
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet tisdagen den 20 juni 2006. 
Talmannen.
   – Tio år efter fallet Dutroux drabbas Belgien än en gång av ett fasansfullt drama. Två flickor, Stacy Lemmens och Nathalie Mahy, har blivit mördade. De har rönt samma öde som tidigare Julie, Mélissa, An, Eefje och Leyla. Jag vill på Europaparlamentets vägnar uttrycka mitt deltagande med offrens familjer.
En del kanske ser detta som ett isolerat fall som bara berör de drabbade själva, men frågan är när ett isolerat fall blir en samhällsfråga. Jag anser att vi har att göra med en samhällsfråga och att vi inte kan vara likgiltiga när en fullständigt oskuldsfull person mördas, vare sig en sådan tragedi inträffar i Belgien eller någon annanstans.
Det är vår plikt att noga begrunda varför och under vilka omständigheter detta slags beteende fortsätter att förekomma i våra utvecklade och civiliserade samhällen. Det borde vara ytterligare ett mål för politiken att förhindra detta, att hjälpa offrens familjer och även att se till att människorna inte glömmer det som hänt så att liknande dramatiska händelser inte kan inträffa igen i framtiden.
Jag anser därför inte att vi ger efter för trycket från en folkopinion som satts i rörelse när vi reser oss upp och tänker på de drabbade, eftersom det inte handlar om en enstaka isolerad händelse som bara motiverar ett omnämnande i tidningarna. Nej, detta är ett verkligt problem som vårt samhälle står inför och som har mycket att göra med ett djupt mörker i människans själ.
Medan jag förberedde detta tal hörde jag även nyheten om en tragisk tågolycka som tros ha orsakat 40 människors död och hundratals skadade i Valencia.
Jag anser därför att detta är ett lämpligt tillfälle för oss att iaktta en minuts tystnad till minne av alla de drabbade.
Talmannen.
   – Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som upprättades av talmanskonferensen vid sammanträdet torsdagen den 29 juni 2006 (artiklarna 130 och 131 i arbetsordningen) har delats ut. Följande ändringar har föreslagits:
Jag har mottagit en begäran, som ingivits i enlighet med artikel 168, från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor att återförvisa Martine Roures betänkande om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete till utskottet. Omröstningen var planerad att äga rum i morgon.
Vill ni avge en förklaring till utskottets begäran, fru Roure? 
Martine Roure (PSE ),
   – Herr talman! Jag vill att mitt betänkande om ett rambeslut om skydd av personuppgifter ska återförvisas till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
Låt mig påminna om att vi under den senaste plenarsessionen bad att rådet skulle yttra sig och tydligt ta ställning när det gäller de ändringsförslag som parlamentet lade fram. Vi har fortfarande inte fått något svar från rådet.
Jag vet att det finländska ordförandeskapet har för avsikt att föra ett mycket nära samarbete med oss om denna fråga. Därför behöver vi mer tid och därför begär vi att betänkandet ska återförvisas till utskottet och att morgondagens omröstning ska uppskjutas till sammanträdesperioden i september. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är anföranden på en minut av politisk vikt. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Med anledning av att fotbolls-VM spelas i Tyskland vill jag passa på att lovorda arrangörerna och den tyska regeringen för deras säkerhetsåtgärder – som fungerar perfekt – och framför allt för den gästfrihet som möter de utländska medborgare som besöker Tyskland.
Jag vill utnyttja detta tillfälle till att påpeka att Europaparlamentets insatser, både när det gäller resolutionen om rasism inom fotbollen och åtgärderna för att bekämpa tvångsprostitution under VM, som jag fördömde i plenum, har gett resultat.
Det antal tv-tittare världen över som hör vårt budskap i samband med att fotbollsresultaten meddelas kan räknas i miljarder. Detta är utan tvivel en unik framgång för Europaparlamentet.
Jag besökte Tyskland under VM och jag lade märke till att de tyska myndigheterna i samarbete med Fifa hade tagit till sig våra förslag och att åtgärderna hade positiva följder. Många besökare i Tyskland upplever nu entusiasm och oro för sina lag och firar sina segrar tillsammans. De kommer att återvända hem, där diskriminering, rasism och främlingshat väntar dem efter avbrottet i samband med VM.
Låt detta lyckliga avbrott bli ett exempel för oss, eftersom det har visat att Europa och hela världen kan förstå varandras olikheter i ett klimat av jämlikhet, harmoni och ömsesidig respekt. 
Pál Schmitt (PPE-DE ).
   – Upproret i den polska staden Poznań, den första revolten mot den mörka diktatur som omslöt Centraleuropa, började för femtio år sedan, i juni 1956. Som ungersk ledamot av Europaparlamentet anser jag att det är särskilt viktigt att minnas den demokratiska rörelsens hjältar i Poznań, eftersom den ungerska revolten hösten 1956 delvis hade sin grund i och inspirerades av solidaritet med denna rörelse.
Även om den diktatoriska kommunistregimen i Östeuropa inte föll samman förrän några årtionden senare, 1989, står det klart att flera tusen polackers och ungrares heroiska självuppoffring utgjorde det första steget mot friheten. Dessa demokratiska rörelser som kämpade för medborgerliga rättigheter visade världen att de polska och ungerska nationernas kärlek till friheten inte kan undertryckas, och att den inte ens kunde undertryckas av sovjetiska tanks och kommunistiska medlöpare.
Här i EU, i Europaparlamentet, bygger vi framtidens Europa, men för att lyckas måste vi känna vår historia väl. Vi får inte glömma att grundläggande värden såsom demokrati, frihet, oberoende och mänskliga rättigheter redan för femtio år sedan var så värdefulla att tusentals människor var beredda att offra sina liv för dem. Endast i vetskap om detta kommer vi att kunna uppskatta de resultat som vi har åstadkommit tillsammans. 
Antolín Sánchez Presedo (PSE ).
   – Herr talman! Rådet, kommissionen och utskottet för regional utveckling har nått överenskommelser med den spanska regeringen om användningen av Spaniens officiella regionala språk i sina verksamheter.
Presidiets vägran att ingå en liknande överenskommelse för Europaparlamentet har lett till häftiga krav på en omprövning av detta beslut. Regeringschefen i Galicien och talmannen i Galiciens parlament har båda skickat skrivelser med begäran om ett positivt beslut.
Presidiet kommer att ta upp denna fråga till förnyad behandling vid sitt möte i dag. Som den EU-institution som direkt företräder EU:s medborgare kan Europaparlamentet inte stänga dörren för en form av institutionellt samarbete som möjliggör en intensifiering av parlamentets förbindelser med sina medborgare och ger deras språkliga rättigheter en europeisk dimension.
Mångfald, en källa till ömsesidig öppenhet och välstånd, är den verkliga innebörden i den europeiska enigheten och en sann motvikt mot de tendenser till likriktning som globaliseringen medför. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Förra veckan rapporterade den turkiska pressen att det turkiska inrikesministeriet genomförde en utredning om vilken roll borgmästaren i Diyarbakir spelade vid de händelser som nyligen inträffade i staden med protestyttringar som enligt regeringens anklagelser fick borgmästarens stöd.
Samtidigt har de turkiska myndigheterna hindrat 41 kurdiska besökare från att lämna Istanbul, eftersom deras irakiska pass innehåller både arabisk och kurdisk text.
Hur kan vi förhandla med ett land där det inte finns några grundläggande demokratiska institutioner och som dessutom nonchalerar oss som institution, med tanke på att den turkiske utrikesministern Abdullah Gül har vägrat delta i nästa veckas möte med utskottet för utrikesfrågor?
Låt oss fatta beslut som garanterar att vi inte drabbas av några överraskningar om några år. Vi kanske inte är kvar här då, men vi måste vara försiktiga med vad vi lämnar kvar åt dem som kommer efter oss. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   – Herr talman! Antagandet vid den senaste plenarsessionen av en resolution som innehåller förtal av framför allt polacker och radiostationen med ogrundade anklagelser om homofobi, antisemitism, främlingshat och rasism är en skandal som jag har fått tusentals protester mot, däribland sådana där det ifrågasätts om några av de 301 ledamöter som godkände denna machiavelliska lögn någonsin har lyssnat på .
Resolutionen har redan citerats i syfte att sporra till våld mot min nation och mot ifrågavarande radiostation, som även har icke-katolska lyssnare. Jag vill därför fråga om det är detta som kallas för tolerans i Europeiska unionen, en europeisk union där en minoritet påtvingar miljontals medborgare sina åsikter och försöker tvinga fram inte bara en superstat med en regering, en krigsmakt och en valuta utan även en enda legitim ideologi, något som polackerna är särskilt bekanta med från sina erfarenheter med tidigare totalitära system.
Jag vill också ta detta tillfälle i akt för att be den unge ledamoten från Finland att visa lite respekt för sanningen och för kvinnorna, något som är ett minimikrav även för en mindre sofistikerad kultur. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, fru Krupa. Jag måste påpeka att de inte bara har skrivit till er. Parlamentets talman har också fått ett brev från det polska parlamentets talman, där han uttrycker sin oro och förkastar den resolution som Europaparlamentet har antagit. Detta brev har vidarebefordrats till ledamöterna i talmanskonferensen, där det kommer att bli föremål för politisk analys vid nästa möte. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Herr talman! I alla länder i Europa finns det vid sidan av huvudstaden en stor stad: Vi har Madrid och Barcelona, Paris och Lyon och vi har Rom och Milano. I Grekland råder ingen brist på städer som tävlar med huvudstäderna när det gäller livskvalitet.
I Grekland har vi vår andra stad, Thessaloniki, symbolen för hela Balkan, en stad vars historia sträcker sig två och ett halvt tusen år tillbaka i tiden och bär Alexander den stores systers namn, så gammal är den, en stad som var Europas kulturhuvudstad för tio år sedan och som är i ett ohyggligt skick. Den har tre gånger så stora föroreningar som någon annan stad i Europa. Dess knutpunkter uppgår inte ens till 100 meter. Den har inga spårvagnar, ingen tunnelbana, inte ens en planskild korsning. Människorna kvävs: Det tar omkring två timmar att resa fem kilometer.
Därför måste vi göra något. Danuta Hübner hade vänligheten att tala om för mig att borgmästarens inställning är ineffektiv. Han har med andra ord inte begärt någonting. Detta betyder emellertid inte att befolkningen i Thessaloniki nödvändigtvis måste ha den dåliga livskvalitet som de har. Vi måste göra någonting. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   – Vi firar för närvarande den 550:e årsdagen av en seger med betydelse för hela världen. Vi firar att tio tusen soldater i en befäst ungersk gränsstad, som på den tiden hette Nándorfehérvár och i dag heter Belgrad, lyckades stoppa den hundra tusen man starka turkiska armén.
Detta var en oerhört viktig seger, för tre år efter Konstantinopels fall befann sig inte bara Balkan utan även Västerlandets kristenhet i yttersta fara, när sultanen började rycka fram längs Donau. Påven var så lättad och glad att han beordrade klockringning i alla kyrkor varje dag vid middagstid. Därför har kristenhetens kyrkklockor ringt vid middagstid i över fem hundra år.
Efter segern vid Nándorfehérvár vågade turkarna inte hota Västerlandet på sjuttio år, och det väldiga sociala och ekonomiska uppsving som följde gjorde att kapitalismen kunde slå rot. Segern visade också att kristenheten kunde försvara sina värden när den handlade samfällt, för segern mot den numerärt överlägsne motståndaren delades även av västeuropeiska legotrupper, av vilka emellertid några även kämpade på den turkiska sidan. En strategisk allians bildades mellan det katolska kungariket Ungern och nationerna på Balkan, särskilt serberna och albanerna, och senare även Valakiet.
Tyvärr anlände frivilliga korsfarare endast från Ungern och vår östeuropeiska region, fastän solidariteten borde ha varit ömsesidig då, precis som den borde vara i dag. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill inför Europaparlamentet fördöma dagens oacceptabla beslut av Fifa att stänga av det grekiska fotbollsförbundet och att förbjuda internationella matcher i Grekland, det land som på ett så imponerande sätt arrangerade de olympiska spelen och det land där idrottens ideal föddes.
Som svar på en fråga om proffsfotbollens rättsliga ram fick jag av den ansvarige kommissionsledamoten, Ján Figel, veta att de nationella myndigheterna i princip är ansvariga för att klargöra den rättsliga ramen för idrottsevenemang på medlemsstatsnivå. Kommissionens uppgift som fördragens väktare är att se till att gemenskapsrätten respekteras och tillämpas fullt ut.
Fifa har fattat ett oacceptabelt beslut som undergräver detta vertikala förhållande mellan EU och medlemsstaterna. Kommissionsledamoten sa, och jag citerar, att Fifa och Uefa i den mån som de är engagerade i ekonomisk verksamhet måste försäkra sig om att Europeiska gemenskapens lagstiftning efterlevs. Vi har rättspraxis.
Catherine Guy-Quint (PSE ).
   – Herr talman! Rättegången mot den palestinske läkaren och de bulgariska sjuksköterskorna i Libyen återupptogs för tre veckor sedan. Det förfarande som valts är mycket komplicerat och kommer att göra det mycket svårt för internationella organisationer att hjälpa till med försvaret av dessa personer som har fängslats på felaktiga grunder. I själva verket hålls bara ett förhör i veckan. Ni förstår hur svårt det kommer att vara att organisera deras försvar. Dessutom vet alla att de brott som de anklagas för är orimliga i sak och att dessa medborgare har varit fängslade och utsatts för tortyr i sju år.
Låt oss därför gå samman och säga till Libyen att det enda vi är intresserade av nu och i framtiden är att hjälpa unga libyer som är smittade med aids. Inte i något fall vill vi emellertid att Libyen ska ta medborgare som gisslan, vare sig de kommer från Europa eller från någon annanstans i världen. Vi måste i de mänskliga rättigheternas namn och i respekt för Libyen säga till myndigheterna: ”Släpp dem!”
András Gyürk (PPE-DE ).
   – En avsiktsförklaring om att genomföra ett gasledningsprojekt, det så kallade Nabucco-projektet, undertecknades i Wien i förra veckan. Detta är uppenbarligen goda nyheter i en tid då vi fortsätter att få i huvudsak negativa nyheter från naturgasmarkanden.
Efter de problem med leveranser som vi hade i början av året förutspås ytterligare problem den kommande vintern samtidigt som priserna stiger. I samband med detta utnyttjar Ryssland dessutom sin ställning som gasleverantör som ett av sina politiska instrument, vilket blir alltmer uppenbart. Därför ökar EU:s och dess konsumenters sårbarhet ständigt.
I detta läge skulle Nabucco-projektets gasledning med en kapacitet på 20–30 miljarder kubikmeter påtagligt öka EU:s trygga gasförsörjning inom ett årtionde. Detta skulle vara en följd av att Nabucco samtidigt erbjuder differentiering både i fråga om transportsträcka och i fråga om anskaffningskälla jämfört med andra förslag som bara skulle innebära en alternativ transportsträcka för befintlig infrastruktur.
Därför bör vi välkomna den avsiktsförklaring som undertecknades i förra veckan, och vi kan konstatera att Nabucco för närvarande inte har några egentliga konkurrenter när det gäller att öka resurserna för tillförseln av naturgas till EU. 
Jules Maaten (ALDE ).
   – Herr talman! Det är en sak jag vill fästa er uppmärksamhet på. Den 10 juli 2003 arresterades Sibel Yalvac, en 21 år gammal förståndshandikappad kvinna från Rotterdam, på flygplatsen till den indonesiska huvudstaden Jakarta. Den 6 april 2004 dömdes hon där till 10 års fängelse för narkotikasmuggling. Två oberoende nederländska experter, en psykolog och en övervakare, har undersökt Sibel och förklarat henne inte fullt tillräknelig. Hon har svårt att skilja mellan orsak och verkan, är lättlurad, har livlig fantasi och kan inte räkna till 12. Sibel har utnyttjats av hänsynslösa brottslingar i deras narkotikahandel och riskerar nu flera års helvete.
Nu är det så att det varje år kring självständighetsdagen, som infaller den 17 augusti, finns en möjlighet att beviljas amnesti i Indonesien. Tillsammans med min landsman Harry van Bommel, som är ledamot av det nederländska underhuset, har jag startat en kampanj för att be den indonesiska regeringen att förbarma sig och med tanke på Sibels särskilda omständigheter bevilja henne amnesti. På Sibels och hennes förtvivlade familjs vägnar ber jag er att stödja kampanjen ”hjälp Sibel”. 
Mieczysław Edmund Janowski (UEN ).
   – Herr talman! För några dagar sedan, den 29 juni, inföll den 120:e årsdagen efter Robert Schumans födelse, en av grundarna av det förenade Europa. Det är synd och skam att denna årsdag passerade så obemärkt, för jag vet inte hur denne hedervärde statsman skulle ha känt sig om han hade varit här i dag och hade kunnat se hur Europaparlamentet krossar ännu ett av de hinder som försvarar människosläktet mot destruktiva biomedicinska experiment.
Vi måste tala rent ut om detta. Finansieringen av forskning om mänskliga embryon och embryonala stamceller inom ramen för sjunde ramprogrammet, ett program som är nödvändigt i andra sammanhang, skapar ett farligt underlag för försök som rör homo sapiens. Mänskliga embryon är inga föremål; de är början till en mänsklig varelse, precis som ni och jag och vem som helst av oss. Hur går detta ihop med respekten för stadgan om de grundläggande rättigheterna, där till exempel följande fastslås i artikel 1: ”Människans värdighet är okränkbar. Den skall respekteras och skyddas.”? Hur går detta ihop med respekten för den lagstiftning som är bindande i många av EU:s medlemsstater, däribland Polen? Hur går detta ihop med respekten för många européers religiösa tro? Av dessa skäl vädjar jag till eftertanke och ber parlamentet att vänta med detta beslut. 
Marta Vincenzi (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill fästa er och mina kollegers uppmärksamhet på en oroande utveckling, nämligen den försämring som jag anser håller på att inträffa i förbindelserna mellan EU:s institutioner och den del av civilsamhället som företräds av konsumentorganisationerna. Den senaste händelse som jag särskilt vill peka på (fast det finns flera andra exempel) är det som nyligen hände vid Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet.
Enligt artikel 25 i förordning (EG) nr 178/2002 ska bland de 14 ledamöter som bildar styrelse ingå fyra medlemmar som – och jag citerar från texten – har ”sin bakgrund i organisationer som företräder konsumenterna och andra intressegrupper inom livsmedelskedjan”. Det står ”och” och inte ”eller” i artikeln, men i själva verket valdes endast ledamöter som företräder intressegrupper. 
Tunne Kelam (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även jag vill hedra de polska medborgare som för femtio år sedan i Poznań försvarade sin frihet, värdighet och sociala rättvisa gentemot den kommunistdiktatur som Sovjetunionen hade infört. I höst är det också femtio år sedan den ungerska revolutionen inleddes. Dessa årsdagar påminner oss om en uppgift som fortfarande måste utföras: att integrera vårt historiska arv för att ena människors historieuppfattning i hela Europa.
Herr talman! Jag förväntade mig att ni skulle nämna upproret i Poznań i ert inledningsanförande i dag. I morgon ska det bli intressant att höra mer om Francos diktatur i ert hemland. Men jag förväntar mig att ni visar ett liknande intresse för Central- och Östeuropas historia.
Koenraad Dillen (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Förra månaden hade vi en debatt här som reaktion på den tragiska händelse i Antwerpen då en tvåårig flicka och hennes maliska barnsköterska dödades av en galen 18-åring. För tio dagar sedan chockades min stad Antwerpen än en gång av brutalt rasistiskt våld, då sex unga invandrare mitt på ljusa dagen i stadens centrum sparkade ihjäl en 53-årig lokförare i en stadsbuss, eftersom han hade modet att be dem att föra mindre oväsen. Detta påminner mig om de två fransmän, Jean Claude Irvoas och Jean Jacques Le Chenadec, som lynchades av liknande skäl i en fransk förort under förra årets oroligheter.
Detta är också exempel på rasism, rasism som riktas mot vita, mot flamländare och mot fransmän. Jag vågar därför uttrycka en förhoppning om att parlamentet, som känner oro inför varje form av främlingshat och intolerans, än en gång ska ordna en debatt om ett aktuellt och brådskande ämne av största vikt, nämligen frågan om den explosiva situation med inblandning av invandrare som har uppstått i distrikten kring några av EU:s storstäder. Om detta sker har i varje fall min mördade landsmans modiga handling inte varit förgäves. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   – Herr talman! För 18 månader sedan var jag en av undertecknarna av den begäran som undertecknades av över 50 ledamöter med ett krav på att parlamentet skulle stödja inledandet av anslutningsförhandlingar med Turkiet. Jag röstade även i parlamentet för att dörren skulle öppnas till Ankara. Det är därför desto mer beklagligt att det i dag finns rapporter i världspressen om ytterligare ett mordförsök mot en katolsk präst i Turkiet. Prästen är skadad men har överlevt attacken. Tyvärr är detta inte den första attacken mot en präst, en icke-muslim, i det landet. Den förra attacken fick ett tragiskt slut, eftersom prästen dödades. Personligen är jag bekymrad över Turkiets bristande respekt för religionsfriheten. Jag är inte ensam om att vara bekymrad. Detta gör vägen till EU-medlemskap längre för Turkiet. Även sådana som jag, som är för en utvidgning av EU:s strukturer till att omfatta detta land, anser att det är på det sättet. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill uttrycka min djupa oro över situationen i Mellanöstern och mitt stöd för det palestinska folket.
De händelser som följde efter bortförandet av den israeliske soldaten och Israels vedergällning skadar å ena sidan palestinierna som politisk enhet, då deras företrädare, vare sig de är ministrar eller parlamentsledamöter, förs bort och deras medborgare berövas sina pass och uppehållsrättigheter, och utarmar å andra sidan hela nationen, med tanke på att broar, skolor, pumpstationer och elverk bombas och sticks i brand.
Vid sidan av direkt humanitärt stöd och en uppmaning till båda sidor att agera på ett moget och ansvarsfullt sätt måste vi även sätta upp andra mål och analysera situationen, dess orsaker, vardera sidans mål och de medel som används för att nå dessa, och vi måste även analysera vårt eget politiska agerande.
EU:s medborgare ber oss försvara principerna för laglighet, internationell rätt och solidaritet. De ber oss också att försvara de resurser från Europeiska gemenskapen och dess nationer som används för att finansiera den palestinska myndighetens infrastruktur, som förstörs i de israeliska attackerna. 
Maria Badia i Cutchet (PSE ).
   – Herr talman! I eftermiddag kommer det slutgiltiga beslutet att fattas om invånarna i Katalonien, Baskien och Galicien kommer att kunna tala i Europaparlamentet på respektive regions modersmål.
Jag hoppas att breven från talmännen för parlamenten i Katalonien och Galicien som har sänts till ordförandeskapet kommer att bidra till att vinna respekt och stöd hos de personer som har motsatt sig något som kommer att vara ett stort framsteg som gör att mer än 11 miljoner människor med dessa språk som modersmål kommer närmare EU.
Det är bara ett steg, ett första steg, som kommer att ligga till grund för oss när vi går mot att fullt ut erkänna de rättigheter som tillhör dessa medborgare, som har gjort sin avgjort europeiska tradition och kallelse till en av grundpelarna i sina demokratiska samhällen.
Mina damer och herrar! Jag vill också klargöra att samtidigt som vi förespråkar användningen av dessa regionala språk, som också är officiella språk i den spanska staten, för medborgarnas kontakter med unionen, så försvarar vi även de språkliga rättigheterna för alla personer som talar olika språk i EU:s nuvarande medlemsstater – rättigheter som inte fullt ut har erkänts i parlamentets normala funktioner. Dessa medborgare har vårt fulla stöd. 
Talmannen.
   – Tack, fru Badia. Tack för att ni underrättade mig om breven från talmännen för parlamenten i Katalonien och Galicien, som inte finns med på presidiets föredragningslista i dag. Parlamentets tjänstemän ska ta reda på om dessa brev har kommit fram eller om de fortfarande är på väg till oss. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Jag hälsar de anställda från Opel General Motors i Azambujaregionen i Portugal välkomna till detta plenarsammanträde. De kämpar för närvarande för sina arbeten och för företagets framtid efter ett hot om att tillverkningen kan komma att flyttas till ett annat land. Om detta hot förverkligas kommer tusentals arbetstillfällen att gå förlorade och de sociala och ekonomiska följderna skulle bli förödande.
Parlamentet har antagit ett antal resolutioner med en rad rekommendationer vid utlokaliseringar av företag. Jag anser därför att det är av största vikt för parlamentet att undersöka vilka initiativ kommissionen har tagit i syfte att genomföra följande åtgärder: att göra stöd från gemenskapen beroende av långfristiga avtal om sysselsättning och lokal utveckling, såsom parlamentet har föreslagit, att upprätta en förteckning över företag som har genomfört utlokaliseringar trots att de direkt eller indirekt har kommit i åtnjutande av offentliga stimulansåtgärder och därmed inte har uppfyllt sina förpliktelser enligt ingångna avtal, att neka bidrag till respektive att kräva återbetalning av gemenskapsmedel från företag som inte till alla delar uppfyller ingångna avtal – jag undrar hur många gånger detta har hänt, att vidta konkreta åtgärder till stöd för arbetstagarna och för att främja ekonomisk återhämtning i de regioner som har drabbats av utlokaliseringar samt att utarbeta en uppförandekodex för att förhindra utlokaliseringar av företag. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill fästa er uppmärksamhet på ett annat fall av diskriminering som nyligen har inträffat. Min kollega hyrde en bil av Europcar i Bryssel för att köra till Strasbourg. Uthyrningsföretagets representant förklarade för honom att bilen inte fick användas i länderna i östra Europa och pekade ut de förbjudna områdena. Jag fann detta mycket märkligt, eftersom Europcar har verksamhet i alla de nya medlemsländerna. Hur är detta möjligt?
Jag har själv hyrt bilar i två år i Budapest och jag kunde köra från Budapest till Bryssel. Jag har emellertid inte kört från Bryssel till Budapest med en bil från samma företag. Den förklaring som gavs var att det var ett mycket farligt område. Nu finns det statistik som visar att färre bilar stjäls i Slovenien och Ungern än vad fallet är i några av de femton gamla EU-länderna. Detta är visserligen en detalj, men den påminner om fallet med den polske rörmokaren. 
Talmannen.
   – Vi ska ta reda på vad som har hänt, så att vi kan förhindra all slags diskriminering och dessutom inte kan fortsätta att öka på med nya fall. Efter den polske rörmokaren kan vi nu inte börja diskutera fallet med den belgiska bilen.
Jag är säker på att Charlie McCreevy har noterat detta nogsamt. 
Giusto Catania (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tala om en allvarlig händelse som inträffade för bara några timmar sedan: 18 emigranter har drunknat i ett försök att nå Kanarieöarna och ytterligare två emigranter hittades döda i morse vid stängslet till Melilla mellan Marocko och Spanien.
Att döma av ett uttalande av en företrädare för regeringen i Melilla tycks dessa två personer ha blivit ihjälskjutna. Vi har redan tidigare här i parlamentet fördömt det spanska civilgardets bruk av handeldvapen mot invandrare. I den spanska dagstidningen hävdas att handeldvapen har använts i skrämselsyfte för att stoppa invandrare som har velat ta sig över gränsen till Melilla.
Herr talman! Vi anser att allt detta är mycket allvarligt och vi vill fråga er om presidiet har möjlighet att ta reda på sanningshalten i dessa påståenden för att avgöra om det är sant att det spanska civilgardet har använt skjutvapen i syfte att hindra invandrare från att klättra över stängslet till Melilla.
Vi anser att allt detta är mycket allvarligt och vi anser att Europaparlamentet skyndsamt bör ingripa i detta ärende för att förhindra ytterligare dödsfall vid gränsen mellan Marocko och Spanien. 
Bogdan Golik (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill fästa er uppmärksamhet på ett problem som uppstod för några dagar sedan och som är en upprepning av ett problem som också uppstod förra året. Det handlar om attacker mot polska byggföretag i Tyskland och förstörelse av dessa. Många företag är rädda för att tala om detta och några har berättat om händelser som inträffar när finansinspektörer och tulltjänstemän utför sina kontroller, något som påminner om scener från andra världskriget.
Jag ska bara ge ett exempel. Företaget , som har varit verksamt på den tyska marknaden i 16 år, har under de senaste veckorna kontrollerats av 250 tjänstemän. Den tyska tidningen hade på sin förstasida ett foto av en polsk arbetare som stod framför en mur med händerna uppsträckta mot muren och kontrollerades av tulltjänstemän och finansinspektörer. Detta företag har verkat i 16 år. Företagets datorer konfiskerades, liksom en summa på 1,2 miljoner euro. Hur är det meningen att dessa företag ska fungera i Europeiska unionen? 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
 Den irländska fredsprocessen har nått en kritisk tidpunkt. Den irländska och den brittiska regeringen har satt den 24 november 2006 som datum för att nå en överenskommelse mellan de politiska partierna. Ian Paisleys Democratic Unionist Party har dock inte visat något intresse för maktfördelning eller framsteg, och båda regeringarna har låtit partiet förhindra att framsteg görs.
De irländska och brittiska regeringarna måste agera för att få till stånd ett fullständigt genomförande av Långfredagsavtalet från 1998, vilket är ett internationellt fördrag. Jag uppmanar det finska ordförandeskapet att uppmuntra alla berörda parter att göra framsteg och ber parlamentet och talmannen att instämma i denna uppmaning. Om det inte görs några framsteg finns det risk för att fredsprocessen fortsätter att falla samman. 
Siiri Oviir (ALDE ).
   – Herr talman! I sin skriftliga förklaring anklagar kommunisten Daniel Strož estländare för att ha massavrättat judar under andra världskriget. Det är en obehaglig lögn som inte grundar sig på fakta. Judar har tvärtom levt sida vid sida med estländare som en familj sedan århundraden tillbaka. Redan 1925 antog Estland en lag om kulturellt självstyre för etniska minoriteter. Det var en extraordinär händelse i hela världen vid den tidpunkten och det judiska folket förde in vår stat i sin gyllene bok.
Estländare hjälpte och räddade judar under andra världskriget och till minne av detta har ett träd, som ett tecken på tacksamhet, planterats i parken Yad Vashem i Jerusalem. Estland var det enda ockuperade landet där provokationsåtgärder inte lyckades. Jag vet inte vad som fick Daniel Strož att lägga fram den. Var det dumhet eller något annat? Det har ingen betydelse. 
Dariusz Maciej Grabowski (IND/DEM ).
   – Herr talman! Den bilfabrik i Warszawa som fram till år 2000 ägdes av det koreanska företaget Daewoo lyckades undvika konkurs, betalade 92 procent av sina skulder och skar ned personalstyrkan med två tredjedelar tack vare ledningens och personalens beslutsamhet. Fabriken bad den polska regeringen om ett lån som låg i linje med omstruktureringsplanen. En rekommendation från EU:s kommissionsledamot med ansvar för konkurrensfrågor krävs för att få detta lån. Fabriken har värdefulla långfristiga kontrakt, vilket innebär att det inte skulle ha varit svårt att få lånen godkända. Efter ett möte med den polska ekonomiministern i Bryssel finns det emellertid medierapporter med innebörden att kommissionsledamoten för konkurrens överväger att vägra att rekommendera lånet. Detta kommer att skada fabriken och är ett försök att driva den i konkurs, och kommer, vilket är mycket viktigt, att skada den rättvisa konkurrensen inom EU.
En sådan vägran av tjänstemän i Bryssel skulle innebära att de inte handlar för det gemensammas bästa utan till förmån för en utvald skara viktiga grupper och bilbolag. Det kan vi inte stödja. 
Talmannen.
   – Därmed har denna punkt på föredragningslistan behandlats. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett interimsbetänkande (A6-0221/2006) av Diana Wallis för undersökningskommittén beträffande krisen i försäkringsbolaget Equitable Life om krisen i försäkringsbolaget Equitable Life (2006/2026(INI)). 
Diana Wallis (ALDE ),
   – Herr talman! Det är ett nöje för mig att lägga fram vårt interimsbetänkande och jag vill tacka vårt sekretariat, vår utskottsordförande och ledamöterna för deras stöd och arbete. Utgångspunkten för detta betänkande har varit en katastrofal händelse som har drabbat tusentals EU-medborgare: förlusten av deras pensionsinvesteringar. Utmaningen nu för oss i Europaparlamentet är att utöva vår kontrollbefogenhet över EU-lagstiftningen. Det här kanske är vår enda chans på många år att i detalj undersöka genomförandeprocessen av EU-rätten med ett särskilt direktiv som exempel. Gjorde vi, institutionerna, rätt? Gjorde medlemsstaterna rätt? Hur kan vi lyckas bättre i framtiden? Detta stämmer väl ihop med vårt utökade program för bättre lagstiftning.
När jag nu lägger fram interimsbetänkandet vill jag först ta upp två punkter angående processen: en allmän och en särskild punkt. Det här är den första undersökningskommittén av detta slag på tio år. Varje gång har vi möjlighet att lära oss hur detta kan göras bättre i framtiden, att bygga upp vår egen institutionella kunskap.
Vi har som vanligt blivit ombedda att utarbeta ett interimsbetänkande, men för att redogöra ordentligt behöver vi få tillgång till alla bevis, alla undersökningar och alla svar på våra förfrågningar. Att behöva utarbeta ett interimsbetänkande som en formalitet är något av en distraktion, även om vi naturligtvis vill hålla våra kolleger informerade om var vi står. Vi kanske kan tänka på denna fråga inför framtiden.
Detta för mig in på den särskilda aspekten. Vår undersökning handlar om EU-aspekterna av detta fall. Andra har redan genomfört omfattande utredningar i Förenade kungariket och ytterligare en ännu mer djupgående utredning beräknas komma från den brittiska parlamentariska ombudsmannen i november 2006. Det vore dumt av oss att offentliggöra vårt betänkande i förväg med tanke på de upplysningar som den rapporten sannolikt innehåller. Den brittiske ombudsmannen har haft omfattande tillgång till många brittiska aktörer i detta drama. Det är ingen mening för oss att upprepa övningen, men det skulle vara lika dumt av oss att inte ta hänsyn till dessa slutsatser. Vi behöver därför lite mer tid. Detta fastställs i betänkandet och vi kommer att be parlamentet att stödja vår begäran om att få cirka två månader till på oss för att utarbeta vårt slutliga betänkande.
Jag går nu över till det vi har avverkat hittills. Detta anges huvudsakligen i betänkandets bilaga. Vi har fastställt vår arbetsmetod som innefattar ett antal komparativa studier; dessa har beställts. Vi har redan hört ett stort antal vittnesmål, i första hand från många av de drabbade. Deras berättelser har varit hjärtskärande. De har gjort mig arg – arg för att deras erfarenhet av vår inre marknad för finansiella tjänster har gjort dem besvikna. För dem har den inte skapat extra valmöjligheter utan snarare en förlust av livsbesparingar utan några möjligheter att överklaga.
Vi har fått veta mer om kommissionens tillämpningskontroller – eller kanske rättare sagt checklista. Kanske bör vi eftersträva fler kontroller i framtiden. Vi har sett hur svårt det är att införa EU-lagstiftning i medlemsstaternas befintliga struktur för rättssystem och tillsyn. Den passar inte alltid in. Vi har sett att vi kan skapa överdrivna förväntningar genom det som står skrivet i EU-rätten i synnerhet, i detta fall om tillgången till kompensationsmekanismer. När det når medlemsstatsnivå kanske något går förlorat i översättningen.
Sedan har vi den stora pusselbit som fattas: tillgången till rättvisa. Var finns den i ursprungslandsprincipen? Låt detta bli den verkliga läxan för oss alla. I undersökningen har vi hört från drabbade som har skickats från det ena stället till det andra. Kommissionen har nu i ett meddelande till oss om hem- och värdlandets myndigheter erkänt att detta inte fungerar. I meddelandet står det att direktivet endast kan fungera smidigt om det finns ett gott samarbete mellan hem- och värdlandets myndigheter. Det står även att situationen inte är tillfredsställande, där förfördelade försäkringstagare hänvisas av värdlandets myndighet till hemstatens myndighet och sedan skickas tillbaka av hemlandets myndighet till värdmyndigheten och följaktligen upptäcker att de inte kan få sina fall undersökta av någon av dem. Vidare står det att kommissionen planerar att begära ytterligare diskussioner med medlemsstaterna. Det hoppas jag verkligen! Om denna undersökning inte leder till något annat hoppas jag ändå att vi kan rätta till denna orättvisa.
Det är en indikation på hur långt vi har kommit hittills; mycket återstår att se. 

Charlie McCreevy,
   – Herr talman! Jag vill gratulera till det utmärkta arbete som redan har utförts av undersökningskommittén beträffande Equitable Life-affären under ledning av Mairead McGuinness och föredraganden Diana Wallis.
Det interimsbetänkande som vi diskuterar i dag ger oss en användbar sammanfattning av kommitténs mandat och arbetsprogram. Som man uppger i betänkandet är det för tidigt att dra några slutsatser. Kommittén fortsätter att samla in bevis. Vi väntar alla med intresse på den andra rapporten från den brittiska parlamentariska ombudsmannen.
Kommissionen har från början gjort klart att den är beredd att samarbeta fullt ut med undersökningskommittén. Vi har tillhandahållit all den dokumentation och information som kommittén har bett om och vi kommer att fortsätta att ge allt stöd vi kan. Det ska bli ett nöje att infinna mig inför kommittén i november.
Equitable Life-affären har orsakat stor vånda och ekonomiska förluster för många medborgare och vi måste dra lärdom av detta inför framtiden. I detta sammanhang syftar vårt pågående försäkringsprojekt Solvency II till att bidra till den finansiella styrkan hos alla EU:s försäkringsbolag. Syftet med Solvency II är att öka försäkringstagarnas skydd och att se över och fördjupa EU:s reglering och tillsyn på försäkringsområdet. Riskorienterade beräkningar av solvenskrav för försäkringsbolag kommer att införas. I enlighet med Solvency II kommer beräkningen av den försäkringstekniska skulden att harmoniseras och konvergensen i tillsynspraxis kommer att främjas.
Jag är övertygad om att dessa åtgärder kommer att skapa en ram som hjälper till att förhindra att den här sortens finansiella kriser inträffar igen. 
Robert Atkins,
   . – Herr talman! Jag är något av törnen mellan två rosor: Diana Wallis som talade så väl som föredragande i dag och den skickliga och förtjusande Mairead McGuinness, ordföranden för vår kommitté. Det innebär att jag ofta hamnar mellan de två, men de har gjort ett utmärkt arbete och det som Diana Wallis talade om i dag bevisar detta.
Vi har haft flera sammanträden där många organisationer och enskilda personer har lagt fram bevis som bekräftar min uppfattning att denna särskilda kommitté var ytterst nödvändig. Vi har blivit mycket imponerade, förargade och även gripna av dem som talade med oss och de finansiella och emotionella förluster som de lider. Vi har också hört från några av dem som är ansvariga för regelverket. Hittills anser jag att det inte finns några bevis på försumlighet eller kriminell verksamhet, utan jag skulle karakterisera deras beteende hittills som godartad likgiltighet.
Det går ännu inte att dra några bestämda slutsatser, men ett kryphål har upptäckts. Om en tysk eller en irländare köper en försäkring från ett brittiskt företag är den brittiska tillsynsmyndigheten ansvarig för företagets ekonomiska redlighet. De tyska eller de irländska tillsynsmyndigheterna verkar inte ha någon roll att spela, men det hjälper inte EU-medborgarna, som finner det opraktiskt, besvärligt och kostsamt att föra sin talan mot den brittiska tillsynsmyndigheten, även om de skulle vara intresserade av att göra det.
Kommissionen måste ta itu med detta. Vi fortsätter vår undersökning, men vi kan inte trolla fram och återlämna de förfördelade försäkringstagarnas tillgångar. Som Diana Wallis sa måste vi täppa till kryphålen, dra lärdom av det som har hänt och förbättra situationen nästa gång, särskilt eftersom detta berör kommissionens verksamhet. 
Proinsias De Rossa,
   – Herr talman! Jag välkomnar kvällens debatt om detta interimsbetänkande av Diana Wallis, som det i stort sett rådde allmän enighet om i undersökningskommittén.
En av de extraordinära aspekterna när det gäller denna fråga är att de utanför Förenade kungariket som köpte försäkringar i Equitable Life gjorde detta i tron att de skyddades av EU och att tillsynsmyndigheterna i deras eget land skulle skydda dem. Sedan upptäckte de för några år sedan att de i själva verket inte hade något skydd alls. När de 8 300 investerarna i Irland, som lade pengar åt sidan till sina pensioner, och omkring 4 000 investerare i Tyskland gick till sina respektive tillsynsmyndigheter blev de uppmanade att gå och tala med den brittiska tillsynsmyndigheten. Det var inte på det viset som dessa människor förväntade sig att bli behandlade.
Betänkandet belyser en annan viktig aspekt: hur detta har nått parlamentet via utskottet för framställningar. Det utskottet är ett av de mest effektiva sätten för att föra EU närmare medborgarna.
Kommissionsledamoten och andra har sagt att det ännu är för tidigt för att dra några slutsatser. Men en av de slutsatser jag har dragit är att vi på nära håll måste undersöka hur finansiella tjänster regleras eftersom det verkar som om vi räknar med att en tillsynsmyndighet ska fylla två funktioner som klart skiljer sig från varandra. En är att skydda stabiliteten på marknaden för finansiella tjänster och den andra är att skydda investerarnas intressen. På ett plan kanske detta är möjligt eftersom en investerare i pensionsfonder uppenbarligen har intresse av att marknaden är stabil. Men när det kommer till kritan – när ett finansdepartement kan ställas inför omfattande krav – skyddar tillsynsmyndigheten marknaden eller investeraren? I just det här fallet var det brittiska finansdepartementet direkt ansvarigt för att kontrollera Equitable Life och det skulle ha ställts inför krav på flera miljarder pund sterling om det hade beslutat att Equitable Life skulle läggas ner. Det valde att inte göra det. Jag anser att vi på nära håll bör undersöka vad tillsynsmyndigheterna förväntas göra enligt Solvency II, och skilja dessa två funktioner åt. 
Paul van Buitenen,
   – Herr talman! Först vill jag tacka Diana Wallis för hennes betänkande. Jag håller med om att det är för tidigt att dra några slutsatser, men jag vill ändå framföra några anmärkningar.
Den första handlar om solvens. Huruvida bolaget bör anses ha varit solvent eller inte under tiden fram till krisen får flera konsekvenser. Det påverkar försäkringstagarnas möjligheter att försvara sina rättigheter och intressen, men det får även följder för de brittiska myndigheternas ansvar och eventuellt kommissionens.
De brittiska myndigheterna betonade starkt att Equitable Life aldrig hade några solvensproblem och alltid följde EU-rätten. De brittiska myndigheterna visade också på att det finns ett antal olika sätt att värdera livförsäkringsbolag på. Om det finns olika sätt för att beräkna solvens, hur är det då möjligt att göra en korrekt analys?
Det är tydligt att man i direktivet försöker se till att ett livförsäkringsbolag inte sköts på ett sådant sätt att det kan äventyra bolagets solvens på lång sikt. När det gäller bolaget, styrelseledamöterna och ledningen eller de som har kontrollen står det också klart att medlemsstaterna enligt direktivet är skyldiga att vidta lämpliga och nödvändiga åtgärder för att förhindra eller rätta till de oegentligheter som är till skada för de försäkrade personernas intressen.
Jag tvivlar på att detta har skett. Det faktum att de brittiska myndigheterna alltid ansåg att Equitable Life var solvent fick även återverkningar på kunder och myndigheter i andra medlemsstater. Det verkar som om både kunder och myndigheter i Irland och Tyskland blev överraskade när krisen bröt ut.
En annan iakttagelse som jag har gjort och som rör principen om ursprungsland är frågan om övervakning och tillhandahållande av information. De brittiska myndigheterna, som även var ansvariga för att övervaka bolagets verksamhet i andra medlemsstater, informerade aldrig dessa medlemsstater om att det fanns ett problem. De kanske inte vill erkänna det. Om man ska vara efterklok ser det uppriktigt sagt inte ut som att övervakningen har fungerat.
Det andra problemet med bestämmelsen om ursprungsland är bristen på upprättelse för konsumenter som har skickats fram och tillbaka av de nationella myndigheterna. Konsumenter som litade på att EU skulle garantera dem en likvärdig ställning och garantier om de köpte en försäkring på den inre marknaden som de skulle ha fått om de hade köpt på den nationella marknaden befann sig i en situation där ingen ville ta på sig ansvaret för deras ansträngningar för att få skadestånd för sina förluster.
Från konsumentsynpunkt visade sig principen om ursprungsland vara en riktig pingpong-match. Det verkar finnas ett stort tomrum i EU-lagstiftningen här. EU bör vidta fler åtgärder för att skydda enskilda medborgare. 
Marcin Libicki,
   . – Herr talman! Först av allt vill jag gratulera Diana Wallis, som är en mycket erfaren advokat och en utmärkt föredragande. Vi har behandlat en hel rad betänkanden som har utarbetats av Diana Wallis och som har utmärkts av ett utomordentligt exakt lagspråk och en fantastiskt klar beskrivning av sakförhållandena. Diana Wallis är också ledamot av utskottet för framställningar. Jag har äran och nöjet att arbeta med henne i det utskottet och jag betraktar alltid hennes arbete med stor respekt. Detta gäller även det betänkande som vi diskuterar i dag.
Ärendet Equitable Life skickades först till utskottet för framställningar. Vi i utskottet är mycket nöjda med att ärendet diskuteras vid ett plenarsammanträde i Europaparlamentet.
Försäkringsfrågor är otroligt känsliga frågor. Vi minns alla mycket väl fallet Lloyds som vi nyligen undersökte. Detta är ärenden som skadar ett stort antal människor, i detta fall de tusentals personer som anförtrodde försäkringsbolaget Equitable Life sin framtid. När de just har blivit gamla visar det sig att de har lämnats utan tillgångar och att de har blivit mycket orättfärdigt behandlade. Vi måste undersöka saken mycket noga, men det finns också en annan fråga i samband med detta ärende, och det är frågan om effekten av våra åtgärder. Diana Wallis sa mycket träffande att det inte bara handlar om att införa eller anta ett direktiv utan det handlar både om att införa direktivet och att involvera alla som berörs av det.
Däri ligger det problem som vi ofta ställs inför, nämligen att beslut som fattas i Europaparlamentet eller av andra organ inom EU ibland inte är så effektiva som de borde vara. När parlamentet intar en särskild ståndpunkt borde det vara viktigt för oss att detta sätt att se på frågan (nu tänker jag på försäkringsärendena och särskilt på Equitable Life-ärendet) får fullt genomslag, så att det inte bara slutar med ett parlamentsbeslut eller en parlamentsresolution. Det måste sluta med att det mycket stora antal människor som har åsamkats skada blir kompenserade.
Diana Wallis föreslår i sitt betänkande att parlamentet ska ta sig an denna fråga och inta en ståndpunkt som underlättar utskottets arbete i framtiden. Jag hemställer med eftertryck att alla de förslag som Diana Wallis lägger fram i sitt betänkande för undersökningskommittén ska stödjas av parlamentet.
Jag gratulerar Diana Wallis och hoppas att denna fråga får en tillfredsställande lösning och att de personer som har lidit skada till följd av krisen i försäkringsbolaget Equitable Life även blir tillgodosedda på ett tillfredsställande sätt. 
Ashley Mote (NI ).
   – Herr talman! Det här är en ovanlig situation för mig: jag har mer än en minuts talartid och för en gångs skull kommer jag inte att vara av en annan åsikt!
Jag vill betona ett par saker som har sagts och se på dem från ett något annorlunda perspektiv. Det finns ett antal praktiska frågor som Diana Wallis var inne på, liksom Sir Robert Atkins. Sanningen är att vi har haft många potentiella vittnen på vår lista; vi har hört en del, och det finns många fler som vi måste höra om vi kan, bland andra många av de viktigaste vittnena.
Ett annat praktiskt problem är att alltför många av dessa vittnen har trätt fram vid samma möte så det har funnits väldigt lite tid för att förhöra dem. Det har inte varit något riktigt korsförhör, de är inte under ed, vi har inte kunnat kalla dem inför rätta och vi har ett praktiskt problem som härrör från det ofrånkomliga kravet på tolkning. Tillsammans är dessa ganska allvarliga svagheter även om kommittén gemensamt gör sitt allra bästa för att övervinna dem.
För att illustrera det jag talar om infann sig den brittiska regeringen en masse. Talesmännen för finansdepartementet, finansinspektionen och aktuarieavdelningen anlände alla tillsammans och hade uppenbarligen repeterat sina delar i högsta grad. De jagade i flock, de stod tillsammans och vi hade ingen möjlighet att skilja dem åt eller kontrollera fakta eftersom de hade kommit för att inte medge eller erkänna någonting. Till och med deras svar på specifika frågor var undvikande. För att ge er ett målande exempel förnekade de att regeringen eller motsvarande departement hade någon vetskap om problem med Equitable Life tio år innan vi visste – och vi har bevis på att de hade det.
Med hänsyn till frågan om gemensam tillsyn, vilken andra har tagit upp, tycker jag att gemensam tillsyn i detta fall visat sig innebära ingen tillsyn alls. Irländarna trodde att den brittiska regeringen kontrollerade Equitable Life. Om de gjorde det så sa de inget. Så irländarna hölls ovetande.
Om till exempel ett lettiskt företag för finansiella tjänster i dag börjar bedriva verksamhet över hela EU verkar det som om varje medlemsstat skulle förutsätta att den lettiska regeringen var införstådd, men så behöver det inte nödvändigtvis vara. Det här är inte någon kritik mot Lettland, det är endast ett exempel. Men om företaget fanns utanför EU skulle varje medlemsstat kontrollera det grundligt. Det är ett problem. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som ordförande för undersökningskommittén kan jag försäkra Ashley Mote att de vittnen som inte svarade att komma tillbaka – vi har en garanti! Jag vill uppmana kommitténs ledamöter att vässa sin förhörsteknik och vi kommer att få svar, för det är en prioritering. Till min vältaliga vän Sir Robert Atkins vill jag säga att även om han beskrev mig och föredraganden som rosor har vi snarare för avsikt att vara taggarna i sidan på systemet, för något är ruttet här. Människor har råkat illa ut och systemet har svikit dem.
Vi har lyssnat till alla framställare om de olyckor som drabbat enskilda individer. Jag håller med föredraganden om att detta interimsbetänkande är något av en distraktion, men likväl är det viktigt eftersom det kommer att göra parlamentsledamöterna uppmärksamma på vikten av detaljer. Vi röstar här, vi går hem och vi glömmer bort att om ett par år ska de omröstningar vi har här tillämpas i medlemsstaterna. Ibland gör vi fel som lagstiftare och jag anser att Equitable Life kan vara ett bevis på det.
Vi har inte dragit några slutsatser än, men en sak som vi har kommit fram till är att tillsynsmyndigheterna spelade pingpong med försäkringstagarna. Det är viktigt att diskutera igenom värdlandets rättigheter och hemlandets skyldigheter.
Det finns enligt min åsikt en nyckelfråga att besvara. Somliga säger att de vet svaret, men jag har inte kommit fram till några slutsatser. Vilka kände till Equitable Lifes problem och när? Blev andra underrättade? Med andra ord, informerades medlemsstaternas tillsynsmyndigheter i andra länder så snart som möjligt? Är det inte så att en tillsynsmyndighet genom direktiven, såsom de är genomförda, inte tillåts avslöja konfidentiell information som skulle kunna få en försäkringstagare att inte investera i bolag med problem som Equitable? Det är en nyckelfråga.
Utöver det arbete vi utför i dag råder det ingen tvekan om att Equitable har lämnat en bitter eftersmak för förlorarna och andra som följer händelseutvecklingen, och detta bidrar inte till att hjälpa de som försöker uppmuntra medborgare att investera i pensioner. Det vi kommer fram till i vår undersökning kommer att vara en lösning för framtiden. Alla säger till oss att med Solvency II kommer alla problem att lösas i framtiden, men så kommer det inte att bli om vi inte får ordning på regleringen.
Sammanfattningsvis kan man ha alla bestämmelser i världen, men om det inte finns en engagerade personer som bevakar och vägleder i alla medlemsstater så har detta inte något värde. Slutligen kan man fråga sig vem det är som utövar tillsyn över tillsynsmyndigheterna? Är det kommissionen? 
Harald Ettl (PSE ).
   – Herr talman! Låt mig först av allt säga att jag välkomnar Diana Wallis betänkande. Undersökningarna av försäkringsbolaget Equitable Life blir mer och mer noggranna, och ju djupare vi gräver, desto mer tvingas vi inse vilken invecklad härva av händelser som vi i själva verket håller på och undersöker och hur mycket som faktiskt har gått fel på alla nivåer.
Med vår resolution i dag vill vi på nytt bekräfta att regeringar, parlament och de ansvariga myndigheterna i medlemsstaterna, särskilt i Förenade kungariket, måste göra mer för att bistå undersökningskommittén i dess arbete för att fullgöra sitt uppdrag, för den princip om samarbete på heder och ära som finns inskriven i fördragen måste upprätthållas.
Undersökningskommittén har uttryckligen befogenhet att kräva in dokument och att kalla och förhöra vittnen, men den har också rätt att få sina frågor besvarade. De svar som personer i ansvarig ställning har lämnat vid kommitténs utfrågningar har emellertid varit långt från tillfredsställande. För att vara exakt, detta gäller både de svar som lämnats av den brittiska finansinspektionen (FSA) och de som lämnats av kommissionen. När det gäller ärendet med försäkringsbolaget Equity Life är det i själva verket så, att ingen varken känner sig ansvarig eller vill ta på sig ett ansvar, vilket gör att försäkringstagarna får sitta emellan.
Tänk er en försäkringstagare i Köln eller Galway som förgäves försöker få information. Månad efter månad hålls de på sträckbänken. Om det går så långt att till och med en undersökningskommitté avfärdas med politiskt korrekta och juridiskt hållbara svar, hur mycket värre måste det då inte vara för kvinnan i Köln eller mannen i Galway, som i egenskap av försäkringstagare är personligen berörda, eftersom deras pengar är i riskzonen, och som kanske närmar sig pensionsåldern och nu måste skrapa ihop pengar till sin pension.
Det finns två saker som vi kan och måste göra. För det första måste vi göra bästa möjliga bruk av det uppdrag som vi i undersökningskommittén har fått för att vinna klarhet, så att försäkringstagarna till sist får se var felen och svagheterna ligger. För det andra måste vi alla, och särskilt utskottet för ekonomi och valutafrågor, sträva efter att se till att Solvency II-projektet i framtiden garanterar större säkerhet för alla berörda, så att vi inte längre behöver låta en undersökningskommitté ta reda på om felet beror på EU-lagstiftningen, hur den har införlivats i en medlemsstat eller på vanskötsel av ett företag. 
Seán Ó Neachtain (UEN ).
   – Herr talman! Det betänkande som vi diskuterar här i dag är i hög grad en interimsrapport över Equitable Life Assurance Societys undergång i Storbritannien. På grund av att Europaparlamentets undersökningar i denna fråga är av mycket teknisk natur kommer denna undersökningskommitté att ta mycket längre tid på sig att slutföra sitt arbete. Det här är en mycket allvarlig fråga för Europaparlamentet. Vi får inte glömma att enbart från ett irländskt perspektiv förlorade över 6 500 irländska medborgare sina pensionsinvesteringar helt eller delvis till följd av Equitable Life Assurance Societys undergång.
I våra dagar, när det finns så många EU-bestämmelser som reglerar finansiella investeringar, är denna situation helt enkelt orimlig och oacceptabel. Det är inte så som Ashley Mote sa att irländarna hölls ovetande: de behandlades annorlunda. Jag menar att det är helt oacceptabelt för vilket företag som helst, finansiellt eller inte, att behandla sina försäkringstagare på olika sätt. De bör behandlas på samma sätt vare sig de är britter, irländare eller tyskar.
Kommittén har redan bjudit in ett antal nyckelvittnen till Europaparlamentet, bland annat från följande kategorier: pensionärsgrupper, Handlingsgruppen för Equitable Lifes försäkringstagare, brittiska och irländska försäkringstagare, företrädare för Equitable Life Assurance company och företrädare från kommissionens generaldirektorat för ekonomi och finans. Kommittén kommer att behöva bjuda in fler vittnen om den ska lyckas komma underfund med hur den brittiska livförsäkringsmarknaden har fungerat de senaste åren. Kommittén kommer även att behöva mer tid för att göra en omfattande, komparativ analys av verksamheten för liknande livförsäkringsmarknader i Tyskland och Irland.
Europaparlamentet genomför en mycket allvarlig undersökning och undersökningskommittén kommer att behöva mer tid för att slutföra sitt arbete. Jag uppmanar parlamentet att ge kommittén den tiden och att ge den alla medel som står till parlamentets förfogande för att slutföra sitt arbete. 
Neil Parish (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka föredraganden Diana Wallis för ett utmärkt interimsbetänkande liksom ordföranden Mairead McGuinness, som jag är övertygad om kommer att vara en tagg i sidan på tillsynsmyndigheterna och se till att vi kan gå till botten med vad som egentligen hände med Equitable Life.
Equitable Life är världens äldsta livförsäkringsbolag; ända fram till slutet av 1999 investerades till och med Westminsters parlamentsledamöters pensionsmedel fortfarande i bolaget. Tusentals investerare har förlorat pengar på grund av kostnaden för alltför höga återbäringar på ”with-profit”-livförsäkringar. Många försäkringsbolag erbjuder with-profit-försäkringar – jag har själv flera sådana försäkringar – men förutsatt att bolaget inte betalar ut mer överskott än det har råd med fungerar systemet utmärkt. Från mitten av 1990-talet fram till år 2000 hade Equitable Life Assurance Society enligt min åsikt för hög återbäring på sina with-profit-försäkringar. Åtminstone på pappret såg det ut som att Equitable Life hade de bästa resultaten av alla större livförsäkringsbolag och följaktligen uppmuntrades människor att teckna försäkringar i Equitable Life.
Problemet är att den verkliga kostnaden för att övervärdera försäkringarna innebar att Equitable Life betalade ut nästan 6 miljarder pund sterling mer än det tjänade in mellan 1997 och 2000. Inget livförsäkringsbolag, oavsett storlek, har råd med sådana summor.
Utifrån den information och de bevis som kommittén har samlat in verkar det mycket passande att så många människor som utförde bolagets kontroller kom in i bilden så sent. Den nuvarande styrelsen tog över år 2000 efter att bolaget i princip hade upphört med att ta in nya kunder; Financial Services Authority (FSA) inrättades inte förrän i slutet av 1999 så den är inte ansvarig för det som hände innan den kom till; de aktuarier som var rådgivare åt den brittiska regeringen innan FSA inrättades vidhåller att Equitable Life alltid var solvent även om en aktuarie som vittnade inför vår kommitté erkände att det finns upp till sex olika sätt att värdera ett försäkringsbolag på.
Kommittén har hört många människor som investerade i Equitable Life och som har förlorat en hel del pengar, vilket har orsakat dem mycket lidande. Kommittén kommer att fortsätta sitt arbete och vi är fast beslutna att ta reda på vad som gick fel med Equitable Life så att dessa problem inte uppstår i framtiden. Vi kommer att försöka få den bästa uppgörelsen för dem som har försäkringar i Equitable Life. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   – Herr talman! Diana Wallis betänkande är ett interimsbetänkande, eftersom undersökningskommittén har mycket arbete kvar att göra.
Hursomhelst är en parlamentarisk undersökningskommitté inte en domstol. Med andra ord kommer denna kommitté inte att kunna avgöra om de brittiska myndigheterna handlade korrekt eller inkorrekt när de reglerade detta område; detta är en uppgift för domstolarna.
Det som för närvarande kommer i dagen är brister i EU:s bestämmelser, eftersom dessa är avsedda att möjliggöra utövandet av verksamhet av detta slag över nationsgränserna. Vad vi just nu håller på att upptäcka är att det inte finns någon kontrollmekanism för gränsöverskridande verksamhet.
Som kommissionens företrädare har sagt, har varje nationell myndighet teoretiskt ansvar för övervakningen, men när företaget föll samman kunde varken de irländska eller de tyska myndigheterna göra något, eftersom företagets dotterbolag och filialer vid den tidpunkten hade stängt i dessa länder. De 6 500 pensionärer i Irland som Seán Ó Neachtain talade om och de tusentals pensionärerna i Tyskland hade därför ingen möjlighet att utöva kontroll.
Som jag sa tidigare, är en parlamentarisk kommitté inte en domstol, men den kan dra slutsatser som har betydelse för lagstiftningen. Jag menar att den lärdom som vi nu kan dra är att det i nuläget inte är tillräckligt med ett ömsesidigt godkännande, det så kallade ”gemenskapspasset” räcker inte.
När vi fastställer gemenskapens bestämmelser måste även en effektiv kontrollmekanism etableras, som sätter principen om ursprungsland eller härkomstland ur spel och gör det möjligt för EU:s institutioner att övervaka gränsöverskridande institutioners verksamhet.
Jag anser att detta är den viktigaste slutsats vi kan dra så här långt. 
Jean-Paul Gauzès (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att lyckönska Diana Wallis till hennes arbete med detta interimsbetänkande och till hennes klara och tydliga förslag. Jag vill också säga att jag i högsta grad delar det synsätt som hon föreslår. Jag delar även hennes uppfattning om vad som måste undersökas under de kommande veckorna och månaderna.
Undersökningskommitténs arbete är inte lätt. Den måste först av allt söka orsakerna till den situation som Equitable Lifes försäkringstagare befinner sig i. I detta hänseende måste alla yrkanden och krav som finns i Europaparlamentets förslag till resolution godkännas.
Mycket står på spel och därför måste gränserna för arbetet vara desto tydligare. Som föregående talare sa får vi inte förlora ur sikte att detta är en parlamentarisk undersökningskommitté. Det är inte en domstol som kan fatta beslut om straff och gottgörelse. Den information som samlas in kommer i bästa fall att vara användbar för att försvara de drabbades intressen och förse dem med uppgifter som kan användas om de vill vidta rättsliga åtgärder.
Å andra sidan kan resultaten av undersökningarna bidra på ett avgörande sätt till utvecklingen av EU:s regelverk. De kan avslöja hur otillräckliga de fastställda bestämmelserna är eller hur bristfälligt de tillämpas. Det kommer utan tvivel att finnas fler allmänna lärdomar för parlamentet, medlemsstaterna och kommissionen när det gäller reglering och övervakning av de beslut som fattas.
Det arbete som har påbörjats måste därför fortsättas på ett noggrant, beslutsamt och sansat sätt utan tvetydigheter med avseende på det förväntade resultatet, så att de drabbade inte än en gång ska behöva hysa ogrundade förhoppningar. 
Michael Cashman (PSE ).
   – Herr talman! Mycket av det som måste sägas har redan sagts. Jag rekommenderar Diana Wallis betänkande. Det är ett mycket grundligt interimsbetänkande. Jag välkomnar särskilt begäran om fördröjning i tre månader. Det är mycket viktigt att vi inte drar förhastade slutsatser och att vi avvaktar resultatet av de utredningar som görs i Förenade kungariket. Vi måste naturligtvis undersöka orsakerna till denna situation och den kris som uppstod, och framför allt måste vi undersöka tillämpningen av gemenskapsrätten. I det avseendet är det ett nöje att tala inför kommissionsledamot Charlie McCreevy. Jag ser fram emot det han har att säga.
Det är som sagt mycket viktigt att vi inte drar förhastade slutsatser. Vittnena har varit ytterst tillmötesgående och samarbetsvilliga med undersökningskommittén. Det vi i första hand tänker på, som föregående talare sa, är att vi kan skipa rättvisa, men vi måste verkligen se till att det aldrig uppstår en Equitable Life-kris igen. Man kan nog påstå att dessa människor gjorde det som vi uppmanar alla goda medborgare att göra: spara till pensionen, sin framtid. De gjorde det i något som skulle vara en av de säkraste sparformerna inom hela investeringsbranschen. Det var inte så, enligt de uppgifter vi har framför oss.
Jag rekommenderar betänkandet och den tillfälliga kommitténs arbete. 
Charlie McCreevy,
   – Herr talman! Som det har påpekats är det för tidigt att dra några slutsatser i detta läge.
Kommissionen ser fram emot att fortsätta arbeta med undersökningskommittén. Syftet är att ta reda på hur vi kan se till att gemenskapsrätten och nationell lagstiftning genomförs och tillämpas på ett korrekt sätt. Den inre marknaden ger konsumenterna fördelar. Försäkringstagare bör kunna lita på sina finansiella institutioner och att deras solvens är garanterad. Vi måste se till att konsumenterna har praktiska möjligheter att överklaga. Jag ser fram emot kommitténs rekommendationer när det gäller de problem som försäkringstagarna har upplevt i olika medlemsstater och hur de skulle kunna undvikas.
Jag håller dock inte med om att Equitable Life-affären gör att grunden för den inre marknaden i försäkringssektorn ifrågasätts. Som lord Penrose uppgav i sin rapport om affären uppstod denna kris för många år sedan. Den nationella övervakningen utvecklas och förbättras konstant samtidigt som Solvency II-projektet på EU-nivå kommer att erbjuda ett mer samordnat och riskbaserat system. Men inget system kan med säkerhet förhindra alla marknadsproblem.
Jag anser att vi bör undvika en mer eller mindre meningslös debatt om värdlands- eller hemlandskontroll. Kontroll i värdlandet hade inte gjort någon skillnad i detta fall. På en inre marknad bör de som utövar tillsyn samarbeta. Båda tillsynsmyndigheterna har en roll att spela. Men jag håller verkligen med om att vi varken bör eller kan acceptera en ”skjuta över ansvaret”-attityd. Det är definitivt något som vi behöver ta itu med. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   – Som bolag hade Equitable Life finansiella problem under en lång tid. Den växande krisen hemlighölls dock för försäkringstagarna. Vad värre är att nya försäkringstagare värvades och gavs en falsk bild av ett bolag med en säker framtid där deras fonder skulle växa. Tillsynsmyndigheterna misslyckades.
År 2001 förlorade Equitable Life i Förenade kungariket ett mål som fick det att införa utträdesavgifter för brittiska försäkringstagare, men de irländska försäkringstagarnas pengar skulle vara öronmärkta och säkra. Två år senare, år 2003, infördes trots detta utträdesavgifter för de irländska försäkringstagarna till ett värde som motsvarade ca 20 procent av värdet på Equitable Life-försäkringarna. Tillsynsmyndigheterna misslyckades.
Sedan dess har irländska försäkringstagare i Equitable Life förlorat sina investeringar, vilket i många fall innebär deras livsbesparingar. De har förnekats rättvisa av de brittiska och irländska myndigheterna liksom av EU:s myndigheter fastän de har rätt till gottgörelse och skydd när tillsynsmyndigheterna misslyckas.
Deras fall har behandlats i parlamentets utskott för framställningar i ett och ett halvt år. Det är dags för parlamentet att stödja de som drabbats av misslyckade tillsynsmekanismer och att kräva att en rättvis uppgörelse nås för försäkringstagarna i Equitable Life. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande:
– Ett betänkande (A6-0170/2006) av Joseph Muscat för utskottet för ekonomi och valutafrågor om ytterligare integrering inom sektorn för finansiella tjänster (2006/2081(INI)).
– En muntlig fråga (O-0069/2006 – B6-0317/2006) från Pervenche Berès för utskottet för ekonomi och valutafrågor om utvecklingen med företagsfusioner och företagsförvärv på aktiebörserna i Europa. 
Joseph Muscat (PSE )
   , . – Många, viktiga och känsliga frågor har aktualiserats av den debatt som vi nu ska ägna oss åt. Jag väljer därför att börja med att omedelbart rikta uppmärksamheten på huvudpunkterna i betänkandet, om vilket stort samförstånd betecknande nog nåddes i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Vi vill förmedla fyra budskap.
För det första konstaterar vi att konsolideringsprocessen på området finansiella tjänster hittills har haft positiva ekonomiska effekter. För det andra bestämmer den rättvist reglerade, öppna marknaden, fri från omotiverade hinder, vilken konsolideringsgraden blir. För det tredje är det vår roll som lagstiftare att se till att denna process, särskilt vid förvärv och sammanslagningar av banker, leder till ökad konkurrens, inte till nya monopol. För det fjärde bör konkurrens betyda ett verkligt och bredare urval av kvalitetsprodukter och kvalitetstjänster som når största möjliga antal konsumenter.
Jag anser att konsumenterna bör ha nytta av de eventuella fördelarna med denna process. Jag vill att även finansinstituten ska vinna på konsolideringen, men är långt mer angelägen om att den största nyttan kommer konsumenten till del, i form av större urval, bättre produkter, effektivare tjänster och mer konkurrenskraftiga priser. Med konsumenter menar vi huvudsakligen enskilda personer och familjer, särskilt dem som är mer sårbara. Till dessa bör vi dock lägga företag, framför allt små och medelstora företag, som är ryggraden i vår ekonomi och som bör ges den service som de förtjänar.
Här kan de som delar mina sociala ideal känna sig förvirrade. Ja, det är bra att konsumenternas nytta ökar tack vare konsolideringen, men bör det vara de anställda vid finansorganisationerna som betalar priset? Vi kan inte begrava våra huvuden i sanden och låtsas att detta problem inte existerar. Nyheter om förvärv och sammanslagningar av företag gläder sällan de anställda på grund av de nya utsikter som detta kan medföra för dem. Tvärtom oroar de sig för att de sparåtgärder som nämns – och de som ännu inte har nämnts – vidtas på bekostnad av deras arbetsvillkor eller, ännu värre, på bekostnad av deras arbeten. Finns det ingen lösning alls? Jag tvivlar inte på att seriösa institutioner undersöker andra effektiviseringsmetoder innan de överväger att inrikta sig på de anställda, men det finns andra som inte visar särskilt stort samhällsansvar.
Vi måste utan tvekan stödja en sak som arbetstagarrepresentanter i hela Europa har tagit upp med mig, nämligen behovet av att de informeras och görs delaktiga i processen så tidigt som möjligt. Det finns en annan sak som har samband med detta. Ländernas ekonomier, särskilt övergångs- och utvecklingsekonomierna, är inte bara en ko som väntar på att mjölkas. Företagen har en skyldighet att verkligen investera i dessa länder och att skapa nya och bättre sysselsättningsmöjligheter som ger tillgång till högre tjänstekvalitet. Det nya landskap som tar form på området finansiella tjänster kommer att ge oss, som lagstiftare, viktiga frågor att arbeta med, däribland tillsynsfrågan.
Många av de nationella myndigheterna gör ett utmärkt arbete, men frågan är mycket större än så. Med tanke på hur marknaden utvecklas undrar jag om tillsynen fortfarande är tillräckligt bra för att skydda känsliga intressen, såsom ekonomins och konsumenternas intressen. Det finns många olika svar på denna fråga, även bland oss själva. Vi måste likväl börja diskutera dem och inte lämna dem på hyllan. Om vi inte tar itu med dessa frågor är risken att vi i en inte alltför avlägsen framtid, när en kris kanske uppstår, inte kommer att ha verktygen för att bemöta den, oavsett vilka dessa verktyg kan vara. Bland annat därför är huvudrekommendationen i betänkandet att tillsätta en oberoende expertgrupp som, inom sex månader efter tillsättningen, lägger fram alternativa förslag som vi kan överväga innan vi fattar beslut på området.
Det vore försumligt av mig att inte avsluta mitt anförande med att tacka alla dem som har hjälpt till att utarbeta betänkandet. För det första skulle jag vilja uttrycka min tacksamhet mot mina kolleger i den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och företrädarna för de andra grupperna för vårt aktiva samarbete. Jag skulle även vilja tacka kommissionsledamot Charlie McCreevy och hans stab för deras ständiga beredvillighet att diskutera. Jag tackar även dem som har tagit sig tid att framföra synpunkter på betänkandet, den socialdemokratiska gruppens sekretariat och utskottet för ekonomi och valutafrågors sekretariat.
Jag anser att vi med detta konkreta, balanserade och positiva betänkande kan sända en stark signal om att Europaparlamentet har en tydlig vision för sektorn, som är så viktig för våra ekonomier och medborgare. 
Pervenche Berès (PSE ),
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Europaparlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor har i detta skede ansett det vara nödvändigt att ställa en muntlig fråga om läget i diskussionerna om utvecklingen med företagsfusioner och företagsförvärv på aktiebörserna i Europa.
Jag sa aktiebörserna i Europa eftersom vi i parlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor i många år har arbetat för att bygga, konsolidera och integrera en europeisk finansmarknad, och jag anser att den fråga som vi står inför i dag egentligen är om det bör finnas europeiska aktiebörser eller inte. I själva verket kan vi som lagstiftare inte intressera oss för varje segment av finansmarknaden, eftersom denna fråga – utan tvekan den mest grundläggande – bara handlar om strategi för marknadsaktörerna. Frågan är större än så: det rör sig om en fråga av allmänintresse som lagstiftaren måste gripa sig an och som kommissionen, som den institution som har initiativrätten, inte kan förbli likgiltig inför.
Situationen för aktiebörserna i dag påminner mig om eurons historia, och jag vill här fästa er uppmärksamhet på något som vi alla behöver komma ihåg, nämligen att euron, utan ett politiskt ingripande, det vill säga om den hade lämnats helt till marknadskrafterna, inte skulle ha funnits i dag, eller så skulle den ha varit något helt annat än vad den är nu: en valuta som inger förtroende, som är gemensam för så många medlemsstater och som så många medlemsstater strävar efter att införa.
För aktiebörserna behövs det en lösning i eurons anda: en lösning som inte uteslutande bygger på marknadskrafter och marknadslogik. I detta avseende, herr kommissionsledamot, har ni som har lagstiftningsinitiativet ett enormt ansvar. Detta delar ni naturligtvis med Neelie Kroes, som ansvarar för konkurrensfrågor.
Det som i dag oroar observatörer och många parlamentariker är dock att kommissionen, trots sin initiativrätt, nöjer sig med att medla mellan motstridiga intressen, analysera marknadssituationer och bedöma utsikterna att få en text antagen i rådet, i stället för att försöka höja sig över allt detta och anlägga ett europeiskt synsätt.
I detta avseende anser jag att vi måste följa förhandlingarna om omstrukturering av aktiebörser mycket noga, eftersom det finns en sak, herr kommissionsledamot, och ni är lika medveten om detta som jag är, som i högsta grad påverkar dessa förhandlingar: det är inte vad som händer på värdepappersmarknaden, utan vad som händer – en fråga som har legat hos kommissionen i åratal.
Ett antal av oss i parlamentet ansåg att vi borde behandla backoffice-funktionen samtidigt som vi talade om marknaden. Andra ville hålla isär de två frågorna, eftersom det motsvarade deras marknadsstrategi. De har nu texten om marknaden och anser att konkurrensen bör få härska enväldigt backoffice. Några av de frågor som har tagits upp kommer dock inte att lösas enbart av marknadskrafterna, eftersom marknaden inte kan ta hänsyn till allas intressen.
Senast parlamentet yttrade sig i frågan sa det sig vilja avvakta en konsekvensanalys innan det beslutade huruvida ett lagstiftningsinitiativ var nödvändigt. Ni har konsekvensanalysen i era händer, herr kommissionsledamot, men har ännu inte låtit oss ta del av den. De vildaste rykten florerar och antyder att ni skulle kunna gå så långt som till att ändra i konsekvensanalysen innan ni lägger fram den för oss. Denna debatt erbjuder er ett tillfälle att upplysa oss om allt detta.
Mina kolleger kommer att ta upp andra frågor. Avslutningsvis skulle jag dock återigen vilja fästa er uppmärksamhet på två saker. För det första konsekvenserna av följande beslut på EU-nivå, konsekvenser som inte har tänkts igenom eller förutsetts: ett, aktiemarknadernas prissättning och två, de institutionella investerarnas tillbakaträdande – storbankerna och försäkringsbolagen, som säkert var de första som gjorde vinster – som lämnar dörren öppen för de så kallade hedgefonderna att bli huvudaktörer på de europeiska aktiebörserna.
Dessutom vill jag fästa er uppmärksamhet på frågorna om tillsyn och företagsstyrning. I själva verket inser vi att en sammanslagning av New York Stock Exchange och Euronext skulle kunna inverka negativt på den europeiska styrningen. 
Charlie McCreevy,
   – Herr talman! Under den korta tid jag har på mig i kväll tänker jag ta upp aktuella finansiella trender och i mina inledande anmärkningar tala om både Joseph Muscats betänkande och Pervenche Berès muntliga fråga för utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Som jag betonade vid den utfrågning som utskottet för ekonomi och valutafrågor anordnade i januari kan den faktiska debatten inte handla om fler eller färre gränsöverskridande konsolideringar. Det är marknadsaktörerna, inte politikerna, som ska fatta beslut om detta. Debattens kärna handlar snarare om att skapa en optimal ram för regler och tillsyn för att EU:s finansiella sektor ska växa och konsumenterna därmed få konkreta och ansenliga förmåner, den ekonomiska tillväxten förbättras och fler arbetstillfällen skapas.
Det är av den anledningen jag varmt skulle vilja gratulera föredraganden, skuggföredragandena och ledamöterna av utskottet för ekonomi och valutafrågor till deras arbete. När det gäller sådana komplicerade spörsmål är det inte alltid lätt att identifiera de faktiska frågorna, ta hänsyn till alla olika synpunkter och hitta rätt balans för att komma någon vart. Tack vare en öppen, tydlig och omfattande metod har föredraganden åstadkommit just detta i betänkandet. Det är ett väsentligt bidrag till debatten.
Jag anser att det finns en bred samsyn om de främsta hinder som har identifierats, som även delas av Ekofinrådet i de slutsatser som antogs i maj.
Vi måste förbättra kostnadseffektiviteten när det gäller tillsynen av gränsöverskridande verksamhet. I det avseendet, vilket uppmärksammas i betänkandet, är det viktigt att öka konvergensen i fråga om tillsynsregler och tillsynsnormer. I syfte att nå detta mål behöver vi inte en ”big bang” när det gäller tillsyn utan snarare en optimering av Lamfalussy-strukturen. Det finns konkreta projekt som kan genomföras ganska snart. Nivå 3-kommittéerna (Europeiska banktillsynskommittén, Europeiska värdepapperstillsynskommittén och Kommittén för europeiska myndigheter med tillsyn över försäkringar och tjänstepensioner) har en mycket viktig roll i att till exempel genomföra gemensamma rapporteringsnormer och sålunda undvika kostsamma och onödiga dubbla krav. Ett antal sådana konkreta förbättringar har identifierats och antogs av Ekofinrådet i maj.
Jag skulle vilja påskynda arbetet på detta område. Vi kan inte ha en inre marknad om företag ska behöva binda outnyttjat kapital eftersom samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna inte är tillräckligt bra. Jag avser återkomma till detta framöver. Kostnaden för regelverket och tillsynssystemet bör utvärderas.
I betänkandet understryks med rätta konsekvenserna av ökad integration när det gäller tillsyn. I detta sammanhang måste en del komplicerade frågor, som system för garanti för insättningar eller frågan om långivare i sista hand, omprövas. Dessa frågor har identifierats i kommissionens vitbok om finansiella tjänster. Detta kommer med säkerhet att bli en av de intressantaste riktlinjedebatterna de kommande månaderna och åren.
Förutom tillsynen är det även nödvändigt att ta itu med splittringen av slutkundsmarknaderna. De befintliga problemen med att sälja liknande konsumentprodukter i olika länder är ett stort hinder för utnyttjandet av omfattande synergier.
Jag håller fullständigt med om det som står i betänkandet om att ytterligare integration, särskilt inom slutkundsmarknadssegmenten, inte får ske på bekostnad av konsumenterna. Det finns instrument som kan förhindra detta som vi kommer att använda. De pågående sektorsundersökningarna, som övervakas av min kollega kommissionsledamot Neelie Kroes, är ett bra exempel.
Ett tredje område som vi bör uppmärksamma gäller problemen med omorganisering av företag på paneuropeisk nivå. För närvarande överlägger vi om framtida prioriteringar för bolagsrätt och företagsstyrning i syfte att fastställa hur vi ska kunna göra ytterligare framsteg.
Jag skulle än en gång vilja tacka föredraganden för hans arbete. Vi har nu genomfört en gemensam analys av de främsta hindren. Utmaningen för oss de kommande åren kommer att vara att undanröja dem.
Låt mig vara tydlig när det gäller Pervenche Berès muntliga fråga: kommissionen är fast övertygad om att den optimala formen för börskonsolidering bör avgöras av marknadskrafter och aktieägares val – inte av byråkrater, inte av politiker. Vi ska inte ägna oss åt att ”välja vilka som ska lyckas” eller försöka forma marknader enligt en byråkratisk vision om vad som är bäst för europeiska aktieägare, investerare och emittenter.
På lång sikt kommer europeiska investerare och företag som försöker att skaffa kapital att dra mest nytta av institut i världsklass som bedriver sin verksamhet inom ramen för ett regelverk i världsklass och utvecklar det absolut senaste inom tekniken samt kan erbjuda det omfattande utbud av tjänster som investerarna och företagen behöver. Dessa tjänster skulle kunna omfatta handel inom många olika valutor, tidszoner och instrument. Konsolidering drivs av starka kommersiella påtryckningar. Om en affär är förnuftig ur kommersiell synpunkt och om konkurrenspolitiken och tillsynsaspekterna kan hanteras på lämpligt sätt kommer inte vi att stå i vägen.
Kommissionen anser dock – och detta är nyckelfrågan – att det är viktigt att verksamhet inom den finansiella marknaden inom Europeiska unionens jurisdiktion regleras av bestämmelser på EU- och medlemsstatsnivå och av våra tillsynsmyndigheter. Vi kommer naturligtvis att bevaka de befintliga nivåerna av investerarskydd och marknadsintegritet och se till att de skyddas. Vi tror på en stark och effektiv reglering av EU:s marknader. Annars skulle vi inte alla ha ansträngt oss så här mycket för att få direktivet om marknader för finansiella instrument i ordning, liksom de andra aspekterna inom handlingsplanen för finansiella tjänster som vi har arbetat med tillsammans under så lång tid.
Vi uppmärksammar den preliminära bedömning som gjorts av en del tillsynsmyndigheter i Europa och Förenta staterna att de företagssamgåenden som diskuteras inte kommer att innebära betydande ändringar av tillsynsansvaret. Vid ett gränsöverskridande tillsynsansvar bör dock tillsynsmyndigheterna på ett konstruktivt sätt tillsammans fundera över vilka regler som ska gälla och hur de ska samarbeta.
Framöver kommer jag att upprätthålla en tät kontakt med den europeiska börsen Euronexts tillsynsnämnd för att se till att parterna är helt överens om hur de ska gå vidare med alla dessa frågor.
Det är alltså inte fråga om att införa nya exterritoriella bördor för europeiska företag som skulle försätta oss i ett ofördelaktigt läge och äventyra våra internationellt framgångsrika och framväxande finansmarknader. Vi vet att europiska användare och aktieägare inte heller är välvilligt inställda till detta.
När det gäller konkurrensfrågor fastställs kommissionens behörighet inom bedömning av företagssamgåenden i EG:s koncentrationsförordning nr 139/2004. Inom ramen för denna är det i första hand upp till parterna att informera kommissionen om de anser att de aktuella tröskelvärdena uppnås så att ärendet faller inom gemenskapens behörighet. New York-börsen och Euronext har informerat oss om att denna transaktion inte skulle uppgå till dessa tröskelvärden.
När det gäller clearing- och avvecklingsfrågor har vi under arbetets gång försökt fastställa ett bra urval av åtgärder för att – oavsett om dessa är lagstiftande eller inte – förbättra konkurrensen på dessa områden. Kommissionen har fortfarande inte fattat beslut om vilka åtgärder som behövs vidtas för att uppnå dessa fördelar. Alla alternativ beaktas fortfarande. Beslut kommer troligen att fattas inom kort. 
Karsten Friedrich Hoppenstedt,
   –Herr talman! Jag behöver knappast säga att jag verkligen välkomnar betänkandet om ytterligare integreringsåtgärder inom sektorn för finansiella tjänster, som antogs med stor majoritet i utskottet för ekonomi och valutafrågor, och jag skulle även vilja framföra mitt uppriktiga tack till föredraganden för vårt konstruktiva samarbete.
I de flesta fall är konsolideringen av banksektorn mellan EU-medlemsstaterna är inte lika långt framskriden som den är inom vissa enskilda länder. I enlighet med Lissabonstrategin måste sektorn för finansiella tjänster ta täten här, och den är medveten om detta och är beredd att göra det som krävs.
Hur är EU:s banksektor uppbyggd? Var ligger dess starka sidor och varför har konsolideringen varit blygsam inom EU? Jag välkomnar kommissionens inledande undersökningar av dessa frågor. Oavsett om vi betraktar sektorn för finansiella tjänster, utbildningssystemen, det språkliga landskapet eller de regionala skillnaderna har EU:s styrka alltid legat i dess mångfald.
När det gäller finansiella tjänster har detta tre huvudsakliga följder: För det första kommer en sektor för finansiella tjänster som betjänar europeiska företag nödvändigtvis att omfatta olikartade aktörer, nämligen aktörer vars storlek gör det möjligt för dem att möta internationella utmaningar och aktörer som främst ägnar sig åt regionala marknader. Små och medelstora företag verkar på just dessa regionala marknader, där de svarar för huvuddelen av EU:s ekonomiska potential. Denna mångfald måste bevaras inom Europeiska unionen, och det gläder mig att vi tydligt har behandlat denna punkt i vårt betänkande genom det ändringsförslag som Pervenche Berès med flera har lagt fram.
För det andra, vad betyder en pluralistisk bankstruktur i Europeiska unionen? Inget annat än att institutioner i Frankrike, Spanien, Ungern och så vidare kan följa olika affärsmodeller med olika kommersiella mål. Vilka modeller eller mål som lyckas får marknadskrafterna avgöra. Kanske är detta bara ytterligare ett av de områden där medlemsstaterna kan anlägga olikartade synsätt i stället för att söka en idealisk väg.
För det tredje skiljer sig de europeiska konsumenterna åt när det gäller kultur och livsstil, och de kommer därför även att efterfråga olika finansiella tjänster. Bara en mångfald av produkter kan garantera effektiva och ändamålsenliga finansiella tjänster inom EU som är anpassade till konsumenternas och ekonomins behov.
Utfrågningen i utskottet för ekonomi och valutafrågor nämns också i betänkandet. Med betänkandet stöds den europeiska sektorn för finansiella tjänster i sina ansträngningar att avlägsna de verkliga hindren för gränsöverskridande konsolidering. Även Europeiska centralbanken har reagerat positivt. 
Ieke van den Burg,
   . – Herr talman! Mina synpunkter på utvecklingen och på de frågor som vi har ställt när det gäller utvecklingen på aktiebörserna kommer väl till uttryck i Muscat-betänkandet och den muntliga fråga som vi har här, men kommissionsledamot Charlie McCreevy har egentligen bara svarat på den första delen av fråga 2, nämligen om vi bör tolka tystnaden kring denna utveckling som att ni egentligen anser att detta enbart är en fråga för aktieägarna. Det anser ni uppenbarligen och jag skulle vilja framhålla att jag inte delar denna åsikt.
Jag anser att man absolut inte kan säga att det här endast är en fråga för aktieägarna. Det finns många andra aktörer som har stora intressen, däribland börsernas användare, börsnoterade företag, privata och institutionella investerare samt pensionsfonder som investerar via aktiebörserna, men även finansinstitut som erbjuder alternativa investeringsmöjligheter har sina egna intressen och jag tänker då på investeringsbanker med in-house-handel som erbjuder alternativa plattformer samt hedgefonder.
Jag vet inte om ni känner till den bok som Werner Seifert, före detta VD för , har skrivit. Där ger han en mycket bra beskrivning av hur hedgefonderna, på grundval av andra intressen, också har bidragit till att tillvarata sina aktieägares rättigheter i striden kring de förslag som lade fram i ett försök att ta över London Stock Exchange. Jag vet inte om ni kan läsa tyska eller om det nu finns någon översättning, men det vore bra om man kunde ta till sig råden från en person som själv har varit med om att omvandla en användarägd aktiemarknad till ett börsnoterat företag och som nu själv också kan se nackdelarna med en ren aktieägarmentalitet.
Jag anser att ni kommer att behöva fokusera mer på det allmänintresse som står på spel. Det är vår uppgift som politiker att se till allmänintresset, och det är uppenbarligen en uppgift som ligger på EU-nivå snarare än uteslutande på nationell nivå. Jag har verkligen inte för avsikt att försöka få er att säga vilken kombination som skulle fungera bäst och om det skulle vara en europeisk eller en transatlantisk aktiemarknad. Jag anser emellertid att det är upp till kommissionen att avgöra villkoren och vad som behövs utifrån de andra aktörernas intressen, användarna av den europeiska ekonomin.
När det gäller den transatlantiska dimensionen har ni redan konstaterat att vi inte ska överta Förenta staternas bestämmelser. Även i detta hänseende finns det olika sakkunniga, däribland Harvey Pitt och Callum McCarthy, som menar att detta verkligen inte är något självklart. Vad vi förväntar oss från kommissionen är därför tydliga svar när det gäller konsekvenserna och hur vi kan förhindra att detta amerikanska inflytande utvidgas till möjliga konstellationer i Europa.
En sista kommentar till Muscat-betänkandet: Jag skulle vilja framhålla vårt förslag om att inrätta en visemannakommitté. Jag anser att det är ytterst angeläget att vi får till stånd en bättre europeisk tillsyn. Aktiemarknaden är ett exempel på en sektor där detta verkligen behövs. Konsolideringen av finansinstitut på andra håll visar att vi inte kan kosta på oss att endast låta den här frågan behandlas på nationell nivå, eftersom andra intressen då skulle få ett ord med i laget. I denna alltmer globaliserade ekonomi är det uppenbart att det finns ett angeläget behov av ett europeiskt perspektiv och en europeisk tillsyn och det vore verkligen bra om en visemannakommitté kunde vara rådgivande för er i detta avseende. 
Wolf Klinz,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den inre marknaden har inte inrättats ännu, vad man än säger. Finansiella tjänster är ett av huvudområdena där det är både möjligt och nödvändigt med ytterligare förbättringar. Ni, kommissionsledamot McCreevy, försöker åstadkomma en förändring här. Europaparlamentet stöder er gärna i det hänseendet. Med Muscat-betänkandet får vi parlamentsledamöter i dag en möjlighet att kraftfullt ställa oss bakom ett omedelbart undanröjande av oönskade hinder för samgåenden och uppköp. Jag skulle verkligen vilja lyckönska Joseph Muscat till ett mycket välavvägt betänkande och tacka honom för det öppna och konstruktiva samarbetet.
Den politiska gränsen mellan två medlemsstater i Europeiska unionen får inte utgöra något hinder för samgåenden eller uppköp över gränserna. Beslutet om ett samgående med eller ett uppköp av ett företag bör inte vara någon politisk fråga, utan enbart avgöras utifrån om samgåendet eller uppköpet är till fördel för aktieägare och anställda samt kunder och affärspartner sett i ett europeiskt eller globalt perspektiv och om det gör de aktuella företagen mer konkurrenskraftiga. Ett samgående eller uppköp får emellertid inte under några omständigheter utgöra en överträdelse av EU:s konkurrenslagstiftning. Precis som kommissionsledamot McCreevy sa kan det inte vara politikernas uppgift att besluta om det ska vara fler eller färre samgåenden, utan de ska bara se till att balansen inte rubbas i systemet.
När det gäller det eventuella samgåendet mellan New York Stock Exchange och Euronext anser jag, till skillnad från föregående talare, att politikerna inte ska spela någon aktiv roll här. Deras uppgift är endast att sätta stopp om det visar sig att amerikanska tillsynsidéer plötsligt börjar vinna mark inom EU till följd av detta samgående. Det är en möjlighet som inte helt kan uteslutas med tanke på att även kapitalmarknadstransaktioner mellan europeiska parter i allt större utsträckning de facto utförs i enlighet med den amerikanska kapitalmarknadslagstiftningen.
Oönskade skatte- eller tillsynshinder måste undanröjas. På uppdrag av Ekofinrådet har kommissionen arbetat med att identifiera exakt vad dessa hinder består av. Låt mig få hänvisa till den ändrade artikel 16 i bankdirektivet som kommer att offentliggöras inom kort och som utgör ett konkret resultat av dessa insatser. Tillsynsmyndigheterna måste naturligtvis kunna sätta kraft bakom orden. Artikel 16 innehåller emellertid en alltför vag definition av de grunder som den behöriga tillsynsmyndigheten kan åberopa för att avslå ett samgående eller uppköp över gränserna. En bedömning som bygger på en lämplighetskontroll bestående av ett så kallat -test ger tillsynsmyndigheten ett mycket stort tolkningsutrymme och kan därför missbrukas. Några aktuella fall har också tydligt visat detta.
Insyn och öppenhet, logiska beslut och därmed förutsägbarhet för företagen är aspekter som vi kommer att behöva diskutera under de närmaste månaderna. Som parlamentets föredragande i dessa frågor ser jag fram emot kommissionens förslag med särskilt stort intresse.
Låt mig till sist säga något om de ändringsförslag som har lagts fram. Jag stöder Joseph Muscats förslag om upprättande av en visemannakommitté för att undersöka konsolideringens effekter och frågor som rör tillsyn och tillsynslagstiftning, finansiell stabilitet och krishantering. Jag anser också att det är helt riktigt att kommittén får sex månader på sig för att sammanställa en vägledande rapport med konkreta förslag om de frågor som har lyfts fram.
Syftet med mina egna ändringsförslag är att göra förslaget lite mer neutralt. Det gäller EU:s inre marknad och undanröjandet av oönskade hinder. Parlamentet ska därför inte försöka slå fast den specifika situationen i en medlemsstat för evigt eller ändra situationen till varje pris.
Låt oss bortse från våra nationella perspektiv. Vi måste se till så att näringslivet och konsumenterna får den inre marknad som de så väl behöver. Det är den enda vägen till framgång på den globala marknaden. 
John Whittaker,
   – Herr talman! I Joseph Muscats betänkande applåderas den verksamhet som har ägt rum inom dessa odefinierbara och stora och omfattande ekonomier när det gäller konsolideringar, företagssamgåenden och företagsförvärv. Jag känner dock inte till några bevis för att konsumenterna skulle vara nöjdare eller att riskerna eller kapitalkostnaden skulle ha minskat. Tvärtom verkar det som om de viktigaste konsekvenserna av handlingsplanen för finansiella tjänster hittills har varit att alla finansiella tjänster på alla nivåer – bankverksamhet för allmänheten, börsmäkleri, bankverksamhet för kapitalplacering – allvarligt hämmas av betungande och till stor del onödiga rapporteringskrav.
Den fråga jag dock skulle vilja framhäva – och som tas upp i betänkandet – är krishantering, eller, för att gå rakt på sak, vem som kommer till undsättning. Förr eller senare kommer en stor multinationell bank att hamna i svårigheter, inte nödvändigtvis på grund av dålig förvaltning, utan helt enkelt eftersom banker, som alla andra verksamheter, kan göra bankrutt. Bankverksamhet, liksom vilken affärsverksamhet som helst, är riskabel. Det kommer att ställas krav på hjälp och garantier för att föregripa skador och förhindra betalningssystemet från att bryta samman. I det läget upphör de nationella myndigheterna att samarbeta eftersom varje nationell myndighet strävar efter att begränsa sitt eget ekonomiska ansvar.
Ingen har tänkt igenom det här. I betänkandet nämns långivare i sista hand utan att vi får information om vad det är eller hur det kommer att fungera. I stället för att blint försöka uppnå den inre marknaden för finansiella tjänster anser jag alltså att det vore förståndigt att inte uppmuntra ytterligare konsolidering eller gränsöverskridande företagssamgåenden förrän Europeiska unionen har en enda skattemyndighet som kan ta det potentiellt stora ekonomiska ansvaret när saker och ting går fel. Dessbättre tror jag att det ligger långt fram i tiden. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja be att få instämma i min partikollegas, Karsten Friedrich Hoppenstedt, synpunkter, inte minst för hans uppskattning av föredragandes arbete. Jag tycker att det finns tre saker som är viktiga att säga i detta sammanhang. För det första är erfarenheten av konsolideringen på den finansiella marknaden god. Man kan snarast säga att man har för lite gränsöverskridande konsolidering. Där vi har sett en sådan har den gett uttryck för en riktig integration över gränserna och gett bra villkor för konsumenter och kunder.
En annan sak som är viktig att säga i detta sammanhang är att vi när vi diskuterar den europeiska situationen gör det i perspektivet av den globala finansmarknaden. Europa behöver starka europeiska aktörer, men det behövs också starka aktörer i Europa för att vi ska få bra tillgång till kapital. Bra tillgång till kapital för investeringar, men också en stark finansiell dynamik. Det är i detta sammanhang som det är viktigt att det kan växa fram större företag i Europa och det är därför också viktigt att välkomna den konsolidering vi ser.
I detta sammanhang skulle jag också vilja peka på att den transatlantiska marknaden är en viktig sak för europeisk ekonomi att utveckla. Oavsett vad som kommer att hända när det gäller den transatlantiska frågan om börser i Europa och i USA eller börser i Europa som sådana så är det tillfälle vi nu har viktigt att utnyttja. Vi har ett intresse att så mycket som möjligt hävda europeiska regler när det gäller redovisning, gemensamma regler för konkurrens och god företagsledning. Jag skulle vilja uppmana kommissionen att i diskussionerna om sammanslagning av börser över Atlanten inte gripa in och styra i den ena eller andra riktningen, utan använda detta till att lyfta fram europeiska regler, eftersom det kan ge europeiska finansiella marknader en stark ställning i den globala ekonomin. Det är en möjlighet som vi måste ta tillvara nu. 
Antolín Sánchez Presedo (PSE ).
   – Herr talman! Först och främst skulle jag vilja förena mig med alla som har lyckönskat Joseph Muscat till hans betänkande om konsolideringen av finansiella tjänster och i synnerhet till hans förslag om att upprätta en visemannakommitté.
Jag ska i första hand ta upp fenomenet med uppköp och sammanslagningar på den europeiska aktiemarknaden. Under de senaste trettio åren har den tekniska utvecklingen, den fria rörligheten för kapital på internationell nivå och den finansiella innovationen lett till genomgripande förändringar av kapitalmarknaderna och ökat de inhemska spararnas andel av finansmarknaderna i allmänhet och aktiemarknaden i synnerhet. I vissa länder i Europa motsvarar deras andel cirka en tredjedel av deras besparingar, i andra länder en femtedel.
Ombildningen av bolag på aktiebörserna, som inleddes i Asien i mitten av 1990-talet och sedan spred sig till de viktigaste europeiska centren London, Paris och Frankfurt, är en process som fortfarande pågår, med till exempel de publika erbjudandena i Spanien som nu är på gång, och har lett till omstruktureringar och koncentrationer på den inre marknaden, som i fallet med Euronext och den skandinaviska marknaden. I samtliga fall är detta en positiv utveckling, eftersom det har lett till lägre kostnader samt utökade transaktioner och marknader för noterade värdepapper.
Enligt min mening utgör de aktuella tillkännagivandena om transatlantiska samgåenden och uppköp en kvalitativ förbättring. Jag säger detta eftersom det trots en alltmer konvergerande utveckling på båda sidor om Atlanten fortfarande finns stora skillnader mellan de båda marknaderna, något som har kunnat konstateras när det gäller aktiemarknadens form, marknadens faktiska struktur och aspekterna gällande fasen efter förhandlingen.
Detta sker dessutom när Europeiska unionen har godkänt direktivet om marknader för finansiella instrument (MiFID) och har för avsikt att slutföra den europeiska finansiella marknaden när direktivet tillämpas framöver. Samtidigt har en viktig diskussion inletts om en uppdatering av aktiemarknaderna. Denna debatt gäller deras roll i framtiden, organisation, strukturer, öppenhet och insyn, ekonomiska aspekter, behörighet, styrning och infrastrukturer.
Det är de stora omvälvningarnas tid. Därför måste också många frågor klargöras och det handlar inte bara om att agera från fall till fall. I stället måste vi identifiera Europeiska unionens generella intressen, bedöma effekterna av de åtgärder som tillkännages när det gäller dessa intressen, beakta vilka konsekvenser som åtgärderna får för politik, lagstiftning och ekonomi och naturligtvis försöka finna det bästa svaret, eftersom finans- och aktiemarknadspolitiken är av avgörande betydelse för EU:s monetära politik. Jag anser också att vi måste bedöma vilken metod som är bäst för att garantera öppenhet och insyn, stabilitet och balans för EU:s del så att de finansiella marknaderna verkligen ska kunna fungera väl globalt. Det är detta som vi måste åstadkomma. 
Sharon Bowles (ALDE ).
   – Herr talman! Jag skulle också vilja utveckla de transatlantiska börssammanslagningarna. Vi har vid flera tillfällen sett på förstasidan av Financial Times och hört från chefen vid New York-börsen att Förenta staternas Sarbanes-Oxley-lag om företagsstyrning skulle kunna tillämpas på börssammanslagningen, som skulle falla inom jurisdiktionen för domstolar i Förenta staterna.
Alla håller naturligtvis inte med om den analysen. Vid New York-börsens andra årliga värdepapperskonferens för några veckor sedan sa Annette Nazareth, ledamot av Värdepappers- och börskommissionen (US Securities and Exchange Commission), att det genom sammanslagningen visserligen verkade behövas en gemensam teknikstrategi men inte en gemensam börsplattform. Sammanslagningen kommer alltså att bli ett holdingbolag under Förenta staternas jurisdiktion men Euronext skulle inte registreras som en amerikansk börs och inte heller föra ut sina produkter på den amerikanska marknaden. Med detta som utgångspunkt skulle Sarbanes-Oxley-lagen enligt henne inte gälla för Euronext.
Det verkar enligt min mening inte heller fördelarna med en sammanslagning av marknaderna göra, åtminstone inte från Euronexts håll sett. Hon sa faktiskt att enbart en anslutning till en amerikansk börs inte räcker för att en börs från ett annat land ska falla under amerikansk lagstiftning.
All förväntan och allt intresse för transatlantiska förvärv får det dock att, i alla fall för somliga, framstå som om kanske något mycket viktigare än bara en anslutning är i görningen. Är det möjligt att det kommer att bli något slags asymmetriskt förfarande där de parter som har sin bas i Förenta staterna registreras i Europa men inte tvärtom? Vilka konsekvenser skulle det få för den europeiska marknaden?
Annette Nazareth uttryckte sig mycket försiktigt när hon talade om den tekniska plattformen. Är det verkligen praktiskt att på lång sikt ha separata IT-plattformar? Det betvivlar jag. Det skulle finnas en önskan att integrera och i det läget skulle Sarbanes-Oxley-lagen helt säkert bli aktuell, vilket var anledningen till att hon uttryckte sig så försiktigt.
Om man inte så snabbt som möjligt vidtar åtgärder för att nå internationell nivå skulle det följaktligen kunna uppstå problem framöver. Jag anser att byråkraterna har en roll att spela här precis som aktieägarna. I Europa har vi erfarenhet av att hitta en balans mellan olika juridiska traditioner och praxis, vilket är en anledning till att vi bör ta täten när det gäller regleringen i framtiden. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   – Jag vill gratulera Joseph Muscat och alla de som deltog i utarbetandet av betänkandet, vilket krävde en hel del ingående arbete, och som skapade ett balanserat dokument.
Jag anser att det finns två faktorer som på ett betydelsefullt sätt påverkar konsolideringen av finansiella processer. En av dem är, med hänsyn till Lissabonprocessen, skapandet av den inre marknaden och ökad konkurrenskraft. Den andra, med hänsyn till utvidgning, är att fördelarna med att utvidga marknaden går sida vid sida med skapandet av sammanhållning, liksom jämlikhet och enighet mellan medlemsstaterna.
Tyvärr har balansen rubbats när det gäller den sista punkten. Detta beror på att även om de nya medlemsstaternas känsliga läge i finansiella processer skjuts i bakgrunden med förklaringen om ökat öppnande så är den avgörande faktorn när det gäller arbetsintensiva tjänster de gamla medlemsstaternas känslighet snarare än inre avreglering. Detta gör att balansen i tjänstesektorn rubbas. Det är för övrigt därför jag inte kan godta att sociala skyddsaspekter eller miljöskyddsaspekter beaktas i konsolideringen av finansiella tjänster eller finanssektorn.
Dessutom anser jag att det är viktigt att vi går framåt med viss hänsyn till solidaritet. Vi får inte tillåta att det skapas en situation där marknadstillsynsorganen i mottagarländerna – och de nya medlemsstaterna är i grund och botten mottagarländer – är försvarslösa mot de dominerande marknadstillsynsorganen i de gamla medlemsstaterna. Vi kan endast göra framsteg på avregleringsområdet om vi inför strikta krav på samarbete och särskilt öppenhet. Samtidigt håller jag med om att vi för att underlätta koncentration måste hjälpa till att ändra skattesystemen och i synnerhet momssystemet.
Jag vill även betona att den överkoncentration som är en följd av sammanslagningar och förvärv bör analyseras både från den uppkommande inre marknadens perspektiv och av hänsyn till sammanhållningen hos de medlemsstater som försöker komma i kapp. Detta behövs eftersom det kan hända att det i vissa situationer inte förekommer någon överkoncentration på gemenskapsnivå men däremot på medlemsstatsnivå, vilket är skadligt för konkurrensen i den berörda medlemsstaten. Därför måste detta uppmärksammas särskilt i konsekvensbedömningar av konkurrenspolitiken, vilket de senaste exemplen visar. Genom noggranna förfaranden kommer vi att kunna lösa denna svåra situation och även se till att oligopolistiska villkor verkligen utesluts, utan att låta dem ersättas av ensidig protektionism. 
Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
   – Herr kommissionsledamot! Jag beklagar att ni i dag inte förstod varför vi tog upp denna fråga och bjöd in er till parlamentet. Det var verkligen inte för att vi vill ha fler marknadsregler, utan för att vi saknar ett politiskt ledarskap med stöd av EU:s strategiska riktlinjer för utvecklingen av finansmarknaden. Vi känner alla mycket väl till att EU har goda traditioner när det gäller principbaserat finansiellt regelverk. Dessa principer måste tillkännages. Vi saknar ett tillkännagivande av dessa principer och känner oss därför förvirrade på marknaden, vilket leder till olika rykten och olika uppfattningar. Nu när vi har en utmärkt europeisk modell, som även marknader i utveckling gärna följer, kommer vi förhoppningsvis att kunna skydda den, men för tillfället verkar det som att kommissionens tvekan, och ursäkta mig för att jag säger detta, gör så att modellen raseras. Ta till exempel de eventuella direktivändringar som nu diskuteras. Det verkar som om vi väntar på något slags mellanresultat – ett transatlantiskt genomsnitt som inte kommer att föra något gott med sig för vare sig EU eller Förenta staterna. Vi borde verkligen vara uppriktiga och säga att vi har olika åsikter, och sedan kanske vi kan försöka respektera och erkänna varandras ståndpunkter. På tal om bestämmelser för clearing och avveckling måste vi erkänna att detta är en komplex fråga som kanske behöver lösas efter hand. Vi bör också ha en egen europeisk ståndpunkt och inte rätta oss efter beslut som fattats av stora konglomerat. Att inte agera är inte en liberal ståndpunkt. När tillsynsmyndigheten inte agerar slår djungelns lag rot i marknaden och marknaden förstörs, och framför allt förstörs innovationsförmågan, vilket vi verkligen inte vill. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   – Herr talman! Många kolleger har redan ställt sig frågan varför vi i dag diskuterar börssammanslagningar i Europa. Det är naturligtvis inte Europaparlamentets sak att besluta om vilka slags sammanslagningar som kan äga rum eller om verksamheten på marknaden. Det är dessutom upp till kommissionen att bedöma huruvida sammanslagningen mellan Euronext och Frankfurt Börse är bättre en den transatlantiska sammanslagningen. Vi måste se till de möjligheter den transatlantiska sammanslagningen skulle kunna ge oss, särskilt när det gäller den transatlantiska dialogen om finansiella tjänster som jag anser har varit det mest givande exemplet på vad vi kan göra tillsammans om vi verkligen samarbetar med Förenta staternas Värdepappers- och börskommission.
Jag vill gratulera kommissionsledamot Charlie McCreevy till alla de framsteg som har gjorts. Om marknadskrafterna beslutar om en transatlantisk börs innebär detta enligt min åsikt en mycket stor möjlighet till regelkonvergens. Det handlar inte bara om att den exterritoriella Sarbanes-Oxley-lagen kommer till Europa, utan även att vi kan lägga fram våra strategiska modeller, våra mycket bra tekniska plattformar och se till att de kommer till effektiv användning i Förenta staterna.
Inom ramen för GATS-förhandlingarna (det allmänna tjänstehandelsavtalet) har vi till exempel förhandlat om kontroll av elektronisk handel. Vi har försökt att få vårt system för kontroll av handel till amerikanska börser och tvärtom men så har inte skett. En transatlantisk börssammanslagning av den typen skulle innebära en stor möjlighet för regelkonvergens och göra det möjligt att fortsätta med det arbete som har utförts så väl hittills även i framtiden. 
John Purvis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har endast två punkter. För det första, finns det någonting i formuleringen av punkterna 9 och 26 som skulle kunna ge ett lugnande besked till sparbankerna i Berlin och det tyska sparbankssystemet om att de inte kommer att motverkas i framtiden? Den frågan ställer jag till Charlie McCreevy.
För det andra, anser vi verkligen att det behövs ytterligare en expertgrupp – som det ställs krav på i den sista punkten – för att titta på detta? 
Charlie McCreevy,
   – Herr talman! En rad frågor har tagits upp i kväll. Jag anser att jag har täckt in de flesta av dem i mina inledande anmärkningar, men tillåt mig att understryka några punkter.
Det har gjorts stora insatser för att skapa en harmoniserad rättslig ram för EU:s finansmarknader. Det läggs fortfarande ned väldigt mycket arbete på detta. Målsättningen med den rättsliga ramen är att skapa lika villkor, främja djupare och mer likvida marknader och se till att konsumenternas och investerarnas intressen tryggas. Inom denna ram bör vi låta marknaden fylla sin funktion. Tillsynsmyndigheterna bör undvika att ingripa i de beslut som fattas av marknadsaktörer. Europeiska företag är eftertraktade bland aktörer från andra länder, vilket är ett tecken på att de har förtroende för oss och vår regelmodell. Vad vi behöver är starka finansinstitut som kan agera självständigt i den globala ekonomin. Vi behöver de modernaste av börser, och med hjälp av konkurrenspolitiken ser vi till att otillbörliga koncentrationer och missbruk av dominerande ställning undviks. Men förutom detta anser jag att vi bör låta marknaden spela sin roll.
Ieke van den Burg tog upp ett antal frågor. Hon sa att hon ansåg att det – när det gäller börser – inte bara var ett beslut för aktieägarna. Nåväl, det anser jag att det är. Jag håller inte med henne. Jag håller med henne om att användare av börser har ett intresse men jag har inte märkt att de skulle vara överens om vilken kombination av börser som de anser är den bästa och mest önskvärda.
Hon nämnde även frågan om konsekvenserna av eventuella sammanslagningar. Det är för tidigt att säga men jag gjorde klart att börssammanslagningar inte bör leda till vad jag kallar ”gränsöverskridande reglering”. Även andra talare, bland andra Wolf Klinz, har nämnt denna fråga.
Som jag sa i mina inledande anmärkningar som svar på Pervenche Berès fråga för utskottet för ekonomi och valutafrågor rör sig detta om två separata frågor. Enligt min mening är det intressenter och aktieägare som ska bestämma vad de vill göra med sina börser. Detta är en fråga enbart för dem. Marknaden bör besluta om detta.
Å andra sidan är frågan om vår reglering mycket viktig för oss. Vi vill se till att europeiska tillsynsmyndigheter reglerar europeiska börser och om jag har förstått det hela rätt kommer det förslag som lagts fram för New York-börsen och Euronext att garantera ett system där detta möjliggörs. Jag håller med om att det kommer att vara viktigt att se till att detta fortsätter att vara fallet även i framtiden – inte bara i år eller nästa år utan fyra eller fem år därefter – och att de förfaranden som införs, oavsett vilka de är, måste fullföljas. Som jag sa i mina inledande anmärkningar är vi intresserade av och kommer att delta i detta.
Ieke van den Burg frågade om jag hade läst Werner Seiferts bok. Det har jag inte men jag har läst olika yttranden om den. Jag träffade Werner Seifert i början av min tid som ledamot av Europeiska kommissionen precis efter det att han presenterade Frankfurts preliminära övertagande av London-börsen. Jag har läst vad han skrev i boken. Samtidigt som boken är intressant är det bara ett perspektiv på saken.
Till de ledamöter av parlamentet och andra utanför parlamentet som alltid verkar bekymra sig för att inflytande utifrån ska påverka den europeiska erfarenheten negativt skulle jag vilja säga att jag anser att det enligt en del av de förslag som beaktas för närvarande verkar som om marknadsaktörer runt om i världen skulle vilja ta del av den europeiska erfarenheten och till viss del ser på det tvärtom. Det verkar finnas belägg för att åtskilliga affärer som tidigare gjordes på andra sidan Atlanten nu görs i Europa. Det finns en anledning till det. En del människor vill göra saker på europeiskt vis. Vi borde inte alltid vara så skeptiska.
Gunnar Hökmark och andra med honom nämnde frågan om reglering. Jag håller med om vad de säger. Vi bör låta europeiska regler och föreskrifter gälla för europeiska företag. Däri kommer vårt intresse att ligga. Frågan om huruvida det borde ske övertagande av eller sammanslagningar av börser på olika platser i världen är en fråga enbart för marknadsaktörerna och som jag är fullständigt skeptisk emot. 
Pervenche Berès (PSE ).
   – Herr talman! Jag är förvånad över kommissionsledamotens svar. Han fick några mycket precisa frågor. Vi ber honom inte att ingripa i marknadernas verklighet, vi ber honom att bidra med sin del för att påbörja lagstiftning. Att inte fatta ett beslut får följder på marknaderna. Att inte fatta beslut om frikoppling eller tillämpning av konkurrensregler på en särskild marknad påverkar definitionen av ramverket.
Vi ställde även specifika frågor till er om konsekvensbedömningen. Herr kommissionsledamot! När kommer parlamentet att få denna konsekvensbedömning, innan den har blivit helt omarbetad av era tjänstemän? 
John Purvis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag anser inte att jag fick svar på min fråga om konsolidering av banksektorn och huruvida det finns någonting i Joseph Muscats betänkande som skulle kunna ge ett lugnande besked när det gäller motverkan av bankstrukturen i Tyskland. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt är ett betänkande (A6-0217/2006) av Corien Wortmann-Kool för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets förordning om upphävande av förordning (EEG) nr 4056/86 om detaljerade regler för tillämpning av artiklarna 85 och 86 i fördraget på sjöfarten, och om utvidgning av tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 1/2003 till att även omfatta cabotage och trampfart (KOM(2005)0651 – C6-0046/2006 – 2005/0264(CNS)). 
Charlie McCreevy,
   – Herr talman! Det är med nöje jag deltar i kvällens debatt om Corien Wortmann-Kools betänkande om kommissionens förslag till rådets förordning om upphävande av förordning (EEG) nr 4056/86.
Kommissionen är mycket nöjd med att det i betänkandet medges att det enligt dagens marknadsvillkor inte längre är vare sig juridiskt eller ekonomiskt motiverat att linjekonferenser fastställer priser.
Syftet med vårt förslag är att öka EU:s konkurrenskraft, i linje med Lissabonmålen. Uppskattningsvis 18 procent av EU:s import och 21 procent av EU:s export påverkas av transportföretagens möjlighet att gemensamt fastställa priser inom ramen för gruppundantaget för linjekonferenser. Upphävandet av detta gruppundantag kommer att leda till lägre transportpriser, vilket skapar en generell fördel för EU:s ekonomi.
Kommissionen har utöver detta även intresserat sig för att upprätthålla konkurrenskraften inom EU:s linjetransportörsbransch. Detta är anledningen till att vi förbereder riktlinjer för tillämpningen av konkurrenslagstiftningen inom linjesjöfartssektorn efter det att förordning (EEG) nr 4056/86 har upphävts. Kommissionen åtar sig att lägga fram riktlinjerna i slutet av 2007. Med hänsyn till den tvååriga övergångsperioden kommer riktlinjerna att börja gälla innan upphävandet av gruppundantaget för linjekonferenser träder i kraft. På så vis ges branschen gott om tid för att anpassa sig till en ny konkurrenspräglad miljö, och kommer att veta att den agerar lagligt.
Kommissionen har ingående diskuterat riktlinjernas innehåll med både transportproducenterna, transportföretagen och transportanvändarna, dvs. befraktarna. Fokus kommer att ligga på att garantera konkurrenskraften inom transportsektorn. Jag tror att vi alla är överens om att garanterande av konkurrenskraften inte är samma sak som att skydda sektorn mot konkurrens. Informationsutbyte är lagligt och vanligt förekommande i de flesta branscher eftersom detta gör det möjligt för företagen att fatta bättre beslut. Det får dock inte gå så långt att det hindrar företagen från att agera oberoende av varandra på marknaden.
Den process som leder till att kommissionen antar riktlinjerna omfattar diskussioner med såväl transportanvändare som transportproducenter samt med medlemsstaterna i arbetsgruppen för sjöfartstransporter inom nätverket för EU:s konkurrensmyndigheter. Ett utkast till riktlinjerna kommer att offentliggöras så att alla berörda parter får möjlighet att uttala sig. Andra institutioner får också uttala sig vid detta tillfälle.
I andra fall, särskilt på området statligt stöd, har Europaparlamentet tagit tillfället i akt att framföra sina synpunkter. Vi ser fram emot Europaparlamentets fortsatta intresse för detta viktiga initiativ.
Jag har förståelse för den oro som uttrycks när det gäller internationella frågor. Jag vill försäkra er om att vi håller våra handelspartner underrättade om vårt initiativ och förklarar de bakomliggande ekonomiska och juridiska orsakerna. Dessa kontakter har hittills varit positiva. Den allmänna uppfattningen är att EU:s upphävande av gruppundantaget för linjekonferenser inte kommer att orsaka rättsliga konflikter med tredjeländer och att denna process är ett svar på dagens marknadsvillkor.
På det hela taget kan kommissionen godta de flesta av de ändringsförslag som har lagts fram. Detta bör dock inte uttryckas i skälen till en rättsakt. Jag anser att det bör fortsätta utgöras av ett klart och tydligt upphävande av förordning (EEG) nr 4056/86. Era rekommendationer kommer dock att återspeglas i uppföljningsåtgärderna. Dessa omfattas av riktlinjerna, liksom av uppdateringen av information och översynen av andra rättsakter såsom rådets förordning (EEG) nr 954/79 om medlemsstaternas ratifikation av eller anslutning till Förenta nationernas konvention om en uppförandekod för linjekonferenser, som Europaparlamentet har uppmärksammat kommissionen på. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Sjöfartssektorns ekonomiska betydelse är avsevärd och dess tillväxtpotential enorm. Just nu, när globaliseringen utvecklas i allt högre takt, är dessa globala transportflöden och ett effektivt hanterande av dem av central betydelse. EU-industrin har en viktig och stark roll att spela i detta. Det är en sektor som håller på att bli mycket konkurrenskraftig, och det är i själva verket den enda sektor som fortfarande är undantagen från tillämpningen av fördragets konkurrensregler. Det är därför hög tid att vi upphäver detta undantag.
Parlamentet stöder följaktligen kommissionsledamot Charlie McCreevys förslag att upphäva nuvarande förordning nr 4056/86. Vi vill dock undvika rättslig osäkerhet i tolkningen av konkurrensreglerna, och det gläder mig att kommissionsledamoten erkänner detta eftersom det, inte minst i framtiden, är viktigt att kommissionen fortsätter att beakta särdragen hos denna internationellt verksamma sektor. Därför bör reglerna fortsättningsvis vara tydliga.
Detta är också anledningen till att parlamentet vill att man utarbetar tydliga riktlinjer för sektorn innan förordningen upphävs. Det gläder mig att kommissionsledamoten har uttryckt sin avsikt att göra detta före årsslutet 2007 med hänsyn till linjesjöfarten. Men parlamentet anser att detta kriterium bör nämnas uttryckligen i lagstiftningstexten eftersom det är en nödvändig stöttepelare i förslaget. Sektorn måste ges garanterad rättslig säkerhet om vad som är och inte är tillåtet i den nuvarande förordningen.
Det gläder mig att höra att ni har inlett intensiva diskussioner med sektorn. Men parlamentet vill även be er, och kommer även att göra det uttryckligen i morgon, att rådfråga det om innehållet i riktlinjerna. Kan ni lova att parlamentet kommer att rådfrågas i denna fråga? När allt kommer omkring är det ofta en god vana även på andra områden. Det gläder mig att säga att vi, som det ser ut, genom stor majoritet kommer att kunna sända detta kraftfulla budskap till kommissionen.
Parlamentet lägger stor vikt vid att kommissionen har klargjort att andra samarbetsformer, däribland gruppundantag för konsortier, skulle fortsätta att gälla för linjesjöfartssektorn eftersom viktiga operativa avtal kan träffas i detta avseende, exempelvis när det gäller kapacitet. Även om det är en nödvändighet för sektorn bör detta naturligtvis alltid omfattas av artikel 81 i fördraget. Det är mycket viktigt att se till att samarbetet sker på ett smidigt sätt.
När det gäller cabotage och trampfart föreslår kommissionen att tillämpningen av konkurrensreglerna ska flyttas till EU-nivå. Det är ett logiskt steg eftersom fördraget redan tillämpas på den nivån. Eftersom denna tillämpning även ska ske på EU-nivå kan ni räkna med vårt stöd i detta. Några parlamentsledamöter har föreslagit att cabotage ska undantas, men jag kommer inte att stödja denna åsikt. Parlamentet skulle vilja att man också utarbetar riktlinjer inom trampfartsektorn eftersom även denna sektor, precis som övriga sektorer, har rätt till att veta var den står. Enligt parlamentet bör riktlinjerna därför även vara kända inom det området innan denna lagstiftning träder i kraft.
Klarhet från första början förhindrar alla typer av kostsamma rättsprocesser, något som sektorn verkligen inte behöver. Det finns redan exempel på sådana fall inom trampfartssektorn när det gäller trustavtal. Det har framförts klagomål inom sektorn, och det är oklart för sektorn hur kommissionen kommer att gå vidare. Så återigen bör man minska bristen på tydlighet genom riktlinjer även i denna sektor.
Den internationella aspekten är naturligtvis mycket viktig för denna internationellt verksamma sektor. Vi vill därför be er – och lyckligtvis är ni redan medveten om detta – att vara mycket uppmärksam på den internationella konkurrenssituationen när förslagen utvecklas ytterligare. Det gäller även upphävandet av FN:s konferens för handel och utvecklings (UNCTAD) kod, och vi ser fram emot att få en rapport om den internationella utvecklingen så att vi kan följa dem på nära håll. Vi kommer än en gång att ge vårt stöd, men villkoren är stenhårda vad parlamentet beträffar. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Det är inte första gången vi diskuterar den fråga som vi diskuterar i kväll. Vi har haft diskussioner med kommissionen inom ramen för vitboken, och i en resolution som antogs genom stor majoritet stod Europaparlamentet fast vid att vår handelsflotta, i den konkurrenskraftiga och snabbt utvecklande internationella miljön, behöver en tydlig handlingsram som måste garantera rättvis och sund konkurrens.
Vår ekonomi och utvecklingsplan bygger på konkurrens. Men det är upp till oss att förutsäga villkoren och eventuella sidoeffekter och att skapa en lämplig politisk ram. Därför uppmanade vi de små och medelstora transportföretagen att inte kasta bort möjligheterna och inte offra sina intressen och affärsplaner för fusioner och de jättar som skapas inom industrin, särskilt när det gäller den reguljära linjesjöfarten.
Vi uppmanade till försiktighet för att se till att marknaden inte skulle utsättas för en chock till följd av kommissionens förslag och en gradvis och kreativ anpassning till de nya omständigheterna. Vi vill att vår oro ska tas på allvar av kommissionen i samtliga fall.
Jag vill tacka föredraganden Corien Wortmann-Kool och utskottet för transport och turism som i sitt yttrande ger förslag till lösningar som jag hoppas kommer att röstas igenom och antas av kommissionen. Låt mig upprepa de frågor som bekymrar oss: det gäller övergångsperioden för en korrekt anpassning till de nya omständigheterna samt tydliga riktlinjer. Jag håller med föredraganden om att cabotage inte bör undantas från fri konkurrens.
Avslutningsvis vill jag belysa kommissionens bristande uppmärksamhet på den internationella aspekten av frågan, både när det gäller huruvida UNCTAD-koden kommer att tillämpas och hur medlemsstaterna kommer att kunna ändra systemet samt bristen på detaljerad information om hur dialogen med våra partner Kina, Japan, Singapore och Indien framskrider och hur de kommer att reagera på en eventuell systemändring. Som exempel vill jag påpeka att Singapore redan har meddelat att de kommer att fortsätta att behålla konferenssystemet.
Därför förväntar jag mig ett svar från kommissionen på frågan om hur EU kommer att agera. 
Robert Navarro,
   – Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka föredraganden Corien Wortmann-Kool för hennes arbete, både för min egen del och för min vän Gilles Savary som inte kunde närvara för att delta i debatten i kväll och som bad mig att framföra en ursäkt.
Betänkandet är balanserat, och även om det inte innehåller alla de åsikter som min grupp har uttryckt är det ändå godtagbart eftersom de viktigaste sakerna framhålls. Betänkandet innehåller krav på att kommissionen snabbt ska offentliggöra riktlinjer så att de som erbjuder internationell trampfart och cabotage ges större rättslig säkerhet.
Det påpekas även att informationsutbyte är viktigt och kan vara fördelaktigt för dessa sektorers stabilitet och effektivitet. I betänkandet ges utförlig information och slutligen läggs särskild vikt vid små operatörer.
Som ledamot av parlamentets utskott för transport och turism vill jag dock framföra några anmärkningar och framhålla en särskild punkt. Tillsammans med mina kolleger Gilles Savary och Nikolaos Sifunakis lade jag fram ett ändringsförslag om den rättsliga grunden för den text som parlamentet ska rösta om i morgon bitti. Ändringsförslaget förkastades av utskottet för ekonomi och valutafrågor. Det kunde därför inte läggas fram för omröstning i kammaren. Jag beklagar detta. Förordning (EEG) nr 4056/86, som man i denna förordning föreslår ska upphävas, antogs med en dubbel rättslig grund: artiklarna 84 (transportpolitik) och 87 (konkurrens) i fördraget, numera artiklarna 80 och 83. Det föreslagna upphävandet omfattar endast artikel 83 (konkurrens).
Det är ett politiskt val med allvarliga följder. Genom detta fastställs i själva verket det tillämpliga förfarandet och parlamentets befogenheter begränsas eftersom den rättsliga grunden för endast konkurrens innebär ett samrådsförfarande. Den rättsliga grunden för transport skulle däremot ha lett till ett medbeslutandeförfarande. Det skulle enligt min mening ha varit att föredra. Även om jag anser att konkurrens kan vara stimulerande och fördelaktigt för ekonomin ser jag den inte som något universalmedel, och jag är inte positiv till att den används blint och urskillningslöst inom ekonomins alla sektorer, utan hänsyn till deras specifika natur eller ens hur läget ser ut inom respektive sektor.
Tråkigt nog har vi ibland fått ett intryck av att kommissionens generaldirektorat för konkurrens försvarar denna tämligen dogmatiska inställning gentemot alla, och särskilt gentemot de åsikter som uttryckts av andra avdelningar inom kommissionen.
Även om det är ett rådgivande dokument hoppas jag att betänkandet åtminstone kommer att ge kommissionen en bättre bild av den oro som finns bland de operatörer som inte är emot idén med reform, men som vill ha garantier och vägledning för de förändringar som de kommer att ställas inför. Denna oro är befogad, framför allt eftersom denna sektor är av grundläggande vikt för EU:s framtid och utveckling. 
Georgios Toussas,
   . – Herr talman! Inom ramen för EU:s gemensamma sjöfartspolitik har linjekonferenser upprättats som en form av sammanslutningar av linjerederier i syfte att kontrollera den strategiska och lönsamma sjötransportsektorn.
De är liknande till formen men mindre avancerade än sammanslutningarna av kemiska rederier, som bildades senare. Linjekonferenserna reglerar linjerna för fartygens rundturer, vilka hamnar de lägger till i, antalet fartyg som finns tillgängliga för varje linje och vilka fraktavgifter som debiteras.
Argumentet att linjekonferenser skulle ha medfört bättre och billigare tjänster för arbetstagarna är ogrundat. Inflation, fattigdom, arbetslöshet, sämre och mer kommersialiserade tjänster är den krassa verklighet som arbetstagarna måste finna sig i.
Linjekonferenserna utvecklades för transport av råmaterial och i internationell handel i allmänhet, huvudsakligen mellan den nordeuropeiska kusten och monopolrederier, och de garanterade stora, astronomiska vinster för EU-omfattande kapital. I dag kräver samma företagsgrupper att linjekonferenserna ska avskaffas och kommissionen håller med om detta.
Målet med det nya lagstiftningsinitiativet är uppenbarligen att stärka konkurrenskraften, öka de kränkande privilegierna för de EU-omfattande monopol som ägnar sig åt sjöfartstransport och ge dem carte blanche att öka sina vinster.
Koncentrationen av kapital i denna specifika sektor har i dag ökat i så hög grad att det i själva verket endast är ett fåtal företag som kontrollerar linjetransporten, och dessa kan räknas på ena handens fingrar. Ett europeiskt containertransportföretag driver vanligtvis 550 fartyg medan ett liknande asiatiskt företag däremot driver 112 fartyg. Att tala om konkurrens under dessa förhållanden är rent hyckleri. Vi håller inte med om att cabotage bör omfattas av konkurrensreglerna, precis som vi inte håller med om förordning nr 4050/86 eller förordning nr 3577/92.
Den reaktionära institutionella ramen för sjöfart, EU:s antigräsrotspolitik, ökar oförsonligheten och rederiernas omättliga vinstbegär och skapar allvarliga politiska och sociala problem i Grekland, Frankrike, Finland och Irland. Rådet och kommissionen, i maskopi med arbetsgivarna, driver dem naturligtvis mot EG-domstolen. Saken är den att de kommer att behöva konfronteras med dem eftersom arbetstagarna inte är beredda att sälja ut sina rättigheter.
Olika lön för likvärdigt arbete, en tyngre arbetsbörda för arbetstagare inom sjöfarten, det faktum att biljettpriser och transportkostnader har rusat i höjden, minskningen av turtäthet och systemet med att behålla alltför gamla, dåligt underhållna fartyg i kustsjöfarten är utmärkande för den inhemska sjötransporten. Tillämpningen av antigräsrotsförordningen nr 3577/92 har drabbat sjötransporten hårt och orsakat allvarliga problem för arbetstagare, passagerare och bofasta, särskilt i isolerade öregioner.
Att behålla undantaget för sjötransport som endast går mellan hamnar i samma medlemsstat från tillämpningen av konkurrensreglerna är av strategisk vikt för den ekonomiska utvecklingen, den sociala sammanhållningen och dessa länders nationella försvar.
Det är följaktligen mycket viktigt att behålla undantaget i artikel 32b i förordning nr 1/2003. Därför föreslår vi ändringsförslagen 15, 16, 17, 18 och 19 i denna riktning. Dessutom måste antigräsrotsförordningen nr 3577/92 snarast upphävas för kustsjöfarten. Sjötransporten är en social nödvändighet som inte kan tillgodoses inom ramen för en antigräsrotskonkurrenspolitik. 
Charlie McCreevy,
   – Herr talman! Kommissionen är mycket tacksam för det hårda arbete som lagts ned för att förbereda detta betänkande och för det utmärkta samarbetet med våra avdelningar. Jag anser att vi har arbetat för ett initiativ som under kommande år kommer att ge ett eko även inom andra rättsliga områden.
Sedan 1870-talet har linjesjöfarten, om än lagligt, organiserats som en kartell inte bara i Europa utan i de flesta andra industrinationerna. Genom att ingående undersöka marknadsvillkoren har vi alla kommit till insikt om att linjesjöfarten är en mycket konkurrenspräglad bransch som inte behöver skyddas mot konkurrens. Vi är säkra på att vårt initiativ kommer att uppmuntra våra stora handelspartner att undersöka om deras inställning till branschen är korrekt och livskraftig ur ekonomisk synpunkt. Dessutom har vi, vilket är viktigast av allt, genom vår ihärdighet övertygat branschen om att det inte finns behov av att fastställa priser. Inom branschen förs nu på allvar diskussioner om det bästa sättet att anpassa sig till en mycket konkurrenspräglad miljö, som sporras av globaliseringen.
Parlamentet har gjort ett viktigt bidrag till denna process. Först utarbetade utskottet för transport och turism ett initiativbetänkande i december 2005, som svar på kommissionens vitbok, genom vilket vi uppmärksammades på flera frågor som vi tidigare inte hade övervägt. Vi tog oss an dessa frågor när vi fortsatte vår revideringsprocess. Sedan lade utskottet för ekonomi och valutafrågor fram sina synpunkter efter utförliga diskussioner med mina avdelningar.
Vi är tacksamma för ert arbete och den tillförsikt med vilken ni har hanterat dessa komplexa frågor. Under de kommande månaderna kommer vi att svara på era förslag genom flera initiativ, till exempel genom informationsuppdateringar om läget för tillämpningen av konkurrensregler på linjesjöfarten i tredjeländer, genom kommissionens riktlinjer om tillämpningen av EU:s konkurrenslagstiftning på sjötransporttjänster och genom en översyn av andra rättsakter, vars värde ni hyser betänkligheter om. Vi kommer att genomföra ett brett samråd och ser fram emot parlamentets synpunkter på riktlinjerna. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0196/2006) av Alexander Nuno Alvaro för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om information om betalaren som skall åtfölja överföringar av medel (KOM(2005)0343 – C6-0246/2005 – 2005/0138(COD)). 
Charlie McCreevy,
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka Alexander Nuno Alvaro, föredragande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, och Udo Bullman, föredragande för utskottet för ekonomi och valutafrågor, för deras enastående insatser och beredvillighet att nå en överenskommelse i detta tekniska och komplexa ärende.
Förslaget till förordningen om information om betalaren som ska åtfölja överföringar av medel är ett viktigt steg mot vårt mål att stoppa finansieringen av terrorism. Det visar på EU:s beslutsamhet att delta fullt ut i de internationella insatserna för att bekämpa terrorismen.
Ingen kan förneka att kampen mot terrorismen är en av de viktigaste globala politiska frågorna i dag. På EU-nivå finns det ett tydligt åtagande om att bekämpa alla former av terrorism. I EU:s handlingsplan för bekämpning av terrorismen prioriteras ett nära samarbete med arbetsgruppen för finansiella åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism, samt anpassning av EU:s lagstiftning till de nio särskilda rekommendationer mot finansiering av terrorism som antagits av detta organ.
Genom den föreslagna förordningen omarbetas arbetsgruppen för finansiella åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorisms särskilda rekommendation nr VII. I denna rekommendation ställs det krav på att överföringar av medel åtföljs av avsändarens identitet i form av namn, adress och kontonummer.
Denna förordning kommer att göra det lättare att spåra överföringar av medel genom en rad skyldigheter. Dessa skyldigheter gäller för betalningsleverantörer, främst banker, men även avsändare av medel. De kommer att vara skyldiga att sända information om betalaren genom hela betalningskedjan och bevara motsvarande information. Denna information ska göras tillgänglig för de nationella myndigheterna i syfte att bistå dem i deras arbete. Den kommer att vara till hjälp vid bekämpningen av penningtvätt och finansiering av terrorism.
Den överenskomna tidsgränsen för att genomföra denna särskilda rekommendation är den 1 januari 2007. Icke samordnade åtgärder från enskilda medlemsstater, som avser gränsöverskridande överföringar, skulle kunna få en negativ effekt på den friktionsfria funktionen hos betalningstjänster på EU-nivå. De skulle även skada den inre marknaden när det gäller finansiella tjänster. Det är av den anledningen som det är viktigt att tidsfristen respekteras.
Parlamentet, rådet och kommissionen har arbetat hårt det senaste året för att komma överens om texten. Vi har alla gjort vårt bästa för att hitta lösningar på komplexa frågor och jag anser att vi har lyckats bra med det.
Ett av de främsta diskussionsämnena i våra förhandlingar har varit frågan om tröskelvärdet på 1 000 euro. När det gäller överföringar som understiger detta tröskelvärde skulle mottagarbanker inom EU inte vara skyldiga att avvisa överföringen eller be avsändarbanken att fylla i information om betalaren. Kommissionen är nöjd med att detta alternativ inte behölls i slutändan. Denna idé har även avfärdats av alla medlemsstaterna i rådet. Terrorism kan finansieras genom en rad små betalningar som understiger tröskelvärdet. Jag anser att det finns skäl att oroa sig för detta om vi vill angripa terrorismen på ett effektivt sätt.
Dessutom har en lösning hittats när det gäller skyldigheten för mottagarbanker att stoppa förbindelser med utländska banker som inte sänder tillbörlig information och när det gäller skyldigheten att skicka tillbaka små betalningar. Jag har uppmärksammat parlamentets oro för dessa frågor. Dessa skyldigheter ska endast tillämpas under särskilda omständigheter och utgör därmed en sista utväg.
Det gläder mig även att kunna notera att vi har lyckats komma överens om tekniska frågor, som att förmedlare använder system med tekniska begränsningar när de tar emot medel från länder utanför EU.
Nu när parlamentet, rådet och kommissionen har nått en generell överenskommelse om kommittéförfarandet utgör antagandet av denna förordning ett utmärkt tillfälle att omsätta detta avtal i handling. Jag vädjar därför till parlamentets ledamöter att inte ställa krav på att särskilda tidsfristklausuler införs för kommissionens föreskrivande befogenheter inom ramen för denna förordning.
På det hela taget anser jag att detta förslag är färdigt att antas efter en enda behandling och jag hoppas att ni alla kommer att ge det ert stöd.
Genom denna förordning får vi möjlighet att konsekvent bekämpa finansieringen av terrorismen inom hela Europeiska unionen. Jag ser fram emot att få höra era kommentarer. 
Alexander Alvaro (ALDE ),
   –Herr talman! Jag har utnyttjat min rätt att sitta längre fram så att ni inte behöver hålla blicken fäst mot de bakre raderna. Det kanske skulle göra debatterna i denna kammare litet livligare om vi flyttade oss närmare varandra. Vi vill ju trots allt att parlamentets debatter ska genomföras på ett lämpligt sätt.
Jag tror inte jag behöver uppehålla mig vid denna tekniska fråga längre. Kommissionsledamot Charlie McCreevy höll mycket välformulerat anförande om vad det egentligen handlar om här. Han påpekade att vi har en internationell skyldighet att följa den särskilda rekommendationen nr VII, som utarbetats av arbetsgruppen för finansiella åtgärder. Han har tagit upp de tekniska detaljerna och därför behöver jag knappast upprepa dem.
Han sa mycket riktigt att vi har uppnått en välavvägd och rimlig kompromiss med utskottet för ekonomi och valutafrågor i samarbete med kommissionen och rådet. Som jag och mitt utskott ser det, tas fullständig hänsyn till dataskydd och datasäkerhet i kompromissen, och man tillmötesgår även den oro som utskottet för ekonomi och valutafrågor har gett uttryck för. När det gäller sådana betänkanden och rapporter, även de som kommer från internationella organ, måste vi trots detta betydligt oftare ställa oss frågan om de verkligen ger något resultat.
Detta dokument lades fram förra året och det har sedan någon gång i november 2005 varit allmänt känt att det finns. Jag tog mig därför friheten att ta med det på en resa till Israel, där jag samtalade med en expert vid ett universitet som specialiserat sig på att undersöka motåtgärder för att frysa flödet av finansiella medel till terrorister. Han hade tidigare varit agent och löjtnant i den israeliska armén och han hade även arbetat för Mossad. Han tog sig en titt på det här dokumentet och kunde uppriktigt talat inte riktigt se något värde i det. Jag kan faktiskt förstå hans reaktion.
Min egen bakgrund är följande: Jag har arbetat på en bank och jag har studerat juridik. Jag vet att finansieringen av terrorism inte innebär att Terrorist A går till ett bankkontor på en huvudgata, sätter in pengarna och hoppas att någon kommer att ta ut dem i en bank i Damaskus. Det finns helt andra sätt att få ut finansiella medel till terrorister. Vi kanske stänger av vissa möjligheter och vi kommer utan tvekan att fånga en del småfisk på det sättet – så mycket är säkert – men jag är helt övertygad om att det inte är det riktigt skarpa verktyg vi behöver för att bekämpa terrorism.
Naturligtvis anser jag att det är rätt och riktigt att försöka hindra och torrlägga flödet av finansiella medel till terrorister. Det är ett absolut måste. Det kan finnas andra sätt att nå det målet på. Faktum är dock att jag, i stället för att stå här, antagligen skulle få gå fram för att ta emot Nobelpriset om jag visste exakt hur det ska gå till. Under rådande omständigheter anser jag att vi åtminstone har en bra utgångspunkt här.
Vi har fört långa diskussioner för att nå hit. Vi har diskuterat detta betänkande med många olika institutioner, inbegripet Europeiska centralbanken. När det gäller våra samtal med ECB, var det en stor besvikelse att från pressen få höra att ECB länge hade känt till det system som vi nu skapar en grund för och som offentliggjorts i medierna och att ECB visste vad SWIFT sysslade med tillsammans med Förenta staterna. Jag försöker inte koppla ihop två frågor här, men det är verkligen tydligt att det vi gör är att utan vidare godkänna ett fullbordat faktum genom att skapa ett system i efterhand och ge det en rättslig grund.
Det skulle ha varit till stor hjälp – och detta säger jag inte till kommissionen eftersom felet inte ligger hos den – om en institution som ECB hade sagt ”Vi vet att sådant förekommer och vi vill samarbeta med er för att få fram en bra rättslig grund för utarbetande av bestämmelser som skyddar vår befolknings grundläggande rättigheter, särskilt i förhållande till Förenta staterna”.
Förenta staterna är, förstås, en transatlantisk partner till oss. Det skulle jag aldrig ifrågasätta, särskilt inte som tysk. Vi börjar dock fundera över saker och ting. Det är inte bara de aktuella avslöjandena i samband med SWIFT. Vi hade också frågan om att bevara flygpassagerares personliga data, vi misstänkte förekomsten av hemliga fängelser, det förekom hemliga flygningar och vi hade diskussionen om lagring av uppgifter. Dessa saker trappas hela tiden upp.
Av just det skälet skulle jag personligen ha velat införa en tidsfristklausul – oavsett det faktum att detta är ett internationellt instrument – så att vi efter fem år skulle kunna kontrollera om några resultat hade nåtts med hela detta system, om det hade visat sig vara till någon nytta, eller om vi hade skapat en onödig lagstiftning, för detta får inte vara vår uppgift som parlament.
Om jag anlitar en målare vill jag att han målar väggen ordentligt när han kommer. Jag vill inte att han kommer tillbaka två gånger till för att måla några bitar som han missat. Allmänheten förväntar sig exakt detsamma av vår lagstiftning. I det avseendet skulle jag vilja ha kvar tidsfristklausulen – och jag är medveten om att det finns en överenskommelse om kommittéförfarandet – så att vi i parlamentet är skyldiga att se efter vad vi egentligen gör. Jag kommer dock ändå att diskutera med mina kolleger från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet för att fastställa vår allmänna ståndpunkt i SWIFT-frågan när det gäller överföring av finansiella medel.
Avslutningsvis vill jag emellertid tacka kommissionen för ett samarbete i en anda av ömsesidigt förtroende och jag skulle vilja be den att försöka förmå Europeiska centralbanken att samarbeta i samma anda som kommissionen gör. 

Udo Bullmann (PSE ),
   –Herr talman, damer och herrar! De reservationer som föredraganden Alexander Nuno Alvaro yttrat förklarades och diskuterades i detalj av båda de utskott som detta ärende hänvisades till.
Det vi har här är en rättsakt som handlar om genomförandet av den särskilda rekommendationen VII, som definierar den information som ska åtfölja överföringar av pengar. Just för att det är en liten rättsakt, fast mycket politisk och med en potentiell förmåga att i hög grad tränga in i människors privatliv och affärer, har parlamentet klokt och riktigt nog beslutat att allvarligt fundera över vad som behöver regleras, vad som är värt att reglera och vad som är en lämplig åtgärd. Vi nöjde oss helt enkelt inte med att kommissionen och rådet redan förstod varandra. Båda utskotten gjorde sitt bästa för att hitta lämpliga svar.
Detta gäller frågan om tröskelvärden för inkommande överföringar, vilka även i fortsättningen kommer att kunna spåras, medan tröskelvärdet kommer att förhindra en rättslig överreaktion mot deltagande banker i frågan om möjliga internationella tröskelvärden.
Detta gäller även anonyma donationer, vilka förekommer i flera länder, såsom Österrike, det avgående ordförandeskapet för rådet. Dessa blir inte förbjudna om en medlemsstat vill ha kvar den möjligheten. Ett tröskelvärde på 500 euro har dock införts och större donationer tillåts endast om de sker till organisationer som verkligen handlar i god tro.
Detsamma gäller dessutom den tekniska frågan om en förmedlande bank som är inblandad i överföringen av medel. Även här har vi hittat bra lösningar. I medlemsstater där fullständig information inte kan sändas av tekniska skäl kommer det ändå att vara möjligt att, gemensamt och med medgivande från slutmottagarens bank, även hålla förmedlande banker ansvariga.
Sist men inte minst gäller det även frågan om utgående betalningar från Europeiska unionen. Vi gjorde inte misstaget att skapa för mycket byråkrati eller ställa för många krav. Vi gjorde tvärtom medvetet skillnad mellan pengar med risk för terroristkopplingar och betalningar som helt enkelt kanske utförs av invandrade arbetstagare som inte har den ringaste förbindelse med terrorism. Denna åtskillnad var viktig eftersom vi stöder kommissionen i dess önskan att utöka licenssystemet till de mer informella betalningsleverantörer som är verksamma i gråzoner, och på det sättet få upp dem till ytan och skaffa oss så mycket kunskap som möjligt. Därigenom kan onödig byråkrati undvikas och vi kan se till att de medborgerliga rättigheterna inte inskränks på ett otillbörligt sätt.
På utskottet för ekonomi och valutafrågors vägnar tackar jag föredraganden och de politiska gruppernas skuggföredragande för deras utmärkta samarbete. Jag tror att de återstående problemen kan lösas före omröstningen på torsdag, eftersom kommittéförfarandet, vilket vi fortfarande är oense om med rådet, egentligen endast gäller en liten del av utkastet, nämligen frågan om en -kommitté till vilken associerade områden måste få tillträde. Det gäller inte den känsliga frågan om tröskelvärden eller politiskt känsliga bestämmelser.
Låt mig komma med ytterligare ett påpekande. Vi skapar transparent lagstiftning som är tydligt förståelig för Europas befolkning, tillförlitliga lagbestämmelser, inte ensidiga förklaringar från enskilda stater i denna värld som försöker förmå privata företag – till och med internationella kooperativa organisationer – att göra saker som kanske eller kanske inte är förenliga med nationell lagstiftning. Vi ställer samma frågor som den belgiska regeringen och vi kommer att bistå dem i deras sökande efter svar på dessa frågor eftersom svaren måste hittas.
Av just det skälet borde vi fortsätta lagstifta och bygga upp grunderna för internationella avtal på grundval av rättsskyddsprincipen och inte ge efter för djungelns lag. Vi ska tillsammans med föredraganden hitta lämpliga sätt att följa denna väg på. 
Mihael Brejc,
   . – Herr talman! Denna förordning är en av flera insatser från EU-institutionernas sida för att förbättra vår effektivitet i kampen mot terrorism och penningtvätt. Analyser av terroristattacker i Europa har visat att terroristgrupper använder sig av olika metoder för att samla in pengar till sin verksamhet. En sådan metod är att använda order om överföringar av diverse olika belopp som utförts både utanför Europeiska unionen och innanför dess gränser.
Denna förordning kommer att medföra att överföringar av pengar i fortsättningen kommer att bli föremål för bättre kontroll och bankerna kommer att blir skyldiga att se till att all information om betalaren finns tillgänglig för varje överföring av ett föreskrivet belopp. Även om detta leder till en något större arbetsbörda för bankerna, får denna förordning inte tillåtas minska betalningstransaktionernas effektivitet.
Fastän det inledningsvis verkade som om detta var en av många förordningar – jag vill i förbigående nämna att det finns cirka 60 förordningar av den här typen som syftar till att bekämpa terrorism – och trots att det här är en av flera förordningar som vi inledningsvis trodde skulle bli avklarade snabbt, är vi inte färdiga med den ännu. Det har dykt upp flera ändringsförslag och oftast har våra diskussioner rört frågan om vilket tröskelvärde beloppen ska ha för att överföringarna ska bevakas.
Efter en längre samordningsprocess med föredraganden, kommissionen och rådet, återstår slutligen 15 ändringsförslag som stöds av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater. Vi stöder även de ändringsförslag som gäller den så kallade översynsklausulen och fastställandet av ett tröskelvärde för order om överföringar.
Mot slutet av diskussionen dök en annan fråga upp, nämligen insamlingen av uppgifter av Förenta staternas underrättelsetjänst, CIA, som skulle skaffa fram uppgifter om banköverföringar med hjälp av SWIFT-koden och vilka konsekvenser detta skulle få för dataskyddet. Vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater anser att denna fråga inte omfattas av förordningen och stöder därför inte en debatt inom ramen för detta betänkande.
Trots att ett stort antal förordningar, direktiv och så vidare med anknytning till kampen mot terrorism har lagts fram sedan 2001, anser vi i vår politiska grupp dessutom att denna förordning i sig kommer att bidra till en enklare identifiering av finansiella ... 
Andrzej Jan Szejna,
   . – Herr talman! Europeiska unionens medlemsstater har åtagit sig att genomföra den särskilda rekommendationen nr VII från FATF-gruppen om överföring av medel på europeisk nivå, för att kunna förhindra finansiering av terroristverksamhet. För att säkra ett utbyte av information om den person som utför överföringen i varje steg av processen, måste vi därför införa ett system som förpliktar betalningsleverantörerna att inkludera specifik och korrekt information om den person som utför överföringen i överföringsdokumenten.
Vi måste bekämpa terrorismen och vidta åtgärder som omöjliggör finansieringen av terrorism. Det är dock även viktigt att se till att de organ som ansvarar för bekämpandet av penningtvätt eller finansieringen av terrorism agerar i enlighet med nationell straffrätt och respekterar de grundläggande rättigheterna. Den femårsperiod för lagring av information som kommissionen föreslår förtjänar vårt stöd. I genomförandet av förordningen måste dock vissa undantag, såsom de föredragande föreslagit, inbegripas. Vissa definitioner måste också göras mer specifika och fullständiga.
Vi måste begränsa användningen av lagrad och sänd information till det tillämpningsområde som definierats för att förebygga en allmän lagring av information om medborgare och för att minimera överträdelser mot de grundläggande rättigheterna så mycket som möjligt till följd av denna förordning. Vi måste även förhindra att befogenheterna utnyttjas för att införa ändringar och kommittéförfarandet.
Ändringar i lagstiftning som varit föremål för medbeslutandeförfarandet borde också göras inom ramen för medbeslutandeförfarandet. Medlemsstaterna borde se till att upprätta förteckningar över organisationer i de länder som förordningen gäller och se till att dessa förteckningar uppdateras och alltid finns tillgängliga för intresserade medlemsstater. Tre år efter det att förordningen trätt i kraft borde vi dessutom införa en översynsklausul för penningöverföringar och betalningar via mobiltelefon samt en tidsfristklausul på fem år efter förordningens ikraftträdande.
Slutligen skulle jag vilja gratulera föredraganden till ett utmärkt betänkande om en mycket invecklad och viktig fråga för Europeiska unionen. 
Sophia in ’t Veld,
   . – Herr talman! Jag är ledamot i både utskottet för ekonomi och valutafrågor och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och i den dubbla egenskapen måste jag säga att jag börjar bli riktigt orolig. Med utgångspunkt i de medborgerliga fri- och rättigheterna undrar jag vart vi är på väg om vi försöker uppnå någon sorts ständig och grundlig övervakning av alla medborgare. På det sättet förbigår vi ju hela principen att man är oskyldig tills motsatsen har bevisats!
I egenskap av ledamot i utskottet för ekonomi och valutafrågor är jag orolig för belastningen av näringslivet. Jag tycker faktiskt det är märkvärdigt att kommissionsledamoten med ansvar för den inre marknaden endast talade om kampen mot terrorism i sitt inledningsanförande, eftersom vi faktiskt borde diskutera näringslivet också.
Företag som endast bedriver sin kommersiella verksamhet belastas ju allt mer med insamlingen av uppgifter för polisiära och rättsliga ändamål. Som ett exempel vill jag även uppmärksamma er på direktivet om datalagring och passageraruppgifter. Effektiviteten i alla dessa åtgärder kan ifrågasättas. Vi verkar lita blint på tekniken och på att vi, så länge vi samlar in så mycket uppgifter om allmänheten som möjligt, förr eller senare måste träffa på en terrorrist. I en rapport som nyligen presenterades i Förenta staterna argumenteras det dock lika starkt för det faktum att terrorister i verkligheten inte använder stående order för att ta emot medel för finansiering för brottsliga ändamål utan använder alla möjliga olika kanaler för det ändamålet. Om vi vidtar åtgärder av den här typen så undrar jag uppriktigt sagt om vi inte tvingar ned dessa penningflöden under jorden.
Jag hoppas i alla fall att vi har gjort förslaget litet mer hanterligt för de företag som måste använda det. Jag är till exempel glad att klausulerna om tröskelvärdena på 1 000 euro och 1 000 US-dollar tagits med. Jag undrar om inte tröskelvärdet på 150 euro för donationer till välgörenhetsorganisationer trots allt är litet väl lågt. I detta sammanhang skulle jag återigen vilja betona vikten av det vi kallar ändamålsbegränsning, alltså att dessa uppgifter endast används för det ursprungligen avsedda ändamålet.
Slutligen skulle jag vilja instämma med dem som redan uttryckt sin uppriktiga oro över den ”SWIFT-skandal” som nyligen avslöjades och jag tror att det verkligen är hög tid för en mycket mer principiell diskussion om hur vi här i Europa vill bekämpa terrorism på ett effektivt sätt utan konsekvenser för de grundläggande rättigheterna. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som ni alla vet har Europeiska unionen redan vidtagit en mängd åtgärder i samband med kampen mot terrorism. En av de effektivaste åtgärderna behöver förbättras ytterligare och det är anledningen till att vi nu undersöker den här metoden för att kontrollera flödet av medel.
Inom ramen för kampen mot terrorismen måste vi inte bara stödja de behöriga myndigheterna i bekämpningen av penningtvätt, utan även gå längre genom att vidta åtgärder för att förbättra övervakningen av elektroniska penningtransaktioner där dessa används för att finansiera terrorism. Myndigheterna måste av det skälet kunna spåra elektroniska betalningar från början till slut. Vi behöver dock en praktisk lösning, alltså en lösning som hjälper myndigheterna utan att ställa orimliga krav på betalningsleverantörerna. I de förslag som lagts fram har vi uppnått en rimlig jämvikt mellan dessa krav.
Ett av problemen utgörs av donationer. Mitt eget land Österrike är ett av de länder som står i strålkastarljuset här. Vi vet att donationssystemet missbrukas för att finansiera terrorism. Å andra sidan kan vi inte stoppa donationer till välgörenhetsorganisationer eller för utbildnings- och forskningssyften. Därför är jag för att dessa genomförbara förslag införs för ideella organisationer, inbegripet inom utbildnings- och forskningsområdet.
Jag välkomnar även den genomförbara lösningen med sänkta tröskelvärden. Detta är ett annat resultat av förhandlingarna. Allmänt sett är jag övertygad om att detta kommer att ge oss ett litet men viktigt extra instrument för att skära av terroristfinansieringen och höja säkerhetsnormerna i Europeiska unionen ännu mer. 
Wiesław Stefan Kuc (PSE ).
   – Herr talman! Den föreslagna förordningen är ytterligare en rättsakt som skadar, det vill säga inskränker, de grundläggande rättigheterna. I tidigare förordningar behandlades befolkningsuppgifter, införande av mikrochips och så vidare. Målet med denna åtgärd är att begränsa den finansiella friheten. Den är en fortsättning på de åtgärder som började införas 1978 genom OLAF (då kallad UKLAF) för att bekämpa storskaliga skattebedrägerier som skadade gemenskapens finanser, en verksamhet med nära koppling till organiserad brottslighet.
Hur ska den föreslagna förordningen förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism? Genom att kontrollera de miljarder transaktioner som våra medborgare utför och lagra dem i fem år? Det är jag säker på att den inte kan! Det är bra att både föredraganden och de organ som kommit med yttranden, nämligen utskottet för ekonomi och valutafrågor, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Europeiska centralbanken, påpekat allvarliga brister i den föreslagna förordningen. Låt oss avslutningsvis gå igenom den igen, så att vi inte skapar en förordning som gynnar finansiella och hemliga tjänster. Låt oss hoppas att vi kan undvika att bli deras medarbetare eller offer i framtiden, så som det sker i Polen i dag. 
Charlie McCreevy,
   – Herr talman! För att undvika missförstånd vill jag bekräfta att kommissionen godtar alla de ändringsförslag som rör överenskommelsen, så att detta förslag kan antas redan i första behandlingen. Jag har ordnat med att en förteckning över kommissionens ståndpunkt om alla ändringsförslag kommer att lämnas till sekretariatet för att infogas i protokollet(1).
Vissa ledamöter tog upp frågor i kväll som rör ändringsförslag som kommissionen inte har möjlighet att godta, vilket gäller följande punkter. En tröskel på 1000 euro eller dollar för inkommande överföringar skulle beröva de myndigheter som ansvarar för att bekämpa penningtvätt och finansiering av terroristverksamhet ett effektivt verktyg för att utföra sitt arbete. Under denna tröskel skulle uppgifter om betalarna inte behöva samlas in eller registreras. Risken är att dessa medel skulle kunna användas för att finansiera nya terroristattacker.
Terroristattacker kan organiseras med lite pengar. Man har beräknat att kostnaden för attackerna i Madrid endast uppgick till ungefär 8 000 euro och det är lätt att missbruka alla trösklar för inkommande överföringar genom att dela upp summan som ska överföras i flera betalningar som understiger tröskeln.
Den allmänna tidsfristklausul som skulle begränsa tillämpningen av denna förordning tidsmässigt: den godtogs inte heller av rådet. En sådan klausul skulle vara användbar i vissa fall i samband med bättre lagstiftning, men kommissionen ser inget mervärde i att inkludera denna allmänna klausul i förordningen. Om man införde denna klausul skulle det innebära att de som använder och tillhandahåller betalningstjänster skulle berövas den nödvändiga rättsliga säkerheten.
En övergripande översynsklausul passar utan tvekan bättre för denna förordning. Om översynen visar att ändringar behövs kommer kommissionen att göra dessa, och därför vädjar jag till parlamentet att man godtar denna förståndiga lösning.
När det gäller förordningens bestämmelser omfattar kommittéförfarandet ett särskilt förfarande där kommissionen kan godkänna att medlemsstaterna sluter bilaterala avtal med territorier eller länder utanför gemenskapen. De medlemsstater som får sluta sådana avtal kan dra nytta av undantag från förpliktelserna enligt förordningen. Sådana undantag tillåter medlemsstaterna att behandla överföringar av medel mellan detta land eller territorium och medlemsstaten i fråga som överföringar av medel inom medlemsstaten.
Genom ändringsförslag 103 begränsas kommissionens möjlighet att bevilja sådana godkännanden tidsmässigt, fram till den fram till den 1 april 2008. Att införa en sådan tidsfristklausul är helt klart inte i linje med den överenskommelse som nyligen nåddes om det reviderade kommittéförfarandet. Som en del av denna överenskommelse gick både rådet och parlamentet med på att inte tidsmässigt begränsa de befogenheter som kommissionen beviljats. Av samma anledning är inte heller ändringsförslagen 20, 22 och 24 godtagbara.
En del av er har tagit upp SWIFT-krisen som medierna har rapporterat mycket om under de senaste veckorna. Ni är medvetna om att frågan står på parlamentets dagordning senare denna vecka och min kollega Franco Frattini kommer att göra ett uttalande på kommissionens vägnar. Vi kommer att se till att vi har alla uppgifter om detta fall innan vi fattar något beslut om vidare åtgärder.
När det gäller denna förordning anser kommissionen att den innehåller lämpliga standarder för dataskydd och de behöriga myndigheternas tillgång till dessa data. Er föredragande var förutseende nog att överlämna förslaget till Europeiska datatillsynsmannen som gav en positiv bedömning. Inga problem upptäcktes när det gäller dataskyddsfrågor.
Låt mig än en gång betona att bristande efterlevnad efter den 1 januari 2007 av de överenskomna internationella normerna för en effektiv kamp mot finansiering av terroristverksamhet inte bara kommer att sända ett negativt budskap till det finansiella samfundet om EU:s åtagande att bekämpa terrorism. En bristande efterlevnad skulle även få betydande ekonomiska konsekvenser på grund av avbrott i penningflödet från och till EU.
Kommissionen har varit redo att beakta de farhågor som har funnits. Den kompromiss som hittats är bra. Den kommer att göra EU till en säkrare plats och visa att EU lever upp till sitt ansvar i världen. Jag räknar med ert stöd för att vi framgångsrikt ska kunna slutföra detta ärende nu under förstabehandlingen och således undvika långdragna diskussioner och förmodligen mindre tillfredsställande resultat vid en andra behandling. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00. 

Bilaga – kommissionens ståndpunkt
Kommissionen kan helt godta följande ändringsförslag: 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 12, 13, 15, 16, 17, 25, 27, 30, 31, 32, 33, 35, 37, 39, 41, 43, 45, 47, 48, 50, 53, 55, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 69, 71, 73, 75, 77, 80, 86, 90, 91, 94, 96, 98, 99, 101, 106, 108, 110, 112, 114, 115, 117, 119, 121, liksom ändringsförslag 126 till 140, medräknat båda.
Kommissionen har inte möjlighet att godta något av de andra ändringsförslagen. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0229/2006) av Andrzej Jan Szejna för utskottet för rättsliga frågor om den senaste utvecklingen av och planerna för bolagsrätten (2006/2051(INI)). 
Andrzej Jan Szejna (PSE ),
   . – Herr talman! Syftet med detta initiativbetänkande om den senaste utvecklingen av och planerna för bolagsrätten är att reagera på åtgärder som kommissionen har vidtagit samt utarbeta en strategisk plan för parlamentet om ytterligare åtgärder inom området bolagsrätt. Stora framsteg har gjorts i genomförandet av handlingsplanen 2003. Ytterligare åtgärder behövs dock för att nå de mål som angivits i den ändrade Lissabonstrategin, för vårt åtagande att öka tillväxt och sysselsättning, för att stärka och öka industrins konkurrenskraft och förbättra villkoren för företagande samt för att främja ett socialt Europa.
Europaparlamentet uppmanar kommissionen att garantera att de åtgärder som vidtagits för att modernisera bolagsrätten och företagsstyrningen är, och kommer att vara, i linje med lagstiftningen inom berörda sektorer. Europaparlamentet betonar även vikten av att ta hänsyn till EG-domstolens rättspraxis när det gäller principen om fri etableringsrätt.
Parlamentet uppmanar kommissionen att fatta beslut om ytterligare åtgärder för att utveckla bolagsrätten och i det sammanhanget ta hänsyn till den europeiska sociala modellen, särskilt de anställdas deltagande. Bättre reglering och förenkling av lagstiftningen är mycket viktigt för att öka sammanhanget och tydligheten i gemenskapsrätten, särskilt inom området bolagsrätt. Detta borde dock inte vara det enda målet. Först och främst borde vi ange de områden där det behövs ytterligare initiativ på EU-nivå för att uppnå de mål som nämnts tidigare. Vi borde undersöka om det finns ett behov av att konsolidera hela bolagsrätten i en enda rättsakt eller om den första etappen av konsolideringsprocessen endast borde omfatta vissa områden.
Kommissionens beslut att ta tillbaka vissa lagförslag, inom områden där den redan borde ha märkt det intresse som de berörda företagen visat, kan inte motiveras med behovet av bättre lagstiftning. Europaparlamentet borde omedelbart engageras i utarbetandet, definitionen och antagandet av åtgärder för att förenkla lagstiftningen. Inom en EU-ram för företagsstyrning bör lämpliga institutionella villkor fastställas för att främja långsiktig lönsamhet och anställningstillfällen, definiera mekanismer som förhindrar vanskötsel och garanterar insyn och ansvarsskyldighet när det gäller investeringar och avkastning på dem. Vi får inte heller glömma att arbetstagarna utgör ett företags humankapital. De anställda är inte bara viktiga i avtalssammanhang utan de är även investerare och medborgare i Europeiska unionen. De anställda ska ses som delaktiga i företaget, på samma sätt som aktieägarna, i den bemärkelsen att de utsätts för risker på grund av de val företaget gör.
Europaparlamentet uppmanar även kommissionen att ta mer hänsyn till små och medelstora företags behov i framtida lagstiftningsförslag och vid översynen av nuvarande lagstiftning och komma ihåg att de skapar anställningstillfällen och utgör en viktig tillväxtfaktor.
Inom området bolagsrätt välkomnar Europaparlamentet kommissionens förslag om parlamentets och rådets direktiv om rösträtt för aktieägare i bolag som har sitt säte i någon av medlemsstaterna och vars aktier upptagits till handel på en reglerad marknad. Europaparlamentet välkomnar även överenskommelserna om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv när det gäller att bilda ett aktiebolag samt att bevara och ändra dess kapital, samt förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktivet om årsbokslut i vissa typer av bolag och om sammanställd redovisning.
Europaparlamentet borde alltid delta i debatten om fastställande av ytterligare prioriteringar inom området bolagsrätt och företagsstyrning. Detta innebär bland annat att parlamentet regelbundet bör få information om expertgruppernas diskussioner. När det gäller bolagsrätt förväntar sig parlamentet att kommissionen främst garanterar att företagen kan välja olika styrelsesystem, inbegripet möjligheten att välja mellan ett monistiskt och dualistiskt system utan att lagstiftning som definierar företagsstyrelsens rättigheter och skyldigheter behöver antas. För det andra förväntar sig parlamentet att kommissionen undersöka möjligheterna att ändra principerna i stadgan för Europabolag vad gäller hur sådana företag bildas så att reglerna förenklas och anpassas till marknadens krav. För det tredje förväntar sig parlamentet att kommissionen lägger fram ett förslag om europeiska privatägda företag för att uppfylla de små och medelstora företagens behov.
Europaparlamentet beklagar att kommissionen redan har beslutat att dra tillbaka två förslag: Förslaget till förordning om stadgar för europeiska föreningar och förslaget om stadgar för europeiska ömsesidiga bolag, liksom de två förslagen till direktiv som skulle komplettera dessa stadgar i fråga om de anställdas inflytande. Vi noterar dock att kommissionen i sin handlingsplan 2003 tillkännagivit sin avsikt att aktivt stödja lagstiftningsprocessen rörande dessa stadgar.
Vi uppmanar kommissionen att utarbeta ny lagstiftning om stadgarna för europeiska ömsesidiga bolag och stadgarna för europeiska föreningar. Europaparlamentet uppmanar även kommissionen att inom en snar framtid lägga fram ett förslag om det fjortonde bolagsrättsdirektivet om gränsöverskridande förflyttning av aktiebolags säte. Europaparlamentet förväntar sig att kommissionen, i tillämpliga fall, endast lägger fram förslag till lagstiftning om principen om ”en aktie en röst” först efter översynen av Europaparlamentets och rådets direktiv om uppköpserbjudanden.
Slutligen skulle jag vilja tacka föredraganden för yttrandet, Klaus-Heiner Lehne, vars utmärkta kommentarer ökat värdet av detta betänkande. 
Charlie McCreevy,
   – Herr talman! Jag välkomnar varmt Andrzej Jan Szejnas betänkande och dagens debatt om den senaste utvecklingen och framtidsutsikterna för bolagsrätten. Detta betänkande kommer i rättan tid eftersom vi precis har avslutat vårt samråd om framtida prioriteringar i handlingsplanen för bolagsrätt och företagsstyrning. Vår detaljerade rapport om detta samråd kommer inom kort att finnas tillgänglig på Internet.
Jag vill tacka Andrzej Jan Szejna och hans kolleger i utskottet för rättsliga frågor och Klaus-Heiner Lehne med kolleger i utskottet för ekonomi och valutafrågor för deras insatser i detta arbete.
Vårt samråd har varit framgångsrikt. Vi fick mer än 250 svar och runt 300 personer deltog aktivt i vår öppna utfrågning den 3 maj. De åsikter som uttrycktes i svaren till det offentliga samrådet bekräftades under utfrågningen.
Vilka är de huvudsakliga lärdomarna av samrådet? För det första fanns det ett överväldigande stöd bland aktieägarna för tillämpningen av principerna om ”bättre lagstiftning”. De som svarade lovordade samrådet. De stödde åtagandet att strikt tillämpa subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. De välkomnade också kommissionens åtagande att genomföra systematiska konsekvensutredningar före alla eventuella lagstiftningsinitiativ. En majoritet av dem som svarade stödde målet att förenkla. De flesta aktieägare ansåg dock att en omarbetning var olämplig. Aktieägarna vill inte att vi riskerar att öppna Pandoras ask. En kodifiering eller konsolidering verkar vara det mest lämpliga.
För det andra, och när det gäller handlingsplanens fortsatta relevans och särskilt de åtgärder som föreslagits, stödde de som svarade i allmänhet det arbete som utförts sedan 2003. Det rådde dock delade åsikter om detaljerna i de åtgärder som föreslagits på medellång och lång sikt. Flertalet uttryckte ”lagstiftningsleda”.
Men den allmänna åsikten var att man skulle fortsätta arbetet med att möjliggöra en lagstiftning för att öka företagens rörlighet inom EU eller underlätta omstruktureringar av företag. De allra flesta begärde att ett fjortonde bolagsrättsdirektiv om gränsöverskridande förflyttning av aktiebolags säte ska antas. Ett stort antal av dem som svarade bad också kommissionen att lägga fram ett förslag till en europeisk stadga för privata företag. Dessutom ville många aktieägare att man skulle fokusera mer på småföretag.
För det tredje var åsikterna splittrade när det gällde detaljerna i de åtgärder som föreslagits i handlingsplanen inom området för företagsstyrning. Det fanns ett allmänt stöd för att undersöka vissa frågor på EU-nivå, till exempel frågan om ”en aktie en röst”, åtminstone genom att göra en utredning, eller aktieägarnas rättigheter. Åsikterna var mer förbehållsamma i fråga om offentliggörandet av institutionella investerares policy vad avser rösträtt. Det fanns ett tydligt motstånd mot att anta en EU-bestämmelse om olaga affärsmetoder, liksom mot en eventuell harmonisering av lagstiftningen när det gäller att diskvalificera styrelseledamöter.
Parlamentets betänkande förser kommissionen med mycket användbara bidrag för att utarbeta en strategisk plan för vidare åtgärder. Ni understryker de tendenser som iakttagits under samrådet om nödvändigheten att ta mer hänsyn till de små företagens behov, kravet på ett fjortonde bolagsrättsdirektiv om gränsöverskridande förflyttning av aktiebolags säte och motståndet mot antagandet av ett europeiskt initiativ inom området för regler om olaga affärsmetoder.
Det är för tidigt för oss att i detta skede svara detaljerat på alla de frågor som tagits upp. Jag har hört de åsikter som uttryckts. På grundval av samrådets resultat och det betänkande som debatterats i dag kommer vi att snart göra ett uttalande där vi kommer att ange våra prioriteringar för den närmaste framtiden.
Våra åsikter sammanfaller oftast. Jag välkomnar detta. Kommissionen och parlamentet måste arbeta hand i hand om vi vill utveckla en rättslig ram som verkligen förstärker den europeiska ekonomins konkurrensförmåga. 
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ),
   –Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig börja med att rikta ett särskilt tack till Andrzej Jan Szejna, föredraganden i det ansvariga utskottet, för vårt nära och givande samarbete. Detta är ett oerhört viktigt betänkande, eftersom det klargör parlamentets syn på vilka prioriteringar vi vill fortsätta att driva i arbetet med att genomföra resten av den gamla handlingsplanen om bolagsrätt under den här mandatperioden, och det visar hur långt vi vill gå för att få kommissionen att lägga fram konkreta förslag under den här perioden.
Jag blev inte överraskad över det breda samtycket i den politiska debatten, inte bara mellan de stora politiska grupperna utan även mellan de små, när det gäller sakinnehållet i de betänkanden som antogs med bred majoritet i både utskottet för ekonomi och valutafrågor och därefter i utskottet för rättsliga frågor. Enligt min grupp är detta också ett övertygande skäl för oss att avslå alla ändringsförslag som under tiden har lagts fram för behandling i plenum. Betänkandet är bra som det är och får inte urvattnas av ändringsförslag som också kan kullkasta tidigare kompromisser. Därför kan vi i PPE-DE-gruppen inte stödja de ändringsförslag som nu ligger på bordet.
Tillåt mig tillägga en synpunkt på frågan om ”en aktie en röst”. Det fanns olika ståndpunkter i den frågan, inte bara under diskussionerna i utskottet för ekonomi och valutafrågor, utan även i utskottet för rättsliga frågor. När vi förhandlade om uppköpsdirektivet blev vi medvetna om dessa skillnader. Även då lyckades vi hitta ett rimligt samförstånd. Samförståndet går helt enkelt ut på att vi först och främst bör vänta tills alla beställda undersökningar är gjorda och sedan invänta utvärderingen av uppköpsdirektivet 2012–2013. I slutet av nästa mandatperiod kan beslut fattas om det krävs ytterligare förslag. Detta är ett bra exempel på en förnuftig kompromiss.
Avslutningsvis vill jag tacka alla inblandade. Detta är ett bra betänkande som förtjänar bred majoritet i parlamentet. 
Andreas Schwab,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja ansluta mig till Klaus-Heiner Lehne och tacka föredraganden.
Detta betänkande – som egentligen inte passar in bland alla de olika betänkanden om bolagsrätt som tidigare har antagits i parlamentet, framför allt på grund av dess särskilda status som ett initiativ av ett parlamentsutskott – bidrar till att fylla en verklig lucka. Kommissionen bör nu fylla luckan helt under kommande år, med hjälp av egna initiativ. Vi inväntar ivrigt kommissionsledamotens uttalande om kommande steg inom området bolagsrätt. För som vi alla vet är den europeiska bolagsrätten en viktig del av EU:s inre marknad och ett viktigt instrument för den fortsatta företagsintegrationen, särskilt när det gäller små och medelstora företag.
Detta innebär att vår politik är en politik som direkt skapar sysselsättning. Verkligt många arbetstillfällen kan bara skapas om de små och medelstora företagen får specifikt stöd. Små och medelstora företag kan dessutom dra särskild fördel av denna typ av bolagsrätt, eftersom den sänker konsultkostnaderna och eftersom en harmoniserad rättslig form skulle göra det enklare att starta företag, vilket vi också vill uppmuntra till på ett gränsöverskridande plan – som ni sa, herr kommissionsledamot – genom att förbättra rörligheten.
Därför anser jag att det är rätt att kommissionen tar initiativ till att förenkla bildandet av europeiska privata företag i framtiden. Vi har givetvis redan Klaus-Heiner Lehnes förslag om att parlamentet bör främja kommissionens verksamhet genom ett förslag till lagstiftningsresolution.
Jag välkomnar också det faktum att förslaget om introduktion av ett europeiskt privat företag – ett inslag i handlingsplanen från 2003 – nu kommer att återupplivas. Ändringsförslagen i detta betänkande, som särskilt inriktas på redovisningsstandarder, är enligt min mening mycket viktiga, och därför ber jag er, herr kommissionsledamot, att ta dessa ändringsförslag under övervägande. 
Pervenche Berès,
   – Herr talman! Jag vill först och främst tacka och gratulera parlamentets föredragande.
Herr kommissionsledamot! På det här området befinner ni er i en verkligt paradoxal situation. Sedan maj 2003 har ni haft en handlingsplan som skulle ge er möjligheten att påverka debatten, som pågår i alla medlemsstater. Sanningen är dock att kommissionen arbetar med en hastighet som gör att varje medlemsstat under tiden har hunnit förbereda sig för förhandlingarna på EU-nivå. Så i stället för att inleda en europeisk process om nya frågor ger ni medlemsstaterna tid att anta egna förslag, vilket gör utvecklingen av styrelseformer på EU-nivå mer komplicerade. Framför allt på grund av att detta är en fråga där den transatlantiska dimensionen inte får underskattas. EU skulle vara bättre förberett om det låg längre fram i utvecklingen av styrelseformerna på EU-nivå.
Jag är lite förvånad över min kollega Klaus-Heiner Lehnes reaktion på de framlagda ändringsförslagen – men han lyssnar inte på mig, så jag får gå och tala om det för honom efteråt – när han säger att om både det ena och det andra ändringsförslaget från socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet antogs skulle betänkandet urvattnas ännu lite mer. Enligt min mening bör man återigen diskutera att tillföra en eller två värdefulla omnämnanden om företagsstyrning till resolutionsförslagets 47 punkter.
När det gäller den dubbla rösträtten anser jag för min del att vi kom fram till en tillfredsställande jämvikt i uppköpsdirektivet. Till skillnad från kommissionsledamoten menar jag inte att debatten bör tas upp på nytt, framför allt eftersom frågan inte gäller huruvida en eller annan nationell modell är förkastlig, utan snarare hur ett organ med medborgare och aktieägare kan inrättas för att få bukt med den flyktiga och statslösa karaktären på dagens aktieägare i de största börsnoterade företagen. Vi bör uppmuntra långsiktigt aktieägande, anställdas aktieägande och insyn i chefernas löner.
Där bör ni lägga er energi, herr kommissionsledamot. 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   – Herr talman! Jag blev mycket glad när jag fick reda på att arbetet med att modernisera bolagsrätten och stärka företagsstyrningen i Europeiska unionen skulle fortsätta. I mitt arbete som advokat har jag ofta stött på problem som beror på att bolagsrätten och företagsstyrningen inte har anpassats efter verkligheten. Jag anser att riktlinjerna i Lissabonstrategin har bidragit avsevärt till framstegen i arbetet med denna fråga. Vi får inte förringa den funktion som de små och medelstora företagen fyller, som är den bästa motorn för ekonomin. Därför är det betryggande att se att kommissionen också har noterat behovet av att skapa bästa möjliga förutsättningar för just den typen av verksamhet.
Vi behöver särskilt ägna oss åt en lämplig analys av dessa förutsättningar. Alla hinder, inklusive administrativa, bör avlägsnas så fort som möjligt. Jag håller med om att det betänkande vi diskuterar bör innehålla en plan för ytterligare insatser från Europaparlamentets sida när det gäller åtgärder på området bolagsrätt. Det fanns inga särskilda svårigheter med att genomföra handlingsplanen från 2003. Huvudmålen, som att öka företagens effektivitet eller konkurrenskraft och att stärka aktieägarnas rättigheter, är fortfarande relevanta i dag.
Vi måste emellertid vidta ytterligare åtgärder för att uppnå målen i Lissabonstrategin, genom att visa vårt åtagande för att öka sysselsättningen, öka konkurrenskraften i industrin och förbättra villkoren för entreprenörskap liksom – och detta är särskilt viktigt – vårt åtagande att stödja det s.k. sociala Europa. Kommissionen får inte dröja med att lägga fram ett fjortonde bolagsrättsdirektiv om överföring till andra länder av registrerade enheter inom aktiebolag med begränsad ansvarighet. 
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ).
   – Herr talman! Herr kommissionär! Bättre och enklare lagstiftning och förebyggande åtgärder mot missbruk ställer sig de flesta bakom. Öppenhet och insyn är ofta bra instrument för att uppnå detta. Politiker har ofta en tendens att tro att företag är offentliga institutioner som politikerna äger, men så är det inte. Företag är egendom, värden som tillhör dess ägare, inte politikerna. Äganderätten är själva grunden för marknadsekonomin. Låt inte marknadskrafterna sättas ur spel. Ändras spelreglerna så vantrivs företagen; det är dåligt för alla. Företag behöver fasta långsiktiga spelregler.
Min oro i dagens ärende gäller rösträttsreglerna. Medlemsstaterna har olika modeller för att ta tillvara företagens intresse av att utveckla sina företag, företagarnas intressen. Sverige har en modell som garanterades i den kompromiss som vi träffade i april 2004. Jag skulle uppskatta om Klaus-Heiner Lehne också lyssnade på anförandet.
Jag är därför mindre förtjust i den externa utredning som ska göra en översyn av rösträttsreglerna eftersom erfarenheten är att den där utredningen har en tendens att vara lite ensidig. Det faktum att objektivitet har skrivits in i kraven på arbetsgruppen visar ju på en bristande tilltro redan från början. För någon garanti för objektivitet finns det inte. Därför vore det lämpligt att man hade representanter för det nordiska systemet i denna grupp, så att man skapade ett förtroende i Norden när man slutligen kommer med något slags resultat. Det skulle jag gärna vilja att Klaus-Heiner Lehne lyssnar lite på.
Detta är visserligen ett initiativbetänkande, men det får inte användas på ett sådant sätt att man låser utvecklingen efter 2012. Om stora länder behåller sina rösträttsregler och sitt korsägande, så ska små länder också kunna göra det. Vi har en ”deal”, den ska hållas. Det finns ingenting som säger att den måste frångås år 2012, den kan förnyas. Pacta sunt servanda. 
Ieke van den Burg (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera Andrzej Jan Szejna till hans betänkande. I utskottet för ekonomi och valutafrågor skulle vår grupp med glädje ha kunnat tillägga en hel rad saker, men vi begränsade dem till ett fåtal punkter, närmare bestämt de som också Klaus-Heiner Lehne nämnde, som jag vill tacka för att ha visat kompromissvilja. I likhet med Pervenche Berès anser jag dock att det som vi har tillfogat ändringsförslagen för behandlingen i plenum inte strider mot den kompromissen. Jag återkommer senare till den punkten separat.
I sitt betänkande intar Andrzej Jan Szejna ett brett förhållningssätt, vilket tilltalar mig. Till skillnad från Charlotte Cederschiöld anser jag att det är viktigt – och det var också ämnet för den debatt som hölls tidigare i kväll – att företagen inte bara ska vara aktieägarnas egendom. Aktieägare har aktier, men ett företag är något mer än ett papper eller ett investeringsobjekt. Företag fungerar i den verkliga ekonomin, där det finns andra intressen än aktieägarnas.
Därför vill jag särskilt framhålla skäl F och den allmänna punkten 3, det avsnitt som rör de anställdas delaktighet i företagets beslutsprocess samt den tes som framförs i betänkandet om att detta också bör utgöra ett väsentligt led i företagsstyrningen och bolagsrätten. Jag hoppas att Charlie McCreevy kan hålla med parlamentet om detta och se till att detta också kommer att bli en viktig del i det framtida arbetet.
Med tanke på att det är mycket viktigt att detta inte kan kringgås av exempelvis ett europeiskt bolag och ett byte av kontor har vi lagt fram ett antal ändringsförslag för det ändamålet. Jag hoppas att Klaus-Heiner Lehne kommer att se över frågan på nytt – även om han inte tycks lyssna just nu – för att se om han kan stödja dem. 
Donata Gottardi (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle också vilja lyfta fram ett antal viktiga frågor i betänkandet. Bland annat får den europeiska sociala modellen ett uttryckligt erkännande, trots de olika nationella förhållningssätten till bolagsrätt, och här framhålls sambandet mellan bolagsrätt och företagsstyrning å ena sidan och socialpolitik, bland annat genom företagens sociala ansvar, å andra sidan.
Europaparlamentet prioriterar relationerna till aktieägarna och förankrar därmed företagens sociala ansvar i företagsstyrningsprocesserna, och utnyttjar således den bästa möjligheten i det avseendet.
Jag skulle också vilja nämna det uttryckliga erkännandet av att det krävs ett beroendeförhållande för företagsledarna samt insyn i lönerna, liksom att arbetstagarna och deras företrädare bör garanteras rättigheter att delta i företagets beslutsfattande.
Jag vill återigen hävda att det är nödvändigt att skapa möjligheter till samordning med finansmarknaderna, för att lämplig hänsyn ska kunna tas till hur den verkliga ekonomin utvecklas, och jag hoppas att dessa förslag så snart som möjligt införlivas i nationell lagstiftning på ett lämpligt och korrekt sätt. 
Charlie McCreevy,
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka ledamöterna för deras kommentarer och iakttagelser.
Vi hade möjligheten att ta itu med en del av frågorna för två veckor sedan när jag träffade utskottet för rättsliga frågor för att diskutera den årliga politiska strategin. Låt mig upprepa att jag välkomnar betänkandet som parlamentets bidrag till att upprätta prioriteringar och utveckla en strategisk plan för vidare åtgärder. Som jag sa kommer vi snart att offentliggöra hur vi kommer att överföra de identifierade prioriteringarna.
En del problem togs upp och jag noterar särskilt oenigheten om ett antal områden, exempelvis när det gäller ”en aktie en röst”. Jag är mycket medveten om den debatt som fördes om denna fråga innan jag blev kommissionsledamot och Klaus-Heiner Lehnes råd att vi bör invänta offentliggörandet av studien är förmodligen det bästa. 
Om man tittar tillbaka på det som har sagts här och de omfattande diskussioner som tidigare har förts om denna fråga anser jag att detta har lyft fram att det finns olika kulturer och olika etiska normer när det gäller både bolagsrätt och företagsstyrning inom hela Europa. Det här är något vi alla bör tänka på, och som jag verkligen kommer att göra i allt jag rekommenderar inom just detta område. Jag anser att detta också lyckades tack vare det som andra talare sa, såsom Pervenche Berès, som talade om att gå mot en viss grad av EU-harmonisering inom en del av dessa områden. Det skulle vara mycket svårt att harmonisera bolagsrättsåtgärder inom EU på grund av de olika kulturerna och traditionerna och de olika metoder som har utvecklats i många av medlemsstaterna. Situationen är inte densamma i alla medlemsstater och jag kommer verkligen att ta hänsyn till detta i alla förslag jag lägger fram och när jag beslutar vad som är det bästa och mest effektiva sättet att få saker uträttade på EU-nivå.
Det är viktigt att komma ihåg de olika konfliktområden vi har haft tidigare och jag kommer sannerligen att även beakta dem i alla rekommendationer jag lägger fram. 

 – Debatten är avslutad. Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0201/2006) av Caroline Lucas för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om att minska luftfartens påverkan på klimatförändringen (2005/2249(INI)). 
Caroline Lucas (Verts/ALE ),
   – Herr talman! Jag vill börja med att säga att jag varmt välkomnar kommissionens meddelande om att minska luftfartens påverkan på klimatförändringen och att jag i mitt betänkande starkt stöder kommissionens ståndpunkt om att ett omfattande åtgärdspaket behövs för att ta itu med luftfartens fulla påverkan på klimatförändringen. Jag vill också tacka skuggföredragandena från de andra politiska grupperna för deras goda arbete och samarbete.
Utgångspunkten för mitt betänkande är att luftfartens nuvarande ökningstakt är helt ohållbar, även om den har gett samhället oerhört många fördelar. Mellan 1990 och 2003 ökade EU:s internationella utsläpp från luftfarten med 73 procent, vilket motsvarar en årlig ökning på över 4 procent. I denna takt kommer de tilltagande utsläppen från luftfarten att omintetgöra mer än en fjärdedel av de minskningar som krävs för att uppnå EU:s Kyotomål 2012. Dessutom uppskattas luftfartens totala påverkan på klimatet utgöra två till fyra gånger koldioxidpåverkan, även utan att ta med den eventuella påverkan av den tilltagande förekomsten av cirrusmoln i beräkningen.
Industrins ansträngningar att minska utsläppen är naturligtvis välkomna. Men enligt Eurocontrols (Europeiska organisationen för säkrare flygtrafiktjänst) prognoser beräknas antalet flygningar som företas varje år inom EU fördubblas till 2020 jämfört med 2003. Det är uppenbart att takten i de tekniska förbättringarna – som historiskt sett ligger på ungefär 1–2 procent per år – kommer att vara otillräcklig för att uppväga denna enorma ökning.
Därför är det uppenbart att det behövs brådskande åtgärder. Internationell luftfart omfattas inte av Kyotoprotokollet eller andra åtaganden. I artikel 2.2 i Kyotoprotokollet uppmanas staterna att sträva efter att minska utsläppen av växthusgaser från denna källa genom Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO) men det finns för närvarande inga planer för en helhetslösning i ICAO. Detta gör att det är ytterst viktigt att EU visar ledarskap och utnyttjar fördelarna med att föregå med gott exempel och vidta tidiga regionala åtgärder. Rådets slutsatser från december 2005 bekräftar ånyo detta genom att man begär ”särskilda åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser från luftfarten om man inte enas om sådana åtgärder inom ramen för ICAO senast 2002”.
Därför välkomnar jag erkännandet i meddelandet att vi behöver detta omfattande åtgärdspaket, inklusive lagstiftande, ekonomiska, tekniska och operativa instrument. Planen att verka för att skatter på flygfotogen införs är i synnerhet mycket viktig eftersom det råder en obalans mellan behandlingen av luftfart och andra transportmedel. Detta bör genast påbörjas med att all inrikes luftfart och luftfart inom EU beskattas – med möjlighet att undanta alla lufttrafikföretag på sträckor som trafikeras av lufttrafikföretag från länder utanför EU. De pågående omförhandlingarna av luftfartsavtal måste fortsätta så att lufttrafikföretag från länder utanför EU gradvis kan beskattas på lika grunder som EU-lufttrafikföretagen.
Om befrielsen från mervärdesskatt upphörde skulle villkoren utjämnas ytterligare och det skulle också föra med sig skatte- och miljöfördelar. Kollegerna kommer att se att jag har återfört ett ändringsförslag för att försöka uppnå detta.
Förbättringar i flygledningstjänsten skulle kunna minska den genomsnittliga bränsleförbrukningen med mellan 8 och 18 procent, med påföljande minskningar av alla utsläpp från motorer. 
Alla dessa åtgärder är nödvändiga, men fokus i kommissionens förslag och således i mitt betänkande ligger huvudsakligen på utsläppshandeln. Jag håller med om att den har potential att spela en roll men endast under förutsättning att alla system är ordentligt utformade. För det första är det uppenbart att andra politiska instrument måste införas tillsammans med ett system för utsläppshandel för att ta itu med hela påverkan på klimatet. Det mest effektiva beteendet skulle troligen framkallas av instrument som är direkt kopplade till effekten i fråga, som till exempel en koldioxidavgift, även om multiplikatorer på koldioxidutsläppen är ett provisoriskt alternativ. Detta är ytterst viktigt, för om vi inte har en parallell utsläppsavgift eller använder multiplikatorer för att täcka luftfartens icke-koldioxideffekter, blir följden av att köpa utsläppsrättigheten för ett ton koldioxid från en annan sektor med mycket lägre icke-koldioxideffekter i verkligheten rent negativ för miljön.
För det andra är ett separat slutet system för luftfarten ytterst viktigt åtminstone som ett pilotprojekt eftersom det, förutom de administrativa svårigheter som det innebär att inkludera luftfarten i EU:s gemensamma system för utsläppshandel (ETS), finns många sektorer som redan ingår i EU:s system för handel med utsläppsrätter som oroar sig för den möjliga effekt det skulle få för kolpriserna om luftfarten släpptes in. Man påpekar att luftfarten är en skyddad sektor och därför skulle kunna tolerera högre priser än många andra. Det finns en mycket verklig risk att ett överdrivet tryck på sårbara, energiintensiva industrier skulle kunna leda till att det generella taket luckras upp.
Det skulle också vara opraktiskt för luftfarten att gå med i det gemensamma ETS före 2012. Jag anser inte att vi kan vänta ytterligare sex år innan vi agerar, så vi bör dra nytta av perioden 2008–2012 genom att åtminstone driva ett pilotprojekt. Hur luftfarten än slutligen skulle införlivas i ett bredare ETS skulle man också behöva en övre gräns för hur många utsläppsrättigheter luftfartssektorn skulle få köpa från marknaden för att se till att sektorn själv börjar göra en del av dessa nedskärningar.
Slutligen, om kollegerna på något sätt är osäkra på hur viktigt ett separat system är, bör de överväga det som en chefsekonom på British Airways sa, som i förra veckan erkände att om flygbolagen gick med i det nuvarande systemet för utsläppshandel skulle deras utsläpp helt enkelt fortsätta att öka i en oroväckande takt: de skulle helt enkelt köpa utsläppsrättigheter som aldrig förr, deras egna utsläpp skulle inte minska och luftfarten skulle fortfarande bära ett enormt ansvar för klimatkrisen.
Därför uppmanar jag kollegerna att rösta för detta betänkande som kommer att sända en mycket tydlig signal till kommissionen och rådet om att parlamentet söker ambitiösa men realistiska förslag inom detta område.
Stavros Dimas,
   – Herr talman! Jag skulle vilja gratulera Caroline Lucas och tacka för hennes betänkande. Jag vill också tacka Europaparlamentets utskott för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet för att ha antagit betänkandet enhälligt och Europaparlamentets utskott för transport och turism samt föredraganden av dess yttrande, Jeanine Hennis-Plasschaert, för att ha samtyckt till att låta luftfarten ingå i Europeiska unionens system för handel med rätter att släppa ut växthusgaser.
Luftfartssektorn bidrar med ungefär tre procent av koldioxidproduktionen i Europeiska unionen, men den andelen ökar snabbt. Som Caroline Lucas sa tidigare kommer andelen att ha ökat med 150 procent år 2012 i jämförelse med 1990, alltså på bara några få år, vilket innebär knappt fem procent per år.
Denna ökningstakt för koldioxid bidrar givetvis till att förvärra växthuseffekten, och det bör noteras att koldioxid inte är det enda som flygplan släpper ut – det finns fler sidoeffekter, till exempel utsläpp som medverkar till att bilda andra växthusgaser. Luftfartens bidrag till växthuseffekten är därmed mycket större än de tre procent som rapporteras för koldioxid.
Som Caroline Lucas också påpekade omfattar Kyotoprotokollet inte en begränsning av luftfartens utsläpp av koldioxid, även om detta självklart nämns, i artikel 2.2. Europeiska kommissionen vill just därför fortsätta sina nuvarande insatser och påskynda sina kommande åtgärder för att låta luftfart och sjöfart ingå i det system som kommer att fastställas för perioden efter 2012.
Men det är ännu flera år kvar till den perioden, vilket innebär att systemet för handel med utsläppsrätter måste inkludera gaser, så att vi kan begränsa växthuseffekten genom att tillämpa Europaparlamentets och rådets medbeslutandeförfarande. Luftfarten kan bidra till att begränsa växthuseffekten. Det är viktigt att denna sektor inte får en fördel i förhållande till andra sektorer som bidrar till att begränsa växthuseffekten. Vi vill med andra ord inte att andra sektorer ska få det sämre än luftfarten.
Därför är det särskilt uppmuntrande att relevanta betänkanden har lagts fram av parlamentsutskotten och att Europeiska unionens ministerråd (miljö) och EU:s stats- och regeringschefer vid Europeiska rådets möte i december förra året enades om att låta luftfarten ingå i handelssystemet och uppmuntrade Europeiska kommissionen att föreslå relevant lagstiftning enligt medbeslutandeförfarandet.
Jag skulle vilja formulera tre kommentarer till de synpunkter som framfördes av miljöutskottet och de synpunkter som Caroline Lucas tidigare framförde:
För det första: skulle det vara bättre att ha ett stängt eller ett öppet system för luftfarten? I betänkandet från Europaparlamentets utskott förordas ett stängt system, ett separat system för luftfarten, antingen som ett permanent system eller som ett pilotsystem fram till 2012. Kommissionen har intagit ett annat förhållningssätt: den anser att ju större räckvidd handelssystemet har, desto mindre blir kostnaden för att minska koldioxidutsläppen, och luftfarten kommer därmed att få lägre kostnader utan att den positiva miljöeffekten minskas.
Jag skulle på samma sätt vilja följa upp Caroline Lucas tankar om en skatt på flygfotogen, det bränsle som används för flygplan. Som ni tidigare sa finns det bilaterala avtal som i princip undantar luftfarten från skatt. Sedan 2003 har kommissionen naturligtvis föreslagit EU-lagstiftning som tillåter medlemsstaterna att beskatta bränsle på inrikesflygningar och, enligt överenskommelse med ett annat land, att tillåta beskattning av flygningar mellan de två länderna i fråga.
Kommissionen fortsätter och kommer att fortsätta sina insatser för att länder utanför EU ska ta bort skatteundantaget för flygfotogen, i enlighet med vad ni tidigare sagt, eftersom detta uppenbart inte har några positiva miljöeffekter.
Jag skulle vidare vilja framföra en kommentar om handelssystemets geografiska räckvidd: kommissionen har föreslagit att alla flygningar från flygplatser i Europeiska unionen ska omfattas och parlamentsutskottet har föreslagit att alla flygningar till eller från flygplatser inom EU och flygningar som korsar EU:s luftrum ska omfattas. Vi anser att kommissionens metod är enklare och effektivare och skulle göra det enklare att utvidga systemet till att omfatta andra länder.
Men eftersom parlamentet, flygbolagen själva och icke-statliga organisationer har föreslagit att alla flygningar till och från flygplatser i Europeiska unionen bör ingå kommer kommissionen utan tvekan att granska det alternativet inom ramen för en grundlig undersökning av vilka konsekvenser detta kan få, innan vi lägger fram vårt förslag enligt medbeslutandeförfarandet, vilket vi hoppas kunna göra före årets slut.
Slutligen vill jag säga att det självklart finns andra åtgärder att vidta än att inkludera luftfarten i handelssystemet, till exempel de ni nämner: att förbättra flygtrafiken, att investera i forskning så att miljövänligare teknik kan utvecklas, förbättras och användas, att eventuellt använda biobränslen för flygplan – även om detta fortfarande befinner sig i forskningsskedet – och en rad andra åtgärder som kan tillämpas parallellt för att dämpa luftfartens påverkan på klimatförändringen. 
Jeanine Hennis-Plasschaert (ALDE ),
   . – Herr talman! För det första vill jag tacka kommissionsledamot Stavros Dimas för det realistiska inlägg han gjorde för en stund sedan. Jag stöder i högsta grad de synpunkter han framförde till utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. I ett meddelande från kommissionen granskas mycket riktigt olika alternativ, och man tittar också kort på en mer konsekvent tillämpning av energibeskattning. Kommissionen medger samtidigt att det senare inte kan betraktas som en hörnsten i en strategi för effektiv bekämpning av klimatförändringar.
Till slut drog kommissionen slutsatsen i sitt meddelande att marknadsbaserade instrument helt klart är effektivast. Man enades om handel med utsläppsrätter, och det är en slutsats jag stöder fullt ut. Den är miljömässigt effektiv och ekonomiskt ändamålsenlig. Under de senaste månaderna, och än i dag, har man arbetat mycket med att vidareutveckla detta initiativ, bland annat räckvidden, och jag har försökt utarbeta ett realistiskt yttrande för utskottet för transport och turism. När allt kommer omkring är målet att så tidigt som möjligt utveckla en modell som är så användbar som möjligt och som kan fungera i hela världen.
Trots all min uppskattning för Caroline Lucas själv blev jag helt förbluffad när jag läste slutversionen av hennes betänkande, som totalt saknar all slags realism och fungerande lösningar. Betänkandet har smyckats med allmänt känt julpynt. Ett exempel på detta är multiplikatorn på koldioxidutsläpp, samtidigt som Europeiska kommissionens studie visar att medföljande icke-koldioxideffekter är mycket svåra att mäta. I betänkandet tjatas det dessutom genomgående om en skatt på flygfotogen, som ett universalmedel för alla miljöproblem och mycket mer. Med all respekt – även om en skatt av detta slag är bra för kassakistan har dess miljöeffekter inte bevisats på något sätt.
Missförstå mig inte. Även jag skulle föredra att alla transportsätt behandlades på samma sätt, men jag vill uppmana er att ta alla aspekter i övervägande, till exempel hur infrastrukturen finansieras. Diskussionen avleder också uppmärksamheten från vad det verkligen handlar om, nämligen en snabb integration av luftfarten i EU:s system för handel med utsläppsrätter (EU-ETS). Och som kommissionsledamot Stavros Dimas mycket riktigt påpekade för en stund sedan, så finns det redan ett gällande direktiv som tillåter medlemsstaterna att tillämpa bränsleskatt på inrikesflygningar, vilket endast Nederländerna har gjort hittills. Jag skulle därför vilja be er att börja uppmärksamma detta.
Jag har tagit mig friheten att begära en lista med separata omröstningar och omröstningar i sektioner, i förhoppningen om att kunna ta bort all utsmyckning från betänkandet. Skulle detta visa sig omöjligt under omröstningen kommer jag att be om att mitt namn tas bort från denna resolution. 
Peter Liese,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka de två föredragandena för deras arbete.
Flygtransporter har en betydande negativ inverkan på klimatet, och situationen håller snabbt på att bli mer akut. Kommissionen bör därför snarast lägga fram lagstiftningsförslag för oss om hur problemet bör lösas. Vi kan inte använda argumentet att flygtransporter endast bidrar med en liten andel av de totala globala utsläppen. Vi får ständigt höra detta i klimatdebatterna: att den enskilda utsläppskällan alltid bara är ansvarig för en del av utsläppen. Om varje enskild utsläppsinstans talar sig ur detta genom att hävda att den bara är ansvarig för en liten andel, ja då kommer vi aldrig att få se en aktiv kamp mot klimatförändringar.
EU har dessutom redan infört mycket höga skatter, avgifter och andra miljökrav för andra transportsätt, som bussar, järnvägar och till och med bilar. Bussoperatörer eller järnvägsföretag kan till exempel inte förstå varför vi inför höga avgifter för dem – som är förhållandevis miljövänliga transportsätt – men ännu bara har infört låga avgifter på de förhållandevis miljöfarliga flygplanen. Detta snedvrider inte bara konkurrensen mellan olika transportsätt, utan även – och detta är en punkt jag vill trycka på inför semesterperioden i Europa – mellan olika semesterregioner.
Det finns europeiska semesterregioner dit européerna vanligen reser med buss, tåg eller bil, och det finns andra som i första hand nås med flyg. I den region jag kommer ifrån hörs öppna klagomål från företrädare för hotell, andra inrättningar som serverar mat och dryck och övriga turistföretag på att den skatt som exempelvis en nederländare måste betala om han flyger från Amsterdam till Turkiet är mycket lägre än den han skulle behöva betala om han tog bussen till ett bergsområde i Tyskland eller Frankrike. Detta är en konkurrenssnedvridning som vi måste få bukt med.
Vi bör emellertid vara försiktiga i vårt val av instrument för detta syfte, så att vi inte skapar nya konkurrenssnedvridningar. Det är till exempel viktigt att vi ser till att de instrument som valts skapar så små konkurrenssnedvridningar som möjligt mellan europeiska flygbolag och deras utomeuropeiska konkurrenter. Enligt vår mening hade det ursprungliga betänkandet av Caroline Lucas ett antal svagheter i det avseendet. Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har därför utarbetat några ändringsförslag och enligt samma linjer stött ett antal ändringsförslag från utskottet för transport och turism.
Om vi uteslutande eller i första hand fokuserar vår diskussion på en skatt på flygfotogen kommer vi sannolikt inte att lösa problemet. Vi bör koncentrera oss på andra instrument, nämligen ett i grunden omarbetat system för handel med utsläppsrätter som råder bot på svagheterna i det nya systemet, plus en blandning av andra instrument. Det viktiga är att handeln med utsläppsrätter inte bara omfattar flygningar inom Europa utan även trafiken mellan olika världsdelar, eller åtminstone de flyg som avgår från och landar i Europa. Det säger sig självt att vi vill se ett världsomfattande system så snart som möjligt.
Svagheterna i det nuvarande systemet för handel med utsläppsrätter måste övervinnas. Detta betyder mindre byråkrati, en enhetlig fördelningsmetod i hela Europa och ett större erkännande av tidigare resultat. Det är ett av skälen till att jag, för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, vädjar om ett separat system, eftersom det skulle innebära att bristerna kan lösas snabbare än om vi antar det bristfälliga systemet.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater vill se en konsekvensbedömning, och jag förmodar att kommissionen snart kommer att lägga fram en. Med tanke på all tonvikt på handeln med utsläppsrätter skulle vi dessutom vilja att andra åtgärder blev lika högprioriterade, som flygledningstjänster.
Vi bör också fundera över det faktum att lägre skatt på miljövänliga transportsätt är ett sätt att åtgärda konkurrenssnedvridningarna. 
Karin Scheele,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden, Caroline Lucas, till hennes väl avvägda betänkande. Vi i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet stöder henne på många punkter, med undantag för den punkt som handlar om att skapa ett separat system för handel med utsläppsrätter för luftfarten.
Från 1990 till 2002 ökade de koldioxidutsläpp från den internationella luftfarten som genererades av de 25 medlemsstaterna med 60 procent. Den höjd där luftfarten ger upphov till utsläpp betyder dessutom att klimateffekten är mycket större än vad mängden ger vid handen.
Höga bränsleskatter är vanliga i Europa, men nästan ingenstans i Europa beskattas flygbränsle. Detta får stor inverkan på de andra transportsättens konkurrenskraft. Fjärrtrafiken med järnväg håller på att stagnera. Parlamentet bör med eftertryck stödja kommissionens avsikt att fullfölja införandet av skatter på flygfotogen och börja tillämpa dem så snart som möjligt. EU måste ta ledningen och tjäna som gott föredöme genom att vidta lägliga åtgärder på regional nivå.
I detta betänkande diskuteras inte bara en skatt på flygfotogen, utan även den enorma snedvridning av konkurrensen som orsakas av skatteundantaget för luftfarten. Järnvägstransporter omfattas av skatter och systemet för handel med utsläppsrätter, vilket medför betydande kostnadsökningar för detta miljövänliga transportsätt. Handeln med utsläppsrätter är ingen ersättning för de åtgärder som krävs för att minska påverkan på klimatförändringen, men den skulle kunna bli det, under förutsättning att den organiseras väl.
Som jag redan har framhållit stöder vi kommissionens förslag att införliva luftfarten med det befintliga systemet för handel med utsläppsrätter, men vi stöder också punkt 24, där en pilotfas med ett separat system för perioden 2008–2012 efterfrågas. 
Chris Davies,
   – Herr talman! Vi vill utropa utvecklingen av billiga flygresor till en europeisk framgångssaga. Det är tack vare de nationella monopolens upphörande som det nu finns sådana enastående möjligheter, huvudsakligen för medelklassen, att fira semestrar utomlands. Min egen assistent tog en sväng till Stockholm i helgen för en förlovningsfest – inte ens ett bröllop, bara en förlovningsfest. Vi kan alla utnyttja detta men vi måste komma ihåg att de fattigaste i samhället, för att inte tala om de fattigaste runtom i världen, förnekas dessa möjligheter. Vad flygbiljetten än kostar har de i slutändan inte råd med semester; men för oss som har en privilegierad ställning är det fantastiskt.
Problemet är att den förutspådda ökningen är så stor så den utplånar de vinster som görs när man minskar koldioxiden i andra sektorer. Vid ett stort flygbolag i Förenade kungariket talade man om för mig att de räknar med en ökning på 60 procent av användandet av deras flygplan bara under de kommande sex åren. Det är en fantastisk och förskräcklig ökningstakt. Det som lobbyisterna från luftfartsindustrin i själva verket vill få fram genom att framföra alla tänkbara ursäkter är följande: ”låt oss bara vara i fred, vi är speciella på något sätt. Vår tillväxt och våra vinster måste skyddas. Vidta inte åtgärder mot oss. Världens framtid kan dra åt skogen, rent ut sagt, bara vi är skyddade”.
De vill omfattas av kommissionens system för utsläppshandel, och man kan fråga sig varför. Det är för att de vet att detta inte kommer att få några konsekvenser för deras vinster. Socialisterna säger nu ja, vi står bakom kapitalisterna i detta. Jag anser att de bör se över detta igen. Saken är den att luftfartsindustrin säger att ett slutet system skulle bli en skatt. Ja, det skulle faktiskt bli en skatt, men det skulle bli en flexibel skatt som belönade dem som vidtog åtgärder för att försöka införa den bästa tekniken och använda sina plan maximalt.
Det vi verkligen måste främja är teknisk utveckling. Vårt budskap till luftfartsindustrin bör vara följande: expandera som ni vill men hitta sätt att göra det på utan att öka koldioxidutsläppen. Vi vill inte stoppa flygresorna, vi vill bara se till att tillväxten inte sker på bekostnad av våra barn och vår framtid. 
Satu Hassi,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen skulle vilja rikta sitt varma tack till föredraganden, Caroline Lucas, för hennes utmärkta betänkande, som innehåller mycket välmotiverade förslag till åtgärder.
Utsläppen från luftfarten ökar snabbare än någon annan källa till koldioxidutsläpp, och luftfartens övriga utsläpp och påverkan mer än fördubblar dess effekt på den globala uppvärmningen. Sedan 1990 har luftfartens växthusgasutsläpp inom Europeiska unionen ökat med 85 procent, vilket innebär fyra procent per år. Detta hotar att radera ut en fjärdedel av de utsläppsminskningar som åstadkommits inom andra sektorer för förbudsperioden. Detta kan inte tillåtas att fortgå.
Utsläppen från luftfarten är helt klart störst per personkilometer. Påverkan är till exempel 15 gånger större än för tåg. Men varje led i flygresandet subventioneras, inklusive bränslet, som inte beskattas alls. Däremot beskattas järnvägstrafiken på flera sätt, och den påverkas också av handeln med rätter till koldioxidutsläpp.
Principen om att förorenaren ska betala måste utvidgas till att gälla flygtrafiken, men självklart på ett sådant sätt att det inte leder till konkurrenssnedvridning, även om den nuvarande skatterespiten för luftfarten och annan förmånsbehandling i sig snedvrider konkurrensen. Nästa globala klimatöverenskommelse bör omfatta luftfarten, men det finns nu goda skäl att utvidga handeln med utsläppsrätter till alla flygningar som ankommer till och avgår från Europeiska unionen, helst baserat på ett separat system för handel med utsläppsrätter, för att göra incitamentet att minska utsläppen effektivt.
Mina damer och herrar! Vi flyger alla och vi gör det ganska mycket. Var och en av oss kan också göra något. Vi kan frivilligt kompensera för utsläppen från vårt eget flygresande. Det finns organisationer som beräknar flygutsläppen per passagerare och med hjälp av dem kan man finansiera en motsvarande investeringssumma för att minska utsläppen i utvecklingsländer. Jag själv började kompensera för utsläppen från mina egna flygningar förra året, och nu har jag betalat kompensationer för alla flyg jag har tagit sedan jag valdes till Europaparlamentet. Jag uppmanar alla mina kolleger i parlamentet att göra detsamma – det har vi råd med. 
Kartika Tamara Liotard,
   . – Herr talman! Först och främst skulle jag vilja tacka Caroline Lucas för hennes mycket klarsynta betänkande. Jag stöder kärnpunkten i förslaget från kommissionen, som vill kontrollera luftfartens snabbt ökande medverkan till klimatförändringen. Caroline Lucas betänkande kompletterar förslaget väl, och vi delar hennes ståndpunkt att åtgärden att låta luftfarten ingå i systemet för handel med utsläppsrätter inte bör vara det enda instrumentet, utan utgöra en del av ett åtgärdspaket, inklusive en skatt på flygfotogen, moms på flygbiljetter och trängselavgifter för flygplatser. I likhet med föredraganden anser jag att de utsläppsrätter som ska utfärdas bör auktioneras ut för att undvika att stora företag skor sig med gratis utsläppsrätter, utan att miljön gagnas på något sätt.
Även om min grupp betraktar kommissionens förslag som ett steg i rätt riktning bör vi inte överskatta vikten av handel med utsläppsrätter, vars miljövinster inte har bevisats utom allt tvivel. Koldioxid är dessutom inte det enda problem luftfarten står inför. Utsläppen av kväveoxid (NOx) är också betydande, inte bara med hänsyn till klimatet, utan även luftkvaliteten. Därför är vi positiva till att låta handeln med utsläppsrätter omfatta kväveoxid, vilket redan sker i Nederländerna, och särskilt om ett separat system ändå kommer att inrättas för luftfarten.
Ett system som endast inriktas på koldioxid kommer inte att ge maximal effekt. Kväveoxid borde helst hanteras samtidigt. Vi håller med föredraganden om att det krävs forskning om renare motorer, men detta bör återigen inte betyda att särskilda åtgärder mot de nämnda utsläppen läggs på hyllan. Om kväveoxider inte omfattas av handeln med utsläppsrätter – och nu verkar det osannolikt att det blir så – måste flygplatserna uppmuntras att införa lokala utsläppsavgifter som en del i det åtgärdspaket som föredraganden föreslår.
Mitt parti stöder kommissionens avsikt att upphäva de skatteförmåner som luftfartssektorn gagnas av internationellt. Detta har skapat orättvis konkurrens mellan de olika transportsätten så länge någon kan minnas. Vi stöder därför föredragandens förslag som innebär att EU bör ta initiativ till att införa en flygfotogenskatt på alla inrikesflyg. Detta skulle kunna visa sig bli en effektiv broms för den enorma tillväxten i antalet lågprisflyg, som järnvägen knappast är rustad för att konkurrera med.
Budgetflygbolagen svarar redan för en fjärdedel av den europeiska luftfarten, vilket framför allt har resulterat i en tillväxt av regionala flygplatser. Det är viktigt att medlemsstaterna ger oss information om det stöd som går till sådana flygplatser med avsikten att locka till sig flygbolag. Vi måste göra oss kvitt idén att ökad luftfart inom EU är en drivkraft bakom regional tillväxt. För många av dessa medellånga sträckor är järnvägsförbindelserna ett mycket miljövänligare alternativ, under förutsättning att villkoren är lika och rättvisa.
Sedan handeln med utsläppsrätter infördes har järnvägen betalat ett mycket högre pris för elektricitet, men flygbolagen betalar fortfarande inte ett öre i acciser, trots att de ständigt jämrar och beklagar sig över höga bränslepriser. 
Johannes Blokland,
   . – Herr talman! För varje år blir vi alltmer medvetna om klimatförändringens effekter. Det tar längre tid innan det blir vinter, och när den väl kommer är den oftare mildare. Sommaren börjar tidigare och blir bara varmare. Är detta en oundviklig process? Jag hoppas inte det. Vi bör dock göra allt vi kan för att se till att den trenden stoppas. Därför instämmer jag i kommissionens meddelande. Om vi vill bekämpa klimatförändringar effektivt måste alla sektorer göra sitt, självklart också luftfartssektorn, som är upphovet till utsläpp på höga höjder och som därför har stor påverkan.
Jag kan stödja planen att inrätta ett system för handel med utsläppsrätter även för luftfarten, förutsatt att detta uppfyller ett antal villkor. För det första bör systemet gälla alla flygningar till och från samtliga flygplatser inom EU, eftersom det måste omfatta så många bolag och rutter som möjligt, så att orättvis konkurrens motverkas. För det andra bör hänsyn tas till de insatser som bolag redan har gjort för att begränsa sina utsläpp. Jag skulle också föredra att rätterna delades ut genom auktion. För det tredje borde det bli möjligt att inkludera andra ämnen än koldioxid, om detta kan stödjas med vetenskapliga belägg.
Momsundantaget för flygfotogen och flygbiljetter bör också slopas, under förutsättning att detta görs inom ramen för en övergripande plan där också momsundantagen för andra transportsätt ses över. I samband med diskussionen om Eurovignette har kommissionen lovat att genomföra en studie om internalisering av externa kostnader för alla transportsätt. Jag vill uppmana till att studien slutförs snarast möjligt, så att resultaten kan göras tillgängliga så snart som möjligt, så att vi därmed kan anta lagstiftning där dessa resultat vägs in. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   – Som ett resultat av den tekniska utvecklingen och turismens och ekonomins globalisering under de senaste årtiondena har antalet flygpassagerare ökat radikalt. Tyvärr har de miljöproblem som orsakas av flygresandet ökat lika mycket i antal och omfattning.
För närvarande står flygplanen endast för tre procent av Europeiska unionens totala utsläpp av växthusgaser, men den snabba årliga tillväxten på nästan fem procent betyder att det är dags att handla nu. EU har åtagit sig rollen som föregångare genom att besluta att vidta åtgärder på det här området, i enlighet med Kyotoprinciperna.
Men banbrytande åtgärder medför alltid risker. Därför måste vi se till att de åtgärder som vidtas inte leder till konkurrensnackdelar för europeiska flygbolag. Samtidigt måste vi hitta en lösning som effektivt uppmuntrar sektorn att minska luftföroreningarna. Jag tror personligen på marknadsinstrument, och därför stöder jag ett lämpligt utvecklat system för handel med utsläppsrätter även på detta område.
Det är viktigt att vi maximalt utnyttjar de reserver som fortfarande finns kvar i det nuvarande systemet, som inte är perfekt. Jag tänker i första hand på att förbättra luftfartsorganisationen. Detta är viktigt med hänsyn till både luftföroreningar och bullerstörningar orsakade av flygplan. Vi behöver se över principen om att omvägar krävs för att undvika militära anläggningar och vi måste göra allt för att undvika flygningar över bebodda områden, eftersom den ökade flygtrafiken påverkar livet för alltfler medborgare i EU och allt oftare leder till återkommande protester från befolkningen.
Principen och målet står klara. Vår rörlighet får inte ha skadliga effekter på vår hälsa eller vår miljö. Jag hoppas att vi kommer att kunna åstadkomma detta, och jag gratulerar föredraganden till ett betänkande som är rikt på initiativ. 
Dorette Corbey (PSE ).
   – Herr talman! Först och främst; mina lyckönskningar till Caroline Lucas. Hon har utarbetat ett utmärkt betänkande som ringar in problemen inom luftfarten och de dilemman som dessa skapar.
Vad handlar problemen om? För det första bidrar luftfarten i hög grad till klimatförändringen: per passagerare och per kilometer är koldioxidutsläppen inom luftfarten betydligt högre än inom tågtransporter eller till och med biltrafiken. Miljöbelastningen är särskilt hög vid korta sträckor, och just för korta sträckor finns alternativ som för närvarande utnyttjas alltför lite.
Det andra problemet är att alldeles för få människor känner till den stora belastning på miljön som luftfarten orsakar. Det vore därför bra om biljetter och bilar visade koldioxidutsläpp per kilometer. Jag skulle välkomna den typen av initiativ, herr kommissionsledamot. För oss här i parlamentet vore det värdefullt att veta exakt hur stora koldioxidutsläppen är när vi reser till Bryssel eller Strasbourg med bil, tåg eller flyg.
Det tredje problemet är att miljöskatten inte alls återspeglas i kostnaderna. Att flyga är onaturligt billigt. Det är underligt att luftfartssektorn fortfarande ska vara momsbefriad. Detta innebär en nackdel för miljövänligare transportmetoder, som tåg eller bussar. Detta fenomen kan och bör också stoppas utan dröjsmål. Det är hur som helst mycket viktigt att luftfarten så snart som möjligt införlivas i ett system som möjliggör handel med utsläppsrätter. Detta skulle sätta ett pris på koldioxiden och främja innovationer, särskilt effektivare motorer och mer ekonomisk och bättre bränsleanvändning. Enligt min mening är det självklart att det nuvarande systemet för handel med utsläppsrätter bör användas som grund, så länge vi undviker de misstag som gjordes i det systemet. I stället för gratis tilldelning skulle jag föredra auktionering. Det säger sig självt att flygfotogen bör beskattas.
Det fjärde problemet är att det inte är så lätt att ge sig på luftfartssektorn. Luftfarten är en källa till både sysselsättning och nöje för såväl konsumenter som turister. Därför är det viktigt att handla på EU-nivå och samtidigt investera i bekväma höghastighetsförbindelser mellan europeiska städer. Detta skulle vara en ambitiös politik, och en politik som allmänheten med all säkerhet skulle stödja. 
Holger Krahmer (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som en viktig transportsektor har luftfarten stor betydelse för Europas ekonomiska utveckling. Luftfarten är en tillväxtsektor internationellt och i EU som ger arbetstillfällen för mer än fyra miljoner européer.
Även om luftfarten endast svarar för ca tre procent av de globala koldioxidutsläppen så ökar denna andel hela tiden. Målet med vår politik måste vara att minska påverkan på klimatförändringen utan att samtidigt också minska tillväxten i denna viktiga sektor. Tillväxten och konkurrenskraften för våra flygbolag får inte stå i strid med minskningen av växthusgaser. Valet av instrument är centralt för att nå detta mål. Att införa en skatt på flygfotogen och ta ut avgifter på avgångar eller flygbiljetter skulle bara dämpa efterfrågan. Att göra flygresandet dyrare skulle minska växthusgaserna, men bara på bekostnad av tillväxten, vilket inte är absolut nödvändigt.
Att införliva luftfarten i systemet för handel med utsläppsrätter, som kommissionen har föreslagit, är ett bättre alternativ för miljön och ekonomin. Handel med utsläppsrätter som begränsas till EU måste erbjuda garantin att de europeiska flygbolagen inte missgynnas i förhållande till andra flygbolag. Handeln med utsläppsrätter får dessutom inte bli ett ändamål i sig, utan måste i första hand skapa incitament för investeringar i bättre teknik. Främjandet av teknik är centralt när det gäller att förena tillväxtmålet och målet att minska koldioxidutsläppen. Den europeiska luftfarts- och rymdreseindustrin har på ett synnerligen avgörande sätt bidragit till utvecklingen av motorer med ökad motoreffektivitet och därmed renare flygplan.
Förutom främjandet av teknik är det nödvändigt att ta hänsyn till två aspekter som har förbigåtts i debatten om utsläppsminskningar. För det första skapandet av ett gemensamt europeiskt luftrum och lufttrafikkontrollområde – projektet ”ett gemensamt europeiskt luftrum” – och för det andra utbyggnaden av flygplatser. Vi kan åstadkomma stora minskningar av växthusgaser även utan regleringsiver genom att minska flygsträckorna och undvika trängsel. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Tack Caroline Lucas för ett bra betänkande som är tydligt. Det är bättre med aktion av kvoter än gratis och komplicerad tilldelning. Det är viktigt att vi beslutar tydligt om separata handelssystem för luftfart. Det är logiskt eftersom luftfartens klimatförändringspåverkan är två till fyra gånger större än enbart koldioxidpåverkan. Den skulle därför gynnas otillbörligt om den ingick i det allmänna systemet, och kampen mot klimatförändringar skulle bli mindre kostnadseffektiv.
Luftfarten växer snabbt och är ett flygande skatteparadis. Befrielsen från moms och bränsleskatt är det grövsta exemplet. Detta gynnar mest samhällets rikaste, som är de som flyger mest. Paradoxalt nog skulle då alltså låginkomsttagare tjäna mest på höjda utsläppsavgifter. Då skulle det nämligen minska behovet av statliga intäkter på andra områden där låginkomsttagarna står för en större marknadsandel, t.ex. tåg. Jag gläder mig åt den konservativa gruppens stöd för separata system, och förväntar mig att även socialdemokraterna står upp för de ekonomiskt svaga. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
   – Mina damer och herrar! Det är ingen enkel sak att slå fast lika villkor för olika transportsätt. Kvalifikationskrav för besättningar, olika transportformers infrastrukturer, det bränsle eller den energi som krävs för driften, enhetliga driftsregler för ett visst transportsätt, miljöpåverkan och hur den ska bedömas – det finns verkligen många aspekter att ta hänsyn till, alltifrån forskning och utveckling till utredning av olyckor. Därför har det aktuella betänkandet väckt så stort intresse från experter på området.
Ett grundläggande krav när en åtgärd ska införas är att garantera rättvis konkurrens. Därför är det nödvändigt att kräva att införandet av utsläppsrätter för koldioxid inom luftfarten följer det som står i punkt 32 i resolutionsförslaget och Kyotoprotokollet, med andra ord utan att utsläppen ökar i jämförelse med basåret, och att detta tillämpas på alla organisationer. I den moderna tidsåldern står luftfarten alltid i frontledet när det gäller att införa nya tekniska lösningar. Luftfarten kommer därför säkert att vara först med att minska andra typer av utsläpp, även om fastställandet av gränser är en fråga för vidare förhandlingar. Trots detta är det nödvändigt att slå fast standarder för flyktiga kolväten – särskilt aromatiska – fasta partiklar, kväveoxider och andra faktorer såsom buller, på lika grunder för alla användare av Europeiska unionens luftrum, på ett sådant sätt att EU:s transportföretag inte diskrimineras genom selektiv tillämpning av gränser.
Det är också önskvärt att stödja användningen av biobränslen. Vi får inte tillåta orättvis konkurrens från utländska transportföretag genom att införa moms, och det är mycket viktigt att samordna ett sådant steg för hela luftfartssektorn, inte bara inom EU. Verksamheten som helhet kommer säkert att bli komplex, men det är genomförbart, förutsatt att villkoren i betänkandet uppfylls. För gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster uppmanar jag därför bestämt alla ledamöter att stödja betänkandet om att minska luftfartens påverkan på klimatförändringen, inklusive vårt ändringsförslag.
Jag vill avsluta med synpunkten att flygningar av militära flygplan och helikoptrar som används för spionage och bevakningsuppdrag utgör en stor källa till utsläpp. Låt oss försöka minska dem, herr kommissionsledamot. 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vare sig man godtar Caroline Lucas sifferuppgift på 4,1 miljoner arbetstillfällen eller AEA:s (Associaton of European Airlines) sifferuppgift på 7,5 miljoner arbetstillfällen som är direkt beroende av flygtransporten, måste vi enas om att luftfartsindustrin i stor utsträckning bidrar till sysselsättningen och tillväxten i Europa.
Flygtransporten är ytterst viktig för EU:s ekonomi, den svarar för upp till 8 procent av BNP, höjer produktiviteten, drar till sig investeringar och gynnar turismen. Flygtransporten har blivit en väsentlig del av samhället. Den ger oss möjligheten att göra långdistansresor snabbt men förstärker också EU:s integration, välstånd och politiska betydelse. Luftfarten underlättar den sociala sammanhållningen och det kulturella utbytet. Strategiskt sett är flygtransporten ytterst viktig, i synnerhet för perifera regioner och öar som Irland.
Det är lätt att överdriva luftfartens bidrag till dagens klimatförändringsproblem, och utsläpp från alla transportsektorer är ett bekymmer för luftkvalitetsfrågan och klimatförändringsdebatten, som är punkt nummer ett på alla miljödagordningar. Vi bör inte peka ut luftfarten och ignorera sjöfarten och den mycket större påverkan från tilltagande vägtransporter och bilanvändning.
År 2003 bidrog de totala utsläppen från flygningar till och från EU:s 25 medlemsstater med 3,4 procent av koldioxidutsläppen, vilket motsvarade 0,5 procent av de världsomspännande utsläppen inom detta område. Flygtransport behandlas annorlunda i FN:s ramkonvention om klimatförändringar när det gäller hur dess utsläpp av växthusgaser redovisas. Den är inte direkt inkluderad i Kyotoprotokollet.
Även om vi bör erkänna de framsteg som gjorts med hjälp av den europeiska luftfartsindustrins frivilliga initiativ, ”Emissions Containment Policy”, uppskattar man att EU:s flygtrafik kommer att fördubblas till 2020 jämfört med 2003 och den verkliga frågan är då om detta frivilliga initiativ, på grundval av principen att den som förorenar betalar, kommer att vara tillräckligt för att motverka de tilltagande utsläppen från flygtrafiken. Behöver vi lagstiftning?
I en färsk rapport från det brittiska överhuset fastställs det intressant nog att luftfartens bidrag till klimatförändringen är obetydligt och troligen kommer att fortsätta att vara det i 30 år. Industrin hävdar att den genom bränsleeffektivitet, direkt ruttläggning och ny teknik redan har åstadkommit en minskning på 70 procent av utsläppen från flygplan under de senaste 30 åren och att flygledning, förbättrade väntlägen över flygplatser samt att man byter ut äldre plan mot den senaste tekniken när man förnyar flottorna skulle kunna minska påverkan på klimatförändringar ytterligare då antalet flygningar ökar varje år.
Ett system för utsläppshandel och auktionering av rättigheter är värt att undersöka men jag frågar kommissionsledamoten, skulle inte ett fristående eller slutet ETS för luftfarten falla på första hindret eftersom alla handelsenheter skulle vara nettoköpare och det inte skulle finnas en marknad? En möjlig lösning, till följd av en övergripande konsekvensbedömning, skulle kunna vara att införliva luftfarten i ett befintligt reviderat ETS med förbehållet att alla flyg som landar och lyfter inom EU måste inkluderas. Det vore idealiskt om detta var en del av en helhetslösning där industrin och regeringarna sätter sig ned med Internationella civila luftfartsorganisationen, som man föreslår i artikel 2.2 i Kyotoprotokollet. Spara inga krafter.
Alla ekonomiska instrument måste ha tydliga miljömässiga snarare än skattemässiga mål och de måste ingå i ett övergripande paket för att ta itu med tekniska och operativa förbättringar samt förbättringar av infrastrukturen. Ett s.k. open-skies avtal, en minskning av tiden för att stacka och taxa genom bättre flygkontrolledning och en förbättrad schemaläggning och samordning inom en enhetlig europeisk luftfartspolitik måste alla vara en del av en omfattande policy-mix. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   – Jag skulle vilja påminna betänkandets föredragande om att Europaparlamentet ofta kallas det flygande parlamentet. Eftersom vi flyger varje vecka till en av EU:s huvudstäder borde vi vara särskilt intresserade av att göra luftfarten till ett miljövänligare transportsätt. Inom politikområden som berör luftfartens påverkan på klimatförändringen måste principen om att förorenaren ska betala upprätthållas. Det är beklagligt att lufttransporter inte täcker de externa utgifter som uppkommer till följd av dess effekter på klimatet. Det logiska vore att låta luftfarten ingå i EU:s system för handel med tillstånd att släppa ut växthusgaser. De medel som samlas in genom sådana avgifter skulle kunna investeras i ny teknik för produktion av ”renare” flygplan. En expansion av järnvägs- och busstransporter skulle både kunna minska trycket på överbelastade flygplatser och de föroreningar som luftfarten släpper ut. Tyvärr är järnvägs- och vägnäten i Litauen och andra baltiska länder inte integrerade i EU:s infrastruktur. De är omoderna och överbelastade. Om projektet ”Via Baltica” och det ännu viktigare ”Rail Baltica” inte får särskild uppmärksamhet från EU kommer det att dröja länge innan järnvägs- och vägtransporten i denna region kommer att kunna hjälpa luftfarten. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   – Herr talman! Jag vill liksom andra kolleger gratulera Caroline Lucas för hennes utmärkta arbete. Lucasbetänkandet får till stora delar mitt samtycke och jag kommer således att begränsa mig till några allmänna kommentarer om ämnet i fråga.
Jag tror att vi alla håller med om att den farliga tendensen att utsläppen från luftfarten ökar måste stoppas. Enligt min åsikt är de enkla, förnuftiga möjligheterna till en lösning som innebär en minskning av utsläppen från luftfarten följande.
För det första en allmän minskning av flygresor genom att man uppmuntrar utnyttjandet av andra, mindre förorenande transportmedel, såsom järnvägstransport. För att uppnå detta måste vi ha en i verklig mening sund konkurrens, som historiskt sett inte har funnits. Det finns nästan ingen logisk förklaring till varför luftfarten fortfarande i dag inte omfattas av skatt på bränsle eller moms, och denna otidsenliga företeelse måste verkligen rättas till. Den motsvarande prishöjningen på flygbiljetter som detta kommer att resultera i kommer inte bara att få människor att, när det är möjligt, använda alternativa mer miljövänliga transportmedel utan det kan få dem att begränsa sitt resande totalt sett, vilket inte är så illa.
Det andra alternativet är en förbättring av flygmotorernas bränsleeffektivitet. För att uppnå detta måste man främja ny forskning och utveckling inom motorteknik ännu mer intensivt. Statligt stöd till detta ändamål bör främjas i allra högsta grad.
Det tredje alternativet är införande och främjande av flygbränsle som har mindre påverkan på miljön. I detta hänseende bör man uppmuntra mer forskning inom nya bränslesorter såsom biobränslen.
Det fjärde alternativet skulle vara utfasning av gamla ineffektiva flygplan, varav vissa orsakar två eller tre gånger så mycket skada på miljön än mer moderna flygplan. I detta syfte måste luftfartsindustrin ges tydliga incitament för regelbunden uppgradering av flygplanen.
Det finns ett femte alternativ som är att bedriva en mer effektiv service. Man har redan nämnt flygplan som kretsar runt och flygplan som körs halvtomma. Det finns säkerligen utrymme för en förbättring av effektiviteten inom detta område. 
Eva Lichtenberger (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Här har vi äntligen ett betänkande med en tillräckligt kritisk linje om luftfartens påverkan på klimatförändringen. Jag är mycket tacksam mot föredraganden.
Alla tidigare talare har nämnt den enorma tillväxttakten inom luftfarten. Takten är så hög att en vidare tillväxt skulle kunna omintetgöra alla besparingar som andra ekonomiska sektorer har arbetat mycket hårt för att åstadkomma.
Av samma skäl måste luftfarten självklart också vägas in i Kyotomålen, om den inte ska fortsätta att gynnas på ett så motbjudande sätt. Eftersom vi har väntat så länge krävs det nu ett helt åtgärdspaket för att få kontroll över den negativa påverkan – enbart handel med utsläppsrätter kommer inte att vara tillräckligt på långa vägar. Som min ledamotskollega redan har sagt kommer också turismen inom Europa att gagnas till följd av detta.
För närvarande är detta inte möjligt på global nivå, men vi måste vidta åtgärder innan luftfartens utsläpp äter upp alla besparingar vi gjort inom andra ekonomiska sektorer. Vi kan inte vänta längre. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   – Herr talman! Uppgifter från Internationella civila luftfartsorganisationen visar att luftfartsindustrin i Europa transporterar fler än 320 miljoner passagerare varje år. Detta betyder att ca 110 000 flygplan producerar utsläpp som oåterkalleligen förorenar luften varje dag. Enligt uppskattningar kommer mängden koldioxid som luftfartsindustrin släpper ut i luften 2050 att uppgå till fem procent (år 2000 var siffran två procent). Enligt Eurocontrols prognoser kommer antalet flygningar i Europeiska unionen att ha mer än fördubblats 2020 jämfört med 2003.
Dessa uppgifter visar att luftfartsindustrins tillväxt neutraliserar dess fördelar för samhället i form av tekniska framsteg. Vi måste försöka begränsa dessa skadliga miljöeffekter och samtidigt upprätthålla principen om konkurrenskraft inom marknaden för billiga flygbiljetter, som växer stadigt på grund av att den typen av flygbolag har blivit otroligt populära i Europa. Vi bör också komma ihåg att lufttransportsektorn genererar ca fyra miljoner arbetstillfällen, och därför är det mycket viktigt att göra en grundlig utredning av luftfartsindustrins påverkan på luftföroreningar och de ökade bullernivåerna.
Huvudbetoningen bör emellertid ligga på handeln med utsläppstillstånd och inrättandet av ett lämpligt system för att driva igenom den metoden. Systemet för handel med tillstånd för luftfarten bör omfatta alla flygningar till och från samtliga flygplatser inom Europeiska unionens territorium, oavsett flygbolagets ursprungsland. Systemet bör om möjligt också täcka interkontinentala transitflygningar på väg genom EU:s luftrum. 
Ulrich Stockmann (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det första vi behöver är ett standardiserat förfarande på EU-nivå för att motarbeta luftfartens miljöpåverkan. Ensidiga åtgärder på nationell nivå, som flygbiljettskatter och skatter på flygfotogen, kommer inte att fungera. Handel med utsläppsrätter inom luftfarten är den rätta vägen att gå, men ur transportpolitisk synvinkel – eller ur min synvinkel – är de huvudsakliga instrumenten i Lucasbetänkandet felaktiga.
För det första måste luftfarten omfattas av EU:s befintliga system för handel med utsläppsrätter. Ett separat system skulle vara kontraproduktivt och hämma tillväxten inom luftfarten. Detta strider mot vår Lissabonstrategi. Varför då? Det finns ingen marknad utan leverantörer, och i ett tidigt skede kommer luftfarten endast att göra inköp på grundval av dess tillväxttakt och tekniska innovationer på lång sikt.
Ett separat system skulle dessutom kräva en ny administrativ struktur och gå stick i stäv med vår avsikt att sträva efter bättre lagstiftning. Vad skulle vi då göra med andra transportsätt? Skulle vi behöva fler system? Detta är inte meningsfullt.
För det andra säger jag nej till att annan påverkan på klimatförändringen än koldioxidutsläpp ska ingå med hjälp av multiplikatorer. Titta på Schweiz, Sverige och Förenade kungariket, där kväveoxidproblemet regleras genom landningsavgifter. Det verkar klokt att göra så. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! När vi för en tid sedan utarbetade direktivet om handel med utsläppsrätter var det svårt att föreställa sig att något annat betänkande skulle få så mycket inflytande på situationen i Europa och som beslutsfattarna visste så lite om. Samtidigt gick EU ut på okända marker, eftersom det bara fanns mycket begränsad teoretisk forskning om effekterna av handel med utsläppsrätter. Nu är den typen av effekter emellertid mycket väl kända, särskilt de effekter som hämmar den europeiska konkurrenskraften och de effekter som paradoxalt nog skadar världens miljö.
När vi nu flyttar fram positionerna i kampen mot klimatförändringen har vi inte längre råd att göra om samma misstag. Betänkandets uppmaning till EU att visa ledarskap i kampen mot klimatförändringen genom att vidta regionala åtgärder och åtgärder i ett tidigt skede påminner mig mot den bakgrunden alltför mycket om en attityd som vi nu betalar ett ganska högt pris för. Det kan inte betraktas som ledarskap när vi agerar på egen hand samtidigt som andra visar sitt stöd från åskådarplats.
Självklart måste vi ta itu med problemet med luftfartens utsläpp, men själva projektets framgång kommer att avgöras av vilka medel som väljs för att nå målet. Nu när vi är kloka när det gäller det nuvarande systemet för handel med utsläppsrätter vet vi att vi behöver ta ett gemensamt globalt steg framåt, så att miljön främjas på bästa sätt. Om de föreslagna åtgärderna ska förverkligas behöver de därför granskas på ett mycket mer omfattande sätt och behandlas med försiktighet, eftersom vi behöver fungerande praktiska metoder och inte ideologi.
På grundval av mitt initiativ och i vår grupps namn har vi lagt fram ett ändringsförslag där vi insisterar på att det görs en tydlig utvärdering av effekterna, med definierade utsläppstak och en redogörelse för vilket organ som i praktiken kommer att ansvara för de åtgärder som ska skapa de efterlysta minskningarna, och framför allt hur vi ska se till att flygbolag utanför EU också deltar i handeln med utsläppsrätter. Om vi inte har denna kunskapsbas kommer vi än en gång att bygga ett korthus.
Andra alternativ för handel med utsläppsrätter bör också granskas. Prioriterade metoder är till exempel teknikutveckling och smidigt flöde i själva flygtrafiken, eftersom ett stort antal utsläpp beror på omoderna flottor och trängsel på flygplatser.
Det var därför beklagligt att vi med direktivet om utsläpp gjorde så otillfredsställande framsteg på ett så viktigt område. När kommissionen nu utarbetar ett eget förslag om handel med utsläppsrätter inom luftfarten är det helt klart hög tid att det tas upp på nytt. 
Philip Bradbourn (PPE-DE ).
   – Herr talman! När det gäller miljön verkar det alltid vara lättast att skylla på luftfarten för utsläppen. Det finns dock tillräckliga bevis inom det offentliga området som verkar motsäga de lösningar man begär i detta betänkande.
Som Avril Doyle nämnde slutförde Förenade kungarikets överhus nyligen en rapport om luftfartens påverkan på klimatförändringar. Som hon sa fastställer man där att påverkan skulle vara obetydlig och förmodligen fortsätta att vara det i 30 år. Kommissionsledamot Lucas! Jag har en kopia på den rapporten med mig här i kväll. Jag skulle verkligen välkomna era åsikter om dess innehåll.
Likaså visar, som Avril Doyle nämnde, siffror som publicerats av IATA att flygplanen, tack vare den tekniska utvecklingen, har blivit 70 procent mer bränsleeffektiva under de senaste 40 åren. Jag är helt övertygad om att sådana tekniska framsteg kommer att fortsätta förbättra situationen. Vi kan redan se detta i den nya generationens flygplan: Airbus 380 och Boeing 787. Med tanke på dessa två faktorer misstänker jag att betänkandets föredragande ägnar sig åt önsketänkande snarare än vetenskapliga fakta.
En av de saker som bekymrar mig mest när vi behandlar denna fråga är att EU försöker agera ensamt och fattar beslut som eventuellt kan ge EU:s flygbolag en konkurrensnackdel. Det finns internationella organisationer – varav en är Internationella civila luftfartsorganisationen – som reglerar industrin på global nivå. Jag anser att alla nödvändiga åtgärder bör vidtas på denna nivå. Enligt min åsikt behövs det obestridliga vetenskapliga bevis, inte spekulationer. Därför stöder jag att en fullständig konsekvensbedömning genomförs innan några förslag läggs fram.
Vi måste vara försiktiga med det budskap vi sänder ut, inte bara till luftfartsindustrin som bidrar stort till alla våra länders ekonomier utan även till våra medborgare, som jag anser har rätt att fortsätta utnyttja flygresor till rimliga priser, både i tjänst och privat. 
Stavros Dimas,
   – Herr talman! Jag tackar parlamentets ledamöter för deras mycket viktiga anföranden och deras bidrag till kvällens debatt. Som avslutning på debatten skulle jag vilja säga att gemenskapsinitiativet inom sektorn i fråga är enormt viktigt.
Som Philip Bradbourn sa är luftfarten en global sektor, och ansvaret för de berörda frågorna måste därför ligga hos Internationella civila luftfartsorganisationen. Hänsyn måste tas till vetenskapliga resultat och bevis och till den mycket viktiga studie som genomförts av utskottet i det brittiska parlamentets överhus, vilken jag också har tagit del av. Vi kommer utan tvekan att ha en fullständig konsekvensbedömning som underlag för vårt lagstiftningsförslag.
Jag vill också säga att det finns ett utmärkt samarbete mellan Europeiska unionen och Internationella civila luftfartsorganisationen. Framför allt i frågan om klimatförändringar måste vi agera på EU-nivå, bland annat av det enkla skälet att EU i sitt sjätte handlingsprogram beslutade att unionen måste utforma, föreslå och vidta åtgärder om Internationella civila luftfartsorganisationen inte skulle föreslå relevanta åtgärder senast 2002. Den tidsfristen löpte ut för länge sedan. Vi måste därför vidta åtgärder, och som jag sa tidigare uppmanades kommissionen av Europeiska rådet i december förra året att lägga fram ett relevant lagstiftningsförslag inom ramen för medbeslutandeförfarandet.
De åtgärder som vi granskar kommer hur som helst inte att strida mot EU:s åtaganden gentemot Internationella civila luftfartsorganisationen, eftersom denna organisation själv är för ett öppet system för handel med utsläppsrätter. Med andra ord har organisationen godtagit att den internationella luftfartens utsläpp kommer att omfattas av de nuvarande nationella systemen för handel med utsläppsrätter.
Våra förslag går i just den riktningen. Som ni vet började gemenskapens system för handel med utsläppsrätter att fungera i praktiken förra året. Detta är det första och största internationella handelssystemet, och nu är det självklart den bästa tiden för oss att utvidga det genom att låta luftfarten ingå på ett sätt som är förenligt med Internationella civila luftfartsorganisationen.
Europeiska unionen svarar för ca 50 procent av den internationella luftfartens totala koldioxidutsläpp i förhållande till länderna i bilaga I, dvs. de länder som har restriktioner i enlighet med Kyotoprotokollet. Därför kommer den åtgärd som kommissionen föreslår utan tvekan att få stora återverkningar. Vi hoppas att andra länder kommer att följa efter.
Till sist skulle jag också vilja nämna oron för att vårt förslag kommer att missgynna europeiska bolag jämfört med bolag i tredje länder. Så är inte fallet. Det finns ingen sådan risk, för enligt kommissionens förslag kommer handelssystemet att omfatta alla flygbolag som verkar i systemets geografiska område, eller räckvidd, oavsett nationalitet.
Detta betyder således att EU:s flygbolag kommer att behandlas på exakt samma sätt som deras utländska konkurrenter. Jag hoppas att plenum kommer att godkänna förslaget och stödja kommissionens förslag. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Antonio López-Istúriz White (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är nöjd med parlamentets yttrande, vars målsättning är att finna alternativ och åtgärder för att minska luftfartens negativa effekter på miljön och dess påverkan på klimatförändringen.
Jag vill framhålla faran med att föreslå åtgärder i syfte att öka flygfotogenpriset, start- och landningsavgifter eller flygbiljettpriser eftersom sådana åtgärder direkt påverkar användarna, som blir tvungna att betala en prisökning från flygbolagen.
Denna ökning skulle skada turistområden som öar och öka priset på importvaror, vilket skulle få en negativ påverkan på de konsumenter som bor i öregionerna. Det skulle även innebära en minskad konkurrenskraft för öarna, och det skulle göra tillgången till kontinentala marknader och öregionernas fulla integrering i de så kallade ”höghastighetssjövägarna” långsammare.
Jag uppmanar kommissionen och Europaparlamentet att de, innan de vidtar de föreslagna åtgärderna, genomför en undersökning av åtgärdernas ekonomiska effekter på alla regioner och att de fäster särskild uppmärksamhet på regioner med strukturella nackdelar på grund av naturliga, geografiska och permanenta förhållanden, som till exempel öar. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0230/2006) av Eija-Riitta Korhola för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets förordning om hur Århuskonventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor skall tillämpas på Europeiska gemenskapens institutioner och organ (PE-CONS 3614/2006 – C6-0156/2006 – 2003/0242(COD)). 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Förordningen om hur Århuskonventionens bestämmelser ska tillämpas på EU:s institutioner, vars antagande vi slutligen kommer att rösta om under morgondagens plenarsession, fullbordar en process som framför allt kommer att gynna EU-medborgaren.
Denna fråga rör viktig miljölagstiftning gällande tillgång till miljöinformation och allmänhetens deltagande i beslutsfattandet. Tillsammans med förlikningskommittén nådde vi ett resultat där vi tog hänsyn till båda dessa punkter, även på EU-nivå.
Slutresultatet i sig anser jag är välavvägt. Jag är särskilt nöjd med att vår förlikningskommitté antog det enhälligt. Jag vill samtidigt tacka mina kolleger, parlamentsledamöterna. Efter några inledande tolkningsproblem kom vi fram till en gemensam strategi som vi lyckades hålla oss till.
Jag har varit föredragande för Århuskonventionen under hela processen och har ständigt betonat hur viktiga medborgarnas rättigheter och miljöfrågorna är. Öppenhet och insyn är demokratins livsnerver och en viktig del av vår egen säkerhet. Det är därför jag är särskilt glad över att vi kan förbättra institutionernas öppenhet och samtidigt bibehålla de olika institutionernas befogenheter, men även deras ansvarsskyldighet. Detta gäller demokratiskt valda institutioner såsom Europaparlamentet och naturligtvis rådet. I en demokrati är människorna den högsta auktoriteten, och de beslutsfattare som de väljer driver igenom deras vilja. Det var därför jag ansåg att det var fel att välja en väg där politiker delegerar makten bort från sig själva till byråer med mindre öppenhet och insyn.
Århuskonventionen, som har godkänts av EU och EU:s medlemsstater, kommer att genomföras med hjälp av tre direktiv, de första två är så kallade pelare som redan har genomgått medbeslutandeförfarandet med förlikning. Dessa pelare rörde miljöinformationens öppenhet och allmänhetens rätt att delta. Utgången för den tredje pelaren, direktivet om tillgång till rättslig prövning, är fortfarande oviss. När dessa tre Århuspelare nu utökades till EU:s egna institutioner medförde detta en del rättsliga utmaningar som skiljde denna förordning från de tidigare förordningarna, som var inriktade på medlemsstaterna.
Ett område som blev problematiskt under förlikningen var förslaget om tillgång till miljöinformation. Parlamentets ändringsförslag innehöll tekniska och rättsliga felaktigheter, vilket var en av orsakerna till att förlikningskommitténs åsikt låg närmare kommissionens och rådets än vad som framgick efter andra behandlingen. Undantagen för att offentliggöra miljöinformation var ett exempel på detta. Efter andra behandlingen skulle parlamentet ha velat förlita sig på direktiv 2003/4/EG, avsett för medlemsstaterna, när det gällde undantagen för tillgång till EU:s miljöinformation. Lagligt sett skulle detta dock ha varit omöjligt eftersom direktivet endast avser medlemsstaterna. Den slutliga lösningen var att tillämpa förordning (EG) nr 1049/2001 som handlar om allmänhetens tillgång till EU-institutionernas handlingar och som är skräddarsytt för just detta ändamål. På så vis är strategin konsekvent för alla typer av information.
Det andra svåra området där vi övergav den ståndpunkt som nåddes under andra behandlingen var allmänhetens rätt att delta i utarbetandet av handlingsplaner och program som finansierats av EU:s institutioner. Precis i början rådde en viss förvirring om begreppen i samband med detta ändringsförslag. Vissa uppfattade det som att ändringsförslagen hänvisade till tillgång till information, men frågan handlade om rätten att delta. Vi förhandlade trots detta fram en bra kompromiss.
Med dessa få kompromisser lyckades vi bevara ändringarnas andemening under andra behandlingen i parlamentet, trots att vi ändå fick göra avkall på några av dem till slut. Andra viktiga prestationer i linje med parlamentets policy var att förlänga den tid som medborgarna har på sig att göra sin röst hörd och utvidga omfattningen av EU-institutionernas skyldighet att öppna sina arkiv. När det gäller tillgång till rättslig prövning lyckades parlamentet dessutom utöka den tid som frivilligorganisationer har på sig att utnyttja tillgången till rättslig prövning från fyra till sex veckor.
Frivilligorganisationerna har fått en särskild roll i själva förordningen: de kan begära en intern utredning av institutionernas beslut. Denna roll som de nu har fått genom förordningen är viktig för EU. Jag vill tacka miljöorganisationerna för deras engagemang och insatser under Århuskonventionens lagstiftningsförfarande. Även om vi kanske inte alltid var eniga om till exempel omfattningen av deras rättigheter, uppskattar och respekterar jag deras vilja att vara verkligt engagerade i utarbetandet av bättre miljölagstiftning inom EU.
Framtiden får utvisa hur väl vi har lyckats med vår uppgift. Om förordningen fungerar lika väl som de två tidigare direktiven i praktiken kommer öppenheten i EU att öka till en nivå som gynnar både våra gemensamma intressen och allmänheten på bästa möjliga sätt.
Jag vill slutligen särskilt tacka Österrike för dess utmärkta arbete som ordförandeland för rådet. Detta var den tredje förlikningen som jag har lett i egenskap av föredragande. Min erfarenhet av de österrikiska företrädarnas kompetens, kunskap i ämnet och förhandlingsfärdigheter var otroligt positiv, och jag har därför all anledning att ge Österrike toppbetyg för dess ordförandeskap. Jag vill även tacka kommissionens företrädare för deras utmärkta samarbete som jag har fått ta del av under hela Århusprocessen sedan dess början år 2000.
Stavros Dimas,
   – Herr talman! Jag vill tacka Eija-Riitta Korhola, föredragande för Århuskonventionen, och vice talman Alejo Vidal-Quadras, som var ordförande i förlikningskommittén tillsammans med rådet, för de utmärkta resultat som uppnåddes under förlikningen.
Diskussionerna som hölls var konstruktiva och fick positiva resultat och rimliga lösningar. De få utestående frågorna har lösts till belåtenhet vilket är anledningen till att kommissionen stöder förlikningstexten.
EU-medborgarna kommer därför att få en lagstiftning som garanterar dem tillgång till miljöinformation och deltagande i beslutsfattande om miljöfrågor. Därför uppmanar kommissionen parlamentet att godkänna de utmärkta resultat som dess förhandlingsgrupp uppnådde. 
Horst Schnellhardt,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Förlikningens resultat syftar till att uppnå större insyn i miljöfrågor och större deltagande av allmänheten i beslutsfattandet om sådana frågor.
Det framgår tydligt av Eija-Riitta Korholas betänkande att lagstiftningsförfarandet har utvecklats på många olika sätt, och att det även finns vissa dokument som vi verkligen inte skulle ha godtagit. Från den synpunkten är den kompromiss som nåtts utan tvivel godtagbar.
Men att utvärdera denna text utifrån de uppsatta målen är en annan fråga. Enligt målen fastställs det tydligt att varje medborgare, genom allmänhetens deltagande, ska kunna leva i den miljö som han eller hon finner behaglig. Men detta mål kan inte uppfyllas i praktiken eftersom alla har olika synsätt på sin miljö. Faktum är att detta är ett ädelt mål, och om vi ar det som en grund lever våra prestationer inte upp till det. Jag vill även göra det allmänna påpekandet att man i denna kompromiss särskilt misslyckas med att uppfylla det allmänna kravet på mindre byråkrati, mer öppenhet och mer demokrati; kompromissen träffar helt fel i det avseendet. Den ökade byråkrati som detta förslag medför är knappast godtagbar.
Ur min synvinkel är det dessutom oacceptabelt att ge särskilda rättigheter till frivilligorganisationer på miljöområdet. Många av förslagen och ändringsförslagen skulle ju göra det möjligt för frivilligorganisationerna att blockera eller ändra lagtexter från parlamentet och rådet utan vidare. Jag värdesätter frivilligorganisationernas arbete på miljöområdet framför allt, men jag betraktar dem även som lobbyister och företrädare för en viss rörelse, såsom företrädare för företag eller organisationer.
I det hänseendet måste vi noggrant följa de framsteg som görs med lagtexten, hur lagstiftningen påverkas i allmänhet och även vilka mål som uppfylls – bortsett ifrån att jag anser att detta även kan leda till skadlig konkurrens mellan företag och eventuellt till en snedvridning av konkurrensen. Vi måste övervaka situationen.
María Sornosa Martínez,
   . – Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! Jag vill först framföra att jag är nöjd med den nådda överenskommelsen. Det viktigaste nu är att denna lagstiftning träder i kraft så fort som möjligt. På så vis förbättrar vi vårt mål om öppenhet i miljöåtgärder på EU-nivå.
Jag vill lyfta fram vissa positiva sidor såsom det arbete som genomfördes i trepartsmötet med kommissionen, det österrikiska ordförandeskapet och den grupp av parlamentsledamöter som deltog. Jag anser att vi med allt detta arbete förbättrar tillgången till information om frågor som påverkar miljön genom att begränsa undantagen och tolkningen av dem.
När det gäller allmänhetens deltagande i antagandet av beslut vill jag understryka att det är mycket viktigt att deltagandet har ökat i förberedelserna, ändringarna och översynen av de miljöplaner och miljöprogram som finansieras av Europeiska investeringsbanken.
Det är också positivt för medborgarna att den berörda EU-institutionen eller EU-organet, när beslut om miljöplaner eller miljöprogram antas, måste informera och inte bara göra rimliga ansträngningar – som det tidigare stod i texten – att informera allmänheten om alla beslut eftersom vi på så vis ökar insynen i denna typ av förfarande.
När det gäller tillgång till information är kanske det viktigaste den överenskommelse som nåddes på grundval av förordning nr 1049. Eftersom denna förordning är gällande och rör allmänhetens tillgång till handlingar från EU:s institutioner kommer det att finnas ett system för tillgång till alla typer av information från EU:s institutioner och organ.
Jag vill slutligen upprepa att jag hoppas att denna överenskommelse godkänns i morgon och genomförs så fort som möjligt. Jag hoppas även att EU-institutionerna och EU-organen inser att en effektiv tillämpning gynnar alla och att de kommer att agera utifrån det. Detta är ett rättsligt verktyg som i många fall kommer att hjälpa oss att bevara miljön. 
Marian Harkin,
   – Herr talman! Jag vill också gratulera föredraganden och alla som deltog i arbetet med att nå en överenskommelse som har lett till ett gemensamt utkast om denna viktiga förordning som rör Århuskonventionen.
I parlamentet och på andra håll talar vi ofta om att föra EU närmare medborgarna. Århus gör faktiskt verklighet av våra ord. Jag anser att denna förordning verkligen bidrar till att ge Århuskonventionen mer kött på benen. Regeringar och andra offentliga organ låtsas alltför ofta stödja offentliga samråd och offentligt deltagande. De ses som ett nödvändigt ont som man vill bli av med så fort som möjligt; ett besvär som de verkliga beslutsfattarna måste stå ut med. Offentligt deltagande stoppas alltför ofta undan i någon djup, mörk låda och glöms bekvämt bort.
Detta var, och är i många fall fortfarande, det system som användes. I detta system har man bestämt att allmänheten – de vanliga medborgarna – vars liv omedelbart och permanent kommer att påverkas av vissa miljöbeslut, inte är pålitliga nog för att delta i och påverka sådana viktiga beslut. Det är dags att skaka om i detta system och denna förordning kommer avsevärt att bidra till detta.
Kommissionsledamot Margot Wallström talar om plan D – för dialog, debatt och demokrati. Plan Å, som är Århus, är verkligen ett ramverk för att se till att vi kan ha en dialog, debatt och demokrati i miljöfrågor.
Vi har dessvärre ännu inte ratificerat Århuskonventionen i mitt eget land, Republiken Irland, till skillnad från de flesta av våra grannar i EU. Detta fortsätter att försätta de irländska medborgarna i ett ofördelaktigt läge eftersom Århus är världens mest långtgående fördrag om miljörättigheter och garanterar allmänhetens tillgång till information och offentligt deltagande i beslutsfattande om miljöfrågor.
Jag är säker på att denna förordning kommer att välkomnas av dem som har ett intresse i den föreslagna förbränningsugnen i Ringsend i Dublin och har verkligen underlättat för dem som bekymrar sig över Corrib Gas i västra Irland. Det gläder mig dock att vi åtminstone här i parlamentet går i rätt riktning även om vissa länder, som mitt eget, släpar fötterna efter sig. 
Margrete Auken,
   . – Herr talman! EU har problem med sin image. Det finns för lite öppenhet, och det är för svårt för engagerade medborgare att delta i beslutsprocessen, som den föregående talaren så välformulerat uttryckte. Denna fråga har tagits upp i Århuskonventionen, där villkoren för frivilligorganisationers deltagande i det miljörelaterade lagstiftningsförfarandet fastställs. Denna utomordentliga konvention har godkänts av samtliga medlemsstater men har inte genomförts på lämpligt sätt. Nu är det EU som ska se till att denna lagstiftning genomförs. Det har varit många problem med att nå det aktuella läget med en någorlunda konsekvent grund, men det gjordes så många framsteg efter andra behandlingen att vi i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen kommer att stödja förslaget, även om det är långt ifrån så bra som det kunde ha varit om EU hade levt upp till sina egna fagra ord om att finnas där för folket. Men det är synd att kommissionens tydliga text om frivilligorganisationernas tillgång till EG-domstolen har urvattnats av rådet och parlamentet. Nu är det inte alls tydligt att de verkligen har tillgång. Vi hoppas dock att framtida ärenden kommer att lösas till fördel för frivilligorganisationerna och därmed EU. 
Kathy Sinnott,
   – Herr talman! I min valkrets i Irland utkämpas ett slag. Män, kvinnor och barn står varje dag vakt i Pallaskenry, i grevskapet Limerick. De hindrar sitt grevskapsråd från att stänga av de ledningar som förser dem med rent källvatten från sjön som de och deras förfäder har använt i tusentals år och från att tvinga dem att i stället ta sitt vatten från Deal-floden, en av Irlands mest förorenade floder.
I ett annat dödläge i Bantry, grevskapet Cork, tältar folk på strategiska positioner och hindrar arbetare som har skickats dit för att dra onödiga högspänningsledningar ovanför markytan över deras gårdar. Dessa grupper befinner sig inte bara i blockaderna utan även i högsta domstolen, till ett mycket högt personligt pris, och de hotas med fängelse av vårt rättssystem.
Med Århus bör inte dessa situationer uppstå längre i Irland. Finns det något ni kan göra för att hjälpa oss? Vår regering har undertecknat Århuskonventionen, vilket framställer den i god dager inför sina landsmän, men vår regering är en av de få undertecknare som vägrar att ratificera den och ge den verkan. Århuskonventionen innehåller krav på att folket bidrar med information och har tillgång till den, att folket deltar i alla miljömässiga beslut och att vi har tillgång till rättvisa till ett rimligt pris när vi behöver skydda miljön och de som lever i den.
Genom att inte ratificera Århus anser Irlands regering att den kan fortsätta trampa på sitt folk medan man kryper för alla förmögna investerare, oavsett vilken skada det kommer att orsaka människors liv, hälsa och miljö. I detta betänkande försöker man uppmana till en bättre tillämpning av Århus men vi i Irland har ingen tillämpning. Jag ber er att sätta press på Irlands regering för att äntligen ratificera Århus, även så här sent, och se folket som en bundsförvant i stället för en fiende i insatserna för att skydda miljön. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   – De senaste åren har vi i olika europeiska forum hört hur viktigt det är för EU att finnas nära sina medborgare och att skapa större insyn i institutionernas verksamhet.
EU:s antagande av Århuskonventionen är ett viktigt steg i denna riktning. Miljöskyddet är det område där den stora allmänheten förmodligen visar störst intresse för våra institutioners verksamhet, och förutom att få tillgång till information vill man även delta i beslutsfattandet. Det är ingen enkel uppgift att hitta en balans mellan den ständigt ökande offentligheten och att bevara institutionernas förmåga att bedriva sin verksamhet. Det vore inte rätt att skapa en situation som skulle leda till en ökning av antalet rättstvister.
Jag anser att vi kan förvänta oss att de intresseorganisationer som vill utöva sina rättigheter själva ska agera på ett lagenligt sätt, och i utbyte bör vi inte överträda deras rättigheter med obefogade undantag. Det är därför jag är besviken över att förslagets slutversion inte innehåller tillgångsrättigheter till projekt som finansieras av EU-institutioner. Vi kan knappast förvänta oss att medborgarna ska identifiera sig med ett EU som godtar vissa grundläggande principer men samtidigt är berett att ge ekonomiskt stöd till mål som strider mot dessa principer. EU bör dessutom vara ett föredöme för medlemsstaterna i detta avseende, som vi har hört tidigare.
På det stora hela är jag övertygad om fördelarna med samhällskontroll. Jag är medveten om att de berörda organen ofta ser samhällskontroll som ett bekymmer, och att detta kan förefalla onödigt och komplicerat för dem. Men på en övergripande social nivå leder det till beslut som är bättre än de som fattas utan deltagande av medborgarna och deras organisationer. Detta är väl trots allt grunden för demokrati, inte sant? Jag vill tacka och lyckönska min kollega Eija-Riitta Korhola så mycket för ett utmärkt arbete. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0231/2006) av Johannes Blokland för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om batterier och ackumulatorer och förbrukade batterier och ackumulatorer och om upphävande av direktiv 91/157/EEG (PE-CONS 3615/2006 – C6–0154/2006 – 2003/0282(COD)). 
Johannes Blokland (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Äntligen kom ögonblicket. Den 3 maj 2006, mer än två och ett halvt år efter det att kommissionen lade fram ett förslag om översyn av batteridirektivet, nådde rådet och parlamentet, genom förlikning, en överenskommelse om den slutliga texten.
Först och främst vill jag tacka det österrikiska ordförandeskapet för det konstruktiva sätt på vilket detta dokument fick ett positivt avslut. I de 23 ändringsförslag som antogs vid andra behandlingen mötte ordförandeskapet och i vidare bemärkelse även rådet parlamentet mer än halvvägs. Jag vill även tacka alla parlamentsledamöter, särskilt de som deltog i delegationen samt förlikningssekretariatet för deras engagemang och stöd. Det är delvis tack vare dem som vi har fått ett bra resultat.
Jag har dessutom kommissionen att tacka för dess insats i kompromisserna och i utarbetandet av nya textförslag. Detta har visat sig vara ovärderligt under processen för att nå överenskommelsen. Vad har vi nu uppnått? Jag vill ta upp några nyckelpunkter.
För det första gör direktivet det lättare för konsumenterna att välja ett kostnadseffektivt batteri. Det billigaste batteriet är ju trots allt inte alltid det mest kostnadseffektiva. Eftersom producenterna är skyldiga att ange kapaciteten på batterierna enligt direktivet kan konsumenterna själva räkna ut priset i förhållande till kvaliteten och välja det mest kostnadseffektiva batteriet för varje ändamål.
För det andra fastställs i överenskommelsen att det ska vara enkelt att avlägsna batterier från apparater. Genom att det går att ersätta batterierna slipper konsumenterna slänga väl fungerande apparater på grund av att batteriet är slut.
För det tredje måste producenterna ta emot förbrukade batterier och se till att de återvinns. Detta gäller även batterier som levererats tidigare.
För det fjärde kräver man i direktivet att alla medlemsstater inför ett effektivt insamlingssystem. Detta är ett avsevärt framsteg eftersom endast sex medlemsstater för närvarande har nationella insamlingssystem för batterier. Dessutom är det fortfarande en mycket stor procentuell skillnad på insamlingarna, från 59 procent i Belgien till 16 procent i Frankrike.
För det femte ska alla batteriproducenter i EU registreras så att samtliga producenter har ansvar för att finansiera insamlingen och behandlingen av förbrukade batterier.
Jag vill slutligen nämna direktivets huvudprincip som vi redan hade nått en överenskommelse om i första behandlingen, nämligen förbudet mot kadmium i bärbara batterier som träder i kraft 2008. Följden blir att denna skadliga metall så småningom kommer att försvinna från hushållsavfallet, vilket följaktligen gynnar miljön och den allmänna hälsan. Alternativen till nickelkadmiumbatterier tycks vara överlägset bättre.
Med tanke på det positiva förhandlingsresultatet rekommenderar jag varmt parlamentet att i morgon rösta för det nya batteridirektivet och vill uppmana rådet att göra detsamma så fort som möjligt så att den nya lagstiftningen kan offentliggöras. Vi får för övrigt inte underskatta betydelsen av det som medlemsstaterna måste göra för att genomföra och främja batteridirektivet. Jag hoppas och förväntar mig att man börjar omedelbart, så att vi slipper en omöjlig uppgift i slutskedena.
Enligt min åsikt kommer en översyn att behövas i framtiden när det gäller vilka tillämpningar som ska beröras av undantag från kadmiumförbudet. Jag utgår ifrån att kommissionen kommer att vara uppmärksamma i det hänseendet och att den lägger fram ett förslag till parlamentet i sinom tid. 
Stavros Dimas,
   – Herr talman! Jag vill lyckönska Europaparlamentets företrädare till de diskussioner som hölls i förlikningskommittén i maj i år. Jag vill framför allt tacka vice talman Dagmar Roth-Behrendt som var ordförande i förlikningskommittén och parlamentets föredragande, Johannes Blokland, som verkligen bidrog stort till de positiva resultat som uppnåddes.
Diskussionerna i förlikningskommittén var konstruktiva och rörde sig i rätt riktning, även tack vare det österrikiska ordförandeskapets insatser, och en överenskommelse nåddes om flera viktiga frågor som Johannes Blokland nämnde: möjligheten att avlägsna ackumulatorer från apparater, undantag för mycket små batteriproducenter, kapacitetsmärkning på batterier och andra viktiga frågor som man hittade positiva lösningar på.
Europeiska kommissionen stöder resultatet av förfarandet, och vi uppmanar parlamentet att rösta för de utmärkta resultat som uppnåddes av dess förhandlingsgrupp. 
Peter Liese,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag är mycket tacksam mot föredraganden Johannes Blokland för hans hängivna arbete. Hans första förslag var naturligtvis lite ambitiösare än förlikningskommitténs resultat som vi fick nöja oss med, så man kan säga att detta inte är en fullständig framgång för miljön. Besluten utgör dock en tydlig förbättring av skyddet mot skadliga kemikalier som kan läcka ut ur batterierna för människor och miljön. Det är därför detta resultat bör stödjas av en stor majoritet av parlamentet i morgon.
Jag håller med Johannes Blokland på de flesta punkter, men jag har ända sedan förfarandets början varit emot utökningen av kadmiumförbudet till industribatterier. Jag är glad att vi har lyckats hitta en lösning i kommittén vid andra behandlingen. Ett kadmiumförbud för industribatterier – till skillnad från ett sådant förbud för bärbara batterier – skulle innebära en för stor börda för industrin och ha liten effekt på miljön eftersom vi har ett effektivt återvinningssystem för industribatterier.
Den tyska federala miljöbyrån har informerat mig om att till och med ägare av vissa anläggningar i den libyska öknen undersöker möjligheterna att göra sig av med sina industribatterier eftersom dessa batterier är så stora att de inte bara kan slängas i hushållsavfallet. Till och med i den libyska öknen har man allvarligt börjat överväga återvinning, och det är därför jag förespråkade ett undantag för dessa från början – vilket faktiskt har fastställts i den slutliga resolutionen.
Jag instämmer dock i alla övriga förslag som Johannes Blokland lade fram, och jag är glad att en överenskommelse har nåtts mellan samtliga tre institutioner. 
Dan Jørgensen,
   – Herr talman! Även jag vill börja med att tacka Johannes Blokland. Det har varit en lång process och ni har arbetat hårt. Ni har kunnat samsas med Europaparlamentets socialdemokratiska grupp under en stor del av vägen. Det är också av denna anledning som vi kan stödja kompromissen trots att vi, precis som föregående talare, inte är helt nöjda. Det finns vissa områden där denna lagtext skulle ha kunnat förbättras. Vi håller inte med om att sladdlösa elektriska handverktyg i synnerhet ska undantas. De svarar för en stor del av de kadmiumbatterier som används i dag. Det finns återvinningsbara alternativ. Det är även möjligt att fånga upp några av dessa batterier i systemet, och att miljöskadorna därmed inte blir så stora – det vill säga om systemet fungerar. Men vi måste helt enkelt påpeka att det finns alternativ, och när det finns alternativ, varför skulle vi inte använda dem? Varför skulle vi då inte förbjuda dessa skadliga batterier?
Det är naturligtvis på grund av dessa mycket goda framsteg som vi trots allt stöder denna lagstiftning. Kapacitetsmärkningen är en bra sak, särskilt för konsumenterna. Vi är självklart medvetna om all marknadsföring för batterier. Jag ska inte nämna några produktnamn, men det finns definitivt något som har med en kanin att göra – och det står helt klart att tillverkaren vill ge intrycket av att dessa batterier varar mycket längre än konkurrenternas. Det är möjligt att det stämmer, men nu kommer vi att få svaret svart på vitt eftersom det nu kommer att stå på förpackningarna hur mycket energi ett sådant batteri innehåller. Detta är helt klart positivt.
En annan positiv sak är att tillverkarna blir skyldiga att se till att om det finns ett batteri i en apparat måste det vara enkelt att avlägsna. Ytterligare en positiv sak är att vi nu kommer att få en hög återvinningsandel totalt sett inom EU. Återigen kunde vi ha önskat en ännu högre siffra, men vi är glada att ha EU-bestämmelser på detta område. På det hela taget måste vi säga att det är ett viktigt område som vi nu lagstiftar om på EU-nivå. Våra ambitioner var högre än det som uppnåddes, men vi stöder ändå lagstiftningen på det stora hela på grund av de förbättringar som gjordes. 
Anne Laperrouze,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag stöder målen i detta direktiv som är en del av EU:s miljöpolitik.
Som medlem i parlamentets delegation till förlikningskommittén förespråkade jag en grad av flexibilitet, särskilt för de ackumulatorer som uppfyller säkerhetskraven.
Den formulering som föreslogs av förlikningskommittén gör inte bara att de ambitiösa bestämmelserna och målen kan uppfyllas – särskilt när det gäller insamling och återvinning – utan man tar även hänsyn till verkligheten och till de insatser som görs av tillverkarna av ackumulatorer, särkilt för industriellt bruk.
Distributörernas återtaganden har faktiskt fastställts som standardmetod för insamling, men metoder som redan fungerar får behållas under förutsättning att en utvärdering, som måste offentliggöras, visar att de är minst lika effektiva som distributörernas återtaganden.
Denna garanti för motsvarande effektivitet när det gäller insamling anser jag är avgörande för ett flexibelt men icke-tillåtande system. Apparater måste dessutom utformas på ett sådant sätt att förbrukade batterier och ackumulatorer enkelt kan avlägsnas, och de måste åtföljas av instruktioner med information till konsumenterna.
Dessa bestämmelser gäller dock inte för apparater som av säkerhetsskäl, prestandaskäl, av medicinska skäl eller av hänsyn till dataintegriteten kräver kontinuerlig strömförsörjning och en permanent koppling till batteriet. Ännu en gång är flexibiliteten i hög grad normbunden.
Jag är fortfarande skeptisk mot kapacitetsmärkning av bärbara batterier och bilbatterier och ackumulatorer. Jag förstår förvisso denna omtanke om konsumentinformation, men jag anser att för många variabler såsom användningsvillkor påverkar batteriernas och ackumulatorernas livslängd.
Slutligen anser jag att den gemensamma text som vi ska rösta om är välavvägd, och den tycks uppfylla de olika institutionernas krav. Jag uppmanar er därför att rösta för denna text, och jag tackar vår föredragande för hans högkvalitativa arbete. 
Carl Schlyter,
   – Herr talman! Tack Johannes Blokland för en lång kamp som till slut mynnade i ett acceptabelt resultat. Rådet blev uppsnurrat av industrins lobbyister och kämpade emot konsumenternas och miljöns bästa. Jag undrar vad EU:s medborgare skulle säga om de fick veta att en majoritet av deras regeringar kämpade emot konsumenternas rätt att få veta hur mycket kapacitet ett batteri man köper har. Rådet vill att vi ska köpa grisen i säcken.
Vad skulle väljarna säga om de visste att rådet inte ville att batterier ska vara lätta att avlägsna så att de lätt kan återvinnas eller så att produktens livstid kan förlängas? Vad skulle väljarna säga om de visste att deras regeringar slogs med näbbar och klor för lägsta möjliga ansvar för extremt giftiga tungmetaller? Som tur är lyckades parlamentet rätta till det mesta, men kadmiumbatterier i handverktyg är fortfarande skandalöst nog tillåtet. Där vann tyvärr industrilobbyn både i rådet och i parlamentet. Tack Johannes Blokland, du gjorde ett bra arbete och jag kommer att rösta för. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 

