inom ramen för en rad komplexa och svåra alternativ på det ekonomiska planet. För att det skall nå framgång är det absolut nödvändigt att Italien helt har kommit förbi den period av europaskepsis som nyligen fick den italienska regeringen att uttrycka förbehåll mot den gemensamma valutan.
Vi erkänner dock att målet som det italienska ordförandeskapet valt som prioritering är positivt, nämligen att stimulera den europeiska ekonomin som för närvarande är stagnerad och tycks vara alltför beroende av att den amerikanska ekonomin återhämtar sig. Därför är det viktigt att få god kännedom om det nya ordförandeskapets konkreta förslag, dels när det gäller att sätta i gång ett brett forsknings- och infrastrukturprogram med stöd av Europeiska investeringsbanken, dels när det gäller att återuppta debatten om flexibilisering av stabilitets- och tillväxtpakten, som tvingar de europeiska ekonomierna till en hård budgetsvångrem även när tillväxtnivåerna, som för närvarande, är negativa eller mycket nära noll.
Detta ordförandeskap, oberoende av vem som för tillfället leder det, kan bara bli en fullständig framgång om alla har viljan att nå framgångar med den europeiska integrationen. Jag önskar att ordföranden lycka till.

Jarzembowski (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, fru vice kommissionsordförande! Det italienska ordförandeskapets verksamhetsprogram för transportsektorn har tyvärr hittills visat två stora luckor, för det första genomförandet och avslutandet av förlikningsförfarandet om det andra järnvägspaketet och för det andra förlikningsförfarandet om hamndirektivet.
Som föredragande i Europaparlamentet uppmanar jag det italienska ordförandeskapet att prioritera dessa båda lagstiftningsprojekt, då det även borde ligga i Italiens nationella intresse att främja järnvägstransporter och hamnar. Just den här italienska regeringen borde ha ett stort intresse av ett fortsatt successivt öppnande av järnvägsnäten så att mer gods och fler personer kan överföras från vägarna till spåret genom att järnvägssektorn återupplivas. Som Europaparlamentets föredragande erbjuder jag rådsordförandeskapet att redan inom ramen för parlamentets andra behandling genomföra ett tidigarelagt förlikningsförfarande så att vi kan anta det andra järnvägspaketet innan det italienska ordförandeskapet upphör.
Men även en effektivitetsökning i hamnarna genom större konkurrens och öppenhet borde ligga i hela unionens och särskilt Italiens intresse med dess långa kuster och viktiga roll i Medelhavet. Därför hoppas jag att det italienska ordförandeskapet på allvar kommer att godkänna och prioritera detta förlikningsförfarande.
Herr rådsordförande! Tillåt mig att även uppmana er som tidigare kollega i vår grupp, att tillsammans med oss snabbt och effektivt föra fram dessa båda viktiga transportprojekt, nämligen öppnandet av järnvägen, öppnandet av hamnarna för större konkurrens och större effektivitet. Tack så mycket!
(Applåder)

Napolitano (PSE).
Herr talman! Eftersom det faller på min lott att ta till orda i slutet av denna diskussion vill jag i första hand uttrycka min tillfredsställelse som italienare för det erkännande, som kommit från många olika håll, av den historiska roll som Italien spelat i den europeiska integrationsprocessen. Det är en roll, vill jag tillägga, som hela tiden varit inriktad på att framför allt lyfta fram värdet av de överstatliga institutioner som kallas Europeiska kommissionen och Europaparlamentet. Jag är övertygad om att ni, herr Berlusconi, som italienare delar denna känsla av tillfredsställelse och att ni förstår att de invändningar, den oro, den uppmuntran som framförs återspeglar de förväntningar på en av de stora grundar- och enarnationerna i vårt gemensamma Europa som alla har när det gäller ordförandeskapet.
Låt mig så framföra min oro och mina förväntningar i egenskap av ordförande för utskottet för konstitutionella frågor. Konventet om Europas framtid innebar en innovation av extraordinär betydelse. Det förslag till konstitution som konventet antog kommer i enlighet med fördragets bestämmelser att underställas ett slutligt beslut från stats- och regeringscheferna, men det skulle vara vansinne att ifrågasätta de viktigaste nyheterna efter sexton månaders intensivt arbete, ett arbete som företrädare för såväl regeringar som parlament, de nationella och det europeiska, har deltagit i. Ni, herr Berlusconi, talade om skilda uppfattningar, och därmed om en nödvändig förhandling, men omfattande förlikningsinsatser har redan gjorts i konventet och framför allt i dess presidium. Det italienska ordförandeskapets förhandlingsinsatser i samband med att regeringskonferensen genomförs måste sikta in sig på en ytterligare förbättring av konstitutionen, ett klart ställningstagande när det gäller de viktiga val som återstår, och som kommissionen angav i dag och även i går förmiddag i denna kammare. Parlamentet stöder helt det som sagts av kommissionen.
Inom kort kommer vi i denna kammare att rösta om en resolution som lagts fram av PPE-DE-, PSE- och ELDR-grupperna, och som kräver en modig utformning av avsnitten III och IV i konstitutionen och framför allt en ytterligare utvidgning av möjligheterna att fatta beslut med kvalificerad majoritet. Vi i parlamentet kommer att ge vårt bidrag till regeringskonferensen på det sätt som angetts av utskottet för konstitutionella frågor och som ni har lovat att lägga fram i rådet. Även jag uppskattade naturligtvis ert ställningstagande, som jag hoppas skall utsträckas till att även omfatta de andra frågor som nämndes av Barón Crespo. Jag hoppas, herr Berlusconi, att ni kommer att se fram emot dialogen med vårt parlament med tillförsikt och ett öppet sinne.

Gemelli (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Jag instämmer helt i det italienska ordförandeskapets program, och jag tror att med den nödvändiga försiktigheten, med den ödmjukhet som utmärker det italienska folket, och med den nästan unika förmågan att ställa inspiration och intelligens i flertalets tjänst kommer vi att kunna nå det nya Europas hamn. Politikens ädla syfte måste vara en upplyst förvaltning av individernas behov, i ett samhälle i ständig och allt snabbare utveckling. För att klara detta krävs stor politisk känslighet som kan styra de tekniska strukturerna och som kan motverka teknokratin. Ett samhälle som leds på det viset är till för den övervägande majoriteten av vanliga människor, goda, enkla, män, kvinnor, ungdomar, gamla, barn, människor med olika förutsättningar som arbetar, som lever anonymt men som drivs av goda och enkla känslor av solidaritet och kärlek. Detta är det viktiga Europa som vi måste vända oss till, och vi måste utforma de ekonomiska strukturerna så att de tjänar dessa vanliga människors tillväxt, människor som inte borde leva i den osäkerhet och det provisorium som den globaliserade ekonomin vill tvinga dem till.
Det euroatlantiska partnerskapet med samtliga länder i Syd- och Nordamerika är inte bara ett behov, ett ekonomiskt och politiskt val. Det är också ett kulturellt faktum som motiveras av våra gemensamma rötter och med delade gemensamma värderingar. Det partnerskapet skall förstärkas, det måste växa, bland annat genom en omstöpning av Nato, som skall bli en internationell polisorganisation som står till ett reformerat FN:s tjänst och äntligen lämnar tänkandet från Jalta bakom sig.
En sista synpunkt gäller fattigdomen i världen. Det finns för många fattiga som måste få hjälp. När vi diskuterar unionens budgetplan måste vi därför ställa upp målet att bidraget bör utvecklas mot 2 procent av BNP, med beslutsamhet och mod, för det är inte tillräckligt för de internationella hjälporganisationerna att öppna marknaderna och reformera institutionerna.
Herr rådsordförande! Jag hoppas att vårt italienska ordförandeskap skall visa prov på stor förmåga att lyssna, för det är bara på det viset som vi kommer att kunna fira grundandet av ett nytt Europa, även med stöd från den kommission som leds av Romano Prodi, en övertygad anhängare av gemenskapsmetoden och detta Europa som vi vill se.

Lisi (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Flera kolleger har redan understrukit den ovanliga mängden viktiga frågor och knutpunkter i den europeiska politiken som skall behandlas under ert ordförandeskap, från det konstituerande fördraget till vägkartan för Mellanöstern, från utvidgningens inledningsfas till lanseringen av strategin från Lissabon. Jag tänker sannerligen erkänna den historiska betydelsen av dessa frågor, men jag skulle även vilja rikta er uppmärksamhet, herr rådsordförande, på de europeiska institutionernas vardagsarbete. Vi måste se till att föra många viktiga ärenden vidare, steg för steg, och jag tänker framför allt på - detta har kollegan Jarzembowski redan nämnt - sektorn rörlighet och transporter. På detta område är omständigheterna gynnsamma. Van Mierts förslag, som äntligen ger oss nya framtidsutsikter med nya förslag som ligger i nivå med de utmaningar vi ställs inför som kontinent, det intelligenta förslaget från er regering när det gäller finansieringen av dessa förslag, kommissionens förslag om att öka den europeiska finansieringen till 20 procent. Detta är sannerligen viktiga framtidsutsikter, men cirkeln måste slutas, herr rådsordförande.
Rådet har slappnat av en smula när det gäller frågan om en avreglering av hamntjänsterna, när det gäller järnvägspaketet, när det gäller det mångåriga och svårlösta problemet med alppassen. Detta parlament kommer i morgon för femtielfte gången att rösta om en begäran om att avsluta systemet med miljöpoäng, och jag hoppas att rådet denna gång äntligen kommer att följa vår linje. Sedan har vi flygsektorn och sjösäkerheten. Bara ett exempel, herr rådsordförande, för att rikta er uppmärksamhet på det engagemang som, det är jag övertygad om, ert ordförandeskap kommer att kunna ge prov på inom dessa områden, just därför att varje gång som vi lyckas göra framsteg i dessa frågor, ger vi våra medborgare ett påtagligt bevis på att Europa erbjuder större möjligheter, mer välstånd och rikedom för alla.

Gawronski (PPE-DE).
Herr rådsordförande! De vulgära och tendentiösa attackerna från vissa delar av den utländska pressen - och även den italienska, måste jag tillägga - som vi har hört ekon av i denna kammare i inläggen från vissa kolleger och sedan i denna patetiska demonstration, har gett en onödigt polemisk karaktär åt inledningen på detta italienska ordförandeskap. Men paradoxalt nog tror jag att allt detta bådar gott, herr Berlusconi: låt oss inte glömma att denna typ av illvilja även var vanligt förekommande 2001 och att den då enbart bidrog till er förkrossande seger i det valet. Jag hoppas att framgången för det italienska ordförandeskapet, efter detta inledande kackel, inte kommer att bedömas utifrån medborgaren Berlusconis privata affärer eller er intressekonflikt - som ni försöker lösa och som jag hoppas ni löser skyndsamt - utan av er kapacitet att tillföra det europeiska bygget det ledarskap och det förhöjda tempo som Europa har så stort behov av. Er programförklaring i dag var ett utmärkt första steg i den riktningen.
Som ledamot av parlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik är jag övertygad om att vissa frågor inom denna sektor, den sektor som rör mig, kan få sin lösning, till exempel när det gäller att sy ihop förbindelserna med Förenta staterna. På andra områden kommer det också att göras framsteg, till exempel Mellanöstern, där Italien redan har visat prov på stor diplomatisk färdighet, eller när det gäller upptagandet av de nya medlemsstaterna, som med all rätt ser Berlusconi som en försvarare av deras intressen och deras principer, en politisk ledare som till skillnad från vissa andra har förstått att det inte finns någon skillnad mellan ett europeiskt engagemang och solidaritet över Atlanten. 
Men er uppgift, herr Berlusconi, är svår, för ni kommer inte att beviljas några rabatter. Varje beslut, varje gest kommer att utvärderas och granskas på nära håll. Inget misstag kommer att förlåtas er. Men det är inte första gången ni utsätts för denna form av granskning. Lycka till, herr Berlusconi!

Brunetta (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Den konstitutionella reformen och de ekonomiska reformerna utgör i dagens Europa inget annat än två sidor av samma mynt. Konkurrenskraft, social sammanhållning, solidaritet mellan generationerna, utnyttjande av humankapitalet, solidaritet mot länderna i söder är inte bara ett antal mål som ligger inom räckhåll, utan de utgör också de grundläggande värderingarna bakom våra folks bästa ögonblick i historien. I dag står vi inför en stor möjlighet: att sammanföra konstitutionsprocessen med viljan, med nödvändigheten av att genomföra reformer - reformer som en daglig och progressiv tillämpning av den öppna verkstad som vår formella konstitution är, och kommer att vara. Alla förutsättningar finns, såväl i ljuset som bland skuggorna, förutsättningar som kan omformas till möjligheter: en integrerad inre marknad, vilket ordförande Prodi påminde om, den största och rikaste i världen; låga räntor, men även - en negativ punkt som skulle kunna förvandlas till en möjlighet - fortfarande hög arbetslöshet; arbetsmarknader som fortfarande är för stelbenta; otillräckliga infrastrukturer. Den handlingsplan som ni föreslog, herr rådsordförande, för att utveckla de stora transeuropeiska infrastrukturnäten via offentliga och privata investeringar går i den riktningen. Som bekant skapar investeringar i infrastruktur genom den keynesianska multiplikationseffekten ökade intäkter, ökad konkurrenskraft och större ekonomisk och social sammanhållning i nord, syd, öst och väst.
Samma sak kan sägas när det gäller målet att göra våra välfärdssystem hållbara genom reformer, inte för att ta, utan för att ge ännu mer garantier och trygghet, på ett rättvist sätt, även till våra barn. Men investeringarna i infrastruktur och reformeringen av välfärdssystemen kräver en arbetsmarknad som är effektiv, flexibel, väl strukturerad och styrd av goda och rättvisare regler.
Herr rådsordförande! I Italien vann ni valet på ett moderniseringsprogram, liknande det program ni presenterade i dag. Jag betvivlar inte att ni kommer att förverkliga båda. Lycka till i arbetet!

Mauro (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Mitt inlägg är det sista, och därför också i viss mån det mest förvirrade. Skärpan i de inlägg som gjordes före mig har bidragit till min förvirring. Jag vet inte längre om rådsordföranden kommer att leda regeringskonferensen i Rom i full besittning av alla sina behörigheter, eller om han kommer att vara, vilket hävdas av Enrique Barón Crespo, en tillfällig gäst hos borgmästaren i den staden. Men framför allt vet jag inte längre om smeknamnet ?den mänskliga atombomben?, som enligt historiska källor borde avse den oförglömliga Rita Hayworth, i stället borde överföras, som vännen Frassoni vill, till rådets vice ordförande Fini.
För att bringa ordning i mina värderingar har jag beslutat att mitt inlägg skall vara enkelt men tydligt, något i stil med ?Gud, fosterlandet och familjen?, och ta upp frågan om Europas kristna rötter, som inte är en ideologisk fråga, utan en fråga om demokratiska rutiner. Denna hänvisning är i själva verket inte ett sätt att bidra till den klerikala ångesten hos vissa sociala grupper, utan till våra institutioners historiska minne i ordets verkliga betydelse. De demokratiska institutionerna är i själva verket frukten av en frihetspakt mellan medborgarna, som till dem överlämnar en del av den egna suveräniteten i utbyte mot garantier och tjänster. Ur den synvinkeln är staterna, och i än högre grad de överstatliga institutionerna, garanter för försöken som vi medborgare gör att tillfredsställa våra behov - de är garanter, inte herrar -, och det är de därför att de har klart för sig att de inte kan uppfylla alla önskningar som ryms i människornas hjärtan. En hänvisning till Europas kristna rötter innebär inget annat än att Europa av i dag blir medvetet om att utan bandet till kristendomens enande och personlighetsdanande kraft skulle Europa vara svagare, mer utsatt för totalitarismens politiska genvägar, genvägar där man alltid föredragit att förneka Gud för att kunna förneka människan i alla avseenden, även om det sker med mjukare och mer politiskt korrekta argument i dag.

Berlusconi
. (IT) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Poettering för hans stödjande och uppmuntrande ord och hans välgångsönskningar, och samtliga kolleger i Europeiska folkpartiets grupp, som i sina inlägg har gjort vissa påpekanden när det gäller olika punkter, men som har gett prov på det stöd de tänker ge oss under de kommande månadernas arbete. Jag vill också tacka den liberala gruppens ordförande, och jag vill utsträcka mitt tack till att även omfatta den socialistiska gruppens ordförande Barón Crespo, som har framfört sina kritiska synpunkter med stor hövlighet och även med ett fint sinne för humor. Jag har alltid varit övertygad om att framtidens stora Europa även måste omfatta Ukraina, Vitryssland, Moldavien, Israel och Ryska federationen och dess militärmakt, om det verkligen vill spela en huvudroll i världspolitiken och vill kunna sätta sig vid ett förhandlingsbord som jämbördig partner med Förenta staterna. Detta är en vision som den italienske premiärministern har och som han naturligtvis kan uttrycka i full frihet när han talar för sig själv och för sin regering. Men när premiärministern blir ordförande för Europeiska rådet måste han följa den linje som gäller i rådet och därmed får det han säger och det han gör inte avvika från det mandat han har fått från sina kolleger i rådet.
(Applåder från höger)
Låt mig också besvara en annan skämtsam anmärkning, nämligen att en tvättäkta liberal äntligen skulle ansluta sig till en doktrin som utgör en del av den socialistiska teorin, dvs. keynesianismen. Jag håller med er, herr parlamentsledamot, om att man skulle kunna förnimma en keynesiansk eller colbertiansk anda i en begäran om att Europa skulle ingripa via Europeiska investeringsbanken och via privata investeringar för att förverkliga de stora europeiska infrastrukturnäten, de nät som redan Delors nämnde för tio år sedan, men ni förstår att här står vi inför ett ovedersägligt faktum. Vad har hänt i världen efter den 11 september? Jo, kriget i Afghanistan och kriget i Irak, men framför allt har världens börser rasat. Detta har minskat alla de tillgångar som placerats i aktier, och det har lett till en kraftig minskning av dessa tillgångars avkastning. Den som hade tillgångar som var värda 100, har nu tillgångar som är värda 35. De som hade en avkastning på 8 eller 10 procent på sina tillgångar, har nu en avkastning på 1 procent. Detta har lett till en minskad privat efterfrågan på marknaden för konsumentvaror, och när den privata efterfrågan sjunker, så finns det ingen annan möjlighet än att utnyttja den offentliga efterfrågan för att stödja ekonomin. Denna offentliga efterfrågan kan inte komma från de enskilda staterna, eftersom de enskilda staterna inte längre har möjlighet att bedriva valutapolitik på grund av euron, de har ingen möjlighet att påverkar växelkurser, de har ingen möjlighet att bedriva utvecklingspolitik, av den enkla anledningen att de måste hålla sig inom Maastrichtkriterierna. Då återstår alltså bara Europa, som äntligen måste visa att man har förmågan att bedriva ekonomisk politik. Det italienska förslaget är att det skall vara Europa - via en av sina institutioner, EIB - som skall skaffa fram de reserver av privat kapital som finns på marknaden och som man kan få till låg ränta, för att försöka stimulera efterfrågan via gränsöverskridande arbeten inom infrastruktur, men även via investeringar i ny militär teknik, genom investeringar i forskning och skolor. Det är bara för dessa ändamål och eftersom vi står inför en ekonomisk verklighet som har förändrats, som vi bör ta till investeringar från staterna och, i detta fall, investeringar från Europeiska unionen.
(Applåder från höger)
Jag tänker också besvara, om ni tillåter, ert påstående när ni säger följande: ?Jag hoppas att den italienska vanan som herr Berlusconi har att stifta lagar enbart i konkreta fall och fall som på något sätt ligger honom själv nära, inte skall utsträckas till hela Europa.? Låt mig ge ett par sifferexempel. Min regering, som är den femtiosjunde på femtio år i Italien och som har ansvaret, men eftersom den har en stor majoritet i parlamentets båda kammare också möjligheten, att arbeta under fem år, håller på att genomföra 24 olika reformer. Den tog över en stat där ingen föregående regering, ens om den hade kunnat arbeta under minst fem år, hade kunnat göra detta. Jag vill påminna om att min regering uppnådde det rekordstora antalet 350 förslag till lagar och lagdekret, varav 200 redan omformats till lagar av vår parlamentariska majoritet. Om jag med andra ord inte håller med, utan i stället tillåts ta upp de tre lagförslag som har varit en reaktion, med demokratins vapen, genom en parlamentarisk omröstning, på dem som i stället velat utnyttja sin roll som tjänsteman inom rättsväsendet för att med rättssystemets hjälp attackera sina politiska motståndare, om jag medger att detta har gjorts, så gjordes det bara i tre fall av 350, vilket är 1 procent, herr Barón Crespo.
Jag kan däremot bekräfta - och må Gud förlåta dem som inte vet det - att vi håller våra kolleger i parlamentet informerade om hur förhandlingsarbetet fortskrider, ett arbete som det inte kommer att bli lätt att slutföra under den korta tid som står till vårt förfogande. Jag kan informera er om att vi, från och med nu och till omkring den 15 oktober, kommer att utnyttja tiden till att ta kontakt med samtliga övriga 24 medlemmar av Europeiska unionen så att vi skall kunna komma till regeringskonferensen med förslag till lösningar som alla kan enas kring.
Jag vill naturligtvis också tacka alla övriga talare som har yttrat sig - Graham Watson, Monica Frassoni, Francis Wurtz - för att ha önskat oss lycka till i arbetet. Men jag kan inte låta bli att svara alla som har gett en bild av Italien som är en fullständig karikatyr och långt från verkligheten. Jag vill uppmana dem att komma hit och njuta av något som regeringen Berlusconi uppenbarligen inte har lyckats förstöra, dvs. solen, skönheten, de 100 000 monumenten och kyrkorna i Italien, våra 3 500 museer, våra 2 500 platser av arkeologiskt intresse, våra 40 000 historiska byggnader, allt det som vi inte har lyckats förstöra under dessa två år. Herr Schulz, jag vet att det i Italien finns en producent som just håller på med en film om de nazistiska koncentrationslägren. Jag skulle kunna tänka mig er i rollen som kapo. Ni är helt perfekt!
(Skratt, protester från vänster)
Låt mig avsluta denna polemik med att säga att förmodligen borde våra socialdemokratiska vänner och kolleger utvidga sin umgängeskrets utanför sina italienska kolleger i parlamentet, och de borde kanske utsträcka sin läsning till att även omfatta annat än extremvänsterns tidningar, som uppenbarligen har format deras övertygelser.
Jag vill också svara Pannella som redogjorde för den personliga linje som jag alltid har drivit, och som jag fortfarande är övertygad om när det gäller Israel - som jag nämnde nyss - och Turkiet. Även till honom vill jag säga att jag måste följa Europeiska rådets linje under de kommande sex månaderna. Jag kommer att få en möjlighet senare, under Europeiska rådets möten, att föra fram mina visioner, som naturligtvis inte avser de kommande sex månaderna, visioner som inte kan förverkligas under ett ordförandeskap, utan som kräver betydligt längre tid. Jag kan däremot komma med ett lugnande besked när det gäller moratoriet för dödsstraff. Jag har alltid ansett att detta är en nödvändig åtgärd, och därför kommer jag att lägga fram detta krav i FN:s generalförsamling som ett krav som delas av Europaparlamentet.
(Applåder från höger)
Jag har också anklagats för underkastelse gentemot Förenta staterna. Jag har flera gånger påpekat att jag ser Europa som en av huvudrollsinnehavarna när det gäller att bevara säkerheten och freden, när det gäller att utveckla välståndet i världen. Men för att kunna göra detta måste Europa inte bara vara en ekonomisk jätte, det måste också vara en politisk jätte som kan hitta ett sätt att tala med en enda röst i utrikespolitiska sammanhang och som dessutom kan investera mer i sin militära kapacitet. Ingen diplomati, ingen politik i världshistorien har någonsin varit framgångsrik om den inte backats upp av en tillräckligt kraftfull militärmakt. När det gäller Förenta staterna så anser jag att vi skall vara deras vänner, men jag tror inte att det finns något i den italienska regeringens hållning som kan tolkas som underkastelse. Jag har i flera omgångar försökt övertyga den som man här hänvisat till som min vän, president George Bush, att avstå från ett militärt initiativ i Irak. Jag lyckades inte, och därför - bland annat genom att underteckna den där skrivelsen tillsammans med sju andra europeiska länder, till vilka senare tillkommit ytterligare tio länder, framför allt bland de länder som skall bli Europeiska unionens nya medlemmar - insisterade jag på att man inte till en olycka - kriget i Irak - skulle lägga andra och att man inte skulle misskreditera ett kraftlöst FN, vilket sedan dessvärre skedde, att man inte skulle lägga till en kris i de transatlantiska förbindelserna, vilket dessvärre skedde, att man inte skulle lägga till den värsta olyckan av alla, dvs. en splittring mellan de europeiska länderna, något som även inträffade och som vi tillsammans försöker rätta till och lägga bakom oss.
När det så gäller den intressekonflikt som många har nämnt: ni kanske inte känner till att i Italien är det de tidningar, men framför allt de TV-kanaler, som fortfarande tillhör mig och min familj, som hör till våra mesta uttalade kritiker. Varför känner ni inte till detta? Uppenbarligen för att ni är i behov av lite italiensk sol; ni har aldrig kommit hit, och ni har aldrig tittat på italiensk TV. Ni borde veta - för trots allt har många av er en bakgrund inom journalistik - att varje journalists huvudmål är att ge ett intryck av opartiskhet gentemot sina kolleger. Och denna opartiskhet leder till att han eller hon varje dag är kritisk gentemot den som han eller hon betraktar som överhet. Om detta är den form av demokrati ni tänker utnyttja för att få tyst på ordföranden för Europeiska rådet, så kan jag tala om för er att ni borde komma som turister till Italien, för här ger ni ett intryck av att vara demokratins turister.
(Tumult till vänster)
Jag har under sex år varit ledare för oppositionen i Italien, så jag skräms inte av dessa inlägg; jag brukar få mothugg. När det gäller invandringen vill jag påminna om att om det finns något land som har sina rötter i kristendomen, ett generöst land, ett land som är öppet för den som har mindre och som lider, så kan jag stolt säga att det är mitt land, Italien. Låt oss alltså inte blanda ihop det krig vi alla måste bedriva mot slavhandlarna, den nya slavhandeln, med det generösa mottagande vi måste ge den som kommer för att skapa sig ett bättre liv på den europeiska kontinenten. Detta generösa mottagande ger vi, och vi ger det i en generös anda. Vi vill bekämpa den nya form av slavhandel som bedrivs av flera olika internationella organisationer, inget annat, och inget som skall kunna strida mot italiensk generositet.
När det gäller miljön kanske De gröna inte känner till att till Berlusconis viktigaste hobbyer hör blommor, växter, trädgårdar och parker. Detta är praktiskt taget min enda hobby sedan jag lämnade fotbollen. Om ni läser på sidan 49 i vårt program, Frassoni, så kan ni se att vi vill införa ett miljöskydd på hög nivå. Vår politik, bortsett från det som felaktigt har påståtts, går just i riktning mot ett bättre miljöskydd, och vi är de första att oroas över att den produktiva och industriella expansionen många gånger har kommit i konflikt med miljön. När det gäller tillämpningen av Kyotoprotokollet, så kommer vi även här att engagera oss för att övertyga dem som ännu inte har undertecknat protokollet att göra det. 
Slutligen vill jag med ett leende säga till mina motståndare att de inte skall göra detta vårt ordförandeskap till en tragedi. Sex månader går snabbt när allt kommer omkring. Men till våra vänner, dem som har uppmuntrat oss och som fortsätter att uppmuntra oss, vill jag säga att när det gäller det förflutna som skapar människan, så tror jag att det inte bara är det man säger som är viktigt - i politiken ändrar man ofta, eller andra ändrar ofta, det man säger - utan hela historien är viktig, dvs. även det man uträttar. I min egen historia finns det enbart framgångar, och det finns bara saker som har haft ett gott syfte. Vi kommer att se till att även dessa sex månader bär frukt, och vi kommer att försöka komma fram till en avslutning som gör det möjligt för Europa att bli en positiv faktor för fred, för säkerhet, för välstånd i världen. Vi kommer att gå in i arbetet, herr talman, med ödmjukhet, med seriositet, med passion. Vi kommer att anstränga oss för att medla mellan medlemsstaternas olika och fortfarande vitt skilda ståndpunkter för att komma fram till ett resultat som gör Europa starkare, med en möjlighet att fatta beslut på det internationella planet, för att komma fram till ett enat Europa via den nya konstitutionen, ett Europa som är närmare medborgarna. Detta är vårt hopp; detta är vårt löfte; detta är vårt mål.
Jag tackar er än en gång för era välgångsönskningar och önskar er alla lycka till i ert arbete, så att ni alla skall kunna förvandla de förhoppningar ni har i era hjärtan till konkret verklighet. Än en gång, lycka till i arbetet, allesammans!
(Applåder från höger, tumult till vänster)

Talmannen.
Under Berlusconis kraftfulla och färgstarka svar på debatten fälldes ett yttrande med avseende på en av våra kolleger, Schulz, som enligt arbetsordningen har rätt att göra ett uttalande till kammaren om han så önskar. Jag vill att detta skall vara alldeles tydligt innan jag ger ordet till ordförande Prodi. Vad jag först kommer att göra, i enlighet med arbetsordningen, är att lyssna till ordförande Prodi, och sedan kommer jag att ge ordet till Schulz, om han så önskar, för ett personligt uttalande i slutet av debatten, i enlighet med artikel 122.
Barón Crespo (PSE).
Herr talman! Jag har rest mig för att be er att ni, som talman, skyddar ledamöternas rättigheter och särskilt Schulz' heder.
(Applåder)
Ni har kommit med ett förslag. Förutom att ni ger ordet till Schulz ber jag er att vädja till Berlusconi, rådets tjänstgörande ordförande, att han tar tillbaka dessa ord, för att visa respekt för de värden som vi alla delar som européer.
(Applåder)

Talmannen.
Det kanske är bättre att vi tar itu med detta omedelbart. Jag vill inte inleda en hel debatt. Det finns starka känslor i kammaren angående detta. Det är alldeles uppenbart att en ledamot har rätt att göra ett inlägg i en debatt och att få ett svar på detta inlägg i lugn och ro. I det här fallet kanske Berlusconi, när han gav sitt kraftfulla och flödande svar, tillät sig att gå utanför engagemangets gängse regler.
(Blandade reaktioner)
Jag kommer först att lyssna till Schulz, som har rätt att tala, och sedan vänder jag mig åter till rådets ordförande, om han önskar svara. Vi kommer att avsluta debatten efter att ha lyssnat till Prodi.

Schulz (PSE).
Herr talman! Tack för att ni lät mig få ordet. Jag behöver inte tre minuter. Jag skall fatta mig kort. Berlusconi sade i sitt anförande följande - om det tolkades korrekt: I Italien håller en regissör på att göra en film om koncentrationslägren, och han har erbjudit mig rollen som kapo, uppsyningsman, ...

... det vill säga som SS-bödel. Jag säger bara en sak: Min respekt för fascismens offer förbjuder mig att ens kommentera detta. Men jag har fått klart för mig att det är svårt att acceptera att en tjänstgörande rådsordförande förlorar fattningen på det sättet, då han möter minsta motstånd i en debatt.
(Livliga och ihållande applåder från vänster och från vänster mitt)
(Stående ovationer)

Berlusconi
. (IT) Herr talman! Finns det någon som inte var här och lyssnade på Schulz? Han förolämpade mig allvarligt på ett personligt plan, genom att gestikulera och använda ett tonfall som sannerligen inte borde vara tillåtet i ett parlament som detta. Jag sade det jag sade på ett ironiskt sätt. Om ni inte kan förstå ironi, så är det tråkigt för er. Men jag tänker inte ta tillbaka det jag sade med ironi, om inte Schulz tar tillbaka de personliga förolämpningar han riktade mot mig. Det jag sade var ironi; det han sade var ren illvilja!
(Applåder från höger, tumult till vänster)

Talmannen.
Kolleger! Vill ni vara vänliga att lugna er!
Det finns många kolleger som önskar ta upp ordningsfrågor och att tala. Vi har blivit väldigt försenade. Jag kommer inte att ta upp dessa punkter.
Jag skulle i egenskap av kammarens talman vilja framföra att jag personligen beklagar den stämning som har präglat den senare delen av debatten denna morgon. Det är tråkigt. Det är en avledande faktor från de europeiska ärenden som vi är sysselsatta med. Det är beklagansvärt.
Jag skulle nu vilja be Europeiska kommissionens ordförande att avsluta debatten i lugn och ro och att vi sedan går vidare till omröstningen.
(Ihållande applåder)

Prodi
. (IT) Herr talman, herr rådsordförande, ärade parlamentsledamöter! Förmiddagens diskussion har med all önskvärd tydlighet visat vilka stora uppgifter och svårigheter som ligger framför det ordförandeskap som just har påbörjats, ett ordförandeskap av avgörande betydelse för de stora initiativ som skall slutföras och de nya vägar som skall öppnas. Bland målen har alla nämnt regeringskonferensen. Den borde ge oss en konstitution som inte enbart skall innehålla en institutionell arkitektur utan vara en samling visioner, värderingar och samhällsmodeller. Våra förväntningar på det italienska ordförandeskapet är stora, eftersom detta är vår stora utmaning och eftersom denna konstitution kommer att bestämma reglerna för vårt Europa under lång tid.
Handlingslinjen borde innebära en kontinuitet jämfört med det grekiska ordförandeskapet, men med ett par särskilt viktiga tillägg. För närvarande fullgör kommissionen som sagt sin uppgift - en uppgift som inte bara är verkställande, utan även impulsgivande och förslagsställande - i den anda av politisk kontinuitet och samarbete som vi har byggt upp under åren tillsammans med Europaparlamentet och de olika ordförandeskapen. Kommissionen skall vara garanten för denna kontinuitet, och den kommer att uppmuntra och stödja det italienska ordförandeskapet att gå i samma riktning.
Diskussionen har utvecklats just längs dessa linjer när det gäller de stora problemen, och kommissionen kommer att konkretisera målen genom att utnyttja sina institutionella instrument för att företräda och främja unionens intresse. På vilka områden? Vi tänker som sagt göra detta när det gäller de institutionella reformerna, när det gäller ansträngningarna att få fart på ekonomin, när det gäller en normalisering av våra vänskapliga förbindelser med Förenta staterna utifrån en värdig och jämlik ståndpunkt. Vi kommer att göra detta genom att driva och påskynda den svåra och komplicerade anslutningsprocessen för länderna på Balkan och genom ett progressivt förverkligande av förslaget om en ring av vänskapligt sinnade nationer, som ger våra visioner en konkret form. Låt mig här, mina damer och herrar, påminna om den diskussion som under hela året har förts om Europas gränser. Detta är en svår och komplicerad diskussion som, vilket ni säkert minns, det var omöjligt att påbörja i inledningen av denna mandatperiod och som syftar till ett slutförande av vår union med kandidatländerna och med tillägg av länderna på Balkan, och som syftar till att runt dessa bygga upp starka, nära och vänskapliga förbindelser med de länder som finns omkring oss, från Ryssland till Marocko, länder som vi skall dela allt med utom våra institutioner, för vår union skall ha sina gränser, sin styrka och sitt djup. Vi gör detta samtidigt som vi fortsätter arbetet för våra medborgares säkerhet och med reglerna och rättigheterna för invandrarna.
Låt mig stanna ytterligare ett ögonblick vid ett par av de punkter jag tagit upp, punkter som är av avgörande betydelse för vårt gemensamma framtida arbete. För det första vill jag försäkra er alla om att vi alltid kommer att vara korrekta och stränga väktare av fördragen och den nya konstitutionen. För det andra kommer vi att stödja en balanserad samhällsutveckling. Lissabonprocessen, som i dag framstår som viktig, blir vår utgångspunkt om Europa skall klara den globala utmaningen. Men Europa måste klara den utmaningen med en balanserad och hållbar utveckling. De ökande skillnaderna mellan medborgarna i de olika europeiska länderna, i praktiskt taget samtliga medlemsstater under det senaste decenniet, oroar mig lika mycket som den uteblivna tillväxten. Vi kan inte, i denna historiska fas, kasta den sociala dialogen och sammanhållningen i sjön, den sammanhållning som utgör grundpelaren i den europeiska sociala modell som vi har arbetat så hårt med under de senaste åren.
När det gäller infrastrukturerna har vi redan understrukit det nya åtagandet, och det kommer att vara vår uppgift och vår plikt att vara stränga och selektiva när det gäller utvärderingen av kostnader och fördelar, liksom vi kommer att vara noggranna när det gäller att hitta finansieringskällor som stämmer överens med våra regler och som är hållbara på lång sikt. I den här frågan arbetar vi sida vid sida med Europeiska investeringsbanken, och samma ansträngning kommer vi att göra inom forskningen, utan vilken Europa blir en förlorad kontinent.
När det gäller invandringen kommer kommissionen att stödja en europeisk insats mot de nya slavhandlarna, men vi kommer inte att tolerera, vilket redan skett i Thessaloniki, att man blandar ihop fasthet med omänsklighet, reglering av invandringen med våld och diskriminering.
(Applåder)
När det slutligen gäller de internationella förbindelserna håller kommissionen fast vid sitt löfte att främja freden och en multilateral strategi för att lösa konflikter. Genom sina humanitära insatser kommer unionen sedan att ge ett livsviktigt stöd åt många länder på jorden.
Detta är riktlinjerna för ordförandeskapsperioden. Jag tror det blir en period av samarbete och ett ordförandeskap som, genom slutsatserna från regeringskonferensen, kommer att inleda ett nytt kapitel i den europeiska historien.
(Applåder)

Talmannen.
Jag vet att många kolleger önskar tala, men vi har överskridit tiden ordentligt.
Innan jag avslutar denna debatt och överlåter åt en av de vice talmännen att genomföra omröstningen skulle jag vilja säga att jag personligen beklagar den förolämpning som gjorts mot vår respekterade ledamot och kollega, Schulz.
(Livliga applåder)
Debatten är avslutad.
SKRIFTLIG FÖRKLARING (ARTIKEL 120)

Berthu (NI)
Det italienska ordförandeskapet nämnde invandringspolitiken och kampen mot den olagliga invandringen bland sina prioriteringar, och vi kan garantera att vi stöder dem.
Vi hoppas framför allt att ordförandeskapet kommer att visa större tydlighet och bestämdhet än man gjorde vid rådets möte i Thessaloniki för två veckor sedan. Trots att rådet ägnade invandringspolitiken en stor del av sina slutsatser - sju och en halv sidor mot en och en halv åt fortsättningen på konventet! - uttryckte sig rådet särskilt dunkelt och nästan obegripligt när det definierade sitt mål med en ?tvåvägsprocess?, vars syfte är både en kamp mot olaglig migration och en ?utforskning av lagliga migrationskanaler?.
I dag har Europa behov av en tydlig och fast politik för gränskontroll, återsändning av olagliga invandrare till deras hemländer och en reform av asylrätten, så att man kan sätta stopp för missbruken. I det här avseendet beklagar vi att rådet i Thessaloniki inte på allvar behandlade den brittiska förfrågan om att skapa transitcentrum med uppdraget att granska asylansökningar vid unionens yttre gränser samt ?regionala skyddszoner? i närheten av de sökandes ursprungsländer. Vi räknar med att det italienska ordförandeskapet gör framsteg i den här frågan.

Wuermeling (PPE-DE).
Herr talman! Om jag uppfattat saken rätt har ni ännu inte röstat om ändringsförslag 75 från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater. Det är ett förslag som måste gå till omröstning före alla andra förslag, eftersom målet är att tillbakavisa rådets gemensamma ståndpunkt.

Andersen (EDD).
Herr talman! Jag vill lägga fram ett muntligt ändringsförslag. Det innebär att ordet ?europeiska? utgår, så att man kan använda både nationell och internationell märkning. Det överensstämmer med det vi har beslutat avseende ändringsförslag 32, där vi fortfarande kan använda all märkning. Detta gäller även ändringsförslag 88 och 89. Mitt muntliga ändringsförslag innebär alltså att ordet ?europeiska? utgår.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Jag ber om er uppmärksamhet. Precis som alla andra som fortfarande är kvar hör jag till de kolleger som stannar till slutet av en omröstning. De andra har lämnat byggnaden för länge sedan. Jag vill tydligt påpeka att man inte bör låta dem som arbetar lida för att andra reser härifrån redan på torsdag förmiddag.
(Applåder)

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Som föredraganden säger är direktivet om prospektet en av de grundläggande punkterna i handlingsplanen för de finansiella tjänsterna, en väsentlig del i Lissabonstrategin, som syftar till att integrera de finansiella marknaderna till 2005. Det är därför förståeligt att föredraganden anser att det är ?mycket viktigt att enighet uppnås och att direktivet antas snabbt, eftersom skapandet av en rättslig ram som förstärker förutsättningarna för kapitalanskaffning via Europas finansmarknader hänger på detta?. Det vill säga, att förutom att garantera en refinansiering av (stor)företagen, syftar det till att främja en större avreglering av investeringar och kapital.
I detta sammanhang syftar de ändringsförslag som föredraganden återinför i rådets gemensamma ståndpunkt till att göra reglerna mer flexibla, skynda på godkännandeförfaranden för prospektet, minska räckvidden för oberoende beslutfattande från medlemsstaternas sida samt för den nationella lagstiftningen, framför allt medlemsstaternas behörighet att fastställa vilka som kan betraktas som kvalificerade investerare och att minska tidsfristen för godkännande av prospektet genom att införa begreppet tyst godkännande. I direktivet anses det också oproportionerligt att den behöriga myndigheten skall göra inspektioner på plats för att kontrollera att direktivet följs. Man vill också öka den tröskel för investerarna under vilken det inte skall finnas någon skyldighet att offentliggöra ett prospekt. Kort sagt, en avreglering. Därför förkastar vi det.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag delar i stort sett föredragandens oro när det gäller förutsättningarna för att förstärka kapitalanskaffningen via Europas finansmarknader.
Jag anser att den öppenhet och tydlighet på dessa marknader, som blir resultatet av de rekommenderade förenklingarna av förfarandena, är ett giltigt motiv i detta fall för att motivera minimistandarder för gemenskapsreglering inom denna sektor. Dessa åtgärder kan bidra till att skapa en rättslig ram som stärker och underlättar kapitalanskaffningen på Europas finansmarknader och förbättrar informationsstandarden för investerarna, vilket gynnar emittenter, investerare, aktörer och själva marknaderna.
Jag noterar föredragandens känslighet när det gäller behovet av att lätta på vissa skyldigheter för att anpassa lagstiftningen till marknadens krav och förändringar och att minska de små och medelstora företagens bördor, framför allt genom att avskaffa skyldigheten att upprätthålla ett ?register? över de som betraktas som kvalificerade investerare och göra det möjligt för de små regionala bankerna att emittera obligationer utan att behöva stå för kostnaderna för att upprätta ett prospekt.
Därför röstade jag för betänkandet.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Många av mina kolleger har undvikit tanken om att inbegripa miljömålen bland kriterierna för offentlig upphandling. Detta är inte desto mindre helt i överensstämmelse med vad som sägs i fördraget om att miljöpolitiken skall integreras med alla Europeiska unionens politikområden. Parlamentet har gjort mycket för att öka antalet åtgärder för att stödja hållbar utveckling i utarbetandet av lagstiftningen. Denna effekt, som kommer från tillgångssidan, behöver dock stöd från efterfrågesidan också, och det är just offentlig upphandling som kan påverka detta när det kan påvisas att det finns skäl att inbegripa miljökriteriet i en inbjudan att lämna anbud.
I det så kallade Helsingforsfallet, som EG-domstolen har avgett ett domslut om, betonas en viktig punkt. När den part som gör beställningen är ett offentligt organ företräder det allmänheten. I det fallet skall organet skydda allmänhetens finansiella intressen, men man måste till exempel också tänka på att folkhälsan måste skyddas. Helsingforsfallet handlade just om det här problemet. Det säger sig självt att folkhälsan samtidigt utgör en långsiktig ekonomisk fördel, eftersom ett offentligt organ, om folkhälsan är god, kan spara minst lika mycket som det skulle kunna ha sparat genom att välja en billigare leverantör.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Målet för detta förslag till direktiv, som noggrant följer riktlinjerna för Lissabonstrategin, är att fastställa samordningsregler för att garantera genomförandet av fri rörlighet för varor när det gäller offentliga varukontrakt, och genomförandet av fri etablering och fritt tillhandahållande av tjänster när det gäller offentliga byggentreprenad- och tjänstekontrakt.
Författarna till rekommendationen argumenterar att det är nödvändigt att garantera icke-diskriminering, främst på grund av nationalitet, och att underlätta konkurrensen genom att ytterligare standardisera de befintliga nationella förfarandena för att välja det ekonomiskt mest fördelaktiga förslaget. I detta syfte föreskriver de att de nationella bestämmelserna, främst tekniska, måste vara icke-diskriminerande och inte får vara oförenliga med målet om öppna marknader när det gäller offentliga kontrakt.
Men man glömmer att de offentliga upphandlingarna, trots att öppenheten är nödvändig, kan bli ett viktigt instrument för den ekonomiska politiken även om det förekommer en positiv diskriminering till förmån för de små och medelstora företagen när det gäller tilldelning av offentliga kontrakt. Regional utveckling kan beaktas, och sociala och miljömässiga mål (framför allt arbetsvillkor, skydd för arbetstillfällen eller till och med själva produktionsmedlen) kan främjas genom att speciella kontraktsvillkor används. De ekonomiskt mest fördelaktiga faktorerna är kanske inte de billigaste priserna, utan snarare antalet arbetstillfällen som skapas. Därför röstar vi mot detta förslag.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Offentliga upphandlingar har länge betraktats som ett universalmedel. Å ena sidan är de ett alternativ till svågerpolitik: myndigheter ger uppdrag åt företagare som är vänner till politiker eller höga tjänstemän. Å andra sidan syftar de till att företag som ägs av statsmakten själv inte längre skall kunna svara för produktion och tillhandahållande av tjänster, liksom att ge privata företag tillgång till nya marknader.
Redan vid den första behandlingen den 17 januari 2002 angav jag att jag kan ställa mig bakom den första avsikten, men inte den andra. Den leder till att myndigheter blir alltmer beroende av företag. En begränsning av den skadan är endast möjlig genom alla möjliga byråkratiska regler, men dessa kommer att förbli okända för många och kommer därför att överträdas flitigt. Den nederländska arbetsgivarorganisationen VNO-NCW har till och med begärt att upphandlingsdirektiven inte skall utvidgas med ?en stor mängd social- och miljökriterier?. Man anser att upphandling ?är en rent ekonomisk process som inte får fördärvas för att förverkliga andra målsättningar?. Föredraganden själv har också redan strukit ett antal punkter på området för socialt skydd och miljö. Jag avvisar detta tillvägagångssätt.
Men jag instämmer med föredraganden om att marknaden för skolböcker inte fungerar gränsöverskridande och inte har någon fri konkurrens, så att det är bättre att inte fastställa några regler som utgår ifrån att det är på det sättet.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Tilldelning av entreprenader, tjänster och varuleveranser genom offentligt anbudsförfarande står för mer än 14 procent av Europas BNI. Trots detta har området för offentlig upphandling eller offentliga anbudsförfaranden i mycket liten grad främjats genom skapandet av den inre marknaden. Även om det är sant att dessa direktiv är mycket viktiga för balansen på den inre marknaden och för den gränsöverskridande upphandlingen, ligger i själva verket inte den största fördelen med dessa direktiv däri utan snarare i möjligheten att driva på en hållbar utveckling. Det är viktigt att miljömålen och de sociala målen ingår i de offentliga anbudsförfarandena och kontrakten. Tyvärr innehåller varken förslaget till direktiv eller Zappalàs betänkande rätten (vi talar inte ens om skyldigheten!) för de offentliga institutionerna att i offentliga anbudsförfaranden välja en viss tjänst eller produkt utifrån dess hållbarhet. Jag stöder därför de ändringsförslag som syftar till att förse de offentliga organen med denna rätt. Det är svårt att motivera att EU å ena sidan, i sin europeiska strategi för hållbar utveckling och i sina Johannesburgsåtaganden, erkänner att det är viktigt att införliva miljökostnaderna i ekonomin, och å andra sidan förbjuder medlemsstaterna att grunda sin inköpspolitik på samma princip.

Thyssen (PPE-DE)
. (NL) Herr talman! Zappalàbetänkandet har blivit en kontroversiell fråga i denna kammare till följd av ett antal ändringsförslag beträffande tilldelningsfasen vid offentliga anbud. Sociala överväganden och miljööverväganden måste kunna spela en roll i en fråga som avser offentliga upphandlingar, men då under förutsättning att det sker på nivån för de överensstämmelsekriterier som definierar den aktuella produkten eller tjänsten och på nivån för urvalskriterier som beskriver de potentiellt deltagande leverantörerna.
Men dessa överväganden kan inte utan vidare vara avgörande under tilldelningsfasen, som måste kunna baseras på en objektiv jämförelse. Därför har jag inte kunnat rösta för många av de ändringsförslag avseende miljön och sociala frågor som anges i tilldelningskriterierna.
Samma sak gäller för bekymmer i fråga om diskriminering. Även detta måste motverkas. Med tanke på detta är det möjligt att vidta lagstiftningsåtgärder, men sådana åtgärder hör inte hemma i tilldelningskriterierna för offentliga upphandlingar.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Detta direktiv följer Lissabonstrategins riktlinjer nära. Det syftar till att komplettera det övergripande direktivet som fastslår bestämmelser för samordning på området för offentliga upphandlingar och ger lösningar på de speciella regler som gäller tilldelning av kontrakt inom vatten-, energi-, transport- och postsektorerna.
Dessa betänkanden ingår i stor utsträckning i den mer allmänna avreglerings- och privatiseringsfilosofin för de offentliga marknaderna och tjänsterna, som fick en ny impuls vid det senaste Europeiska rådet under våren, främst när det gäller dessa grundläggande sektorer. Det finns också ett samband med den kommandeförhandlingsrundan inom Världshandelsorganisationen (WTO), inte enbart när det gäller Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT), utan också frågan om att öppna marknaderna och offentliga kontrakt som var på dagordningen i Doha och som EU lägger mycket vikt vid.
Då det handlar om viktiga socioekonomiska sektorer får vi inte utlämna dem åt marknadskrafternas herravälde, som följer principerna om att öppna marknader och icke-diskriminering och begränsar medlemsstaternas och de nationella förvaltningarnas makt.
Av dessa skäl röstade vi emot även detta förslag.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) För det här direktivet gäller i ännu högre grad de invändningar som gäller för det betänkande av Zappalà om offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader som behandlas samtidigt. I detta fall handlar det om stora och varaktiga kontrakt, och det avser uppgifter som under ett århundrade eller mer har räknats till statsmaktens egna huvuduppgifter.
Det handlar om produkter och tjänster som är oumbärliga för samhället som helhet, för hushåll och företag, och som en gång medvetet togs ifrån privata företag. Dessa företag hade misslyckats med att erbjuda kontinuitet, tjänster av god kvalitet, godtagbara priser och en rimlig behandling av konsumenten. Ett statligt monopol under demokratisk kontroll sågs som den enda godtagbara lösningen för att kunna garantera den önskade produkten och ett konsumentskydd. Det var också ett så gott som oomstritt val bland de personer som förespråkade kapitalism. Privata företag var på dessa områden hellre beroende av ett driftsäkert statligt monopol för leveranser och tjänster än av den osäkerhet och brist på kontinuitet som kännetecknar den fria marknaden.
Sedan dess har statsmakter som vill sänka skatterna och som hamnat i penningbrist sålt sådana företag till internationellt verksamma koncerner som vill göra vinst på detta. Om man väljer detta tillvägagångssätt finns det verkligen behov av regler, men då är det fel att ta stor hänsyn till företagshemligheter och andra företagsintressen.

Breyer (Verts/ALE).
Herr talman, kära kolleger! Vi har röstat för den kompromiss som vi har uppnått mellan rådet, parlamentet och kommissionen, eftersom det här är en bra dag för konsumentskyddet.
Nu har vi äntligen lyckats få till stånd en omfattande märkning, att konsumenterna inte längre blir förda bakom ljuset för att produkterna måste berätta sanningen om den genmanipulation som de innehåller. Jag tror att det kommer att leda till att man inom industrin i framtiden funderar över om man skall använda sig av genteknik, för de flesta konsumenter vill inte ha sådana produkter. Men det innebär också att vi i fortsättningen måste skapa vettiga bestämmelser på utsädesområdet. Det oroade mig i går att kommissionen inte gick in på min fråga om hur det skall regleras i framtiden.
Vi behöver en märkning. Det är ett bra förslag som kommer att leda till att konsumenterna inte längre omyndigförklaras utan äntligen får möjlighet att själva ta ställning för eller emot dessa produkter. Sedan får man se hur det går, för då kommer marknaden att avgöra om produkterna accepteras. Det stora problemet är alltså inte EU:s tillståndsgivning, så som industrin har försökt göra gällande, utan problemet för industrin kommer att bli marknaden, för marknaden kommer att fatta beslut, och marknaden består av konsumenter.

Berthu (NI)
. (FR) Under denna andra behandling av förslaget till förordning om genetiskt modifierade livsmedel och foder (betänkandet av Scheele) har jag röstat för följande ändringsförslag, som är betydligt striktare än dem som antogs av rådet:
De ändringsförslag som innebär ett lägre tröskelvärde för märkningskravet, som således inte skall gälla för livsmedel med mindre än 0,5 procent godkända genmodifierade organismer, i stället för 0,9 procent - särskilt ändringsförslag 19.
De ändringsförslag som innebär att otillåtna GMO, även om innehållet är mindre än 0,5 procent, inte tillåts förekomma i livsmedelskedjan, särskilt ändringsförslag 43 (i förbigående kan man fråga sig hur rådet kunde föreslå ett tröskelvärde på 0,5 procent här, när det samtidigt hävdar att detta är tekniskt omöjligt när det gäller tröskelvärdet för angivande av godkända GMO).
De ändringsförslag där medlemsstaterna uppmanas vidta åtgärder för att undvika att traditionella grödor förorenas av genetiskt modifierade grödor (kompromissändringsförslagen 44 och 45).
De ändringsförslag som tillåter medlemsstaterna att vidta nödåtgärder för att begränsa eller förbjuda användning av en godkänd genmodifierad organism när den visar sig utgöra en risk (till exempel ändringsförslag 40).
Utöver dessa tekniska frågor kommer jag att redogöra för min principiella ståndpunkt i min röstförklaring om det parallella betänkandet om genetiskt modifierade organismers spårbarhet.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Bland den rad av ändringsförslag som har lagts fram vid andra behandlingen har vi röstat för allt som syftar till öppenhet och en så fullständig märkning som möjligt. Vi har däremot röstat emot alla kompromissändringsförslag som de facto godkänner att moratoriet hävs.

De Keyser (PSE)
. (FR) Ingen kompromiss är helt tillfredsställande. Den som Europaparlamentet nyss röstade igenom i fråga om genetiskt modifierade organismer betyder endast att det inte var möjligt att driva förhandlingen längre. Moratoriet för GMO kommer därmed att hävas, precis som medlemsstaterna vill. Tröskelvärdet på 0,5 procent, som anhängarna av försiktighetsprincipen ville ha för angivande av förekomst av GMO, skulle inte ha fått kvalificerad majoritet, varken i parlamentet eller i rådet. Därför röstade man för ett tröskelvärde på 0,9 procent, vilket jag beklagar.
Resultaten av denna kompromiss är dock inte försumbara, eftersom man också har röstat för ökad spårbarhet, vilket kommer att underlätta konsumenternas uppmärksamhet, striktare bestämmelser när det gäller att spåra GMO, exaktare märkning och möjligheten att tydligt skilja genmodifierade produkter från andra. Öppenheten har segrat, även om försiktighetsprincipen är något naggad i kanten. Det här är ingen seger, men de ändringsförslag som har röstats igenom stakar ut viktiga hållpunkter som måste förstärkas ytterligare i framtiden. Därför har jag röstat för betänkandet av Scheele.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Denna gemensamma ståndpunkt från rådet förbättrar den nuvarande lagstiftningsramen för genetiskt modifierade organismer, även om den inte går lika långt som några av Europaparlamentets förslag. Vi vet dock att det kommer att bli ännu ett steg för att motivera ett hävande av moratoriet, vilket bör bibehållas.
Den kompromiss som har uppnåtts garanterar, fastän den är långt ifrån perfekt, att alla livsmedel för mänsklig konsumtion och för djur som innehåller, består av eller kommer att produceras med genetiskt modifierade organismer i framtiden får ett mer konsekvent och enhetligt tillståndsförfarande, med en begränsning till tio års tillstånd.
Den obligatoriska märkningen utsträcker sig också till alla genetiskt modifierade livsmedel, oavsett om genetiskt modifierade organismer kan spåras eller ej. Den framhåller också möjligheten för medlemsstaterna att kunna vidta lämpliga åtgärder för att hindra oavsiktlig GMO-kontamination av konventionella eller ekologiska jordbruk, även om det är svårt att utforma effektiva kontrollåtgärder efter avregleringen av genetiskt modifierade organismer i miljön med tanke på avskaffandet av gränser och den fria rörligheten för varor.
Jag beklagar dock att tröskelvärdena för oavsiktlig eller tekniskt oundviklig kontamination av icke godkända genetiskt modifierade organismer har stannat på 0,5 procent, även om det är en övergångsperiod. Detta är ett område där ?nolltolerans? borde gälla.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Problematiken med genetiskt modifierade organismer (GMO) handlar om frågor som är uppenbart motstridiga. Å ena sidan har vi frågan om vetenskaplig och teknisk forskning, som främst gäller tillämpningen av den dagliga verksamheten. Åtgärder som stöder och uppmuntrar sådan forskning får aldrig upphöra. Å andra sidan möter vi de risker som alla som arbetar med vetenskapliga forskning om livsmedel utsätts för, vilket även gäller dem som ägnar sig åt den livsmedelskvalitet som måste garanteras medborgarna. Allt detta är aspekter som måste ägnas största uppmärksamhet och försiktighet. Min inställning till detta betänkande grundar sig på bristen på fullkomliga bevis på att det är absolut ofarligt för människors och djurs hälsa med dessa genetiska mutationer. Genmodifierade organismer ger hos mig upphov till den reservation och försiktighet som är kännetecknande för den som vakar över allas välfärd. Men jag vill å andra sidan inte att min inställning skall ses som ett hinder för vetenskapens framsteg, vilka alltid är önskvärda och som inte får underställas överdrivna laghinder. Jag vill dock framhålla att det är nödvändigt att respektera olika former av liv och de strikta etiska koder som vägleder hantering och användning av dessa känsliga och komplexa material.

Souchet (NI)
. (FR) När det gäller GMO vill vi inte att Europa obetänkt säger ja, vilket Förenta staterna har gjort, till en oreflekterad och okontrollerad spridning av genetiskt modifierade organismer i stor skala, enbart med hänsyn till de producerande företagens intressen. Men vi vill inte heller att Europa av principiella skäl avstår från en teknik som kan medföra vissa förhoppningar för mänsklighetens föda.
Eftersom vi har att göra med en teknik som ger människan möjlighet att manipulera genomet, dvs. påverka själva kärnan i allt levande, är det nödvändigt att samhället ställer frågor och att nödvändiga etiska debatter inte kringgås. Den offentliga makten har en skyldighet att lagstifta och reglera. Staternas suveränitet innebär att de har kvar makten att inom sitt eget territorium endast tillåta önskade, utvalda produkter som uppfyller ett behov. I Cartagenaprotokollet om biologisk mångfald erkänns denna rätt. Låt oss utnyttja den fullt ut för att behålla vår kontroll över grödor med GMO i Europa. Konsumentens och producentens valfrihet innebär också att nödvändiga åtgärder vidtas för att man skall kunna garantera att produktion med hjälp av GMO och annan produktion kan existera sida vid sida.

Van Brempt och Van Lancker (PSE)
Tillsammans med rådet och kommissionen har delegationen från Sociaal Progressief Alternatief samtyckt till föredragandens kompromissförslag.
Dessa kompromisser gör det möjligt att snabbt nå en solid lagstiftning i fråga om GMO-livsmedel och djurfoder, spårbarhet och märkning. Samtidigt framtvingas ett antal garantier om samexistens mellan GMO- och icke-GMO-jordbruk, eftersom en ändring av direktiv 2001/18/EG uttryckligen kommer att ge medlemsstaterna möjligheten att förebygga oavsiktlig förekomst av GMO. På samma gång tydliggörs att parlamentet är den anmodande parten i fråga om att utarbeta en europeisk lagstiftning om samexistens.
Spårbarheten och märkningen är ju inte tillräckliga för att på lång sikt kunna garantera konsumentens valfrihet, och därför är åtgärder för samexistens lika viktiga. I utbyte mot dessa kompromisser överger parlamentet sina krav beträffande strängare tröskelvärden för GMO-kontamination (0,5 procent), värden som varken i Europaparlamentet eller i rådet skulle stödjas av alla. Följaktligen anser vi det vara viktigare att vara säkra på ett avtal om samexistens, för utan sådana åtgärder kommer inte en enda medlemsstat att vara i stånd att upprätthålla tröskelvärdena.
Med denna lagstiftning, och med kompromissen, är Europa först med att införa stränga regler för tillåtelsen, spårbarheten och märkningen av GMO. Men även ansvaret måste regleras så snart som möjligt, och det har Europaparlamentet begärt av kommissionen under den första behandlingen av direktivet om miljöansvar.

Berthu (NI)
. (FR) Betänkandet av Trakatellis om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer ger oss, precis som betänkandet av Scheele, tillfälle att sända en allvarlig varning till kommissionen och medlemsstaterna.
Vi märker tydligt att de bara väntar på att bestämmelserna om spårbarhet slutligen antas för att kunna häva det nuvarande moratoriet för GMO i Europa. Att dessa bestämmelser antas kommer då att vara ett slags säkerhet, men samtidigt är två andra centrala villkor ännu inte uppfyllda: en tydlig definition av ansvarsområden (i kombination med motsvarande finansiella garantier) för skador som kan orsakas av GMO samt regler - som ännu inte existerar - som på ett säkert sätt garanterar att GMO-grödor inte förorenar traditionella grödor.
Denna sista punkt är mycket viktig. Vi minns att den facklige ledaren José Bové blev dömd i Frankrike för att ha ryckt upp transgena majsplantor, en handling betraktad som en kränkning av den privata äganderätten. Men föregicks inte denna kränkning av en annan, mycket allvarligare kränkning, dvs. risken för att GMO förorenar närliggande privata egendomar och den naturliga omgivningen i allmänhet, som är en gemensam egendom?

Caudron (GUE/NGL)
. (FR) Med hänsyn till försiktighetsprincipen - och eftersom utvecklingen av GMO får mig att tänka på trollkarlens lärling som tjänar en föråldrad produktivitetssträvan och snabba pengar - är jag i dag negativt inställd till användning och utveckling av genetiskt modifierade organismer.
Men eftersom GMO finns, oavsett om man är för eller emot, kan man inte - och jag kan inte - vara motståndare till förbättrad spårbarhet och märkning. Denna förbättring är ett mindre ont, som dock inte får förleda oss att glömma den grundläggande frågan.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Denna förordning kompletterar gemenskapens system för godkännande och kontroll av genetiskt modifierade organismer: ett obligatoriskt system för märkning av alla genetiskt modifierade livsmedel för människor och djur.
Vi vet att godkännandet av detta innebär ännu ett steg mot upphävandet av det nuvarande moratoriet, som bör behållas inför de risker som är förknippade med utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön och samexistensen mellan genetiskt modifierade organismer och konventionella eller ekologiska jordbruk.
Förenta staternas bioteknikindustri utövar starka påtryckningar för att den europeiska marknaden skall öppnas för import av genetiskt modifierade organismer och därigenom godkänna denna teknik, framför allt i utvecklingsländer, vilket framgick av Bushs tal nyligen på bioteknikindustrins konvent i Washington där han anklagade EU för att bidra till Afrikas hunger genom att blockera importen av genetiskt modifierade organismer och krävde att gemenskapens restriktioner skulle upphöra, samtidigt som han vägrar att ratificera Kartagenaprotokollet om biosäkerhet.
USA och de multinationella företagen vill att inte bara jordbrukarna skall vara beroende av dem utan också ländernas jordbruks- och livsmedelspolitik. Dessa påtryckningar som utövas av USA och de multinationella företagen medför dessutom att pressen att upphäva moratoriet, spårbarheten och märkningen ökar. Detta system har blivit frontlinjen i konsumenternas och jordbrukarnas försvar i kampen och mobiliseringen mot utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön och mot genetiskt modifierade livsmedel.

Martinez (NI)
. (FR) Alla är positiva till märkning av livsmedel som innehåller genetiskt modifierade organismer, så att konsumenten informeras och så att dessa produkter kan spåras längs hela produktions- och distributionskedjan. Men dessa åtgärder är i allt väsentligt blå dunster, eftersom det är svårt att med etiketter, kontroller och andra inspektioner undvika spridning av pollen, en sammanblandning av de två livsmedelsleden - dvs. ledet med GMO och ledet utan GMO -, och dessutom en seger för biotekniken hos det multinationella företaget Monsanto och andra stora amerikanska utsädesföretag.
Denna skenhelighet hos de europeiska ledarna, som låtsas reglera GMO-fenomenet av hälsoskäl som är lika osäkra som det positiva bidrag dessa genetiskt manipulerade produkter skulle kunna ge världens jordbruk, fördubblas på grund av tidpunktens ironi. Europaparlamentet uttalar sig nämligen i den här frågan samtidigt som den franske jordbruksledaren José Bové - en av världens symboler för varningar mot verkliga eller överskattade faror med GMO - fängslas på överdrivna och oproportionerliga grunder.
Märkning av genetiskt modifierade organismer och inlåsning av GMO-motståndare - så kan man sammanfatta bioteknikens och den europeiska ståndpunktens dubbeltydighet.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) På grund av frånvaron av en ordentlig och integrerad lagstiftning om genetiskt modifierade organismer (GMO) som kan ge konsumenterna och industrin garantier, har EU:s förfarande för godkännande för försäljning varit stoppat under de senaste tre åren. Jag välkomnar den lagstiftning vi i dag godkänner (spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer), eftersom den gör det möjligt att registrera och följa de genetiskt modifierade organismernas rörelser på marknaden, liksom livsmedel för människor och djur som produceras av dessa. Härigenom blir det möjligt för konsumenten att göra sina val och underlätta tillbakadragandet av en produkt om detta anses nödvändigt. Förslaget till direktiv innehöll emellertid bestämmelser som skulle kunna öppna vägen för förfalskning, konsumentbedrägeri och konkurrenssnedvridning. Bestämmelserna måste vara tydliga och enkla. Därför stödde jag ändringsförslagen som syftar till att stärka spårbarheten, försäkra sig om en samexistens mellan GMO-odlingar och odlingar utan GMO, genomföra spårbarhet och märkning enbart på genetiskt modifierade organismer och produkter där man upptäcker genetiskt modifierad DNA, eller genetiskt modifierade proteiner i alla produkter.

Souchet (NI)
. (FR) Spårbarhet bör vara grundprincipen för konsumentskyddet och respekten för konsumenternas fria val när det gäller genetiskt modifierade organismer.
Spårbarhet förutsätter att man inför system för att kunna fastställa genetiskt modifierade organismers identitet, dvs. förfaranden som garanterar att man kan ta reda på vem som har fört ut produkterna på marknaden och varifrån produkterna kommer, i alla produktions- och handelsled.
Företagen är också skyldiga att visa om en produkt har erhållits med hjälp av GMO, att bevara information om identitet och spårbarhet och att överlämna dessa uppgifter till behöriga myndigheter.
När det gäller förekomsten av godkända GMO stöder vi de mest krävande tröskelvärdena, fast självklart med hänsyn till att det fastställda värdet måste vara realistiskt, dvs. grundat på tekniska och mätbara kriterier. Detta krav bör behållas men anpassas efter utvecklingen, efter förfiningen av spår- och analysmetoder.
Slutligen måste man se till att de aktörer som väljer att inte använda GMO skall kunna få en kommersiell fördel av sitt val.

Bowe (PSE)
. (EN) I och med vår omröstning i dag försöker vi ge människor rätten att göra ett genuint val beträffande genmodifierade produkter. Vi har lyssnat till farhågorna hos de personer som kräver sin rätt att få göra ett upplyst val när det gäller genmodifierade livsmedel, och vi försöker inrätta ett märknings- och informationssystem som gör att detta val blir verklighet. Men vi är tvungna att arbeta inom gränserna för det som är vetenskapligt bevisbart och i praktiska ordalag möjligt att genomföra.
Vi lever i en ofullkomlig värld, och denna verklighet återspeglas genom tillämpningen av tröskelvärden. Inom alla märkningssystem finns det en brytpunkt som är resultatet av den praktiska och vetenskapliga verkligheten att detta är det bästa vi kan göra med den kunskap vi förfogar över. I ekologiska föreskrifter tillåts en förekomst av upp till 5 procent icke-ekologiska ingredienser. Även om vi inte märker de mycket låga halterna av rester av växtskyddsämnen eller kemiska föroreningar i livsmedel vet vi att de förekommer. Vi välkomnar bestämmelser om samexistens som, genom att tillåta att genmodifierade grödor odlas vid sidan av konventionella grödor, innebär ytterligare ett steg mot förverkligandet av ett äkta konsumentval.

Ferreira (PSE)
Jag har röstat för de ändringsförslag som antogs i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, eftersom de klart förbättrar rådets gemensamma ståndpunkt och ger kraftfulla garantier i fråga om spårbarhet och märkning, så att konsumenten behåller sin frihet att välja mellan produkter med och produkter utan GMO.
I motsats till det beslut som har fattats av min politiska grupp och majoriteten i Europaparlamentet har jag röstat emot kompromissändringsförslagen 44 och 45, som antogs tillsammans med rådet. Enligt dessa förslag är det medlemsstaternas sak att besluta om det krävs åtgärder för att se till att framställning med GMO kan samexistera med framställning utan GMO.
Men eftersom ändringsförslag 40 i betänkandet av Scheele förkastades får medlemsstaterna inte, trots giltiga skäl, begränsa eller förbjuda genetiskt modifierade livsmedel och import av sådana livsmedel som medför en risk för människors och djurs hälsa eller miljön.
Var garanteras konsumentens valfrihet?
Det visar sig att det enda syftet med denna lagstiftning är att så snart som möjligt se till att det europeiska moratoriet för GMO kan hävas.
En stor majoritet i Europaparlamentet och Europeiska rådet har just antagit en verkningslös lagstiftning och kommer att påtvinga européerna genetiskt modifierade livsmedel mot deras vilja.

Thyssen (PPE-DE)
Herr talman! Föredragandena för GMO-frågorna har ansträngt sig för att lägga fram betänkanden som överensstämmer med varandra och som möjliggör en överenskommelse med rådet. Jag respekterar deras arbete. Jag utgår också ifrån att det är nödvändigt att göra framsteg i de här frågorna, så att det faktiska moratoriet i fråga om att tillåta nya GMO-tillämpningar kan upphävas. Av dessa två anledningar har jag röstat i enlighet med min grupps linje.
Ändå är jag allt annat än övertygad om kvaliteten hos vissa delar av dessa lagstiftningsarbeten. Jag är rädd att vi kommer att bli tvungna att ompröva dem senare. Naturligtvis vill även jag öka konsumentens förtroende för GMO-livsmedel. Jag tror att det för detta ändamål framför allt behövs mycket information om nyttan av att använda de nya teknikerna och om säkerheten hos de berörda livsmedlen.
Jag hoppas att också konsumentorganisationerna och universiteten skall medverka i detta, för enligt en Eurobarometerundersökning har de den största förmågan att övertyga konsumenten. Även jag vill att konsumenten skall få en så stor valfrihet som möjligt, även då livsmedelspriserna ökar för att varieteter, spårbarhet och märkning skall hållas åtskilda. Men då måste den information som konsumenten får vara glasklar och felfri. Och då måste också spårbarheten ersätta papperskriteriet.
Tråkigt nog förlorade vi denna strid mot PPE-DE-gruppen redan i första behandlingen. Detta, herr talman, leder mig till slutsatsen att vi har slagit in på en dyr väg - kostnader för jordbrukaren, industrin och alltså också för konsumenten - utan att nå det verkliga målet.
Frågan är om det då inte hade varit bättre att sörja för andra förtroendeväckande åtgärder, närmare bestämt en massiv och objektiv information. Lyckligtvis har vi en livboj: den utvärdering som äger rum efter några år återställer förhoppningsvis det sunda förnuftet.

Martinez (NI)
. (FR) Efter salmonella, listerios och andra livsmedelsinfektioner riktas Nordeuropas hälsofanatism nu mot de allergier som ingredienser i livsmedel kan framkalla. Därav nödvändigheten av ett direktiv om märkning av dessa allergiframkallande tillsatser.
Men eftersom vin behandlas som ett livsmedel måste också flaskorna märkas, enligt rätten till information om risker för intolerans, framför allt för ägg och fisk som omfattas av bilaga III a, där 20 riskingredienser anges. Det är sant att lim baserat på ägg eller fisk används för att eliminera suspensioner i vin under framställningsprocessen. Men det är uppenbart att dessa ämnen försvinner med avlagringen genom flockning, som de sätter i gång. Det finns därför ingen anledning att ange dessa tekniska hjälpämnen på en etikett, eftersom det inte finns några allergiframkallande ämnen kvar i slutledet.
Tillsammans med vinodlarnas och det sunda förnuftets vänner har vi lagt fram ändringsförslag som är nödvändiga för att utesluta vin från detta fobiska och neurotiska märkningskrav.

Staes (Verts/ALE)
. (NL) Under de senaste 15 åren har köttkontrollanter i Belgien - inga tekniker utan diplomerade veterinärer - lagt all sin energi, all sin kraft, all sin kreativitet på att bekämpa den illegala användningen av hormoner inom boskapsskötseln.
Detta utförs under svåra omständigheter, där de måste stå emot mutförsök, där de trakasseras fysiskt, där vissa också drabbas i privatlivet eftersom det utförs attentat mot deras egendomar och till och med mot deras och deras familjemedlemmars liv. Veterinärinspektören Karel Van Noppen mördades till och med den 20 februari 1995 i samband med detta. Mördarna och uppdragsgivarna dömdes lyckligtvis förra året för detta. De sitter nu bakom lås och bom.
Detta är alltså de svåra omständigheter under vilka dessa modiga tjänstemän upprätthåller det europeiska totalförbudet mot hormoner. Ibland har kontrollanterna också hindrats i sitt idoga arbete av ogenomtänkta uttalanden av vissa forskare, som har hävdat att det är helt oskadligt för folkhälsan att använda dessa könshormoner. Den som läser Olssonbetänkandet vet att det är struntprat. Jag betraktar därför godkännandet av Olssonbetänkandet som en HEDERSBETYGELSE till alla köttkontrollanter i Europa som utför ett gediget arbete och som en UPPMANING till fortsatt vaksamhet.

Bowe (PSE)
. (EN) Förenade kungariket har gjort enastående framsteg när det gäller återvinning under de senaste tio åren, men största delen av denna återvinning har ägt rum inom företagens kretslopp, och nu måste vi gå vidare till hushållens avfallsströmmar. Hus- och lägenhetsinnehavare bör komma i gång med att sortera ut glas, papper och plast från övrigt avfall, och näringslivet bör samarbeta med lokala myndigheter för att finansiera ny utrustning och installera nya anläggningar för att kunna hantera materialflödet. En realistisk tidsplan för genomförande är fem år, och varje försök att komprimera denna tid kommer att leda till ökade kostnader. En beräknad tidpunkt till år 2007 skulle kosta ytterligare 143 miljoner pund och innebära att kostnaderna för att uppnå de nya målen ökar från 397 till 540 miljoner pund under en femårsperiod. Det avser glasigloor, lastbilar för insamling vid dörren och inrättandet av nya omlastningsstationer för lagring och hantering av avfall, vilket både kräver tid och pengar. Dessa EU-regler för förpackningar kräver en kraftig förändring vad beträffar återvinningsverksamheten från såväl det brittiska näringslivets sida som från konsumenter och lokala myndigheter. Ett ändamålsenligt och kostnadseffektivt införande av de nödvändiga förändringarna kräver lite mer tid. Av dessa anledningar har vi lagt ned vår röst när det gäller de ändringsförslag som syftar till att flytta fram tidsfristens utgång till efter 2008.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi anser att det är viktigt att utveckla åtgärder som bidrar till att minska, återvinna och återanvända avfall från städer och industrier genom rationella och integrerade lösningar. Förpackningar är en viktig aspekt av denna process, vilket även gäller uppmuntran till användning av biologiskt nedbrytbart material.
Men fastställandet och genomförandet av dessa åtgärder måste ta hänsyn till varje lands verklighet och intressen. Därför är det svårt att förstå varför EU:s bestämmelser på ett lösryckt sätt skall överföras till nationell nivå då de inte tar hänsyn till de olika situationer som råder. Så även om jag instämmer i de utgångspunkter som uttrycks i detta betänkande, särskilt när det gäller utveckling av förebyggande åtgärder, kan jag inte låta bli att undra om de tidsplaner och mål som föreslås för produktåtervinning är genomförbara.
Jag upprepar att miljöpolitikens effektivitet beror på de nationella institutionernas vilja och engagemang, vilka har ansvaret för planering och uppbringande av resurser, för industrins direkta ansvar när det gäller minskning av förpackningsavfall. Befolkningen i varje land har emellertid också en roll att spela när det gäller att skydda och värdera miljön. Det krävs således ständiga ansträngningar för att utbilda människor, för att göra dem medvetna och för att engagera dem i de befintliga problemen och för att hitta vägar att övervinna dem.

Grossetête (PPE-DE)
. (FR) Behandlingen av detta förslag från kommissionen, vilket syftar till att revidera ändamålen med återvinning och återanvändning av förpackningar och förpackningsavfall, är en besvärlig uppgift för kammaren.
Nationella och även lokala förhållanden är mycket olika. Medlemsstaternas resultat i arbetet med att uppnå de mål som anges i direktivet från 1994 är ojämna. I dag måste staterna därför anstränga sig olika mycket för att nå de mål som anges i kommissionens förslag, och då har man inte räknat med läget i kandidatländerna.
Rådet har därför bara lyckats åstadkomma en gemensam ståndpunkt som enligt föredraganden är mycket otillfredsställande.
Personligen kan jag inte hålla med henne. Man kan inte förneka verkligheten, även om den inte motsvarar våra ideal. I en virtuell, ideal värld skulle Corbey ha fått mitt stöd, och jag hade till och med kunnat vara ännu djärvare än hon. Men i den påtagligt verkliga värld vi lever i får varje beslut konsekvenser och medför dessutom kostnader för skattebetalare och konsumenter, som vi alla är.
Att i dag rösta för bestämmelser som man aldrig har räknat på och som lägger orealistiska krav på medlemsstaterna skulle vara kontraproduktivt.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Den första viktiga delen i en politik för återvinning av material är det förebyggande arbetet. Det förebyggande avfallsarbetet för förpackningar är att försäkra att producenten grundar sitt beslut, när det gäller typen av och kvantiteten material som används, på en livscykelanalys för produkterna, kvantifierar deras externa miljöeffekter (från projektering till eliminering), och på så sätt införlivar dessa miljökostnader i produktens slutpris. Tyvärr gick inte kommissionens förslag till direktiv tillräckligt långt beträffande förebyggande av avfall. Den andra viktiga faktorn är att fastställa bindande mål. Från denna synpunkt är direktivet mer ambitiöst då det innehåller mål för återvinning av förpackningsavfall, särskilt för följande material: glas, papper, plast, metaller och trä. Målen kan bara leda till en beteendeförändring om de är trovärdiga, det vill säga, genomförbara. Därför stöder jag de mål som fastställs i den gemensamma ståndpunkten och avvisar de mål föredraganden lägger fram. Jag avvisar i synnerhet förslaget om att tidigarelägga återvinningsplanen för Portugal, Grekland och Irland från 2012 till 2009. Det är viktigt att komma ihåg att dessa tre medlemsstater uppvisar egenskaper som gör det svårare att uppnå återvinningsmålen för förpackningsavfall, framför allt den geografiska utspridningen (regioner i gemenskapens yttersta randområden) och befolkningsmässiga skäl.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag delade i stort sett föredragandens ståndpunkt. Denna fråga samlar lyckligtvis en bred enhällighet bland alla medborgare, vilket kommer till särskilt tydligt uttryck i den nästan enhälliga omröstningen i första behandlingen. Det är nödvändigt att främja en återvinning av förpackningsavfall när det är möjligt och att förebygga att sådant avfall uppstår. Unionens strategiska mål som drogs upp i Lissabon, och särskilt miljödimensionen som förstärktes och omvandlades till hållbar utveckling i Göteborg, tvingar oss att anta hållbara åtgärder och en hållbar politik för att bekämpa resursslöseriet och miljöangreppen. Det är ett faktum att miljöskyddet på sikt är den enda garantin för att skydda konsumenterna. Jag måste dock, i linje med flera andra kolleger i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, uttrycka min oro över förslaget till förkortade tidsfrister inom vilka medlemsstaterna måste agera för att genomföra förslaget till direktivet. Jag anser att det är bättre med en mer realistisk inställning, som i förslaget till gemensam ståndpunkt, som baseras på de enheter för behandling, återvinning och återanvändning som redan existerar på ute på fältet. Vi kommer att uppnå våra mål, som ligger i allas intresse, genom en trovärdig och hållbar strategi.

Breyer (Verts/ALE).
Herr talman! Även vi har röstat för handeln med utsläppsrättigheter, eftersom de verkligen utgör ett nytt miljöskyddsinstrument som leder till - och det är unikt och bör betraktas som positivt - att taket i framtiden sätts till 50 procent av koldioxidutsläppen. Det gläder oss att förbundsministeriet för ekonomi och arbetsmarknadsfrågor i Tyskland inte lyckats driva igenom kravet att hela sektorer skall undantas från direktivet utan att vi i stället har sett till att det gäller alla industrier och att bara vissa anläggningar får undantas, utifrån mycket höga krav - det vill säga i praktiken inga alls.
Vi hoppas att detta är instrumentet som kommer att leda till att alla medlemsstater nästa vår lägger fram sina nationella fördelningsplaner och att vi då verkligen får möjlighet att skapa ett ekonomiskt instrument med detta nya instrument som förhoppningsvis även är lönsamt för klimatskyddet. Då kommer vi att se att klimatskyddet är till nytta för företagen, och att det är till nytta för alla. Ändå behöver vi i framtiden nya bestämmelser, en handlingsplan för koldioxidutsläppen inom väg- och flygtrafiken som håller på att öka dramatiskt.
Vi i Gruppen De gröna har röstat för denna kompromiss. Vi anser att den är ett bra instrument. Den kommer att leda till att klimatskyddet tas på allvar och att vi fullföljer våra skyldigheter enligt Kyotoprotokollet. Först då blir vi trovärdiga gentemot andra stater. Jag hoppas att beslutet dessutom kommer att leda till att länder som fortfarande inte ratificerat protokollet - Ryssland till exempel - kommer att göra det, så att vi kan börja agera på allvar i klimatskyddsfrågan.

Caudron (GUE/NGL)
. (FR) Med hänsyn till den dödliga fara som växthuseffekten utsätter världen för kan man inte förbigå de förslag som är avsedda att förbättra åtgärderna för att mildra omfattningen av denna effekt.
Jag tillhör dock dem som anser att man inte får spekulera på föroreningar och tillåta de rika att köpa en rätt att förorena från dem som inte har resurser för utveckling.
Det är anledningen till att jag har röstat emot, och jag vill framföra en brådskande begäran om att påskynda forskningsprogrammen för framställning av icke-förorenande energi. Fusion är en del i det, varför det är brådskande att påbörja utvecklingen av en internationell termonukleär experimentreaktor (ITER).

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Vi anser att det är en brådskande prioritering att driva på kampen mot nedbrytandet av ozonskiktet, växthuseffekten och den globala uppvärmningen av jorden som följer av detta. Denna kamp kan utkämpas dels genom att öka användningen av alternativa och förnybara energikällor för att minska konsumtionen av fossila bränslen, dels genom att tillämpa åtgärder för minskning av utsläpp från den förorenande industrin och dess effekter, vilket kräver investeringar i forskning och tillämpning av ny teknik, som kan bidra till att Kyotoprotokollets mål uppnås.
Men vi upprepar att vi förkastar inrättandet av en ?handel med föroreningsrätter?, vilket skulle göra dem till en handelsvara för att de mest utvecklade länderna skall kunna köpa ?föroreningskvoter? från de mindre utvecklade länderna, och där de förra säkrar sin status som ?privilegierade förorenare? och ser till att de andra inte utvecklas. Färska uppgifter från FN anger för övrigt att de industrialiserade länderna har en tendens att öka sina utsläpp.
Detta betänkande delar denna synpunkt och accepterar handeln med utsläppsrätter för gaser, vilka vissa ser som ett instrument för att uppnå Kyotoprotokollets mål. Vi anser att detta inte är rätt väg.

Grossetête (PPE-DE)
. (FR) Jag har röstat för denna text.
Jag är inte särskilt positiv till detta världsomfattande system med försäljning av ?föroreningsrätter?. Konkreta försök som jag har genomfört med industriidkare i mitt område visar att de ekonomiska aktörerna kan göra stora insatser för att minska utsläppen av växthusgas.
Jag ville ändå tillföra ändringar till det ursprungliga förslag som lades fram av Europeiska kommissionen.
Det framstod som mycket viktigt att utvidga direktivets tillämpningsområde så att det även omfattar kemikalier och aluminium. Parlamentet antog mina ändringsförslag och anslöt sig därmed till min ståndpunkt. Jag beklagar verkligen att ministerrådet inte godtog den ståndpunkt som mina kolleger hade antagit i den här frågan, vilket därmed försenar införlivandet av kemikalier och aluminium.

Lulling (PPE-DE)
. (FR) För att inte försena antagandet av detta kontroversiella direktiv har jag röstat för kompromissen med rådet, dock utan större entusiasm.
Min främsta oro har att göra med potentialen för att minska utsläppen. I denna text nämns inte det tekniska sambandet mellan de olika aktörernas verksamheter.
Skulle man ha nämnt detta samband hade man, när det gäller just järn- och stålindustrin, kunnat undvika att elbolagen inom ramen för nationella tilldelningsplaner beviljas föroreningsrätter för gaser från masugnar som levereras till elbolag för att omvandlas till energi avsedd för förbrukning vid järn- och stålverk. I annat fall skulle bolagen ha kunnat ersätta dessa energikällor med andra källor, till exempel naturgas. Paradoxalt nog kommer järn- och stålföretagen att efterförbränna gas från masugnar och därmed öka utsläppen av koldioxid, och då räknar man inte med de utsläppsrätter som de kommer att behöva köpa tillbaka från elbolagen. Denna merkostnad kan skapa stora bekymmer för den europeiska järn- och stålindustrin, som tvingas möta en ökande internationell konkurrens.
Hade man mera uttryckligt framhållit en rätt att inom ett och samma företag byta rätter som tillhör företagets anläggningar i olika länder, skulle man ha främjat uppkomsten och utvecklingen av alleuropeiska bolag.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag välkomnar detta förslag till direktiv som utgör den första delen av upprättandet av en internationell marknad för utsläppsrätter av växthusgaser. Unionen har varit föregångare på detta område, före tillämpningen av det internationella system som fastställts i Kyotoprotokollet och som skall inledas år 2008, till vilket föredragandens utmärkta arbete har bidragit i hög grad.
Direktivet kommer att skapa en marknad för utsläpp av växthusgaser i EU och införa utsläppsrätter för industrianläggningar som kommer att tillämpas av medlemsstaternas myndigheter.
Jag tycker att kommissionens ändringsförslag som föreslår en hybridmetod är särskilt lovvärt. Enligt detta ändringsförslag, som antogs i första behandlingen, skall 15 procent av utsläppen säljas och de övriga ges gratis (metoden ?grandfathering?, som kommissionen också föredrar) under perioden 2005 till 2012.
Antagandet av detta direktiv kommer att inleda en ny era som kännetecknas av en ansvarskultur hos såväl företag som stater. Den kommer att sammanföra aktörer och ansvariga politiker på en väg som medborgarna intensivt vill att de skall slå in på.

Ries (ELDR)
. (FR) Europeiska unionen måste agera konkret för att minska de mest förorenande växthusutsläppen.
Detta måste unionen göra för att skydda medborgarnas hälsa, uppnå Kyotomålen, föregå med gott föredöme för världen och undvika det katastrofscenario som har målats upp: i den senaste rapporten från Internationella energiorganets klimatforskare uppges att energiförbrukningen och utsläppen av växthusgaser kommer att ha fördubblats till år 2030!
Därför har jag röstat för förslaget att införa ?tillstånd att förorena mindre?, som kan börja tillämpas redan den 1 januari 2005 inom de viktigaste industrisektorerna. De företag som överskrider sina kvoter kommer att få böta: 40 euro per ton som överskrider kvoten, och efter 2008 100 euro per ton.
Detta system med byte av kvoter framstår verkligen som en nypa frisk luft, eftersom det kan minska utsläppen med mer än 20 procent från och med 2010, för att inte tala om energibesparingar på 2 miljarder euro.
Det finns dock en dyster underton: för mig verkar det orimligt att Belgien skall stå för en åttondel av EU:s totala kostnad för ?Kyoto?, när landet endast har 2,5 procent av invånarna och svarar för knappt 3 procent av EU-ländernas BNP. Att skydda planeten är allas uppgift, alla rika länders, alla industriers - även transportindustriernas - och alla enskildas uppgift.

Talmannen.
Omröstningen är avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 14.20 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om Tjetjenien.
Jag hälsar minister Frattini, rådets tjänstgörande ordförande, välkommen till kammaren.

Frattini
. (IT) Herr talman! Låt mig börja med att hälsa företrädaren för kommissionen och alla ledamöterna av Europaparlamentet som är närvarande i kammaren. Med er tillåtelse, herr talman, vill jag i detta uttalande om Tjetjenien redovisa mitt personliga åtagande att fortsätta min närvaro, mitt outtröttliga deltagande i Europaparlamentets arbete, min beredvillighet att lyssna på de synpunkter som i detta och i andra fall framförs till mig och att hela tiden hålla parlamentet informerat om de ärenden och de aktiviteter som behandlas i rådet och som hör till mitt behörighetsområde.
Om vi så ser till frågan om Tjetjenien, så vet ni alla att läget i Republiken Tjetjenien, en av de republiker som ingår i Ryska federationen, sedan lång tid står i centrum för Europeiska unionens uppmärksamhet på grund av de allvarliga episoder av militärt våld och terrorism som utmärker situationen och på grund av de konsekvenser som detta skulle kunna få för Europa. Det som står på spel i Tjetjenien är något betydligt större än bara denna lilla republik. Konsekvenserna, negativa eller positiva, kommer att påverka hela Kaukasus.
Det är viktigt med en, om än summarisk, kunskap om det förflutna för att kunna bilda sig en uppfattning om det nuvarande och om framtiden. Detta är anledningen till denna min korta inledning om det förflutna. Ända sedan Sovjetunionen föll samman och Ryska federationen föddes har Republiken Tjetjenien varit skådeplats för våldsamma sammanstötningar mellan ryssar och tjetjener och blodiga frigörelseförsök. Fredsfördraget från 1997 lägger grunden till en betydande självständighet under ledning av den tjetjenske presidenten Aslan Maschadov, samtidigt som olika gerillagrupper cirkulerar på territoriet. Under 1999 ingrep Moskva i Ingusjien och i Norra Ossetien, medan de ryska trupperna ockuperade huvudstaden Groznyj i Tjetjenien. År av attentat och repression följde, i ett klimat av våld såväl från de fanatiska frihetskämparnas som från de ryska styrkornas sida.
Redan 1999 erkände Europeiska unionen, Europarådet och OSSE Rysslands rätt att försvara sin egen territoriella integritet och att bekämpa terrorismen, men samtidigt fördömdes det överdrivna våldet, och man uppmanade den ryska regeringen att försöka få till stånd en politisk lösning av krisen och att släppa in humanitära hjälporganisationer på tjetjenskt territorium. Efter den 11 september 2001 hårdnade den ryska kampen mot terrorismen, även om kopplingen mellan Tjetjenien och den islamiska fundamentalismen - en koppling som fortfarande finns kvar - föreföll indirekt. Rötterna till detta krig är fortfarande i allt väsentligt av nationell natur, trots den ökande och farliga nedsmittningen med islamisk fundamentalism, framför allt när det gäller metoder och instrument. Trots att man i september 2001 öppnade en kanal för dialog mellan de ryska myndigheterna och en av de viktigaste företrädarna för det tjetjenska motståndet, så var utsikterna till en politisk lösning av konflikten fortfarande osäkra och förvirrade. Det var i detta sammanhang som det allvarliga terroristdådet i teatern Na Dubrovke inträffade, vilket har följts av ett antal attentat av samma våldsamma slag under de senaste månaderna.
Situationen på marken är mycket svår. Den lokala ekonomin är i upplösning. Den ryssvänliga förvaltningen präglas av intern splittring. Det förekommer terroristhot och våldshandlingar från fanatikerna och våldsamma militära insatser från rysk milis. Tidigare hade Tjetjenien en blomstrande ekonomi, naturligtvis i första hand tack vare oljan, och en mycket utvecklad verkstadsindustri, men nu har ekonomin reducerats kraftigt. Arbetslösheten ligger på 42 procent. Det finns 64 000 tjetjenska flyktingar i den närliggande republiken Ingusjien, 8 000 fördrivna i uppsamlingsläger, 290 000 hemlösa. Samhällslivet har i stort sett upphört; det har reducerats på ett verkligen dramatiskt sätt genom förstörelsen av arkiv och kontor.
Mina damer och herrar! På denna grund genomförs det viktiga initiativ till reform av institutionerna som inleddes av president Putin genom att man lägger fram en ny konstitution som skall godkännas i en lokal folkomröstning. Enligt president Putins plan skall detta ske med stöd från det internationella samfundet, framför allt från Europeiska unionen, Europarådet och OSSE. Den politiska planen innebär att de lokala organen beviljas omfattande självständighet och stor makt inom ramen för Ryska federationen, som skall garantera den territoriella integriteten. För att främja en gradvis normalisering av regionen och genomförandet av folkomröstningen har man inlett tillbakadragandet av de militära styrkor som inte behövs och en minskning av antalet vägspärrar. Resultatet från folkomröstningen den 23 mars - med ett valdeltagande på 89 procent - blev som bekant ett kraftfullt stöd till förslaget till konstitution. Detta visar att det tjetjenska folket, som tröttnat på kriget, har valt en politisk lösning inom Ryska federationens ram. Samtidigt har rebellen och frihetskämpen Aslan Maschadov klivit fram som ledare, och hans anhängare har fått ett omfattande stöd från det civila samhället. Enigt den konstitution som just har antagits kan man räkna med att ett presidentval kommer att äga rum senast i oktober, medan valet till parlamentet kommer att äga rum tidigast tre veckor efter valet av ny president. 
Trots det goda resultatet är folkomröstningen bara det första steget i denna politiska övergångsprocess. Det finns ett stort antal olösta frågor, till exempel avgränsningen av maktbefogenheter mellan Republiken Tjetjenien och Ryska federationen, ersättningen till dem som förlorat sina tillhörigheter, åtgärderna för att bekämpa brottsligheten, inklusive de brott som begicks av de federala styrkorna. Som ni alla vet, så pågår det för närvarande över 200 rättegångar mot medlemmar av ordningsmakten på grund av allvarliga brott. Den 6 juni godkände den ryska duman en amnesti för Tjetjenien, såväl för rebellerna som för de medlemmar av ordningsmakten som, märk väl, inte begått våldsbrott. Dessutom erbjöds alla de som lägger ned sina vapen senast den 1 september straffrihet. Men trots amnestin fortsätter dessvärre attentaten på marken, vilket leder till hårda motreaktioner från ordningsmaktens sida.
Det internationella samfundet har följt händelseutvecklingen och initiativen från Moskva uppmärksamt. Samtidigt som Europarådets parlamentariska församling har godkänt en resolution som föreslår att det inrättas en internationell tribunal för att ställa de personer som gjort sig skyldiga till allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Tjetjenien inför rätta, har på senare tid den politiska institutionella utvecklingen behandlats i samtal i Moskva under ledning av kommissionären för de mänskliga rättigheterna. Inom OSSE förbereder det tjänstgörande ordförandeskapet, tillsammans med Ryssland, ett återupptagande av organisationens aktiviteter i republiken på grundval av specifika program för sådana områden som val, gott styrelseskick, rättssystemet, kommunikationer, polis och humanitärt bistånd. Under konferensen för de mänskliga rättigheterna i Genève i april presenterade de 15 medlemsstaterna i unionen ett förslag till resolution som brännmärkte och fördömde de allvarliga kränkningar som skett i Tjetjenien, en resolution som, som bekant, inte antogs eftersom den inte lyckades samla den majoritet som krävdes. Avvisandet av den resolutionen beskrevs som bekant av Moskva som ?en seger för förnuftet?.
Mina damer och herrar! Rådet instämmer i de känslor som kommit till uttryck i Europaparlamentet när det gäller situationen i Republiken Tjetjenien och kommer att anstränga sig för att den politiska process som påbörjats nyligen skall leda till att rättsstaten återupprättas och till att den ekonomiska och sociala strukturen i regionen rekonstrueras. Unionen instämmer i den generellt positiva bedömningen av den institutionella process som inletts av president Putin när det gäller Tjetjenien. Vi förväntar oss nu en kursändring när det gäller de mänskliga rättigheterna, och vi hoppas att de som begått brott skall komma att straffas. Europeiska unionens fortsatta uppmärksamhet visas genom det besök i Tjetjenien som avlades i april av trojkan som utgörs av cheferna för delegationerna till Moskva, och av stödet för ett återupptagande av OSSE:s verksamhet i regionen, förhållanden som jag just påmint om. 
Samarbetsrådet Ryssland-EU den 15 april var det första tillfället för unionen att skicka detta principiellt positiva budskap om intresse och vilja att lyssna på högsta politiska nivå. Under toppmötet i Sankt Petersburg mellan Ryssland och Europeiska unionen uttrycktes förhoppningen om att den politiska process som nyligen inletts, och som syftar till ekonomisk och social återuppbyggnad, skall leda till att rättsstaten återupprättas, att de mänskliga rättigheterna främjas och att en uppriktig försoning äger rum. Under toppmötet i Sankt Petersburg fördömdes alla våldshandlingar, framför allt terrorism, som skulle kunna äventyra de nuvarande utsikterna till en politisk lösning, och man erkände de substantiella bidrag som de internationella organisationerna skulle kunna ge i samarbete med de ryska myndigheterna.
När väl den ekonomiska rekonstruktionen har inletts borde även unionen engagera sig ekonomiskt, även om ett sådant stöd måste underkastats stränga villkor. Företrädaren för kommissionen, som kommer att tala inom kort, kan beskriva det stödpaket som vi håller på att utforma. Samarbetet från de ryska myndigheternas sida kommer att bli av avgörande betydelse för att garantera att dessa bidrag verkligen når fram till dem som har behov av hjälp. I det sammanhanget bör vi allvarligt överväga möjligheten att lansera ett initiativ från unionens sida i Tjetjenien. Genom att stödja den process som inletts av president Putin skulle ett sådant initiativ kunna utsträcka gemenskapens insatser från humanitärt bistånd, där vi hittills har koncentrerat våra resurser, till en annan sektor som är minst lika viktig, dvs. uppbyggnaden av institutioner och främjandet av en socioekonomisk utveckling. Vi bör därför låta ett antal konkreta initiativ inom detta område inrymmas i det samarbete som för närvarande pågår mellan Europeiska unionen och OSSE. OSSE håller för närvarande på att utvärdera, tillsammans med sin ryska motsvarighet, möjligheten att ingripa med hjälpinsatser i bestämda sektorer: jag har redan pekat på valförfarandet, som är av stor betydelse, rättssystemet, en reformering av polisväsendet, återförande av flyktingar och fördrivna. Dessa delar av institutionsbyggande är av tradition prioriterade områden även för Europeiska unionen. 
När det slutligen gäller den plan för institutionell utveckling som inleds av Moskva kommer det italienska ordförandeskapet att anstränga sig för att uppmuntra en slutlig politisk lösning som förhoppningsvis omfattar samtliga företrädare och grupper inom den tjetjenska befolkningen som inte komprometterats genom samröre med terrorismen. En förbättring av den nuvarande standarden när det gäller respekt för den tjetjenska befolkningens mänskliga rättigheter skulle kunna bli en konkret och betydelsefull konsekvens - jag skulle vilja säga, nästan en automatisk konsekvens - av den institutionella reform som inletts.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Efter rådets ståndpunkt, som klart har uttryckts av rådets tjänstgörande ordförande, Frattini, måste jag säga att kommissionen inte kan göra något annat än att upprepa att Europeiska unionen har gjort ett kraftfullt åtagande i kampen mot terrorismen och att unionen följaktligen stöder Ryssland i landets legitima kamp mot terrorismen, i Tjetjenien och var som helst. Det får inte råda några tvivel om det. Terrorismen utgör det främsta hotet mot de mänskliga rättigheterna och respekterar inte den grundläggande rätten till livet. Detta innebär att försvaret av de mänskliga rättigheterna alltid måste vara närvarande i alla åtgärder och i bekämpningen av terrorismen, att de mänskliga rättigheterna är ett grundläggande värde som alltid måste respekteras.
När detta är sagt går jag in på de områden som mer direkt har med kommissionens verksamhet att göra - och jag kommer att koncentrera mig på de frågorna för att inte upprepa vad som redan har sagts. Jag vill betona att det är nödvändigt att göra framsteg när det gäller möjligheterna att tillhandahålla humanitärt bistånd i Tjetjenien. Som ni vet, ärade ledamöter, är Europeiska unionen genom Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd (ECHO) den största givaren av humanitärt bistånd i norra Kaukasien. Sedan oktober 1999 har vi gett över 110 miljoner euro i bistånd till offren för konflikterna i Tjetjenien. Säkerhetsförhållandena i norra Kaukasien är fortfarande bristande, vilket ger upphov till stora logistiska problem. Kommissionen hyser emellertid förtroende för att de ryska myndigheterna intar en öppnare hållning, till exempel när det gäller försöken att befria den europeiske biståndsarbetaren Arjan Erkel, som fortfarande hålls kidnappad.
De ryska myndigheternas stundtals negativa inställning till att tillåta de icke-statliga organisationerna att använda de radiokommunikationer som dessa behöver samt systemet för beviljande av uppehålls- och arbetstillstånd i Tjetjenien är fortfarande de största hindren för att tillhandahålla humanitärt bistånd. När det gäller den frågan fortsätter vi att gå i bräschen för att bemötandet förbättras för att underlätta genomförandet av de humanitära hjälpinsatserna enligt de grundläggande normerna för säkerhet, effektivitet och kontroll och naturligtvis, oberoende utvärdering.
De ryska myndigheterna har garanterat oss att de tusentals fördrivna personer som finns i angränsande områden inte kommer att repatrieras med våld till Tjetjenien, vilket rådets tjänstgörande ordförande tog upp nyss. Däremot har ECHO informerat oss om att de inte får tillstånd att ersätta de tält som har blivit utslitna och bygga upp stabilare fristäder i det närbelägna Ingusjien.
De fördrivna personernas enda alternativ får inte vara att de måste återvända till Tjetjenien. Förutom att vi nära följer händelseutvecklingen i allmänhet, fortsätter vi att särskilt insistera på att alla repatrieringar av tjetjenska fördrivna personer skall genomföras frivilligt och utan villkor. Kommissionen kommer att fortsätta följa händelseutvecklingen i framtiden, inklusive det arbete som pågår för att slutföra ett fördrag som syftar till att klargöra Tjetjeniens status inom Ryska federationen, samt förberedelserna för president- och parlamentsvalen i Ryssland, som planeras äga rum i oktober och december. Vi kommer följaktligen att fortsätta analysera hur situationen utvecklas.
Kommissionen insisterar nu på att allt agerande och all utveckling skall ske på ett så öppet sätt som möjligt, att de internationella bestämmelserna följs i större utsträckning, att utvecklingen leder till att det, en gång för alla, blir lättare att lösa den här konflikten.

Oostlander (PPE-DE).
Herr talman! Rådets tjänstgörande ordförande har nyligen på ett positivt och konstruktivt sätt meddelat att han är beredd att samarbeta med oss. Hjärtligt välkommen till oss i detta parlament, herr Frattini.
Fru kommissionär! Ni nämnde nyss med rätta också nederländaren Arjan Erkels namn. Jag är särskilt tacksam mot er för detta, då Arjan Erkel, ledare för Läkare utan gränsers uppdrag i Dagestan, är försvunnen sedan augusti förra året. Han har kidnappats, och det är av särskild vikt att kommissionen och rådet uppmärksammar detta bortrövande. Vi vet att Arjans far under flera månaders tid har informerat alla om den här saken, och jag hoppas att detta skall kunna få ett lyckligt slut.
Herr talman! Vi skulle återvända hem via Tjetjenien efter den resa som fyra ledamöter från vårt parlament nyligen gjorde. Jag måste säga er att den inte var glädjande: jämfört med Bosnien och Sarajevo - jag kan jämföra detta med det krigstillstånd som tidigare rådde där - är Groznyj och Tjetjenien egentligen värre.
Hos oss, och i synnerhet också hos amerikanerna, finns den farliga tendensen att definiera detta ryska krig på det sätt som passar ossbäst, det vill säga något i stil med ?om ni inte kritiserar vårt krig skall inte vi kritisera ert?. Det måste vi som europeisk union akta oss för: det är inte enbart rebeller och terrorister som agerar mot de ryska stridskrafterna där; det finns också andra som verkligen faller inom kategorin motståndsmän. Tjetjenerna har inte per definition fel, lika lite som ryssarna har det. Men det är så att många tjetjenska medborgare på grund av de ryska truppernas uppträdande i sin förtvivlan tenderar att övergå till den antiryska sidan. Vi har också själva med ledning av samtal på gatan kunnat dra slutsatsen att det är en berättigad klagan från människor som har sett sina vänner bli slagna sönder och samman och som alltså vet att andra är för rädda för att gå till sina jobb i Groznyj, eftersom risken för godtyckligt agerande, mycket rått agerande, från den ryska militärens sida är oerhört stort. Det kan man också till viss del föreställa sig om man vet att många av oss också i vårt eget land har en kolonial historia, där också alla möjliga saker har skett som först efter lång tid kom fram i ljuset. När det gäller det ryska agerandet i Tjetjenien kommer det snabbare fram i ljuset, och det är också bra. Därför skulle jag med eftertryck vilja uppmana både kommissionen och rådet att använda alla politiska och diplomatiska medel som vi har till förfogande för att kontrollera våldet i Tjetjenien. Det är nämligen alldeles nödvändigt, och vi har i detta sammanhang inte ens råd att vara så väldigt kräsna.

Paasilinna (PSE).
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, mina damer och herrar! Den delegation som jag leder är glad över att ha kunnat få förstahandskunskap om situationen. Det var vad som hände första gången. Vi träffade de ryska ledarna, ledarna från Ingusjien och de tjetjenska ledarna samt medlemmar ur deras regeringar. Vi träffade människor i flyktinglägren och i Grosnyj också, samt den tjetjenska kolonin i Moskva, och självklart medlemmar i humanitära organisationer, såväl nationella som internationella. Förutom mänskliga rättigheter ville vi få veta mer om sociala, ekonomiska och utbildningsmässiga frågor, läkarvård, flyktingsituationen och möjligheterna att leva ett normalt liv i allmänhet.
Jag vill för det första ta upp frågan om Rysslands ändrade strategi. Landet eftersträvar inte längre en militär lösning, utan en politisk lösning. Det är en positiv inställning, som Europaparlamentet har uppmanat till under en lång tid. För det andra är det uppenbart att alla parter är trötta på kriget och vill ha fred. Jag avser inte de kriminella element som har förvandlat kriget till ett sätt att tjäna pengar. För det tredje förefaller det som om ett lämpligt tillfälle har yppat sig, som kan vara i ungefär ett år, till dess att valen i Ryska federationen och Tjetjenien är över. Det befaras att situationen kan återgå till detsamma efter valen. Av det skälet är det nu nödvändigt att starkt stödja den politiska process som har inletts.
Vi har också risken för att konflikten ?tjetjeniseras?, och att våldet alltmer närmar sig ett inbördeskrig. På vägen mot fred är det av yttersta vikt att Ryssland dömer krigsförbrytare och att armén dras tillbaka. De mänskliga rättigheterna måste skyddas. Tjetjenerna måste också upphöra med sin väpnade kamp och med sina terroristattacker. Flera olika källor har observerat att den ryska arméns stridsåtgärder redan har minskat i regionen under de senaste sex månaderna. Samtidigt ökar dock våldet från de beväpnade grupperna, vilket är mycket oroande.
Vi måste beslutsamt fortsätta med den sociala, kulturella och ekonomiska återuppbyggnad som alldeles nyss har inletts. Som en möjlig kandidat till presidentposten i Tjetjenien sade till mig: pengar skapar fred. Den ryska regeringen har sammanställt ett slags politiskt-ekonomiskt paket för att normalisera situationen. Det kan mycket väl bli nödvändigt att se över det och lägga till saker, men vägvalet är viktigt i det här sammanhanget.
I samband med detta bör Europeiska unionen dessutom stärka sina åtgärder i regionen. Europeiska unionen är redan den största externa biståndsgivaren. Kommissionen beviljade också nyligen 16 miljoner euro i humanitärt bistånd, vilket är helt rätt.
Vår delegation uppmanar hjälporganisationerna att bege sig till regionen, snabbt, säkert och obehindrat. Utan hjälp utifrån kommer det att ta ännu längre tid att ordna upp situationen. Det är också nödvändigt att OSSE:s kontor i Znamenskoje fullständigt inrättas och att arbetet kan inledas utan förseningar.
Om några månader kommer valen att börja planeras och valkampanjerna kommer att inledas. Det är mycket viktigt att kontrollera att kampanjen förs öppet och att kraven på demokrati uppfylls. Detta kommer att kräva en långsiktig närvaro. Om valkampanjerna inte är demokratiska kommer valen knappast att bli det heller.
Slutligen finns det också förslag om en fredskonferens. Alla parter skulle kunna delta, såväl som Europeiska unionen, Europarådet och OSSE. Jag har inte nämnt de skyldiga parterna i mitt inlägg, eftersom det nu är tid att söka fred.

Väyrynen (ELDR).
Herr talman! Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp stöder den gemensamma resolutionen från de politiska grupperna om Tjetjenien. Vi stöder följaktligen den ryska regeringens försök att stabilisera förhållandena i regionen med utgångspunkt i den nyligen genomförda folkomröstningen. Samtidigt vill vi betona att de mänskliga rättigheterna måste respekteras i Tjetjenien.
Om Rysslands nuvarande politik inte leder till de förväntade resultaten snart, gör Ryssland, enligt min åsikt, klokt i att överväga om det finns några alternativ till denna politik. Det är oerhört svårt att skapa fred i Tjetjenien när vissa mäktiga grupper försöker få till stånd ett utträde från Ryssland för regionen. Ryssland, å sin sida, håller hårt på den regionala sammanhållningen, vilket världssamfundet också klart stöder.
Ryssland har utan tvivel tillräckliga resurser för att utöva militär kontroll över Tjetjenien, men landet kommer att få betala dyrt för det i förlorade människoliv och ekonomiska förluster, och även politiskt. Om inte det väpnade motståndet börjar avta måste ryssarna fråga sig själva om det är värt att betala ett så högt pris för militär kontroll över det krigshärjade Tjetjenien. Ryssland måste då börja fundera över om de kan finna några alternativ till den nuvarande politiken för Tjetjenien.
Den lösning som nåddes i Kosovo kan kanske fungera som en principiell modell. På så vis skulle Tjetjenien fortfarande obestridligt tillhöra Ryska federationen, men internationella fredsbevarande styrkor och lokala polisstyrkor skulle ansvara för säkerheten. Ryssland skulle säkerligen ha svårt att gå med på en sådan lösning, men det kommer inte att bli lätt om den nuvarande situationen fortsätter heller.
Lösningen ligger i händerna på ryssarna själva. Utomstående kan inte råda eller vägleda dem. Ryssland måste självt bestämma vilket slags politik landet vill föra i Tjetjenien. Åtminstone för tillfället fortsätter Ryssland med sin nuvarande politik, och som jag sade i början, ELDR-gruppen stöder den gemensamma resolutionen från de politiska grupperna som grundas på den.

Markov (GUE/NGL).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag ser folkomröstningen den 23 mars som ett första steg i försöket att stabilisera situationen i Tjetjenien. Jag välkomnar myndigheternas försök att göra tillvaron mer dräglig, få skolorna att fungera igen, tillhandahålla energiförsörjning, allmänna kommunikationsmedel och sjukvård, åtminstone delvis i Grosnyj, även om det är långt ifrån tillräckligt. Initiativet att påbörja återuppbyggnaden har påskyndats från ryskt håll. Mot bakgrund av detta hoppas jag att valen i december 2003 och i mars 2004 skall leda till en politisk stabilisering i Tjetjenien.
Europeiska unionen bör vara beredd att ge det stöd som krävs för genomförandet av fria och rättvisa val. Jag ser det emellertid som ett stort problem att internationella organisationer fortfarande inte får resa in fritt i Tjetjenien för att lämna det humanitära och medicinska bistånd som det finns ett så stort behov av. Det har påpekats tidigare: Läget för flyktingarna är fortfarande bekymmersamt. Det humanitära biståndet får inte upphöra, och flyktingarna får inte föras tillbaka mot sin vilja, så länge förutsättningarna för detta saknas.
Jag ser det som ett problem att rådet och kommissionen efter den 11 september de facto har slutat diskutera den ryska arméns agerande i Tjetjenien som i första hand har slagit hårt mot civilbefolkningen. Vi fördömer de tjetjeniska terroristernas människoföraktande våld, men vi fördömer även det oproportionerliga utövandet av militärt våld och förtrycket från den ryska arméns sida. De mänskliga rättigheterna kan inte splittras upp, och kränkandet av dessa leder inte till en nedtrappning av konflikten. Om Europeiska unionen vill bidra till konfliktlösningen måste den - i samarbete med Ryssland - insistera på fortsatta förändringar av Tjetjenienpolitiken!

Staes (Verts/ALE).
Herr talman, herr Frattini, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag skulle vilja rekommendera att ni läser vår reseskildring, för jag anser att det är en balanserad skildring och att den innehåller fler nyanserade distinktioner än jag hittills har hört från vissa talare.
Fru kommissionär! Striden i Tjetjenien är inte uteslutande en strid mot terrorismen. Situationen är mycket mer invecklad, mycket mer komplex. Om ni läser lite om det någon gång kommer ni att märka att ni sedan talar om Tjetjenien på ett mer nyanserat sätt.
Mina damer och herrar! Vi har varit i Tjetjenien, och jag fick inte det intrycket att ryssarna har situationen under kontroll. Människor bortrövas dagligen. Soldater dödas dagligen - tio per dag är det genomsnittliga antalet. De mänskliga rättigheterna kränks, och ryssarna har verkligen förändrat strategi och övergått från en militär strategi till en politisk strategi som innefattar en folkomröstning och, inom kort, val. Men herr Frattini, fru kommissionär, det är en strategi som påtvingas ovanifrån. Det är ingen allomfattande process; det är ingen process som involverar alla delar av den tjetjenska befolkningen. Lika lite är det en process som involverar rebellerna, motståndsmännen, eller ens Maschadov, den senast valda presidenten. Jag anser att vi måste bemöta detta på ett seriöst sätt.
Vad beträffar den humanitära situationen kan jag fullständigt stödja det kommissionsledamoten har sagt. Jag anser att hon sammanfattade den på ett korrekt sätt. Det måste göras något åt det som de humanitära organisationerna upplever där.
Herr talman! Jag skulle vilja avsluta med fallet Arjan Erkel. Arjans far sitter på åhörarläktaren, tillsammans med representanter för Läkare utan gränser. Jag skulle här officiellt vilja säga till honom att det i vår resolution som vi skall rösta om i morgon finns en punkt som ägnas bortförandet av hans son. Jag försäkrar er också att den texten redan i övermorgon skall översättas till ryska. Vi har ett delegationsmöte för den ryska delegationen i Moskva på måndag och tisdag i nästa vecka, och som ordförande i den delegationen försäkrar jag familjen att vi skall ta upp deras sons sak under vårt delegationsmöte i duman på tisdag kommande vecka.

Dupuis (NI).
Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Det finns sannerligen ingen värre blindhet än hos den som inte vill se. Vad är det för en politisk process vi talar om? Vi har fått se en folkomröstning där mindre än 15 procent av befolkningen deltagit, en folkomröstning i vilken de västerländska journalisterna i Groznyj kunde rösta. Vad mer krävs för att visa vilken bluff den var? Jag noterar med tillfredsställelse att Oostlander, som befann sig i Tjetjenien, upptäckte att normaliseringsprocessen, som er vän Putin talade om, på flera månader inte har lett till några som helst resultat. Det som pågår i Tjetjenien är politisk terror från en stat som har lyckats - och detta talar vi inte om i resolutionen - mörda 200 000 personer under 10 år, som har lyckats skapa 300 000 flyktingar i en befolkning på en miljon, som varje dag, med hjälp av de väpnade ryska styrkorna i Tjetjenien, mördar dussintals och åter dussintals civila tjetjener, och då talar vi om civila, inte tjetjenska militärer. Skulle detta vara en normaliseringsprocess? Om vi för att bevara den stora potentiella ryska marknaden vill låtsas att denna terrorpolitik från Ryska federationens sida i Tjetjenien inte existerar, så kan vi fortsätta att göra det. Men då blir vi - och detta skall vi vara medvetna om - medbrottslingar till ett folkmord, för när man likviderar 20-25 procent av en befolkning under mindre än tio år, så kallas det för folkmord. Detta är värre än Bosnien, värre än Kosovo. Herr rådsordförande, jag tror - och det har Bart Staes sagt - att problemet är att få till stånd en förhandling mellan de båda parterna, dvs. mellan president Putin och president Maschadov. Allt annat är rena rama struntpratet som vi ägnar oss åt för att skyla över intressen som vi inte vill erkänna öppet.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Det har sagts att kriget i Tjetjenien har ett samband med kampen mot terrorismen. Då vill jag tydligt påpeka att Rysslands agerande i Tjetjenien inte är en kamp mot terrorismen utan snarare framkallar terrorism.
Vi måste ha klart för oss att Jelena Bonner - Andrej Sacharovs änka - har rätt när hon säger att det som pågår i Tjetjenien är ett folkmord, genocid. Jag vill poängtera att det handlar om ett kolonialkrig som främjas av Gazprom och andra till följd av energiintressen; det är vad det i själva verket handlar om. Därför måste vi genast sluta lura oss själva. Den så kallade folkomröstningen - och det har många erkända internationella människorättsorganisationer konstaterat - var en alltigenom förljugen folkomröstning. Där skaffade man sig bekväma samtalspartner som man sedan låtsades föra fredsförhandlingar med.
OSSE har bevakat tidigare val i Tjetjenien. En gång var det fred i Tjetjenien. Maschadov valdes demokratiskt under OSSE:s överinseende; varför förhandlar man inte med honom? Varför har man trängt undan honom? Det har man gjort för att han inte är en marionett utan företräder sitt folk. Detta kan inte leda till fred, herr rådsordförande, och därför är de villkor som debatten grundar sig på helt felaktiga. Man vill ha marionetter som samtalspartner, men det har hittills aldrig lett till målet och hittills aldrig till fred.
Därför vill jag tydligt påpeka att det förrädiska enligt mig i hela den här debatten och i många tal - även tal av Putin, som i och med Tjetjenien har fört den blodigaste valkampanjen i mänsklighetens historia, nämligen sin egen valkampanj som förde honom till makten - är ordet normalisering. När var det senast tal om en normalisering? Det var i Prag 1968, då tjeckernas och slovakernas folkliga uppror slogs ned. En sådan normalisering vill vi inte ha!
(Applåder)

Fava (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Något som jag har blivit förvissad om under min tid som ledamot av denna delegation är att ordet ?fred? i Tjetjenien är ren och skär lögn. Tre tusen personer har mördats sedan årets början, 49 massgravar har upptäckts, som bara till en liten del kan tillskrivas terrorismen, men till största delen det dagliga våldet från en armé som uppträder som en ockupationsmakt. Folkomröstningen var en falsk uppvisning i normalitet. Det är svårt att skapa normalitet i ett land framför mynningen på en kalasjnikov.
Mot bakgrund av detta anser vi att den politiska lösningen verkligen måste vara en äkta politisk lösning. Och det är för att den skall kunna vara det, herr Frattini, som jag vänder mig till er. Samtliga parter måste delta, även före detta presidenten Maschadov, som inte så lättfärdigt, herr Frattini, kan avfärdas som en rebell och frihetskämpe. Den före detta presidenten Maschadov valdes i ett demokratiskt val av det tjetjenska folket i slutet av det första kriget. I dag är före detta presidenten Maschadov en viktig utgångspunkt för den som vill nå en äkta och verklig fred. Risken är att även Tjetjenien förvandlas till en permanent krigsskådeplats, där gammalt hat förstärks av nytt hat.
En sista rekommendation till herr Frattini och till kommissionen. Låt oss se till att Ryssland engageras i denna fredsprocess och tar sitt ansvar. Att i dag fortsätta diskutera en eventuell anslutning av Ryssland till Europeiska unionen, utan att vi bryr oss om att denna konflikt under alla omständigheter skapar problem i förbindelserna med det landet, är sannerligen inget som underlättar denna fredsprocess. Att i dag tala om ett medlemskap för Ryssland, förutom att det är alldeles för tidigt, skulle kunna vara mycket skadligt när det gäller Tjetjeniens framtida öde.

Thors (ELDR).
Herr talman, kommissionsledamot, rådsordförande! Jag tycker att det finns mycket sant i det som kollegerna Fava och Staes sade om det kontinuerliga våld som finns i Tjetjenien. De rapporter som de har lämnat om avsaknad av uppbyggnad och om hinder för de humanitära organisationerna att verka är upprörande. De uppgifter som vi har fått om att 30 000 ryska soldater har deltagit i referendum är skrattretande.
Tjetjenien är en internationell fråga. Jag tycker att det är en förlegad tanke som inte motsvarar EU:s allmänna politik att säga att det är Rysslands inre sak att avgöra detta. Vi måste efterlysa starkare insatser och stöd samt att OSSE får öppna sitt kontor på nytt. Vi behöver en fungerande valövervakning. Samtidigt måste vi också från EU:s sida bidra till uppbyggnaden.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit sex resolutionsförslag.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om förberedelser inför Världshandelsorganisationens möte (Cancún, den 10-14 september 2003).

Lamy
Herr talman! Jag har försökt skynda mig så mycket som möjligt. Det är mycket bra att parlamentet ibland hoppar fram i föredragningslistan. Detta förändrar invanda beteenden, vilket gläder mig mycket.
Jag vill tacka er för att ni har bjudit in mig för att tala om WTO:s femte ministerkonferens, en viktig händelse som kommer att äga rum i september i Cancún. Vår ståndpunkt om sakinnehållet är välkänd: vi vill att Dohaprogrammet för utveckling blir en framgång, enligt Europeiska unionens tre grundläggande mål.
Det första målet handlar om att stödja ekonomisk tillväxt, som Europa liksom resten av världen behöver. Det andra handlar om att reglera de öppnare marknaderna med multilaterala bestämmelser för att möjliggöra en bättre koppling mellan våra handelsintressen och våra samhällens värden. Det tredje målet handlar om att integrera utvecklingsländerna i det internationella handelssystemet, ett mål som är den röda tråden för denna förhandlingsrunda. Vi ser inte retoriskt, utan mycket konkret på detta mål. Varje del i förhandlingsprogrammet måste tillföra ett mervärde för utveckling.
Det är bara några veckor kvar till konferensen i Cancún. Vi har alltså begränsat med tid för att lyckas med denna konferens och förberedelseprocessen måste intensifieras. Det krävs en politisk drivkraft på flera områden: jordbruk, tillträde till industrimarknader, investeringar, konkurrens, handelsfrämjande och offentlig upphandling. Inom alla dessa områden måste närmare ståndpunkter antas inför slutförhandlingarna. På andra punkter, som geografiska beteckningar, sambandet mellan handel och utveckling och frågor om tvistlösning, vill vi uppnå inledande resultat vid konferensen i Cancún. De kommer förmodligen att vara blygsamma och behöva breddas i den slutliga överenskommelsen.
Det återstår fortfarande mycket att göra. Vi känner att dessa mål är möjliga att förverkliga och att det inte hänger på frågornas komplexitet, utan på den politiska viljan. Detta konstaterande stämmer för en fråga som jag inte nämnde och som kommer att vara viktig vid konferensen i Cancún, dvs. problemet med fattiga länders tillgång till läkemedel. På denna punkt blockerade Förenta staterna, som ni vet, beslutet i december förra året, trots att vi hade nått fram till en jämvikt vid Världshandelsorganisationens förhandlingsbord. Det verkar som om det har tagits några steg framåt, men detta har inte bekräftats, och det är uppenbart att den amerikanska ståndpunkten måste förändras om vi skall kunna uppnå en övergripande överenskommelse i Cancún.
Låt oss diskutera alla dessa frågor, dock utan att gå in på detaljer.
För det första: jordbruket. Vi behöver en fullständig samling bestämmelser och ett datum för inlämning av anbud. I det avseendet stärktes förhandlarna av den överenskommelse som man enades om i rådet (jordbruk) i förra veckan. Denna överenskommelse markerar tydligt inledningen på en ny era. Vare sig det handlar om jordbrukare, konsumenter eller skattebetalare möjliggör detta framsteg ett bättre resursutnyttjande, ökad öppenhet och kvalitet, förstärkt miljöskydd och ökat välbefinnande för djur, vilka är intressen som framkommit på detta område. Denna reform sänder också en tydlig signal till resten av världen: vi vänder i hög grad ryggen åt ett gammalt system som skapar vissa störningar i handeln. Den nya jordbrukspolitiken är mer gynnsam för handeln, vilket också är ett önskemål från utvecklingsländernas sida.
Efter parlamentets yttrande har jordbruksministrarna tilldelat era förhandlare, dvs. Franz Fischler och jag själv, ett kreditbelopp som vi inte kommer att offentliggöra - vi är inte naiva - och som vi kommer att använda oss av inom gränsen för vad som är nödvändigt och berättigat. Detta kreditbelopp kommer för övrigt inte att utnyttjas om vi inte är säkra på att få någonting i gengäld. Jag tänker till exempel på de discipliner som måste införas för andra stödsystem, framför allt det amerikanska systemet, som vi vet har ödesdigra effekter på handeln. Jag tänker också på skyddet för geografiska beteckningar. För allt detta kommer det att krävas kompensationer - ingen får missta sig på denna punkt. Det är inte tal om en ensidig avväpning, vilket min kollega Franz Fischler uttryckte på ett mycket bra sätt. När det gäller jordbruksfrågan har vi gjort vad vi måste göra. Det är nu våra partners sak att ta initiativ, framför allt amerikanerna, som under senare år har återinfört ett system som skapar störningar.
Den andra punkten är tillträde till industrimarknader. Detta är ett mycket viktigt mål i Dohaprogrammet. Handeln bör öppnas i så stor omfattning som möjligt, så att så många som möjligt gagnas av fördelarna. Vårt mål är att se till att utvecklingsländerna får ökat tillträde till våra marknader, dvs. till industriländerna, men också att möjliggöra en omfattande avveckling av de handelshinder som kan finnas mellan utvecklingsländer. När det gäller tillträde till marknader får vi inte glömma den viktiga syd-syd-dimensionen.
För det tredje: de så kallade Singapore-frågorna, nämligen konkurrens, investeringar, handelsfrämjande och öppenhet i offentlig upphandling. Vi måste fastställa närmare villkor för förhandlingarna, så att de kan inledas formellt. Detta mål är en av unionens prioriteringar. De här frågorna går inte att skilja från ett övergripande åtagande. Vi kommer att stå emot försök att utesluta en eller annan fråga, eftersom det skulle rubba jämvikten för hela rundan. Vi måste alltså ingå en ny överenskommelse om förhandlingsvillkor.
För det fjärde: viktiga frågor för utvecklingsländerna, dvs. den särskilda och differentierade behandlingen samt genomförande. Vi strävar efter att öka flexibiliteten gentemot utvecklingsländerna genom att tillmötesgå deras vilja och önskemål, dock utan att skapa ett WTO i två hastigheter. I det sammanhanget är vi beredda att gå vidare, att utarbeta ett ramavtal - eller till och med vägledande principer - som kan antas i Cancún för att skapa största möjliga uppmärksamhet kring dessa frågor som, det vill jag upprepa, är viktiga för utvecklingsländerna.
När det gäller handel och miljö - känsliga frågor här i kammaren - måste vi uttala oss vid konferensen i Cancún om WTO:s observatörsstatus i multilaterala miljöavtal och om mer ingående diskussioner om övriga miljöfrågor. Ni känner till vårt program på det här området: ökad samstämmighet mellan multilaterala miljöavtal och internationella handelsregler. Därför har vi till exempel krävt att de multilaterala avtalens sekretariat och FN:s miljöprogram (UNEP), som fungerar som sekretariat för flera typer av multilaterala avtal, får observatörsstatus vid de särskilda sammanträdena i WTO:s kommitté om handel och miljö, vilka äger rum i Genève och ägnas åt denna fråga.
Vi anser också att ministerkonferensen i Cancún bör resultera i beslut om att föra genomgripande diskussioner om frivillig märkning för miljösyften. Här finns en möjlighet till konstruktiv dialog till förmån för handel med miljövänliga produkter, särskilt när de kommer från utvecklingsländer.
Jag skall avsluta med ett par ord om våra arbetsmetoder, dvs. förbindelserna mellan parlamentet och kommissionen på det här området. Som alltid har vi ett nära samarbete med parlamentet när det gäller att förbereda oss inför konferensen i Cancún. Vi har på ett sätt förutsett att konventets arbete skulle ge ett antal positiva resultat på det här området, eftersom den text som nu ligger på bordet innehåller ett förslag om att parlamentet skall få nästan samma rättigheter som rådet i handelspolitiska frågor, dvs. att medbeslutandeförfarandet skall gälla för antagande av lagar om genomförandet av handelspolitiken och att parlamentet har rätt till information under hela förhandlingen om internationella avtal, vilket är en anpassning som har efterlysts av de bland er som har satt sig in i frågan. Jag tror alltså att våra gemensamma ansträngningar har gett utdelning.
Utan tvekan kan man anse att texten fortfarande är något konstlad och att den kan förbättras. Enligt min mening finns det fortfarande områden där enhällighetsregeln råder, vilket ett antal av er med all rätt fortsätter att ifrågasätta. Det görs dock verkliga framsteg, och den europeiska demokratin kommer helt klart att segra om konventets text inte försvagas av regeringskonferensen på denna punkt. Vi kommer att samarbeta i denna anda inför konferensen i Cancún.
Som ni vet kommer en delegation med ledamöter från Europaparlamentet att finnas vid vår sida i Cancún, som i Seattle och Doha. Personligen är jag förtjust över detta. Vi är också positiva till idén om en parlamentarisk konferens vid WTO, eftersom det parlamentariska bidraget bara kan förstärka förhandlarnas legitimitet. För att nå fram till de resultat som jag nyss har redogjort för och som, vilket jag påpekade, är ambitiösa och möjliga att förverkliga, måste vi arbeta intensivt ända fram till Cancúnkonferensen. Det kommer vi att göra tillsammans med er. Denna dialog och dessa debatter är nödvändiga, eftersom vi vet att vi inte får ert stöd utan dem. Därför väntar vi otåligt på den resolution som, om jag har förstått det rätt, kommer att gå till omröstning i morgon.

Van Velzen (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! PPE-DE-gruppen stöder alla ansträngningar från kommissionsledamot Lamys sida för att nå ett gott resultat i Cancún, och vi instämmer naturligtvis med honom i att vi också måste lyckas få den text godkänd som nu har fastställts i konventet i fråga om det handelspolitiska området och även i regeringskonferensen, så det kan ni alltså räkna med. Ett framgångsrikt resultat från utvecklingsrundan i Doha är även i fortsättningen en viktig faktor för att stimulera en världsomspännande ekonomisk tillväxt, för stärkandet av multilateralismen och det globala styret. PPE-DE-gruppen stöder det allmänna tillvägagångssättet i fråga om förhandlingarna såsom det fastställts i rådets mandat för WTO:s tredje ministerkonferens i Seattle. Vi vill uppmana alla WTO-medlemmar att fatta de nödvändiga förbättrande besluten i Cancún för att på ett framgångsrikt sätt avsluta den övergripande överenskommelsen, de aktuella ämnena under denna runda, inom de tidsfrister som man enats om. Den politiska vilja som medlemsstaterna visade tecken på under OECD:s ministermöte i slutet av april och G8-toppmötet i Evian skulle kunna vara av avgörande betydelse för den lyckade konferensen i Cancún och handelsrundan. Nu är det inga ord utan handlingar som gäller för oss, och att skapa det rätta förhandlingsklimatet.
Under de senaste tre månaderna har vi inte sett några stora framsteg i WTO:s förhandlingar. Många måldatum för specifika ämnen har inte uppnåtts och står därför tyvärr på dagordningen för Cancún, vilket innebär att denna dagordning redan nu hotar att bli överbelastad. Vi välkomnar inom ramen för detta naturligtvis det avtal som Europeiska unionen nådde förra veckan i rådet om reformerna av EU:s jordbrukspolitik, och vi gratulerar särskilt kommissionsledamot Fischler till resultatet. Vi har all anledning att instämma i det som kommissionsledamoten har sagt. Vi hoppas nu att i synnerhet Förenta staterna liksom EU skall ta steg i en jämförbar riktning. Men vi måste naturligtvis konstatera att det här handlar om ett grundläggande genombrott.
Viktiga ämnen på dagordningen för Cancún är för oss också de så kallade Singapore-frågorna, investeringar, konkurrens, handelsförfaranden och öppenhet i fråga om offentlig upphandling, och vi uppmanar kommissionsledamoten att med kraft ägna sig åt dessa frågor i Cancún. Även på området för konkurrenspolitik begär PPE-DE-gruppen att förhandlingarna formellt öppnas. Vi understryker de potentiella fördelarna med bindande grundprinciper på området för konkurrenspolitik såsom öppenhet, icke-diskriminering, förfarandemässig ärlighet och internationellt samarbete mellan konkurrensmyndigheter.
På området för offentlig upphandling är PPE-DE-gruppen förespråkare för ett multilateralt och juridiskt bindande avtal om offentlig upphandling, inklusive varor och tjänstekontrakt.
Vi instämmer naturligtvis fullständigt i att undervisning, hälsovård och den audiovisuella sektorn är sektorer som måste behandlas enskilt, och vi skulle vilja behålla det på det sättet. Europeiska unionen har alltid hört till förespråkarna för denna WTO-runda, och som det största handelsblocket i världen är man skyldig sig själv att fortsätta att ivra för en enorm framgång i Cancún.

Van den Berg (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Långt före toppmötet i Doha, där de nuvarande handelsdiskussionerna inleddes, underströk min grupp, PSE-gruppen, att dessa förhandlingar har en särskild karaktär och att de medför ett särskilt ansvar. Å ena sidan har vi naturligtvis de vanliga punkterna på dagordningen om processen för att öppna marknaderna, vilket min grupp helhjärtat stöder. Vi känner ju till handelns styrka att bringa framgång för våra medborgare och för våra handelspartner. Å andra sidan - vilket faktiskt betonas i resolutionen - är dessa förhandlingar framför allt ett test av WTO:s kapacitet att korrigera den stora obalansen i handelssystemet, fördela fördelarna av handeln på ett mer rättvist sätt och stödja hållbar utveckling. De är ett test av våra möjligheter att sätta in globalisering i alla människors intresse.
Därför ställer vi följande kärnfrågor: kommer förhandlingarna att leda till en betydande rättvis fördelning av handelsvinsterna, i synnerhet mellan syd och nord? Kommer förhandlingarna att bevisa att handelssystemet tjänar och inte betvingar våra medborgares önskan om ekologisk och social utveckling? Kommer förhandlingarna att stärka WTO:s öppenhet och ansvar i riktning mot integrering i det globala styrets bredare system? Det mandat som vi vill ge kommissionsledamöterna Lamy och Fischler i Cancún är att säkerställande att svaret på dessa frågor är jakande. Min grupp har ställt upp följande fyra test i detta sammanhang.
Först och främst måste EU:s förhandlare vara mer lyhörda för utvecklingsländernas krav på sådana områden som tillträde till industrimarknader, genomförande, särskild och differentierad behandling och framför allt handeln med jordbruksprodukter, men de måste också begära samma insats av Förenta staterna och andra industriländer. Förenta nationerna bad nyligen industriländerna att skära avsevärt i de jordbruksstöd som snedvrider handeln och att slutligen avveckla dem, utan någon kompensation från utvecklingsländerna. Vi stöder denna uppmaning och ber EU:s förhandlare att göra samma sak. 
För det andra måste WTO i Cancún, men helst tidigare, äntligen uppfylla löftet från Doha om att också utvidga fördelarna med TRIPs i den offentliga hälsovården till länder med en liten eller ingen läkemedelsindustri, vilket Förenta staterna ensamma har blockerat sedan december 2002.
För det tredje måste Cancún framföra rätt budskap om relationerna mellan handel och frågor som inte rör handel. I fråga om transportsätten inom jordbruket innebär detta att WTO-medlemmarnas rätt att besluta om livsmedelsstandarder och att uppmuntra offentliga varor, såsom landsbygdens utveckling, miljöskydd och djurens välbefinnande, tryggas. Det innebär också att det krävs tydliga framsteg när det gäller Dohas handels- och miljödagordning. Cancún måste ge den pågående revideringen av TRIPs en ny impuls och rikta in sig tydligare på utvecklingsländernas intressen, och man måste finna vägar ut ur återvändsgränden beträffande de grundläggande arbetsnormerna.
Till sist måste förstärkningen av WTO:s öppenhet och demokratiska ansvar, där Doha bara tog ett försiktigt steg, få en ordentlig plats på dagordningen för förhandlingarna. Vi vill ha ett starkt EU-initiativ i linje med de förslag som parlamentet antog med stor majoritet i oktober 2001.
Människor över hela världen har två invändningar mot WTO som det ser ut nu: brist på ärlighet och brist på demokrati. Låt oss lyssna till våra medborgare; låt oss fastställa våra prioriteringar utifrån det. Herr kommissionär! Vi vet att i Västafrika är bomull för närvarande ett konkret exempel på förslag och förhandlingar där Europa skulle kunna göra en väsentlig skillnad. Om ni skulle kunna bidra till detta under de kommande månaderna skulle det vara en fin hjälp på traven. På den här punkten skulle vi gärna vilja ha en konkret reaktion från er.

Clegg (ELDR).
Herr talman! Jag skulle vilja ställa tre frågor under den mycket generösa tilldelning av 120 sekunder som ställts till mitt förfogande denna eftermiddag.
För det första, angående jordbruket. Omisskännligen delar vi inom ELDR-gruppen, likt alla andra, entusiasmen för grunddragen i uppgörelsen om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi accepterar fullständigt att den taktiska prioriteringen nu måste vara att få övertaget över i synnerhet amerikanerna, och att se efter om de kommer att låta pengarna tala när det gäller jordbruksreformer.
Min grupp har ett antal framträdande frågor. För det första, även om det sker märkbara framsteg när det gäller reformen att avlägsna eller minska inhemska handelsstörande stöd, hur blir det med marknadstillträdet? Det finns ingenting i det paketet som a priori omfattar förbättrat marknadstillträde: utöver upprepningen att Europeiska unionen importerar mer produkter än någon annan skulle jag vilja veta i vilket avseende vi kommer att erbjuda ett ökat marknadstillträde? Och i vilket avseende kommer vi att gripa oss an de oförlåtliga aspekterna av vissa sektorspecifika system som fortfarande är i kraft, särskilt inom marknaden för socker?
Den andra uppsättningen frågor gäller Singapore-frågorna. Min grupp godtar den grundläggande inställningen att Singapore-agendan är värd att fullföljas, men vi är fortfarande inte riktigt övertygade om att man tagit itu med utvecklingsländernas berättigade oro angående dessa förhandlingars omfattning och komplexitet. Vilka garantier kan kommissionsledamoten ge oss för att man kommer att ta itu med dessa orosfaktorer vid toppmötet i Cancún?
Den sista uppsättningen frågor. Kommissionsledamoten förslog i sitt inledande anförande att han skulle uppträda som om han förutsett resultatet av den kommande regeringskonferensen vad beträffar ökade befogenheter för Europaparlamentet. Skulle han i dag kunna ge mig en garanti för att han, trots att det fördrag som härrör från regeringskonferensen och som omfattar Europaparlamentets godkännandebefogenheter ännu inte har ratificerats, under dessa omständigheter ändå kommer att lägga fram resultaten från denna rundas slutsatser för nästa år för omröstning här i kammaren?

Miranda (GUE/NGL).
Herr talman! Svårigheterna i detta avgörande ögonblick av förhandlingarna som föregår Cancún gör det inte möjligt att se fram emot någon lätt ministermöte i september. Dessa svårigheter beror till stor del på det nuvarande internationella handelssystemet, på dess avregleringstendenser och de olika incidenterna, som ofta har negativa effekter på de svagare ekonomierna i de mindre utvecklade länderna. Nord och syd har inte på ett jämlikt sätt dragit nytta av systemet. Det är därför nödvändigt med en fullständig respekt för de viktiga frågor som väckts av dessa länder, liksom det är nödvändigt att stoppa denna tendens, åtminstone tills en faktisk balans har uppnåtts i respektive resultat.
Utvecklingsagendan får inte vara en beteckning utan konsekvenser, snarare bör den innebära en otvetydig vilja och inriktning. Det är dessutom mer än nödvändigt att klausulen om särskild och differentierad behandling till förmån för utvecklingsländerna, med vilka för övrigt Europeiska unionen måste etablera en strategisk allians, får ett verkligt och viktigt innehåll.
Vi känner alla till vilka huvudfrågor det handlar om. Jag skall begränsa mig till korta kommentarer om tre av dessa. Läkemedlen kan vara eller är redan en av nyckelfrågorna. Förenta staterna har blockerat ett avtal och utövar påtryckningar mot vissa länder för att de skall avstå rätten att importera generiska läkemedel. Det är viktigt att trycka på och understryka att rätten till hälsa måste gå före alla handelsintressen. När det gäller handeln med jordbruksprodukter, ett annat viktigt ämne, kommer tillgången till marknaderna att stå i centrum för förhandlingarna. Den spektakulära ökningen av Förenta staternas jordbruksbidrag underlättar inte på något sätt ett avtal, men Europeiska unionen kan ändå ta ett viktigt steg, nämligen att bidra till att på sikt upphäva alla exportbidrag. Slutligen, i fråga om tillgången till industrimarknaden bör textil- och beklädnadssektorn uppmärksammas särskilt med tanke på dess sårbarhet och de redan genomförda eftergifterna, särskilt på det bilaterala området. Vi kan på detta område medge vissa specifika åtgärder riktade exklusivt till de minst avancerade länderna, men hela tiden med vaksamhet på denna viktiga verksamhet och dess sysselsättningspotential.

Rod (Verts/ALE).
Herr talman! Många osäkerheter hotar konferensen i Cancún, och de förberedande förhandlingarna är långt ifrån avslutade, särskilt i frågor som är avsedda att gynna utvecklingsländerna. Avvecklingen av jordbruksbidragen är fortfarande mycket begränsad, vilket tyder på att de rika länderna och i första hand Förenta staterna inte är särskilt förtjusta i att överge sina privilegier, trots att de deltar i utvecklingsrundan. Europeiska unionen, som är besatt av sina egna intressen, har också inskränkt reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Att revidera TRIPs-avtalet för att förbjuda möjligheten att ta patent på levande organismer bör vara prioriterat i Cancún. Om immaterialrätten tillämpas på alla former av liv kränks staternas och befolkningarnas suveräna befogenhet att skydda sina resurser och sitt kunnande, och själva existensen av det allmänna bästa förnekas. Mina herrar förhandlare! Lyssna till Afrikagruppens vädjan om ni vill att Cancún skall bli en framgång, och överge Singapore-frågorna.
Avsaknaden av lösningar när det gäller den berömda punkt 6 i Dohaförklaringen om tillgång till läkemedel bevisar att våra regeringar darrar under läkemedelsföretagens påtryckningar och därför tvekar att inta en modig och sant humanistisk ståndpunkt. Än en gång är risken stor för att man till slut hyllar en kompromisslösning som man från början skulle ha betraktat som oacceptabel.
I Egypten i förra veckan verkade amerikanerna ta ett steg framåt genom att säga nej till en begränsad lista över sjukdomar. Då kvarstår problemet om vilka länder som kan komma i fråga. Vad avser man med tillträcklig produktionskapacitet? I stället för att godta en undermålig kompromiss, bör man inte utgå från nya förhandlingsgrunder som resulterar i en ekonomisk och praktisk lösning för utvecklingsländerna? Vi får inte glömma Doha-andan. Ingenting får hindra ett land att skydda sin befolknings hälsa. Och absolut ingenting får hindra en medlem att på rättvisa grunder och i öppenhet delta i förhandlingarna vid WTO. På plats i Cancún kommer vi att vara särskilt uppmärksamma på detta.
Herr kommissionär! Jag ber er att inte förneka vårt engagemang. Doharundan bör vara utvecklingsländernas runda. Natur och människor är inte handelsvaror. Miljö och hälsa är viktigare än WTO:s regler. Förstör inte Europeiska unionens trovärdighet och goda tro. Arbeta för hållbara och rättvisa lösningar i Cancún.

Ó Neachtain (UEN).
Herr talman! Under de senaste åren har WTO:s möten kommit att utgöra fokus för dem som protesterar mot globaliseringen. En gemensam rädsla som vi hör uttryckas är att globala styresmekanismer som avlägsnats från demokratisk kontroll och deltagande håller på att införas och att en världsordning håller på att skapas som tjänar kapitalistiska mål i stället för människor. Det är tydligt att det mot denna bakgrund är avgörande att vi parlamentariker, i egenskap av direktvalda företrädare för det europeiska folket, är fullständigt delaktiga i utformningen av denna utveckling och dess följder. 
Den nuvarande rundan som inleddes i Doha hyllas som en utvecklingsrunda. Vi delar alla den uppfattningen att vi bör prioritera utvecklingsländernas behov. De har inte tagit del av förmånerna från de tidigare handelsrundorna, och Europeiska unionen måste insistera på deras fullständiga och aktiva deltagande i Cancúnförhandlingarna.
Marknadstillträde är en mycket viktig faktor för att främja utvecklingsländernas integrering i världsekonomin. EU har erbjudit ambitiösa marknadsöppningar för utvecklingsländerna, när det gäller såväl varor som tjänster, samtidigt som man har undvikit risken att gå in för en fullständig avreglering, något som många av utvecklingsländerna inte skulle klara av i det här skedet.
?Allt utom vapen?-initiativet är ett bevis på EU:s ansatser i detta hänseende. Jag uppmanar kommissionen att utöva påtryckningar mot andra utvecklade länder, i synnerhet Förenta staterna, att följa Europeiska unionens exempel. Det är oacceptabelt att EU kritiseras av Förenta staternas president för våra förbindelser med utvecklingsländerna när vi nu, både vad gäller bistånd och marknadstillträde, ligger ljusår före dem. EU importerar i genomsnitt 12 procent av utvecklingsländernas produkter, vilket för närvarande svarar för 4 procent av EU:s totala importer, motsvarande 420 miljoner euro under 2001.
Till följd av förra veckans överenskommelse om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken är det absolut nödvändigt att vi skyddar den europeiska jordbruksmodellen under förhandlingarna. Vi har en skyldighet till våra egna konsumenter och till våra jordbrukare att upprätthålla stabiliteten inom de nationella jordbruksmarknaderna, att skydda dem från internationella prisfluktuationer och att stödja produktions- och markanvändningsmodellerna, som är typiska kännetecken för det europeiska jordbruket.
Jag betonar att eventuella överenskommelser inom WTO beträffande sänkningar av importtullar, exportbidrag eller inhemska handelsstörande jordbruksstöd endast kan beslutas på grundval av en rättvis fördelning av kostnader mellan alla utvecklade länder, och i synnerhet Förenta staterna.
Sammanfattningsvis, EU kommer i september att delta i en rad samtal i Cancún som är av avgörande betydelse för många sektorer inom våra nationella ekonomier, alltifrån jordbruk till kultur. I detta sammanhang borde det vara självklart att kommissionen är skyldig att energiskt försvara de vitala intressena inom dessa områden, i synnerhet genom att yrka på ett fullständigt medräknande av de så kallade icke-handelspolitiska aspekterna, såsom miljömässig hållbarhet, konsumentskydd, social och regional jämvikt. Ett misslyckat försök att uppnå detta skulle leda till en överenskommelse som inte skulle vara godtagbar vare sig för de europeiska medborgarna eller förvisso deras parlamentariska företrädare.

Bernié (EDD).
Herr kommissionär! Ni har reformerat den gemensamma jordbrukspolitiken för att så att säga ge EU handelsutrymme inför förhandlingarna vid WTO. Den kompromiss som nåddes i Luxemburg i förra veckan följer i hög grad kommissionens rekommendationer. Tillåt mig ställa er några frågor. Kan ni i dag tala om för mig vilka nya möjligheter denna reform ger oss i förhandlingarna? Kan ni förtydliga vad jordbruket kommer att vinna på detta, trots att reformen kommer att medföra högst ödesdigra konsekvenser för våra jordbrukare?
De europeiska konsumenterna framför allt starkare krav på säkra livsmedel liksom produkter och produktionsvillkor med kvalitet. Dessa krav tar sig uttryck i allt striktare begränsningar för jordbrukarna när det gäller miljöhänsyn och hänsyn till djurs välbefinnande. Tror ni att ni kan bemöta deras förväntningar genom att kräva att endast produkter som uppfyller våra krav får komma in på den europeiska marknaden? I motsatt fall skulle det uppstå konkurrensstörningar på våra marknader, vilket skulle straffa våra egna produkter. När det gäller folkhälsa har unionen valt att förbjuda hormonbehandlat kött. Kommer ni att försvara denna ståndpunkt med bestämdhet, en ståndpunkt som vi inte vill se er ifrågasätta under några som helst förevändningar?
Vårt jordbruk producerar också högkvalitativa livsmedel som har fått ett erkännande med ursprungsbeteckningar, som ofta är en spjutspets för regionala ekonomier. Hur räknar ni med att försvara dessa beteckningar gentemot våra partner i WTO?
Vi stöder slutligen unionens moratorium för genetiskt modifierade organismer mot det överklagande som ingivits av Förenta staterna. Herr kommissionär! Vi räknar med att ni intar en offensiv och osviklig hållning för att försvara det europeiska jordbruket och konsumenternas krav och för att säga nej till några som helst eftergifter när det gäller att öppna marknader. Att ge upp allt för liberalismen kommer till sist att döma ut det europeiska jordbruket.

Della Vedova (NI).
Herr talman, herr kommissionär! Även jag hoppas att Cancún skall bli ett tillfälle att främja utvecklingen, men det borde bli det framför allt för att utveckla den internationella handeln, för att ytterligare avreglera handelsutbytet. Vi européer måste vara försiktiga så att vi inte tynger agendan med sådant som inte har med en avreglering av handeln att göra. Det skulle lägga hämsko på förhandlingarna. Ni har sagt, herr kommissionär, att vi har gjort vad vi måste göra när det gällde den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag tror att vi bara har gjort det som var absolut nödvändigt för att undvika att förhandlingarna läggs ned för gott, men mer har vi inte gjort. Vi har gjort för lite och för sent. Den gemensamma jordbrukspolitiken är fortfarande kraftigt protektionistisk till sin utformning. Vår kollega Nicholas Clegg har redan yttrat sig om detta. Jag skulle vilja ta sockret som exempel: hur kan man säga att den gemensamma jordbrukspolitiken inte är protektionistisk, till exempel när det gäller socker? Vad har socker med landsbygdens utveckling att göra? Vad har socker med klausulerna om miljöskydd eller social utveckling att göra? När det gäller sockret fortsätter vi att bedriva ren och hård protektionism till skada för jordbruksländerna, till exempel Moçambique. Och sockerpolitiken - ren och skär protektionism - är bara ett exempel. Mot den bakgrunden, herr kommissionär, kommer Europa fortfarande att ha mycket stora problem i Cancún.

Suominen (PPE-DE).
Herr talman, kommissionär Lamy! WTO-rundan i Doha kallades utvecklingsrundan redan vid det toppmötet: slutresultatet bör bli att utvecklingsländerna skall kunna dra mer nytta av fördelarna med globaliseringen. Detta måste också vara målet i Cancún i september.
När det gäller den här frågan kommer det att vara viktigt att se till att utvecklingsländerna får det tekniska och ekonomiska stöd de behöver för att utveckla sin kapacitet när det gäller förvaltning, industri, handel och export. Samtidigt kommer det emellertid också att bli nödvändigt att betona vikten av god förvaltning, god grannsämja, internt samförstånd och bekämpningen av korruptionen, eftersom dessa länder arbetar för att komma upp till de standarder som råder i de utvecklade länderna.
Den alarmerande utbredningen av aids, även om den inte är den enda epidemin, det finns många andra också, innebär att vi före toppmötet i Cancún måste riva ned de hinder som har förhindrat tillgång till mediciner till rimliga priser överallt. Det är ett svårt problem, politiskt och industripolitiskt sett, men det kan lösas.
En viss supermakt, när det gäller resurser och handelspotential, Ryssland, står fortfarande utanför WTO. Dagordningen för Cancún varken kan eller får inbegripa diskussioner om Rysslands interna lagstiftning eller frågan om att landets förvaltning måste vara lämpligt organiserad, eller hur förhandlingarna om ett WTO-medlemskap skulle kunna påskyndas. Europa har likväl ett mycket stort intresse av att Ryssland går med i WTO så snabbt som möjligt. Det är långtifrån bara Ryssland som lider av situationen som den är nu: de nuvarande förhållandena försvagar väsentligt de ömsesidiga ekonomiska förbindelserna mellan EU och Ryssland när det gäller investeringar och handel. Liksom de mindre utvecklade länderna - eller skall jag säga liksom de andra mindre utvecklade länderna? - bör även Ryssland få stöd för att utveckla landets förvaltning, tullsystem, beskattning och betalningar och andra sådana frågor, så att de når den tillförlitliga nivå som ett WTO-medlemskap kräver.
Kommissionen kommer att få ett hårt jobb med den här frågan i framtiden. Kommissionsledamot Lamy är van vid hårt och produktivt arbete, men det här särskilda verksamhetsområdet kommer också att medföra ekonomiska fördelar för Europeiska unionen.

McNally (PSE).
Herr talman! Utan att ta det för givet välkomnar vi Lamys samarbetsvilliga inställning till att arbeta med parlamentet.
Det finns vissa frågor som den socialdemokratiska gruppen, liksom andra, anser vara svåra: Singapore-frågorna, särskilt investeringar och konkurrens. Givetvis värdesätter vi båda dessa två.
När det gäller investeringar: för närvarande finns det mer än 2 000 bilaterala investeringsavtal. Det föranleder en omfattande komplexitet för utvecklingsländerna och en bristande maktbalans som inte kommer att försvinna i och med ett multilateralt fördrag.
När det gäller konkurrens: en naturlig dominans där endast ett fåtal företag verkar leder till höga kostnader, och utvecklingsländerna är de primära offren. Vi är emellertid fortfarande oroade över vår inställning till agendan från Doha, och vi är ännu inte övertygade om att WTO är rätt plats eller att detta är rätt tidpunkt för att diskutera investeringar och konkurrens.
Liksom kommissionsledamoten har vi lyssnat mycket noggrant till utvecklingsländerna. Vi vet att de känner stor oro i fråga om Singapore-frågorna. Förklaringen från de minst utvecklade ländernas handelsministrar den 2 juni klargjorde detta helt och hållet. Vissa av de större utvecklingsländerna motsätter sig fullkomligt förhandlingarna om dessa frågor. Följaktligen finns det ingen väg i närheten av det uttryckliga samförstånd som är nödvändigt. Vad borde EU göra under dessa omständigheter? Borde vi envisas och lura på ovilliga utvecklingsländer denna agenda? Om vi gör det kommer vi att få betala priset för detta under andra förhandlingar! Det finns många fler viktiga frågor, och de finns definierade i vår resolution och i kommissionens mandat. Låt oss koncentrera oss på dem i Cancún.

Herzog (GUE/NGL).
Vi är alla övertygade om att kampen för multilateralismen är en god kamp. Eftersom multilateralismen är hotad måste vi göra allt för att lyckas i Cancún. Men detta har något av det omöjliga över sig: å ena sidan försvarar amerikanerna sina intressen med alla medel samtidigt som de odlar myten om obegränsad frihandel, å andra sidan har många länder i syd ingen plats i världsekonomin, varför de diskuterar nu gällande handelsregler och kräver positiv särbehandling.
Hur kan unionen driva på för enighet genom att föra amerikanerna i rätt riktning? Jag noterar att det har gjorts positiva insatser, men är fundersam över flera punkter i riktlinjerna inför Cancún eftersom vi inte längre är höjda över misstanken att våra intressen och våra avsikter kan stå i strid med varandra.
För det första: hur kan vi bättre försvara den särskilda och differentierade behandlingen? Utvecklingsländerna är inte de enda syndarna, för vi är inte heller tydliga på denna punkt. Denna form av behandling täcker ett alltför stort område, vilket fråntar begreppet differentiering en verklig relevans. Frågan om regler ligger i en gråzon. Kan vi se över reglerna som rör TRIPs-avtalet och regionala zoner, och inte kringgå frågan om tekniköverföring?
För det andra stöder jag viljan att inte ge avkall på det mål som innebär att förbereda frågor om ?Singapore? - och här har jag delvis en annan uppfattning än McNally - eftersom detta rör centrala aspekter på sambandet mellan handel och utveckling. Men bör unionen hålla fast vid sin ursprungliga linje? Jag håller med om att vi bör ha ett nedifrån och upp-perspektiv, men bör vi inte ge ökat stöd till restriktioner, framför allt tidig etablering, som är förknippade med kravet på ett politiskt utrymme? Det är dessutom brådskande att stödja förhandlingarna i Cancún med kraftfulla samtidiga initiativ som syftar till att omfördela direktinvesteringar och garantera att de blir varaktiga.
För det tredje: när det gäller jordbruket försvarar vi en gedigen ståndpunkt när det gäller interna stöd och beräkning av tullsänkningar. Men kommer detta att gagna de mest utsatta länderna i syd, som producerar en enda vara och är nettoimportörer? Bör vi inte förbättra tillträdet till marknader, avskaffa exportbidrag för produkter som är strategiska för dessa länder och ta ett raminitiativ till förmån för rättvis handel?

Auroi (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Tack för att ni påminde mig om att den röda tråden i Cancún kommer att vara integreringen av utvecklingsländerna. Tack för att ni går från ord till handling på ett antal områden som WTO borde behandla annorlunda. Om vi vill vara solidariska med syd och de mest utsatta grupperna i vår egen zon är det omöjligt att betrakta hälsa och utbildning, men även vatten, energi och nödvändiga framsteg i hälso- och sjukvårdssystemen, som vilka handelsvaror som helst. Alla befolkningar måste gynnas av överkomliga priser för dessa verkligt allmännyttiga tjänster för mänskligheten.
Förhandlingarna om det allmänna tjänstehandelsavtalet måste ändra kurs. Rätten att få tillräcklig och sund föda är också en allmännyttighet för mänskligheten. Jordbrukare i nord och i syd bör kunna stödja möjligheter till verklig flerfunktionalitet. Landsbygdens utveckling, som är själva symbolen för en icke-kommersiell sektor och en central fråga både i dag och för framtiden, är en del i omstöpningen av den gemensamma jordbrukspolitiken, som nyligen bekräftades av rådet. Denna omstöpning stärker moduleringen, som är en positiv signal till våra småbönder och jordbrukarna i länderna i syd. Men om ni kan börja frikoppla stöden för spannmålsprodukter och kött måste exportbidragen bli mindre betydande och fortsätta att minska i betydelse. Trots detta måste vi skydda de europeiska jordbrukarnas särskilda produktion. Men för att solidariteten med bönderna i syd skall vara tydlig måste man låta dem gynnas av stödsystem som liknar den gemensamma jordbrukspolitiken, som fortfarande skyddar de europeiska jordbrukarna. Både i nord och i syd är jordbrukarnas främsta uppgift att försörja sina landsmän genom att fritt producera lämpliga livsmedel. Vi måste hjälpa dem med detta gentemot livsmedelsindustrins två eller tre monopol.

Sandbæk (EDD).
Herr talman! Sedan Världshandelsorganisationen grundades 1995 har avståndet mellan rika och fattiga länder ökat. Utvecklingsrundan från Doha levde inte upp till sitt namn. Nu skall tidsfristerna från Doha respekteras. McNally har fullständigt rätt i att det inte är rätt tillfälle att ta upp nya ämnen på dagordningen, där hänsyn varken tas till utvecklingsländerna eller till miljön. Det skulle avleda diskussionen från de ämnen som innebär ett främjande av målet om en bärkraftig utveckling. Ett mål som, tillsammans med fri och rättvis handel och utrotning av fattigdomen, är inskrivet i utkastet till Europeiska unionens nya författning. Nu har Europeiska unionen verkligen möjlighet att bevisa att författningen inte enbart är en papperstiger. Europeiska unionen bör nu se till att alla länder kommer till tals vid förhandlingarna och inte som vanligt endast de rika, privilegierade länderna, som ser till sina egna intressen. Mötet i Cancún bör resultera i konkreta framsteg för utvecklingsländerna och visa att de rika länderna verkligen är villiga att prioritera bekämpningen av fattigdomen. Slutligen bör man sent omsider se till att regeringarna inte har monopol på att förhandla fram och genomföra WTO-avtal, utan att det i stället inrättas en folkvald församling.

Souchet (NI).
Herr talman! I en bra förhandling både ger och tar man. Om Europa får lika mycket som det redan har gett bör vi få mycket igen i Cancún. Det uttryckliga syftet med reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken var väl att förbättra unionens förhandlingsläge i Doharundan, inte att utforma en jordbrukspolitik som européerna behöver?
Jag har därför följande fråga: vilka omfattande eftergifter kräver unionen av sina partner som kompensation för den strömflod av ensidiga eftergifter som EU har gått med på sedan Uruguayrundan avslutades? Jag skall nämna några: initiativet ?Allt utom vapen?, det ensidiga slopandet av importavgifter på spannmål från området kring Svarta havet, beviljande av tullkvoter, frikoppling av kompensationsstöden och en motsvarande nedmontering av våra gemensamma organisationer av jordbruksmarknaderna.
Jag hoppas att unionen åtminstone kommer att återuppta det olyckliga Blair House-avtalet till förhandling, eftersom det inte tillåter oss att föra en konsekvent politik för att utveckla oljeväxtodling och leder till att vår produktion stagnerar på den löjeväckande nivån 1 miljon ton, samtidigt som världsproduktionen ökar med 5 procent per år och i dag överstiger 300 miljoner ton. Jag hoppas också att kommissionen kommer att driva igenom principen om folkens rätt att nära sig själva, en grundläggande princip för kvantitativ och kvalitativ livsmedelssäkerhet. Vi får inte låta strukturellt exporterande länder tvinga oss att öppna gemenskapens marknad för produkter som Europeiska unionen producerar ett överskott av eller för produkter - herr talman - som vi vill ha strikta regler för, till exempel produkter som innehåller GMO.

Schwaiger (PPE-DE).
Herr talman, kommissionär Lamy! I dagens debatt är vi alla överens om att vi måste låta utvecklingsländerna i större grad än hittills dra nytta av fördelarna med en fri och rättvis världshandel. Det innebär att de måste få större tillgång till industri- och jordbruksprodukterna på vår marknad. Det förutsätter dessutom en förbättring av deras kunskaper så att de kan etablera sig på de olika marknaderna samt av deras förmåga att aktivt och sakkunnigt företräda sina egna intressen i Världshandelsorganisationens förhandlingar.
Därför stöder vi kommissionens försök att genom tekniskt bistånd underlätta dessa länders inträde på världsmarknaden som självständiga aktörer. Men om vi skall tänka på att WTO-förhandlingarnas främsta mål i själva verket är ekonomisk tillväxt för alla handelspartner innebär det givetvis också att vi i förhandlingarna, när vi erbjuder tillträde till marknaden, kan utveckla en lämplig strategi gentemot utvecklingsländerna för att i praktiken göra dem medvetna om fördelarna med förhandlingar kring de klassiska frågorna om marknadstillträde och konkurrens och även om andra frågor.
Vi är angelägna om att inom ramen för GATS-förhandlingarna åstadkomma en försiktig utvidgning av området för tjänsternas giltighet, men vi håller fast vid den kulturella och organisatoriska mångfalden i Europa som även påverkar områden som hälsa och utbildning, den audiovisuella sektorn och lokala tjänster av allmänt intresse. Vi anser emellertid att det inte kan ligga i vårt intresse att låta ytterligare områden bilda undantag och utesluta dem från marknadsbestämmelserna för tjänster. Europa är världsledande när det gäller tillhandahållandet av tjänster. De som här intar en defensiv och protektionistisk ståndpunkt erkänner inte Europeiska unionens starka sidor och konkurrensfördelar.
Om WTO:s bestämmelser kan sägas att vi särskilt bör hålla fast vid bestämmelserna om förfarande, öppenhet och tvistlösning och att WTO bör utvidgas och bli en oberoende, internationell jurisdiktion i handelsfrågor.

Mann, Erika (PSE).
Herr talman! Jag vill passa på detta tillfälle att informera kommissionsledamoten om att Europaparlamentet tillsammans med Interparlamentariska unionen kommer att anordna ett möte i Cancún igen. Det har vi gjort förut. Syftet med initiativet är att även parlamentsledamöter från WTO:s medlemsstater skall få träffas och utväxla information. Dessutom anser vi att många handelsfrågor skiljer sig allt mer från de traditionella handelsfrågor som tidigare har behandlats och avser mycket känsliga områden som är mycket angelägna för många medborgare. Det gäller tjänstesektorn, men det gäller även många andra områden. Mötet kommer att äga rum den 9 och 12 september i Cancún, och Europaparlamentet har då en ledande roll. Många av våra kolleger kommer att finnas på plats. Det skulle glädja oss om alla kolleger som har intresse av detta sprider informationen vidare. 
Låt mig nu ta upp en annan fråga som har väckts av kollegan Nick Clegg, nämligen: Kommer ni, oberoende av om konventet beslutar det, att godkänna att parlamentet ger sitt samtycke till det avtal som skall förhandlas fram i Cancún, när och hur det avtalet än kommer att ingås?
Min tredje fråga: Skulle ni än en gång kunna upprepa i dag att parlamentet skall ge sitt samtycke och - inom ramen för artikel 133-kommittén - få rätt att delta och få information på samma villkor som rådet, och kan ni dessutom än en gång avge en förklaring om att parlamentet även kommer att vara delaktigt inom ramen för mandatstilldelningen?

Boudjenah (GUE/NGL).
Några dagar före det senaste toppmötet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna uttryckte ni, herr kommissionär, er glädje över, jag citerar ?de solida handelsförbindelserna mellan unionen och Förenta staterna som gör att vi kan arbeta samordnat med Dohaprogrammet?. Men inför Cancún är det avgörande att Europa engagerar sig utan rädsla för att skilja sig från de amerikanska riktlinjerna på ett flertal områden. Detta förväntar sig de som uttrycker - i likhet med vad handelsministrarna i de minst utvecklade länderna nyligen gjorde - WTO:s oförmåga att respektera tidsplanen från Doha och att slutföra förhandlingarna om beslut till förmån för utveckling, om tillgång till läkemedel, om den särskilda och differentierade behandlingen och om handeln med jordbruksprodukter. För stunden har ingenting gått framåt.
Jag vill upprepa att jag är rädd att denna ?utvecklingsdimension? försvinner till fördel för en politik som endast prioriterar handeln och det dogmatiska beslutet att avreglera handeln. Samtidigt som klyftan mellan rika och fattiga länder fördjupas är det svårt att acceptera viljan att ta med nya frågor som investeringar, konkurrens eller offentlig upphandling.
Det allmänna tjänstehandelsavtalet hotar offentliga tjänster och statens uppgifter, samtidigt som man ännu inte har gjort någon utvärdering av avregleringarnas följder. Under sådana förhållanden krävs det ett moratorium. Rätten till hälso- och sjukvård, utbildning, säkra livsmedel och energi bör överskugga handelsintressena. Europeiska unionen måste i stället agera för en demokratisering av det internationella handelssystemet och samarbeta nära med utvecklingsländerna, så att utvecklingsmålen sätts högst.

Belder (EDD).
Herr talman! Dagordningen för den kommande ministerkonferensen är mer än fylld och innehåller ett antal ämnen av grundläggande vikt. Jag nämner mediciner som kan rädda liv och jordbruk. Dessutom har vi den uppgiften att göra det möjligt för de fattiga länderna att uppfylla normerna för arbetsförhållanden, djurens välbefinnande och miljö, varigenom de kan införa sina produkter i Europa. För detta ändamål måste producenter i utvecklingsländerna få hjälp på området för produktionen av och handeln med produkter i enlighet med de europeiska normerna.
I detta sammanhang vill jag plädera för en begränsad dagordning som innehåller de viktiga ämnen jag nämnde. Jag ber därför kommissionsledamoten att koncentrera sin insats på dessa ämnen, så att konkreta resultat kan uppnås. Att förhandla om nya ämnen är visserligen kommersiellt något mer tilltalande för Europa, men utvecklingsländer har helt enkelt inte kapacitet för detta.
Framgången i Cancún kommer därför att mätas i förhållande till utvecklingsländernas intressen. Det är ju trots allt en utvecklingsrunda.

Ferrer (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Att nå några viktigare framsteg i Cancún med genomförandet av utvecklingsagendan kommer inte att bli lätt med tanke på att alla WTO-medlemsländers intressen måste återspeglas, att hänsyn måste tas till de frågor som oroar de mindre utvecklade länderna och att förhandlingarna omfattar så många skilda frågor.
Alla dessa frågor är av grundläggande vikt för att se till att de multilaterala handelsförbindelserna bidrar till ekonomisk tillväxt, om vi vill att tillväxten skall vara rättvis och att också de mindre utvecklade länderna skall kunna dra fördel av den. Det är därför det är nödvändigt att göra framsteg på alla fronter när det gäller utvecklingsagendan, och om möjligt inom de planerade tidsgränserna, i linje med de ansträngningar som ni genomför i Europeiska unionens namn.
Eftersom mitt inlägg måste vara kortfattat kommer jag att begränsa mig till att tala om tillträde till marknaderna för industriprodukter. Jag kommer särskilt att ta upp, vilket är logiskt, produkter från textil- och konfektionssektorn och de bestämmelser som styr den internationella handeln.
När det gäller den här frågan vill jag för det första be er, herr kommissionär, att vaka över att det inte sker några sänkningar av Europeiska unionens tullavgifter till dess att de övriga länderna har nått de tullnivåer som unionen har.
För det andra ber jag er att inom ramen för TRIPs-avtalen ägna särskild uppmärksamhet åt frågan om design och modeller och konsumtion av varumärkesrättigheter för registrerade varumärken och bekämpningsåtgärderna mot förfalskning och piratkopior.
Slutligen vill jag be er att verka för en förenkling av mekanismerna för handelsförsvar för att göra dem smidigare och effektivare, eftersom det är oförenligt med avregleringen av marknaden att det finns tullmurar, högsta tullsatser och andra handelshinder än tullhinder. Alla medlemsländer är skyldiga att följa Världshandelsorganisationens bestämmelser, och det måste följaktligen garanteras att dessa bestämmelser följs. Ett annat viktigt skäl är att textil- och konfektionsindustrins framtid beror på detta, vilket ni är mycket väl medveten om, herr kommissionär.

Garot (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Efter reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken måste vi nu ta itu med Cancún. Det är uppenbart att vi i det sammanhanget måste hävda Europas handelsmål genom att visa vår vilja att minska skillnaderna i utveckling mellan nord och syd, mellan utvecklade länder och andra.
På jordbruksområdet måste vi givetvis gå med på att förstärka den särskilda och differentierade behandlingen för de utvecklingsländer som redan omfattas av Marrakechavtalet. Vi måste också befästa resultaten från Doha när det gäller den betydande minskningen av våra exportbidrag, och parallellt se till att denna åtgärd avser alla exportbidrag eftersom vi vet att unionen inte är den enda part som berörs.
Samtidigt är det självklart att unionen måste ta avstånd från Förenta staternas senaste lagförslag på jordbruksområdet, som skyddar de amerikanska producenterna mot osäkerheter på marknaderna och som därmed riskerar att skapa ett alltför stort utbud och sjunkande priser på världsmarknaderna. Bortsett från detta, herr kommissionär, måste unionen försvara varje WTO-medlems rätt att fastställa egna normer för produktion och livsmedelssäkerhet och att tillämpa dem på produkter som tar sig in på deras marknad. Europeiska producenter har rätt till denna importgaranti, liksom ett internationellt erkännande av de geografiska beteckningar som uppvärderar deras regioner och traditionella kunnande.
Herr kommissionär! Sammantaget sett bör Cancún vara ett plus för utvecklingsvärlden, dock utan att vara ett minus för den stora majoriteten små och medelstora europeiska jordbruksföretag.

Chichester (PPE-DE).
Herr talman! Vi bör akta oss för att väcka alltför många förhoppningar och ha alltför höga ambitioner på alltför många fronter genom att överbelasta agendan för Cancún. Likväl kan vi inte överbetona att handel är positivt för båda parter. Det finns en stor mängd forskning och empiriska rön som stöder denna uppfattning. Vi måste koncentrera oss på att avlägsna hinder och förbättra tillgången, eftersom det gagnar alla parter som idkar handel.
Jag uttrycker min förhoppning att reformpaketet för den gemensamma jordbrukspolitiken kommer att övertyga våra handelspartner om vår goda vilja i detta avseende. Men jag kan inte hjälpa att jag undrar huruvida de, såväl som vi, kommer att få vänta ända tills den slutliga texten kommer innan detaljerna blir tillgängliga för oss. Jag konstaterar den mängd tvister som vi har med våra partner på andra sidan Atlanten, i synnerhet den som rör genmodifierade organismer och tillträde till EU:s marknad, som nu har hänskjutits till tvistlösningsförfarandet. Jag hoppas att Cancún eller tvistlösningsförfarandet kommer att göra det möjligt för oss att lösa den här sortens tvister, för EU skall inte ses som en fästning av privilegierade länder.
Cancún ligger i den nya världen. Jag hoppas att det kommer att skapa en möjlighet att föra de två sidorna, på varsin sida av Atlanten - den gamla världen och den nya världen -, samman för att lösa handelstvister, till ömsesidig fördel för våra medborgare och våra ekonomier. Så jag önskar kommissionsledamot Lamy och mina kolleger som skall resa som en del av Europaparlamentets delegation ett framgångsrikt möte.

Désir (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Konferensen i Cancún bådar inte gott, och man får känslan av att Europeiska unionen kommer att göra den ännu mer invecklad med sin förhandlingsstrategi. Cancún lovar inte gott på grund av utvecklingsländernas samlade frustrationer sedan slutet av Uruguayrundan, vilket redan har lett till att Seattlekonferensen misslyckades. Tilliten sätts än en gång på prov, eftersom flera viktiga löften från Doha inte har hållits och tidtabellen inte har respekterats. Detta gäller tillgång till läkemedel, men också den särskilda och differentierade behandlingen, frågorna om genomförande, reformen av tvistlösningsförfarandet och andra områden. Frågan som infinner sig är vad Europa kommer att använda sitt stora inflytande till under förhandlingarnas gång. Kommer det att utnyttjas för att gå utvecklingsländerna till mötes och återuppbygga förtroendet, eller kommer EU att hålla fast vid en inskränkt vision om sina handelsintressen?
Låt oss ta Singapore-frågorna. Varför denna tonvikt på viljan att till varje pris påtvinga utvecklingsländerna ett multilateralt investeringsavtal, som de inte vill ha? De förstår inte varför reglerna och villkoren för utländska investerares verksamhet i deras länder måste lyda under WTO:s behörighetsområde. Men ni envisas med att detta är Europeiska unionens villkor för ett avtal i Cancún. Får ni inte känslan av att ni lastar båten onödigt tung? Ni ger er in i en dragkamp mellan Europeiska unionen och utvecklingsländerna. Vi skulle tvärtom vilja ha en allians mellan Europeiska unionen och länderna i syd.
Ni har fått höra talare från skilda politiska grupper och på många olika sidor här i kammaren be er koncentrera er på det viktigaste. Använd ert, Europeiska unionens, inflytande - som är stort - för att förbättra den särskilda och differentierade behandlingen, gör framsteg när det gäller tillträde till marknader, reformera tvistlösningsförfarandet, ta hänsyn till miljön, ge tillgång till läkemedel, inte till förmån för ett avtal om investeringar, offentlig upphandling eller konkurrens, frågor som inte bör ingå i WTO:s behörighetsområde.

Rübig (PPE-DE).
Herr talman, kommissionär Lamy, mina damer och herrar! När vi talar om WTO-förhandlingarna i Cancún har vi ett tydligt mål i sikte. Vi behöver rambestämmelser för världsekonomin. Om vi inte lyckas skapa ramvillkor i tid kommer vi att hamna i konfliktsituationer som kan vålla stora problem för oss i Europa, och inte bara för oss i Europa utan för hela världen.
20 procent av vår sysselsättning är beroende av världshandeln, och därför är det högst angeläget för oss att konstatera vilka marknader vi har tillgång till i framtiden. Vi har nu tio nya kandidatländer som kommer att öka befolkningen i EU med 20 procent och erbjuda en intressant marknad med en intressant produktionsteknik. I hela världen väntar miljarder konsumenter på de produkter och tjänster som vi framställer.
Vi bör dock alltid vara medvetna om att Europas framgångar bottnar i aktiva insatser från små och medelstora företag. 80 procent av skatteintäkterna kommer från dessa företag. Därför bör vår främsta strävan vara att skapa de förutsättningar som krävs för att små och medelstora företag skall kunna delta i den internationella handeln. Därför kräver vi att Världshandelsorganisationen offentliggör alla anmälda importbestämmelser, så att det äntligen framgår klart och tydligt vilka bestämmelser - vilken märkning, vilka förpackningar, vilka tullsatser - som gäller vid leveranser till ett visst land.
Många frågor som är enkla för ett koncernföretag och dess experter att besvara är omöjliga att besvara för ett litet företag på två eller fem personer. Därför kräver vi att ett register upprättat av WTO över alla länders importbestämmelser offentliggörs, till exempel med uppgifter om att det på Internet finns ett standardformulär på ett av de vanligare språken som kan ifyllas.
Vi vill uppnå att små och medelstora företag i utvecklingsländerna även får chansen att exportera, samtidigt som vi kräver att de 18 miljoner små och medelstora företag som i dag finns i Europeiska unionen, och särskilt de som är intresserade av en världsomfattande export, kommer till sin rätt och får en rättvis chans i WTO. Dessa företag sysselsätter nämligen två tredjedelar av Europeiska unionens arbetstagare, och jag anser att de är värda att satsa på.

Cunha (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill göra två kommentarer om den strategi vi skall följa i Cancún i september. Den första är att Dohadeklarationen är mycket tydlig då det gäller att garantera den bästa balansen mellan kommersiella och icke-kommersiella aspekter när det gäller handeln. Frågor som försiktighetsprincipen, livsmedelssäkerheten, grundbestämmelserna för genetiskt modifierade organismer och även respekten för ursprungsbeteckningar och geografiska angivelser är här avgörande aspekter. Vi måste klargöra att det sätt som flera tredje länder använder våra geografiska benämningar och ursprungsbeteckningar på är helt oacceptabelt. Dessa benämningar och beteckningar är knutna till en kultur, ett geografiskt område och en historia i form av generiska eller halvgeneriska produkter. Att producera och sälja produkter med beteckningar som ?Portvin?, ?Madeira?, ?Champagne?, ?Parmaskinka? eller ?Manchegoost? och liknande i Förenta staterna, Australien, Kanada och Nya Zeeland är helt oacceptabelt eftersom det innebär att man lägger sig till med en handelsfördel som man inte har rätt till.
Den andra kommentaren är för att påminna om att den färska reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken ger oss alla förutsättningar att inta en mer offensiv ståndpunkt i förhandlingarna. I stället för att bara försvara frågan om skyddet av geografiska angivelser och icke handelsrelaterade angelägenheter kan vi också försöka införa en lång rad bestämmelser, framför allt att skära ned exportkrediterna, de offentliga handelsföretagen och missbruket av livsmedelsstödet och minimiklausulen. Vi kan se till att alla rika länder ger de 49 fattigaste länderna samma villkor som EU gjorde med initiativet ?Allt utom vapen?. Vi kan framtvinga en tydlig distinktion mellan utvecklingsländer och de fattigaste länderna i världen, eftersom det inte är realistiskt att placera Indien, Malaysia, Indonesien eller sydamerikanska länder och dramatiskt fattiga länder som Moçambique, Tchad eller Burkina Faso eller de flesta AVS-länder på samma nivå. Förutom jordbruket så gäller detta även till exempel textil- och beklädnadsindustrin, där en total öppning av gemenskapsmarknaden för produkter från den första gruppen länder skulle förstöra tusentals jobb i Europeiska unionen, framför allt i de fattigaste länderna som släpar efter mest, såsom Portugal, Grekland och Spanien, eller de nya länderna i Östeuropa.
Vi hoppas alltså att man i Cancún kommer fram till en grundläggande balans mellan alla dessa dimensioner, annars kommer globaliseringen att förkastas av vårt samhälle.

Maat (PPE-DE).
Jag skulle vilja ge kommissionen en komplimang för det faktum att man har lyckats nå ett nytt jordbruksavtal som erbjuder gott om möjligheter till ett nytt WTO-avtal. Det finns inte ett direkt stöd för någon enda produkt, och försåvitt det fortfarande existerar importavgifter inom Europeiska unionen är produktionen begränsad och en betydande del av världsmarknaden har givits upp. På det sättet har kvoteringen av mejeriprodukterna i Europeiska unionen lett till att vi har givit upp fem procent av vår andel i världshandeln. Jag måste tyvärr konstatera att dessa fem procent ännu på intet sätt har utnyttjats av utvecklingsländerna. 
Dessutom har Europeiska unionen slutit ett handelsavtal med de 48 fattigaste länderna i världen, och vi erbjuder fritt marknadstillträde till många tidigare kolonier och till Balkanländerna. Om vi i detta sammanhang lägger på minnet att vi står inför en enorm utvidgning av unionen måste vi konstatera att Europeiska unionen har givit en väldig impuls till den fria handeln. Redan nu är det så att vi importerar mer jordbruksprodukter från tredje världen än Förenta staterna, Kanada, Japan, Australien och Nya Zeeland tillsammans. Det innebär att Europeiska unionen har en öppen hållning och därmed bidrar i hög grad till ett nytt världshandelsavtal.
Det skulle därför förvåna mig om vissa grupperingar, också i detta parlament, skulle hävda att detta avtal inte går tillräckligt långt. Vi har gått längre än något annat handelsblock; vi erbjuder mer marknadstillträde än något annat handelsblock. Det innebär att just denna vår starka ställning kommer att försvaga oss om vi inte uppträder enade. Genom att undergräva den gemensamma europeiska ställningen kommer det att bli ännu mindre uppmärksamhet i världen för frågor som inte rör handel, såsom djurens välbefinnande, livsmedelssäkerhet och miljö, men också sociala aspekter. Det är just den kvalitet som Europa kan erbjuda om man sluter ett nytt världshandelsavtal.
Herr talman! Jag vill ännu en gång framföra mina komplimanger till Europeiska kommissionen, till kommissionsledamot Lamy och till hans kollega Fischler. Jag hoppas att detta parlament kommer att ställa sig enat bakom kommissionen. På grundval av de nuvarande avtalen om reformeringen av jordbrukspolitiken är vi nämligen starka vid nya förhandlingar, och vi har mycket att erbjuda världen på området för social rättvisa, men också på området för frågor som inte rör handel.

Lamy
Herr talman! Som inläggen har visat har 2000-talets multilaterala handelsförhandlingar många aspekter och sammanflätar intressen och värden så att de blir i princip oförenliga, åtminstone för oss européer. De väcker också frågor - vilket man inser när man lyssnar till er - om viktiga jämviktsförhållanden på den internationella arenan: mellan nord och syd, nord och nord och syd och syd. Jag skulle vilja svara kortfattat på ett antal av era inlägg genom att gruppera dem under tre teman: först det som handlar om tillträde till marknader, sedan det som avser världshandelns regler och slutligen ett flertal övriga frågor som inte nödvändigtvis hänger samman med de två första, men som förtjänar att klargöras.
När det först och främst gäller tillträde till marknader inom industrisektorn håller jag med om vad som har sagts. Vi måste välja den riktning som ett antal utvecklingsländer vill gå i. Det är deras intresse, och det är vårt. Vi får dock komma ihåg att det också finns ett intresse av att avreglera handeln med förädlade produkter mellan länderna i syd. Handeln med förädlade produkter svarar fortfarande för 80 procent av världshandeln. Här finns således alla de dimensioner jag talade om, och Ferrer har rätt i att man inte bör stanna vid tullfrågor på det här området, utan också uppmärksamma andra hinder än tullhinder.
Ni har alla - och det är helt i sin ordning - talat mycket om jordbruket, vilket ligger i linje med aktuella händelser. Det stämmer att reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, som antogs förra veckan, får mer spektakulära följder när det gäller disciplinen - dvs. det finansiella stödet till våra jordbrukare - än när det gäller löften om ett mer omfattande tillträde till marknader i framtiden. Men vi har ännu inte gått med på att inom WTO bekräfta, på något sätt, de discipliner som vi har beslutat om sinsemellan. På internationell nivå är vi fria att bekräfta dem eller inte, och vi kommer att göra det om andra gör likadant. Vi måste alltså sträva efter att få någonting tillbaka, och det är vad vi kommer att ägna oss åt nu, eftersom stödet faktiskt kompenserar för vissa handikapp alternativt gör det möjligt att ta hänsyn till konsumenternas och de europeiska medborgarnas intressen och farhågor. Som Auroi och Bernier sade kan vi tack vare vårt stöd kompensera för handikapp eller ytterligare begränsningar av detta slag.
Clegg frågade om det fortfarande finns marginaler i förhandlingarna när det gäller tillträde till marknader. Jag är säker på att han låter mig och Fischler vara diskreta i frågan om hur mycket vi har på fickan. Att förhandla med öppna fickor är, vilket Clegg vet, inte särskilt bekvämt. Våra fickor kommer därför inte att vara öppna vid ett offentligt sammanträde som dagens. Samtidigt har han rätt, och Della Vedova påpekade samma sak. Den kommande reformen av sockermarknaden, vilken Fischler och kommissionen har aviserat för hösten, lovar i det avseendet troligen mer i fråga om en högst intressant produkt för utvecklingsländerna.
Jag vill påpeka - och jag vill då svara Souchet - att reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken har genomförts av europeiska skäl, av européer och för européer. Om den förbättrar vårt läge i en internationell förhandling är det ett plus, men det var inte vårt ursprungliga motiv. Vårt motiv, vilket för övrigt föreskrevs av Europeiska rådet i Berlin, var att göra en halvtidsutvärdering av ett antal organisationer av marknaderna och av hur vårt jordbruksstöd fungerar.
När det gäller regler har flera bland er tagit upp frågan om tillgång till läkemedel. Jag skall inte upprepa vad jag sade i mitt inledande anförande. Europeiska unionens ståndpunkt i denna fråga är tydlig: vi stöder kompromissen från december, och vi förväntar oss att amerikanerna också sluter upp kring den, för i annat fall kommer det troligtvis att bli stora problem i Cancún.
Det stämmer att icke-kommersiella frågor, som bland annat togs upp av Van den Berg, kommer att tas upp till förhandling, även frågor som berör jordbruket: djurs välbefinnande, miljö och livsmedelssäkerhet. Det finns också frågor som handlar om reglering av världshandeln, till exempel geografiska beteckningar, som Garot och Cunha talade om. Ni har rätt. Vi kan inte säga till jordbrukarna att det är dags att tänka mindre på kvantitet och mer på kvalitet utan att förhålla oss logiska till vår dagordning, som går ut på att förstärka, förenkla och effektivisera det som i dag föreskrivs i WTO:s texter i fråga om skydd: geografiska beteckningar.
Det sista känsliga ämnet: de s.k. Singapore-frågorna, framför allt investeringar. Vår utgångspunkt har alltid varit att en god internationell multilateral grund alltid är bättre än en dålig djungel av bilaterala avtal. Ni sade med rätta att ett antal utvecklingsländer inte är entusiastiska. Inte alla förresten! Vissa andra är klart positiva till att inleda förhandlingar i de här frågorna, särskilt investeringar. De utvecklingsländer som uttrycker sig i den frågan gör det egentligen lite på det sätt som jag har fått höra här i eftermiddag: det finns de som är starkt för, det finns de som är starkt emot, det finns de som säger ?kanske? och det finns de som är emot ?om inte?. I det läget befinner vi oss, och jag vill svara Désir att när det gäller valet mellan bilateral djungel och multilateral ordning har jag ofta hört honom uttala sig mer positivt till multilateralism än nu i eftermiddag.
Vilken väg bör vi följa? Vi bör förbli beslutsamma om att det är nödvändigt att ta itu med dessa frågor, men samtidigt bemöta ett antal utvecklingsländers berättigade och upprepade farhågor för att de kommer att förlora sin självständighet i den ekonomiska politiken genom att ingå multilaterala avtal om den här typen av frågor. Vi måste hitta en modell som löser dessa problem. Men allmänt sett är jag fortfarande övertygad om att multilateralt är bättre än bilateralt på de här områdena.
När det gäller den särskilda och differentierade behandlingen och frågorna om genomförande tror jag att jag påpekade, i mitt inledande anförande, att Europeiska unionen är öppen och att det snarare handlar om att övertyga andra parter i nord - Förenta staterna, Japan, Kanada - om att visa något större flexibilitet. Vi arbetar på det.
Jag skall ta upp ytterligare två eller tre frågor. När det gäller bomull, herr van den Berg, är det inte unionen som för en gångs skull sitter bland dem som anklagas av utvecklingsländerna. Vi exporterar inte bomull. Vi importerar enorma mängder bomull, och den produktion vi har berättigar inte till exportbidrag. Vi producerar omkring 2 till 3 procent av världens bomull. I dag är det således Förenta staterna som ifrågasätts på denna punkt.
McNally och Van den Berg talade om grundläggande arbetsnormer. Denna fråga står tyvärr inte på Cancúnprogrammet, eftersom det inte ingick i programmet för den förhandlingsrunda som inleddes i Doha. På programmet i Cancún står en del av de frågor som lanserades i Doha, men inte alla. Samtidigt kan vi inte lägga nya frågor till Dohaprogrammet. Ni känner till vår ståndpunkt: vi beklagar att vi inte lyckades bättre med att förena grundläggande arbetsnormer och Världshandelsorganisationens regler. Vi har på något sätt nöjt oss med att åstadkomma detta inom vår bilaterala politik. Därför kan vi tyvärr inte hoppas på goda nyheter från Cancún i den frågan. Vi måste invänta en ny förhandlingsrunda för att kunna lägga frågan på bordet igen.
När det gäller frågan om vad kommissionen anser om parlamentets deltagande vid förhandlingarnas slut har jag, å kommissionens vägnar, inga invändningar mot att förhandlingsresultaten går till en omröstning i Europaparlamentet, givetvis under förutsättning att ministerrådet inte har en annan uppfattning. Under alla omständigheter är detta kommissionens ståndpunkt, och jag svarar därmed Mann och Clegg.
När det gäller Rysslands anslutning till WTO kan jag berätta för Suominen att det är något vi arbetar på. Jag tillbringar för övrigt min dag här hos er tillsammans med min kollega German Gref, som är Rysslands ekonomi- och finansminister och den förhandlare som utsetts av Putin. Det här är nog vår sjätte förhandlingsrunda, och ni har - tack vare eftermiddagens debatt - gett honom tillfälle att göra en rundtur i den vackra staden Strasbourg, och jag är säker på att han är mycket tacksam gentemot er för det.
Jag kan berätta för Auroi och Boudjenah att vi diskuterade det allmänna tjänstehandelsavtalet bara för några veckor sedan. Europaparlamentet har antagit sin ståndpunkt. Jag återkommer därför inte till detta.
Slutligen har vi den goda nyhet som Mann gav oss, nämligen Europaparlamentets och Interparlamentariska unionens gemensamma manifestation i Cancún, och det arbete som hon, Schwaiger, Plooij-van Gorsel och många andra har gjort för att få de nationella parlamenten mer delaktiga i WTO:s arbete, vilket är en god nyhet för kommissionen. Ni vet att vi stöder era ansträngningar i den frågan.

Talmannen.
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit sex resolutionsförslag.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om Internationella brottmålsdomstolen.

Frattini
. (IT) Herr talman, kommissionär Lamy, mina damer och herrar! För det italienska ordförandeskapet är det en stor ära, men även ett stort ansvar, att ta till orda inför Europaparlamentet när det gäller Internationella brottmålsdomstolen. Det är en ära, eftersom Italien redan från början har stött brottmålsdomstolen, mer än något annat land, och eftersom det är det land som gett namn åt Romstadgan. Men samtidigt innebär det ett stort ansvar att med samma beslutsamhet som våra föregångare fortsätta ansträngningarna från det internationella samfundets sida att vitalisera en internationell jurisdiktion som sätter stopp för straffriheten för de personer som gjort sig skyldiga till de mest avskyvärda brott.
Domstolen är en stor framgång. Hittills har 90 stater undertecknat Romstadgan. Domstolen genomförde i år sitt invigningssammanträde och valde sin ordförande, sina domare, sin åklagare och sin notarie. Domstolen är i dag en realitet och fullt verksam i samband med internationella förbindelser. Europeiska unionen kan känna sig stolt över att ha gett ett så viktigt bidrag till denna utveckling. Det italienska ordförandeskapet har ett viktigt arv att försvara, och det tänker det göra. För ett par dagar sedan, den 16 juni, upprepade rådet sitt stöd för domstolen i en gemensam ståndpunkt som politiskt bekräftar Europeiska unionens fullständiga stöd för denna institution. På grundval av den gemensamma ståndpunkten kommer handlingsplanen från maj 2002 att uppdateras. Aktionen till stöd för domstolen kommer att förbli en viktig del av unionens utrikespolitiska handlande. Som alla vet kommer Europeiska unionen i det sammanhanget att ställas inför känsliga och komplicerade frågor, men detta kommer sannerligen inte att minska vår beslutsamhet.
Vårt initiativ kommer att gå i olika riktningar. För det första kommer Italien att företräda Europeiska unionen i samband med det andra mötet med signatärstaterna i september. Vi förbereder oss omsorgsfullt inför detta möte, och vi kommer att göra vårt yttersta för att lösa alla de frågor som fortfarande är olösta när det gäller institutionen och dess funktion. För att garantera att domstolen fungerar effektivt och för att garantera dess självständighet kommer Europeiska unionen för det andra att fortsätta uppmuntra staterna att snabbt och fullständigt överföra sina bidrag i enlighet med vad som bestämdes av mötet med signatärstaterna och att uppfylla avtalets bestämmelser om domstolens immunitet och privilegier. För det tredje kommer Europeiska unionen att fortsätta begära av de stater som ännu inte har undertecknat stadgarna att göra detta, eftersom vi anser att det är önskvärt och nödvändigt med en så bred anslutning som möjligt. I enlighet med det som sägs i den gemensamma ståndpunkten har en omfattande upplysningsverksamhet inletts, framför allt i samband med den politiska dialogen med tredje land. För det fjärde kommer Europeiska unionen att fortsätta försvara Romstadgans integritet, och detta gäller även inom ramen för förbindelserna med våra vänner i Förenta staterna. Som ni kan föreställa er, så är detta en ofta förekommande punkt på agendan i den transatlantiska dialogen, och frågan togs upp så sent som i förra veckan under toppmötet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna i Washington. Mina damer och herrar! Vår ambition är att fortsätta föra en så omfattande dialog som möjligt om alla aspekter av denna fråga med Förenta staterna. Vi har samma grundläggande värderingar som Förenta staterna, och vi tillmäter målet att få slut på straffriheten för de allvarligaste brotten och att identifiera de personer som begått dem samma betydelse - stor betydelse - som de gör. Men objektivt sett - det måste vi medge - finns det olika uppfattningar när det gäller att bedöma domstolens roll. På grund av deras stora exponering på den internationella scenen är Förenta staterna oroliga för möjligheten till politiskt motiverade anklagelser mot sina medborgare. Europeiska unionen hävdar att domstolens stadgar ger tillräckliga garantier för opartiskhet och självständighet, till exempel de högt meriterade domarna och principen om komplementaritet när det gäller domstolens verksamhet, för att kunna dämpa, eller snarare skingra, oron för ett eventuellt felaktigt utnyttjande av den institutionens verksamhet. Mina föregångare har gett detta parlamentet aktuell information om utvecklingen när det gäller diskussionen mellan Europeiska unionen och Förenta staterna och när det gäller de initiativ som tagits av båda parter. Jag tänker inte upprepa det som alla känner till, men jag vill beskriva för er hur vi från italienskt håll har för avsikt att gå vidare under ordförandeskapet.
Förenta staterna fruktar, bland annat, att domstolen skulle kunna utgöra ett hot, även om det bara är indirekt, för de fredsbevarande operationer som genomförs av Förenta nationerna. Europeiska unionen hävdar att domstolen är viktig när det gäller att skydda fredsstyrkorna, och i det sammanhanget har FN:s säkerhetsråd under sammanlagt två år undersökt Förenta staternas förslag om att undanta fredsstyrkorna från domstolens jurisdiktion. Under båda dessa år har Europeiska unionen haft tillfälle att framföra sitt kraftfulla stöd för domstolen under de sammanträden med säkerhetsrådet som varit öppna för icke-medlemsstater. I år begärde unionen dessutom offentligt att säkerhetsrådet sammankallas, något som också skedde den 12 juni. Vid det tillfället uppmanades samtliga säkerhetsrådets medlemmar att anstränga sig för att försöka hitta en lösning som bevarar Romstadgans integritet och som garanterar att de fredsbevarande insatserna kan bedrivas regelbundet: två faktorer som uppenbarligen inte är omöjliga att förena.
Som bekant håller Förenta staterna på att upprätta ett nät av bilaterala avtal för att undanta sina egna medborgare från domstolens jurisdiktion. I går kom nyheten att Förenta staterna drar in sitt militära stöd till vissa länder, bland dem fem som är på väg att bli medlemmar av Europeiska unionen, på grund av att de förklarat att de inte vill underteckna sådana avtal. Unionen beklagar det initiativet. Vi kommer naturligtvis att ta upp detta i samband med våra ytterligare kontakter med Washington.
I september godkände rådet i sina slutsatser vissa riktlinjer som skall respekteras när man ingår avtal om undantag för att bevara Romstadgans integritet. Slutsatserna och riktlinjerna var i första hand avsedda för medlemsstaterna och kandidatländerna, men de är naturligtvis relevanta för samtliga medlemsstater som undertecknat Romstadgan. Dessa dokument har spritts i ett stort antal tredje länder för att klargöra den principiella ståndpunkt som Europeiska unionen redan intagit i frågan. Europeiska unionen är fast övertygad om att Internationella brottmålsdomstolen kommer att göra världen säkrare, eller snarare, att den kommer att bidra till att göra världen säkrare, rättvisare och fredligare. Vi anser att enbart det faktum att domstolen finns kommer att få en avskräckande effekt när det gäller de allvarligaste brotten. Genom att sätta stopp för straffriheten kommer domstolen att förstärka lagens överhöghet och ge ett bidrag av grundläggande betydelse när det gäller freden.
Avslutningsvis kommer domstolen mycket snart att visa att den är en institution som verkligen är oberoende och effektiv. Det kommer den att göra genom att arbeta konkret, och de som är skeptiska till den kommer att kunna konstatera - jag upprepar, i domstolens konkreta arbete - att Romstadgan garanterar de strängaste kraven när det gäller rättvisa och inte låter sig - eller åtminstone måste vi arbeta för att det aldrig skall ske - utnyttjas för politiska syften. Detta blir uppenbarligen en av uppgifterna i den uppriktiga och vänskapliga dialog som ordförandeskapet skall föra med Förenta staterna.

Lamy
Moreno Campo, som nyligen utsågs till åklagare vid Internationella brottmålsdomstolen, sade följande i samband med att han avlade sin ed: ?En totalt oberoende och opartisk internationell brottmålsdomstol är en garanti för hopp, men den orsakar också farhågor och missförstånd.?
Denna domstol väcker nämligen hopp om en ny era för internationell rättvisa, den erbjuder ett effektivt verktyg för att bekämpa straffrihet och avskräcker därför - som rådsordföranden just sade - dem som försöker begå allvarliga brottsliga gärningar som domstolen är behörig att döma. Men den väcker också, med tanke på Förenta staternas ståndpunkt, farhågor och missförstånd. Amerikanernas rädsla för att se sitt eget folk åtalade av politiska skäl har fått dem att runtom i världen vilja ingå bilaterala immunitetsavtal för sina medborgare, och den har också lett till en förlängning av säkerhetsrådets resolution 1422.
För att ingå dessa avtal har Förenta staterna inte tvekat att hota med att vägra ge militärt stöd till de länder som inte undertecknar. Vad betyder denna ståndpunkt? Eftersom Förenta staterna inte har anslutit sig till Romstadgan anser sig landet fritt att ingå immunitetsavtal, framför allt med anledning av det stora antalet amerikanska soldater som är stationerade i jordens alla hörn. Oavsett vilket värde detta argument har är det helt klart att Förenta staternas bidrag till fredsbevarande insatser inte kan förbigås med tystnad. Det är också helt klart att länder som har anslutit sig till Romstadgan inte får använda sig av något slags hemlig utväg för att slippa ifrån sina förpliktelser gentemot Internationella brottmålsdomstolen.
De vägledande principerna, som unionen antog i september 2002 och som rådets ordförandeskap nämnde, kan inte vara tydligare på denna punkt: vi anser inte att dessa avtal är nödvändiga, men vi godtar dem på villkoret att de uppfyller ett antal väl definierade kriterier. De avtal som Förenta staterna strävar efter att ingå uppfyller inte våra villkor och syftar uppenbart till att underminera Romstadgan, eftersom de inte innehåller en tydlig bestämmelse om att förhindra straffrihet och utvidgar begreppet på ett sådant sätt att det inte endast omfattar amerikanska medborgare som är närvarande inom ett territorium av vissa militära eller strikt administrativa skäl. Hur kan vi då göra vår ståndpunkt gällande?
Det gjorde vi bland annat i samband med den gemensamma ståndpunkten av den 16 juni i år, där vi klart och tydligt anger att de vägledande principerna inte får reduceras till ett slags internt recept, utan att de måste tillämpas för att motivera skyddet av Romstadgans integritet i våra förbindelser med tredje land. Denna ståndpunkt är resultatet av uppvaktningar och dialoger. Mina kolleger Patten och Verheugen har tillsammans med det grekiska ordförandeskapet skickat gemensamma skrivelser till utrikesministrarna i medlemsstaterna, kandidatländerna och länderna på Balkan, där de betonar nödvändigheten av att ta hänsyn till unionens ståndpunkt.
Vi har gett instruktioner till våra delegationschefer i tredje land om att framhålla vikten av denna fråga. I de länder där man redan har undertecknat ett immunitetsavtal har våra delegationschefer uppmanats att närmare analysera sannolikheten för att avtalet i fråga kommer att ratificeras.
Dessa diplomatiska ansträngningar bygger på det stora stöd vi har gett de icke-statliga organisationer som arbetar för en effektiv internationell brottmålsdomstol, genom Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter. Helt nyligen bekräftade Europeiska rådet i Thessaloniki att unionen stöder Internationella brottmålsdomstolen utan reservationer.
Vilka är resultaten? När vi har framhållit våra principer och vårt handlande måste vi vara klarsynta: resultaten är snarare blandade. Även om jag bortser från det avtal som undertecknades skyndsammast av Rumänien i augusti 2002, och även om medlemsstaterna och kandidatländerna har motstått de amerikanska påtryckningarna för att anpassa sig efter unionens ståndpunkt av den 16 juni, är det uppenbart att situationen på Balkan fortfarande är oklar: Albanien, Bosnien och Hercegovina och nyligen f.d. jugoslaviska republiken Makedonien har undertecknat den här typen av avtal, och inget av dem uppfyller de villkor som fastställs av unionens vägledande principer. Vi har inte dolt vår besvikelse, och vi har meddelat detta till länderna i fråga. När det gäller förlängningen av säkerhetsrådets resolution 1422 råder det enligt vår mening ingen som helst tvekan om att lagligheten i denna åtgärd i bästa fall är tvivelaktig.
Vi bidrog till att få till stånd en öppen debatt i säkerhetsrådet, där oron över det lagliga i detta förslag kunde komma till uttryck. I ett anmärkningsvärt inlägg framförde Förenta nationernas generalsekreterare Kofi Annan inte bara tvivel om det lämpliga i att grunda säkerhetsrådets resolution på artikel 16 i Romstadgan, utan ifrågasatte också om den var nödvändig. Förenta nationernas fredsbevarande soldater är rättsligt hemmahörande i den stat där de är medborgare, och de skulle omedelbart sändas hem om de begick ett allvarligt brott. Om ursprungsstaten hanterade målet i vederbörlig ordning skulle brottmålsdomstolens kompletterande jurisdiktion inte komma i fråga.
Det grekiska ordförandeskapet har i unionens namn slutligen förklarat att det inte är frågan om att godta en automatisk förlängning av denna resolution under de kommande åren, och förhindrade därmed att detta förfaringssätt - det rör sig nämligen om ett sådant - får bestå utan diskussion.
Jag vill slutligen nämna det viktiga stöd - 13 miljoner euro är inte så lite - som unionen har gett Internationella brottmålsdomstolen sedan 1995, genom Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter, och de insatser vi har gjort för att informera parlamentsledamöter, tjänstemän, det civila samhället, tjänstemän inom rättsväsendet och även militär personal, i de nya oberoende staterna. Vi har dessutom arbetat med att utbilda försvarsadvokater för att se till att domstolen blir verklighet inom kort. Vi funderar för övrigt på hur vårt stöd skall utformas under de kommande åren, genom att lyssna till icke-statliga organisationer och flera ledamöter i Europaparlamentet som kommer att uttala sig vid ett seminarium som kommissionen anordnar den 14 juli för att höra olika synpunkter i frågan.
Jag har en känsla av att ha försvarat och redovisat en linje som stämmer helt och hållet med den som rådets ordförandeskap har redogjort för. Ingen kan bli förvånad över det. Internationella brottmålsdomstolen utgör en utmaning för de transatlantiska förbindelserna. När det framstående laget med 18 domare och åklagare inleder sitt arbete är vi européer övertygade om att Internationella brottmålsdomstolen kommer att göra skäl för vårt stöd och vårt förtroende. Därmed kommer den också att medverka till att skingra den oro som finns kvar här och var bland amerikanerna.

Oostlander (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill ansluta mig till kommissionsledamoten som just sade att han fullständigt instämmer med rådets ståndpunkter. Av parlamentets resolution framgår det sig att parlamentet stöder båda era ståndpunkter fullständigt. Det är nämligen inte så som man tidigare trodde, att den ekonomiska ordningen och den inre marknaden är det viktigaste i Europeiska unionen. Det centrala i frågan - och det har vi upptäckt mycket tydligt vid utvidgningen - är det faktum att vi är en rättsgemenskap, som engagerar sig för rättsstaten och för den internationella rättsordningen. Det är de saker som utgör Europeiska unionens kärna, som bestämmer Europeiska unionens karaktär. Därför är det självklart att de tre viktiga organen inom Europeiska unionen försvarar samma linje.
Man säger ibland att det är ett tecken på svaghet att ta sin tillflykt till juridiken. Europa är militärt svagt, och därför borde vi särskilt uppmärksamma den internationella rättsordningen och liknande. Amerikanerna är militärt starka; därför klarar de sig utan denna oro för den internationella rättsordningen, och förlitar sig på maktpolitik. Det är en ovanligt cynisk uppfattning, även om det tidigare naturligtvis har hänt att det funnits skäl att tänka så.
Föregångaren till Internationella brottmålsdomstolen, tribunalen för Jugoslavien, upprättades vid den tiden enligt min uppfattning för att de som då kände sig ansvariga för, eller som uppförde sig som om de var ansvariga för, kriget i Jugoslavien och för avslutandet av det sökte ett sätt att skjuta upp ett militärt ingripande. Då uppstod tribunalen för Jugoslavien. Lyckligtvis har den internationella brottmålsdomstol som det handlar om nu sedan länge upphört att bara vara tomma ord.
Det är naturligtvis så att Europeiska unionen måste vara övertygad på andra områden om att den inte saknar förmåga att demonstrera makt. För kunna utöva lagskipning krävs när allt kommer omkring stöd av makt, och detta gäller också för amerikanerna. Utövandet av makt syftar till att administrera lagskipning. I själva verket kan vi i detta sammanhang också åberopa oss på amerikanernas grundlag, som räknar internationell rättsordning, rättsstat och demokrati till statens intressen. Det är en mycket god definition av nationella intressen.
De aktuella hoten mot tredje länder som syftar till att få dessa länder att underteckna bilaterala immunitetsavtal är naturligtvis en allvarlig sak. De nya länderna är samtidigt nya Nato-medlemmar; frågan är hur seriöst amerikanerna nu tar på existensen av Nato om stödet på militärt område helt plötsligt dras tillbaka. Dessutom medför Internationella brottmålsdomstolen enbart kompletterande rättskipning, där man utgår ifrån att de länder som har undertecknat avtalet själva också är rättsstater och verkligen ställer dem som eventuellt missköter sig vid en militär uppgift till svars.
Nu gör vi oss kanske i vissa medlemsstater själva någon gång skyldiga till en del krumsprång som väcker amerikanernas misstro, såsom det egendomliga faktum att general Franks anklagades för krigsförbrytelser i Belgien. Om lagstiftning används på det här sättet medför det en politisering av rätten, såsom ministern också nyss sade, och det leder till misstro mot lagskipningen. Jag anser därför att det är mycket viktigt att också Europeiska unionens medlemsstater är väl medvetna om hur man skall uppföra sig i detta sammanhang för att inte väcka misstro i Amerika.
Det är naturligtvis så, det måste vi tillstå amerikanerna, att Amerika löper större risk än vi, i synnerhet på grund av den storskaliga militära verksamheten. Jag anser ändå att en dialog med USA måste stå i förgrunden, särskilt med tanke på denna insikt. Det kan finnas ett visst utrymme för humor i detta sammanhang. Lagen om risken för en invasion av Haag, till exempel, kan vi naturligtvis inte ta på allvar.

De Keyser (PSE).
Herr talman! Jag vill inte upprepa vad kommissionsledamot Lamy redan har sagt, nämligen att Internationella brottmålsdomstolen kommer till stånd i ett särskilt besvärligt politiskt sammanhang, även om domstolen inte är ett politiskt verktyg, och att Förenta staterna ända sedan 2002 tydligt och med våld försöker kringgå denna jurisdiktion, både i FN och genom att underteckna bilaterala avtal med ett antal länder. Jag vill tala om hur chockerad jag är, i egenskap av parlamentariker, över de medel som används för att utöva påtryckningar på ett antal länder - jag tänker bland annat på den press som har utövats på Colombia, som hotas av indraget amerikanskt stöd till kampen mot narkotikahandeln, och påtryckningarna på de baltiska staterna eller andra länder som kandiderar för medlemskap i Nato. Men jag tänker också på att hela Europa just nu är avhängigt Europeiska unionen, och det faktum att vi är överens - rådet, Europaparlamentet och kommissionen -, vilket har en alldeles särskild betydelse.
Det är oerhört viktigt att det italienska ordförandeskapet blir medvetet om att Internationella brottmålsdomstolen är mycket mer än ett instrument för att bekämpa amerikanerna och deras unilateralism - den är en garanti för ökad europeisk samstämmighet när det gäller internationell politik och internationell rätt. Vi kommer således att vara mycket vaksamma och se vad som kommer att hända med denna domstol.

Ludford (ELDR).
Herr talman! De goda nyheterna är att Internationella brottmålsdomstolen med framgång har etablerats med 139 undertecknande länder och med en utnämnd ordförande, åklagare och domare. Den kommer att beivra den värsta sortens brott, såsom folkmord, massakrer, omfattande våldtäkter och etnisk rensning. Den kommer att bidra till att göra världen till en säkrare plats. Europeiska unionen måste leva upp till sin ledande roll att etablera domstolen genom att se till att alla medlemsstater uppfyller sina finansiella och rättsliga skyldigheter.
Förenta staternas motstånd mot domstolen är fullständigt irrationellt. Det förekommer omfattande kontroller och garantier för att förhindra politiskt motiverade åtal. Det är absurt att hävda att amerikanska fredsstyrkor skulle löpa gatlopp till följd av antiamerikanska fördomar.
Den amerikanska inrikespolitiska ideologin strider mot amerikanska säkerhetsintressen. Helt säkert skulle en internationell domstol som signalerar att världssamfundet inte kommer att tillåta att grova lagöverträdelser förblir ostraffade stämma överens med målen för Förenta staternas globala säkerhetsdoktrin.
Vi kanske inte kan hindra Förenta staterna från att bita sig i tummen, men vi borde kunna hindra dem från att bita oss andra i tummen. Förenta staterna utnyttjar de mest skandalösa översittarfasoner för att få små länder att underteckna bilaterala immunitetsavtal. Sex av EU:s sju anslutningsländer som ansökt om medlemskap i Nato har inte beviljats något undantag, och deras militära stöd har avskurits.
Det är oroväckande att se att Bush-administrationen fullföljer sin kampanj mot Internationella brottmålsdomstolen så till den grad att de drar in det militära stödet till sina allierade i kriget mot terrorismen. De flesta medlemsstater som anslutit sig till Internationella brottmålsdomstolen är demokratier med relativt starkt engagemang för rättsstatsprincipen, så indragningen av stöd representerar en sanktionsåtgärd som riktas mot stater som står fast vid demokratiska värden. Det är oerhört förvridet.
Balkanländerna befinner sig i en ytterst sårbar position. Kroatien och Bulgarien har nekat till att underteckna. Rumänien, Albanien och Bosnien har garanterats immunitet och även Makedonien, av vad jag förstår. Det tjänar ingenting till att endast säga att vi beklagar att de inte lever upp till EU:s kriterier. Vi måste både ge vårt stöd åt och skydda dessa anslutnings- och kandidatländer. Detta är det slags utövande som, om EU inte kan hålla ihop med anslutnings- och kandidatländerna, får människor att misströsta om en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Vi borde ha möjlighet att göra mer, och det hoppas jag att vi kommer att kunna göra.

Wuori (Verts/ALE).
Herr talman! Internationella brottmålsdomstolen, vilken firade sin första födelsedag i går, mottog en ny förgiftad gåva från sin elaka styvmor när Förenta staterna började göra verklighet av sitt hot att införa sanktioner mot de länder som inte har fogat sig efter landets påtryckningar för att de skall underteckna bilaterala immunitetsavtal. I kampen mellan suveränitet och lag när det gäller den nya världsordningen är det nu ännu tydligare att Förenta staterna har valt att maximera sin egen suveränitet på bekostnad av den internationella lagstiftningen.
Eftersom vårt grundläggande mål är att garantera rättssäkerheten och ta ställning mot att krigsförbrytelser och andra internationella brott skall passera ostraffat, är det nu viktigare än någonsin att vi stärker samarbetet bland oss själva för att åstadkomma en universell rättskipning, så att de personer som är skyldiga till dessa allvarliga brott ställs till svars för sina gärningar, som sig bör och utan undantag. Detta innebär att vi måste stödja Internationella brottmålsdomstolen på alla sätt vi kan och få bort de mycket stora kryphål som fortfarande finns i domstolspraxisen, vilket till exempel kan göras genom att öka EU:s medlemsstaters lagstiftande befogenheter för att ta itu med internationell brottslighet.
Alla måste stå lika inför lagen. Alla bakåtsträvande steg på det här området skulle innebära en återgång till barbarism.

Crowley (UEN).
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera rådets ordförande till hans första dag, och jag hoppas att hans svar till oss i dag angående Internationella brottmålsdomstolen är en återspegling av hans framtida samarbete med denna kammare.
En tidigare Nürnberg-åklagare, Benjamin B. Ferencz, sade: ?Man kan inte under några givna omständigheter uppnå fred utan rättvisa, rättvisa utan lagar, meningsfulla lagar utan en domstol som beslutar vad som är rätt och lagenligt.? Internationella brottmålsdomstolen innebär en möjlighet att se till att inte bara fångar eller personer som innehaft de lägsta tjänsterna vid ett deltagande i konflikter, utan även generaler och statschefer kan ställas inför rätta för folkmord och brott mot mänskligheten. Trots alla de positiva saker som skett under den senare delen av 1900-talet är det beklagansvärt att ord som ?etnisk rensning? och ?folkmord? har kommit in i vår normala vokabulär. Vi måste ha en lämplig mekanism som kan garantera att, om en nationell domstol inte har möjlighet eller är villig att väcka åtal mot någon som står anklagad för brott mot mänskligheten, det då finns ett internationellt forum som kan göra det. Det är därför vi erkänner och samtycker till Internationella brottmålsdomstolen.
Jag skulle emellertid inte tåla att människor - särskilt de som sitter på åhörarläktaren i dag - skulle lämna kammaren med tanken att detta endast är ett gynnsamt tillfälle för Europeiska unionen att slå till Förenta staterna. Förenta staterna har fel i sin inställning till Internationella brottmålsdomstolen. De har emellertid rätt att ha denna inställning; de har rätt att föra fram sina egna ståndpunkter och idéer; de har rätt att ingå nya avtal med tredje länder om de så önskar. Men dessa länder kommer att vara tvungna att ta itu med konsekvenserna av dessa förhandlingar.
Slutligen, vi kan visa ledarskap, vilket vi redan har gjort, och det bästa sättet att göra det på är genom att föregå med exempel, inte endast genom att kritisera människor som inte håller med oss.

Theorin (PSE).
Herr talman! Internationella brottmålsdomstolen har nu påbörjat sitt arbete. Domstolen förtjänar stöd från alla världens stater. De personer som begår allvarliga krigsförbrytelser, inklusive våldtäkter, skall inte kunna undgå att ställas inför rätta. EU står helhjärtat bakom domstolen och ger den sitt fulla stöd.
Det är obegripligt att ett demokratiskt land som USA kan begära att deras medborgare som är medaktörer vid denna typ av brott inte skall kunna ställas till ansvar för allvarliga krigsförbrytelser. Om USA själv lagför sådana förbrytare är detta i överensstämmelse med den internationella brottsmåldomstolens stadga, och domstolen har då ingen anledning att åtala amerikanska medborgare.
USA:s agerande kan dock inte ge annat intryck än att USA inte har för avsikt att lagföra sina medborgare om de gör sig skyldiga till allvarliga krigsförbrytelser. Detta vore förödande, inte minst för USA som rättssamhälle. Det är naturligtvis även oacceptabelt att USA utövar utpressning mot andra länder i akt och mening att underminera den internationella brottmålsdomstolen. USA:s hot om indraget militärt eller ekonomiskt stöd om ett bilateralt avtal om straffrihet inte undertecknas är ett maktspråk som inte skall accepteras.
Jag utgår ifrån att kommissionen och rådet med kraft motarbetar detta agerande och verkar för att USA skall acceptera den internationella brottmålsdomstolen som ett viktigt rättsligt instrument mot allvarliga krigsförbrytelser.

Lamy
Jag skulle bara vilja säga ett par ord, herr talman, för att svara på en punkt som många talare har nämnt, nämligen att Förenta staterna har aviserat att de kommer att dra in sitt militära stöd till länder som vägrar att underteckna ett avtal som undantar amerikaner från bestämmelserna i avtalet om Internationella brottmålsdomstolen. Denna nyhet förvånar oss inte, vilket dock inte hindrar oss från att misstycka och till och med - vilket rådets ordförande nyss sade - beklaga den. Å andra sidan konstaterar vi med viss tillfredsställelse att många länder har kunnat motstå påtryckningarna. Det mod dessa länder visar genom att verka för ett framgångsrikt avtal om Internationella brottmålsdomstolen förtjänar både vår respekt och vår beundran.
Jag skall avsluta genom att säga att påtryckningarna på dessa länder är så mycket mer olämpliga, så mycket mer obegripliga - olämpliga eftersom de är obegripliga - då domstolen skulle ha möjligheter att lösa de amerikanska problemen, problem som vi och många av er i vissa avseenden kan förstå. När det finns lösningar, varför då envisas med att försöka gå längre? Denna attityd kan inte annat än lämna både den ena och andra i ovisshet.

Talmannen.
Jag tackar rådets tjänstgörande ordförande och kommissionsledamot Lamy. Jag är övertygad om att parlamentet kommer att stödja alla ansträngningar för att kommissionen och rådets ordförandeskap skall uppnå positiva resultat i sina förbindelser med Förenta staternas regering. Jag måste säga, bland annat på grundval av mina personliga erfarenheter, att det skulle vara bra om vi kunde hitta öron som är något känsligare än dem som vi i delegationen från Europaparlamentet hittills har funnit, när vi har tagit upp denna fråga med ordföranden för utrikesutskottet i Förenta staternas kongress. Han gav oss ett svar som var, låt oss säga mindre diplomatiskt: vi har våra egna tribunaler och vår konstitution, och vi kommer aldrig att tillåta att en amerikansk medborgare ställs inför rätta och döms utanför dem. Jag är säker på att man inom den amerikanska förvaltningen och i det amerikanska parlamentet kommer att hitta personer som är mer villiga att lyssna.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till rådet (B5-0098/2003).
Vi skall nu behandla en rad frågor till rådet.
Jag välkomnar minister Frattini till den här frågestunden. Ni kan vara övertygad om att parlamentet kommer att göra sitt yttersta för att samarbeta i den här dialogen mellan rådet och parlamentet.
Herr Carnero har ordet för en ordningsfråga.

Carnero González (PSE).
Herr talman! Tack för att ni ger mig tillfälle att inför kammaren uttrycka vår sorg över nyheten att den ung biståndsarbetare på 22 år, en spansk medborgare från Toledo, Ana Isabel Sánchez Torralba, mördades i går natt i Ekvatorialguinea.
Enligt nyheterna har hon uppenbarligen fallit offer för beskjutning från några militärer från det landets regim som, på ett oförsvarligt och brottsligt sätt, öppnade eld mot ett civilt fordon som just hade passerat en militärkontroll.
Herr talman! Jag anser att denna händelse visar på hur personer ur en ordningsmakt, som är vana vid att behandla medborgarna illa och angripa dem, agerar. Vi kommer naturligtvis att ställa vederbörliga frågor, men jag vill, förutom att ge uttryck för vår indignation, vårt fördömande och vår sorg, säga att jag anser att rådet bör vidta alla nödvändiga åtgärder för att avkräva ansvar, tydlighet och rättvisa av denna diktatur när det gäller dessa individer, som är kapabla att mörda denna sannerligen enastående unga flicka.

Talmannen.
Herr Carnero! Som talman för det här sammanträdet kan jag inte göra annat än att instämma i era ord och föresatser. Rådet har säkert noterat detta, och parlamentet kommer att agera och följa upp den här frågan, som alla ledamöter otvivelaktigt tycker är lika viktig. Fråga nr 1 från Alexandros Alavanos (H-0351/03):

Angående: Förbud för europeiska medborgare att resa till Europa från Palestina
Europeiska medborgare som innehar europeiska pass och som bor i palestinska områden har stora problem att ta sig till Europa beroende på hinder som de israeliska myndigheterna sätter upp. Dessa medborgare förbjuds i likhet med palestinierna att resa till Europa via en flygplats, och den enda möjligheten för dem är att åka via Jordanien, som emellertid i sin tur sätter upp olika begränsningar för resenärerna (exempelvis begränsningar av antalet resenärer och krav på inbjudan från jordanier).
Vilka åtgärder tänker rådet vidta för att förmå Israel att tillåta fri rörlighet för europeiska medborgare som vill resa till Europa?

Frattini
. (IT) Rådet är fullständigt medvetet om svårigheterna på grund av de inskränkningar när det gäller att resa fritt som införts av de israeliska myndigheterna för europeiska medborgare bosatta inom palestinskt territorium, det problem som frågeställaren hänvisade till. De restriktionerna kan på inget sätt rättfärdigas. Liksom tidigare kommer Europeiska unionen, och därmed också rådets ordförandeskap, att utnyttja sina täta kontakter med de israeliska myndigheterna för att understryka betydelsen av fri rörlighet för medborgare från de europeiska länderna, med europeiska pass, som har för avsikt att resa till och från de ockuperade territorierna.

Alavanos (GUE/NGL).
Jag tackar rådets ordförande. Hans svar är mycket positivt. Detta berör väldigt många innehavare av europeiskt pass, bland andra kvinnor och barn, italienare, greker och personer med andra nationaliteter inom Europeiska unionen som är gifta med palestinier. Jag önskar att det han sade kunde bli verklighet, dvs. att man vid första bästa tillfälle - genom att även ta hänsyn till den italienska regeringens vänskapliga inställning till Israel, som t.o.m. uttrycktes med en önskan om att Israel en dag skall bli medlem av Europeiska unionen - lägger fram denna fråga så att man snabbt kan finna en lösning på den mycket obekväma situation som dessa personer befinner sig i.

Talmannen.
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer Fråga nr 2 och Fråga nr 3 att tas upp tillsammans. Fråga nr 2 från Josu Ortuondo Larrea (H-0352/03):

Angående: Självmordsattacker riktade mot europeiska mål i Casablanca
Den 17 maj 2003 genomfördes fem självmordsattacker i Casablanca som resulterade i 41 döda och ett hundratal sårade, däribland flera spanjorer. Attackerna riktades bland annat mot det spanska kulturcentret Casa de España och den spanska handelskammaren, samt en italiensk restaurang.
Den spanska regeringen har förnekat att det skulle finnas ett samband mellan dessa attentat och dess stöd till kriget i Irak, medan framstående skribenter som Antonio Gala hävdat motsatsen i den spanska pressen. Gala framhöll att terrorism inte kan bekämpas med terrorism, vare sig den är nationell eller internationell, och F. López Agudín framhöll det självklara i att ett olagligt krig, ett slags ogenerad statsstödd terrorism, underblåser den islamiska terrorismen. Liknande åsikter framfördes i andra medier i Europa.
Rodríguez Zapatero sade att han var rädd för att de som hävdade att det mest oroande massförstörelsevapnet var det hat och den fanatism som kriget (i Irak) skulle kunna ge upphov till skulle få rätt.
Förutom att fördöma dessa handlingar och uttrycka min solidaritet med offren, vill jag också ställa följande frågor: Har rådet tagit ställning till dessa attentat riktade mot europeiska mål? Anser rådet att vissa styresmäns uttalanden om att världen i dag är säkrare, och att riskerna att råka ut för terrorattentat har minskat, är välgrundade?  Fråga nr 3 från Camilo Nogueira Román. Frågeställaren ersätts av Josu Ortuondo Larrea (H-0355/03):

Angående: Medlemsstaterna och terroristattentatet i Marocko med 41 döda
Vad anser rådet om terroristattentatet i Casablanca som ledde till att 41 människor dog, bl.a. flera unionsmedborgare, och att många skadades? Med tanke på att attentatet skedde efter USA:s och dess allierades krig mot Irak, fäster rådet någon vikt vid att en stor del av offren dödades och skadades i en inrättning knuten till en medlemsstat? Vilka politiska åtgärder avser rådet att vidta för att undvika eller begränsa den fara som dessa terroristhandlingar innebär?

Frattini
. (IT) Låt mig ge ett gemensamt svar på de båda frågorna. Europeiska unionen fördömer framför allt, vilket är tydligt, än en gång kraftfullt de barbariska terrorattacker som utförts i Casablanca och i alla andra delar världen. Attentaten i Casablanca har brutalt bekräftat att terrorismen utgör ett växande hot mot demokratin, freden och den internationella säkerheten, ett hot som inget land kan känna sig gå säkert för. Kampen mot terrorismen kräver maximal beslutsamhet av det internationella samfundet och en stark vilja att samarbeta och genomföra konkreta aktioner. Europeiska unionen kommer att fortsätta - och detta är en av de viktigaste prioriteringarna för det italienska ordförandeskapet - att göra sin del för att förebygga och utrota detta hot.
Unionen har antagit en global strategi för kampen mot terrorismen som omfattar alla delar av Europeiska unionens politik. Den grundas på en handlingsplan, vars genomförande fortskrider planenligt, och en tidtabell som uppdateras regelbundet. En aktuell rapport från ordförandeskapet om aktiviteterna i kampen mot terrorismen lades som bekant fram inför rådet under sammanträdesperioden i juni 2003. På ett inre plan agerar unionen med politiska, ekonomiska och rättsliga instrument. Samtidigt ser unionen till att kampen mot terrorismen inkorporeras i alla delar av dess utrikespolitik. I den politiska dialogen med samtliga tredje länder - och naturligtvis det som är aktuellt här, nämligen Marocko - tas denna fråga regelbundet upp på dagordningen. Europeiska unionen kommer slutligen att fortsätta främja dialog och utbyte mellan kulturer, religioner och samhällen. Ett viktigt arbete har i det sammanhanget utförts inom ramen för Barcelonaprocessen för att skapa en Europa-Medelhavsstiftelse för dialog mellan kulturer och samhällen. Detta är en åtgärd som skulle kunna bidra till att utrota orsakerna till varje form av extremt våld som skulle kunna leda till terrorism.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr talman, herr minister! När vi talar om den här frågan om självmordsattacker kommer jag att tänka på den nyligen publicerade boken av den franske sociologen och tänkaren Emmanuel Todd som har titeln Efter imperiet. I boken betonar han hur samhällena, allteftersom utbildningen förbättras, utvecklas mot demokratin, för att bli ett politiskt system som garanterar friheterna och rättvisan, och i denna utveckling framstår västvärlden som den stora drivkraften för demokrati, framåtskridande och folkets utveckling, samtidigt som den agerar som ledare och skiljedomare i konflikter.
Om västvärlden låter sina egna intressen gå före agerar den emellertid inte rättvist i de internationella förbindelserna, vad den gör är att generera en ny form av antidemokratiskt envälde som till slut gör att den ställs mot resten av världen och som kommer att ge upphov till dess ohållbara nedgång.
För att ta upp tråden i Todds reflektioner skulle jag vilja fråga er följande: Är det inte så att de invaderande regeringarna, med sina orättvisa påtvingade krav och sin exploatering, de förebyggande krigen som grundas på falska bevis om massförstörelsevapen och risker för världens säkerhet - som i fallet med Irak - i stället för fred och frihet snarare har orsakat ännu mer hopplöshet och hat, och att terroristerna inte ser någon annan utväg än attentat och självmordsattacker för att nå en rättvisare värld för dem som får utstå exploatering och aggressioner?

Frattini
. (IT) Terrorismen kan aldrig - jag säger aldrig - motiveras när den dödar kvinnor, barn och oskyldiga, när den drabbar det civila samhället. Samtidigt står det klart att de strukturella orsakerna till terrorismen måste åtgärdas, och de orsakerna kan man hitta även i desperationen, fattigdomen, bristen på dialog mellan olika kulturer. Därför tror jag att den europeiska strategin som helhet skall vara, å ena sidan, en skoningslös kamp mot alla former av terrorism och, å den andra, en djupgående dialog mellan olika samhällen och kulturer. Det handlar om att ta itu med de strukturella orsaker som kan leda till - men jag upprepar, aldrig rättfärdiga - terrorhandlingar.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr minister! Även jag, tro mig, fördömer kategoriskt alla terrorhandlingar och de brott som har begåtts, men jag vill påpeka att den amerikanske läraren John Esposito, expert på islam som leder centrumet för förståelse mellan muslimer och kristna, har hävdat att Washington alltid har grundat sina förbindelser med länderna vid Persiska viken på oljeintressen, och inte på förståelsen av deras kultur och folk. Han har förklarat att man måste skilja mellan extremisterna och majoriteten av medborgarna och sagt att vad som krävs för att kämpa mot terrorismen, utan att rätta in muslimerna i leden och framkalla en verklig sammandrabbning mellan civilisationerna, är diplomati på statsnivå, att sträcka ut en hand och söka ursprunget till problemet, och för att göra detta är det inte tillräckligt att bara använda militära och ekonomiska medel.
Därför vill jag ställa följande fråga: När det gäller beslutet att invadera Irak, som fattades med deltagande av europeiska regeringschefer, som Aznar, Blair och till och med Berlusconi, och som har medfört ett stort antal dödsoffer, förstörelse, utvandring och förödelse, anser rådet att detta var ett mer lämpat sätt att ta itu med problemet med världens säkerhet än initiativ som långfredagsavtalet på Nordirland, eller färdplanen för den palestinsk-israeliska konflikten? Anser ni inte, vilket John Esposito påpekar, att vi inte kan gå omkring och tala om för resten av världen hur en demokrati skall se ut, hur den skall vara utformad och vilka som skall leda den om vi vill att det skall råda demokrati i Mellanöstern, eller var som helst i världen?

Talmannen.
Fråga nr 4 från Sarah Ludford (H-0354/03):

Angående: Framtagande av profiler av misstänkta terrorister
Som en reaktion på den rekommendation som antogs vid rådets (rättsliga och inrikes frågor) möte i Bryssel i november 2002 om utvecklingen av terroristprofiler finns det en avsikt att genomföra ett pilotprojekt.
I den första rapporten (mars 2003) från EU:s nätverk av oberoende experter på mänskliga rättigheter anges det att sådana profiler innebär en stor risk för diskriminering
och att de endast kan accepteras om det kan fastställas en förutsättningslös och statistiskt signifikant koppling mellan kännetecknen och risken för terroristhandlingar, en koppling som hittills inte har kunnat fastställas.
Vilka säkerhetsåtgärder tillämpar rådet/medlemsstaterna för att säkerställa att pilotprojektet inte leder till diskriminering eller till att demokratiska friheter undergrävs?

Frattini
. (IT) Rådet känner inte till och har inte informerats om det pilotprojekt som anges i frågan från Ludford. I skälen och motiveringen till den rapport avseende utarbetandet av terroristprofiler som nämns av frågeställaren understryks skyldigheten att respektera grundläggande fri- och rättigheter. Jag känner alltså inte till att det genomförts något pilotprojekt, men hänvisningen till en absolut skyldighet att respektera de grundläggande fri- och rättigheterna tror jag under alla omständigheter inte kan vare sig upphävas eller försvagas.

Ludford (ELDR).
Jag är tacksam för ministerns försäkran att det inte finns något pilotprojekt ännu. Jag hade uppfattat att det fanns intentioner att inleda ett sådant. Jag kan förvisso inte förstå syftet med att anta en rekommendation om man inte har för avsikt att genomföra den.
Min oro kommer av det faktum att man i den rekommendation som antogs i november i fjol inte ens erkänner risken för diskriminering. Den måste erkännas, eftersom nätverket av experter på grundläggande rättigheter påpekade att en sådan profilering innebär en väsentlig risk för diskriminering. Om man skall profilera människor efter deras karaktärsdrag, såsom nationalitet och psykosociala kännetecken, och sedan utifrån detta besluta vem som sannolikt kan bli en terrorist, då måste man vara väldigt säker, sade de, på att det förekommer en välgrundad statistisk anknytning mellan kännetecken och risker.
Jag skulle vilja ha en försäkran från ministern att, om han ännu inte har genomfört något pilotprojekt och om det kommer att genomföras ett sådant eller något verkligt projekt inom medlemsstaterna, han utför denna statistiska övning innan han tillåter att projekten äger rum.

Frattini
. (IT) Jag tror jag vågar bekräfta för frågeställaren att det är och kommer att vara rådets skyldighet att ta hänsyn till det som framkommit under dagens debatt. Jag kommer att informera rådets sekretariat om att det skall kontrollera om det finns en sådan avsikt eller om detta pilotprojekt skulle förberedas i framtiden, något som - jag upprepar - för närvarande inte verkar vara fallet.

Talmannen.
Fråga nr 5 från Patricia McKenna (H-0361/03):

Angående: Olaglig ockupation av Irak
Förenade kungariket, som är medlem i rådet, ockuperar Irak på olaglig väg.
Vad anser rådet om att en av dess medlemmar olagligt ockuperar ett annat land och vilka åtgärder avser rådet vidta för att rätta till denna situation?

Frattini
. (IT) Rådet har inte diskuterat de rättsliga aspekterna av kriget i Irak och, som frågeställaren mycket väl vet, har såväl det internationella samfundet som Europeiska unionens medlemsstater haft skilda uppfattningar i frågan. Rådet gläder sig åt att de militära insatserna nu är slut och att säkerhetsrådets resolution 1483 om efterkrigsperioden i Irak antogs enhälligt. Detta är ett tecken på en ny samarbetsanda i det internationella samfundet, som vi skall bygga på inför framtiden. Resolutionen och utnämningen av ett särskilt sändebud till Irak ger Förenta nationerna en viktig roll i återuppbyggnaden av landet, i enlighet med det som Europeiska unionen rekommenderat. Unionen har lovat att ta ett betydande ansvar just i samband med den politiska och ekonomiska återuppbyggnaden av Irak. En humanitär hjälpinsats pågår redan. Kommissionen och medlemsstaterna har undertecknat åtaganden på över 700 miljoner euro i humanitärt stöd. Under 2003 kommer kommissionen och generalsekreteraren och den höge representanten Javier Solana att ha täta kontakter med Förenta nationernas särskilda representant för att undersöka eventuella ytterligare åtgärder från Europeiska unionens sida under återuppbyggnaden av Irak efter kriget, för att under denna fas under alla omständigheter kunna bidra till det irakiska folkets behov av omedelbar hjälp.

McKenna (Verts/ALE).
Det är alldeles uppenbart att det inte finns någon internationell legalitet för invasionen och den nuvarande ockupationen av Irak. Det har nu avslöjats att den brittiska regeringen, Blair och hans medarbetare, ljög för att rättfärdiga stödet för den amerikanska och brittiska invasionen och ockupationen. Det finns två frågor som jag skulle vilja ställa till rådet. 
För det första, angående denna resolution. Det är alldeles uppenbart att resolutionen endast ger stöd åt Förenta staterna och Förenade kungariket för den olagliga handling de utfört. Landet är i kris: det finns ett stort antal människor som är beroende av livsmedel; lag och ordning har kollapsat; människor i Irak säger att nu när de kommit ut på gatorna har folk dött; hela strukturen har kollapsat. Det är det första jag skulle vilja veta från rådet, angående den nuvarande situationen i Irak, som definitivt inte kan lämnas i händerna på britterna och amerikanerna.
För det andra, vad kommer rådet att göra beträffande det antal EU-medborgare som hålls fängslade på Guantanamo Bay, eftersom det står klart att britterna är alltför rädda för att trotsa amerikanerna och försvara sina egna medborgare?
De är också medborgare av EU, och det är upp till EU att göra något åt detta och också åt den olagliga ockupationen av Irak. Det är absolut oacceptabelt att Förenta staterna och Förenade kungariket tillåts dra fördel av olaglig verksamhet.

Frattini
. (IT) Jag kan bara säga till McKenna att Europeiska unionen redan har tagit upp denna fråga i olika sammanhang, även på utrikesministernivå - kontakter som jag tror kommer att fortsätta, något som jag tror vore lämpligt - för att undersöka vilka ytterligare aktioner för Irak, framför allt till nytta för det irakiska folket, som Europa kunde genomföra, vilka ytterligare bidrag, vilka ytterligare initiativ Europa skulle kunna ta på irakiskt territorium. Jag tror att den undersökning som för närvarande bedrivs skall fördjupas, naturligtvis i nära kontakt med de angloamerikanska styrkorna på plats. En del stater har som bekant genomfört humanitära hjälpinsatser i landet på egen hand. Italien är ett av dessa länder, men jag tycker det är viktigt att få till stånd ett rent europeiskt åtagande för det irakiska folkets omedelbara behov.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr minister! Ni har inte svarat på min fråga om Aznars, Blairs och Berlusconis inblandning i kriget i Irak. Ni talade om rådet i Barcelona och dialogen Europa-Medelhavsområdet - det är mycket bra - och har också sagt som svar på McKennas fråga att rådet inte hade tagit upp frågan om kriget i Irak. Jag frågar er: stämmer det inte att det grekiska ordförandeskapet försökte samla Europeiska rådet för att diskutera frågan om kriget och att det var just herrarna Blair, Aznar och Berlusconi som motsatte sig att den här frågan skulle diskuteras i Europeiska rådet?

Talmannen.
Jag måste uppriktigt sagt säga att jag inte är säker på att det där var en följdfråga till fråga 5, men det beslutar den tjänstgörande rådsordföranden, som kan svara om han finner det lämpligt.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr ordförande! Ni sade att rådet inte hade diskuterat den rättsliga karaktären av invasionen i Irak. I uttalandet av den 16 april godkände emellertid det grekiska ordförandeskapet i praktiken den angloamerikanska invasionen - eller vad jag skulle vilja kalla inkräktandet - och man intog en liknande hållning vid Europeiska rådet i Thessaloniki. Detta skedde givetvis i skarp motsättning till de åsikter som framfördes av folket i Europeiska unionens medlemsstater, som i samtliga länder hade uttryckt sig vara emot detta mordiska inkräktande. Är inte rådet bekymrat över motsättningarna mellan dess handlingar och den stämning som råder bland folket?

Frattini
. (IT) Mitt svar blir mycket kort, för jag tror att vi, medlemsstaterna och folken i Europeiska unionen, som alla gladdes mycket åt och verkligen önskade se ett ingripande från Förenta nationerna med resolution 1483, i dag måste blicka framåt. Att blicka framåt innebär att ta hand om de människor som lider i Irak, att skapa förutsättningar för att det irakiska folket skall kunna ta sitt öde och därmed sitt land i egna händer i en framtid som vi hoppas inte skall vara alltför avlägsen. Att blicka framåt innebär att vi undersöker hur vi skall kunna bistå och hjälpa det irakiska folket att på nytt få staten, institutionerna och den offentliga förvaltningen att fungera sedan en brutal diktatur har fallit. Detta anser jag vara att blicka framåt. Detta är vad rådet i Thessaloniki och det grekiska ordförandeskapet ville göra när de på ett så utmärkt sätt hanterade krisen i Irak.

Talmannen.
Fråga nr 6 från John Joseph McCartin (H-0363/03):

Angående: Mänskliga rättigheter i Ryssland
Känner rådet till omfattningen av våld mot kvinnor i Ryssland och särskilt våld i hemmen som årligen beräknas orsaka 14 000 kvinnors död? Känner rådet till att den ryska regeringen inte har ratificerat det frivilliga protokollet till konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, vilken ger CEDAW befogenhet att undersöka klagomål från individer och grupper? Kan rådet försäkra att det kommer att sätta sig in i detta problem och sedan rapportera till parlamentet?

Frattini
. (IT) Rådet har inte fått någon detaljerad information om de fall av våld mot kvinnor som det hänvisas till i McCartins fråga, och inte heller om anledningarna till att den ryska statsduman inte skulle ha ratificerat protokollet till konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, en konvention som undertecknades av Ryssland den 8 maj 2001. Rådet följer uppmärksamt utvecklingen när det gäller mänskliga rättigheter i Ryska federationen och tar regelbundet upp frågor som gäller mänskliga rättigheter och rättsstatens principer i sina sammanträden med de ryska myndigheterna. Jag kan försäkra er om att rådet kommer att ta upp frågorna om våld mot kvinnor, samt den uteblivna ratificeringen av det protokollet, i ett lämpligt sammanhang. Man bör komma ihåg att inte heller Europeiska unionens medlemsstater ännu har ratificerat protokollet. Europeiska unionen kommer dessutom att fortsätta att framföra sin allmänna oro i detta sammanhang - för att främja skyddet av den mänskliga värdigheten utan att göra åtskillnad mellan kvinnor och män och med särskild hänsyn till kvinnors rättigheter - även inom ramen för de internationella organisationerna, framför allt Förenta nationerna.

McCartin (PPE-DE).
Jag skulle vilja tacka rådets ordförande för det positiva svaret på min fråga. Det här är ett problem som vi bör vara medvetna om i Europeiska unionen, med dess del av världshandeln, dess ekonomiska tyngd i världen och dess politiska inflytande, som den otvivelaktigt har. Man borde inrikta sig på denna fråga, och jag är glad över att rådets ordförande håller med mig om att det här är en fråga som Europeiska unionen borde ta upp.
Vi bör ha i åtanke att även om det finns stater inom unionen som inte har ratificerat detta fördrag så garanterar ändå Europeiska unionen i sina egna fördrag jämlikhet för kvinnor på arbetsplatserna och i många andra situationer, så det här är inte en så allvarlig fråga inom Europeiska unionen som det är inom den ryska staten.
Den ryska staten håller i dag på att uppnå ekonomisk tillväxt. Återigen gör den framsteg. Det gläder oss att kunna konstatera detta, men framstegen kommer inte att bli hållbara om det inte förekommer jämlikhet bland alla medborgare, och i synnerhet de svagare.

Talmannen.
Fråga nr 7 från Malcolm Harbour (H-0372/03):

Angående: Kontrollstämpling av ädelmetaller
Kan rådets ordförandeskap bekräfta att det har för avsikt att behandla förslaget till ett direktiv om harmonisering av kontrollstämpling av och testningskrav för ädelmetaller samt, om detta är ordförandeskapets avsikt, på vilka grunder det ämnar gå vidare med ett sådant förslag?

Frattini
. (IT) Det italienska ordförandeskapet kommer att föreslå att diskussionerna som avbröts 1998 om förslaget till direktiv om harmonisering av kontrollstämpling av och testningskrav för ädelmetaller som lades fram av Europeiska kommissionen den 22 april 1996 återupptas. Mot bakgrund av den utveckling som skett på lagstiftningsområdet i vissa medlemsstater anser ordförandeskapet att det skulle vara lämpligt att på nytt ta upp en diskussion för att undersöka om det finns möjligheter till en kompromisslösning. Med det syftet tänker det italienska ordförandeskapet försöka hitta lösningar på områden som fortfarande inte lösts, såsom en ökning av konsumenternas skydd genom skyldigheten att respektera harmoniserade tekniska krav för alla produkter som förs ut på marknaden, frågan om märkning med ett bättre informativt innehåll när det gäller identifiering, ansvaret för tillverkare och kontrollorgan och, slutligen, slutförandet av den fria rörligheten för produkterna på den inre marknaden för denna sektor.

Harbour (PPE-DE).
Jag skulle vilja tacka rådets ordförande för det uttömmande svaret. Sett ur mitt eget hemland Förenade kungarikets synvinkel är jag emellertid bekymrad över att det nuvarande förslaget som lagts fram av kommissionen allvarligt kommer att underminera ett beprövat system för konsumentskydd som har funnits i hundratals år. 
Jag vill göra gällande för ordförandeskapet att vi redan har en internationell konvention om kontrollstämpling av ädelmetaller som Europeiska unionen skulle kunna ansluta sig till, och som skulle utgöra ett beprövat system för konsumentskydd, utan att man behöver gå i en riktning som, vilket ordföranden känner till, vissa länder motsätter sig.
För det andra skulle jag vilja göra gällande för ordföranden att det finns ett stort intresse i anslutningsländerna. Jag kan skicka honom ett uttalande från de proberingsmyndigheter där man undersökt ädelmetaller i Polen, Ungern, Tjeckien och Slovakien. Där är man allvarligt bekymrade över det här förslaget, och man oroas över att det italienska ordförandeskapet tvingar fram ett beslut om detta direktiv innan dessa länder har möjlighet att ansluta sig till det. Det är oerhört otillfredsställande att det italienska ordförandeskapet inleder arbetet med en text när man vet att det kommer att bli svårt att finna en lösning, och att det allvarligt kommer att inverka på konsumentskyddet.

Frattini
. (IT) Jag tackar Harbour för att ha pekat på detta problem. Naturligtvis kommer ordförandeskapet att ta vederbörlig hänsyn till svårigheterna som Harbour pekat på innan den formella behandlingen av ärendet inleds. Syftet med ett kontinuerligt meningsutbyte mellan rådet och parlamentet är ju bland annat att lyfta fram problem och oklarheter.

Talmannen.
Fråga nr 8 från Lennart Sacrédeus (H-0377/03):

Angående: Rapport om tros- och religionsfriheten i världen
Den parlamentariska kommissionen för internationell religionsfrihet, USCIRF, har en rådgivande funktion för Förenta staternas regering i religionsfrihetsfrågor. I sin årliga rapport uttrycker USCIRF oro över att den saudiarabiska regimen satsar pengar utomlands för att sprida sin extrema tolkning av wahhabitisk islam - och därmed öka den religiösa intoleransen i andra länder. Exempel på detta är utbildning av shariatjänstemän i Nigerias norra delstater, saudisk finansiering av wahhabitiska moskébyggen och missionsverksamhet samt det faktum att extrema wahhabitmuslimer valt att åka till Afghanistan, Bosnien, Tjetjenien och Kashmir för att strida i ?heligt krig?. Med anledning av detta rekommenderar USCIRF den amerikanske utrikesministern att föra upp Saudiarabien på den lista över ?särskilt bekymmersamma länder? utrikesministern upprättar varje år.
Hur ser rådet på uppgifterna i USCIRF-rapporten om Saudiarabien och wahhabit-islamistiskt motiverat våld och terrorism? Är rådet berett att stärka EU:s insatser för försvaret av religions- och trosfriheten runtom i världen genom att upprätta motsvarande årliga religionsfrihetsrapport och -analys samt länderlista som den amerikanska regeringens?

Frattini
. (IT) Den rapport som Sacrédeus hänvisar till har inte diskuterats i någon av de behöriga grupperna inom rådet. Av Europeiska unionens årliga rapport om de mänskliga rättigheterna framgår bland annat det klara ställningstagande som vi har gjort när det gäller religionsfrihet och de åtgärder vi har vidtagit i det sammanhanget. Unionen tar varje tillfälle i akt att uppmana länderna att skapa lagar och rutiner som främjar tolerans och ömsesidig respekt. Vår oro när det gäller religionsfriheten redovisas regelbundet inför de berörda ländernas regeringar, såväl i samband med bilaterala kontakter som i multilaterala organ, såsom till exempel de årliga sammanträdena med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna och den tredje kommittén i FN:s generalförsamling. Under det senaste sammanträdet med kommissionen för de mänskliga rättigheterna redovisade Europeiska unionen bland annat sin starka oro när det gällde tillämpningen av de grundläggande internationella normerna avseende de mänskliga rättigheterna i Saudiarabien, bland annat de fortsatta inskränkningarna när det gäller religions- och yttrandefriheten och den systematiska diskrimineringen av kvinnorna. Under den 59:e sessionen med kommissionen för de mänskliga rättigheterna stödde unionen, liksom under tidigare år, den resolution som lades fram av den irländska regeringen om avskaffande av alla former av religiös intolerans. I den resolutionen uppmanas staterna att vidta de åtgärder som krävs för att bekämpa hat, intolerans, våld och tvång på grund av tro eller som är religiöst motiverade.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jag vill först välkomna Italien som ordförandeland och tacka så mycket för svaret. Jag vet att den italienska regeringen, inte minst minister Rocco Buttiglione, har ett starkt engagemang för frågor som handlar om religionsfrihet och trosfrihet runtom i världen. Jag vill dock ändå upprepa min fråga om hur rådet ser på den rapport som USCIRF utarbetat om Saudiarabien och det wahhabitisk-islamitiska motiverade våldet och terrorismen. Vad kan EU göra under Italiens ledarskap för att stärka EU:s positioner i denna fråga?
Jag vill också ställa en följdfråga: Är ni beredda att stärka EU:s insatser på detta område? Skulle EU kunna utarbeta rapporter motsvarande de amerikanska årliga rapporterna om religionsfrihet?

Frattini
. (IT) Jag har inget problem när det gäller att bekräfta det som jag sade inledningsvis: rådet kommer inte att formulera någon uppfattning när det gäller den rapporten i dag, eftersom det ännu inte har diskuterats i rådets behöriga grupper. Jag noterar Sacrédeus' vädjan om att jag skall ge rådets sekretariat en möjlighet att granska rapporten för att vi eventuellt skall kunna formulera en ståndpunkt. Jag kan redan nu säga, herr Sacrédeus, att jag anser det vara viktigt att förstärka principen om skydd för dem som ni nämner i er fråga.

Talmannen.
Fråga nr 9 från Bernd Posselt (H-0379/03):

Angående: Förbud mot kloning
Hur långt har arbetet med att förbjuda alla former av kloning av människor i EU och i hela världen framskridit enligt ordförandeskapets uppskattning?

Frattini
. (IT) Rådets ordförandeskap tackar Posselt för att ha riktat uppmärksamheten på en fråga som är så viktig som denna. Frågan om kloning av människor och förbudet mot sådan kloning faller som bekant inte inom Europeiska unionens behörighetsområde. Ordförandeskapet vill emellertid påminna om principerna i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna: i artikel 1 slås det fast att den mänskliga värdigheten är okränkbar och att den skall respekteras och skyddas. I artikel 3 slås det dessutom fast att på det medicinska och biologiska området skall man framför allt respektera förbudet mot bland annat eugenik, framför allt sådan som syftar till selektering av människor, förbudet att göra människokroppen eller dess delar till ekonomiska inkomstkällor samt förbudet mot reproduktiv kloning av människor. Jag tror svaret skulle kunna vara - bortsett från de grundläggande värden som den som talar om dessa frågor kan känna inom sig - att ett förbud mot reproduktiv kloning av människor klart framgår av artikel 3 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Tack för ett tydligt och bra svar, herr rådsordförande. Jag vill bara ställa två korta följdfrågor. För det första: I stadgan om de grundläggande rättigheterna talas endast om reproduktiv och inte om terapeutisk kloning, även om det rör sig om samma sak. Tyskland, Frankrike och andra stater i Förenta nationerna har gjort en framstöt för att alla former av kloning skall förbjudas i hela världen. Min fråga till er gäller om rådets ordförandeskap skulle kunna verka för samma sak.
För det andra: Ni hänvisar med all rätt till subsidiaritetsprincipen i den här frågan. Finns det inte en risk att de strängare bestämmelser om skydd av embryon som finns i många medlemsstater nu kommer att inskränkas eller motarbetas av Europeiska unionen, till exempel i frågan om embryoforskning?

Frattini
. (IT) Den uppmaning som jag har fått i dag kommer att bli föremål för en fördjupad granskning av rådets ordförandeskap. Vi kommer att behandla Tysklands och Frankrikes initiativ som ni nämnde, just för att undvika risken att på något sätt äventyra en princip som är så viktig för människors samveten, kanske i ännu högre grad än när det gäller de rättsliga reglerna.

Liese (PPE-DE).
Herr talman! Jag är mycket tacksam mot rådsordföranden för det uttalandet. Jag vill ställa ytterligare en följdfråga för tydlighetens skull. Jag tror att ordförandeskapet vet - eftersom hälsominister Sirchia är mycket engagerad i frågan - att Europaparlamentet är av den bestämda uppfattningen att rättsliga grunder finns för ett omfattande förbud mot kloning - ett förbud mot så kallad reproduktiv kloning och ett förbud mot kloning i forskningssyfte. Det var den ståndpunkt parlamentet antog i medbeslutandeförfarandet i samband med betänkandet om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om att fastställa kvalitets- och säkerhetsnormer för donation, tillvaratagande, kontroll, bearbetning, förvaring och distribution av mänskliga vävnader och celler. Professor Sirchia sade på rådets sammanträde den 2 juni att parlamentets ståndpunkt var väl underbyggd. Jag vill därför fråga ordförandeskapet om ni är medvetna om frågans betydelse för parlamentet och om ni även har klart för er att parlamentet kommer att lägga fram samma förslag i andra behandlingen.

Frattini
. (IT) Jag är medveten om detta, med de reservationer som jag angav i inledningen, dvs. att Europeiska unionen inte har behörighet att vidta lagstiftningsåtgärder som direkt avser detta. Däremot skulle jag - som jag redan sagt, herr Liese - kunna lägga fram ett förslag om en eventuell kraftfull politisk insats inför rådet, efter en grundlig undersökning.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jag vill tacka så mycket för svaret. Det italienska ordförandeskapet har genom Italiens premiärminister i dag lyft fram vikten av ett nära samarbete med USA, en nordatlantisk allians i olika globala frågor.
På vilket sätt kan Europeiska unionen använda den goda relation som finns mellan Italiens premiärminister, dvs. den nye ordföranden i Europeiska unionen, och USA:s president för ett samfällt agerande mellan USA och Europeiska unionen för att få till stånd ett kloningsförbud inom FN-systemet?

Talmannen.
Rådet har noterat frågan, men kommer inte att besvara den. Fråga nr 10 från Linda McAvan (H-0381/03):

Angående: Människorättsaktivister i Indonesien
De kidnappningar och mord av människorättsaktivister som skedde nyligen i Aceh är mycket oroväckande. Enligt Förenta nationernas kontor för samordning av humanitära frågor (UNOCHA) har den indonesiska regeringen uppmanat fem av sex internationella frivilligorganisationer samt fyra FN-organ i Aceh att lägga ned sin verksamhet för att garantera sin säkerhet. Det är den indonesiska regeringen som har ansvaret för att garantera säkerheten för de indonesiska medborgarna och de människorättsaktivister som befinner sig i landet.
Vilka åtgärder avser rådet vidta med tanke på att situationen snabbt håller på att förvärras?

Frattini
. (IT) Rådet följer situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna i Indonesien, och framför allt i Aceh, mycket uppmärksamt. Alltsedan fredsförhandlingarna bröt samman och undantagstillstånd proklamerades i provinsen i maj 2003 har de indonesiska säkerhetsstyrkorna inlett en omfattande kombinerad operation mot rörelsen för Acehs befrielse. I denna provins bedrivs storskaliga militära polisoperationer som skulle kunna äventyra säkerheten för personalen från de icke-statliga organisationerna och FN:s byråer.
Vid flera tillfällen har Europeiska unionen såväl offentligt som privat uppmanat den indonesiska regeringen att skydda de civila i de pågående striderna, att bevaka de mänskliga rättigheterna för befolkningen i den provinsen och att försöka hitta en fredlig förhandlingslösning. Unionen skulle vilja påminna er om den senaste resolutionen om människorättsaktivister som antogs enhälligt av den 59:e kommissionen för de mänskliga rättigheterna i Genève. I den resolutionen uppmanas samtliga stater att vidta de åtgärder som krävs för att skydda människorättsaktivister, och i det här sammanhanget kan jag försäkra er om att Europeiska unionen kommer att uppmana den indonesiska regeringen att ge Hina Hilani, FN:s generalsekreterares särskilda representant för människorättsaktivister, möjlighet att besöka den provinsen. Unionen kommer dessutom att fortsätta att noggrant bevaka utvecklingen på plats och att på lämpligt sätt framföra sin allvarliga oro till den indonesiska regeringen.

McAvan (PSE).
Är rådet medvetet om att det bara inom loppet av de senaste dagarna har vidtagits ytterligare kraftåtgärder mot verksamheten inom organisationerna för mänskliga rättigheter i Aceh? De har nu till exempel förbjudits att tala med pressen och att göra uttalanden. Om rådet är medvetet om detta, vad tänker man då att göra åt det? Kommer rådet att ta kontakt med de indonesiska myndigheterna?
I själva verket blir det allt svårare att ta reda på vad som sker och huruvida mänskliga rättigheter missbrukas just när vi sitter här i dag i denna kammare.

Frattini
. (IT) Mot bakgrund av de senaste dagarnas och veckornas episoder kan jag försäkra frågeställaren att våra kontakter och våra ståndpunkter inte kommer att förändras, i första hand för att lära känna och sedan för att företräda det som Europaparlamentet och Europeiska rådet gemensamt kommer fram till i denna fråga.

Talmannen.
Fråga nr 11 från María Izquierdo Rojo (H-0308/03):

Angående: Offer i kriget i Irak
Med hänvisning till den information om kriget i Irak som rådet disponerar:
Hur många civila offer har krävts? Hur många av offren är militärer? Hur många är kvinnor? Hur många barn? Hur många journalister? Hur många civila har sårats? Hur många militärer har sårats? Hur många journalister? Hur många barn har sårats? Hur många kvinnor har sårats? Vilka ytterligare upplysningar bör ges i detta sammanhang?

Frattini
. (IT) Tyvärr kan jag inte svara frågeställaren, eftersom rådet inte är i besittning av de uppgifter som efterfrågas. Som jag sade tidigare - jag tror det var som svar på fråga 5, även den om Irak - så har Europa nyligen tagit initiativ för att delta i programmet för humanitärt bistånd till det landet, men vi känner inte till dessa uppgifter, som det säkert skulle vara möjligt att få tag i på annat sätt, till exempel genom att vända sig till olika organisationer, till de stater som är närvarande på territoriet och som förmodligen känner till dessa siffror. Det jag kan säga, och det smärtar mig att behöva säga det, är att rådet inte förfogar över de uppgifterna.

Izquierdo Rojo (PSE).
Herr talman! Att rådets tjänstgörande ordförande ger så konstlade, försiktiga, undvikande, fega, snåla och intetsägande svar som detta är oacceptabelt.
Herr tjänstgörande rådsordförande! Det finns tystnad som är som ett skrik, som blir närvarande i sin klangfullhet, som till och med blir skräckinjagande i sin delaktighet. Vilken skam för en institution som ministerrådet!
Europeiska unionen bokför minutiöst blötdjur och fiskar, kycklingar, fåglar, boskap och getter; den identifierar byråkratiskt djur och grönsaker av alla arter, vilka den analyserar uttömmande, den analyserar motorchassin, industridelar och redskap, däck som gummeras om ... det är oacceptabelt att den inte kan räkna offren i ett krig som knappt varade i tre veckor. Med tanke på att det handlar om ett krig som har genomförts utanför den internationella legaliteten och utan multilateralt stöd från Förenta nationerna, frågar jag er - svara på det, herr tjänstgörande rådsordförande - fördömer ni den kränkning av rätten till livet som har begåtts mot offren för detta olagliga krig?

Rübig (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill också uppmana min kollega att hålla på takt och ton här i parlamentet. Man måste ha förståelse för att rådsordföranden endast bevakar rådets uppgifter och inte har ansvar för de enskilda medlemsstaterna. Därav min fråga: Vet man om även politiska fångar som annars riskerar dödsstraff kan släppas ur fängelserna i Irak?

Frattini
. (IT) Jag kommer att informera mig om det som frågeställaren undrar över och om det tillåts kommer jag att lägga fram ett skriftligt svar.

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! Jag håller med kollegan Izquierdo om att svaret från ordföranden inte var vad det borde ha varit. Han fick frågorna i god tid och kunde ha försökt skaffa sig upplysningar så att han också kunde upplysa oss. Men jag vill emellertid återgå till ett mer grundläggande problem.
Jag lyssnade i dag till er president, rådets ordförande, Berlusconi, som sade att han mer eller mindre var emot den invasion som skett i Irak, att han var emot den ringaktning som visats Förenta nationerna och att han i vilket fall som helst gjort vad han kunnat för att undvika denna skada. Men i dag pågår en ockupation. Det är en olaglig ockupation som fortsätter trots det hårda motstånd som det irakiska folket dagligen ger uttryck åt.
Jag skulle vilja fråga vad ordförandeskapet ämnar göra, eftersom det förmodas ha motsatt sig denna historia såsom den utvecklades, även om jag är av en annan uppfattning vad beträffar er regerings attityd, för att undvika denna skada? Det är desto viktigare nu när förevändningen att det förekom massförstörelsevapen visade sig vara falsk. Till och med amerikaner i regeringsställning uppger att dessa vapen inte finns. Följaktligen var orsakerna andra. Vad kommer det italienska ordförandeskapet att göra? Kommer det att verka för att denna olagliga ockupation skall upphöra?

Frattini
. (IT) Jag tror mig kunna besvara denna fråga genom att bekräfta det som jag redan har sagt om det grekiska ordförandeskapets agerande, ett agerande som kommer att följas upp av det italienska ordförandeskapet på ett kontinuerligt sätt. Vi anser att man bör blicka framåt, att man inom ramen för FN och resolution 1483 bör inrikta insatserna på de humanitära behoven, återuppbyggnaden och stabiliteten i Irak, och jag tror att man i det sammanhanget bör fundera på en insats från Europeiska unionens sida, som inte är begränsad till enbart de humanitära insatserna, vilket är fallet just nu. Att vända blicken mot framtiden innebär naturligtvis att se på vilka förhållanden som skulle kunna göra det möjligt för det irakiska folket att styra sitt eget land sedan diktaturen fallit. Detta är den väg vi slagit in på i arbetet under föregående ordförandeskap, och det italienska ordförandeskapet kommer att fortsätta i den riktningen.

Talmannen.
Fråga nr 12 från Seán Ó Neachtain (H-0384/03):

Angående: Mål 1-regioner och struktur- och sammanhållningsfonderna
Avser kommissionen att under det italienska ordförandeskapet meddela sin nuvarande ståndpunkt om struktur- och sammanhållningsfondernas framtid i mål 1-regionerna?

Frattini
. (IT) Rådet har inte för avsikt att redovisa sin ståndpunkt när det gäller framtiden för fonderna och för sammanhållningsfonden för mål 1-regionerna under det italienska ordförandeskapet. Rådet kommer inte att kunna inleda sitt arbete med sammanhållningspolitikens framtid innan kommissionen har lagt fram sina förslag. Men inför presentationen av den tredje rapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen har det italienska ordförandeskapet för avsikt att behålla diskussionen om en reformering av unionens sammanhållningspolitik som en viktig punkt på dagordningen för arbetet under detta ordförandeskap. Vi kommer att organisera ett antal möten på såväl politisk som teknisk nivå, bland annat ett informellt möte mellan ministrarna för regional utveckling som skall handla om just förhållandet mellan sammanhållning och regional konkurrenskraft och mellan sammanhållning och samarbete. Den behörige ministern har för avsikt att lämna mera detaljerad information om dessa aktiviteter i samband med sitt inlägg i utskottet för regionalpolitik, transport och turism, något som kommer att ske inom de närmaste dagarna.

Ó Neachtain (UEN).
Jag skulle vilja tacka rådets ordförande för hans svar, även om jag inte blev så mycket klokare av det svaret. Jag anser fortfarande att struktur- och sammanhållningsfonderna i mål 1-regioner faller under Europeiska unionens befogenhet och därför förtjänar ett mer grundligt svar. Jag kommer själv från en mål 1-region i västra Irland, och jag anser att vi borde ha förmånen att få höra vad rådets ordförande har i åtanke när det gäller de framtida planerna för detta mycket viktiga område, i synnerhet eftersom en övergångsperiod är nödvändig för mål 1-regioner, då man skulle tillvarata alla de fördelar som de mottagna medlen har inneburit.

Frattini
. (IT) Ytterligare detaljer skulle naturligtvis kunna komma från kommissionen, som ännu inte har lagt fram sin egen rapport i sammanhanget, vilket jag just har försökt förklara. Först sedan den rapporten har lagts fram kan rådets ordförandeskap vidta åtgärder. Jag har också sagt att med tanke på hur viktig denna fråga är kommer det italienska ordförandeskapet under alla omständigheter att ta upp den, och den behörige italienske ministern kommer att lämna en redogörelse i frågan inför det behöriga utskottet i detta parlament. Detta är de slutsatser som jag kan dra i dag, i avsaknad av kommissionens rapport.

Rübig (PPE-DE).
Herr talman! Jag har ännu en fråga till Frattini. Det har talats mycket om de outnyttjade medel från struktur- och sammanhållningsfonderna som återförvisas till finansministrarna varje år. Nu har det uppstått en intensiv debatt i frågan om man inte hellre borde använda dessa medel till att bygga ut de transeuropeiska näten. Förs det redan en debatt om detta i rådet, och vilka tidsramar kan ni tänka er för att så snart som möjligt sätta in dessa medel för den mest konkurrenskraftiga regionen i världen?

Frattini
. (IT) Tillåt mig, även i denna fråga, att återkomma med ett skriftligt svar till frågeställaren, antingen positivt eller negativt. Eftersom det rör sig om ett mycket känsligt ärende vill jag undvika att säga saker som inte är fullständigt tydliga och exakta.

Talmannen.
Eftersom den tid som avsatts för frågestunden har tagit slut, kommer frågorna 13-29 att besvaras skriftligen. 
Frågestunden är avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.05 och återupptogs kl. 21.00.)

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om
en andrabehandlingsrekommendation (A5-0219/2003) av Fava för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ramen för inrättande av det gemensamma europeiska luftrummet (?ramförordning?) (15851/3/2002) - C5-0138/2003 - 2001/0060(COD)), och
en andrabehandlingsrekommendation (A5-0225/2003) av Sanders-ten Holte för utskottet för regionalpolitik, transport och turism,
1. om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om tillhandahållande av flygtrafiktjänster inom det gemensamma europeiska luftrummet (?förordning om tillhandahållande av tjänster?) (15853/2/2002 - C5-0137/2003 - 2001/0235(COD)),
2. om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om organisation och användning av det gemensamma europeiska luftrummet (?förordning om luftrummet?) (15852/3/2002 - C5-0139/2003 - 2001/0236(COD)),
3. om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om driftskompatibiliteten hos det europeiska nätverket för flygledningstjänst (?förordning om driftskompatibilitet?) (15854/3/2002 - C5-0140/2003 - 2001/0237(COD)).

Fava (PSE)
Herr talman! Vi befinner oss i slutfasen av arbetet med ett betänkande, med ett initiativ från kommissionen som detta parlament har mottagit med stor tillfredsställelse och som verkar röra en av de viktigaste punkterna i det arbete som utskottet för regionalpolitik, transport och turism har utfört på senare tid: ett gemensamt europeiskt luftrum med effektivitet, säkerhet och begränsade kostnader som mål. Det står klart att det gemensamma luftrummet utgörs av en konkretisering av uppträdanden och regler, och inte är en litterär metafor. Det rör sig om regler och synergier som skall utarbetas, tillämpas och respekteras.
I sitt svar har kommissionen, herr talman, haft modet och förtjänsten - detta bör vi tacka den ansvariga kommissionsledamoten De Palacio för - att lägga fram detta ärende med stringens och skyndsamhet, även när det gäller själva tidsplanen. För ett år sedan antog Europaparlamentet kommissionens utmaning i ett visst ögonblick, efter den 11 september, vid ett tillfälle när diskussionen om säkerheten i luftrummet var särskilt laddad med känslor, argument, uppmärksamhet. Parlamentet antog den utmaningen och gav förslaget ett övertygat och omfattande stöd. Förslaget godkändes i första behandlingen, och det innehöll ett antal enkla regler som vi vill skall bekräftas och tillämpas.
Den mest elementära regeln är en nödvändig harmoni, en nödvändig synergi mellan samtliga institutioner, samtliga organ, samtliga byråer som uppmanas att förverkliga målen i det gemensamma luftrummet - effektivitet, säkerhet och låga kostnader - och därmed framför allt uppmärksamheten, detaljerna och definitionerna när det gäller en tydlig relation mellan Eurocontrol - den byrå som har ägnat sig åt frågan när det gäller teknisk sakkunskap för att administrera det europeiska luftrummet - och kommissionen, dvs. Europeiska unionen. I det sammanhanget har vi lyckats komma fram till en väl definierad balans, som ger kommissionen uppgiften och ansvaret för driften, den politiska styrningen av detta gemensamma europeiska luftrum och som uppmanar Eurocontrol att ställa sin kompetens, sin erfarenhet, sin tekniska sakkunskap till förfogande.
En annan viktig punkt gäller påföljderna, utarbetandet av ett system för sanktioner - ett system som sedan naturligtvis kommer att hänvisa till de definitioner som de olika medlemsstaterna gör - och som skall kunna träda in och bestraffa flygbolag och andra berörda om dessa regler skulle överträdas. Ordet påföljder är alltid ett obehagligt ord, ett ord som alltid måste uttalas med största försiktighet och med stor uppmärksamhet, men det är ett nödvändigt ord i det här sammanhanget. Det är det sedan Cesare Beccarias dagar: om vi inte har ett sanktionssystem kommer vi knappast att kunna garantera att reglerna följs. Och detta är ett regelsystem som inte medger undantag, om det inte gäller mycket speciella omständigheter. Det är ett regelsystem som bygger på respekt, för annars omöjliggörs idén om ett gemensamt luftrum.
För det tredje: samarbetet mellan civil och militär flygtrafik. Samarbetet mellan de civila och de militära myndigheterna är den avgörande punkten. Därför har vi föreslagit en kommitté för det gemensamma luftrummet, där även militären skall ingå. Därför tänker vi oss en skyddsklausul som ger medlemsstaterna en möjlighet att åsidosätta vissa regler för det gemensamma luftrummet när det råder vissa särskilda omständigheter, särskilda nödsituationer, och detta ankommer naturligtvis i första hand på de väpnade styrkorna och militären att avgöra.
I samband med allt detta kommer förmodligen den gemensamma ståndpunkten att vara påverkad av det klimat som råder efter den 11 september och som i mycket högre grad tar hänsyn till frågorna om nationell suveränitet och nationellt försvar. Men det är en ståndpunkt som vi anser vara ganska konservativ. Samarbetet mellan civila och militära myndigheter är ett samarbete som till största delen förs åt sidan. Det gemensamma luftrummet förlorar ett av sina viktigaste inslag. Vi anser att det i det här avseendet råder en viss naivitet. Samarbetet mellan de civila och de militära myndigheterna borde inte betraktas som en begränsning av de enskilda medlemsstaternas suveränitet utan som ett enastående tillfälle, ett tillfälle som för övrigt garanteras av en utökad skyddsklausul. Vi vill endast förhindra att man utsträcker den skyddsklausulen till att även omfatta normala övningar, för annars skulle det skada själva tanken med det gemensamma europeiska luftrummet.
Herr talman! Jag har inget mer att tillägga. Jag har gjort en snabb genomgång av de grundläggande punkterna i de politiska och institutionella frågeställningarna kring detta betänkande. Jag hoppas att Europaparlamentet under de kommande veckorna, under de kommande månaderna, i en harmonisk trepartsdialog med de övriga institutionerna, skall kunna ge sitt bidrag till att vi snabbt kommer fram till att utarbeta ett normsystem som hedrar kommissionens, rådets och naturligtvis detta parlaments arbete, så att vi äntligen får ett säkert gemensamt luftrum som vi kan ställa till de europeiska medborgarnas förfogande.

Sanders-ten Holte (ELDR)
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag tror att jag talar för majoriteten av mina kolleger när jag säger att vår främsta reaktion på rådets gemensamma ståndpunkt om det gemensamma europeiska luftrummet var en känsla av besvikelse. På området säkerhet har rådet lyckligtvis förstått Europaparlamentets känslor. Man har också infört större klarhet i kommissionens ursprungliga förslag. Men många av Europaparlamentets grundläggande önskemål har till stor del ignorerats, och detta beklagar jag. Jag skall gå in närmare på de villkor som vi anser nödvändiga för ett framgångsrikt gemensamt europeiskt luftrum.
För det första vill vi att ett tydligt åtagande skall fastställas i lag, så att kommissionen finner en lösning på området för certifiering och utbildning av flygledare. Vi vill också att medlemsstaterna förbättrar rekryteringsförfarandet för dessa yrkesutövare. Jag anser också att alla tillhandahållare av flygtrafiktjänster måste vara fria ifrån intressekonflikter, ha en adekvat bemanning och se till att tillgången till tjänsterna inte är diskriminerande för några luftrumsanvändare. Dessutom vill vi att avgiften för dessa tjänster skall vara tydlig och stimulera till förbättringar av säkerheten och effektiviteten. Fru kommissionär! Vi vill inte ha ett bättre integrerat luftrum; vi vill ha ett gemensamt europeiskt luftrum, och jag hoppas att ni också framför detta till rådet. Och det innebär att vi kräver ett tydligt och klart åtagande för en gemensam europeisk flyginformationsregion, först i det övre luftrummet och sedan i det undre.
Vad vi också strävar efter är ett framgångsrikt genomförande av alla delar i paketet, och då även - och detta är kanske det viktigaste - av de delar som hänger samman med driftskompatibiliteten. Jag vet att ni också starkt betonar detta.
För det tredje anser vi att det är mycket viktigt att medlemsstaterna måste avge en klar, otvetydig signal att de verkligen vill återuppbygga det europeiska luftrummet i gränsöverskridande luftrumsblock. Om det inte finns något åtagande härvidlag har ett gemensamt luftrum ingen chans att lyckas, då är det ett tomt fodral. Därför är ändringsförslag 26 i mitt betänkande så viktigt. Vid sidan av den utslagsgivande prioriteringen av säkerhet är förvaltningen av ett luftrum också en ekonomisk sektor. Utan stimulans från EU kommer alla medlemsstater att vara benägna att eftersträva sina egna intressen i denna sektor, annars hade de gränsöverskridande luftrumsblocken införts för länge sedan.
För det fjärde behöver inte alltid det som medlemsstaterna vill vara det bästa för medborgarna. Passagerare har rätt till färre förseningar och ännu säkrare flygningar. Och människorna på marken glöms ibland bort, men de har också en jämförbar rätt. De måste kunna utgå ifrån att luftfarten är så säker som möjligt och att den negativa inverkan på miljön är så liten som möjligt, genom att besättningen tillåts att flyga till bestämmelseorten via den mest direkta sträckan. Detta är just vad omordningen av det europeiska luftrummet syftar till. Vi ber i detta sammanhang medlemsstaterna att släppa tyglarna när det gäller suveräniteten över deras luftrum för att detta mål skall kunna uppnås.
För det femte har jag naturligtvis förståelse för medlemsstaternas ömma punkter på området för samarbete mellan civil och militär förvaltning av luftrum. Jag respekterar också de lagenliga restriktioner som EG-fördraget ålägger oss på detta område. Men, fru kommissionär, jag tror inte att rådet har uppnått det maximala på det här området. Vid sidan av det så kallade flexibla användandet av luftrummet finns det säkert också andra möjligheter att förbättra samarbetet mellan civila och militära förvaltare av luftrum, utan att detta är i strid med EG-fördraget och utan att medlemsstaternas försvarsbefogenheter hotas. Ingen vill underminera de europeiska flygstridskrafternas effektivitet. Vi vill bara säkerställa att användandet av luftrummet optimeras i så hög grad som möjligt genom bättre kommunikation och samordning.
Till sist vill jag gärna tacka mina kolleger för ett bra samarbete under hela processen. Den goda samordningen med min kollega Fava har förbättrat och förstärkt bådas våra förslag. Det finns fortfarande en liten punkt där vi skiljer oss, och min grupp har i fråga om detta begärt en särskild omröstning om ändringsförslag 14. Vi är rädda att kommissionen i för hög grad hålls i ledband. Men för övrigt tror jag att vi helhjärtat kan se fram emot ett snabbt och effektivt trepartsmöte, som gör det möjligt för oss att hålla oss inom den ursprungliga tidsplanen för genomförandet av det gemensamma luftrummet, och det ligger i allas vårt intresse.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Jag vill först och främst tacka för det arbete som de två föredragande, Fava och Sanders-ten Holte, har genomfört under hela den här tiden. Jag vill också tacka för den särskilda uppmärksamhet som har ägnats åt en tekniskt och institutionellt sett mycket komplicerad fråga. Jag anser - och jag säger det som inledning till de frågor som jag senare kommer att förklara - att de ärade ledamöterna antagligen skulle ha velat gå längre i några aspekter, framför allt i fråga om mycket tydligare och klarare avgränsningar, men det jag vill säga er är att vi i det här konkreta fallet är i färd att öppna fullständigt nya områden.
Inom flygtrafiksektorn går vi in på några områden som det hittills inte har funnit någon lagstiftning eller avtal om på unionsnivå. Jag vill följaktligen tacka de två föredragande och alla parlamentsledamöter, vilka, det vet jag, har deltagit mycket aktivt under diskussionerna i utskottet, och jag vill påminna er om något som vi alla vet: fram till 2000 utvecklades den här sektorn systematiskt på det mellanstatliga området genom Eurocontrol och Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO). Men - som Sanders-ten Holte sade nyss - vi vet alla att medborgarna har högre krav, att de begär att vi skall lösa de överhängande problemen och att det finns en möjlighet att avsevärt förbättra kapaciteten och säkerheten i vårt luftrum och luftrumsplaneringens effektivitet, om vi även är kapabla att genomföra en integration på europeisk nivå när det gäller den här frågan. Målet är följaktligen att göra organisationen och planeringen av luftrummet samstämmig med rörligheten i luftrummet, att skapa ett gemensamt europeiskt luftrum före utgången av 2004. Och ni vet, ärade ledamöter, att detta är ett av de initiativ som är en symbol för Prodikommissionen.
Jag vill också säga att det under tiden har inträffat händelser, vilka ni har tagit upp, som att flygtrafiksektorn till en del genomgår en kris, den 11 september, Irakkriget, olyckan i Überlingen, som otvivelaktigt har påverkat vårt arbete, men som på intet sätt har minskat vikten av det här initiativet eller brådskan att genomföra det. Med tanke på era reaktioner på rådets gemensamma ståndpunkt vill jag betona att det tyvärr inte förefaller som om det kommer att bli möjligt att nå en överenskommelse i andra behandlingen. De frågetecken ni har tycker jag är berättigade, och det är värt att diskutera dem med rådet, men när vi talar om ett initiativ som detta - och jag insisterar på den här punkten - måste vi vara medvetna om att vi för första gången går in på det här området, som omfattar flera känsliga aspekter, och det är nödvändigt att gå framåt på ett progressivt sätt eftersom det arbete vi genomför är mycket känsligt. Rådet måste acceptera att ta detta steg framåt, och vi måste agera sakligt och realistiskt och försöka utarbeta en operativ text som gör det möjligt att omedelbart nå konkreta resultat.
Jag vet att ni tycker att det slutliga förslaget till gemensam ståndpunkt från rådet inte är tilläckligt och att ni kräver ett ökat agerande på gemenskapsnivå. Jag vill säga er, ärade ledamöter, att jag naturligtvis delar er oro, men att det finns rättsliga och institutionella hinder som gör att vi inte kommer att kunna godta några av de ändringsförslag som ni har lagt fram, till exempel ändringsförslagen 1, 8, 9, 10, 11, 13 och 14 i Favas betänkande och ändringsförslagen 13, 16, 25, 29 och 33 i betänkandet av Sanders-ten Holte. När det gäller de andra ändringsförslagen kan vi ta med dem längre fram, antingen grundtanken, eller delvis, eller med ändringar i textens utformning, men inte fullständigt.
Jag vill betona att vi fortfarande motsätter oss vissa ändringsförslag som skulle kunna påverka eller skada den operativa institutionella verkligheten. Bland de ändringsförslag som jag har sagt att vi inte kan godta finns konkret ändringsförslag 14 om rådfrågning av de berörda parterna inom Eurocontrol, samt ändringsförslagen 13, 16, 25 och 29 i Sanders-ten Holtes betänkande, andra delen av ändringsförslag 15 och 33, som inte längre är aktuellt på grund av den tekniska utvecklingen.
Jag kommer att ta upp två frågor som är centrala i de kommande diskussionerna mellan institutionerna under förlikningen och som ni har tagit upp: civil och militär samordning och inrättandet av funktionella luftrumsblock. Den första frågan finns med i båda betänkandena, och den andra tas upp i ändringsförslag 26 i betänkandet av Sanders-ten Holte.
Civil och militär samordning är en nyckelfaktor för att inrättandet av det gemensamma luftrummet skall bli en framgång, det har ni rätt i, men ni måste också komma ihåg vilka befogenheter gemenskapen har, och det är en black om foten som vi måste spela med under hela det här förfarandet. Diskussionerna i rådet har visat att det krävs samordningsmekanismer utöver de möjligheter som första pelaren erbjuder när behoven inom transportpolitiken och kraven inom försvarspolitiken skall jämkas samman. För att stödja inrättandet av det gemensamma luftrummet, trots detta hinder, har medlemsstaterna i en förklaring åtagit sig att utveckla det militära samarbetet som ett komplement till initiativet inom ramen för första pelaren. Jag anser att vi måste utnyttja det tillfället och fortsätta på det här området med en saklig inställning. I ändringsförslag 29 i betänkandet av Sanders-ten Holte fastställs det att transportpolitiken skall ha företräde när det gäller användningen av det gemensamma luftrummet, vilket inte återspeglar de berättigade behov och den oro som medlemsstaterna har från försvarssynpunkt i tillräckligt hög grad.
När det gäller den andra frågan, de funktionella luftrumsblocken, ändringsförslag 26 i Sanders-ten Holtes betänkande, delar kommissionen parlamentets åsikter, men vi anser att en godtagbar lösning skulle vara att förstärka kommissionens roll i kombination med ?Kommittén för det gemensamma luftrummet? och med tekniskt stöd från Eurocontrol, i syfte att genomföra en övergripande och samstämmig utvärdering av dessa två block och låta medlemsstaterna få initiativrätt och beslutsrätt. Inrättandet av dessa block påverkar de militära aspekterna, vilket jag tog upp i första delen av mitt inlägg. Därför godtar vi i princip ändringsförslag 26 i betänkandet av Sanders-ten Holte, men det måste formuleras om.
Avslutningsvis, herr talman, mina damer och herrar, påminner jag er om att de förslag som vi diskuterar i dag är resultatet av ett års arbete av högnivågruppen, som utgörs av civila och militära företrädare från medlemsstaterna och en social grupp som består av de olika aktörerna i civilflygsektorn och även med deltagande på alla nivåer inom det här området. Parlamentet lade fram sitt yttrande i samband med första behandlingen i september 2002, och då tackade jag för ert stöd och för de ansträngningar ni hade ägnat detta initiativ. Vi är överens om många aspekter, men - jag insisterar - vad vi behöver är en realistisk inställning som gör det möjligt för oss att gå vidare med den här frågan.
Jag tackar för ert stöd, och riktar ett särskilt tack till de två föredragande för deras arbete och hoppas att vi snabbt kommer att nå ett positivt resultat under förlikningsförfarandet som gör det möjligt för oss att, före årsslutet 2004, inrätta det berömda gemensamma luftrummet.

Schmitt (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka de föredragande som inte bara i första behandlingen utan även i andra behandlingen i princip varit tvungna att göra om sitt arbete från början igen, sedan rådet på sitt typiska vis omformulerat den gemensamma ståndpunkten så att det inte går att urskilja vilka av parlamentets förslag som beaktats och inte.
Nu kan man fråga sig: Är det för att vara mästrande eller har det satts i system? Jag tror att det har satts i system, eftersom medlemsstaterna helt enkelt inte ville ha några framstegsvänliga bestämmelser. Jag vill tydligt påpeka att parlamentet förespråkar ett gemensamt luftrum som å ena sidan garanterar större säkerhet och å andra större effektivitet.
Jag vill ta upp fyra punkter som enligt min uppfattning är grundförutsättningar. För det första: Militären får inte fortsätta att dominera det europeiska luftrummet. Det gäller att vi får en vettig samordning till stånd där den civila och militära luftfarten är likställda partner samtidigt som det finns garantier för att de kan samarbeta med varandra.
För det andra: Det är dags att åtgärda det europeiska lapptäcket i luften. Det är väl ingen som kan begripa att vi för länge sedan har upplöst gränserna på marknaden, medan det på himlen fortfarande förekommer bortåt 40 luftrumsblock i 15 medlemsstater. Frågan vem som skall fatta beslut är avgörande, för medlemsstaterna har de senaste årtiondena haft gott om tid att besluta sig för att bilda gränsöverskridande luftrumsblock. Det har de inte gjort, och därför - anser jag - måste beslutet fattas på europeisk nivå, av kommissionen.
En tredje punkt: Vi vill att en försiktig marknadsöppning sker på området luftsäkerhetstjänster.
För det fjärde: Vi vill uppnå en tvingande harmonisering av såväl tekniken som av utbildningen av flygledare och därigenom en kompatibilitet av tekniken och de mänskliga resurserna.
I dag har det gått ett år sedan den svåra olyckan vid Bodensjön. Det har ingen direkt anknytning till denna förordning, men det är ett tecken på att många luftrumsblock utgör en potentiell fara, eftersom flygbolag alltid måste anmäla och avanmäla sig och missförstånd kan uppstå. Det innebär att det är upp till oss att skapa säkerhet och effektivitet.
Jag kan bara säga en sak, om jag har uppfattat saken rätt: min grupp kommer inte att ta ansvar för några förordningar som inte i slutändan medger en behörighet på EU-nivå som även kan förverkligas. Därför vill jag rikta en uppmaning till kommissionen. Jag är lite förvånad, fru kommissionär; ni har gjort en modifiering, era medarbetare har varit ännu försiktigare, i många frågor är ni annars betydligt mer krävande. Jag tänker på frågan om öppet luftrum, då vill ni helst ha alla mandat på samma gång, medan ni i den här viktiga frågan plötsligt visar er så förbehållsam. 
Jag ber att ni skall fundera över vem ni kämpar tillsammans med. Kämpa med parlamentet så att vi får en gemensam europeisk himmel som gagnar människorna i våra länder!
(Applåder)

Stockmann (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Visst har Schmitt rätt. I dag är det ett år sedan katastrofen i Überlingen där två flygplan krockade, vilket resulterade i många döda. Allmänheten tolkar projektet gemensamt luftrum som Europas svar på den otillfredsställande situationen på den europeiska himlen.
Hur ser situationen ut i dag? Vi har tre gånger så många kontrollcentraler som på samma luftutrymme i USA, ett lapptäcke som bildades på himlen på sextiotalet. Under en flygning från Bryssel till Rom måste nio olika kontrollsektorer passeras, under en flygning från Bryssel till Genève måste radiofrekvensen ändras fem gånger. Om flygtrafiken fortsätter att öka de närmaste åren kommer även säkerhetsriskerna att tillta. Samtidigt är det hela mycket ineffektivt; vart fjärde flyg är försenat; 350 000 flygtimmar per år slösas bort. Det kostar flygbolagen bortåt två miljarder euro per år.
Kommissionen, med sitt förordningspaket, och parlamentet, under den första behandlingen, har antagit den utmaningen. Medlemsstaternas gemensamma ståndpunkt befinner sig emellertid långt ifrån de förväntningar och krav som finns. Hur kommer det sig?
För det första: Kärnan i det gemensamma luftrummet är de funktionella luftrumsblocken; hur kan dessa förverkligas? Vilket mervärde tillför en förordning om genomförandet även i fortsättningen är beroende av medlemsstaternas godtycke? Medlemsstaterna kan redan nu skapa bilaterala luftrumsblock. Vi anser att det behövs ett normativt förslag från Eurocontrol och från kommissionen, annars kommer inget att förändras på den punkten.
För det andra: Den gemensamma ståndpunkten innehåller inte heller för den civila och militära samordningen några egentliga framsteg i förhållande till status quo. Jag vet att det är en mycket känslig fråga, men vi kan inte vänta i ytterligare några decennier på att kunna flyga raka vägen från punkt A till punkt B i Europa.
För det tredje: Det är sorgligt att det saknas en europeisk lösning på den enorma bristen på flygledare. Den frågan hör hemma i förordningspaketet och måste behandlas så snart som möjligt, inte minst av säkerhetsskäl.
Min grupp är positiv till att de ändringsförslag som antogs av parlamentet i första behandlingen läggs fram på nytt. Vi kommer nog att få tala i klartext med rådet i förlikningskommittén.
Inte minst vill jag tacka föredraganden för ett bra och fungerande samarbete.

Virrankoski (ELDR).
Herr talman! Det lagstiftningspaket som diskuteras för att skapa ett gemensamt europeiskt luftrum är mycket stimulerande. Jag vill passa på att tacka de föredragande för deras utmärkta samarbete och för att de har fört den här frågan framåt.
Problemet med det europeiska luftrummet är överbelastningen. Det finns en enormt stor trafikvolym i Centraleuropa. Att se till att den flyter väl kräver samarbete mellan medlemsstaterna, och det har redan nåtts. I glest befolkade medlemsstater, som Finland, finns det emellertid inte särskilt många problem av det här slaget. Särskilt den inrikes flygtrafiken i Finland kan styras mycket flexibelt utan stöd.
Målen för det här betänkandet är ambitiösa. Det innehåller en rad långtgående förslag. Ett av dem handlar om uppdelningen av luftrummet. Att dela upp luftrummet i sektorer skulle vid behov kunna åstadkommas genom beslut med kvalificerad majoritet. Man kan undra om detta är nödvändigt för att nå målen eller om det skulle vara tillräckligt med samarbete mellan medlemsstaterna. Det kan mycket väl vara så att närmare integration i EU:s hjärta är nödvändig, men det finns förmodligen inget behov av det i de perifera regionerna på grund av de särskilda förhållanden som råder där. Ett annat problem är avgifterna. Om flygkontrolltjänsterna skulle avgiftsbeläggas på grundval av genomsnittliga värden, skulle detta mycket väl kunna betyda att avgifterna klart kommer att höjas inom några områden.
Ett känsligare problem är integreringen av militärflyg och luftförsvar i det europeiska systemet. Traditionellt sätt faller inte militära ärenden och frågor inom tillämpningsområdet för medbeslutandeförfarandet i Europeiska unionen, vilket involverar rådet och parlamentet, och detta är inte motiverat nu heller. Vi måste följaktligen gå försiktigt fram när det gäller de här frågorna och respektera överenskomna principer.
Även om man tar hänsyn till dessa svårigheter är betänkandena emellertid oerhört värdefulla, och de mål som man siktar på är utmärkta.

Ainardi (GUE/NGL).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Rådets gemensamma ståndpunkt efter parlamentets första behandling är enligt min mening en viktig etapp i utvecklingen av en gemensam luftfartspolitik. Rådets synsätt har präglats av realism på ett antal områden, men jag beklagar att det inte var mer offensivt när det gäller vissa bestämmelser. Jag återkommer till detta.
Kravet på en funktionell uppdelning mellan tjänsteleverantörer och nationella övervakningsmyndigheter är, liksom kravet på certifiering av tjänsteleverantörer, en strukturerande åtgärd. Om detta speglar en vilja att särskilja aktörens roll från reglerarens och öka öppenheten, då bör man med detta krav ta hänsyn till den verklighet som visar att andra modeller också kan fungera. Jag anser i alla fall att det är rimligt att varje medlemsstat får fortsätta att fastställa funktionsregler inom sitt eget territorium. Jag beklagar att det inte tydligt medgavs att hanteringen av luftfartssäkerhet ingår i en kedja av insatser och tjänster som kräver ett övergripande och inte uppdelat synsätt. Jag är ännu mer övertygad om denna uppfattning efter att ha deltagit två dagar i förra veckan vid den årliga konferensen för ETF-fackens ?luftfartsgrupp?.
Man talar om uppdelning, och det är jag med på, men vi måste också tala om den mänskliga faktorn. Man kan alltid minska personalen vid kontrollcentralerna, men det är inte acceptabelt att en luftrumsdel hanteras av en eller två flygledare: det finns också mänskliga gränser.
När det gäller ett luftrum är det samtidigt en självklarhet och ett framsteg att det skapas en gemensam europeisk flyginformationsregion i det övre luftrummet och att kommissionen skall ge ut en gemensam skrift med flygtrafikinformation i denna zon. På så sätt kommer beräkningen av avgifter för tjänsterna att harmoniseras.
Och när det gäller organisationen av luftrummet och tillhandahållandet av tjänster är alla överens om att säkerhet kräver förutseende, analys och samtycke från staterna och berörda tjänsteleverantörer. Ändringarna av den ursprungliga texten rör i första hand staternas suveränitet över luftrum som sträcker sig över deras territorium och staternas ansvar gentemot ICAO. Rådet kom fram till slutsatsen att funktionella luftrumsblock, som har diskuterats i många debatter, skall inrättas uteslutande av de stater som berörs av dem. Är detta bra eller dåligt? Jag tror det handlar om en process.
Vidare erkänns det faktum att flygkontrollen hör till den offentliga maktens privilegium och inte är av ekonomisk art, vilket skulle motivera en tillämpning av fördragets regler om konkurrens.
Staterna får således besluta om de skall ge tjänsteleverantörer eller användare ekonomiska incitament genom avgifterna. Jag lutar personligen åt det tillvägagångssättet.
Sedan erkänns den centrala roll som Eurocontrol bör ha i förberedelserna av de åtgärder som delegerats till kommissionen, åtgärder som hör till behörighetsområdet för denna organisation. Enligt mig är detta ett framsteg.
Till sist behandlas frågan om att erkänna staternas exklusiva behörighet att utforma och utföra försvarsinsatser, vilket inte är tillfredsställande; där håller jag med er, fru kommissionär. I fredstid bör det civila gå före det militära, och det stämmer utan tvekan också med dagens verklighet.
Samtidigt innehåller den gemensamma ståndpunkten en stor del av de ändringsförslag som parlamentet föreslog vid första behandlingen. Jag beklagar dock att rådet, liksom parlamentet för övrigt, var så försiktigt vid första behandlingen när det gällde vissa enligt min mening välbetänkta krav. Man godtog inte förslaget från min grupp om att dubblera antalet kontrollapparater för att garantera att verksamheten kan fullföljas helt säkert i händelse av tekniska fel, liksom förslaget att utvärdera genomförandet av direktivet, vilket jag beklagar.
Jag har träffat aktörerna, och jag har arbetat mycket med fackföreningarna i den här frågan. Jag anser att man måste lyssna till de anställda i sektorn som redan i dag arbetar i det europeiska och det internationella luftrummet och som är fast beslutna att få Europa att gå framåt. Att lyssna till dem betyder att få dem att delta på allvar, och inte bara att samråda med dem. EU byggs upp med aktörer från olika sektorer, vilket kräver deras aktiva medverkan. Enligt min mening finns det ingen framtid utan dem.
För att avsluta vill jag ändå beklaga att strategin på det hela taget utgår från det ideologiska påstående som säger att avreglering är en garanti för effektivitet, och även för säkerhet, vilket trots allt återstår att bevisa.

Hadzidakis (PPE-DE).
Herr talman! Det är uppenbart att de tekniska spörsmål som står i samband med denna specifika fråga har analyserats tillräckligt. Följaktligen kommer jag att koncentrera mig på de politiska aspekterna, och säga att frågan om ett gemensamt europeiskt luftrum drivs av två olika och tillräckligt motstridiga resonerande förklaringar. I det ena förklaringen beaktar man att flygförseningarna, som utgör ett mycket utbrett fenomen i Europa, skadar såväl flygbolagen som passagerarna och miljön, men även ekonomin i sin helhet. En av de huvudorsaker som bidrar till denna situation är att flygtrafiken ständigt ökar, och framför allt avsaknaden av ett gemensamt förvaltningssystem inom det europeiska luftrummet.
Den andra förklaringen återspeglar oron hos vissa medlemsstater som skulle vilja trygga sina rättigheter till det egna luftrummet, i synnerhet med hänsyn till deras militära åtaganden och behov, såväl som möjligheten att genomföra militära övningar inom detta luftrum. Denna oro är starkare i de länder där det förekommer problem förbundna med dessa frågor, t.ex. i mitt eget hemland.
Europaparlamentet har anslutit sig till den första förklaringen. Liksom på så många andra områden inom den europeiska politiken bedöms valet av en äkta gemensam politik och ett enda regelverk vara det mest effektiva. Sådan var den resonerande förklaringen under första behandlingen. Tyvärr höll rådet uteslutande fast vid den andra förklaringen. Farhågorna och tvivlen var de mest framträdande. Rådet gav särskild vikt åt frågor som den allmänna ordningen, säkerhet och försvar. På så sätt nedvärderades kommissionens förslag väsentligen, och dess ståndpunkt hade inget samband med Europaparlamentets ståndpunkt under den första behandlingen. Om rådet samtyckte till målet med ett gemensamt europeiskt luftrum borde det ha antagit en annan strategi. I annat fall borde rådet ärligt ha sagt att man motsatte sig detta initiativ.
Det är uppenbart, herr talman, att detta har lett till ett förlikningsförfarande. Under det här förfarandet bör rådet visa prov på flexibilitet. Jag tror fullt och fast att det finns ett sätt att gå vidare till konkreta åtgärder när det gäller ett gemensamt europeiskt luftrum, utan att nationella känslor och vitala intressen angrips. Där det finns en vilja finns det alltid en möjlighet!

Savary (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Att vi i dag har fått en gemensam ståndpunkt från rådet som skiljer sig avsevärt från kommissionens ursprungliga förslag och parlamentets arbeten beror på, som alla vet, att denna fråga började behandlas utifrån en tvekan mellan viljan att ersätta Eurocontrol med kommissionen och viljan att eventuellt lägga en alltför stor skuld på flygledarna när det gäller förseningar, framför allt år 1999, då exceptionella militära begränsningar rådde.
Sedan dess har vi arbetat mycket, och vi är inte långt ifrån en jämviktspunkt. Vi har erkänt att flygledningstjänsten har ett allmänintresse och ett ansvar för säkerhet. Vi har låtit staterna få utforma sina tjänster. Vi har fört tillbaka Eurocontrol i arbetet, vilket jag tror var absolut nödvändigt.
Nu har vi några saker kvar att lösa. Jag stöder och uppmuntrar - även om jag känner till de rättsliga begränsningarna - de stora insatser kommissionen gör för att få de militära myndigheterna att åtminstone diskutera. Vi vet att detta är ett stort hinder som har att göra med kapacitet och som utan tvekan är mycket viktigare än andra, som man alltför ofta framhåller.
För det andra har man ännu inte löst frågan om en uppdelning av internationella luftrumsblock. Jag anser att det skulle räcka om alla berörda parter gick med på att återigen ta hänsyn till Eurocontrols sakkunskap. Kommissionen måste sluta uttala sig på detta expertområde, vilket vore det naturliga.
Slutligen tillhör jag dem som anser att man bör genomföra skäl 16 och artikel 7 i betänkandet av Sanders-ten Holte, vilka syftar till att göra de anställda så delaktiga som möjligt, eftersom de är en mycket viktig del av säkerhetskedjan. Flygledaryrket hör inte bara hemma på marknaden - och jag tror att kommissionen kan berömma sig av att äntligen erkänna detta. I första hand är det ett yrke som ?polis? i luftrummet, ett luftrum som kommer att bli alltmer fyllt och där vi till varje pris måste bevara kunnande och framstående kunskap genom att undvika att utsätta himlens ?polistjänster? för alltför mycket konkurrens.

Miranda (GUE/NGL).
Herr talman! Även jag vill framför allt upprepa att jag är fullständigt beredd att genomföra alla förslag som är inriktade på att förbättra samarbetet och optimera användningen av luftrummet och garantera högre säkerhetsnivåer. Såsom redan har understrukits, framför allt av Loyola de Palacio, är detta ett känsligt ämne, både tekniskt, institutionellt och politiskt, som kräver mycket realism och mycket förnuft. I mitt anförande här i september angående diskussionen i första behandlingen av organisationen av ett gemensamt luftrum tog jag upp de aspekter som mest oroade mig i kommissionens förslag och i de förslag som antagits av utskottet för regionalpolitik, transport och turism.
Jag måste understryka att den oron försvann till stor del med den ganska balanserade gemensamma ståndpunkt som antogs av rådet, speciellt när det gäller de funktionella blocken. Och därför måste jag än en gång ta avstånd från vissa av de ändringsförslag som på nytt har antagits av utskottet för transport, eftersom de går helt emot den enhällighet som uppnåtts i rådet och även den ståndpunkt som nyligen omprövats av kommissionen, som jag givetvis lovordar.
Jag anser att det verkligen är ohållbart att insistera på ett förslag om att inrätta funktionella block utan hänsyn till medlemsstaternas vilja, eftersom gemenskapen inte har behörighet att förvalta luftrummet eller något annat av EU:s territorer. Det faller minst av allt inom gemenskapens kompetens när militära angelägenheter är inblandade, vilket gäller i det aktuella fallet. Dessutom finns det ingen information om att det skall ha uppstått några svårbemästrade konflikter mellan medlemsstater angående definitionen av gränsöverskridande luftrumsblock, och det verkar inte heller föreligga någon risk för det. Sådana konflikter är ännu mindre sannolika nu när medlemsstaterna har antagit en deklaration som garanterar det samarbete som krävs mellan civila och militära organisationer för att fullständigt kunna tillämpa konceptet flexibel användning av luftrummet.

Jarzembowski (PPE-DE).
Herr talman, fru vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Bortsett från uppfattningen hos vissa franska kolleger är parlamentet enat i sin åsikt om de båda betänkandena. Vi håller fast vid ståndpunkten i första behandlingen. Därför kommer jag inte att kommentera den radikala minoritet som har talat här utan vill i stället som en framstående tysk poet ropa till kommissionären: Visa större mod, fru kommissionär, visa större mod!
Vi bör komma ihåg att vi sommaren 1999 konstaterade följande i frågan om presentationen av ert framtida arbete som kommissionär: frågan om den gemensamma kontrollen av luftrummet är ett exempel på en effektiv europeisk politik som skapar ett mervärde. Det var er uppfattning 1999; så löd ert förslag. Därför är vi i likhet med kollegan Schmitt smått besvikna över att ni i slutet av den gemensamma ståndpunkten sade: Nåväl, om det är allt rådet tillskriver oss nöjer jag mig med det. Därför: visa större mod, fru kommissionär; i andra behandlingen vill vi uppnå det ni lade fram i era förslag; vi vill ha funktionella luftrumsblock!
Till föregående talare och även de andra som talade strax före mig vill jag säga: Medlemsstaterna och Eurocontrol har haft fyrtio år på sig att skapa luftrumsblock under beaktande av företagsekonomiskt relevanta aspekter, men det har de inte gjort. Därför måste vi göra det med hjälp av en vettig lagstiftning, parlamentet och kommissionen tillsammans.
Därför, fru kommissionär, inför andra behandlingen: låt majoriteten av oss i parlamentet och kommissionen visa större mod, så att vi kan skapa ett europeiskt mervärde i det europeiska luftrummet!

Watts (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka båda föredragande för att ha utarbetat kvalitetsbetänkanden. Jag kan stödja flertalet av deras ändringsförslag, men jag har starka reservationer mot 10 av de 51 ändringsförslagen. Förenade kungariket är en stark anhängare av idén om ett gemensamt europeiskt luftrum. Personligen önskar jag se denna idé förverkligad så snart som möjligt för att förhindra förseningar, minska utsläppen och öka säkerheten. Min huvudsakliga reservation går tillbaka på hur man bäst kan säkra den militära inblandningen i ett gemensamt europeiskt luftrum. Det är därför jag stöder rådets gemensamma ståndpunkt - dess kompromiss beträffande flexibel användning av det luftrum där civilt tillträde är tillåtet och som är avsett för militärt luftrum när det inte används. 
Man kom fram till denna kompromisslösning efter grundliga förhandlingar under loppet av flera månader. Jag anser att det medför genuina och viktiga fördelar genom att det garanterar att en ökad effektivitet av konceptet flexibel användning av luftrummet (FUA) införlivas inom hela Europeiska unionen. De ändringsförslag där man inbegriper militären inom ramen för det gemensamma europeiska luftrummet kommer uppenbarligen att motarbetas av vissa ledamöter och, jag befarar, av många inom rådet. Att återuppta debatten om den här frågan kommer alldeles säkert att motverka själva syftet med förfarandet för ett gemensamt europeiskt luftrum.
Sammanfattningsvis finns det en stor risk att vi, genom att försöka ändra den gemensamma ståndpunkten i det här avseendet, kan äventyra hela projektet med ett gemensamt europeiskt luftrum, något som jag är säker på att vi alla önskar undvika.

Cauquil (GUE/NGL).
Herr talman! Parlamentets föredragande skulle vilja få oss att tro att förverkligandet av ett gemensamt europeiskt luftrum skulle vara en ädel sak och ett stort steg framåt som européerna bör glädjas åt. Rådet har däremot inte behov av att försköna verkligheten, varför det formulerar sig på ett annat sätt.
Men skillnaderna i formulering döljer verkligheten mer än de klargör den. Europeiska unionen är ett förbund dominerat av konkurrerande stater som hänger upp sig på gränser, även i himlen. Det de kallar suveränitet är endast det civila och militära försvaret av deras egoistiska intressen och intressena hos deras ägarklasser. Himlen är gemensam i naturen men inte i människornas samhällen, och EU-institutionerna lyckas uppenbarligen inte med att göra slut på denna absurditet.
Uttrycket ett gemensamt luftrum tjänar som täckmantel för en operation som syftar till att öppna nya utrymmen i den offentliga flygledningen till förmån för privata operatörer, leverantörer och tjänsteföretag. För det är vad det hela handlar om. EU:s myndigheter har redan gett tillstånd till en privatisering av det organ som ansvarar för den brittiska flygledningen. Vissa av Eurocontrols regler har också ändrats, så att privata bolag kan göra sig vinster inom flygledningsbranschen. Fackliga organisationer för anställda inom flygledningen i Europa kritiserar med rätta denna smygprivatisering och dess följder för flygsäkerheten och personalens arbetsvillkor.
För ett år sedan, i samband med flygkatastrofen vid Bodensjön, kunde man se vilka tragedier som införandet av lagen om vinst kan medföra på det här området, även om det bara sker delvis. Trots detta och samtidigt som man hycklar och försvarar sig, envisas EU:s myndigheter och säger ja. De går hela tiden ett steg längre mot en nedmontering av den offentliga sektorn, mot en jakt på vinst, mot en uppdelning av luftrummet i sektorer som kan tilldelas privata operatörer. Flygbolagen kommer säkert att gagnas, men inte flygledarna eller passagerarnas säkerhet.
Vi framför därför än en gång vårt motstånd till en ökad privatisering av luftrummet, som är skadlig både för användarna och de anställda inom luftfarten, i bred bemärkelse, och för de personer som bor i närheten av flygplatser.

Foster (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill börja med att tacka båda föredragande och deras skuggföredragande för deras hårda arbete med att gripa sig an detta mycket tekniska betänkande.
Trots att min delegation kommer att stödja ett antal ändringsförslag vid morgondagens omröstning kommer vi inte att stödja de ändringsförslag som innebär att debatten om militär verksamhet återupptas. Till skillnad från många kolleger anser vi det vara nödvändigt att hålla fast vid den gemensamma ståndpunkten på det här området, som för närvarande utesluter den militära dimensionen och som jag förstår stöds av kommissionen. Vi kommer därför att motsätta oss ändringsförslagen 6 och 10, och dessutom ändringsförslag 18 i Favabetänkandet, där man föreslår att militär träning avlägsnas från texten.
Militär träning omfattas inte av termen ?militära operationer?. Det är nödvändigt att den utesluts från förordningen.
Dessutom motsätter vi oss ändringsförslag 25 i Sanders-ten Holtes betänkande på grund av kravet att all lufttrafik inom den gemensamma europeiska övre flyginformationsregionen (EUIR) skall vara känd av leverantörerna av flygtrafikledningstjänster av militära skäl.
När det gäller ändringsförslagen 29 och 30: rådets ståndpunkt angående den flexibla användningen av luftrummet, som under så många år har tillämpats i Förenade kungariket, anser jag erbjöd fler fördelar och större effektivitet för Europa.
För övrigt är ändringsförslag 3 - som hänvisar till upprättandet av en reserv - diskutabelt i fråga om kostnaderna, eftersom detta skulle kunna skapa en möjlighet till stöd för medlemsstaterna, och det skulle därför inte vara en legitim åtgärd i enlighet med gemenskapslagstiftningen.
Beträffande ändringsförslagen 24 och 31 som gäller en automatisk övergång till en europeisk flyginformationsregion i det undre luftrummet: att ställa ett automatiskt krav på stater att de skall införa detta inom fem år är, uppriktigt sagt, förhastat och orealistiskt.
Beträffande ändringsförslag 21 om funktionella luftrumsblock, där man föreslår ett alltigenom centralstyrt tillvägagångssätt: jag anser att man härigenom förbiser de lokala kraven.

Marques (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Vi behandlar i dag i andra behandlingen ett förslagspaket för att skapa ett gemensamt europeiskt luftrum. Även om jag håller helt med om målen för de förslag som vi behandlar, hyser jag dock en viss oro här det gäller innehållet i dem, vilken jag vill uttrycka här i kammaren. Denna oro hör å ena sidan ihop med avsaknaden av en rättslig grund för den gemensamma transportpolitiken för att ta itu med vissa frågor, särskilt av militär karaktär, och å andra sidan, med en överdriven och oproportionerlig begränsning av medlemsstaternas suveräna makt över sitt luftrum.
Tillåt mig här att ta upp tre punkter jag anser vara av största vikt. Den första rör det jag anser vara ett försök från kommissionens sida att harmonisera medlemsstaternas luftrum genom att omedelbart inrätta en europeisk region med gemensamt flyg, utifrån vilken de så kallade ?funktionella blocken? kommer att skapas. Här ger jag fullt stöd till rådets gemensamma ståndpunkt, enligt vilken utformningen av två funktionella block faller inom medlemsstaternas exklusiva befogenhet och inte kan ändras av Europeiska unionen.
För det andra, när det gäller militära frågor, så ger kommissionens förslag en möjlighet att i fråga om de militära aktiviteterna införa bestämmelser om förvaltning och användning av luftrummet. Än en gång instämmer jag med rådets gemensamma ståndpunkt, som jag anser är mycket mer ändamålsenlig och balanserad eftersom den erkänner att en effektivare användning av luftrummet är avhängigt av ett närmare samarbete mellan civila och militära organisationer. Med andra ord, det koncept som är känt som ?flexibel användning av luftrummet? skall tillämpas inom hela det gemensamma europeiska luftrummet på ett enhetligt sätt. Detta mål måste alltid eftersträvas när det gäller den nationella behörigheten.
Slutligen skulle jag vilja ta upp frågan om förvaltningen av luftrummet och uttala att jag fullständigt motsätter mig en inriktning som syftar till att likna denna förvaltning vid vilken ekonomisk tjänst som helst jämförbar med de avreglerade telekommunikations- eller transportmarknaderna, under överinseende av ett europeiskt regleringsorgan. Jag anser därför att varje medlemsstat skall kunna utse tjänsteleverantören för sitt eget luftrum helt fritt, under tillsyn av nationella myndigheter som inte är underställda några andra organisationer över huvud taget.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Jag vill mycket uppriktigt tacka för alla kommentarer och inlägg, som visar på den vikt som ni, ärade ledamöter, lägger vid detta initiativ, som är ett av de mest ambitiösa initiativen från Prodikommissionen.
Jag vill påminna er om att vi har gjort enorma framsteg inom flygtrafikområdet under dessa år för att några områden som hittills har varit medlemsstaternas exklusiva befogenheter nu skall bli gemensamma. Detta gäller till exempel flygsäkerhetsområdet, där vi har inrättat Europeiska byrån för luftfartssäkerhet, som för första gången kommer att göra det möjligt för oss att utfärda gemensamma certifikat för luftfartygen i Europa och som kommer att göra att vi, bland annat, kommer att kunna certifiera Airbus 380. När vi till exempel föreslår nya säkerhetsbestämmelser för att bekämpa terrorism och andra typer av attacker kommer dessa att delas av och vara gemensamma för alla unionens medlemsstater, med översyner och kontroller som gör det möjligt för alla medlemsstater att garantera dessa gemensamma standarder. Vi har dessutom, äntligen, lyckats få ett mandat för att förhandla med Förenta staterna om ett gemensamt lufttrafikområde mellan Förenta staterna och Europeiska unionen.
Det sista viktiga alternativet är just det gemensamma luftrummet, som underlättar alla de åtgärder som jag nämnde tidigare, i synnerhet förhandlingarna med Förenta staterna, men även på säkerhetsområdet och när det gäller Europeiska byrån för luftfartssäkerhet, och som dessutom kommer att leda till att Europa inte hamnar på efterkälken igen i den här frågan i framtiden. Jag tänker på frågan om de nya definitionerna och de nya koncepten för lufttrafikplaneringen för år 2020, där möjligheten att förfoga över ett gemensamt luftrum, med integrerade, harmoniserade och gemensamma system, helt klart kommer att vara en avgörande faktor för att Europa skall kunna förhandla på lämpligt sätt med Förenta staterna, som arbetar med ett motsvarande initiativ inom den här sektorn.
Initiativet STAR 21 är avgörande för framtiden. Det är avgörande för den europeiska luftfartssäkerheten och för tekniken, den tekniska utvecklingen och den europeiska industrin.
Mina damer och herrar! Ni tog upp frågan om Eurocontrol. Eurocontrol beaktas och kommer att delta - det har vi sagt ända från början. Denna organisation har deltagit i alla sammanträden som högnivågrupperna har hållit om det europeiska gemensamma luftrummet, och den har deltagit med sin kunskap i egenskap av experter på området under hela den här tiden. Kommissionen har inte för avsikt att inrätta ett alternativt system till Eurocontrol. Det är inte vår uppgift. Men det kan inte vara så att kommissionen lagstiftar på grundval av beslut från ett organ som står helt utanför gemenskapen, som Eurocontrol gör. Eurocontrol är dessutom ett mellanstatligt organ, i vilket en rad länder som inte tillhör Europeiska unionen är medlemmar. De ärade ledamöterna måste förstå att det finns ett institutionellt problem i botten som vi inte kan förbigå när vi skall godta en viss typ av ändringsförslag. En sak är att vi utnyttjar, anlitar och till och med går så långt att vi undertecknar avtal med Eurocontrol, för att detta organ skall vara den expert som vi vänder oss till och som tillhandahåller en viss typ av information, handlingar och till och med förslag, och en annan sak är att vi förbinder oss att lagstifta eller agera på grundval av vad en mellanstatlig organisation, i vilken det ingår tredje länder, säger. Det kan vi helt enkelt inte göra, mina damer och herrar.
Nästa fråga: ändringsförslag 4 i Sanders-ten Holtes betänkande om licensiering av flygledare. Naturligtvis har jag infört det ändringsförslaget igen. Vi godtar det - det har jag sagt er tidigare - av det enkla skälet att det fanns med i vårt ursprungliga förslag. Det var rådet som strök det i sin gemensamma ståndpunkt, och det är ett nöje för kommissionen att inbegripa det igen eftersom vi anser att det är nödvändigt att ge alla flygledare gemensam licensiering och utbildning på europeisk nivå, även om de sedan specialiserar sig på det konkreta område som de kommer att vara verksamma inom och arbeta med.
När det gäller avregleringen, mina damer och herrar, jag vet inte hur jag skall uttrycka mig, eftersom jag har upprepat det så många gånger ... Här avreglerar vi ingenting. Var säger vi att den här frågan skall behandlas som telekommunikationerna? Om ni visar mig var vi säger det någonstans är jag beredd att rätta till det, av det enkla skälet att det inte står någonstans i texten. Om det stod någonstans skulle det oroa mig, precis som det oroar er. Som en av talarna mycket väl uttryckte det nyss talar vi om befogenheter som tillkommer den offentliga sektorn och som faller under polisens verksamhet, och det får naturligtvis inte finnas fler än två verksamhetsutövare, för då skulle vi skapa en ovälkommen situation. Vi talar följaktligen varken om avreglering eller om konkurrens. En annan sak är att det, när man utnyttjar vissa tjänster, till exempel att ta reda på väderleksprognoser, är möjligt att vända sig till den nationella väderlekstjänsten i medlemsstaten i fråga eller till en väderlekstjänst i en annan medlemsstat, eller till den som kan tillhandahålla de lämpligaste uppgifterna. Men när det gäller lufttrafiken och flygledningstjänsterna föreslår vi ingenting sådant: varken avreglering, som är fullständigt meningslöst, eller privatisering. På tal om privatisering, en av er sade det, har en medlemsstat privatiserat sin sektor på egen hand, på ett ganska underligt sätt.
Avslutningsvis kommer jag att ta upp de två förslag som, enligt min åsikt, kommer att utgöra kärnan i diskussionerna under förlikningen. Jarzembowski bad att jag skulle visa mod, och några har sagt att de tycker att kommissionen, till slut, har varit för blygsam. Mina damer och herrar! Ni vet mycket väl att kommissionen ända från början har drivit på den här frågan med allt mod, kraft och stränghet som har varit nödvändig. Men vi talar om en fråga om möjligheter, om hur verkligheten ser ut och att det är brådskande, och det här området är komplicerat. Vi är alla medvetna om att första pelaren är en sak och försvarsaspekterna är en annan, och när det gäller försvaret har vi inte befogenhet att agera. Jag anser att kompromissen i rådet - och några av er har sagt det - när det gäller flexibel användning och civil och militär samordning är fullständigt godtagbar. Det är mycket möjligt att denna kompromiss och denna utformning kommer att utvecklas i framtiden. Jag är övertygad om detta, mina damer och herrar, men det här är ett första steg. Vi måste vara medvetna om att vi går framåt, att det är det första steget och att det sker en nästan, vågar jag mig på att säga, revolutionär förändring. Följaktligen ber jag er, ärade ledamöter, att inte anta de ändringsförslag som innebär att rådets kompromiss om det civila och militära utnyttjandet av luftrummet ändras. Det är en mycket känslig kompromiss, och om den bryts skulle detta kunna ge upphov till allvarliga problem, som Watts sade för en stund sedan.
När det gäller de funktionella luftrumsblocken förstår jag vad ni säger. Enligt min mening kan de två problemen kombineras: en garanti för medlemsstaterna, som behåller sina befogenheter och en ansträngning för att nå samstämmighet i hela det övergripande konceptet. Om rådet visar sig flexibelt anser jag att vi kommer att ha marginaler att arbeta med. Det är naturligtvis medlemsstaterna som måste komma överens, men den grupp som arbetar tillsammans med kommissionen kommer att bidra till samstämmighet över hela linjen och inom alla de block som föreslås. I det här sammanhanget kanske några av era ändringsförslag kan bidra till att underlätta arbetet, och jag hoppas att vi kan gå framåt.
Jag vill hur som helst än en gång tacka de föredragande, Fava och Sanders-ten Holte, för deras arbete, och jag tackar även alla ledamöter för era inlägg. Jag vill be er att ni inte går längre än rådets kompromiss när det gäller flexibel användning, och det säger jag eftersom jag vet att det inte kommer att finnas något manöverutrymme om ni gör det. Detta skulle riskera hela överenskommelsen om detta ganska bräckliga initiativ som är absolut brådskande och nödvändigt, vilket ni är mycket väl medvetna om.

Talmannen.
 Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0213/2003) av Caveri om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om inrättande av ett övergångssystem för transittransporter med tung lastbil genom Österrike 2004.

Van Dam (EDD)
 - (NL) Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Föredragande Caveri, ordförande för utskottet för regionalpolitik, transport och turism, kan inte vara här för att själv förklara sin rekommendation. Det förväntas att han inom kort kommer att lämna Europaparlamentet för att acceptera en hög post inom administrationen i sin region Valle d'Aosta. Som vice ordförande för utskottet för transport tar jag därför över förklaringen av hans rekommendation. 
På grundval av anslutningsfördraget har Österrike ett tillståndssystem för tunga lastbilar. Detta system utlöper om sex månader. De så kallade miljöpoängen utgör en komplex fråga där många motsatta intressen står på spel. Det råder ingen oenighet om målsättningen: ett minskat utsläpp från tunga lastbilar i alpområdet. Detta är ett av Alpkonventionens målsättningar som alla berörda länder också har undertecknat. På vägen till målet har det emellertid uppstått meningsskiljaktigheter mellan rådet och parlamentet.
Vi, Europaparlamentet, har inte övertygats av den gemensamma ståndpunkten som inte stöds av de två mest berörda länderna, Italien och Österrike. Orsakerna till detta var visserligen olika i de båda länderna, men det visar att ytterligare överläggning är önskvärd. Dessutom behövdes undantagsbestämmelser för att kunna övertala några av de andra medlemsstaterna. Utskottet för transport vill finna en balans mellan omsorgen om luftkvaliteten och den fria rörligheten för varor. Därför har vi sökt efter en tillfällig lösning för de österrikiska områdena med de största problemen, Alperna och framför allt de tre viktigaste passen. Detta är uttryckligen en övergångsfas på vägen mot en långsiktig strategi för hela alpområdet.
Vårt förslag att hålla de renaste lastbilarna, kategori EURO 4, utanför poängsystemet är förenligt med den gemensamma ståndpunkten. Å andra sidan måste de lastbilar som orsakar mest föroreningar, EURO 0, förbjudas på ett icke diskriminerande sätt, det vill säga utan undantag för grekiska och portugisiska. Till sist måste enligt vår uppfattning den lagstiftningsprocess som skall leda till uttag av avgifter för utnyttjande av infrastruktur påskyndas.
Dessa överväganden har lett till att en majoritet i utskottet för transport har beslutat att på nytt lägga fram alla ändringsförslag från första behandlingen. Utifrån den positionen vill vi inleda en diskussion med rådet för att finna en strukturell lösning. Vi är nämligen på väg rakt mot ett förlikningsförfarande. Jag vill understryka att ingen tid får gå förlorad här. Efter sommaruppehållet har vi bara några månader på oss innan det befintliga systemet utlöper. Det ligger i allas intresse att ett övergångssystem träder i kraft i tid före jul.
I denna känsliga fråga är det önskvärt med en fast ståndpunkt från Europaparlamentets sida. Jag rekommenderar därför helhjärtat föredragandens ändringsförslag till er alla.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! I denna komplicerade diskussion har vi kommit fram till den viktiga tidpunkt då Europaparlamentet skall uttala sig om rådets gemensamma ståndpunkt.
Ni kommer antagligen att stödja rekommendationen att i andra behandlingen anta de ändringsförslag som redan antogs under första behandlingen, i syfte att snabbt inleda förlikningsförfarandet, vilket Van Dam, som ersätter Caveri, sade.
Jag vill tacka för det arbete som Caveri, Van Dam och hela utskottet har genomfört om den här svåra frågan.
Som ni vet stöder kommissionen fullständigt målet att snabbt inleda förlikningsförfarandet, eftersom det nuvarande systemet upphör att gälla den 31 december 2003. Det är emellertid nödvändigt att parterna anstränger sig för att nå en kompromisslösning och att de österrikiska myndigheterna visar sig lite mer flexibla. Annars kommer det att bli omöjligt att finna en lösning innan årsslutet, med de följder som detta skulle kunna medföra. Jag tänker till exempel på de förbud som regionen Tyrolen har infört och de förfaranden kommissionen har inlett när det gäller den frågan.
I denna situation måste kommissionen hålla fast vid den kompromiss som nåddes den 31 december 2002, och som bekräftades den 28 mars 2003, och måste följaktligen förkasta de flesta av ändringsförslagen från Europaparlamentet.
Emellertid vill jag försäkra er, ärade ledamöter, om att kommissionen är beredd att visa öppenhet för ändringsförslag som till exempel handlar om systemets geografiska täckning, hur det skall tillämpas i kandidatländerna och andra frågor. Vi kommer att ha en flexibel inställning för att göra det möjligt att nå den överenskommelse som vi alla vill ha under förlikningen, och vi kommer att arbeta för att försöka nå den, även om vi ser att det är mycket svårt, eftersom meningsskiljaktigheterna mellan parlamentet och rådet uppriktigt sagt är stora.

Hatzidakis (PPE-DE).
Herr talman! Under första behandlingen antog Europaparlamentet ett förslag som, enligt min åsikt, behandlar denna fråga på ett tillfredsställande sätt, utan att ignorera de berättigade österrikiska känslorna kring denna fråga. Det märkliga är att rådet övergick till den gemensamma ståndpunkten som om parlamentet inte funnits. Med en mentalitet som påminner om förflutna tider gick rådet vidare till antagandet av den gemensamma ståndpunkten, trots rekommendationerna från kommissionsledamot de Palacio att rådet borde ta hänsyn till parlamentets första behandling. Rådet ignorerade Europaparlamentet, som nu vid andra behandlingen, efter denna oacceptabla hållning från rådets sida, givetvis är skyldigt att försvara sin ståndpunkt från första behandlingen. Sålunda har omständigheterna ovillkorligen lett till ett förlikningsförfarande. Jag hoppas att rådet har mottagit parlamentets meddelande, och att det vid förlikningsförfarandet är berett att föra en verklig diskussion.
Vilket är vårt mål under förlikningsförfarandet? Uppenbarligen vill vi inte isolera Österrike, dels för att vi har ett mycket gott samarbete med de österrikiska kollegerna, och dels för att det inte är bra att isolera länder. Som jag sade i utskottet och som jag här återigen upprepar: vi bör inte glömma bort att det som drabbar någon i dag kan drabbas oss själva i morgon. Följaktligen bör vi vara återhållsamma i vår hållning.
Vi bör inte heller ignorera de andra ländernas intressen. Det finns länder som har särskilt vitala intressen i denna aktuella fråga: Tyskland, Italien, mitt eget hemland Grekland. Framför allt, herr talman, bör vi inte ignorera att denna union stöder sig på vissa specifika grunder och på ett visst specifikt fördrag. Och i detta fördrag redogör man för den fria rörligheten för personer, kapital och varor. Vi har en gemensam marknad, vars principer bör respekteras. Och de bör respekteras även i det här fallet. Vi är naturligtvis beredda att diskutera ett övergångssystem. Men ett övergångssystem, vilket det än må vara, måste utgå ifrån denna idé och sträva efter detta mål, målet att tjäna den gemensamma marknadens principer. Det är Europeiska folkpartiets hållning.

Fava (PSE).
Herr talman! Ett par punkter behöver understrykas. Låt mig först av allt säga, som företrädare för min grupp, att vi stöder det förslag som Caveri redan har lagt fram för kommissionens bedömning och som också läggs fram i kammaren, vilket återger det som detta parlament redan har angett i samband med första behandlingen.
Ett par saker behöver alltså understrykas. För det första gäller det att påminna oss själva om vad som är själva knutpunkten, den motsättning som vi i dag skall undersöka. Vi står inför ett undantag, och därför något enastående, dvs. tillfälligt, som vi för andra gången uppmanas att förlänga. Och detta andra undantag visar flexibiliteten och den positiva inställningen, det politiska förnuftet hos detta parlament, hos hela detta parlament. För det andra, herr talman, skulle jag vilja understryka att det i denna diskussion förekommer försök att, ofta i det fördolda, dra en falsk skiljelinje mellan den som försvarar naturen och den som förorenar. Detta är en falsk skiljelinje. Det finns en omfattande majoritet som är uppmärksam när det gäller varje enskild medlemsstats intressen och behov, men det finns en lika stor majoritet som inser nödvändigheten av att gradvis avskaffa detta undantagssystem under de kommande åren, dvs. systemet med miljöpoäng, och som försöker komma fram till samma mål genom att uppmuntra till användning av fordon som förorenar mindre, samtidigt som man är medveten om att man inte kan kräva att samtliga europeiska speditörer skall byta ut samtliga sina lastbilar. En annan viktig punkt är att vi har hävdat att man måste undvika att införa ett ytterligare undantag, i det här fallet på förslag från rådet, för vissa länder - Grekland och Portugal - som skulle behandlas särskilt välvilligt.
Jag tänker inte tillägga något mer, herr talman, förutom att denna långa diskussion, där vi ofta tvingats upprepa och på nytt diskutera begrepp, argument och även fastlåsta positioner som hela tiden är desamma, har varit ett viktigt prov för parlamentet, för var och en av oss: ett svårt prov, för det handlade om - detta är inget ovanligt, men kanske mer framträdande i det här aktuella fallet - att lägga av oss vår civila kostym som medborgare i en viss medlemsstat - som är en uniform som ofta i detta parlament sitter alltför trångt - och i stället ikläda oss den högtidliga och anständiga kostym som tillkommer en ledamot av Europaparlamentet som måste handla, svara och agera som företrädare för hela parlamentet. I det avseendet sammanfattar Caveri på ett perfekt sätt det krav på värdighet som parlamentet riktade till sin föredragande genom att lägga fram ett betänkande som i första hand tillvaratar europeiska intressen.

Echerer (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill framföra en invändning till föregående talare som ansåg att det pågår en skenfäktning här. Det tycker inte jag, för det borde vara en debatt. Hur kan vi då utifrån Alpkonventionen lösa ett problem som inte bara gäller Österrike? Vi har länge fört en debatt mellan det lilla Österrike och Europeiska unionen. Jag vill inte skuldbelägga någon, för det spelet är över nu. De österrikiska regeringarna har gjort sina misstag, Europeiska unionen har gjort andra. Jag kommer inte att kunna övertala eller övertyga er längre; tåget tycks redan ha gått. Jag vill ändå ge er lite fakta inför morgondagens beslut, för jag anser att vi ledamöter bör fatta våra beslut utifrån bevisbara fakta.
Vi konstaterade 1996 att våra luftmätningar inte hade sjunkit på mätställena på grund av höga halter av skadliga ämnen på kväveoxidområdet, trots att bestämmelserna om gränsvärden för fordon hade skärpts och en nedgång med cirka 45 procent hade förutsatts i utsläppsmodellerna. På grund av de extra höga utsläppen från tunga nyttofordon låg det nära till hands att misstänka att de förhöjda utsläppsvärdena kom från den sektorn. Därför förbereddes en undersökning som sedan genomfördes av universitetet i Graz som för övrigt arbetar på uppdrag av kommissionen inom programmet Artemis. Resultatens exakthet skärptes avsevärt, och resultaten offentliggjordes dessutom inom ramen för en internationell undersökning under medverkan av Europas bästa mätorganisationer.
Jag citerar ur slutrapporten: ?Det kan konstateras att utsläppen från tunga nyttofordon, särskilt vad gäller föroreningar av typen NOx, hittills har underskattats rejält. Det gäller fordon försedda med motorer med EURO 2 och EURO 3 som utsläppsnormer. Utsläppen från dessa fordon är betydligt högre än vad som förutses i bestämmelserna om gränsvärden. Anledningen till detta kan finnas i den målinriktade programmeringen av fordonens motorstyrning. Fordonen är konstruerade på ett sätt som gör att de uppvisar låga utsläppsvärden på de mätpunkter som testas vid den lagstadgade typprövningen. Från de driftspunkter som inte testas vid typprövningen, men som har betydelse under körning, är utsläppen från fordonen lika höga eller till och med högre än från äldre motorer.?
Även miljöpoängsystemet eftersträvar en minskning av NOx-utsläppen - och jag har aldrig påstått att miljöpoängsystemet är det optimala. Utifrån undersökningen kan nu konstateras att det inte finns några tekniska motiv för en minskning av de miljöpoäng som avräknas vid transittransporter för EURO 2 och EURO 3 jämfört med EURO 1.
När jag bad Caveri beakta dessa uppgifter hänvisade han till sitt ändringsförslag 17 med den korta och koncisa lydelsen ?se till att det sker korrekt?, samtidigt som han förklarade att han inte kan rå för att lastbilsmotorerna trimmas - en anklagelse som han nu får vara vänlig och förklara för de italienska speditörerna.

Raschhofer (NI).
Herr talman, mina damer och herrar! Förlängningen av miljöpoängsystemet handlar inte om extra förmåner till Österrike, det handlar inte om att behålla bekvämligheter för Europas speditörer, och det handlar inte om att urholka den fria rörligheten för varor. Österrike vill inte göra det här systemet permanent för all framtid.
Det Europa behöver är en hållbar trafiklösning. Det har inte skett på många år; transitfrågan är en tio år lång historia av ömsesidiga försummelser. Direktivet om vägkostnader har inte offentliggjorts ännu. Och transitavtalets mål med en varaktig och hållbar minskning av utsläppen har fortfarande inte uppfyllts. Av dessa skäl behöver Österrike avtalsenliga övergångsbestämmelser.
Förslagen från utskottet för regionalpolitik, transport och turism och deras inriktning utan begränsningar för lastbilar i kategori EURO 3 innebär att Österrike kommer att köras över i ordets rätta bemärkelse. I vissa delar av mitt hemland har transittransporten lett till orimliga påfrestningar för både människor och miljö. Om utskottets förslag förverkligas skulle Österrikes medborgare bokstavligt talat bli utkastade på gatan. Jag uppmanar er därför att stödja ändringsförslag 19 som har lagts fram av ledamöter från olika grupper, eftersom det förebygger det värsta och skulle vara en användbar kompromiss i förhandlingarna med rådet.
Jag vädjar här och nu till rådet att inte förhala förlikningsförfarandet. Europa behöver ett vägkostnadsdirektiv; den europeiska politiken behöver instrument till en varaktig transportpolitik; Österrike behöver övergångsbestämmelser under tiden. Majoriteten av parlamentet kan ignorera frågan, men Europa kommer med en sådan majoritet inte att göra österrikarna en tjänst.

Ferber (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag anser att parlamentet har skött sina uppgifter genom att göra allt för att andra behandlingen skall genomföras så snabbt som möjligt. Det är särskilt viktigt eftersom rådet har visat sig så oresonligt. Det har i stort sett koncentrerat sig på sina egna kompromisser från nyår utan att ta fasta på parlamentets förslag. I det avseendet kan problemet endast lösas i ett förlikningsförfarande. Därför har vi i utskottet förberett andra behandlingen rekordsnabbt och lagt fram den här i kammaren, för att vi skall ha gott om tid att föra förhandlingar på seriösa grunder före årets slut.
Jag vill passa på att uttryckligen tacka kommissionen för att den har inlett ett överträdelseförfarande mot Österrike till följd av delstaten Tyrolens ensidiga åtgärder, och jag hoppas att vi når ett resultat före den 1 augusti när dessa bestämmelser träder i kraft.
Jag vill också uttryckligen tacka kommissionen för att den under sammanträdet denna vecka beslutade att inte tillämpa 108 procentregeln. Även det är ett tydligt tecken på att vi är en rättslig gemenskap, där inte var och en kan göra som den vill, utan där den gemensamt framtagna och gemensamt antagna lagstiftningen även skall respekteras av alla.
Därför vill jag uppmana alla kolleger: Låt oss utnyttja sommaruppehållet - det gäller även rådet - till att fundera över hur vi skall kunna ena våra ståndpunkter. Här finns det stort utrymme för förhandlingar. Låt oss föra seriösa förhandlingar i höst och fullfölja dem i tredje behandlingen innan året är slut. Då är vi på god väg att sammanföra miljöintressen, transportindustrins intressen och Europeiska unionens ekonomiska intressen på ett bra sätt.

Swoboda (PSE).
Herr talman, fru vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Det låter alltid som om Österrike stod mot övriga Europeiska unionen. Herr Jarzembowski, så är det tack och lov inte. För vid närmare eftertanke får även ni lov att medge - för ni är insatt i frågan, ni kan inte åberopa okunskap - att den här bestämmelsen på senare år har bidragit till en avsevärd förbättring av miljösituationen i hela Europa. Det är transitöverenskommelsen med Österrike som har lett till att lastbilsparken moderniserats och ekologiserats och i stor utsträckning bidragit till detta.
(Applåder)
Därför handlar det inte - så som redan nämnts - om att företräda lokala, inskränkta intressen. Givetvis företräder tyrolarna sina intressen. Och att ni, herr Ferber, är emot tyrolarnas intressen - mot grannarnas intressen - är någonting som ni får klara ut sinsemellan. Med denna bestämmelse har man dock tidigare åstadkommit en förbättring av miljön i våra känsliga regioner - det gäller inte bara Tyrolen, för det finns gott om andra känsliga regioner i Europa. Nu gäller det att hitta en övergångslösning tills det finns ett vägkostnadsdirektiv, så att vi kommer ett steg närmare en ekologisering av lastbilsparken i Europa.
Kollegan Brian Simpson och jag har därför lagt fram ett ändringsförslag för PSE-gruppens räkning, som överensstämmer med det redan nämnda ändringsförslag 19. Vårt förslag innebär att vi även inbegriper kategorin EURO 3. Annars uppstår den sjuka effekten att man vid en övergång från EURO 2 - alltså från de riktigt dåliga lastbilarna - till EURO 3 - här gäller den nämnda undersökningen - inte får en förbättring i praktiken utan i vissa fall till och med en försämring. Därför skulle det vara positivt för beslutet om vi, trots den övriga kritiken, kunde inbegripa kategorin EURO 3.
Jag vill än en gång påpeka att det uppenbarligen handlar om frågan vad vi skall prioritera - miljön, hälsan, livskvaliteten eller den oinskränkta fria rörligheten för varor. Alla dessa faktorer bör beaktas. Jag säger inte att den fria rörligheten för varor är utan betydelse. Jag menar bara att det viktiga för alla våra väljare - och det gäller säkert även dem i Bayern - måste vara en prioritering av hälsan och miljön.
En sista kommentar: Ja, det kommer att bli ett förlikningsförfarande. Jag tackar alla som bidragit till att vi så snabbt kan inleda förlikningsförfarandet. Nu gäller det verkligen att vi snabbt kommer i gång och uppnår en kompromiss. Jag tänker inte ta upp detaljerna från förmiddagens debatt igen. Men allt vi ser och hör och den italienska transportministerns nästan dagliga utlåtanden tyder på att Italien fortfarande inte är redo att eftersträva en kompromiss. Jag anser att det italienska ordförandeskapet bör inse att de på dessa sex månader skall verka för Europa och inte för Italien. Därför hoppas jag att även Italien medger att miljön - även miljön i Italien - är ett såpass viktigt värde att vi behöver en vettig övergångskompromiss tills vägkostnadsdirektivet träder i kraft.
(Applåder)

Bouwman (Verts/ALE).
Mina damer och herrar! Tillåt mig att framföra några små kommentarer om vad som har lagts fram. Jag anser att det finns flera målsättningar. Det är inte enbart utsläppen som spelar en roll. Nyss presenterades några fakta som anger att problematiken mellan å ena sidan utsläpp och å andra sidan de fakta och förslag som rör begränsningen av EU-normen för lastbilar är tämligen problematisk. Även bullret är ett besvär. Av den anledningen tror jag inte att det är bra att exempelvis ersätta den klausul som rör Österrike som område med de österrikiska passen, såsom rådet föreslår. Det måste upprättas ett system för alla alpområden, inte enbart för ett par pass. Enligt min uppfattning - och jag kommer från ett land som förorsakar transittrafik, Nederländerna - kommer effekten av detta att bli att man otvivelaktigt söker efter bakvägar genom alpområdet som då eventuellt är undantag. Det uppnår vi ingenting med.
En del människor säger att miljöpoäng är ett undantagssystem som inte får finnas inom ramen för fri rörlighet. Jag vill påpeka att vi gärna vill ha ett annat system som gäller genomgående, nämligen avgiftsbeläggning. Vi kom överens om det i vitboken, men jag förväntar mig i detta sammanhang - jag har nu deltagit i debatterna i denna kammare dussintals gånger under mina fyra år som ledamot - inte på rak arm något övergripande tillvägagångssätt på mycket kort sikt och inte heller på längre sikt, och mot denna bakgrund är en viss försiktighet nödvändig. Jag anser att parlamentet går tämligen långt i fråga om det som bör ske. Det är tydligt att vi gärna vill få en lösning. Vi skall inleda ett förlikningsförfarande: rådets och de berörda ländernas ståndpunkter skiljer sig fortfarande, det är alla medvetna om, och det innebär att vi under förlikningen måste komma till en bra lösning före årets slut.

Lisi (PPE-DE).
Herr talman! Jag måste säga att jag blir mer och mer imponerad när jag lyssnar på våra österrikiska kolleger, oavsett politisk inriktning. Jag beundrar deras uthållighet och deras retoriska förmåga när det gäller att göra det omöjliga, dvs. när det gäller att föra en kamp - vars motiv jag i viss mån kan förstå - som är en renodlat nationalistisk kamp, som inte har några europeiska inslag, till exempel att försvara miljön, försvara Europa. Ni, herr Swoboda, frågar: vad är det vi skall prioritera? Jag anser att vi skall prioritera Europeiska unionens trovärdighet, det faktum att när vi rör oss i våra egna länder och talar med våra medborgare och kanske begär att de skall göra uppoffringar på olika områden, så måste vi kunna säga att dessa uppoffringar begär vi eftersom det finns ett överordnat allmänintresse, som heter Europa, eftersom vi är en gemenskap grundad på en rätt som heter fri rörlighet, som heter frihet att bedriva handel, som heter alla de gemensamma värderingar som vi håller på att förverkliga. Men om vi inte kan gå fram med denna trygghet och om vi dessutom måste få höra från våra medborgare att det i Europa finns vissa som hör till division I och andra som hör till division II, då blir allt svårt, och det är trovärdigheten för de europeiska institutionerna som faller bort.
Problemet att leva i en ren och sund miljö rör samtliga europeiska medborgare, inte bara de österrikiska medborgarna. Även jag tycker illa om att utsläppsnivåerna inte är acceptabla, men jag förstår inte varför de skall vara utmärkta för de österrikiska medborgarna medan problemet är fullständigt irrelevant för övriga medborgare. Kära vänner, fru De Palacio! Jag vill att det inte skall råda något tvivel på en viss punkt: vi var snabba under andra behandlingen, inte bara eftersom vi ville komma fram till ett förlikningsförfarande så snabbt som möjligt - även om det var en av anledningarna - utan eftersom parlamentet, utskottet för regionalpolitik, transport och turism kom överens under första behandlingen. Det finns inget att ändra. Detta är vårt förslag - och det är redan ett kompromissförslag -, och ju förr rådet begriper det, desto tidigare kan vi kanske komma fram till ett möjligt resultat. Ingen skall inbilla sig att vi kommer att avvika särskilt mycket från det förslaget. I själva verket kan vi inte avvika alls. Det måste vara klart att systemet upphör, att undantagen upphör, att rättsstatens principer återupprättas. Efter det skall vi försöka hitta en lösning som fram till 2006 kan minska utsläppen för hela alpregionen, på båda sidor om Alperna, för det är detta som vi alla vill. Men ingen skall inbilla sig att vi kan göra annat än mycket få ändringar. Detta vill jag få sagt, inte för att kommissionen inte skulle ha detta klart för sig, utan för att det verkar som om rådet inte alltid har haft det. Jag hoppas med andra ord att förlikningsförfarandet skall precisera villkoren för en fråga som vi alla, jag upprepar, alla, vill se avslutad, men i enlighet med gemenskapsrätten.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Herr talman! Åsikter som liknar Berlusconis lurar på många håll; det gäller även de viktiga transittransporterna med lastbil, något som utvecklingen visar. Dessutom konspirerar ledande parlamentariker med falska påståenden, för att till och med förhindra att åsikter och personer här i kammaren som inte passar dem förs fram eller får komma till tals. Så har till exempel den tillräckliga talartid som jag först tilldelades förvandlats till en knapp minut.
Den räcker bara till en uppmaning: Europas medborgare - och den här gången handlar det framför allt om de transitdrabbade Alperna - ni behandlas riktigt illa i EU! I stället för att minska utsläppen kraftigt, så som man alltid lovat att göra, har man skjutit undan frågan, både prioritets- och tidsmässigt. Det finns inget uppriktigt stöd för den i något av de större partierna, och sanningen om transportkostnaderna, som borde ha framkommit för länge sedan, nämns knappt ens i några vackra tal längre. Det kommande förlikningsförfarandet kan man inte heller förvänta sig något av, anser jag.
Därför är det dags för demonstrationer utan våld! Gatan tillhör nämligen medborgarna och inte de miljöförstörande speditörerna och lobbyisterna!
(Applåder)

Rack (PPE-DE).
Herr talman! EG-domstolen kallas på goda grunder gemenskapslagstiftningens väktare, i synnerhet väktare och främjare av de fyra klassiska grundläggande friheterna - som alla är av betydelse för vår fråga: varor, personer, tjänster och kapital.
För inte alltför länge sedan var EU-domstolen tvungen att välja mellan de grundläggande friheterna och protestaktioner från den drabbade befolkningen på transitsträckorna genom Österrike. Människorna hade nämligen fått nog. De satte sig på vägarna och sa: ?Nu räcker det.? Företrädarna för de europeiska friheterna pläderade för att dessa absolut skulle prioriteras, precis som många av föregående talare har gjort här i dag.
EG-domstolen såg annorlunda på den saken. Den argumenterade på ett mycket anmärkningsvärt sätt. Friheterna är viktiga, men de är inte allt. Lika rättigheter är medborgarnas grundläggande rättigheter, i det konkreta fallet yttrande- och demonstrationsfriheten och - än en gång på samma nivå och fastställt i stadgan om de grundläggande rättigheterna som förhoppningsvis snart kommer att tillmätas större betydelse som del II i den europeiska konstitutionen - kravet på miljöskydd i allmänhet och i de så kallade känsliga regionerna i synnerhet. Det kravet står som ett lika viktigt skyddsobjekt på samma nivå som de europeiska friheterna.
I första behandlingen var balansen mellan rätten till transport utan begränsningar och människors och miljöns rättigheter på transitsträckorna tyvärr inte så viktig för Europaparlamentet. Nästan alla kolleger från de 14 medlemsstater som inte berördes propsade på sina rättigheter. ?Bort med transitbestämmelsen? var deras mål, och den starkares rätt slog igenom. Jag hoppas, jag ber, att åtminstone några i morgondagens omröstning även skall lyssna till den andra sidan och deras argument och rättigheter. Vi österrikare har med ändringsförslagen 18 och 19, som redan har nämnts, lagt fram ett förslag till dessa kolleger och kan nu bara hoppas att ni kommer att anta det.
(Applåder)

Jarzembowski (PPE-DE).
Herr talman, fru vice kommissionsordförande! Jag tror inte att varken Rack eller andra österrikiska kolleger kan göra anspråk på en högre moral. Det stämmer helt enkelt inte. Om ni argumenterar på det viset kommer vi en dag att ordna demonstrationer och ta med oss Österrike, så att ni inte längre kommer ut, för att ni kränker våra rättigheter. I gemenskapen måste samma rättigheter gälla alla, och då kan inte österrikarna göra anspråk på särskilda privilegier för egen del.
Låt mig ta ett enkelt exempel: Om man åker genom Österrike - över Linz och Wien till Ungern - är de topografiska förhållandena de samma som om svenskar eller danskar skulle åka genom Hamburg till Rotterdam. Finns det på Österrikes slättland större rättigheter, andra bestämmelser för medborgarna än i övriga transitländer? Det kan ni aldrig motivera!
Vi förespråkar att de känsliga Alperna skall skyddas. Men har ni rätt till ett annorlunda skydd av de känsliga Alperna i Österrike än i Frankrike eller Italien? Om vi skall införa särskilda bestämmelser för känsliga regioner måste vi göra det för alla. Men det finns inga österrikiska privilegier för att era medborgare är värda mer än italienska eller franska medborgare. Där kan inte österrikarna göra anspråk på en högre moral.
Swoboda hade rätt i sitt påpekande att vi har försökt förbättra miljövillkoren för alla. Därför krävde vi från parlamentets sida i samband med ändringen av vägavgifterna en större spridning av avgifterna, beroende på utsläppsmängd. Rådet följde oss inte vad en större spridning beträffar. Här uppstod det vanliga problemet med rådet: I december kom det med denna olyckliga kompromiss - jag skall inte säga kompromiss, för det var en skenlösning -, tog inte del av våra argument i första behandlingen utan fattade åter samma vansinniga beslut som i december. Det är alltså rådet som sätter stopp för varje vettig lösning!
Jag hoppas, fru vice ordförande, att ni snart kommer att granska bestämmelserna om vägavgifter och att det även sker en differentiering i ekologiskt avseende. Men enligt bestämmelserna skall vi utforma enhetliga standarder för alla Europeiska unionens delar och inte skapa särskilda österrikiska bestämmelser.
Därför vill jag uppmana våra österrikiska kolleger att tänka efter lite. Österrike kan inte komma med pekpinnar när de inte ens har börjat bygga Brennertunneln efter beslutet 1996 om de transeuropeiska näten. Det kan de bara inte! Den nederländska transportministern Karla Peijs har de senaste veckorna försökt uppnå ett samförstånd med rådet. Och vad får vi höra? Österrikarna vägrar gå med på ett samförstånd. Två dagar efter varje samtal har den österrikiska transportministern upprepat samma dumheter.
Min uppmaning lyder likadant som de flesta andra kollegers: Låt oss eftersträva en vettig kompromiss som vi alla är redo för!

Santini (PPE-DE).
Herr talman! Vi har nu tvistat om den här frågan i tio år och jag skulle inte vilja missa en enda rond, inte ens om jag tvingades betala biljett för att komma in i kammaren, om inte annat så för att kunna konstatera att vi alltid befinner oss på samma punkt. Ståndpunkterna är identiskt likadana som de var för tio år sedan. Det blev med andra ord nödvändigt att gå vidare och försöka lösa upp frågan i en förlikning. Men vi står än en gång inför nödvändigheten av att behöva säga nej till ett förslag från rådet, identiskt likadant som det föregående, men framför allt eftersom man i det förslaget inte tar minsta hänsyn till det som har skett i detta parlament, dvs. den stora enighet som under första behandlingen innebar ett avvisande av alla hypoteser om att förlänga systemet med miljöpoäng bortom den naturliga slutpunkt som är den 31 december i år. I det sammanhanget fördömde Europaparlamentet än en gång kränkningen av den grundläggande rätten till fri rörlighet för varor, men angav dessutom rimliga metoder för att garantera transittrafiken och skydda miljön i lika stor omfattning. 
De tekniska förslagen känner vi alla till. Men medan vi befinner oss här för att mödosamt försöka komma fram till en överenskommelse om miljöpoäng, vad hittar Nordtyrolens ledare på? De uppfinner en lag som förbjuder genomfart för lastbilar med en totalvikt överskridande sju och ett halvt ton för ett mycket stort antal varor, praktiskt taget alla varor inom byggindustrin, och detta från och med den 1 augusti på vägsträckan mellan kommunerna Kundl och Ampass: detta är nästan en förolämpning i den diskussion vi genomför. Lyckligtvis har kommissionen den här gången - gratulerar, fru kommissionär! - handlat snabbt. Den inledde omedelbart ett överträdelseförfarande den 24 juni, och nu väntar vi på att se om det kommer en dom från domstolen eller om Tyrolen skall tänka om och dra tillbaka denna bestämmelse, som direkt strider mot artikel 38 i fördraget om fri rörlighet för varor.
Men det är viktigt att handla snabbt, för vi måste undvika även en annan typ av skador, förutom de ekologiska, och det är de ekonomiska skadorna, det som strider mot intresset för samtliga speditörer, av vilka många under tiden har gått i konkurs. Jag bor själv i regionen omedelbart bortom Brenner, och vi frågar oss hela tiden: hur kan det komma sig att österrikarna kräver denna enorma respekt? Hur kan det komma sig, eftersom skadorna är lika stora även för oss, att ingen här har kommit på den galna idén att uppfinna miljöpoäng eller något liknande elände?

Flemming (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, herr Jarzembowski! Vi har inte en högre moral, men vi har högre berg. Vi österrikare ber inte om en lösning för de närmaste århundradena, ...
(Applåder)
... vi ber bara om en mycket kort övergångsperiod tills vi har en gemensam lösning som tar hänsyn till hela Alpområdet. Det handlar om Alperna och inte om Österrike. Jag är österrikare, och vi är mycket stolta över det vi har åstadkommit på miljöområdet. Vi är mycket lyhörda när det gäller miljöskyddet, och inget annat land i EU - kanske däremot Schweiz - lever i så stor utsträckning i bergen, med bergen. Vi är ett land med berg, ett land med dalar. De finns med i vår nationalsång. Vi lever med bergen. De är en del av vår själ. Vi kan inte leva utan bergen. Gör inte livet till ett helvete för de människor som i flera århundraden har levt i sina bergsdalar, som i flera århundraden har bott på sina gårdar. Beröva inte dessa människor deras hemland! Alperna tillhör oss alla! Sluta att bara tänka på era egna länder! Tänk europeiskt! Tänk på att Alperna tillhör alla! Vi vill skydda dem för allas skull.
Jag vill tacka kommissionären för att hon har tänkt på hela Europa, och jag vill innerligt be mina kolleger att göra som rådet, för det handlar bara om en kortare tid. Och, herr Jarzembowski, på toppen av våra berg står det kors överallt, och trots att jag är 70 år vandrar jag fortfarande dit upp, och nästa gång skall jag be Fader Vår för er, så att den Helige Ande ger er insikt.
(Livliga applåder)

De Palacio
. (ES) Herr talman, mina damer och herrar! För det första vill jag säga till de österrikiska parlamentsledamöterna att vi alla förstår deras problem. Det är ett politiskt och reellt problem, och beviset på det är att vi nu diskuterar det här initiativet, som är särskilt utformat för Österrike. Detta innebär ett undantag för Österrike.
För det andra beklagar jag att Echerer har gått, som talade om objektiva uppgifter ... Jag kommer att ge er en uppgift för att ingen skall missuppfatta det hela: utsläppen från de lastbilar som omfattas av begränsningen av miljöpoäng har minskats med 60 procent. En annan sak är att mätningarna av utsläppen, som inte bara berör dessa lastbilar, utan också de som kommer från tredje länder och som alltså inte tillhör Europeiska unionen eller de österrikiska privata bilar eller lastbilar som trafikerar Österrike, ger ett annat resultat. Hur som helst har utsläppen från de lastbilar som omfattas av begränsningen av miljöpoäng minskats med 60 procent. Det är verkligheten, och vi kan inte tillåta att lastbilarna från Europeiska unionen slutar att köra för att lastbilar från tredje länder som har mycket höga utsläppsnivåer trafikerar Österrike. Åtagandet beträffande de europeiska lastbilarna har uppfyllts.
För det tredje har vi än en gång sett hur svårt det är att enas. Enligt min åsikt måste vi göra det, kosta vad det kosta vill. Kommissionen är beredd att vara så flexibel som krävs och kommer att fortsätta arbeta för vi skall kunna enas om de olika förslag som ligger på bordet, till exempel diskussionen om behandling av gränsöverskridande tjänster och ändringen av direktivet ?eurovinjetten?, som kanske kan bidra till att lösa det här problemet.
(Applåder)

Swoboda (PSE).
Herr talman! Jag vill bara klargöra för Jarzembowski att de förslag som Peijs har lagt fram inte avvisas av den österrikiska regeringen; det vågar jag påstå trots att jag inte är närmare bekant med ministern. Jag ville bara klargöra detta. Det var allt.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0221/2003) av Lisi för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91 (15855/1/2002 - C5-0136/2003 - 2001/0305(COD))

Lisi (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag gläder mig åt att inför kammaren kunna lägga fram andrabehandlingsrekommendationen om rådets förordning om kompensation och assistans till flygpassagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar.
Jag tror det kunde vara nyttigt att göra en kort sammanfattning av den utveckling som ledde fram till att detta förslag lades fram förra året. Resultatet av första behandlingen godkändes i denna kammare förra året, och i det sammanhanget pekade vi på ett antal svagheter i kommissionens ursprungliga förslag. De 39 ändringsförslag som antogs av parlamentet hade som huvudsyfte att göra reglerna enhetligare i samband med passagerarnas verkliga behov och underlätta flygbolagens tillämpning. Därefter upptogs ett antal av de synpunkter som lyftes fram av parlamentet i rådets gemensamma ståndpunkt, även om detta innebar en omfattande ändring av förordningens utformning. Detta var ett viktigt arbete från rådets sida, men det finns fortfarande några punkter som är oklara, framför allt när det gäller det mål vi ställde upp, nämligen att utarbeta regler som är klara och enkla att förstå för passagerarna och samtidigt rimliga för flygbolagen som, som vi alla vet, just nu befinner sig i en mycket svår situation.
Om vi antar att den kanske knivigaste frågan - de totala ersättningsbeloppen - nu har lösts på ett sätt som tillfredsställer praktiskt taget samtliga kolleger, vill jag bara peka på de frågor som fortfarande är olösta och som är föremål för denna andrabehandlingsrekommendation. Den första gäller researrangörerna och deras rätt till gottgörelse. Resultatet av omröstningen i utskottet för regionalpolitik, transport och turism blev enligt min uppfattning inte helt tillfredsställande, och nu står vi här med en rekommendation som delvis är motstridig när det gäller frågan om researrangörer. Enligt min uppfattning behövs det vissa smärre justeringar när det gäller definitionen av turistoperatörer och den ömsesidiga rätten till gottgörelse - ändringsförslagen 5 och 16 -, men som helhet har rådet i sin ståndpunkt ringat in problemet på ett förtjänstfullt sätt, för rådet lägger det generella ansvaret på den transportör som erbjuder tjänsten. Därför kan jag inte stödja ändringsförslagen 1 och 9, liksom andra delen av ändringsförslag 17, för vilket en delad omröstning har begärts.
Den andra frågan gäller kilometerzonerna. I första behandlingen valde parlamentet ett enda kriterium för avstånd, dvs. en indelning i tre kilometerzoner för förseningar, för ersättningar och för ombokning av passagerare till en högre eller lägre klass. I sin gemensamma ståndpunkt valde rådet emellertid tre olika kriterier och införde dessutom ett nytt, inom eller utom Europeiska unionen. Det finns emellertid ingen tydlig motivering för detta tillägg. Allt detta tillför en skillnad som inte ökar tydligheten i lagtexten och som sannerligen inte hjälper passagerarna att klart förstå sina egna rättigheter. Därför föreslår vi även i det här fallet att man sammanför dessa tre förslag från rådet till ett enda kriterium, dvs. tre kilometerzoner för samtliga fall. 
Sedan har vi frågan om inställda flygningar. Rådets förslag, som är resultatet av ett mödosamt kompromissförfarande, erbjuder inte heller i det här fallet, enligt min mening, den nödvändiga klarheten, och det riskerar att komplicera kommunikationen med passagerarna högst avsevärt. Här tillät jag mig att lägga fram ett enda kompromissändringsförslag för att klart definiera när passagerarna har rätt till hjälp, framför allt när det gäller inställda flygningar, och för att bestämma en enda tidsplan - fem dagar före den tänkta avresan - bortom vilken passagerarna skall ha rätt till ekonomisk ersättning. Jag ber er att stödja denna ståndpunkt som just syftar till att klargöra för passagerarna vad vi diskuterar och att informera dem och även flygbolagen. När det gäller förseningar måste man garantera omedelbar hjälp om det gäller längre förseningar, dvs. information, stöd, förfriskningar, eventuellt hotell. Däremot anser vi att ombokning och återbetalning av biljettkostnaden - som är motiverat för inställda flygningar och nekad ombordstigning - när det gäller förseningar skulle utgöra en oerhörd komplikation och starta en kedjereaktion av förseningar som skulle lamslå flygtrafiken. 
Slutligen har det lagts fram ett ändringsförslag som avser ikraftträdandet, som jag anser bör antas eftersom det är förnuftigt: låt oss ge flygbolagen tid att organisera sig. Tolv månader är den tid som vi föreslår. Förutom ett par små påpekanden när det gäller vissa ändringsförslag, som emellertid inte gäller substansen i förslaget, så tror jag avslutningsvis att om vi lyckas anta detta förslag, så skulle rådet kunna uppvisa en något mer konstruktiv hållning, vilket får mig att tro på möjligheten att snart avsluta detta ärende i passagerarnas intresse, men även i flygbranschens.

De Palacio
. (ES) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill först och främst gratulera föredraganden, Lisi, för hans utmärkta arbete och tackar särskilt för de konstruktiva kompromissändringsförslag som han har lagt fram om några av de mest konfliktfyllda frågorna, som jag hoppas kommer att göra det möjligt att nå ett positivt resultat under förlikningsförfarandet.
Det gläder mig att parlamentet godtar rådets gemensamma ståndpunkt till stor del, eftersom det handlar om en balanserad text, vars syfte är att skydda passagerarna utan att för den skull glömma bort industrins intressen, en industri som inte precis är på topp just nu, vilket vi vet. Av det skälet stödde kommissionen den gemensamma ståndpunkten, även om vi, som ni vet, skulle ha föredragit större ersättningssummor.
Lyckligtvis föreslår inte parlamentet att dessa ersättningar skall sänkas, och vi anser att de motsvarar de minimibelopp som är nödvändiga för att uppmuntra lufttrafikföretagen att leta efter frivilliga, i stället för att direkt neka passagerarna ombordstigning mot deras vilja.
Jag kan meddela att kommissionen kan godta ändringsförslagen 8, 10 och 11, som handlar om inställda och försenade flygningar, vilka bidrar till att förenkla texten och till att undanröja eventuella problem med tillämpningen, samtidigt som de bidrar till att vi kan erbjuda passagerarna en övergripande skyddsnivå, liknande den i den gemensamma ståndpunkten.
Vi godtar också ändringsförslagen 12 och 14, som förtydligar texten och gör den mer sammanhängande, eftersom kilometerzonerna harmoniseras. Vi kan även godta delar av ändringsförslag 13, 16, 19 och 20.
Däremot kan vi inte godta ändringsförslagen 1-7, 9, 15, 17, 18 och 21, närmare bestämt för att ändringsförslag 1 och 9 skulle innebära att passagerare som har köpt paketresor undantas från tillämpningsområdet. Direktivet om paketresor erbjuder inte samma skyddsnivå, och att undanta paketresor skulle ge upphov till två skyddsnivåer för passagerare som står inför samma svårigheter och som kanske sitter tillsammans i planet, bredvid varandra. Det skulle vara svårt att förklara det för medborgarna och konsumenterna.
Kort sagt, herr talman, mina damer och herrar, så gläder det mig att parlamentet och rådet, förutom frågan om paketresorna, i stor utsträckning har samma åsikter.
Jag vill särskilt tacka Lisi för det genomförda arbetet och för att han har lyckats nå dessa kompromissändringsförslag, som jag tror snabbt kommer att underlätta förlikningen.

Hatzidakis (PPE/DE).
Herr talman! Först och främst vill jag gratulera Lisi till det utmärkta arbete han har genomfört.
För det andra vill jag säga att de passagerare som överraskas av nyheten att de inte kan resa, trots att de har biljett, och att deras flyg ställts in i sista stund, uppenbarligen bör få tillräckligt rättsligt skydd av Europeiska unionen och våra rättsliga ramar. Vi har tagit flera steg i denna riktning.
Under första behandlingen lade Europaparlamentet fram en övergripande ståndpunkt om att detta behov behöver uppmärksammas, utan att för den skull ignorera flygbolagens och researrangörernas intressen, i synnerhet inte under denna kritiska period som både inverkar på luftfarten och turismen. Rådet gick sedan vidare till att anta en gemensam ståndpunkt, där man till viss del har tagit hänsyn till Europaparlamentets hållning. Därför har vi under andra behandlingen, vilket föredraganden med rätta påpekade, koncentrerat oss på tre konkreta frågor: för det första, rätten att utkräva kompensation, inte bara för det lufttrafikföretag som utför flygningen från researrangören eller tredje person, utan även för dem som åsamkats kostnader eller skador på grund av lufttrafikföretagets verksamhet, för det andra, tidsfristen för information till passagerare, och för det tredje, kilometerzonerna.
Dessutom förekommer frågan, som föredraganden hänvisade till, i ändringsförslag 1 och i synnerhet ändringsförslag 9 angående researrangörerna, dvs. huruvida de omfattas av direktivets ramar eller behandlas separat. Min egen ståndpunkt är att det i detta skede är bättre att inte godta dessa ändringsförslag som antogs i utskottet, eftersom vi även bör ta hänsyn till kraven från konsumenterna, resenärerna. Vi kan inte ignorera dem, och jag tror inte att det skulle vara enkelt att förklara varför de som vid ett särskilt tillfälle reser på ett särskilt sätt skall behandlas annorlunda, sämre än andra passagerare. Följaktligen instämmer jag till fullo med föredraganden.

Stockmann (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Som vi alla vet är det särskilt vanligt med överbokningar, inställda flyg och förseningar under de sommarmånader som följer nu. Därför kommer alla att förstå vårt budskap. Det lyder: Rättssäkerheten för passagerarna kommer i framtiden att öka. I sådant fall får de betydligt bättre service och dubbelt så höga skadestånd, inte bara på reguljära flyg utan även på charterflyg och i samband med erbjudanden från olika researrangörer.
Tyvärr gäller det här glada budskapet till passagerarna först nästa sommar. Det beror å ena sidan på flygbolagens svåra situation i nuläget, å andra sidan är det ett tillfälle. Det ger oss möjlighet att informera alla passagerare i god tid, som till exempel genom stadgan om flygresenärernas rättigheter som finns anslagen på alla flygplatser. Kanske även flygbolagen slår sig samman och öppnar en gemensam lucka på varje flygplats som är lätt att känna igen och som passagerarna kan vända sig till med sina anspråk. För det är ingen nytta med rättigheter som ingen känner till och som inte kan förverkligas på ett konsumentvänligt sätt.
Vi tackar föredraganden för hans arbete. Han har ständigt eftersträvat kompromisser och på ett bra sätt samarbetat med alla grupper. Vi är ändå av en annan åsikt än han på två punkter. Den ena är flygningar som ingår i paketresor. Där framgår det inte riktigt vad han vill. Vi håller fast vid att sådana inte hör hemma i förordningen, eftersom de omfattas av ett separat direktiv. För det andra, i frågan om kompensation vid inställd flygning kommer vi att rösta för rådets metod som är mer konsumentvänlig än föredragandens förslag.
Kompensationen bör avgöras av vid vilken tidpunkt informationen lämnades och i vilken mån de erbjudna alternativa flygningarna avviker från det ursprungliga reseavtalet. Vilka tänkbara konsekvenser har förordningen? Det bästa vore naturligtvis om de beskrivna fallen minskade drastiskt i framtiden. När inte orsaken är oförutsedda omständigheter skulle en ökad konkurrens mellan flygbolagen kunna bidra ytterligare till en ökad kundvänlighet. Då skulle förutom de nämnda effekterna även en tillförlig bagagetransport och den subjektivt uppfattade kvaliteten på tjänsteutbudet hos olika flygbolag kunna komma till uttryck. Därför behövs i Europa en ranglista för kundvänligheten på samma sätt som i USA.
Det är sant det som några kolleger har sagt, att vi skulle behöva jämförbara bestämmelser för alla transportsätt. Men vi bör inte avstå från bestämmelser för flygtrafiken bara för att vi ännu inte har kunnat uppnå det för andra transportsätt.

Vermeer (ELDR).
Herr talman, fru kommissionär, herr föredragande, mina damer och herrar! Bättre passagerarskydd ligger mig särskilt varmt om hjärtat. Ändå har jag under lång tid hyst en stor reservation mot detta förslag. Precis som vid första behandlingen har jag nu försökt att omvandla det till ändringsförslag. Det innebär verkligen en stor förbättring för den europeiska flygresenären, men detta är inte hela historien. Jag anser att detta inte förtjänar något skönhetspris som exempel på tydlig lagstiftning. Vad som jag finner ytterst oroande är att ni drar hela luftfartssektorn över en kam. Det tas ingen hänsyn till olikheter mellan olika nischer inom flygbranschen och företagspraxis på den europeiska marknaden. Linjeflygbolag, regionala flygbolag, researrangörer och lågprisbolag buntas alla ihop.
Dessutom tycker jag att det är mycket synd att Europeiska kommissionen inte har utfört någon seriös genomförbarhetsstudie om följderna av de åtgärder som skall införas. Det är mycket anmärkningsvärt, eftersom den administrativa bördan kommer att vara enorm. Som liberal verkar jag aktivt för en avreglering av den inre marknaden. De flesta företag som medverkar i detta är lågprisbolag, och det här systemet kommer förmodligen att drabba just dem i särskild grad. Passagerarna förtjänar inte detta, eftersom det är de som i slutändan kommer att få betala räkningen. Kompensationen bör stå i förhållande till det slutbelopp som man betalar för sin biljett. 
När en flygning blir inställd måste det betalas ut kompensation. Jag anser att omfattningen är synnerligen liten: endast 10 procent av alla inställda flygningar kommer i fråga för en verklig kompensation. Jag hoppas att vi kommer att kunna ge konsumenterna mycket klar information, så att de vet vem som är ansvarig för vilken kompensation. Passagerare har rätt att veta när de, i händelse av inställda flygturer, har rätt till kompensation och inte. Det är min största invändning för ögonblicket.

Maes (Verts/ALE).
Den som den här veckan har lyssnat ordentligt i kammaren har märkt att även parlamentsledamöter undan för undan sällat sig till dem som har praktisk erfarenhet av inställda flygningar, kraftiga förseningar, överbokningar osv.
För många passagerare handlar det om en konfrontation med systemet, och det är det som står dem upp i halsen. Bara i Europa blir 250 000 människor offer för överbokningar per år. Detta kan inte accepteras längre. I fortsättningen skall skadan inte enbart behöva gottgöras vid fall av nekad ombordstigning, utan också vid inställanden och kraftiga förseningar, och det tycker vi är mycket bra.
Vad som emellertid är ännu viktigare är att resenärer skall kunna kan vara säkra på sin flygtur, och bidragen måste därför vara tillräckligt höga för att stimulera bolagen att välja god service i stället för kompensation. Vi skulle önska att allt detta inte gäller enbart för reguljärt flyg utan också för så kallat ?icke-reguljärt? flyg.
Kompensation gäller inte vid force majeure. Vi anser tyvärr att detta är ett mycket vagt begrepp. Vi skulle ha velat koppla det till en definition, exempelvis från EG-domstolen, för att det skall bli något mer konkret. Att hänvisa till force majeure får ju inte vara ett smidigt sätt att lämna resenären åt sitt öde utan kompensation.
Att finna en lösning är naturligtvis ofta viktigare för resenären än ersättningen. Liknande bestämmelser borde egentligen gälla för alla trafiktjänster; då skulle det finnas färre missnöjda resenärer inom kollektivtrafiken.

Booth (EDD).
Herr talman! Jag skulle vilja ta upp en fråga som är av direkt intresse för mina väljare. Helikoptertrafiken till Scillyöarna utgör en betydande offentlig tjänst och är stöttepelaren i öns ekonomi. Det finns inget rimligt alternativ, och för närvarande är det den enda förbindelsen med fastlandet när det gäller sådana grundläggande behov som sjukhusbesök, utbildning och affärsverksamhet. Jag är säker på att det måste finnas liknande verksamhet i Europa som skulle kunna kallas ?sociala transportföretag?. Jag är likaledes säker på att dessa bestämmelser inte kan ha varit avsedda att omfatta denna verksamhet med samma hårda villkor som de som gäller för de fullfjädrade flygbolagen.
Problemet uppstår i och med maskinhaveri. Om man är ett skytteltrafikföretag - där det inte är ekonomiskt hållbart att ha reservflygplan - och ett haveri inträffar tidigt på dagen, drabbas alla efterföljande flygningar. Kostnaderna för kompensation och assistans förväntas bli så orimliga att de skulle skada serviceföretagets ekonomiska lönsamhet, vilket kan tvinga företaget på fall. Om detta skulle inträffa skulle det givetvis ha förödande effekter för alla Scillyöarnas invånare, vare sig dessa verkligen utnyttjar denna tjänst eller inte.
I händelse av maskinhaveri förefaller det som om artikel 5 erbjuder något slags undsättning, beträffande undantag som avser extraordinära omständigheter. Det är emellertid inte uppenbart om ett flygplan som blir indisponibelt på grund av tekniska orsaker betecknas som en extraordinär omständighet. Jag vill därför be kommissionsledamoten klargöra att tekniska orsaker - dvs. maskinhaveri - som påverkar driftssäkerheten skall anses som extraordinära omständigheter då de påverkar det som jag kallat ?sociala transportföretag?: skytteltrafikföretag som trafikerar öar och perifera regioner.
Förbehållsklausulen skall naturligtvis vara att löpande underhåll utförts reglementsenligt. För att uppnå dessa syften ber jag att en lämplig definition införs i, eller bifogas till, bestämmelserna för att säkerställa att denna livsviktiga förbindelse, tillsammans med många andra, inte tvingas lägga ned sin verksamhet.

Ferber (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill rikta ett varmt tack till vår föredragande, herr Lisi, för det betänkande han har lagt fram. Samtidigt vill jag passa på att ta upp två problemställningar.
För det första - och det drabbar tack och lov inte flygpassagerarna - kan jag så som dagens bestämmelser är utformade förutse en stor oenighet när det gäller att fastställa om ett flygbolag är skuld till en försening eller inte. Redan i början av kvällen diskuterade vi det gemensamma europeiska luftrummet. Det kommer således att uppstå oenighet mellan flygbolag, de som kontrollerar luftrummet och även flygplatsoperatörerna beträffande infrastrukturella problem. Jag hoppas att vi här kommer att uppnå en hållbar lösning. Tack och lov är det inte flygpassagerarnas problem, men jag ser att ett stort problem närmar sig oss.
För det andra vill jag nämna paketresor och researrangörer. Sedan 1990 har vi ett unikt direktiv som ger ett omfattande skydd till konsumenterna, och då uppstår frågan om den som inte bara bokar en flygstol utan samtidigt även en semesterresa, ett hotellrum eller annan övernattning är i behov av ytterligare skydd eller ej. Jag anser att det inte behövs och gläds över att den uppfattningen funnit stöd i parlamentet. Det reglerade vi noggrant för 13 år sedan. Då behöver vi inte ytterligare en reglering 13 år senare.
Fru kommissionär, jag ber att ni utifrån erfarenheterna av detta lagstiftningsförfarande även tar er an det internationella avtalet om tågförseningar vars tillämpning är katastrofal och som även förverkligas på ett katastrofalt sätt i medlemsstaterna och att ni föreslår europeiska bestämmelser om kompensation vid tågförseningar. Här behövs ett omedelbart agerande!

Watts (PSE).
Herr talman! Jag vill börja med att tacka Lisi på de miljontals flygpassagerares vägnar som kommer att dra nytta av hans arbete, och av parlamentets och kommissionens arbete. Dagar av hjälplös väntan då flyglinjer ställts in, försenats och överbokats kommer snart att vara över. Efter att flygbolagen i åratal kunnat fastställa reglerna kommer nu äntligen passagerna att ha en laglig rätt till den kundtjänststandard som de förtjänar.
När det gäller ändringsförslagen uppmanar jag kollegerna att rösta mot ändringsförslag 21 från liberalerna. De försöker skära ned på kompensationen, men genom denna kompensation erkänner man olägenhetens, och inte biljettprisets, omfattning.
Jag hoppas att kollegerna kommer att stödja ändringsförslag 2. Detta utvidgar villkoren till andra former. Jag tackar kommissionsledamoten för hennes senaste brev till mig där hon bekräftar att hon kommer att vidta liknande åtgärder för internationella höghastighetståg. Men hur blir det med internationell färje- och busstrafik? Kommer ni, fru kommissionär, att stödja ändringsförslag 2?
Beträffande ändringsförslag 18 - ranglistor: flygbolagen borde pekas ut för uselt uppförande. Fru kommissionär! Kommer ni att stödja det ändringsförslaget?
Slutligen skulle jag vilja ansluta mig till min sydländska kollega Booth och höja min röst till försvar för Scillyöarnas helikoptertjänst. Den utgör ett exempel på en livsviktig förbindelse med en grupp öar, som det givetvis finns flera andra exempel på inom gemenskapen. Kan vi få en försäkran, fru kommissionär, på att de inte kommer att straffas för de oundvikliga tekniska problem som de emellanåt råkar ut för?

Ries (ELDR).
Herr talman! Denna nya förordning är mycket viktig för passagerarna, vilket har påpekats. Den är också högst väntad, eftersom kvaliteten på tjänsterna - bland annat beroende på den tygellösa konkurrensen mellan bolagen - fortfarande väcker mycket kritik; det måste sägas. Jag förstår att det inte handlar om att överreglera utan om att skapa en tydlig ram för hantering av reklamationer och ersättningar, eftersom passagerarna i allmänhet är dåligt underrättade om sina rättigheter gentemot de mäktiga och inflytelserika bolagen, och på den punkten vill jag ansluta mig till flera talare som har uttryckt denna uppfattning. Jag vet också att dessa bolag går igenom en känslig period, framför allt sedan den 11 september 2001. Men jag skulle vilja ställa en eller två frågor om problemet med att vägra ombordstigning. Överbokning är förresten en mera korrekt term, även om den inte är särskilt fransk, eftersom den pekar på den egentliga orsaken - och i vissa fall kanske till och med bolagens strategi - och inte bara själva konsekvensen. Men det var en semantisk parentes. 
I samband med plenardebatten vid första behandlingen förklarade kommissionen att överbokning är ett marginellt fenomen i förhållande till det allmänna flödet av flygpassagerare. Jag skulle vilja veta om man verkligen är säker på det. Kommissionen påstår sig ha siffror som visar att nästan 250 000 passagerare vägrades ombordstigning under 1999, eller 1,1 promille. Jag ställer mig helt enkelt frågande till denna statistik, eftersom den kommer - antar jag - från bolagen själva.
Att jag ställer dessa frågor beror på att jag själv råkade ut för detta missöde för knappt en månad sedan, på en flygning mellan Nice och Bryssel med SB Brussels Airlines. Utan att gå in på alla detaljer - detta är inte rätta platsen - var vi sex personer som var överbokade på denna flygning, en reguljär flygning, bland annat jag själv, samtidigt som min man och min sjuårige son - som hade samma biljetter som var bokade vid samma tillfälle på samma kontor - fick stiga ombord. Ett fall bland 250 000 andra kan jag tänka mig. Den strategi som används av bolaget - som självklart inte är det enda - har jag fått bekräftad av markpersonalen på flygplatsen och av ett stort antal konsumentorganisationer. Jag är därför inte säker på att detta fenomen är så marginellt, och jag kan inte annat än glädjas, liksom tidigare talare, över att den nya förordningen förstärker skyddet av passagerares rättigheter.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
SKRIFTLIG FÖRKLARING (ARTIKEL 120)

Miranda (GUE/NGL).
Den förordning som behandlas har som uttrycklig målsättning att skydda flygpassagerarna vid nekad ombordstigning och i fall av inställda eller kraftigt försenade flygningar. Förslaget som diskuteras uppfyller dock inte helt detta mål, och de ändringsförslag som har lagts fram försvagar rådets gemensamma ståndpunkt som i vissa aspekter redan innebär en tillbakagång i förhållande till kommissionens förslag.
Vi är medvetna om de svårigheter flygbolagen för tillfället går igenom (och just därför anser vi att det är nödvändigt att finna en balanserad lösning). Men vi kan inte acceptera att man med det som argument utesluter de passagerare som reser med paketresor, minskar deras skydd vid inställda flygningar eller drar in möjligheten för passagerare att välja återbetalning eller omdirigering i fall av kraftiga förseningar.
Vi erkänner existensen av ?extraordinära omständigheter? som kan innebära att flygbolagen inte alltid är ansvariga för förseningar eller inställda flygturer. Men dessa ?omständigheter? måste vara begränsade, främst till meteorologiska problem eller säkerhetsproblem, för att undvika att passagerarnas intressen skadas på grund av rent ekonomiska eller kommersiella skäl.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0220/2003) av Bradbourn för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om beviljande av ekonomiskt gemenskapsstöd till förbättring av godstransportsystemets miljöprestanda (?Marco Polo-programmet?) (5327/1/2003 - C5-0225/2003 - 2002/0038(COD))

Dover (PPE-DE)
Herr talman! Jag vill inleda med att be om överseende med Bradbourns frånvaro under denna debatt. Av hälsoskäl kan han inte vara med oss, och därför kommer jag att på hans vägnar läsa upp det tal han sedan tidigare förberett. Jag vet att han är oerhört stolt över att vara föredragande för Marco Polo-programmet och att han ser fram emot att det kommer att antas av kammaren senare i denna vecka.
Som han upprepade i utskottet tidigare denna månad hade han en känsla av att de tre institutionerna inte var långt ifrån en uppgörelse, och en närmare granskning av den gemensamma ståndpunkten bevisar detta. De två framträdande punkter som han, ur parlamentets perspektiv, ansåg behöva diskuteras ytterligare blev förvisso lösta under de informella trepartssamtalen. Till följd av framgången under de informella trepartssamtalen ansåg han att det inte fanns något behov av en ny utdragen debatt om programmet, som enhälligt antogs i utskottet för regionalpolitik, transport och turism vid dess senaste sammanträde. Som Bradbourn har upprepat vid ett flertal tillfällen under utformningen av detta program så måste man finna en medelväg, och han anser att man med den gemensamma ståndpunkten kommer att uppnå just det.
Att begrava branschen i ännu mer byråkrati skulle enligt hans uppfattning vara fullständigt fel metod, trots behovet av effektiv granskning av hur medlen används och hur effektivt programmet visar sig vara.
Den gemensamma ståndpunkten kommer att innebära att programmet förblir marknadsstyrt, vilket således ger ett utmärkt tillfälle att visa att Europeiska unionen är beredd att bistå och inte hindra denna verksamhet, som så ofta är fallet.
Som jag är säker på att ni alla känner till är tröskelvärdet något som Bradbourn intensivt har kämpat för, inte bara på alla de åtskilliga små och medelstora företagens vägnar i hans egen hemregion West Midlands i England, utan för små och medelstora företag i allmänhet. Om det inte vore för dessa låga trösklar skulle de små och medelstora företagen fullständigt gå miste om den finansiering som finns för att hjälpa dem att uppnå programmets mål.
I egenskap av föredragande var han av den inställningen att genom att sänka trösklarna skulle företag kunna samarbeta med att lägga fram innovativa projekt som skulle gynna transportföretagen och, förvisso, industrigrenen som helhet. Genom att behålla det ursprungliga tröskelvärdet skulle små företag återigen ha ignorerats av EU, som då endast skulle ha förefallit vara intresserat av PR-kampanjer. För även om dessa kampanjer ser bra ut gynnar de inte de människor som betalar för dem, dvs. oss skattebetalare.
De direkta syftena med Marco Polo-programmet är att förbättra de miljömässiga prestationerna inom frakttransportsystemet och också att minska trafikstockningar på vägarna, om än i liten utsträckning. Er föredragande anser med rätta att denna tröskelsänkning är oerhört viktig för att uppnå dessa mål.
Hans sista punkt förstärker bara ett av huvudmålen för hela detta förslag: att minska flaskhalsar. Han instämde ursprungligen med kommissionen om att trafikstockningar hotar såväl miljön som den operativa verksamheten inom hela frakttransportsektorn. Han anser fortfarande att det är absolut nödvändigt att vi koncentrerar oss på praktiska lösningar för att få bort dessa flaskhalsar, särskilt i hamnar.
Att i onödan försena lagstiftningsprocessen är det sista Bradbourn önskar när det gäller genomförandet av programmet. Som ni alla kan instämma i så är detta program inte bara ytterligare en del av lagstiftningen; det är en viktig signal till Europas fraktindustri att vi kan, och förvisso också vill, hjälpa dem snarare än att hindra dem.
Ju förr Marco Polo-programmet träder ikraft, desto bättre för Europas transportsektor. Mot bakgrund av utfallet i fråga om den gemensamma ståndpunkten och dess enhälliga godkännande från ledamöterna i utskottet för transport anser föredraganden, Bradbourn, att vi kan gå vidare till andra behandlingen av Marco Polo-programmet utan att behöva göra några större förändringar.
Som en slutlig anmärkning skulle han emellertid vilja upprepa behovet av ett öppet tillvägagångssätt: morot hellre än piska, i syfte att uppmuntra företagsvärlden till såväl deltagande som ledarskap. Jag ber än en gång om överseende med Bradbourns frånvaro, som inte var möjlig att undvika.

De Palacio
. (ES) Herr talman, mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka för det arbete som föredraganden, Bradbourn, har genomfört och för Dovers inlägg, som ersätter föredraganden när betänkandet nu läggs fram inför plenum.
Mina damer och herrar! Jag vill allmänt sett tacka för parlamentets konstruktiva inställning, som tack vare ett informellt trepartssamtal, som hölls i november förra året, har gjort att vi har kunnat nå ett avtal som kommer att göra det möjligt för oss att snabbt starta Marco Polo-programmet med en budget på 75 miljoner euro för en period på fyra år. Syftet med detta program är att underlätta utvecklingen av intermodala transporter inom Europeiska unionen.
Intermodala transporter är en absolut avgörande faktor om vi vill göra våra transportsystem effektiva. Att satsa på intermodalitet innebär att vi går från användandet av ett enda transportsätt och att vi beaktar samtliga transportsystem och transportsätt i syfte att optimera våra resurser och de möjligheter som Europeiska unionen har för att nå en effektiv transport.
Tack vare det här programmet kommer vi att bland annat kunna finansiera det första initiativet för höghastighetsvattenvägar, som redan har inletts med avtal mellan Italien, Frankrike och Spanien i västra Medelhavsområdet, och andra åtgärder av samma slag för Atlanten, tillsammans med andra initiativ för att kombinera transporten på inre vattenvägar och järnvägstransporter och, i sista hand, naturligtvis också sjö- och vägtransporten.
Jag upprepar mitt tack för det genomförda arbetet; jag tycker att det är en bra text och att vi har nått ett förnuftigt och balanserat resultat. Vad vi måste göra nu är att driva på denna och alla andra åtgärder för att se till att vi får en konkurrenskraftig och effektiv transport som gynnar den ekonomiska effektiviteten och bidrar till att öka vår tillväxt.

Stockmann (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Det är på tiden att stödinstrumentet Marco Polo ställs till godstransportsaktörernas förfogande, för det har man länge väntat på. Det framgår av alla de ansökningar som lämnats in till det lilla anbudsförfarandet. Med stödprogrammet eftersträvas, genom skräddarsydda stöd, omlokaliseringseffekter från vägarna till mer miljövänliga transportmedel. På det viset kan exempelvis omlokaliseringen av en inlandssjöfartstjänst från Magdeburg eller från Hamburg till Tjetjenien främjas inom åtgärdsramen för en trafikomställning. De katalytiska åtgärderna kräver särskilt kreativa lösningar för strukturella hinder. De borde enligt min uppfattning leda till den största efterfrågan och särskilt inom järnvägstransporten där de uppenbara hindren är många.
Marco Polo är samtidigt ett bra komplement till de järnvägspaket som vi har tagit initiativ till. På det tredje stödområdet - åtgärder för gemensamt lärande - kan jag tänka mig sådana lobbykonferenser som parlamentet länge har krävt, för ett gränsöverskridande samförstånd kring gemensamma prioriteringar för att minska hindren är nödvändigt. Det framgår dock även av det stora antalet förfrågningar att pengarna inte kommer att räcka, och vi kommer knappast att uppnå målet med en stabilisering av 1998 års modal split. Som tur är har vår begäran tillgodosetts om att projekt från de framtida medlemsstaterna skall tas med redan nu. Man behöver således inte vara profet för att förutse att en fråga som miljövänliga och hållbara transportsystem kommer att dyka upp på den transportpolitiska agendan nästa valperiod igen.

Pohjamo (ELDR).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill på min grupps vägnar tacka föredraganden, Bradbourn, för att ha utarbetat detta betänkande så utmärkt och med en sådan beslutsamhet. Det finns ett centralt behov av att minska belastningen och förbättra godstransportsystemet, särskilt från miljösynpunkt, eftersom trafikvolymen ökar. Utvidgningen av Europeiska unionen kommer också att medföra nya utmaningar när transportrutterna blir längre.
Vår grupp stöder Marco Polo-programmet och är nöjd med rådets gemensamma ståndpunkt. Europeiska unionen kan tillföra mervärde genom att stödja nyskapande och nya teknikprojekt. Målet måste vara att gå över från de transportsätt som är mest förorenande till de mest miljövänliga transportsätten. Inget transportsätt skall dock undantas från programmet. Många olika slags transportsätt måste finnas med, och detta kan även inbegripa vägtransporter.
Enligt min åsikt är det viktigt att vi, förutom att genomföra nya åtgärder, kan stödja förbättringen av det nuvarande arbetet. Förbättringar kan ofta uppnås genom ett effektivare lönsamhetsförhållande snarare än genom att investera i ett helt nytt projekt. Genom att enbart koncentrera ansträngningarna på nya projekt är faran för snedvridning av konkurrensen när det gäller de gamla åtgärderna uppenbar.
I den gemensamma ståndpunkten har det överenskommits att minimitrösklarna skall halveras för alla åtgärdskategorier. Detta skulle också göra det möjligt för mindre företag, som SMF, att genomföra nyskapande projekt.
Programmets budget är ganska blygsam, och målen är mycket ambitiösa. Jag anser dock att det är viktigt att lagstiftningen antas nu och att de första projekten kommer i gång till hösten. På längre sikt får vi hoppas att Marco Polo-programmet kommer att visa sig vara värdefullt och att det får ytterligare finansiering. Dessutom måste vi undersöka möjligheterna till att öka finansieringen för viktiga projekt som kompletterar det transeuropeiska nätverket.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Vi behandlar i dag Marco Polo-programmet, som syftar till att minska vägtrafikstockningar och bidra till ett effektivt och hållbart transportsystem. Vi kommer att rösta för den text som utskottet för regionalpolitik, transport och turism föreslår, men vi kan dock inte säga att vi är fullständigt nöjda med den.
Detta beror för det första på att det budgetanslag som vi begär har sänkts av ministerrådet, från 115 till 75 miljoner euro, vilket, enligt vår åsikt, kommer att förhindra oss från att nå målet att flytta över den beräknade totala årliga ökningen av den internationella godstrafiken på landsväg, som förväntas öka med 50 procent till 2010, till alternativa transportsätt. För att göra detta, och enligt uppgifterna i vitboken om transporter, skulle det krävas att järnvägs- och sjötransporten upptar ytterligare 39 procent gods räknat i tonkilometer jämfört med de aktuella siffrorna, vilket, summerat med den beräknade ökningen för dessa transportsätt, som nu ligger på 29 procent, skulle innebära en total ökning på 68 procent av trafikkapaciteten inom järnvägs- och sjötransporten, och jag tror inte att det är möjligt att finansiera detta med den nedskurna budgeten.
Om, vilket kommissionen betonar, det skulle vara möjligt att flytta över 500 ton med 1 euro i stöd, skulle det med de 75 miljoner euro som rådet tillåter vara möjligt att flytta över 37 500 miljoner tonkilometer, i stället för de 52 250 miljoner ton årligen som vägtransporten förväntas öka med. Detta innebär att målen för Marco Polo-programmet inte skulle uppfyllas.
Vi är även missnöjda med att möjligheten att finansiera åtgärder för minskning och förebyggande av godstransporten på väg inte har tagits med, utan att detta nödvändigtvis måste innebära överflyttning till andra transportsätt. Vi anser att det är möjligt att agera i den tidigare fasen, innan lastbilarna lastas, till exempel genom att främja en mer kompakt form av emballage för godset så att det tar upp mindre plats, vilket innebär att det krävs färre lastbilar för att transportera det.
Slutligen - även om den frågan skulle kunna tas upp i ett annat förslag - anser vi att det också är nödvändigt att börja fundera över den nuvarande produktions- och distributionsmodellen för varor. Om vi verkligen tar med alla externa kostnader för transporten, utan några undantag, kanske vi kommer fram till slutsatsen att vi bör omvärdera vår skalekonomi när det gäller produktionen och de fördelar som skulle kunna finnas med att koncentrera den.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0223/2003) av Vermeer för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för fotgängare och andra oskyddade trafikanter i händelse av kollision med ett motorfordon och om ändring av direktiv 70/156/EEG (KOM(2003) 67 - C5-0054/2003 - 2003/0033(COD))

De Palacio
. (ES) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Vermeer för hans arbete och de två föredragande från de utskott som har avgett yttranden, Staes och Harbour, för deras ansträngningar för att se till att detta förslag skulle kunna behandlas snabbt.
För ett år sedan uttalade sig Europaparlamentet inför kommissionsledamot Liikanen om kommissionens meddelande från juli 2001. Jag skulle vilja ta tillfället i akt att tacka den ledamot som då var föredragande, Hedkvist Petersen, och alla Europaparlamentets ledamöter för de ansträngningar som ni har ägnat den här frågan.
I sin resolution kom Europaparlamentet huvudsakligen med två krav: För det första och när det gäller formen, begärde parlamentet att det skulle läggas fram förslag till ramlagstiftning på det här området, inklusive en tydlig och realistisk tidsplan för att genomföra några mål efter halva tiden och några slutliga mål, samt uppföljningsmetoder för genomförandet. För det andra, när det gäller innehållet, krävde parlamentet ett mål på lång sikt, nämligen att de fyra provmetoder som rekommenderats av Europeiska kommittén för ökad fordonssäkerhet (EEVC) eller andra provmetoder som ger samma skyddsnivå för fotgängarna, skulle tillämpas från och med 2010.
Syftet med kommissionens förslag till direktiv av den 19 februari i år är att bemöta parlamentets krav. I sitt betänkande ifrågasätter Vermeer inte heller de centrala inslagen i kommissionens förslag. De ändringsförslag som föreslås förtydligar texten eller gör den mer exakt.
I ändringsförslagen 1, 2, 5 och 7 betonas det att förslaget ingår i en bredare uppsättning åtgärder som är nödvändiga för att garantera en hög skyddsnivå för fotgängarna, som inbegriper aktiva säkerhetsåtgärder och ändringar i infrastrukturerna. Kommissionen instämmer i dessa förslag och godtar dem.
Ändringsförslagen 3, 6, 8 och 16 syftar till att klargöra att det är möjligt att ta itu med problemet med fotgängarskydd med hjälp av passiva säkerhetsåtgärder eller genom en kombination av aktiva och passiva säkerhetsåtgärder. Vi godtar även dessa ändringsförslag, eftersom vi delar föredragandens åsikt.
Detsamma kan sägas om ändringsförslagen 9, 10 och 11, som handlar om tillämpningen av direktivet. Enligt dessa ändringsförslag skall kommissionen vara skyldig att informera rådet och Europaparlamentet om övervakningen av direktivet vid vissa bestämda tidpunkter. I ändringsförslagen specificeras det att kommittéförfarandet bör följas för att ändra direktivet om denna ändring begränsas till att införa passiva säkerhetsåtgärder.
Slutligen godtar vi ändringsförslag 4, i vilket det begärs att kommissionen i framtiden skall undersöka om det är genomförbart att utöka direktivets räckvidd till att omfatta fordon med en högsta tillåten vikt på upp till 3,5 ton.
Kort sagt godtar kommissionen alla ändringsförslag som har lagts fram av utskottet för transport, även ändringsförslag 16. Däremot kan vi inte godta ändringsförslagen 12, 13, 14, 15, 17 och 18.
Med tanke på hur viktigt det här förslaget är för trafiksäkerheten och den planerade tidsplanen för tillämpningen av provmetoderna samt det faktum att de initiativ om fotgängarskydd som har föregått detta förslag har beaktats, hoppas kommissionen att det kommer att antas i första behandlingen.
Herr talman! Jag vill än en gång tacka för det arbete som Vermeer och alla ledamöter har genomfört.

Vermeer (ELDR)
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag gläder mig personligen åt att betänkandet kan presenteras redan i dag, och jag vill särskilt tacka alla som har ansträngt sig i detta sammanhang. Jag skall försöka att fatta mig lika kort här som under förfarandet. Resultatet bygger vidare på Hedkvist Petersens betänkande förra året i parlamentet, som innehöll en begäran om att upphöja en bestämmelse om frivilliga överenskommelser mellan Europeiska kommissionen och bilindustrin till ramlagstiftning.
I betänkandet betonas att EEVC:s testmetod framför allt borde vara en dynamisk testmetod. Detta är ett viktigt ställningstagande, särskilt om man fastställer en lagstiftning som syftar till att få fullständig efterlevnad av denna testmetod till stånd, för man måste också hålla den flexibel. Jag anser att vi tillsammans har lyckats med detta. Betoningen måste även i fortsättningen ligga på de passiva säkerhetsåtgärderna. Det måste emellertid finnas fortsatt möjlighet till aktiva, och en kombination av aktiva och passiva, åtgärder inom detta förslag, så att det erbjuder ännu fler säkerhetsgarantier än i den nu fastställda metoden.
Resultatet av kommande års oberoende tekniska genomförbarhetsstudie, för vilken Europeiska kommissionen nyligen inledde ett upphandlingsförfarande, kommer att bli viktigt. I juli nästa år måste det stå klart i vilken grad biltillverkarna skall genomföra EEVC:s testmetod. De extra ändringsförslag som nu föreligger vill jag därför inte överta, eftersom de sätter den kompromiss som vi antagit med stor majoritet i utskottet för regionalpolitik, transport och turism under tryck.
Processens snabbhet anser jag vara särskilt viktig. Vi har på drygt två månader kunnat uppnå det resultat vi ser i dag. Jag anstränger mig också gärna för att denna första behandling skall bli den sista. Kontakterna med Europeiska kommissionen, men också de informella kontakterna med rådet, visar på att vi skulle kunna vara i stånd att inte bara genomgå proceduren snabbt, utan också smidigt avrunda den, så att vi också snabbt kan arbeta på en faktisk förbättring av säkerheten på vägarna.
Vårt ansvar sträcker sig till bilmodellerna. Dessutom har vi lyckligtvis kunnat kräva uppmärksamhet för vägarnas infrastruktur och för trafikanternas eget uppförande. Det är inte vårt ansvar, men det är lika bra att vi nämner det på allvar.
Jag gläder mig också åt att kommissionsledamoten, även för hennes kollegas räkning, uppger att hon hörsammar vår gemensamma begäran att införa kompletterande lagstiftning för kategorin motorfordon upp till 3,5 ton. Jag anser att det är särskilt viktigt att vi inte stannar upp, utan att vi också betonar och förbättrar denna säkerhetsaspekt. Det passar inte inom den här ramen, eftersom den föreslagna testmetoden har testats i 20 år på bilar i en kategori på upp till 2 500 kilo.
Det är anledningen till att vi i utskottet för regionalpolitik, transport och turism har försökt att nå en kompromiss på just sådana här punkter, vilket togs upp av ett antal kolleger för att inte försena denna process och för att samtidigt också se till säkerheten i framtiden. Vi har kort sagt genomgått en god process, framför allt eftersom alla var beredda att medverka på ett generöst sätt. Det vill jag tacka för.

Harbour (PPE-DE)
Herr talman! Som talesman för utskottet för rättsliga frågor och den inre markanden skulle även jag vilja tacka föredraganden för ett grundligt arbete, en omprövning av ett förslag som Hedkvist Petersen hanterade så skickligt för ett par månader sedan och som även jag var inblandad i.
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har med betänkandet av Hedkvist Petersen och även betänkandet av Vermeer gett ett starkt stöd till den hållning som kommissionen har intagit. Vi ansåg inte att det var nödvändigt att lägga fram några väsentliga ändringsförslag till ramdirektivet, eftersom vi tyckte att det omfattade den strategi som parlamentet har utstakat. Vermeer har bidragit med några värdefulla förbättringar, men utan att på något sätt förändra själva innehållet. Det är viktigt, och jag samtycker till hans analys att vi inte borde stödja de övriga ändringsförslagen. Jag är glad över att kommissionen har godkänt dessa så att vi kan gå vidare snarast möjligt.
Jag skulle vilja göra en eller annan kommentar om våra två framlagda ändringsförslag, av vilka utskottet för regionalpolitik, transport och turism var vänligt nog att godkänna det ena, och även ta upp vissa allmänna punkter om förslaget som helhet. Först och främst, i det stycke som vi föreslog har vi fokuserat väldigt mycket på betydelsen av aktiva säkerhetsåtgärder genom nyttjandet av passiva säkerhetsåtgärder för att uppnå den övergripande säkerhetsförbättring som vi önskar.
Det har skett väldiga förbättringar på teknikens område under de senaste månaderna, sedan vi första gången undersökte detta. Jag vill göra klart att jag har ett personligt intresse av detta, eftersom jag är bilingenjör och har kört några av de bilar som tillämpar en sådan teknik. Det är viktigt att understyrka det praktiska i detta. Om vi har tekniker som kan minska kollisionshastigheten genom att analysera hotande kollisioner, eller genom att ändra kollisionsriktningen, kommer det att utgöra en mycket väsentlig förbättring.
Det finns vissa personer i denna kammare som tycks tro att kraven på något sätt är en smal sak. Jag skulle bara vilja avsluta genom att hänvisa till något som nyligen inträffade då jag besökte en utställning av unga formgivare på universitetet i Coventry för att se vad unga formgivare undersöker när det gäller formgivning av framtidens bilar. Det kan intressera kolleger från detta utskott att känna till att många av dessa unga formgivare formgav fotgängarvänliga bilar. För att klara av den andra etappen i de tester som Europeiska kommittén för ökad fordonssäkerhet (EEVC) genomför, för att kunna uppfylla dessa krav var den enda möjligheten att placera motorn i bilens bakre del för att kunna lämna tillräckligt med utrymme för en sammanpressning i bilens främre del.
Den som tror att dessa etapp 2-tester är en smal sak, eller är lätta att uppnå med dagens teknik, skulle behöva undersöka närmare vad som sker inom denna näringsgren och inte sitta i denna kammare och utarbeta orealistiska ändringsförslag.

Koch (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Kommissionen tar inte alltid tillvara möjligheten att tillgodose kraven från en överväldigande majoritet av Europaparlamentet i den utsträckning som den har gjort i detta ramdirektiv. Jag vill därför tacka kommissionen, och jag tackar även föredragande Vermeer för hans betänkande som bidrar till ett klargörande av innehållet.
Om vi som är ledamöter av detta parlament vill fortsätta att vara trovärdiga och tillförlitliga bör vi inom ramen för de frivilliga åtagandena stå upp för de krav som den europeiska, japanska och koreanska bilindustrin ställer och inte komma med nya krav utöver dessa. Genom det ramdirektiv som vi krävt i förfarandet och som nu föreligger får vi den anmodade rättssäkerheten; vi bevarar vårt fortsatta inflytande i händelse av viktiga framtida förändringar samtidigt som vi ger bilindustrin de tidsmässiga och tekniska möjligheter till genomförande som krävs. Dessutom ger vi dem utrymme att utforska innovativa aktiva och passiva säkerhetsåtgärder som kan bli ännu mer effektiva och verkningsfulla. Det handlar ju slutligen om att skydda människor genom att förebygga olyckor och minska olycksföljderna, men det handlar inte om att införa vissa tekniker och förfaranden - även om de är påkostade och utvecklade med de bästa föresatser. På det viset tar vi våra medborgares intressen tillvara i särskild utsträckning.
En omstridd fråga in i det sista var lagstadgandet av fyra provningsmetoder från Europeiska kommittén för ökad fordonssäkerhet (EEVC) som enda lösning. Dessa provningsmetoder framstår i dag säkert som de billigaste och mest effektiva men även som de enda metoderna. Detta är något som bör kritiseras. Man har nog missat ett led i utvecklingen genom att vara mer angelägen om att skydda fordonens passagerare än om att skydda de utsatta trafikanterna utanför fordonen. Till och med konsumenterna har en ensidig lyhördhet för sådana företeelser. De har blivit mer villiga att betala för passagerarsäkerhet; de är bevisligen mindre villiga att betala extra för skyddet av fotgängare, cyklister, rullstolsbundna och skateboardåkare. Här krävs att man tänker om, en process som till exempel kan få skjuts och följas av en europeisk kampanj.
Vi parlamentariker får varken principiellt hindra den praktiskt orienterade vidareutvecklingen av EEVC:s provningsmetoder eller utvecklingen av alternativa metoder som har minst samma skyddseffekt. På många andra känsliga områden som luft- och rymdfart har till exempel virtuella simulationsmetoder för länge sedan gjort sitt intåg. Varför skulle sådana och andra provningsmetoder i framtiden - det handlar ju slutligen om tidsperioder efter 2010 - inte föra med sig en ökad säkerhet? Låt oss med en överväldigande majoritet ombesörja ett snabbt förverkligande av direktivet och därmed räddandet av människoliv!

Hedkvist Petersen (PSE).
Herr talman! Tack, föredragande Vermeer, för gott samarbete kring detta betänkande. Jag är väldigt glad att jag på PSE-gruppens vägnar har kunnat delta i kompromisserna för att få fram de ändringsförslag som ligger och som jag nu hör att kommissionen är beredd att acceptera, vilket också gläder mig väldigt mycket.
Trafiksäkerheten är viktig för Europaparlamentet, vilket framgår av detta betänkande. Vår uppgift är att bevaka trafikanternas intressen, men också att se till att vi får lagar som gör det möjligt för industrin att producera säkerhetsprodukter, vilket man nu visar i samband med detta direktiv. Jag är väldigt glad att det tredje trafiksäkerhetsprogrammet har kommit. Jag ser många intressanta delar i det, och jag ser fram emot att få fortsätta att behandla det här i parlamentet. Programmet har tagit väldigt stort intryck av den trafiksäkerhetsdebatt vi har haft i parlamentet under de senaste åren.
Diskussionen kring fotgängarskydd är lång. I parlamentet har vi i ett och ett halvt år fört en diskussion både i utskottet och i kammaren. Den har nu resulterat i direktiv, det direktiv som vi begärde förra sommaren. Vi försökte verkligen göra det möjligt för alla parter att bidra till att vi får bilar som är så säkra som möjligt för oskyddade trafikanter. Vi satte upp ramar för målen och genomförandet, och vi betonade Europaparlamentets roll i uppföljandet av denna trafiksäkerhetsfråga. Nu har vi fått direktivet, och vi ser att det finns en möjlighet att använda passiva, men också aktiva åtgärder för att främja fotgängarskydden. Oberoende undersökningar av framstegen skall göras, och Europaparlamentet skall vara medbeslutande om det sker stora förändringar av direktivet. Sedan kommer det också ändringsförslag om sportbilar från utskottet, de stora bilar som vi vet är väldigt farliga och som kommissionen också har uppmärksammat i sitt trafiksäkerhetsprogram.
Jag är väldigt nöjd med de kompromisser som lagts fram. Jag tycker att det är bra att vi öppnar för aktiva åtgärder, men vi får inte lämna de passiva åtgärderna. Vi kan inte kasta ut barnet med badvattnet. Jag har deltagit i kompromisserna och stödjer betänkandet. Jag tycker att vi skall hålla fast vid kompromissen, så att det räcker med en första behandling och så att vi snabbt får igenom ett direktiv. Jag är väldigt glad för detta. Jag ser fram emot den fortsatta trafiksäkerhetsdebatten i parlamentet. Den är nämligen mycket viktig.

Meijer (GUE/NGL).
Herr talman! Tidigare var det allmänna utrymmet utomhus framför allt ett område för fotgängare och lekande barn. Nu kräver bilen en stor del för att köra och parkera. Detta medför stora faror, framför allt i tätbefolkade stadsområden, men också på smala landsvägar med långsträckt bebyggelse. Denna fara blir ännu större om bilen dessutom utrustas med prydnadsföremål på fram- eller baksidan.
Användningen av vassa prydnadsföremål förbjöds på nationell nivå redan för 40 år sedan, men det finns fortfarande tillverkare och bilister som anser att det yttre är viktigare än andra människors säkerhet. Detta problem kan inte lösas på frivillig grund; det gäller i synnerhet för att sätta frontskydd på energislukande jeepar upp till 3,5 ton.
Mot den då fortfarande dominerande trenden yrkade jag i utskottet för regionalpolitik, transport och turism och i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor länge på lagstiftning. Vid slutsatserna i plenum för ett år sedan krävde parlamentet förutom de frivilliga avtalen med europeiska och asiatiska biltillverkare också ett ramdirektiv. I dag pläderar jag för dessa ändringsförslag då de ger ett maximalt skydd för dem som inte kör bil i stället för att vi skall fortsätta att fästa hoppet vid exempelvis påslagna billyktor i dagsljus.

Van Dam (EDD).
Herr talman! Jag är glad över att jag fick ordet före klockan tolv - i går blev det kvart över tolv. Detta direktiv gäller skyddet av oskyddade trafikanter i händelse av kollision med en bil. Det avslutar en diskussion som pågått i åratal om nödvändigheten av och nyttan med lagbestämmelser om den passiva säkerhetsnivån. Även om resultatet inte utmärker sig för någon jämvikt mellan nyttan för samhället och industrin är det för närvarande förmodligen vad som maximalt går att uppnå. Betraktat ur den synvinkeln stöder vi detta förslag. Nu är det viktigt att låta avtalen träda i kraft så snart som möjligt.
Det sista ordet är inte sagt i och med detta. Utvecklingen av system som främjar säkerhet står inte still. Vi måste också ange en riktning för framtiden. På det området vill jag framföra tre kommentarer:
För det första: förslaget är tillämpligt på en begränsad del av bilkategorierna M1 och N1. Om effekten skall vara maximal är en utvidgning av funktionsområdet önskvärd. Kommissionen bör undersöka under vilka villkor en utvidgning av funktionsområdet till alla fordon i kategorierna M1 och N1 kan äga rum.
För det andra: under behandlingen av detta förslag har uppmärksamheten flyttats från rent passiva åtgärder till både passiva och aktiva åtgärder. Vi stöder denna strategi, men har den uppfattningen att det är nödvändigt att också ställa kvalitetskrav på aktiva system. Det får inte vara så att passiva system som uppfyller högre krav trängs undan av aktiva system som inte är föremål för något som helst europeiskt kvalitetskrav.
För det tredje: uppmärksamheten för aktiva åtgärder får inte leda till en fördröjning av ikraftträdandet när det gäller kraven för passiva åtgärder. Som sagt har resultaten i fråga om passiv säkerhet uppnåtts genom stor ansträngning. Det är till nytta för samhället att också verkställa dessa så snart som möjligt. En eventuell diskussion om aktiva system kommer inte att befrämja det.
Till sist vill vi tacka kollega Vermeer för den energi och den ansträngning med vilken han har kastat sig över denna fråga.

Talmannen.
Ni kan tala om för era väljare att ni började tala på onsdagen och att ni var så entusiastisk att ni inte kunde sluta förrän på torsdagen!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 24.00.)

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Vi måste försöka finna en kompromiss. Jag anser att det finns två sätt att föra politik: det icke-flexibla sättet, som försvårar dialogen, och det flexibla sättet, där man gör eftergifter och försöker bygga upp en positiv politik.
Vi föreslår att en kombination av passiva och aktiva säkerhetsåtgärder (som hur som helst kunde ha tagits upp i ett annat direktiv!) skall godtas i det fall EEVC-proven ersätts, under förutsättning att dessa passiva åtgärder inte utgör mer än 25 procent av säkerhetsåtgärderna. På så sätt skulle alternativa åtgärder till de effektiva prov som görs vid EEVC (som har använts med framgång i över 20 år), inte skilja sig mer än 25 procent från dessa prov.
Vi har gjort en eftergift när det gäller frågan om att det skall göras en ny genomförbarhetsstudie av proven vid EEVC (precis som de alternativa åtgärder som industrin skulle kunna föreslå). Villkoret är att denna studie skall vara fullständigt oberoende.
Vi har slutligen velat klargöra att de alternativa åtgärderna hur som helst måste hålla samma skyddsnivå som EEVC-proven, så att de omfattar skydd av alla delar som ingår i dessa prover.
Jag anser att min politiska grupp har gjort en stor ansträngning genom att gå med på dessa eftergifter, och jag hoppas att mina kolleger godtar dem och att de kommer att bidra till att förbättra skyddet för fotgängarna.

Bernié, Butel och Esclopé (EDD)
. (FR) När det gäller angivande av ingredienser i livsmedel är den gemensamma ståndpunkten tillfredsställande, med ett undantag.
Den måste nämligen ses över när det gäller tekniska hjälpämnen. Den gemensamma ståndpunkten saknar rimliga proportioner, eftersom alla ämnen som använts vid framställningen måste anges på etiketten, framför allt med tanke på de ämnen som inte lämnar några spår efter sig i slutprodukten.
Detta gäller till exempel ansedda drycker som försörjer hela regioner, såsom öl och vin, vars innehållsförteckningar då skulle behöva innefatta produkter baserade på ägg och fisk. Detta räcker för att förstöra anseendet för dessa kvalitetsdrycker, som har konsumerats i århundraden utan risk.
I de ändringsförslag som har lagts fram, med samma innebörd som de vi lade fram för omröstning i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, krävs att dessa tekniska hjälpämnen testas grundligt och vetenskapligt, så att deras allergiframkallande effekter kan fastställas.
För stunden är inget bevisat - allt kan antas. Låt oss därför invänta de första resultaten innan vi inför obligatorisk märkning av dessa tekniska hjälpämnen. Ja till öppenhet för att informera konsumenterna om produkters sammansättning, men nej till överdriven märkning, vilken skulle vara katastrofal för den livsmedelsindustri som är så central för Frankrike och många andra länder.

Talmannen.
 Tack, herr Staes. All vår solidaritet går till doktor Erkels far.

