

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
– A6-0323/2005 av Zsolt László Becsey för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG angående det gemensamma systemet för mervärdesskatt med avseende på tillämpningsperioden för miniminivån på normalskattesatsen (KOM(2005)0136 – C6-0113/2005 – 2005/0051(CNS)),
– A6-0324/2005 av Zsolt László Becsey för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om fastställande av närmare regler för återbetalning enligt direktiv 77/388/EEG av mervärdesskatt till beskattningsbara personer som inte är etablerade inom landets territorium men etablerade i en annan medlemsstat (KOM(2004)0728 – C6-0251/2005 – 2005/0807(CNS)) och
– en muntlig fråga till kommissionen av Pervenche Berès för utskottet för ekonomi och valutafrågor om utlöpandet av direktiv 1999/85/EG om möjligheten att på försök tillämpa reducerad mervärdesskatt på arbetsintensiva tjänster (O-0106/2005 – B6-0342/2005). 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ),
   . – Vi diskuterar två frågor och jag ska börja med miniminivån på normalskattesatsen. Vi diskuterar en fråga som är ytterst känslig i rättsligt och politiskt avseende. Enligt kommissionens rapport skulle det vara berättigat att förlänga det nuvarande tillfälliga system som bygger på det sjätte mervärdesskattedirektivet, vilket utlöper den 31 december 2005. Vad jag menar är att vi bara skulle kunna fastställa miniminivån på normalskattesatsen, som just nu ligger på 15 procent, och förlänga detta system, fortfarande tillfälligt, till 2010. Parlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor har diskuterat detta förslag och delar i stort sett kommissionens inställning. Även vi instämmer alltså i förslaget och tidsramen för det, det vill säga att systemet ska förlängas till 2010. Vi insåg också att det var nödvändigt att diskutera frågan mer brådskande än vanligt, före Ekofins senaste sammanträde den 6 december, för att rådet skulle få höra parlamentets uppfattning och utifrån den fatta ett beslut. Med utgångspunkt från diskussionen i utskottet ändrar vi utskottets ursprungliga förslag när det gäller en fråga: förutom den normala miniminivån vill vi också fastställa en maximal skattesats på 25 procent, vilket skulle vara den högsta skattesats som för närvarande tillämpas i medlemsstaterna. Härigenom skulle man undvika att några av medlemsstaterna tvingades ta till lagändringar eller budgetkorrigeringar på mycket kort sikt. Men genom att följa denna linje visar majoriteten i parlamentet att vi anser det nödvändigt att förhindra skillnaden i tillämpningen av normala mervärdesskattesatser. Parlamentet har emellertid också intagit en annan viktig ståndpunkt i denna fråga som inte påverkar det omedelbart förestående beslutet om en förlängning men som är viktig för oss. Vi vill faktiskt undvika en situation som den nuvarande när vi har tidspress både när det gäller förlängningen av miniminivån på normalskattesatsen och när det gäller direktivet om reducerad mervärdesskatt på arbetsintensiva tjänster som utlöper vid årsskiftet och som har genomförts av flera medlemsstater som alla har fått värdefulla, positiva erfarenheter av genomförandet. Därför ber vi kommissionen att senast i början av 2007 genomföra en undersökning av vilken inriktning och omfattning medlemsstaternas mervärdesskattepolitik bör ha och vilka EU-regler som krävs på detta område, så att parlamentet får möjlighet att i god tid och utan tidspress inleda en debatt 2007–2008. 
I vårt förslag, som har utarbetats under deltagande av samtliga grupper i parlamentet, ber vi kommissionen att göra en utvärdering av de nuvarande implicita, d.v.s. genomsnittliga, och normala mervärdesskattesatserna och deras budgeteffekter, särskilt när det gäller den differentiering som kan urskiljas i de medlemsstater som anslöt sig till EU vid den senaste utvidgningen. Dessa länder kan inte tillämpa de individuella reducerade skattesatserna, utan kan bara genomföra en övergång till de särskilda områden som inte omfattas av det sjätte mervärdesskattedirektivet (d.v.s. som inte omfattas av bilaga K eller bilaga H) förrän 2007. Med utgångspunkt från det material som kommissionen ska förbereda kommer vi att kunna definiera parlamentets ståndpunkt om huruvida mervärdesskatten ska debiteras vid källan eller om den ska debiteras konsumenten. Därefter kommer vi att ta ställning till om vi i enlighet med subsidiaritetsprincipen måste fastställa en minimi- och en maximiskattesats på gemenskapsnivå, och om svaret är ja får vi överväga om vi för dessa mervärdesskattesatser bör använda normalskattesatsen eller den implicita, dvs. den faktiska, genomsnittliga skattesatsen. Ytterligare en fråga som måste diskuteras av parlamentet under kommande år är med tanke på stabilitets- och tillväxtpaktens effektivitet i vilken utsträckning medlemsstaterna ska få frihet att reducera mervärdesskattesatserna och om det främst är normalskattesatserna eller undantagen från normalskattesatserna som sannolikt kommer att snedvrida marknaden (om de över huvud taget kommer att snedvrida den). Samtidigt skulle vi också kunna ta ställning till om prioriteringen av skatterna på konsumtion – på bekostnad av de direkta skatterna och framför allt skatterna på arbete – verkligen kan hjälpa medlemsstaterna att nå upp till Lissabonstrategins sysselsättningsmål. Detta är frågor som kan tas upp vid nästa debatt, och för den måste tillräckligt mycket tid anslås. Jag är övertygad om att ett bra bakgrundsbetänkande från utskottet kan vara till hjälp för parlamentet i denna fråga, och vi kommer att kunna godta en väl övervägd ståndpunkt redan före 2010, men för närvarande föreslår vi fortfarande en förlängning med tillägget att vi också måste fastställa en maximal skattesats på 25 procent. 
Mitt andra betänkande gäller återbetalning av mervärdesskatt. Det ändringsförslag till det åttonde direktivet som vi har framför oss ingår i ett ytterst viktigt tredubbelt paket med ändringsförslag som kommissionen lade fram i oktober 2004. Paketets giltighetstid har med rätta förlängts av den nuvarande kommissionen och det har blivit känt för det så kallade ”single window-systmet”, eller ”one-stop-shop-systemet”. Parlamentet har redan tagit ställning till frågan och även till samarbetet mellan medlemsstaterna på skatteområdet i samband med två betänkanden som har lagts fram i parlamentet, och nu är jag glad att vi på rådets begäran kan uttrycka våra åsikter, låt vara i efterhand, om det åttonde direktivet om återbetalning av mervärdesskatt. Först och främst vill jag säga att vi till fullo delar kommissionens inställning till hela förslaget till paket, även ändringsförslaget till det åttonde direktivet, eftersom detta hjälper företagen att få tillbaka uteliggande mervärdesskatt från andra medlemsstater och även påskyndar denna process genom användning av elektroniska metoder. Hittills har återbetalning endast varit möjlig om en vara eller tjänst varit registrerad i en annan medlemsstat. Många har vägrat att tillämpa detta långdragna och dyrbara förfarande eftersom det administrativa förfarandet skulle ha kostat mer än den faktiska summan uteliggande mervärdesskatt. Det aktuella ändringsförslaget kommer i första hand att förbättra situationen för de små och medelstora företagen, som har haft störst svårigheter att klara av det system som krävs för återbetalning på ett kostnadseffektivt sätt. 
Rådets uppfattning att de behöriga myndigheterna bör få tre månader på sig för att bedöma ett krav är också gynnsam för de små företagen. Vi stöder också förslaget att den behöriga skattemyndigheten måste betala ett mycket kännbart bötesbelopp för varje extra månads försening efter att tidsfristen har utlöpt. Vi godtog inte ändringsförslaget att detta skulle regleras individuellt av medlemsstaterna. Våra ändringsförslag har också utformats i linje med kommissionens uppfattning eftersom vi också har framhållit att det klart måste formuleras vilka uppgifter medlemsstaternas skattemyndigheter ska ha, utöver skyddet för företagen, med korrigeringar där det krävs, och att det måste finnas specifika tidsgränser för expediering, granskning, beslutsfattande och återbetalning. Detta är innehållet i våra ändringsförslag. Vi har också särskilt specificerat att den tre månader långa granskningsperioden inte kan påbörjas på nytt ens i händelse av förfrågningar, krav på ytterligare information eller några som helst andra problem – som vi har uppfattat det i kommissionens förslag – eftersom vi anser att hela förfarandet inte får överskrida fyra månader ens när det förekommer sådana problem. Syftet med vårt förslag är att undvika onödiga förseningar under återbetalningsperioden och att förvara pengarna på skattekonton. Även om vi av juridiska skäl inte kunnat låta detta ingå i vår ståndpunkt som ett formellt ändringsförslag hoppas jag ändå att samarbetet mellan myndigheterna kommer att ske snabbare som en del av paketet, som en del av det övergripande ”one-stop-shop-paketet”, eftersom detta bidrar till att man undviker kassaflödesproblem för de små företagen, problem som gäller rätten till återbetalning av mervärdesskatt och fastställandet av kvoter och även problem med missbruk eftersom ett försök att få tillbaka fiktiv exportmoms ofta leder till bedrägerier och bildande av fiktiva bolag. 
Vid diskussionen i rådet hoppas jag att den tidsgräns på 10–40 dagar för elektronisk vidarebefordran av uppgifter som skattemyndigheterna i bosättningslandet får kan kortas ned när det gäller den övre gränsen på 40 dagar. Det viktigaste är emellertid att genomföra paketet så snart som möjligt, och om några år (vi bad om fyra år i samband med ”one-stop shop”) hoppas vi att vi kan utvärdera genomförandet med utgångspunkt från kommissionens rapport. Jag är övertygad om att förfarandet (och kontrollen av missbruk) kan påskyndas i framtiden genom användande av något slags gemensam databas – eller genom lättare tillgång till andra medlemsstaters databaser – men detta kommer att kräva att man löser ett stort antal rättsliga frågor, frågor om uppgiftsskydd och andra frågor som bör granskas efter den första utvärderingen. 
Det viktigaste är därför för närvarande att detta konstruktiva förslag genomförs så snart som möjligt och att våra företag får dra nytta av fördelarna med det. 
Pervenche Berès (PSE ),
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I utskottet för ekonomi och valutafrågor ville vi med anledning av de två betänkandena av vår kollega Zsolt László Becsey om mervärdesskatt ta tillfället i akt och framföra en muntlig fråga till parlamentet, och jag hoppas att frågan leder till att en resolution antas. När det gäller systemet med reducerad mervärdesskatt inom arbetsintensiva sektorer befinner vi oss faktiskt i en ekonomisk, social, politisk och rättslig situation som är minst sagt obehaglig för att inte säga rent ut komplicerad.
Vi har i dag ett system som har förlängts två gånger. Därefter lämnade kommissionen ett förslag från 2003 till oss. Parlamentets ledamöter röstade nästan enhälligt för förslaget den 4 december 2003, men sedan dess har det blockerats av rådet. Vi får mycket ofta höra att bättre reglering innebär att parlamentet arbetar snabbare, men ibland har jag ett intryck av att vi också bör se hur saker och ting sker ur rådets synvinkel. 
Vi eftersträvar enhällighet, och samtidigt som vissa medlemsstater kommer att agera utifrån strikt nationella intressen genom att utnyttja mervärdesskattesatserna blockerar de förlängningen av detta system i rådet, ett system som har bevisat sitt värde. Detta system ger oss i själva verket möjlighet att upprätthålla sysselsättningen, att bekämpa svart arbete och att organisera skattesystemet på ett mer enhetligt sätt på medlemsstatsnivå. Därför ville vårt utskott framföra denna muntliga fråga, och genom den stöder vi till fullo både kommissionens initiativ och de framgångsrika insatserna först av Luxemburgs och sedan av Storbritanniens ordförandeskap som båda har lagt fram ett kompromissförslag som är helt i överensstämmelse med de önskemål parlamentet uttryckte 2003. 
I dag har vi ryggen mot väggen: detta system som har förlängts två gånger kommer att utlöpa vid årets slut, och i nio medlemsstater finns det hela sektorer som just nu ännu inte vet vilket skattesystem som kommer att tillämpas för dem från den 1 januari nästa år. I dag är det inte lång tid kvar till ett Ekofinmöte där jag hoppas att ekonomi- och finansministrarna kommer att höra den mycket tydliga signal som parlamentet vill sända till dem genom denna muntliga fråga och även genom flera skriftliga förklaringar som har lämnats till parlamentets registreringsenhet och undertecknats av ett stort antal ledamöter. 
Luxemburgs förslag som har tagits upp av det brittiska ordförandeskapet gör det möjligt att förtydliga, förenkla, harmonisera och ge omfattande spridning åt vad som hittills har varit ett enkelt experiment. För byggsektorn och sektorn för hushållstjänster är det i första hand en fråga om att förlänga de reducerade mervärdesskattesatserna. Det är en fråga om att förlänga en mer flexibel mekanism och att planera för att denna mekanism ska förlängas fram till 2015. Det är en fråga om att konsekvent avvisa det som ingår i den ökända bilaga H. När det gäller det brittiska ordförandeskapets initiativ är det en fråga om att utvärdera hela mekanismen vart femte år. Jag tycker att vi framför oss har väl avvägda förslag som kommer att göra det möjligt, jag upprepar det, att upprätthålla sysselsättningen inom arbetsintensiva sektorer – och här är den enhetliga skattemekanismen viktig – att bekämpa svart arbete och att bidra till att det som ligger i linje med detta blir ett ledmotiv för parlamentet – och förutom för parlamentet även för rådet, hoppas jag – det vill säga bättre reglering och Lissabonmålen. 
Låt mig ännu en gång säga till rådet, även om jag inte kan se att det är representerat här i kammaren nu under förmiddagen, hur viktigt det är att ekonomi- och finansministrarna kommer fram till en överenskommelse. Även om Luxemburgs och Förenade kungarikets förslag inte godkändes enhälligt anser jag att den solidaritet som också måste prägla Ekofins arbete bör leda till ett års förlängning av systemet sådant som det nu är. Detta skulle vara den ”minst dåliga” lösningen. 
László Kovács,
   . – Herr talman! Innan jag börjar med mina inledande anmärkningar skulle jag vilja framföra mina ursäkter till er och till ledamöterna för förseningen. Vi hade en del trafikproblem, men nu är jag här och jag ska informera er om kommissionens ståndpunkt.
Jag skulle vilja tacka föredraganden, Zsolt László Becsey, för hans två betänkanden och Pervenche Berès för den muntliga frågan om ett så viktigt spörsmål som ligger mig mycket varmt om hjärtat. Först ska jag kommentera förslaget om den normala miniminivån för mervärdesskatt. Jag kommer att fortsätta med kommentarer om den muntliga frågan och resolutionsförslaget om den reducerade mervärdesskattesatsen. Slutligen kommer jag att kort kommentera förslaget till åttonde direktiv om mervärdesskatt, vilket är en del av one-stop shop-principen som parlamentet höll en långvarig debatt om i september.
Kommissionen tackar Europaparlamentet för dess snabba hantering av förslaget till miniminivå på normalskattesatsen och särskilt föredraganden, Zsolt László Becsey, för hans aktiva och positiva bidrag. Detta förslag behöver antas som ett brådskande ärende eftersom de nuvarande reglerna upphör att gälla den 31 december 2005. Avsaknaden av ett beslut i rätt tid skulle medföra ett juridiskt tomrum i EU-lagstiftningen.
De regler för normala mervärdesskattesatser som för närvarande gäller har i kombination med övergångssystemet hittills fungerat i acceptabel utsträckning. Därför är det lämpligt att behålla den nuvarande miniminivån på normalskattesatsen på 15 procent under ytterligare en femårsperiod för att på så sätt täcka det pågående genomförandet av strategin för att förenkla och modernisera den nuvarande gemenskapslagstiftningen om mervärdesskatt.
För er information har förslaget fått ett positivt mottagande av Europeiska ekonomiska och sociala kommittén. Kommittén har erkänt att under rådande förhållanden – dvs. med prisutjämningsregeln – är kommissionens förslag den bästa vägen framåt. Trots att jag helt och fullt förstår ledamöternas oro över att rådet inte fattat något beslut när bara en månad återstår fram till utgångsdatumet för den reducerade momssatsen på arbetsintensiva tjänster, vill jag betona att jag inte tror att det senaste förslaget kan användas för att lösa detta problem. Därför skulle jag verkligen uppmana ledamöterna att inte sätta detta dokument i samband med de diskussioner om omfattningen av de reducerade momssatserna, som nu förs i rådet på grundval av kommissionens kompromissförslag från 2003.
Jag ska nu komma till de muntliga frågorna och till resolutionsförslaget om reducerade mervärdesskattesatser på arbetsintensiva tjänster. Jag skulle vilja tacka er för att ni ställer denna fråga till kommissionen. Jag är medveten om att frågan är av stor betydelse både för allmänheten och för näringslivet. Jag är också mycket engagerad i den här frågan eftersom det nuvarande systemet för tillämpning av reducerade mervärdesskattesatser på arbetsintensiva tjänster ska upphöra vid slutet av det här året. Jag uppskattar verkligen det brittiska ordförandeskapets ansträngningar att nå en kompromiss om reducerade mervärdesskattesatser. Denna fråga diskuterades vid Ekofinrådet den 8 november och kommer åter att diskuteras den 6 december. Avsaknaden av ett beslut av rådet innan årsskiftet om tillämpningen av reducerade mervärdesskattesatser på arbetsintensiva tjänster skulle vara en mycket olycklig utgång. Företagen är mycket oroade eftersom de behöver rättssäkerhet. Jag kan försäkra er om att kommissionen kommer att göra sitt yttersta för att hjälpa ordförandeskapet att komma till beslut i ärendet.
Utan att gå in på detaljer om ordförandeskapets kompromiss vill jag förklara de svårigheter som har uppstått under föregående debatter i den här frågan. Några delegationer avvisar av princip varje utvidgning av bilaga H. Jag måste säga att jag inte riktigt förstår den hållningen. De reducerade mervärdesskattesatserna som tas upp i bilaga H är frivilliga. Därför finns det redan idag, frånsett ett fåtal kategorier där reducerade mervärdesskattesatser i stor utsträckning tillämpas i hela EU, enorma skillnader mellan medlemsländerna.
Om vi tar i beaktande de många särskilda undantag som vissa medlemsländer har beviljats, blir dessa skillnader ännu större. Restaurangtjänster är ett mycket bra exempel. För närvarande tillämpar hälften av medlemsländerna genom särskilda undantag reducerade momssatser på restaurangtjänster, och detta har inte gett upphov till några klagomål eller någon snedvridning av konkurrensen. Varför då inte ge alla medlemsstater möjligheten att tillämpa en reducerad mervärdesskattesats inom denna sektor om de önskar göra detta? Några medlemsländer kräver mer subsidiaritet. Effekterna på budgeten av att man tillämpar ytterligare reducerade momssatser spelar också in. Enligt min åsikt är endast mycket få sektorer verkligt relevanta i detta hänseende. I princip skulle bara restauranger och byggtjänster kunna ha en betydande potentiell påverkan på budgeten. När det till exempel gäller byggsektorn skulle rådet kunna undersöka kriterier för att begränsa omfattningen av de reducerade mervärdesskattesatserna, för att begränsa den möjliga påverkan på budgeten, till exempel genom att begränsa den reducerade mervärdesskattesatsen till byggnader över en viss ålder.
Jag vill understryka byggsektorns ekonomiska betydelse. Ni vet att kommissionen alltid har varit tveksam till om introduktionen av reducerade mervärdesskattesatser skulle ge positiva effekter på sysselsättningen. Detta är fortfarande fallet. Icke desto mindre måste vi inse att momssatsen åtminstone inom denna sektor spelar en viktig roll. I kontrast till en reduktion av momssatsen skulle en höjning genom ett återinförande av standardnivån väl kunna leda till en omedelbar ökning av konsumentpriserna. Detta skulle få negativa effekter på sysselsättningen och även kunna gynna den svarta marknaden i de berörda medlemsstaterna. Jag är medveten om att företagen, de berörda medlemsstaterna och Europaparlamentet har stora farhågor i detta hänseende. Därför bedömer jag att det finns goda politiska och ekonomiska argument för att åtminstone låta det nuvarande läget kvarstå inom denna sektor.
Det finns dock ett antal villkor. För det första bör endast lokalt levererade tjänster läggas till det existerande tillämpningsområdet för bestämmelserna om reducerad momssats. Utvidgningen av reducerade momssatser till nya kategorier av varor bör undvikas, då risken är alltför hög för att man snedvrider konkurrensen.
För det andra, att helt enkelt förlänga det nuvarande försöket med reducerade mervärdesskattesatser på arbetsintensiva tjänster är varken praktiskt eller önskvärt. Fastän jag inledningsvis tilltalades av denna lösning måste vi erkänna att det är en illusion att tro att enbart en förlängning har större chans att enhälligt antas av rådet än den kompromiss som man för närvarande diskuterar. Vidare har detta försök varit begränsat till nio medlemsstater och om man endast förlänger det skulle detta bara förlänga den ojämlika behandlingen av medlemsstaterna. Jag måste betona att rådet redan har haft mer än två år på sig för att komma fram till ett beslut. Rådet bör inte än en gång dra sig undan sitt ansvar.
För det tredje måste kompromissen vara rättvis, dvs. den bör utgöra ett steg mot en jämlik behandling av alla medlemsstater. Enligt min åsikt skulle det brittiska ordförandeskapets förslag om en första förlängning av de tidsbegränsade undantagen för de nya medlemsstaterna fram till 2015 bidra just till detta mål.
Jag vet att några av ledamöterna kanske inte helt instämmer i detta, särskilt inte när det gäller utvidgningen av de arbetsintensiva tjänsterna. Låt mig därför ta tillfället i akt och påminna dem om att när rådet enades om den andra förlängningen av de reducerade mervärdesskattesatserna på arbetsintensiva tjänster under ytterligare två år ansåg kommissionen att samma möjligheter borde erbjudas de nya medlemsstaterna. Vid tiden för anslutningsförhandlingarna ansågs möjligheten att tillämpa reducerade mervärdesskattesatser på arbetsintensiva tjänster inte relevant eftersom det var planerat att försöket skulle upphöra den 31 december 2003, dvs. innan EU:s utvidgning. Sålunda utgjorde förlängningen av denna åtgärd ett nytt element som krävde en ny översyn av situationen. Situationen är helt klart inte densamma som den var 2003 och det är därför ytterst osannolikt att rådet enhälligt kommer att uppmana kommissionen att föreslå en förlängning, som rådet tidigare gjorde. Dessutom erbjuder enbart en förlängning av försöket med de arbetsintensiva tjänsterna ingen lösning på den utbredda efterfrågan på att också inkludera restaurangtjänster i tillämpningsområdet för de reducerade mervärdesskattesatserna, eftersom de för närvarande inte finns med i bilaga K.
Sammanfattningsvis anser jag det vara absolut nödvändigt att rådet nu drar upp riktlinjerna för en fungerande kompromiss med siktet inställt på ett politiskt beslut i december vid det sista Ekofinmötet under det brittiska ordförandeskapet. Emellertid är kommissionen i händerna på rådet och vi kan inte göra mer än att hjälpa rådet så mycket som möjligt att nå en överenskommelse.
Som kommissionsledamot med ansvar för skatter kan jag försäkra er om att kommissionen är beredd att göra sitt yttersta och att visa maximal flexibilitet under Ekofinmötet den 6 december för att på så sätt hjälpa till att nå en enhällig överenskommelse om grunden för den brittiska kompromissen.
Slutligen skulle jag kort vilja kommentera förslaget till åttonde direktiv. Vid flera tillfällen har jag understrukit att ett av sätten att uppnå Lissabonmålen är att minska de gränsöverskridande kostnaderna för administration och efterlevnad, för att på så sätt underlätta för företag som har verksamhet i flera medlemsländer. I dag kommer det att vara möjligt att ta nästa steg mot det målet. Förslaget som har lagts fram i dag är en del av det större paket som är känt som one-stop shop-principen. De andra delarna av det samlade förslaget – förenklingsåtgärderna, som möjliggör för skattskyldiga personer att fullgöra sina momsskyldigheter i de medlemsländer där de är etablerade, och de regler som styr informationsutbytet mellan medlemsländerna – antogs av parlamentet i september. Denna del av förslaget syftar till att reformera reglerna för momsåterbetalning för företagare som behöver återkräva moms i ett medlemsland där de inte är etablerade. Ett helt elektroniskt system kommer att ersätta det nuvarande besvärliga pappersbaserade återbetalningssystemet enligt åttonde direktivet. Som ett resultat av det nya förslaget kommer det att bli möjligt att avsevärt snabba på momsåterbetalningen. Detta kommer att vara till särskilt stor hjälp för små och medelstora företag. I detta hänseende välkomnar jag föredragandens positiva bidrag, fastän jag inte kan acceptera de föreslagna ändringarna. De flesta av frågorna täcks faktiskt redan in av kommissionens förslag om one-stop shop-principen. Jag uppmanar er därför att stödja kommissionens ursprungliga hållning.
Nu är jag nyfiken på att höra er åsikt om de tre dokumenten om moms som står på dagordningen för det här mötet. I mina avslutande anmärkningar ska jag sedan ta ställning till de ändringsförslag som har lagts fram. 
Marianne Thyssen,
   . – Herr talman! Herr kommissionsledamot, jag är tacksam att ni har gett oss hopp genom ert anförande. Jag anser att vi kan behöva all den optimism vi kan få när det gäller lagstiftningen om mervärdesskatt, för samtidigt som alla hela tiden talar om bättre lagstiftning och god förvaltning märker vi att motsatsen gäller i två av de tre ämnen som finns på föredragningslistan. 
Jag välkomnar förenklingen av reglerna om återbetalning av mervärdesskatt för de skattskyldiga som är etablerade i en annan medlemsstat. Företagen, även de minsta bland dem och även alla små och medelstora företag, kommer nu att få möjlighet att verkligen kräva tillbaka sina pengar inom rimlig tid. De av oss som är medlemmar av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater kan bara stödja detta. 
Det finns emellertid också ett förslag om att förlänga tröskelnivån för den normala mervärdesskattesatsen. Det är naturligtvis bra att denna förlängning föreslås, och vi stöder den, men vi tycker att det är lite dramatiskt att vidta en åtgärd av detta slag mindre än 30 dagar innan tidsfristen utlöper och nästa system träder i kraft. I alla fall vet alla vad som kommer. Ett beslut kommer att fattas vid ett senare datum, och därefter kommer alla att kunna koppla av i fem år till. 
Däremot är det värre med de svårigheter – och jag kan inte beskriva dem på annat sätt – som gäller bilaga K och indirekt även bilaga H till det sjätte mervärdesskattedirektivet. Försöket med reducerad mervärdesskatt för arbetsintensiva tjänster har pågått under dubbelt så lång tid som ursprungligen var planerat. Rådet klarar helt enkelt inte av att göra en utvärdering och fatta beslut. 
De sektorer där vi, både kommissionen och parlamentet, 2003 hade uttryckt en förhoppning om en reducerad mervärdesskattesats – hotell- och cateringbranschen, byggindustrin men också tvätterier och företag inom trädgårdsnäringen – alla dessa sektorer väntar fortfarande. Rådet säger varken ”ja” eller ”nej”, rådet fattar inga beslut och det är inte närvarande här i kammaren. Vi skapar osäkerhet, och osäkerheten är skadlig för den ekonomiska utvecklingen. Detta är oacceptabelt i en tid då vi är i desperat behov av tillväxt och ökad sysselsättning. Herr kommissionsledamot! Vi räknar med ert stöd i diskussionen med rådet. För övrigt stöder vi helt de två Becseybetänkandena och den resolution som är kopplad till den muntliga frågan. 
Ieke van den Burg,
   . – Herr talman! Det var jag som applåderade, och det gjorde jag därför att jag helhjärtat instämmer i vad Marianne Thyssen sa. Först av allt vill jag gratulera föredraganden Zsolt László Becsey som har kämpat sig igenom detta svåra ämne och som nu har blivit vår mervärdesskatteexpert i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Vi stöder hans betänkande och även vad andra har sagt om återbetalning av mervärdesskatt. Det är verkligen mycket viktigt att detta system införs snabbare och på ett enklare sätt för företag med gränsöverskridande verksamhet. Annars är EU:s inre marknad en fars. 
Det andra betänkandet gäller den muntliga fråga som vi har framfört och de tidsfrister inom vilka vissa frågor måste behandlas. Jag delar helt Marianne Thyssens uppfattning att det är orimligt att det nu, när det bara är en månad kvar, fortfarande råder osäkerhet, i synnerhet inom de arbetsintensiva tjänstesektorerna som fortfarande inte vet vad som gäller för dem. Kommissionen kan inte klandras för detta. Rådet är det rättsliga organ som har ansvar för detta, och det klarar inte av att utarbeta en förordning. 
Jag står här som förespråkare för dessa arbetsintensiva tjänster. I det ideala fallet skulle jag vilja att de omfattades av bilaga H, det vill säga i den strukturella lösningen. Jag hoppas att vår vädjan här i parlamentet under alla omständigheter blir den sista påtryckning som krävs för att en överenskommelse ska komma till stånd och att det kommer att finnas tid för att diskutera detta nästa år. Jag vill för egen del att diskussionen ska föras på en mycket bredare bas. Jag anser att hela debatten om övergång från indirekt till direkt beskattning, någonting som er premiärminister Guy Verhofstadt ännu en gång uttryckligen har nämnt, på ett strukturellt plan har ett mycket stort samband med hur vi behandlar dessa mervärdesskattesatser. 
Därför delar jag Zsolt László Becseys uppfattning och säger att jag inte vill att det ska fastställas en maximal skattesats under denna mellanperiod och att jag vill att det ska skapas en strukturell möjlighet att tillämpa dessa låga skattesatser. Om man vill skapa en övergång från direkt till indirekt beskattning, vilket förvisso kan vara mycket fördelaktigt, måste man också differentiera skattesatserna. Vad som talar för låga skattesatser är sociala skäl, sysselsättningsskäl och behovet att reglera och förhindra svartjobb. Alla dessa faktorer bör tas med i beräkningen. Högre skattesatser bör kanske tillämpas på vissa lyxvaror eller varor som förorenar miljön. 
Jag anser att denna strukturella diskussion verkligen bör hållas nästa år, och jag hoppas att kommissionsledamoten kan ta initiativet till detta. Jag hoppas att medlemsstaterna inte varje gång kommer att gömma sig bakom regeln om enhällighet och sina möjligheter att införa olika slags blockader och att göra smygöverenskommelser. Jag instämmer i vad Pervenche Berès sa tidigare när jag säger att jag inte anser detta vara god förvaltning och bra lagstiftning. 
Margarita Starkevičiūtė,
   . – Även jag vill tacka Zsolt László Becsey för hans arbete med frågan om mervärdesskatt och dithörande dokument. I dag diskuterar vi en skatt med alleuropeisk betydelse. Trots att EU inte har en gemensam skattepolitik har mervärdesskatten en nyckelposition som finansieringskälla när det gäller EU:s budget. Redan vid antagandet av det sjätte mervärdesskattedirektivet 1977 gjordes försök att i princip skapa en gemensam grund för mervärdesskatten för att säkra stabila inbetalningar till EU:s budget.
Arbetet på detta område har gett betydande resultat, men enligt det nuvarande systemet för mervärdesskattesatser medges fortfarande undantag i form av betydligt lägre mervärdesskattesatser för vissa varor och tjänster. Frågan gäller inte heller bara de specifika produkter som dessa mervärdesskattesatser kopplas till i olika medlemsstater, utan även under vilka olika omständigheter dessa undantag ska gälla. Genom ett så komplicerat system skapas problem när det gäller att förutse långsiktiga budgetflöden samtidigt som det finns en risk att olika villkor skapas i medlemsstaternas tillämpning av villkoren i mervärdesskattedirektivet.
Därför vill jag föreslå, och stödja dessa förslag, att Europeiska kommissionen ska granska och göra upp en gemensam lista över de varor och tjänster som de lägre skattesatserna får tillämpas på. Dessutom bör kommissionen utvärdera listans makroekonomiska betydelse och vilka erfarenheter som gjorts i olika länder så att listans giltighet kan garanteras på lång sikt och inte enbart kortsiktigt, om ingen annan gemensam överenskommelse görs. Införandet av en gemensam lista skulle vara till hjälp för att få bukt med vissa länders oskick att tillämpa lägre skattesatser som undantag, samtidigt som andra länder inte kan använda sådana skattesatser. En gemensam lista skulle utan tvivel också garantera ett stabilt tillflöde till EU:s budget och även underlätta prognoserna för finansflöden på lång sikt. 
Ian Hudghton,
   . – Herr talman! När det gäller ämnet reducerade mervärdesskattesatser på arbetsintensiva tjänster är det nästan ett år sedan parlamentet antog ett betänkande, för vilket jag var föredragande, som på ett överväldigande sätt stödde principen att alla medlemsstater bör ha rätt att genomföra förslaget. Det är en besvikelse att inga framsteg har gjorts under det gångna året.
Jag förklarade då att vi självklart borde ha jämlikhet mellan medlemsstaterna, men också att vi borde utöva påtryckningar på rådet för att de skulle göra den här principen till ett permanent inslag i vår ambition att uppnå Lissabonstrategin. Jag håller med om att det kan vara svårt att kvantifiera de positiva fördelarna i termer av skapande av arbetstillfällen, men jag är också övertygad om att det kommer att få negativa effekter om man plötsligt åter belägger arbetsintensiva tjänster med moms.
Jag vet av personlig erfarenhet från ett småföretag i byggsektorn att konsumenternas val påverkas om man måste ta ut full moms. I ett betydande antal fall väljer konsumenterna att handla där moms inte tillämpas. Denna resolution, som alla grupper stöttat och som vi kommer att rösta om idag, är en förnuftig resolution. Detta är det minsta vi kan vänta oss från rådet om vi inte ska se en plötslig chock utlösas vid slutet av denna plan. Jag skulle hoppas att medlemsstaterna kan uppmuntras att i större utsträckning delta i denna plan så att vi kan samla data om de goda effekterna, för jag är säker på att de kan mätas. 
Diamanto Μanolakou,
   . – Herr talman! Indirekt beskattning är i grunden ett medel för att plundra gräsrötterna på deras inkomster och den strider därför mot gräsrötternas intressen.
Ständig skattebefrielse för storfinansen och dess vinster under förevändning av ökade investeringar åtföljs av en ökning av de indirekta skatterna och en minskning av gräsrötternas inkomster. Det är därför som vi uttrycker vårt motstånd mot alla former av indirekt skatt, och särskilt mot mervärdesskattesystemet såsom det fungerar i dag.
Alldeles nyligen genomförde regeringen i mitt land, Grekland, lydigt diktaten i stabilitetspakten och ökade mervärdesskatten med en procentenhet. Samtidigt finns det de som säger att det under kommissionens påtryckningar kan bli ännu en ökning. Javisst, en skattesänkning på 10 procent har lanserats till förmån för företagen. Ironiskt nog kan vi till slut komma att hamna i den paradoxala situationen att vi är för ett tak på 25 procents mervärdesskatt, eftersom vi då kan vara säkra på att den inte kommer att öka ytterligare.
Skattesatserna på 15–25 procent, som inte ger utrymme för åtskillnad mellan livets nödtorft och lyxvaror, och de enhetliga skattesatser som gör att den fattige arbetaren och den rike affärsmannen betalar samma konsumtionsavgifter, varigenom samma skattesats gäller för tandkräm som för en segelbåt, är ofta högre än de skattesatser som gäller vid direktbeskattning av storfinansen. Det finns även förslag om att avskaffa direkt progressiv skatt och skapa en normalskattesats som är densamma som för de indirekta skatterna.
Att försöksdirektivet, som ger utrymme för en lägre mervärdesskattesats för arbetsintensiva tjänster, inte kan tillämpas generellt är typiskt för storfinansens enhetliga strategi och den kapitalistiska maktkampen. Giltighetstiden för detta direktiv, enligt vilket medlemsstaterna får tillämpa reducerade mervärdesskattesatser för vissa verksamheter så att de arbeten som är knutna till denna samtidigt kan behållas, har förlängts två gånger. Det har hittills inte varit möjligt att tillämpa direktivet generellt i alla medlemsstater, och det är därför ett typiskt uttryck för den oenighet som råder.
Vi kämpar tillsammans med arbetarna för att skydda gräsrötternas inkomster, för att avskaffa de indirekta skatterna och för att en progressiv inkomst- och kapitalskattepolitik ska tillämpas, så att arbetarna, pensionärerna, de arbetslösa och de som tillhör gräsrötterna i största allmänhet ska slippa betala notan och så att skatterna inte ska bli ett redskap för att omfördela arbetarnas inkomster till förmån för storfinansen. 
John Whittaker,
   . – Herr talman! I Zsolt László Becseys betänkande om miniminivån på normalskattesatsen uppges att Europaparlamentets främsta mål är att bidra till att öka den ekonomiska produktiviteten och tillväxttakten i EU. Dessa är visserligen ädla känslor, men jag hoppas att ni tillåter mig komma med några allmänna råd.
Den nuvarande tillväxtprognosen för 2006 för euroområdet uppskattas av Internationella valutafonden (IMF) till 1,8 procent och det är de största ekonomierna som uppvisar de sämsta resultaten. Denna svaga tillväxt är långt ifrån tillräcklig för att upprätthålla EU:s sociala modell. Kommissionen antyder att en sänkning av inkomstskatten med 1 procent av BNP skulle åstadkomma en mer än proportionell ökning i tillväxten. Ett harmoniserat momssystem bör därför användas för att växla från direkt till indirekt beskattning. Olyckligtvis finns inga klara belägg för att denna tillväxt skulle äga rum. Vidare medför en sådan växling en omfördelning från de fattiga till de rika, i likhet med den gemensamma jordbrukspolitiken som gynnar markägare snarare än jordbrukare. Är detta verkligen vad vi vill ha?
Jag skulle vilja föreslå att våra partner i kommissionen, i stället för att försöka harmonisera beskattningen, hellre låter det vara som det är. Inser de inte att deras överdrivna strävan mot de illusoriska lika villkoren och deras inåtvända regleringspolitik skadar tillväxten snarare än att stimulera den? Både direktivet om arbetstid, direktivet om personal som hyrs ut av bemanningsföretag och den gemensamma jordbrukspolitiken är exempel på ett EU som vägrar att vakna upp och inse verkligheten med globala marknader, frihandel och effektivitet, utan i stället är helt inriktat på att eftersträva en föråldrad social modell, som inte har någon plats i den globala ekonomin.
Harmonisering bör vara det sista som sätts på dagordningen för varje nationell regering som vill öka sitt lands ekonomiska tillväxt. Däremot skulle en dos äkta avreglering åstadkomma fantastiska resultat. 
Talmannen
   . – Jag vill påminna John Whittaker om att undersökningar i hela världen tyder på att Europa är världens mest attraktiva region. En majoritet av jordens befolkning skulle helst vilja bo i Europa, och föredrar till och med Europa framför Amerika. Slutsatsen måste bli att det europeiska systemet inte kan vara så uselt! 
Hans-Peter Martin (NI ).
   – Herr talman! Att ni utnyttjar er ledande ställning till att göra politiska uttalanden kan sägas vara en profileringsfråga, men hur tekniskt det än kan låta är detta något som faktiskt berör grunderna i vår gemenskaps verksamhet. Det är också alltid så att de frågor som är förknippade med mervärdesskatten har att göra med rättvisa. Vi kan inte undgå att lägga märke till att vår europeiska union i sin svaghet – för det finns inte längre någon kraft i vår organisation – tillgriper den konstlade hjälp som mervärdesskatten erbjuder för att kunna samla på sig skatteinkomster i en omfattning värd namnet. Detta är ett mycket orättfärdigt handlingssätt, eftersom mervärdesskatten som bekant mycket ofta drabbar fel personer.
Det finns två österrikare som kanske kan lämna ett exempel på hur man kan göra. En av dem – Bruno Kreisky – torde ni redan vara bekant med, medan ni förmodligen ännu inte har lärt känna den andre, Karl-Heinz Grasser. Kreisky insåg för väldigt många år sedan mycket klart att vi inte skulle komma någonstans med detta slags förhållningssätt. I stället måste vi koncentrera våra ansträngningar – framför allt när det gäller mervärdesskattesatserna – på den mervärdesskatt som tillämpas på områden där vi kan få tillbaka något av det vi förlorar på annat håll, till exempel sådant som de rika verkligen tycker om: lyxlimousiner, segelbåtar och en andra bostad. Syftet med ändringsförslaget är att sätta stopp för sådana saker, och detta anser jag vara befängt. Karl-Heinz Grasser försöker, åtminstone i Österrike – och på det området tycker jag att han är föredömlig – att hindra företag som verkar på internationell nivå från att flytta runt sin ingående skatt utan att någonsin behöva betala mervärdesskatt. En möjlighet för nästa ordförandeskap i rådet skulle kunna vara att flytta fram positionerna, åtminstone på EU-nivå, när det gäller att täppa till luckor som berör mervärdesskatten. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman! De flesta av de föregående talarna har visat att det sätt som denna fråga behandlas på är oprofessionellt, avslöjar en oansvarig inställning till marknadens aktörer – både företagen och deras kunder – och skapar mer osäkerhet än klarhet.
Man kan enligt min uppfattning inte vara säker på att någon planering för framtiden sker, ej heller tycks vare sig rådet eller kommissionen ha fullgjort sina uppgifter i tillräckligt hög grad. Om de hade gjort det skulle planeringen inte innehålla ett sådant hopkok av rapporter, uppskov och förlängningar av tillfälliga lösningar utan att någon verklig lösning över huvud taget kommer till stånd.
På tyska har ordet dubbel innebörd: Det förknippas inte bara med beskattning utan även med styrning. Skatter styr. Skattepolitik är ett ekonomiskt instrument för styrning av ekonomin, och om det inte råder någon större klarhet om den på EU-nivå, om vi inte får större befogenheter att hantera den, om det inte förekommer någon vittomfattande debatt om skattepolitiken, om vi inte får en enhetlig grund för företagsbeskattning, om vi inte täpper till luckorna på skatteområdet, om det inte finns enhetliga regler för olika yrkesområdens pensionsfonder – då kommer vi att sakna förmåga att nå många av de mål för tillväxt och sysselsättning som vi eftersträvar, eftersom vi inte kommer att besitta de medel som krävs för att göra detta.
Jag uppmanar därför till en omfattande debatt om beskattning – och dessutom till en debatt som inte begränsas till personliga synpunkter i ämnet. Vad jag förordar är ett långsiktigt förhållningssätt till beskattning, något som medlemsstaterna kommer överens om snarare än något som snickras ihop fem i tolv för att så småningom förlängas utan att någon lösning kan nås. Båda exemplen visar oss att det som vi nu debatterar inte kommer att kunna vara något mer än en tillfällig lösning som inte leder framåt. 
Dariusz Rosati (PSE ).
    –  Herr talman! Vi har för närvarande en situation där mervärdesskattesatserna varierar mycket inom EU. Medlemsstaterna har olika normalskattesatser, olika reducerade skattesatser och olika regler för hur dessa skattesatser ska tillämpas. Slutresultatet av allt detta är prissnedvridningar inom EU. Dessa olika skattesatser har även negativ inverkan på resursfördelningen och minskar på lång sikt EU:s tillväxtpotential.
Samtidigt har emellertid många tvivel rests om behovet av att harmonisera mervärdesskattesatserna och vi har faktiskt hört sådana betänkligheter komma till uttryck i kammaren i dag. Jag anser att tiden är mogen för oss att ha en allvarlig och omfattande debatt om skattesystemet i EU. Jag vill föreslå kommissionen att genomföra en detaljerad studie om vilken betydelse, positiv eller möjligen negativ, som en gradvis tillnärmning av mervärdesskattesatserna och deras tillämpning i hela EU skulle få. Vi behöver en analys som bygger på välgrundade uppgifter för noggrant övervägande på detta område.
För att gå vidare till reducerade mervärdesskattesatser för arbetsintensiva tjänster skulle jag vilja upprepa att dessa skattesatser infördes för sex år sedan på försök. Det förvånar mig verkligen att medlemsstaterna ännu inte har lyckats utvärdera resultaten av detta försök.
Den nu rådande situationen leder till en allvarlig diskriminering av de nya medlemsstaterna på detta område, och detta kan inte få fortsätta. 
Wolf Klinz (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Det är – som föregående talare, Dariusz Rosati sa – rätt förvånande och nedslående att vi fyra veckor före årets slut ska debattera något som i själva verket borde ha klarats av för länge sedan.
Faktum är att de särskilda regler för reducerade mervärdesskattesatser som infördes 1999 – i första hand på tre år – endast gällde i några medlemsstater för vissa arbetsintensiva tjänster. Sedan den ursprungliga tidsramen passerats förlängdes den vid upprepade tillfällen, vilket visar att det inte heller i det förflutna har varit möjligt att åstadkomma en slutgiltig lösning. Om inget annat beslut fattas kommer denna regel att upphöra att gälla vid årsslutet. Vad vi faktiskt vet är att de förväntningar som införandet av de särskilda reglerna väckte bara delvis har infriats – i bästa fall.
År 2003 konstaterade kommissionen att de reducerade mervärdesskattesatserna inte återspeglades i lägre priser och att de praktiskt taget saknade betydelse för sysselsättningen.
Därför beslutade min grupp att endast stödja det för alla partigrupper gemensamma resolutionsförslaget om flera villkor uppfylldes. Det första av dessa var att förlängningen skulle vara en engångsföreteelse, giltig endast till utgången av nästa år. Vårt andra villkor var att kommissionen skulle inleda en omfattande studie av åtgärdens effektivitet. För det tredje skulle den reducerade mervärdesskattesatsen, efter den förlängda giltighetstiden, endast få tillämpas på de områden där en sänkning hade haft påvisbar positiv effekt på priser och sysselsättning. På dessa områden skulle alltså de särskilda reglerna permanentas, medan de på andra områden, där det visat sig att de saknade betydelse, skulle tas bort en gång för alla. De nya medlemsstaterna skulle också få tillämpa den reducerade skattesatsen, så att ingen snedvridning av konkurrensen inom EU skulle uppstå.
Vi kräver delad omröstning om punkt 2 i det gemensamma resolutionsförslaget, eftersom reglerna har gällt under lång tid och den rapport som det hänvisas till enligt vår uppfattning är tillräckligt detaljerad och utförlig. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vem vågar i dag offentliggöra en nedskärning på 170 000 arbetstillfällen i de länder som länge har tillhört vår union? Är detta vansinne? En villfarelse? Nej, detta är bara vad som håller på att hända. Om Ekofinrådet inte förlänger den reducerade mervärdesskattesatsen den 6 december kommer denna katastrofala situation faktiskt att ta sin början 2006.
Införandet 1999 av försöket med reducerade mervärdesskattesatser för arbetsintensiva tjänster har visat sig ge resultat. Det har skapat arbetstillfällen. I Frankrike uppskattar till exempel sektorn för offentliga byggnader och arbeten (BTP) att 60 000 långfristiga arbetstillfällen har skapats. Försöket har också varit till hjälp i kampen mot illegalt arbete. När det gäller Frankrike kan även nämnas att antalet lagöverträdelser inom byggnadssektorn har halverats. Dessutom är denna åtgärd till nytta i kampen mot den globala uppvärmningen. Att tillämpa reducerade mervärdesskattesatser i samband med energisparande arbete skulle vara till lika stort gagn för konsumenterna som för företagen, och detta utgör en potentiell källa till arbeten som inte kan omlokaliseras. Så vilka mer övertygande argument kan rådet lägga fram för att avslå en förlängning av de reducerade mervärdesskattesatserna?
Mina damer och herrar! I Frankrike har folket redan uttryckt sin ilska mot ett EU som inte längre motsvarar deras förväntningar. Vi förväntar oss därför verkligen positiva signaler från rådet i framtiden. 
Patrick Louis (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Den 4 maj, bara några dagar före folkomröstningen om EU:s konstitution, offentliggjorde EU:s ordförandeskap en förestående överenskommelse om reducerade mervärdesskattesatser för cateringsektorn i Frankrike, skattesatser som skulle minska från 19,6 procent till 5,5 procent. För att få människorna att rösta för konstitutionen var den franska regeringen djärv nog att upprepa detta löfte genom hela valkampanjen, i själva verket ett mångårigt löfte, eftersom det hade figurerat redan i Jacques Chiracs valprogram som presidentkandidat 2002, ja redan 1995. Genom att spekulera om en överenskommelse på EU-nivå gick den franska regeringen i sitt förslag till budget för 2006 också ut med och förberedde en ettårig förlängning av den reducerade mervärdesskattesatsen för renoveringsarbeten. Det står klart att detta löfte med två ansikten underblåser en bestående känsla av osäkerhet när det gäller beskattning som drabbar konsumenterna och framför allt de yrkesverksamma inom dessa sektorer.
Är det inte dags att säga sanningen till européerna, nu när vårt folk har avvisat superstaten? Att utan urskillning försöka göra allt med 25 medlemsstater oberoende av vad det kostar får förödande konsekvenser. Är det inte dags att tänka sig ett annat slags EU: ett EU med geometriska och geografiska variabler? 
José Manuel García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag instämmer till fullo i vad Zsolt László Becsey sa och kommer därför att koncentrera mig på den reducerade mervärdesskatt som tillämpas på arbetsintensiva tjänster.
Alla opinionsmätningar som har genomförts i Europa visar att det finns två saker som européerna anser vara livsviktiga: att finna arbete och att vara säker på att det kommer att finnas tillräckliga resurser för att bevara välfärdsstaten. Mycket har skrivits i syfte att lugna medborgarna i detta hänseende, men mycket litet har gjorts. Många ord men ingen handling.
Införandet av en reducerad mervärdesskatt för tjänster som skapar sysselsättning, tjänster som främjar anställning av arbetare, särskilt de minst kvalificerade, är förmodligen ett av de få konkreta initiativ som har tagits på detta område, dvs. en reducerad mervärdesskattesats som även tar fram resurser som tidigare var dolda och som kan användas för att finansiera framtida pensioner och en reducerad mervärdesskattesats på arbete som gör det möjligt för oss att förbättra balansen i det ojämna förhållandet mellan skatter på kapital och skatter på arbete.
Som situationen nu är kan detta försök, som inleddes 2000, komma att avslutas, såvida det inte förlängs. Och rådet saknar fortfarande en uppfattning, rådet vet inte och rådet har inget svar.
Jag skulle vilja säga till kommissionsledamoten att han kan göra mycket mer än han sa i sitt tal. Kommissionsledamoten kan sätta press på rådet: Han kan tala om att det inte är någon bra idé att avsluta detta försök just nu när de nya staterna håller på att inlemmas i gemenskapen, stater i vilka de problem som vi har försökt lösa – bristen på arbete och den svarta ekonomin – är mer akuta än i de gamla staterna. Han kan tala om att det inte är någon bra idé att avsluta ett försök om man därigenom riskerar prishöjningar och minskad sysselsättning och att det inte är någon bra idé att avsluta detta försök just nu när vi står i begrepp att diskutera tjänstedirektivet, som har skapat sådan oro när det gäller sysselsättningen i medlemsstaterna. Kommissionsledamoten kan meddela rådet att parlamentet är enigt och att parlamentet inte vill bli behandlat som ett skämt, särskilt som rådet inte kan svara med någon välgrundad åsikt. 

Joseph Muscat (PSE ).
   – Herr talman! Tack, herr talman! Jag har ett intryck av att vi predikar för de redan frälsta av den enkla anledningen att rådet inte är här och att kommissionsledamoten instämmer i den ståndpunkt som vi klart och tydligt intar, trots att han säger att han inte anser att en förlängning av försöket är en tillräckligt bra lösning. Jag anser att vi vid denna tidpunkt, i början av december, även bör överväga den lösningen. Rådet bör verkligen beakta vår ståndpunkt, nämligen att vi eftertryckligen stöder en förlängning av denna möjlighet, som är mycket arbetsintensiv och verkar ha varit ett framgångsrikt försök som har skapat nya arbetstillfällen. Utöver detta bör försöket även utvidgas och erbjudas som en möjlighet för de nya medlemsstaterna. Det ironiska i allt detta är att medan vi här talar om att införa lägre skattesatser, att på försök tillämpa dessa låga skattesatser, finns det några regeringar i andra länder, däribland mitt land, Malta, som sedan de gått med i EU inte bara har avstått från att göra försök med låga skattesatser, utan har höjt mervärdesskattesatsen från femton till arton procent. Jag anser också att omfattningen av tjänsterna bör breddas till att även gälla andra tjänster, såsom miljötjänster och restaurangnäringen. Detta försök har visat sig vara framgångsrikt, och för att säkerställa vår trovärdighet hos de människor som har valt oss och som vi företräder bör kommissionen och rådet tillmäta ett av de få försök som verkligen har varit lyckosamt större värde. 
Paolo Costa (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag instämmer i det som mina kolleger har sagt, med risk att upprepa samma argument och åsikter.
Försöket med reducerade mervärdesskattesatser har genomförts i några medlemsstater, men olyckligtvis för alla dessa länder har det genomförts vid en tidpunkt när den europeiska ekonomin inte har varit särskilt imponerande, vilket särskilt gäller för många av de största medlemsländerna.
Inom de arbetsintensiva sektorerna har detta försök faktiskt bidragit ännu mer än vad som kunnat förutses, såtillvida att betydande sysselsättningsnivåer har kunnat upprätthållas.
Ytterligare ett argument för att fortsätta detta försök är bland annat att EU:s övergripande ekonomiska situation förändras något, om än mycket svagt för närvarande, vilket innebär att det skulle få katastrofala följder om försöket avslutades.
För det andra har försöket varit positivt såtillvida att det har föranlett förändringar av allt annat än strukturellt slag inom loppet av sex år. I mitt land, Italien, har försöket med reducerade mervärdesskattesatser till exempel sammanfallit med en åtgärd som stimulerat till renovering av byggnader via inkomstskatten – något som har rönt oerhörd framgång. Det är en veritabel succé, eftersom det både har gjort det möjligt att snabbt renovera Italiens byggnadstekniska kulturarv och förbättrat landets ekonomiska och finansiella situation.
Från finansiell synpunkt har den reducerade mervärdesskattesatsen för inkomster gjort att en enorm mängd svart arbete har kunnat avslöjas – arbete som kan beskattas till förmån för landet självt – medan denna formel från ekonomisk synpunkt förmodligen har varit den viktigaste bidragande orsaken till att upprätthålla landets samlade efterfrågan vid en tidpunkt när landets konsumtion är trög, dess produktiva investeringar låga och exporten fallande.
Till det stora antal tankar som har uttryckts lägger jag mina egna två till stöd för försöket. Jag hoppas därför att rådet slutligen kommer att lyssna på Europaparlamentets röst med tanke på att vi även har kommissionens stöd i denna fråga. 
Astrid Lulling (PPE-DE ).
   – Herr talman! Visserligen stöder jag slutsatserna i betänkandet om miniminivån på normalskattesatsen, men det är min plikt att delge er några problem som jag har med några av vår föredragandes argument, och det gläder mig att jag har stöd av en stor majoritet i min grupp i denna fråga.
Efter moget övervägande finner jag att det är förståndigt att föreslå att högsta tillåtna normalskattesats för mervärdesskatt ska vara 25 procent. Vi skulle då få ett slags korridor mellan 15 procent och 25 procent, något som på visst sätt liknar valutaormen på sin tid.
Låt oss komma ihåg att det vid vår utgångspunkt 1992 faktiskt handlade om att vi skulle gå mot mervärdesskattesatser som låg nära varandra på den inre marknaden. Denna konvergens har i själva verket inte ägt rum, men parlamentets förslag att bestämma maximinivån för skattesatsen till 25 procent bör definitivt kunna uppmuntra oss att gå i den riktningen och därigenom förhindra en alltför stor obalans mellan skattesatserna, eftersom ett sådant tillstånd vore ofördelaktigt. Därför stöder jag detta förslag, som har godkänts av utskottet för ekonomi och valutafrågor och vid två tillfällen fått Europeiska kommissionens stöd.
Jag ska inte heller dölja mina invändningar mot den övergripande tanke som föredraganden beskriver i sin motivering och som går ut på att i grunden göra om strukturerna i skattesystemen genom att öka den indirekta beskattningen på bekostnad av den direkta. För närvarande kan jag se många fler nackdelar än fördelar med att göra detta: faran att ännu mer stimulera ett inflationstryck som redan är alltför tydligt, risken att ta kraften ur en ofta livlös efterfrågan på den inre marknaden och problemet med social rättvisa vid en sådan omstrukturering. Kort sagt, låt oss vara mycket försiktiga innan vi ger oss in på en sådan väg.
Låt mig slutligen säga något om reducerade mervärdesskattesatser i samband med bland annat arbetsintensiva verksamheter. Att inte förlänga denna åtgärd, som har positiva effekter på sysselsättningen, oberoende av vad Wolf Klinz och andra anser i frågan, skulle inte bara vara beklagligt, som ni sa, herr kommissionsledamot, utan det skulle även vara en ren katastrof för alla berörda sektorer. Jag stöder Pervenche Berès, som på ett mycket kunnigt sätt har förklarat vår oro i syfte att sätta press på rådet inför dess sammanträde den 6 december, vilket är sista chansen att nå en lösning på grundval av det förslag från Luxemburg som det brittiska ordförandeskapet har tagit upp och gett sitt stöd. Jag hoppas därför att vår resolution i denna fråga till slut ska göra intryck på rådet, som fortfarande inte har någon företrädare här i kammaren.
Herr talman! Under nuvarande förhållanden anser jag att det borde vara möjligt att ge medlemsstaterna betydligt större utrymme att bestämma vilka sektorer som ska gynnas med en reducerad skattesats, varvid de franska cateringutövarnas sak, för att bara ta ett exempel, enligt min uppfattning verkar vara en av de mest beaktansvärda. Jag vädjar därför till den nya tyska regeringen att visa större flexibilitet. 
Richard Howitt (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill särskilt understryka behovet av att återbetala momsen till ideella organisationer eller välgörenhetsorganisationer. Jag skulle vilja be kommissionsledamot László Kovács att upprepa sitt stöd för denna idé, som han uttryckte vid en konferens med European Charities Committee on VAT (ECCVAT) här i Bryssel för två månader sedan.
Välgörenhetsorganisationer som Home Farm Trust – som stödjer 900 personer med inlärningssvårigheter och som har butiker i Braintree, Colchester, Newmarket, Saffron Walden och Sudbury i min egen valkrets – kan inte återfå enorma summor pengar eftersom de inte tar ut moms och erbjuder sina tjänster gratis eller till ett kraftigt subventionerat pris.
Undersökningar i Irland och i Danmark, och även i Förenade kungariket, visar att detta slukar ungefär 4 procent av välgörenhetsorganisationernas totala utgifter. Eftersom välgörenhetsorganisationer nästan utan undantag erbjuder tjänster på lokal nivå är de momssatser de betalar främst föremål för subsidiaritetsprincipen och nationellt beslutsfattande. Denna princip har redan accepterats av Europaparlamentet i betänkandet av Christa Randzio-Plath, och jag efterlyser kommissionens stöd i de beslut som ska tas före utgången av detta år. Utan detta kommer välgörenhetsorganisationerna att förlora miljontals euro varje år. 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag välkomnar det här förslagspaketet från kommissionen, särskilt när det gäller att minska företagens administrativa börda, och speciellt för små och medelstora företag som levererar varor och tjänster till andra medlemsstater. Att strömlinjeforma momsförfarandet för dessa företag kommer att öka effektiviteten och uppmuntra ökad aktivitet inom den inre marknaden, vilket är i linje med Lissabonagendan som det är meningen att vi alla ska fokusera på och sikta mot just nu.
One-stop shop-principen, som är en central del av paketet, kommer i slutändan att möjliggöra införandet av nya regler för gränsöverskridande handel och för tjänster från företag till konsument. I mitt eget land kommer detta att innebära särskilda fördelar för irländska företag som levererar tjänster elektroniskt via Internet till konsumenter i andra medlemsstater.
Den nuvarande normala miniminivån för mervärdesskatt på 15 procent planeras upphöra vid utgången av detta år. Kommissionen föreslår att förlänga den till 2010. Jag stödjer detta rent allmänt och särskilt stödjer jag det beslut som utskottet för ekonomi och valutafrågor tagit att genomföra en konsekvensanalys av de implicita och normala mervärdesskattesatserna i medlemsstaterna. Man bör också här överväga att låta alla medlemsstater ha samma möjlighet att tillämpa reducerade mervärdesskattesatser på vissa varor och tjänster. Vi behöver också återkomma till frågan om särskilda undantag för reducerade mervärdesskattesatser, vilket mitt eget land aldrig har ansökt om. Jag tror att det bara är nio medlemsländer – om jag är rätt informerad – som har denna förmån.
Vi behöver göra något åt detta. Restauranger, serveringar och rumsuthyrning behöver ges speciell uppmärksamhet i alla medlemsländer. I termer av arbetstillfällen och tjänster är detta områden som verkligen skulle kunna få fart på ekonomierna i hela EU just nu, eftersom turism är ett av de områden som växer. För närvarande är momssatsen på livsmedel i vissa medlemsländer alltför hög och detta behöver ses över snarast.
Jag vill påpeka att rapporten om one-stop shop-principen och återbetalning av moms i allmänhet hänsköts till parlamentet enbart som resultat av en förändring i den rättsliga grunden. Jag är ständigt bekymrad över hur ofta frågor kring rättsliga grunder kommer upp i parlamentet. Dessa är bara rådgivande vad parlamentet beträffar. Men vad är det som sker med de rättsliga grunderna? Vad är det som sker när kommissionen lägger fram förslag om olika rättsliga grunder och rådet därefter skriver om eller ändrar dem, eller i många fall inför en dubbel rättslig grund? Vi behöver klarhet i vår lagstiftning. Oklar lagstiftning är dålig lagstiftning. Vi behöver föra en öppen debatt om frågan om rättsliga grunder här i parlamentet snarast. 
László Kovács,
   . – Herr talman! Jag vill än en gång tacka parlamentet för dess snabba granskning av miniminivån på normalskattesatsen – med tanke på att de nuvarande reglerna upphör att gälla den 31 december 2005 – och för föredragandens positiva bidrag. Jag förstår ledamöternas oro över att tiden är knapp, men jag vill påminna er om att kommissionen lade fram sitt förslag så tidigt som 2003 och att det är rådet som inte har varit i stånd att nå ett enhälligt beslut.
Jag ska kort kommentera några ändringsförslag. Det första ändringsförslaget gäller en begränsning av nivån på normalskattesatsen genom att fastställa en högsta nivå på 25 procent för att förhindra växande skillnader i den normala mervärdesskattesats som tillämpas av medlemsländerna. Detta skulle kräva ett nytt förslag från kommissionen och på så sätt förhindra att man i tid antar en lägsta nivå som kan tillämpas från den 1 januari 2006. Erfarenheterna säger också att det inte har någon chans att enhälligt antas av rådet.
Det andra ändringsförslaget syftar till att tillåta mer flexibilitet i momsbestämmelserna för att på så sätt göra det möjligt för medlemsstaterna att reagera på förändringar i det ekonomiska läget. Detta ligger inte i linje med det första ändringsförslaget, som just syftar till att förhindra en sådan flexibilitet när det gäller normalskattesatsen. Rent allmänt är detta förslag ännu inte det passande instrumentet för att utföra en allmän bedömning av olika momssatsers makroekonomiska effekter och de därmed förknippade effekterna på budgeten och på inkomsterna för EU:s medlemsstater.
När det gäller systemet för återbetalning av moms är jag glad att delen om one-stop shop-principen stöds av ledamöterna. Olyckligtvis kan inte kommissionen godta de föreslagna ändringarna, av följande anledningar.
Ändringsförlagen 1 och 2 berör reglering och samarbete när det gäller förfarandet för återbetalning, vilket utgör ytterligare en del av one-stop shop-principen. Ändringsförslag 3 syftar till att förlänga tidsfristen, vilket jag inte tror är nödvändigt. Ändringsförslag 4 är inte genomförbart eftersom å ena sidan en strikt tidsfrist på fyra månader för återbetalning skulle åläggas medlemsstaterna, medan det å andra sidan inte skulle föreligga någon tidsfrist för en skattskyldig person att lämna in den kompletterande information som efterfrågats. Ändringsförslaget står vidare i motsättning till det andra stycket i samma artikel, där det står att en ny period på tre månader inleds från den tidpunkt då ytterligare information mottas från den skattskyldiga personen.
Jag är övertygad om att parlamentets positiva åsikter kommer att bidra till att rådet i tid kan fatta ett beslut om förslaget om normalskattesatsen, och kommer att underlätta diskussionen om one-stop shop-principen med sikte på att de ska antas under det österrikiska ordförandeskapet.
När det gäller arbetsintensiva tjänster har jag uppmärksamt lyssnat till alla bidrag. Jag kan bara påminna er om att kommissionen redan har vidtagit de nödvändiga åtgärderna för att stödja att dessa infogas inom ramen för reducerade skattesatser enligt bilaga H. Emellertid är de pågående diskussionerna i rådet inte lätta.
I mitt inledande anförande förklarade jag utförligt varför jag anser att en förlängning av försöket med dessa åtgärder inte är en fungerande väg framåt. Vidare behöver vi vara mycket försiktiga, eftersom det nog är lika svårt att nå en enhällig överenskommelse i rådet om en sådan förlängning som det skulle vara att nå verklig enighet om omfattningen av den reducerade mervärdesskattesatsen som sådan.
Jag stödjer det samförstånd som uttrycks i parlamentets resolution. Detta är en mycket viktig signal till rådet om behovet av att nå en överenskommelse som tar i beaktande de intressen som EU har som helhet, samt de som varje medlemsstat har. 
Talmannen. 
   – Jag har mottagit ett resolutionsförslag(1), som ingivits i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.
Bruno Gollnisch (NI ).
   – Jacques Chirac ljög avsiktligt för de franska cateringutövarna genom att få dem att tro att det var möjligt för honom att reducera mervärdesskatten på deras arbete utan att be Bryssel om tillåtelse.
Det är osäkert om rådet före årets slut kommer att nå en överenskommelse om en omarbetning av mervärdesskattedirektivet, och i synnerhet tillämpningen av en reducerad skattesats för arbetsintensiva tjänster. Om ett bemyndigande av dessa reducerade skattesatser inte förlängs på ett eller annat sätt den 1 januari 2006, kommer hela sektorer, med byggsektorn i spetsen, att med full kraft få känna av konsekvenserna av detta.
Varför har vi hamnat här? När det gäller de arbetsintensiva tjänsterna är detta ett knep för att pressa rådet till att anta en genomgripande reform av mervärdesskattedirektivet. När det gäller cateringsektorn måste direktivets bilagor ändras. Tyskland är emot detta. Man vill inte se liknande krav spira på sin egen mark, när det finns planer på att öka den indirekta skatten med 20 procent. Har Tyskland fel? Nej.
Dessa problem skulle inte finnas om medlemsstaterna hade hållit fast vid sin självbestämmanderätt i skattefrågor och kunnat utnyttja den för att stimulera sysselsättningen. Det verkliga misstaget och de verkliga felen finns hos dem som strävade efter att beröva medlemsstaterna deras självbestämmanderätt. 
Dominique Vlasto (PPE-DE ).
   – Europeiska unionen har gjort sysselsättningen till sin högsta prioritet och ändå är den oförmögen att fatta beslut om tillämpningen av den reducerade mervärdesskattesatsen inom arbetsintensiva sektorer.
Som en följd av att rådet ständigt blockerar detta beslut är det i dag omöjligt att i medlemsländerna anpassa listan över de sektorer som får gynnas av den reducerade skattesatsen. Att blint förlänga rådets beslut år efter år är inget ansvarsfullt sätt att ta sig an dessa frågor. Den rättsliga och ekonomiska osäkerhet som vilar över dessa verksamhetsområden är inte längre acceptabel.
Inom sektorn för byggnader och offentliga arbeten har den reducerade skattesatsen, som tillämpats vid renoveringsarbeten, gjort det möjligt för tusentals små företag, som är de som mest berörs av denna åtgärd, att öka sin verksamhet och anställa arbetare.
Inom sektorn för hemvård har den reducerade skattesatsen gjort det möjligt att minska omfattningen av det illegala arbetet och att förbättra anställningsförhållandena.
När det gäller cateringsektorn, som är en viktig källa för arbeten i Frankrike, råder det inget tvivel om att en tillämpning av den reducerade mervärdesskattesatsen kommer att få samma fördelaktiga resultat i de medlemsstater som försöker tillämpa denna åtgärd.
Jag uppmanar därför rådet att ta sitt ansvar och komma fram till en överenskommelse som gör det möjligt att frigöra den potential som finns för att skapa arbeten inom arbetsintensiva sektorer. 
Talmannen. 
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om utvecklingen i Slovakien beträffande polismaktens situation. 
László Kovács,
   . – Herr talman! Kommissionen är väl medveten om de farhågor som ledamöterna har framfört i fråga om den slovakiska polismakten. Eftersom det är en komplex och känslig fråga och kommissionen behöver tid för att inta en ståndpunkt så krävs det mer tid för att analysera frågan och skaffa objektiv och opartisk information.
Kommissionens ansvariga avdelningar har varit i kontakt med Slovakiens ständiga representation här i Bryssel och försöker få fram den information som behövs. Kommissionen fick dessutom utförlig information i ärendet av Europeiska polisförbundet (EuroCop).
Vi kan i dagens läge tyvärr inte ge ett mer uttömmande svar. Kommissionen gör allt den kan för att så snart som möjligt komma fram till slutsatser i ärendet och kommer genast att meddela er vad den har kommit fram till. Kommissionen kan därför vara redo att besvara den muntliga frågan vid nästkommande sammanträdesperiod om parlamentet beslutar att föra upp den på föredragningslistan. 
Ján Hudacký,
   – Att misskreditera det egna landet för att uppnå sina politiska mål. Så kan vi beskriva Monika Beňovás inlägg och hennes förslag om att föra upp en diskussion om situationen inom den slovakiska poliskåren på dagordningen.
Fackföreningspamparnas politiska manövrer inom poliskåren har inget att göra med värnandet om arbetsvillkor och mänskliga rättigheter. Deras lögner, halvsanningar och undanhållande av fakta om lönerna, något som för övrigt togs upp två veckor före mötet i fråga, syftade till att manipulera anständiga polistjänstemän och underminera polisens effektivitet och därigenom beröva medborgarna deras rätt till skydd och säkerhet. Att förespegla att den slovakiska regeringen viker sig för fackföreningspampar är att på ett farligt sätt dra in polisen i den politiska maktkampen.
Fackföreningspamparnas politiska tricksande får inte förringa de utmärkta resultat polisen har uppnått i kampen mot den organiserade brottsligheten och korruptionen i Slovakien. De paroller som sattes upp vid det senaste mötet, i stil med ”Om inte regeringen betalar polisen kommer maffian gladeligen att göra det” strider mot alla allmänt accepterade principer för oberoende fackföreningars verksamhet.
Polisens mötesrätt har aldrig inskränkts eller ifrågasatts, vilket framgår av det planerade stormötet nästa lördag. Varken Europaparlamentet eller andra EU-institutioner bör låta sig dras in i dessa osmakliga politiska manövrer, som har iscensatts i syfte att misskreditera regeringskoalitionens landvinningar i Slovakien. 
Monika Beňová,
   – Herr kommissionsledamot! Ert svar har gjort mig besviken snarare än förvånad. Jag kommer att fortsätta insistera på att kommissionen ska följa denna fråga mycket noga. Jag har inga ytterligare kommentarer till vad ni har sagt till oss, eftersom ni i själva verket inte har sagt någonting. Jag ber er att inte ta detta som ett personangrepp, eftersom det snarare är tänkt som ett angrepp på det material som kommissionen har lagt fram.
Min kollega Ján Hudacký, som i likhet med mig kommer från Slovakien, talade om hur ett politiskt käbbel har eskalerat och hamnat i Europaparlamentet. Jag vill kategoriskt hävda att vad som hände på inrikesministeriet kraftigt har fördömts även av vice ordföranden i utskottet för försvar och säkerhet, som tillhör regeringskoalitionen och premiärminister Dzurindas parti. Detta visar att affären inte kan avfärdas som internt politiskt käbbel. Nu är det en fråga för Europeiska kommissionen att förklara om det är acceptabelt att inskränka polistjänstemännens rättigheter i Slovakien. En polistjänsteman är ju också en EU-medborgare och anställd, precis som alla andra EU-medborgare och anställda.
Vi har lagt fram två viktiga frågor för kommissionen. Dessa frågor är särskilt viktiga för oss eftersom de kan ha utgjort ett brott mot Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och mot Europarådets etiska kod för polisen. Vi anser att Europeiska kommissionen har en skyldighet att tala om huruvida den anser att medborgarnas rättigheter i en EU-medlemsstat har kränkts. I går godkände parlamentet att ärendet skulle hänskjutas till kommissionen och gav därigenom en mycket tydlig signal om att man inte tillåter att någon EU-medlemsstat använder sig av sådana metoder. Herr kommissionsledamot! Jag ber därför än en gång om att denna fråga inte ska avföras, utan att vi återvänder till den vid nästa sammanträde i kammaren, och att ni informerar parlamentsledamöterna om kommissionens ståndpunkt. 
Angelika Beer,
   . – Herr talman, kommissionsledamot Kovács! Min grupp – de gröna – var för att vi skulle hålla denna debatt i dag. Vi intar denna ståndpunkt på grund av de uppgifter vi har fått från Slovakien, i synnerhet från europeiska polisförbundet (EuroCop), och som vi har känt till sedan i juni. På grund av att vi är djupt oroade över något som vi inte ser som en intern angelägenhet för Slovakien uppmanar vi er enträget att snarast möjligt granska dessa anklagelser. Att placera den slovakiska polisen under militär jurisdiktion strider helt uppenbart mot vad Europarådet har föreskrivit, för att inte tala om de polisetiska aspekterna. Att behandla poliser och soldater som en och samma grupp strider mot Genèvekonventionen och FN-konventionen.
Polisens civila ställning är en demokratisk landvinning i Europa. Det är något vi har kämpat för, i synnerhet i länderna på Balkan, där polisen var inblandad i militära aktioner under de etniska konflikterna. Att döma av de rapporter som har nått oss måste vi kräva att Slovakiens regering – liksom landets parlament – river upp detta olyckliga beslut, som innebär en återgång till ett tidigare stadium och en typ av politik som inte är förenlig med europeiska demokratiska principer, och återvänder till det demokratiska samfundet.
Polistjänstemän har också rätt att demonstrera! Deras rätt att göra det är betecknande för friheten i vårt samhälle och för demokratin. Av det skälet uppmanar vi kommissionen att så snart som möjligt utreda dessa anklagelser och förklara hur man ställer sig till dem. 
Tobias Pflüger,
   . – Herr talman! Denna fråga rör två olika områden. Det förefaller som om polisen i Slovakien åter har placerats under militär jurisdiktion. Det är detsamma som en återmilitarisering, vilket är oacceptabelt. Polisen och de väpnade styrkorna är två vitt skilda saker. Det måste dock framhållas att det är just denna sammanblandning mellan det civila och militära området som kännetecknar EU när unionen sätter in militär och polis utomlands. Det kommande österrikiska ordförandeskapet har rentav definierat detta som en av sina prioriteringar.
För det andra har vi i detta sammanhang också frågan om att begränsa polistjänstemännens fackliga rättigheter, vilket inte heller är acceptabelt. Parlamentet brukar göra stor affär av kränkningar av de mänskliga rättigheterna i länder utanför EU, men det måste också kalla uppenbara kränkningar av de mänskliga rättigheterna inom EU vid sitt rätta namn, och det är på den punkten, herr kommissionsledamot, som ert uttalande inte gick tillräckligt långt. Här finns utrymme för förbättringar, och det är inom detta område ni måste göra dem. Det är här ni måste ge mer information. Vi får inte heller tveka om att uppmärksamma brott mot de mänskliga rättigheterna i andra länder. Jag kan ge er ett exempel från Tyskland, för även där utesluts människor just nu från vissa jobb och det förekommer överdrivet polisvåld, något som måste sägas högt här i kammaren. 
Sergej Kozlík (NI ).
    – Jag har följt den slovakiske inrikesministern Vladimír Palkos senaste agerande med stor oro och stora farhågor. Hans agerande underminerar demokratins och de medborgerliga rättigheternas grundläggande principer i Slovakien.
Inrikesministern har blandat sig i och fortsätter att blanda sig i en legitim fackföreningsprotest som genomförts av slovakiska polistjänstemän. Genom att avskeda polisförbundets ordförande och degradera honom till en vanlig polistjänstemans grad, har han blandat sig i en polisföreträdares personliga rättigheter och dessutom hotat hans konstitutionellt garanterade rättighet att fritt uttrycka sina åsikter, som tillkommer medborgare, föreningar och fackföreningar. Rörelsen för ett demokratiskt Slovakien (HZDS) uppfattar inrikesminister Palkos hot om att tillgripa disciplinära åtgärder mot de protesterande polistjänstemännen som ett befängt uttryck för maktens arrogans.
Ärade kolleger! Palko är en hög företrädare för ett politiskt parti som ingår i Europeiska folkpartiets partigrupp. Jag vill därför enträget uppmana ledarna för denna grupp att inte sticka huvudet i sanden, utan noga undersöka denna fråga. Som företrädare för de grupplösa medlemmarna av HZDS-partiet i Slovakien vill jag uttrycka vårt stöd för uppmaningen från Europeiska polisförbundet Eurocop att förändra poliskårens organisation i Slovakien och framföra vårt krav på att frågan ska utredas av Europeiska kommissionen. 
Anna Záborská (PPE-DE ).
   – Våra diskussioner i dag om frågan om de protesterande polismännen och sympatiyttringarna för dem ingår i oppositionens valkampanj och i en smädelsekampanj mot en framgångsrik minister i den slovakiska regeringen.
Det är inte sant att polismän kommer att ställas inför rätta på samma sätt som soldater i krigstid. Det är inte sant att den slovakiska poliskåren kommer att övervakas av armén från och med 2006. Det är inte sant att polismän kommer att fråntas sina rättigheter, eftersom militärdomstolarna kommer att arbeta i enlighet med den civila lagstiftningen, och i krigstid kommer poliser att ställas inför rätta på samma sätt som vanliga medborgare.
Den slovakiska polisen arbetar under samma regelverk som gendarmeriet i Frankrike och karabinjärerna i Italien. Systemet med att låta militärdomstolar behandla brott som begås av poliser är etablerat sedan lång tid tillbaka. Alla påståenden om att polisväsendet återmilitariseras bör – om ni ursäktar uttrycket – avfärdas som nonsens och demagogi. Jag vill påpeka för min värderade kollega Monika Beňová att en majoritet av ledamöterna i hennes eget parti stödde detta lagförslag i det slovakiska parlamentet och faktiskt vägrade stödja ett ändringsförslag som syftade till att ändra systemet. 
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   – Herr talman! Jag insisterar på att kommissionen ger ett utförligt svar vid sammanträdesperioden i Strasbourg. Jag tackar kommissionsledamoten för hans erbjudande. Han kan tyvärr inte ge oss något svar i dag, men vi måste få ett klart besked.
Jag skulle vilja säga till föregående talare att detta inte är en fråga om propaganda. Vi talar om Slovakien, en ny medlemsstat i EU, som i enlighet med Köpenhamnskriterierna har precis samma skyldigheter och rättigheter som övriga medlemmar.
I artikel 6.1 i EU-fördraget föreskrivs demokratiska rättigheter och grundläggande friheter. I artikel 6.2 garanterar EU rättigheter i enlighet med europeiska konventionen om mänskliga rättigheter. I denna konvention talar vi om lika tillgång till rättssystemet och lika behandling i domstolarna. En militärdomstol består inte av oberoende domare, utan den är utsedd av regeringen och står i strid med de grundläggande värderingarna i EU-fördraget.
Jag ber därför kommissionsledamoten att svara på två frågor. För det första: Har vi rätt om vi påstår att polisen i Slovakien inte har samma tillgång till rättvis behandling i en domstol som andra medborgare i Slovakien? För det andra: Har jag rätt om jag säger att varje medlemsstat – inklusive Slovakien – bör uppfylla Köpenhamnskriterierna och att den slovakiska regeringen agerar i strid mot Köpenhamnskriterierna då den motsätter sig en fri fackförening för poliser och nekar dem rätten att förhandla, att samlas och att agera?
Det är dessa två grundläggande frågor som jag skulle vilja att kommissionsledamoten ger ett tydligt svar på. Jag tvivlar inte på att Slovakien och dess regering – särskilt regeringen – måste respektera dessa grundläggande rättigheter. Därför håller jag fullständigt med Monika Beňová om att detta är ett allvarligt fall, och vi måste få ett seriöst och korrekt svar från kommissionen så att det slovakiska folket vet att Europeiska unionen är på deras sida. 
László Kovács,
   . – Herr talman! Jag vill bara bemöta de ledamöter som uppmanade kommissionen att ge ett tillfredsställande svar. Jag skulle vilja säga att vi behöver mer information. För att få mer information behöver vi mer tid, och innan en ledamot av kommissionen för fram en adekvat ståndpunkt inför kammaren måste vi naturligtvis föra en diskussion i kollegiet baserat på den information vi behöver.
Detta är mitt svar för tillfället, men det är definitivt inte kommissionens sista ord i frågan. 
Talmannen.
   Parlamentet har tydligt uttryckt önskemålet att de frågor som här har tagits upp ska besvaras vid ett senare tillfälle och jag hoppas att kommissionsledamoten vidarebefordrar denna önskan. 
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill bara ställa en formell procedurfråga. Om jag har förstått kommissionsledamot László Kovács rätt är kommissionen beredd att svara på frågan vid sammanträdesperioden i Strasbourg om två veckor. Har jag förstått saken rätt? Det är viktigt och angeläget att vi får ett meningsfullt och snabbt svar. Människorna i Slovakien behöver verkligen ett tydligt svar från kommissionen, så det är en angelägen fråga. Jag vill bara fråga er om vi kan förvänta oss en sådan tidsplan – det är trots allt två veckor vi talar om. 
Talmannen.
   — Jag vill påpeka att föredragningslistan för sammanträdesperioderna i Strasbourg, och faktiskt för alla sammanträdesperioder, beslutas av talmanskonferensen. Vad jag förstår blir det därför talmanskonferensen som får möjlighet att besluta huruvida denna fråga ska tas upp på föredragningslistan eller inte, om kommissionen är beredd att besvara denna fråga i Strasbourg.
Debatten är avslutad.

Talmannen.
   — Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
se protokollet 

Gay Mitchell (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Förslaget framför oss är ett försök att slå ihop ekonomiska mål med utvecklingsmål. Det är ett försök att upphäva det medbeslutande som parlamentet kämpade för för 20 år sedan genom att 16 förordningar ersätts med en enda förordning, vilket marginaliserar parlamentets roll. Utskottet för utveckling har, med stöd av tre andra utskott, låtit förnuftet råda och kommit fram till en stark och samstämmig strategi.
Vi kan nu försöka ändra förslaget genom att hänskjuta det tillbaka till utskottet för utveckling, och jag sätter stort värde på det arbete som utförts av ordförandeskapet och de i kommissionen som föreslog ett nytt utkast.
På iriska skulle man säga , vilket betyder var beredd, var vaksam. Parlamentet är ingen nickedocka, det har makt att tillämpa medbeslutande. Det är en princip. Det är inte en produkt som är till salu. 37 ledamöter i mitt utskott har på min inrådan skrivit under en rekommendation att hänskjuta detta förslag tillbaka för ändring. Jag hoppas att kammaren kommer att samtycka till det. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill ge förslaget mitt fulla stöd. Det är inte acceptabelt att kommissionen föreslår att vi ska förlora befogenheter, och därför stöder jag förslaget att ärendet ska återförvisas till utskottet. 


Johan Van Hecke (ALDE ),
   . – Herr talman! Det är möjligt att det har uppstått viss förvirring till följd av att det har smugit sig in ett antal fel på den namnlista som presidiet har utarbetat, och detta skulle jag vilja undanröja genom att klargöra att alla som stöder den kompromiss vi har ingått tillsammans med rådet och kommissionen också stöder ändringsförslagen i block 1, och förkastar alla övriga ändringsförslag. Under gårdagens diskussion klargjorde kommissionen och rådet återigen att det inte blir någon kompromiss om inte block 1 godkänns i sin helhet, utan några andra ändringar.
Samtliga grupper, med undantag för gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, förklarade sig i går stödja denna kompromiss. Inför den stundande WTO-konferensen i Hongkong är det av avgörande betydelse att vi får en förordning antagen. Denna kompromiss har föregåtts av hårt arbete. Tack vare samarbetet med de övriga gruppernas skuggföredragande har vi nu lyckats nå en kompromiss som vinner i det närmaste enhälligt godkännande och stöd. Jag tycker att det är mycket viktigt att denna kompromiss nu godkänns och att man håller ytterligare en omröstning om den inte skulle godkännas på grund av den förvirring som kan uppstå. Detta är inte vad vi vill, men det kan ändå bli ett möjligt utslag.
Jag vill därför upprepa att vi måste godkänna block 1 och förkasta alla andra ändringsförslag om vi stöder denna kompromiss. 

Neil Parish (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag välkomnar kommissionens direktiv om att kontrollera och övervaka aviär influensa i EU. Vi behöver en rejäl beredskapsplan för att hålla sjukdomen borta från EU, och om vi har sådan otur att den kommer till Europa behöver vi ha de rätta åtgärderna på plats för att snabbt utrota den.
Det som är nytt i direktivet är övervakningen av lågpatogen aviär influensa (LPAI) för första gången i EU. Jag stöder detta till fullo eftersom den lågpatogena formen kan mutera till en högpatogen form av sjukdomen som är mycket smittsam och dödlig för fjäderfän. Jag håller dock inte med kommissionen om en punkt. När lågpatogen aviär influensa väl har konstaterats hos ett fjäderfä måste fjäderfät mycket snabbt bortskaffas så att man omedelbart ser till att sjukdomen inte kan spridas och mutera till en högpatogen form.
I direktivet hävdas att kött från fjäderfä hos vilka man har konstaterat LPAI med säkerhet kan ingå i livsmedelskedjan. Jag säger inte emot det vetenskapliga rådet, men det kommer att bli nästan omöjligt att hantera och sälja detta kött. Dessutom skulle det skada det allmänna förtroendet för den mycket höga kvaliteten på europeiskt fjäderfäkött. Jag ber alla ledamöterna i kammaren att stödja de ändringsförslag som PPE-DE-gruppen har lagt fram för att komma fram till ett förnuftigt sätt att utrota LPAI i EU och bevara allmänhetens och konsumenternas fulla stöd för industrin.
När jag ändå är uppe skulle jag vilja lägga till ett muntligt ändringsförslag som Michl Ebner har framfört till mig och som jag stöder till fullo. Jag har förstått att han har talat med andra grupper i parlamentet och vunnit deras stöd. Det handlar om att göra jägare delaktiga i övervakningen av LPAI. Även kommissionsledamoten stödde detta i går kväll. Det muntliga ändringsförslaget är att föra in skäl 11b (nytt) med följande text: ”Jägare i Europa bör uppmanas att hjälpa till vid övervakningen av utbrott av aviär influensa hos vilda fåglar genom att informera de behöriga myndigheterna när de misstänker att fåglar kan vara smittade.” Jag vill framföra detta till kammaren. 


Jo Leinen (PSE ).
   – Herr talman! Punkt 4 f har att göra med styrelsesammansättningen i EU-byråerna. Texten lyder som följer: 
 ”… skall parlamentet å sin sida två företrädare till styrelsen”. 
 Jag föreslår att den ska lyda som följer: 
 ”… bör parlamentet å sin sida två styrelseledamöter”. [Ändringen av det understrukna ordet berör inte den svenska versionen.] 
 Hur motiverar man detta? Även om parlamentet, som utgör en del av den lagstiftande makten, inte bör göra anspråk på rätten att ha två officiella företrädare i alla sig underställda verkställande organ, bör parlamentet förbehålla sig rätten att delegera tillförlitliga experter till valda organ, precis som man gör med Europeiska miljöbyrån i Köpenhamn och med Centrumet för övervakning av främlingsfientlighet och rasism i Wien.
Mitt ändringsförslag får stöd av författaren till detta stycke, Karl-Heinz Florenz för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, samt av föredraganden av betänkandet om tillsynsmyndigheter, Georgios Papastamkos. Jag uppmanar kammaren att stödja det. 


Harlem Désir (PSE ).
   – Herr talman! Det har blivit ett fel i översättningen, så det är den engelska versionen som ska betraktas som giltig. Genom att rösta för ändringsförslag 3 vill vi inte ta bort den del av meningen i stycke 13 där det står att det måste göras ett undantag för tjänster inom områdena hälsovård, utbildning och audiovisuella medier. Genom att rösta för ändringsförslag 3 säger vi därför tydligt att man måste skilja mellan kommersiella och allmännyttiga tjänster och att allmännyttiga tjänster som vatten, avlopp och energi varken får avvecklas eller urgröpas, och vi vidhåller att områdena för utbildning, hälsovård och audiovisuella medier måste undantas. 
Talmannen.
   – Herr Désir! Detta innebär att den ursprungliga engelska versionen ska betraktas som giltig. Vi ska kontrollera alla översättningar för att se till att de överensstämmer med originalet.
Robert Sturdy (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill lägga fram ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 19. Jag inser att socialisterna kanske vill ha en delad omröstning om detta. Det är en klargörande punkt om TRIPS och TRIMS. Man skulle kunna säga att vi har låtit oss luras av akronymen TRIMS. De står i omvänd ordning. Jag ska läsa ändringsförslaget med de tekniska ändringarna: ”Europaparlamentet anser att det brådskar och efterlyser en permanent lösning på områdena TRIMS – handelsrelaterade investeringsåtgärder – och TRIPS – handelsrelaterade immateriella rättigheter – för att säkerställa tillgången till medicin för länder som saknar tillverkningskapacitet och står inför folkhälsoproblem.”
Det är en fråga om att byta plats på dessa två ord. 
Harlem Désir (PSE ).
   – Herr talman! Jag är rädd att det har skett en smärre sammanblandning. På en punkt instämmer jag med Robert Sturdy. I stycke 19 nämns mycket riktigt investeringsavtalet, vilket är ett misstag, eftersom detta stycke handlar om åtgärder för att tillgängliggöra läkemedel, och därför är det utan tvekan avtalet om immaterialrättigheter – på franska ADPIC-avtalet och på engelska TRIPS-avtalet – som bör nämnas och inte TRIMS-avtalet, det vill säga investeringsavtalet. Det är skälet till att vi begärde en delad omröstning, för att kunna stryka den del av meningen som handlar om investeringsavtalet. Jag tror inte att denna del av meningen kan föras in i början av stycket, eftersom detta stycke verkligen inte har något att göra med investeringsavtalet. 


Charles Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! För att göra lydelsen i punkt 5, strecksats 2, tydligare och mindre klumpig skulle jag vilja ersätta: ”genomföra politiska reformer som leder till demokrati och rättssäkerhet, och i detta sammanhang börja med att tillåta ett flerpartisystem och ge alla åsiktsriktningar möjlighet att komma till uttryck”, där slutet är något klumpigt formulerat, med följande: ”utarbeta och genomföra så fort som möjligt alla reformer som är nödvändiga för att demokratisera landet, ge garantier för att den politiska oppositionen kan uttrycka sina åsikter i fred samt se till att det snarast genomförs flerpartival under internationellt överinseende för att uppnå nationell försoning”. 


Jana Hybášková (PPE-DE ).
   – Herr talman! För ett klargörande kommer jag först att läsa ändringsförslaget: ”Europaparlamentet erkänner kvinnors fulla rätt att fritt delta i sport och uppmuntrar kvinnor att i större utsträckning delta i sport.” 
 Herr talman! Syftet med mitt ändringsförslag är att förtydliga och förbättra texten. Enligt min åsikt är det avgörande att parlamentet och EU erkänner kvinnors rätt att fullt ut delta i alla idrottsaktiviteter i utvecklingsländer och i muslimska länder som Saudiarabien. Jag hoppas att de manliga ledamöterna i kammaren, liksom de kvinnliga, kommer att rösta för mitt ändringsförslag i dag. 

Talmannen.
   – Omröstningen har avslutats. 

David Martin (PSE ),
   . – Jag röstade för att skicka detta bristfälliga förslag om utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete tillbaka till utskottet. Eftersom kommissionen nu har gjort klart att den inte har för avsikt att lägga fram ett nytt förslag kommer det att behövas betydande ändringsförslag för att se till att parlamentet kan behålla sin rätt till granskning av formuleringen och införandet av utvecklingspolitiken.
Jag anser att det är mycket viktigt att Europaparlamentet står enat i denna fråga och kämpar för ett medbeslutande över politiken för utvecklingssamarbete, vilken för närvarande undergrävs i detta förslag. Minskning av fattigdomen bör med rätta förbli det mest centrala för varje instrument för utvecklingssamarbete, och därför behövs det ytterligare diskussioner från de berörda utskottens sida (utskottet för utveckling och utskottet för internationell handel) i detta sammanhang.
Jag är fortfarande inte övertygad om fördelarna för utvecklingsländerna med att sära på utvecklings- och ekonomikapitlen för detta instrument eftersom huvuddelen av EU:s utvecklingspolitik har en gemensam rättslig grund i fördraget i form av utvecklingsbistånd och yttre ekonomiskt samarbete. 

Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   – Jag röstade för förslaget utifrån mina yrkesmässiga erfarenheter av gränsöverskridande samarbete mellan Slovakien och Polen inom ramen för EU-regionen Tatra. Flera initiativ med EU-regioner har kommit till stånd på ett naturligt sätt och initierats underifrån. Dagens EU-regioner är organisationer som är juridiska personer med egna gränsöverskridande strukturer, och de har tillgång till den främsta sakkunskapen inom området för hållbar regional utveckling. De har också blivit viktiga instrument för gränsöverskridande samarbete, vilket är av avgörande betydelse för sammanhållningen inom EU, enligt Europarådets konvention om gränsöverskridande samarbete mellan regionala och lokala samhällen och myndigheter.
Med tanke på EU-regionernas kunskap om de problem gränsområdena brottas med är det av stor vikt att dessa deltar i arbetet med att ta fram strategier för perioden 2007–2013, och att de spelar en mer framträdande roll i samarbetet med nationella institutioner kring förvaltningen av EU-programmen. Betänkandet är ett viktigt initiativ från Europaparlamentet, eftersom vårt stöd till EU-regionerna kommer att snabba på uppfyllandet av en av EU:s centrala målsättningar, nämligen att undanröja regionala klyftor. 

Anne Ferreira (PSE ),
   . – Tack vare engagemanget hos det brittiska ordförandeskapet och Europaparlamentets föredragande har det varit möjligt att nå en överenskommelse om denna förordning om tvångslicensiering av patent för tillverkning av läkemedelsprodukter.
Överenskommelsen gör det möjligt att skapa en ny balans i Europeiska kommissionens förslag, som mot bakgrund av WTO-beslutet gjorde det ännu svårare för länder med allvarliga folkhälsoproblem att få tillgång till läkemedel.
Denna kompromiss med rådet är tillfredsställande, eftersom systemet med tvångslicensiering utvidgas till att omfatta frivilligorganisationer, internationella organisationer och länder som inte är WTO-medlemmar. Enligt kompromissen ska export till länder som ingår i samma regionala block vara tillåten.
Jag beklagar att förslaget om främjande av tekniköverföring till länderna i syd avvisades, liksom att medlemsstaterna även i fortsättningen ska kunna ställa upp ytterligare krav.
Denna lagstiftning, som emellertid kommer att träda i kraft först två och ett halvt år efter antagandet av WTO-beslutet, visar sig nödvändigt för ett stort antal utvecklingsländer med allvarliga folkhälsoproblem. Jag är mycket glad över att detta beslut sammanfaller med Världsaidsdagen. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . – Parlamentets förslag innebär några förbättringar av den förordning som föreslagits av kommissionen, men de tillför ingenting som löser det strupgrepp om marknaden som patenteringen av läkemedel möjliggör för de multinationella läkemedelsföretagen, vilket är den centrala frågan i det här sammanhanget.
I sina förslag är parlamentet noga med att ”legalisera” och införa en ”obligatorisk” modell för distribution av livsviktiga läkemedel till ett stort antal människor. Det föregivna syftet är reglering, men detta är ett djupt cyniskt steg, eftersom förslagen inte erbjuder mekanismer för att främja forskning och utveckla kapacitet för forskning, tillverkning och tillhandahållande – av och för dessa samhällen – av de läkemedel som är livsviktiga för dem och som de har rätt till.
Tanken är att ”reglera” tillgången till mediciner för s.k. underutvecklade länder, på ett sådant sätt att de multinationella företagen kan ta mindre betalt och därmed ge dem möjlighet att utöka sina marknader utan att förlora sin privilegierade ställning.
Denna strategi strider dock mot slutsatserna från WTO:s konferens i Doha, dvs. att länder bör ”bryta” patent med hänvisning till folkhälsan. I det sammanhanget är Brasilien och Sydafrika aktuella exempel, eftersom de har lyckats förse aidspatienter med gratis mediciner.
Vi har därför röstat mot. 
David Martin (PSE ),
   . – Denna förordning är en viktig milstolpe för att förbättra tillgången till mediciner i utvecklingsländer, och den har mitt fulla stöd. Den gör så att EU kan ta sig ur det nuvarande dödläget vid WTO när det gäller utfärdandet av ”tvångslicenser” för läkemedel för att bekämpa sjukdomar som drabbar miljontals människor i utvecklingsländerna.
Ett antagande av denna förordning innebär att EU, världens största gemensamma marknad, nu inte bara till rimliga priser kan erbjuda de livsviktiga mediciner som fattiga är i behov av, utan även kan stödja den ytterst viktiga utvecklingen av lokal produktion genom överföring av teknik och sakkunskap till hälsovårdssystemen i utvecklingsländerna.
Jag stöder särskilt föredragandenas försök att utvidga förordningens tillämpningsområde till att omfatta länder som inte är medlemmar i WTO, av vilka åtminstone 40 är utvecklingsländer. Jag stöder också försöken att se till att man i den nya förordningen även tar hänsyn till den viktiga roll som frivilligorganisationerna och FN-organen spelar när det gäller att tillhandahålla hälsovårdstjänster. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . – Även om jag upplever att vi ännu inte har funnit några ideallösningar välkomnar jag de ansträngningar som gjorts i det aktuella förslaget till resolution. Jag välkomnar särskilt ett antal av parlamentets ändringsförslag som syftar till att ge de fattigaste länderna egen makt att, så effektivt och billigt som möjligt, fortsätta kampen mot allvarliga sjukdomar som orsakar så skrämmande stora förluster av människoliv.
Skyddet av upphovsrätten, särskilt immaterialrätten, är inte alls oförenlig med hälsoskyddet och det åtagande vi måste göra för att förbättra de fattigaste ländernas tillgång till de mediciner som de behöver som mest. 

David Martin (PSE ),
   . – Jag välkomnar förslaget till direktiv om åtgärder för bekämpning av aviär influensa. Förslaget till direktiv syftar till att uppdatera EU:s åtgärder och bygger på lärdomarna från de senaste hoten om epidemier och de nya vetenskapliga rönen om hur sjukdomen sprids och om riskerna för människors hälsa. I det befintliga direktivet införs endast kontrollåtgärder mot så kallade högpatogena aviära influensavirus, dvs. de som orsakar större sjukdomsutbrott bland fjäderfä och som också emellanåt kan infektera människor.
Det finns dock bevis för att dessa högpatogena virus faktiskt härstammar från de så kallade lågpatogena aviära influensavirusen, som en följd av att viruset har muterat. För att förebygga större utbrott av aviär influensa skulle det enligt den nya lagstiftningen även införas obligatoriska övervaknings- och kontrollåtgärder mot de lågpatogena aviära influensavirus som kan överföras till tamfjäderfä från vilda fåglar som t.ex. änder och gäss. Lågpatogena virus kan inte utrotas hos vilda fåglar, men det går att effektivt kontrollera infektionen hos tamfjäderfä och det går att förhindra att viruset muterar till de riskfyllda formerna.
Jag stöder till fullo syftet med den nya lagstiftningen eftersom de lämpligaste övervakningsåtgärderna och de förebyggande åtgärderna mot aviär influensa är fastställda och att hälsoriskerna, de ekonomiska kostnaderna och den negativa …
Jean-Claude Martinez (NI ),
   . – Så långt tillbaka som 1989 var det möjligt att förutse farorna för att människor skulle kunna smittas av BSE (bovin spongiform encefalopati). Kommissionen och medlemsstaterna, till exempel Frankrike, väntade till 1996 innan de vidtog skyddsåtgärder.
På samma sätt fick Thatcherregeringens ultraliberalism den brittiska regeringen att montera ned landets nationella veterinära nätverk. När mul- och klövsjukan drog fram bland Förenade kungarikets boskaps- och grisfarmar år 2003 fanns det inte längre några spärrar mot sjukdomar. Miljoner djur slaktades som en försiktighetsåtgärd och allting brändes i gigantiska bål. Det enda som förblev intakt var ultraliberalismens och den missriktade frihandelns ideologiska dåraktighet.
Efter laissez faire-politikens släpphänthet går vi nu i en riktning där – i fallet med aviär influensa – det görs ett försök att avsiktligt fördunkla frågan genom att utnyttja människors grundrädsla. Allt detta styrs ut som en försiktighetsprincip, som är ingenting mer än en regressiv reaktion hos en amishliknande europeisk elit.
Ett virus – som för närvarande inte finns och som har hittats på av en politisk värld som försöker göra bot för sina tidigare brister inom området hälso- och sjukvård genom att vidta hälsoskyddsåtgärder till vänster och höger – uppges vara ett hot mot mänskligheten i form av en Hollywoodliknande pandemi som kan jämställas med spanska sjukan.
Med detta som utgångspunkt lagrar vi ineffektiva antivirusmediciner, som Tamiflu, samtidigt som vi bygger på människors rädsla för att få dem att glömma de olämpliga åtgärder som vidtas när det gäller omlokaliseringar, islamiseringen och andra verkliga problem, som fortfarande förbises. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . – Det bästa sättet att förhindra en eventuell mänsklig pandemi i form av aviär influensa är, som föredraganden med rätta påpekar, att helt ta bort sjukdomen från fåglar.
Gemenskapen måste därför kanalisera sina insatser till forskning och mobilisering av resurser, i syfte att utveckla och få fram orala vacciner som är effektiva för alla relevanta fågelarter och som motverkar olika virussorter.
Vi välkomnar också ändringen av det nu gällande direktivet, där man förordar åtgärder som täcker lågpatogena aviära influensavirus för att förebygga risken för mutation till den högpatogena formen.
Betänkandet innefattar en rad åtgärder som syftar till att förhindra mänskliga infektioner, och vi har därför röstat för. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Jag är mycket glad över att mitt betänkande har antagits. Det krävs mer EU-stöd för att utveckla forskningen om en oral vaccin för att bekämpa olika virussorter och främja användningen av ett sådant vaccin om behov skulle uppstå. Gemenskapen bör stå för den totala kostnaden för vaccinerna.
Gemenskapen måste dessutom ge stöd till medlemsstaterna för utveckling av ett system för övervakning av sjukdomen, bland annat laboratoriediagnoser och forskning om lämpliga vacciner. Det bör också vidtas åtgärder som medför samarbete och tekniskt stöd till tredjeländer, särskilt i Asien, så att det kan utföras förebyggande undersökningar och kontroller i de länder där aviär influensa har sitt ursprung.
När det gäller gemenskapens ekonomiska stöd är jag besviken över avslaget på mitt förslag om att öka stödet från 50 procent till 60 procent när det gäller medlemsstaternas kostnader för både högpatogen och lågpatogen aviär influensa.
Ett annat förslag som avslogs var det om 50 procents stöd för de inkomster som förloras tills ett nytt holdingbolag är i drift, självklart utan att undergräva marknadens funktion.
Bortsett från dessa överväganden litar jag på att kommissionen och rådet kommer att ta lämplig hänsyn till de antagna förslagen för att skydda folkhälsan. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . – Folkhälsoåtgärder kostar pengar. Syftet är att de ska hjälpa mängder av människor och förutsätter forskning, förebyggande och kontroll. I fallet med aviär influensa krävs det en förändring av metoden för tillhandahållande av det ekonomiska stöd som ska täcka kostnaderna för att vidta nödvändiga veterinära åtgärder.
Risken finns att en världsomfattande pandemi bryter ut, men vissa medlemsstater är mer utsatta än andra beroende på deras belägenhet längs vilda fåglars migrationssträcka.
Om man väger in förebyggande åtgärder – särskilt när det gäller utvecklingen av övervakningssystem – laboratoriekostnader och forskning om nya vacciner, inser man den enorma vidden av det ekonomiska åtagande som krävs. Jag har därför röstat för detta betänkande. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Syftet med detta förslag från kommissionen är att ändra förordning (EG) nr 974/98, vilket var den rättsliga ramen under den omställningsperiod då euron skulle införas i alla nuvarande länder i euroområdet. Avsikten är nu att använda denna rättsliga ram för de länder som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 och var rättsligt skyldiga att bli en del av euroområdet. Ett av de viktigaste förslagen är att minska övergångstiden och finna ett slags ”big bang-lösning”, dvs. att införa eurosedlar och euromynt samtidigt som euron införs som gemensam valuta.
Detta betänkande följer den vägen och syftet är att se till att ingen medlemsstat kan lämna euroområdet. Vi upplever att det är oacceptabelt och att medlemsstaterna har full rätt att lämna euroområdet om de skulle vilja. Att försöka införa en sådan begränsning för de nya medlemsstaterna när två länder – Danmark och Förenade kungariket – har en undantagsklausul, och ett annat land, Sverige, har beslutat att inte ansluta sig, är att jämställa med diskriminering.
Därför har vi röstat mot. Vi vidhåller våra principiella invändningar mot euron. Det är uppenbart att penningpolitiken har lett till ekonomisk stagnation och arbetslöshet, vilket också ...
Bruno Gollnisch (NI ),
   . – Vad kan euroområdet erbjuda i dag? Den lägsta tillväxttakten bland industriländerna. Arbetslöshet. Ökade levnadskostnader. Absurda budgetbegränsningar. Dramatiskt ökade statsskulder. En obefintlig växelpolitik och en övervärderad euro. En europeisk centralbank som fokuserar på inflationsrädslan så pass att den i dag är beredd att höja sin styrränta med risk för att äventyra ekonomin och sysselsättningen. Euron har orsakat många besvikelser och skador, som kommer att förvärras om ekonomierna i området glider mer och mer isär.
Efter det att de nya medlemsstaterna anslöt sig till Europeiska unionen visade undersökningar som publicerats i västerländsk press att medborgarna i dessa länder var för ett medlemskap, som en gång för alla knyter dem till demokratierna, men att de inte alls förstod vad ett sådant medlemskap skulle innebära. Ett antal av dem var, och är fortfarande utan tvekan, övertygade om att övergången till euron var ett val och inte en skyldighet.
Det handlar mindre om huruvida ett land kan eller inte kan föra in eurosedlar och euromynt så snart landet har infört den gemensamma valutan. Det är mer en fråga om huruvida landets befolkning godtar och har förstått alla konsekvenser av ett sådant steg. Det är absolut nödvändigt att rådfråga dem genom folkomröstning. 
David Martin (PSE ),
   . – Jag välkomnar detta betänkande i vilket man tittar på tidigare nationella strategier för införandet av euron och ger förslag på hur de kan förbättras och genomföras i de medlemsstater som kanske vill ingå i euroområdet, om och när de beslutar sig.
Jag hoppas att det en dag kommer att bli relevant för Förenade kungariket. 
Andreas Mölzer (NI ),
   . – På sätt och vis är det förståeligt att de nya medlemsstaterna är så angelägna om att införa euron utan alltför stora förseningar.
Vad man måste komma ihåg är emellertid att bara 38 procent av allmänheten i de tio nya medlemsstaterna är övertygade om att införandet av euron skulle få positiva effekter och att nästan hälften vill att den införs så sent som möjligt.
Vi bör godta det sistnämnda valet, eftersom det ger länderna i fråga möjlighet att genomdriva de nödvändiga reformerna i lugn och ro och ger människor mer tid att vänja sig vid tanken på att förutsättningarna ändras.
Det är också mycket viktigt att komma ihåg att tidigare erfarenheter faktiskt visar att eurons införande leder till högre priser, vilka försök som än görs för att dölja detta, eftersom företagen försöker täcka de kostnader som uppkom under omställningen.
Kommissionen bör visa att den har lärt sig av misslyckandet med EU:s konstitution genom att stödja folkomröstningar för att få fram folkets vilja – till exempel den som planeras för Polen – i stället för att argumentera mot genom att påstå att Polen måste införa euron. När stater som Förenade kungariket, Danmark och Sverige behåller sin självständighet på valutaområdet bör vi tillåta att andra gör likadant. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . – Frivilligt gränsöverskridande samarbete är ett begrepp som jag stöder och som förtjänar att uppmuntras.
Allmänt talat välkomnar jag varmt samarbete på olika nivåer mellan de olika medlemsstaternas administrationer, särskilt när detta är resultatet av ett frivilligt initiativ från dessa administrationer (även om detta kan uppmuntras) och när det inte leder till en ny administrativ och byråkratisk enhet. Jag välkomnar också att detta, i det här särskilda fallet, även avser gränsöverskridande grannskapssamarbeten utanför EU.
Jag har därför röstat för detta betänkande.
Det finns emellertid en fråga som jag måste klargöra.
Dessa initiativ får inte uppmuntras eller uppfattas utifrån en linje som strider mot centralmyndigheternas synsätt. Med andra ord får EU inte uppmuntra till sådant och därigenom försöka åstadkomma interna sammanbrott i enskilda medlemsstater, vilket bara kan skada dem. Detta är inte och får inte bli unionens roll eller syfte. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . – Förordningen om eurons införande visade sig vara en stabil rättslig ram under omställningsperioden i samband med införandet av euron som gemensam valuta i alla nuvarande länder i euroområdet. Den kan därför anses vara en lämplig grund för framtida deltagande medlemsstater, även om det krävs några tekniska anpassningar. Mot bakgrund av erfarenheten av omställningen till euron är det viktigare med en bättre kommunikationsstrategi, för att ge dubbla prisuppgifter som information till medborgarna, förändra den dubbla cirkulationsperioden för de båda valutorna och förlänga bankernas tidsfrister för att genomföra omställningen.
Jag har därför röstat för betänkandet av Rosati. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Sedan oktober 1992 och efter tre förlängningar (till slutet av 2005) har rådet hållit fast vid en miniminivå på normalskattesatsen i EU på 15 procent. Syftet med detta förslag från kommissionen är ytterligare en förlängning till den 31 december 2010, och det är något vi stöder.
Ursprungsidén med att inrätta en miniminivå var att skapa ett intervall med en maximinivå som skulle harmoniseras till en gemensam momssats i hela gemenskapen. Även om ingen medlemsstat har en sats under 15 procent eller över 25 procent skulle införandet av ett sådant intervall påverka medlemsstaternas suveränitet på skatteområdet och deras finansieringsalternativ inom ramen för gemenskapens budget.
Betänkandet innehåller också en punkt som än en gång dyker upp och som har fått oss att rösta mot. Det görs smygande försök att påskynda debatten om harmonisering av mervärdesskatten, vilket skulle undergräva andra flexibla delar i de nuvarande systemen, till exempel sänkta mervärdesskattesatser i enlighet med de enskilda medlemsstaternas olika sociala och kulturella behov. Det ger ytterligare tyngd åt vårt beslut att rösta mot. 
David Martin (PSE ),
   . – Jag stöder detta betänkande i vilket man instämmer med kommissionens förslag att utvidga försöket enligt bilaga K att tillämpa reducerade mervärdesskattesatser på vissa arbetsintensiva tjänster.
Jag beklagar att Europaparlamentet har en uppfattning om mervärdesskatt och att rådet fortsätter att stoppa denna fråga. Kontroversen kring detta förslag är att om rådet inte lyckas nå en överenskommelse före slutet av december kommer försöken till system för reducerade skattesatser inte längre att vara lagliga i 9 medlemsstater. Det här påverkar inte Förenade kungariket som tillämpar sina reducerade skattesatser genom bilaga H. Likväl skulle jag bli besviken om detta system går om intet. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   . – För 50 år sedan uppfann två fransmän, Maurice Lauré och Georges Egret, den viktigaste tekniken i den beskattningsbara mänsklighetens historia: momssystemet, vilket tillämpas av mer än 123 länder, inklusive EU:s länder sedan det första direktivet kom 1967.
Under 1990-talet sökte den monoteistiska inremarknadsreligionen en gemensam mervärdesskattesats vars gränsöverskridande rättssystem skulle vara den medlemsstat där transaktionen ursprungligen gjordes och inte konsumtions- eller destinationsmedlemsstaten.
Faran var att en världsdelsövergripande ersättningsfond skulle inrättas, ett ofantligt labyrintiskt system som distribuerar momsintäkter från handeln inom gemenskapen.
Medlemsstaternas enhällighet fick rådet att införa beskattning på ”tillfällig/permanent” grund i det suveräna konsumtionslandet.
Det smarta draget i dag vore att jämställa den europeiska arbetskraften med den internationella när det gäller beskattning, genom att lämna bakom oss 100 år av misstag och göra oss av med den idiotiska skatten på arbete.
Det välsignade systemet med sänkta mervärdesskattesatser måste också användas för att kopiera importavgifter i syfte att ta bort den avdragsgilla införselskatten på dessa avgifter. Detta skulle gagna exportörerna och därmed bota globaliseringens ekonomiska och sociala sjukdomar, med omlokaliseringar och arbetslöshet. 

David Martin (PSE ),
   . – I detta betänkande, som jag stöder, utvecklas det gränsöverskridande systemet för återbetalning av mervärdesskatter för små och medelstora företag och det fastställs tidsfrister för information som ska mottas och pengar som ska återbetalas. Jag hoppas att detta leder till att den administrativa bördan minskas för små och medelstora företag. 

Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   – Herr talman! På mina kollegers vägnar vill jag säga att vi röstade för denna resolution om WTO under förutsättning att hänvisningen i punkt 6 till reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken avser reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken år 2003 med kommissionsledamot Franz Fischler. 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   . – Jag stöder den gemensamma resolutionen om förberedelserna inför WTO:s konferens och hoppas att den kommer att gynna den internationella handeln genom att spela en viktig roll när det gäller att främja den ekonomiska utvecklingen och minska fattigdomen. I synnerhet stöder jag det ändringsförslag där alla industriländer uppmanas att senast 2010 parallellt avveckla av alla former av exportkonkurrens, inklusive livsmedelsstöd, exportsubventioner och statliga handelsorganisationer. Det är ytterst viktigt att man skiljer mellan kommersiella tjänster och offentliga tjänster, och att offentliga tjänster såsom vatten, renhållning och energi inte bör avvecklas eller undergrävas genom det allmänna tjänstehandelsavtalet.
Doharundan måste lyckas för att stärka det multilaterala handelssystemet för att garantera framgång och en harmonisk utveckling av världsekonomin. Handel tillsammans med bistånd och skuldlättnader är avgörande för att uppnå millenniemålen för 2015. Under ministerkonferensen i Hongkong måste därför konkreta resultat uppnås med hänsyn till utvecklingsaspekterna av Doharundan. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   . – Kommissionen förbereder sig för att offra vårt jordbruk och vår livsmedelssäkerhet vid Doharundan. Den gör sig beredd att stödja Allmänna tjänstehandelsavtalet – det beryktade GATS-avtalet – vilket är ingenting annat än ett Bolkesteindirektiv i global skala. Kommissionen har för avsikt att ytterligare sänka våra importavgifter, som ändå redan är de lägsta i världen, och den kommer endast att anstränga sig halvhjärtat för att försvara de europeiska intressena mot dumpning i alla dess skepnader, mot piratkopiering och valutaförfalskning eller stå för det nödvändiga kravet på att EU:s konkurrenter respekterar de sociala och miljömässiga normerna.
Med anmärkningsvärd ståndaktighet och kortsiktighet välkomnar parlamentet globaliseringens fördelar, och endast industriländerna ägnas parlamentets tankar kring skydd och diversifiering av ekonomierna, det nödvändiga erkännandet av nationella intressen och friheten att välja takt och hastighet för avregleringen eller, dessutom, bevarandet av arbetstillfällen.
Eftersom parlamentet upprepar sig självt kommer jag också att upprepa mig. Världshandeln är ojämlik. Det är orättvist. Men dess främsta offer är EU-länderna och deras befolkningar. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . – Genom denna resolution visar majoriteten i parlamentet, inklusive de portugisiska socialisterna, socialdemokraterna och kristdemokraterna, att de är villiga att liberalisera världshandeln. Man vill med andra ord öppna upp marknader för konkurrens mellan länder med mycket olikartad ekonomisk utveckling, vilket gläder de stora ekonomiska och finansiella grupperna, som gör stora, ekonomiska vinster. Majoriteten har försökt föra folket bakom ljuset genom att hävda att utveckling endast kan ske genom liberalisering av handeln inom ramen för kapitalistiska angrepp. I själva verket har fattigdomen blivit värre i takt med ojämlikheten världen över, en tendens som enligt förvarningar från Förenta nationernas utvecklingsprogram kommer att fortsätta om vi behåller samma typ av liberaliseringspolitik.
Effekterna av liberaliseringen blir följande: Arbetarnas framsteg undergrävs, folkets suveränitet angrips och de stora multinationella företagen tär på naturresurserna och den biologiska mångfalden. Andra följder är miljöförstöring, ökad arbetslöshet samt att miljoner småjordbruk går i graven och att självständigheten och säkerheten på livsmedelsområdet äventyras.
Vad som behövs är därför en annan internationell ordning med ett ömsesidigt gynnsamt samarbete som uppfyller behoven inom alla samhällsgrupper, så att folket kan få del av sina mest grundläggande rättigheter som mat, hälsa, boende, kultur och fritid, som leder till att varje stat utnyttjar sin fulla potential med respekt för suveräniteten och som ser till att miljöskyddet främjas.
Det är allt som står på spel … 
Jörg Leichtfried (PSE ),
   . – Jag förkastar resolutionen om förberedelserna inför WTO:s sjätte ministerkonferensen i Hongkong i den version som man har lagt fram och kommit överens om gemensamt. De krav och argument som finns i resolutionen är för begränsade och jag vill se utökade krav när det gäller de sociala dimensionerna i WTO.
Under Doharundan bör även de frågor tas upp som inte berör handeln, såsom samhälle, miljö och kultur. Internationellt erkända sociala miniminormer bör inte betraktas som en form av handelsprotektionism. Tvärtom möjliggör de en ”rättvisare” handel, förutsatt att det finns en samverkan mellan handel och sociala frågor.
Enligt min mening är införandet av bindande bestämmelser för lägsta arbetsnormer i WTO-avtalen en förutsättning för en rättvis och korrekt ekonomisk och social utveckling.
Förbud mot barnarbete, rätt till lika lön för män och kvinnor, avskaffande av tvångsarbete, legitimitet för fackföreningar och det som kallas frihet att sluta kollektivavtal är några de mest grundläggande arbetsnormerna, och ILO kräver att de flesta länder inför dem redan nu. För att skapa ett rättvist system måste bindande lägsta arbetsnormer som dessa, tillsammans med uppfyllelsen av internationella miljöstandarder, likställas med WTO:s gällande handelsrätt. Fastställda arbetsnormer kan inte ha något annat än en positiv effekt på ett lands ekonomi och får inte betraktas som ett hinder. 
David Martin (PSE ),
   . – Jag röstade för ett yttrande om WTO:s ministerkonferens som sänder ut starka signaler om att utveckling bör förbli i fokus för diskussionerna i Doharundan.
Detta innebär att rikare aktörer, som EU, bör slutföra de nödvändiga reformerna för att sätta stopp för snedvridna subventioner i jordbruket och öppna våra jordbruksmarknader för produkter från fattigare, jordbruksberoende länder. Samtidigt bör man inte ställa orättvisa krav på de allra fattigaste länderna om att de ska öppna sina inhemska marknader på andra områden.
Mycket står på spel i Hongkong, inte minst behovet att visa vårt engagemang för att främja handel mellan utvecklingsländerna. Syd-syd-handeln förblir ett viktigt instrument för långsiktig utveckling av länderna eftersom 70 procent av de tullar som utvecklingsländerna betalar går till andra utvecklingsländer. Utvecklingsländerna kommer dessutom att göra stora vinster på detta område eftersom handeln mellan utvecklingsländer uppskattas växa dubbelt så fort som den globala handeln och redan utgör 40 procent av utvecklingsländernas export. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   – Efter Seattle, Doha och Cancún, kommer nu turen till ministerkonferensen i Hongkong att fortsätta 60 års filosofiska och tekniska misstag när det gäller sänkningen, och i förlängningen avskaffandet, av importtullar. Detta görs enligt den ricardianska teorin som inte bara saknar seriösa vetenskapliga grunder, utan framför allt ständigt står i strid med verkligheten.
Den kontinuerliga sänkningen av importtullarna är avsedd att främja ekonomiskt välstånd. Men efter decennier av obefintliga tullhinder blir Afrika allt fattigare. Att avskaffa importtullar skulle skapa ”nationers välstånd”. Nåväl, i Nordamerika blev frihandelsavtalet från 1994 – det så kallade Nafta – slutet för de mexikanska bönderna.
Folket förväntas samtycka till en sänkning av importtullarna. I november 2005 förkastade ursprungsbefolkningen i Anderna – exempelvis Ecuador – det frihandelsavtal som Bushadministrationen försöker ålägga Colombia, Peru och Ecuador.
Världsbanken, OECD, IMF och WTO förklarar utförligt att en sänkning av tullhindren innebär ökade levnadsstandarder. Nåväl, ”bananaffären” motsäger detta. Både WTO och WTO-konferensen representerar en slavmarknad som har förskönats av Ricardo, Adam Smith och andra falska djungelpredikanter. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . – En allmänt hållen åsikt som jag glatt har konstaterat är att utvecklingen av den internationella handeln bidrar till ekonomisk tillväxt, utveckling, arbetstillfällen och definitivt bättre förhållanden för internationella förbindelser. Men nu lägger vissa grupper fram program och dagordningar som ingår i en gemensam kamp mot en friare och mer öppen värld när det gäller handel. Samtidigt som det vore oklokt att tralla med i melodin måste vi också ta reda på vad detta missnöje beror på, eftersom man inte kan föra politik genom att vända verkligheten ryggen.
Mot den bakgrunden tillmötesgår man i den nuvarande gemensamma resolutionen de viktigaste intressena och tar upp några mycket relevanta punkter. För min del anser jag att EU dels måste inta en klar och tydlig förhandlingsposition, dels måste visa en innerlig önskan att stödja den ekonomiska utvecklingen och tillväxten inom världshandeln. Jag välkomnar därför att man i resolutionen förespråkar stöd för ekonomisk tillväxt i utvecklingsländerna och att man sätter fokus på de sociala, miljömässiga, arbetsrelaterade, kulturella och sist men inte minst ekonomiska frågorna.
Vad som krävs är en mer omfattande och mer rättvis internationell handel utan att vi för den skull glömmer bort vårt ansvar gentemot medborgarna. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   . – De beslut som togs av ΕU inför WTO:s ministerkonferensen kännetecknas av en vilja från imperialisternas sida, särskilt USA och EU, att använda den internationella handelsrätten för att plundra marknaden i de utvecklade länderna och i utvecklingsländerna. Detta leder till försämringar för folket och får katastrofala konsekvenser för miljön.
I det gemensamma resolutionsförslaget, som stöddes av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa och gruppen Unionen för nationernas Europa, ratificerades EU:s aggressiva politik som försämrar folkets situation.
Liberaliseringen av tjänster i EU:s medlemsstater, som har förespråkats genom det s.k. Bolkesteindirektivet, har av EU valts ut till en internationell strategi inom WTO:s ramar för att utplåna kollektivavtal och arbetarnas rättigheter i allmänhet.
De drastiska nedskärningarna i stödet för jordbruksprodukter till följd av översynen av EU:s gemensamma jordbrukspolitik och den allmänna omstruktureringen av jordbruksproduktionen till förmån för monopolen, syftar till att eliminera de små och medelstora jordbruken.
Samtidigt fortsätter herraväldet av monopolistiska läkemedelskoncerner.
WTO är ett internationellt imperialistiskt organ som verkar för att de stora industriernas dominans och lönsamhet bibehålls.
Av den anledningen har parlamentsledamöterna i grekiska kommunistpartiet röstat emot resolutionsförslaget om WTO och bidrar därmed till utvecklingen av arbetarnas kamp och förstärkningen av kampen mot imperialismen och monopolen, för att folket självt ska kunna bestämma om sin framtid genom att sluta avtal utifrån ömsesidiga fördelar. 

Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   . – I det gemensamma resolutionsförslaget försöker man på ett förolämpande och oacceptabelt sätt att förtala Socialistiska republiken Vietnam genom att anklaga dem för att bryta mot de mänskliga rättigheterna.
Målet är att utöva påtryckningar och skapa ett klimat där man kan omintetgöra det som socialisterna och gräsrötterna har uppnått, och syftet med detta är att skapa förutsättningar för att plundra landet. EU:s interventionsstrategi genom att skapa en finansierad ”opposition” är vida känd.
Det är en skamlös oförskämdhet att åberopa trettioårsdagen av det vietnamesiska folkets enorma seger mot den amerikanska imperialismen och att anklaga regeringen för brist på demokrati. Det heroiska folket i Vietnam vann sin frihet på bekostnad av miljontals människoliv – människor som mördades på grund av imperialistiska interventioner. Var finns lyhördheten för mänskliga rättigheter för de tiotusentals vietnameser som mördades och för de tusentals barn som föds med stora problem på grund av användningen av kemikalier som ”agent orange”? Varför begär inte det annars så känslomässiga EU att USA och den multinationella koncernen Monsanto ska ersätta offren för den kemiska och biologiska krigföringen?
De europeiska och amerikanska imperialisterna kommer aldrig att förlåta det land som lyckade krossa tre stora imperialistiska makter: USA, Storbritannien och Frankrike. Vi uttrycker vårt stöd och vår solidaritet med detta heroiska folk, som symboliserar mänsklighetens historia. 

Mario Borghezio (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag beklagar djupt att Loyola de Palacio på kommissionens vägnar redan har stoppat den olympiska freden från att förverkligas i Suzedalen under vinter-OS 2006. Till och med regionen Piemonte ville ha fred för att man under OS ska slippa de spänningar och störningar som den folkliga oppositionen skapar kring det pågående arbetet med höghastighetslinjen mellan Lyon och Turin. Självständighet för Suzedalen, befria Piemonte! 
David Martin (PSE ),
   . – Jag välkomnar resolutionen om den olympiska freden under vinter-OS i Turin 2006. Den olympiska freden är en viktig symbol för den olympiska andan och det är en symbol som måste bevaras och respekteras. 

Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   . – Jag röstade villigt för det resolutionsförslag om utveckling och sport som min kollega, Maria Martens, har lagt fram och talat för, eftersom sport är en av de discipliner som förenar folk och får dem att gå framåt på vägen mot större visdom och framsteg. Denna resolution bör utgöra startpunkten för en ambitiös idrottspolitik i EU, särskilt på ungdomsnivå, som stöder sig på medlemsstaternas nationella idrottsförbund. 
David Martin (PSE ),
   . – Jag röstade för denna resolution. Jag anser att vi måste göra mer för att uppmuntra unga människor att aktivt delta i sport. Vi bör också anstränga oss mer för att uppmuntra kvinnor att delta i aktiviteter som tidigare dominerats av män. Slutligen, även om det inte är en EU-fråga, måste vi uppmuntra medlemsstaterna att göra mer för att bevara grönområden och idrottsplaner i storstadsregioner. 

Frank Vanhecke (NI ).
   – Herr talman! Jag anser att något viktigt saknas i Andrew Duffs betänkande om riktlinjer för godkännande av Europeiska kommissionen. Jag vill påminna er om hur Rocco Buttiglione, den italienske kommissionskandidaten, förra året närmast korsfästes i samband med den skandalösa hetsjakten på honom. På i stort sätt samma sätt som under den spanska inkvisitionen var skälet inte den politik som Rocco Buttiglione kunde tänkas stå för, utan frågan gällde huruvida han inte i sitt allra innersta hyste åsikter som strider emot denna gräsliga politiska korrekthet.
Massakreringen av Rocco Buttiglione var ännu ett steg i repressionerna från det nya vänstertotalitaristiska prästerskapet. Om Europaparlamentet var ärligt och följde sina egna principer, skulle det sägas i detta betänkande att kommissionsledamöterna inte tillåts tänka på ett sätt som inte är politiskt korrekt. 
Philip Claeys (NI ).
   – Herr talman! Andrew Duffs betänkande får mig att tänka på William Shakespeares odödliga fras ”mycket väsen för ingenting”. Oberoende, kompetens, engagemang för Europa – allt detta är fina egenskaper, men i praktiken har jag märkt att parlamentet inte har något problem med att acceptera människor som Louis Michel, som i sin tidigare ställning som belgisk utrikesminister motverkade själva begreppet europeiskt samarbete genom att demonisera Österrike. Louis Michel som, vilket är allmänt känt, betraktar den europeiska uppförandekoden för vapenexport som endast en bit papper. Louis Michel som i mars, under ett snabbt besök på Kuba, sa att de inte har det så dåligt ställt och att människorättsorganisationerna borde sluta att utmana Fidel Castro. En sådan tur att etik och respekt för de mänskliga rättigheterna inte är uttryckliga kriterier för att utses till kommissionsledamot.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Oavsett bedömningen av de principer, kriterier och normer som kommissionen måste följa som kollegium är det oacceptabelt att parlamentet antar ett betänkande där det anges att ”konstitutionen skall träda i kraft den 1 november 2006”. Endast en osund besatthet av federalism och nyliberalism kan få majoriteten av parlamentet att hålla fast vid denna idé till och med efter det att nederlagen i Frankrike och Nederländerna stoppade antagandet av den så kallade europeiska konstitutionen.
När det gäller bedömningskriterierna och principerna innehåller betänkandet några välkomna punkter, men vi får inte glömma bort att bortom kandidaternas kompetens, engagemang och lämplighet finns deras politik, den personliga såväl som den kollektiva. Det är på det nyckelkriteriet vi ska basera vår bedömning. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   . – Jag vill påpeka att när de franska och nederländska medborgarna sa nej till den europeiska konstitutionen – med stor majoritet och vid en folkomröstning – förlorade detta dokument all giltighet. De ständiga hänvisningarna till detta dokument i parlamentets betänkanden innebär ett förnekande av demokratin. De som hävdar att de företräder de europeiska medborgarna borde vara de första att beakta medborgarnas önskemål när de framförs tydligt.
För det andra garanterar parlamentet, som inte är representativt för den allmänna opinionen i EU eftersom det stöder till exempel Turkiets anslutning, invandring i syfte att stärka befolkningstillväxten och dessutom Bolkesteindirektivets princip om ursprungsland, sorgligt nog inte ett smidigt fungerande EU. Parlamentet godkände inte Santerkommissionen. Det ägnade sig åt en selektiv häxjakt när Barrosokommissionen tillsattes – inte för Europas bästa, utan av ideologiska skäl och på grund av maktkampen mellan institutionerna.
Kärnpunkten är att EU inte är någon stat. Kommissionen är inte och ska ovillkorligen inte vara en regering. Den är bara ett kollegium av tjänstemän. Att parlamentet godkänner kommissionens sammansättning och dess ordförande är ändå bara en skenbild. Det ger absolut inte kommissionen någon som helst demokratisk legitimitet. 
Andreas Mölzer (NI ),
   . – Det finns saker som vi kan lära oss av misslyckandena och misstagen när kommissionen utsågs förra året.
Kritiken är berättigad, inte minst mot att en kompetent kandidat tvingades dra tillbaka sin kandidatur eftersom han höll fast vid sin konservativa religiösa övertygelse, medan en inkompetent stalinist fick sitta kvar på sin tjänst. Det är inte på något sätt acceptabelt att tvivelaktiga kandidater godkänns utan vidare, till exempel sådana som försöker dölja sin inblandning i ett partis skumma finansiering. När allt kommer omkring bör de blivande ledamöterna i kommissionen uppfylla de högsta moraliska kraven – sådana som är dömda av domstol har inget där att göra.
Det är också besvärande att man inte har kommit överens om hur de blivande kommissionsledamöternas kompetens och lämplighet ska utvärderas, med den följden att olika riktmärken tillämpas. Särskilt besvärande är det när enhetliga kriterier och krav skulle ha tvingat ut andra kandidater från banan.
Vi måste äntligen få möjlighet att bedöma de utsedda kommissionsledamöterna var för sig, i stället för att låta oss avfärdas med en röst som gäller dem alla tillsammans, men dessutom är det nödvändigt att vi i parlamentet enas om enhetliga kriterier för bedömningen av dem. Medlemsstaterna måste också vara mer noggranna när de väljer ut sina kandidater och endast presentera kandidater som verkligen kan klara av jobbet. Det bästa sättet att åstadkomma detta är att sammanställa en slutlista som de lämpligaste sökandena kan väljas från. Det är det enda sättet att förhindra farser i framtiden. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   . – Sjötransporterna är ytterst viktiga för Portugal, eftersom våra kustområden är så vidsträckta. Likaså är de viktiga för hela unionen, som har en mycket lång sjögräns.
Jag anser därför att det är av största vikt att garantera att EU:s havsområden är lönsamma och konkurrenskraftiga i enlighet med Lissabonstrategin.
I sina åtgärder för konkurrenskraft inom sjötransportområdet måste gemenskapen beakta att det har framträtt nya sjöfartsnationer, såsom Kina, Korea och Taiwan. Vi behöver därför instrument för att skydda den nya ramen för affärssamarbete mellan rederier som driver linjefart till och från EU.
Jag har därför röstat för Rodi Kratsa-Tsagaropoulous betänkande. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Utan att vilja starta en debatt om skatteharmonisering och gemensamma mervärdesskattebestämmelser är syftet med denna resolution att förlänga försöket med att tillämpa en reducerad mervärdesskattesats på vissa arbetsintensiva tjänster med ytterligare ett år – till slutet av 2006 – för de medlemsstater som så önskar.
Eftersom förlängningen är en engångsåtgärd anser vi att den kan bidra till att skapa arbetstillfällen och minska den svarta ekonomin. Det är i detta skede för tidigt att bedöma de socioekonomiska effekterna av denna åtgärd, som också kommer att leda till större flexibilitet i den indirekta beskattningen.
Man bör komma ihåg att priserna kan stiga om åtgärden plötsligt avslutas. Åtgärden bör gälla alla de nuvarande medlemsstaterna, eftersom de nya medlemsstaterna inte bör diskrimineras, vilket vore oacceptabelt. 
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
