Vita Európa jövőjéről (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont az Európa jövőjéről folyó vita, amelyben Svédország miniszterelnöke, az Európai Tanács tagja is részt vesz.
Hölgyeim és uraim, melegen üdvözlöm Önöket e különleges ülésen. Külön is melegen köszöntöm Fredrik Reinfeldt urat, Svédország miniszterelnökét. Välkommen till Europaparlamentet! Üdvözlöm!
(Taps)
Nekem, de mindannyiunknak nagy örömünkre szolgál, miniszterelnök úr, hogy ma, első alkalommal, az Európai Parlamentben üdvözölhetjük az Európai Unió jövőjéről szóló vita kapcsán.
Az előbb láttam az erkélyen feltűnni Simeon Sakskoburggotskit, Bulgária volt miniszterelnökét. Önt is melegen köszöntöm az Európai Parlamentben.
A 2007. december 13-án Lisszabonban aláírt Szerződés új irányokba kormányozza az Európai Uniót. Sokévi vitákat követően, végül van egy szerződésünk, amely megfelel a kibővült Európai Unió támasztotta követelményeknek, lehetővé teszi, hogy a demokratikus eljárások eszközével élve, az Unió önmagát az európai népek reményei és elvárásai teljesítésének szentelje. Az új Szerződés nemcsak nagyobb átláthatóságot biztosít az Unió működésében - amely téma mindig is különleges fontossággal bírt Svédország számára - de az éghajlatváltozás elleni küzdelmet is beemelte az EU új célkitűzései közé. És ez is olyan terület, amelyen Svédország már kiemelkedő sikerekkel büszkélkedhet. Az Ön országának, miniszterelnök úr, minden oka megvan arra, hogy büszke legyen arra a vezető szerepre, amelyet Európában a megújítható energiaforrások felhasználásának terén elért. Nekünk, az Európai Unióban egyesülten kell felvennünk a küzdelmet az éghajlatváltozással, hogy így tölthessünk be e harcban globális vezető szerepet. Múlt héten, az Egyesült Nemzetek Szervezetében megtapasztaltam azt a reményt, amelyet az ENSZ vetett az Európai Unióba magába, de az Európai Parlamentbe, mint annak jogalkotói ágába is.
A Lisszaboni Szerződés olyan eszközöket ad kezünkbe, amelyekkel a jövőnk szempontjából fontos célok megvalósítására, a célok tekintetében fontos reformok gyors végrehajtására törekedhetünk. Mint Ön is, miniszterelnök úr, az Európai Parlament is szilárdan hiszi, hogy az új szerződésnek 2009. január 1-ei hatályba kell lépnie. Az Európai Parlamentet tehát kellemesen érintette a svéd parlament (Riksdag) bejelentése, hogy 2008 novemberében szándékozik az új szerződést ratifikálni.
Amennyiben a ratifikációs folyamat mind a 27 tagállamban, időben, sikeresen lezárul, akkor a 2009 második felében esedékes svéd elnökség már az új intézményi keretek között foghat hozzá a jövőbeni kihívások kezeléséhez. Svédország az európai integráció új korszakába vezet át bennünket. Az új szerződés alapján, az újjá választott Európai Parlament, egy új Bizottság, és a svéd elnökség, együtt képes lesz új fejezetet nyitni a kibővített együttműködésben.
Az, hogy az energiabiztonság, az éghajlatváltozás, az Unió északi dimenziójának folyamatos fejlesztése, vagy a Balti tengerre vonatkozó uniós stratégia kérdéséről van-e szó, biztos, hogy azt várjuk Svédországtól, hogy hatalmas lendülettel lát neki az ügyek kezelésének. Ezért is nagy érdeklődéssel várjuk a majdani Európai Unióval kapcsolatos véleményét. Felkérem, tartsa meg hozzászólását!.
Fredrik Reinfeldt
svéd miniszterelnök, az Európai Tanács tagja. - (SV) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Nagy megtiszteltetés számomra, hogy ma Önökkel lehetek. Amint az elhangzott, igaz, jelenlegi minőségemben most vagyok itt először. Még sohasem jártam ebben a teremben, de - fiatal politikusként - jártam Strasbourgban, és eljöttem az Európai Parlamentbe arról álmodva, hogy majd egyszer fellelem itt országomat, teljes képviselettel. Tudom mit jelent arról álmodozni, hogy egyszer bekerülünk ide. Nincs kétségem, Önök közül sokan megértik ezt.
Nagy megtiszteltetés tehát számomra, hogy lehetőségem nyílik néhány, Európát érintő gondolatomat megosztani ezzel a Közgyűléssel.
Néhány távollátó politikus, a második világháborút követően, megértette, hogy a béke biztosításának egyetlen útja az európai országoknak egy európai integrációban való egymáshoz láncolása volt. Amint ez történt akkoriban, az európai integrációt ma is egyértelmű előrelátással kell irányítani. Fel kell tennünk az alapkérdést: hová is szeretnénk jutni, és miként érünk el oda?
Világunk nagyon gyorsan változik, és magunk vele együtt változunk. Mind erőteljesebben függünk egymástól. Szükséges azonban látnunk, hogy mi is legyen a bennünket vezérlő elv.
Európai integrációs modellünknek olyan erősnek kell lennie, hogy se fanatikus nacionalisták, se vallási fanatikusok ne jelenthessenek veszélyt az európai békére és stabilitásra.
Ne ijedjünk meg egy erős Európától. Ellenkezőleg, féljünk a gyenge Európától. Az erősebb Európa nagyobb felelősséget visel majd a globális problémák felett. Az erős Európa összekapcsolja a gazdasági fejlődést az éghajlatbarát politikákkal. Egy erős Európa gondoskodik polgárainak valós érdekeiről. Egy egyesült Európa - és ez olyan pont, amellyel érdemes foglalkozunk a maihoz hasonló időkben - mer Koszovó számára világos európai távlatokat nyitni.
A svéd kormány hisz Európa ilyetén lehetőségeiben. Amint említette, Svédországnak világos, megkérdőjelezhetetlen hellyel kell rendelkeznie az európai integráció szívében. Amióta a jelenlegi kormány 2006 őszén hatalomra került, megtapasztaltuk az Európai Unió népi támogatottságának jelentős emelkedését.
Vannak emberek, akik azt mondják, ez csak szerencse kérdése. Nekik én azt mondom, minél többet gyakorolsz, annál szerencsésebb leszel. És magunk, nyilvánvalóan gyakoroltunk. Már 1962-ben az én pártom a helyi választások alkalmával az "Igen, Európára” jelszóval kampányolt. Majd 33 évet kellett várni, hogy képviselőinket az Európai Parlamentbe küldhessük.
Úgy tűnhet, hogy hosszú évek szerződésekről folytatott tárgyalásait követően most levegőt vehetünk. Merkel kancellár asszony fantasztikus munkát végzett a probléma megoldása érdekében. Külön köszönetemet érdemelte ki Sócrates miniszterelnök is, aki nagy ügyességgel kormányozta a szerződést a sikeres lezárás felé. A Lisszaboni Szerződés jobb feltételeket teremt egy nyíltabb, hatékonyabb és dinamikusabb európai integrációhoz. Mindenekfelett azonban, új lehetőségeket teremt a jövő tekintetében fontos kérdések megvitatásához: az éghajlatra és energiára, a foglalkoztatottságra és gazdasági növekedésre, a népesedési, migrációs ügyekre, valamint az EU nemzetközi színtéren betöltött szerepére gondolva itt. Mindegyik témáról ejtenék pár szót.
Olyan korszerű Európáért szeretnék dolgozni, amelynek mozgását a polgárok jövője határozza meg.
Mindannyian bízunk abban, hogy a szerződés 2009. január 1-én hatályba lép. Amint az elnök úr megjegyezte, Svédország 2008. őszén tervezi a szerződés ratifikálását. 18 hónap múltán, pedig Svédország veszi át az elnökséget. Érdekes elnökség lesz, egy újonnan választott Európai Parlamenttel, egy új Bizottsággal, valamint a Lisszaboni Szerződés teremtette új irányítói pozíciókkal.
Valamennyi felvetődő kérdésben az Európai Parlamenttel való szoros együttműködésre számítok.
A svéd elnökség alatti kulcskérdések között lesz az éghajlat és az energia, a Hágai Program, a munkahelyek és a gazdasági növekedés témája. A Balti-tengeri ügyek, és az Unió, mint globális szereplő. Már intenzíven dolgozunk az előkészületeken. Felkészülünk arra is, hogy váratlan események történhetnek.
Más szavakkal, nagyfokú rugalmassággal kell rendelkeznünk, továbbá azzal a képességgel, hogy alkalmazkodjunk a mindenkori helyzethez, amely a legjobb szándék ellenére is befolyásolhatja folyamatainkat.
Az éghajlat és energia jelenti korunk társadalmai számára a legnagyobb kihívást. Igen nagy a felelősségünk az elkövetkező nemzedékekkel szemben, hogy sikerüljön kialakítanunk a hosszú távú fenntartható fejlődéshez igazodó politikát. Együttesen, keményen kell küzdenünk azért, hogy a 2009 decemberében Koppenhágában rendezendő ENSZ csúcstalálkozón e téren nemzetközi megállapodás szülessen.
A múlt év tavaszi tanácsülés történelmi döntéseinek köszönhetően az EU vezető szerepet vállalt fel. Egyedül azonban nem képes e felelősséggel megbirkózni. Szoros együttműködésre van szükségünk egy sor országgal, beleértve Indiát, Japánt, Kínát, Oroszországot, és az Egyesült Államokat.
Egyes számítások szerint a globális energiaszükséglet nem mérséklődik, hanem várhatóan még emelkedik is. 2030-ra 50 százalékkal. Az éghajlati problémák kezelésének kulcsa, nyilvánvalóan, abban rejlik, miként kezeljük ezt, a feltételezett energiaigény növekedést.
Az első kérdés az, miként javíthatunk az energia-megtakarításon és energiahatékonyságon? Az éghajlatváltozással járó kihívások új politikai megközelítéseket is kívánnak. Szerte kell oszlatni azt a mítoszt, hogy a növekedés a környezet ellensége.
Svédország pontosan ennek ellentétét példázza. 1990, a kiotói kezdet óta gazdaságunk 44 százalékkal növekedett, miközben az üvegházhatást okozó gázok kibocsátása kilenc százalékkal csökkent. Beruháztunk a kutatásba és az új technológiákba, és ezt összekapcsoltunk az adók és rendelkezések áttekintésével. Mindez megnyitotta az ajtót olyan fejlesztések előtt, amelyekben a környezet szolgált ugródeszkaként új társaságok és új munkahelyek teremtéséhez.
Meggyőződésem, hogy elérhetjük az EU éghajlat- és energiacsomagjában meghatározott célokat. Ehhez azonban a megfelelő politikai eszközrendszert kell alkalmaznunk, hogy társadalmunkat és vállalatainkat a helyes döntés meghozatalára bátorítsuk.
Környezetünk szennyezését meg kell drágítani, míg a széndioxidmentes megoldást célzó törekvéseket kifizetődővé kell tenni.
Amint arra sokan rámutattak, a zöld technológiák már léteznek. A kormányoknak nagy a felelőssége a szükségszerű változtatások végrehajtásáért. Amint az átlagpolgárnak is. Úgy kell néznünk ezt, mint egyfajta szerződést a kormányok és a közösség között, a környezetbarát megoldások támogatására. Ez a versenyt növeli, de az erőteljesebben környezetbarát társadalmak javára. Mindannyian nyerünk ebből.
Ami a Lisszaboni Szerződést illeti, az Egyesült Államok már 100 éve a világ legnagyobb gazdasága. Most azonban új szereplők is befolyásolják a világgazdaságot. India és Kína gazdasága irdatlan ütemben fejlődik. A globalizáció a világ számos szegletében pozitív eredményekkel járt: erőt ad a demokráciához, a nyílt és zárt társadalmak közti eltéréseket élesen fókuszba állítja. A globalizáció, azonban a versenyt is fokozza.
Azok a politikák, amelyek tegnap munkát, biztonságot, prosperitást jelentettek, folyamatosan kiigazításra szorulnak, hogy hasonló sikereket érhessünk el holnap is.
Ma Európa munkaképes korú népességének harmada a munkaerőpiacon kívül van. Ez a helyzet fenntarthatatlan. Fokoznunk kell a munkaerő mennyiségét, és küzdenünk kell a kirekesztődés ellen. Nemzeti munkaerőpiacaink reformja révén. Amint a gazdasági integráció fokozottan erősebbé válik az Unióban, de a világban is, a nemzeti reformtörekvések sikerei és kudarcai, mert ilyenek ugyancsak akadnak, már nem tekinthetők többé belügynek. Ezek mindannyiunkat érintenek.
Jövőbeni európai prosperitásunk erőteljesen függ attól, hogy magunk, mint tagállamok, miként teremtünk kedvezőbb feltételeket a globalizációval keletkező lehetőségek megragadásához, a kihívásoknak való megfeleléshez. Ez, nem utolsó sorban, a demográfiai trendeknek és a környezetvédelmi területek határokon átnyúló kihívásai kezelésének kérdése is.
Egy előremutató uniós energia- és környezetvédelmi politika előfeltétele a hosszú távú fenntartható növekedésnek, és így az európai prosperitásnak is. De fontos eleme jövőbeni versenyképességünknek is.
A fenntartható fejlődés és foglalkoztatás lisszaboni stratégiáján keresztül az EU megteremtette azokat az eszközöket, amelyekkel e kihívások megválaszolhatók. A stratégia adott. Sajnos, mellékvágányra szaladunk, amikor annak végrehajtására sor kerül.
A szerkezeti reformok folytatásával, a kutatásba való beruházások révén, és az új technológiák megalapozásával, tegyünk határozott erőfeszítéseket az EU globális versenyképességének megerősítésére! Tegyünk valódi erőfeszítéseket a belső piac teljes megvalósítására, egy innovatívabb európai üzleti környezet kialakítására! Igazoljuk azt, hogy megéri dolgozni! Természetesen, még nagyon sok teendőnk van, mind nemzeti, mind közösségi szinten. Elég talán azt mondanom, hogy "szabadalom” és "munkaidő irányelv”, és Önök már értik is, mire gondolok.
Le kell zárnunk a WTO Doha-fordulóját. Ez jelentős ösztönzést adhat a globális gazdasági talpra álláshoz. Nyílt kereskedelmi rendszerre, és a liberalizáció folytatására van szükségünk, ha a lisszaboni stratégia szellemében erősíteni akarjuk Európa versenyképességét.
Ugyanakkor sokan tudják, hogy a protekcionizmus milyen szelei fújnak Európában. Ellent kell állnunk. A protekcionizmus nem a megoldás. Hosszabb távon jobban károsítja azokat, akiket védelmeznie kellene. És nincs vesztenivaló időnk. A WTO-n belül lehetőségeink kapuja bezáródni látszik.
Amikor azonban a lisszaboni stratégiáról beszélünk, ne panaszkodjunk Micimackó Füleséhez hasonlóan. Álljunk meg egy pillanatra, és nézzünk vissza az éppen elhagyott időszakra. S meglátjuk azt a tekintélyes sikert és haladást, amelyet elértünk. Azok a tényezők, amelyek a lisszaboni folyamathoz vezettek, 2005 óta tartják fenn a folyamatot. Azt a folyamatot, amely megerősítette a tagállamok elkötelezettségét, ösztönözte a végrehajtást, és eredményeket hozott.
Sok köszönhető a Bizottság eltökéltségének, Barroso bizottsági elnök erős személyes elkötelezettségének. Szeretném azonban az Európai Parlamentnek is megköszönni igen építő szellemű közreműködését.
Miként lelhető fel a majdani kihívások kezelésének leghatékonyabb módja? Miként biztosíthatjuk együttesen a fenntartható fejlődés és teljes foglalkoztatottság révén Európa hosszú távú felvirágoztatását? Miként lesz képes Európa megvédeni globális pozícióját? Megítélésem az, hogy a 2009-es svéd elnökségi időszak kiválóan alkalmas az elkövetkező évtizedben követendő, a fenntartható fejlődésről és foglalkoztatásról szóló európai stratégiával kapcsolatos vita elindítására.
Hadd ejtsek pár szót az uniós költségvetésről. Úgy véljük, már régen túljutott szavatossági határidején. A költségvetés legyen az uniós célok megvalósításának elsődleges eszköze. Viszont, eszerint a célokat is jobban kell tükröztetnie. Ma a költségvetés 40 százaléka mezőgazdasági támogatás. Olyan szektor ez, amely az európai foglalkoztatottságból 2 százalékkal részesedik. Ez ésszerűtlen.
Képzeljék csak el, mi lenne, ha e helyett az EU kutatás-fejlesztéshez, a szervezett bűnözés elleni küzdelemhez, a környezetvédelemhez és a külkapcsolatokhoz való hozzájárulását növelnénk! Képzeljék el, hogy lenne bátorságunk őszinte párbeszédet folytatni arról, mit is kellene finanszírozni közösségi, és mit nemzeti szinten!
Európa demográfiai folyamatainak jellemzője a lakosság gyors öregedése. Olyan folyamat ez, amely jóléti rendszereinket fokozatosan nyomás alá helyezi az elkövetkező években. Pár adat elegendő annak igazolására, hogy milyen gyorsan is változott Svédország arculata. Alig valamivel kevesebb, mint 100 éve, 1913-ban, a nyugdíjhatárt 67-ben határozták meg. Jegyezzük meg, hogy akkor a várható élettartam Svédországban 56 év volt. Az igazság tehát az, hogy a nyugdíjrendszer azon keveseket szolgálta, akik túlélték munkáséveiket, és még néhány évet élvezhettek életükből. A legtöbben csak dolgoztak, majd meghaltak. És nagyon kora fiatalságuktól dolgoztak. S most, miközben a nyugdíjba vonulás ideje csökken, a svédországi átlagosan várható élettartam 80 évre emelkedett. Kiindulva egy olyan helyzetből, amikor lényegében teljes életünket a munkában töltöttük, elérkeztünk oda, hogy egy ma születő svéd arra számíthat, életének mintegy felét szenteli munkának. Elképzelhetetlen fejlődés, pár emberöltő alatt. Ez azonban azt is jelenti, hogy mind kevesebb embernek kell mind többet eltartania.
Mindez, a munkaerőpiacról való jelentős mérvű kirekesztődéssel együtt, új munkahelyteremtő politikáért kiált. Tekintve a kihívásokat, több embernek kell munkát vállalnia, hogy a kedvező jóléti rendszert fenntarthassuk. Tekintve jelenlegi életmódunkat, több embernek kell élete hosszabb időszakát munkával kitöltenie. Az idős emberek arányának növekedése Európában nem párosul a munkaképes korúak számának emelkedésével.
S itt lép a képbe a bevándorlási politika. Helyesen kezelve, ez fontos és ténylegesen szükségszerű eleme annak a kirakónak, amelyet egy olyan jóléti rendszer fenntartása jelent, amely megfelel ennek az elnevezésnek. Képzeljük el, hogy az újonnan érkezettek, pozitívak, reménykedők, tenni akarók, olyan fogadtatásban részesülnek, amely segíti a magukkal hozott pozitív energiák kisugárzását!
Megfelelő politikai feltételeket kell teremtenünk azok számára, akik eljutottak Európába. Lehetőségeket, amely előmozdítja gyors belépésüket a munkaerőpiacra.
A migráció égető kérdés számos tagállam számára. Az ellenőrzés és a visszafogadási megállapodások sohasem lehetnek kizárólagos eszközei a megnövekedett bevándorlásból eredő kihívások megválaszolásának. Azok, akik azt feltételezik, hogy elegendő a határellenőrzések szigorítása a nagyszámú és igen változatos migrációs kérdések kezelésére, leegyszerűsítik az egész problémakört. Szélesebb perspektívában kell a témát látnunk, mind az EU, mind a kibocsátó országok tekintetében.
Svédország támogatja azt az ambiciózus célt, hogy 2010-re szülessen meg egy közös európai menedékjogi rendszer. Hogy az sikeres legyen, markáns erőfeszítéseket kell tennünk.
Svédország ugyancsak prioritásnak tekinti az uniós külkapcsolatok integrációjának továbbfejlesztését, a migrációs és a fejlesztéspolitika közti összhang megteremtését. Emlékeznünk kell arra, hogy kizárólag a migrációt kiváltó, a szegénység és elnyomás formájában jelentkező okok kezelésére tett erőfeszítésekkel érhetünk el valós eredményeket. Globális megközelítést kell alkalmazni. Többek között az "ENSZ felsőszintű párbeszéd a migrációról” program keretében.
Az EU-nak kiemelkedő szerepet kell vállalnia ezen elképzelések konkrét tartalommal való megtöltésében, beleértve ebbe az érintett afrikai országokkal való széleskörű és partnerségen alapuló együttműködést is.
2010-2014-re, olyan nagyra törő és előretekintő programot szorgalmazunk, amely felváltja a Hágai programot. Ebben a folyamatban, nagy jelentőséget tulajdonítunk az Európai Parlament részvételének.
A nemzetközi terrorizmus jelenti nyílt társadalmaink számára az egyik legfőbb globális fenyegetést. Amint terebélyesednek a terrorista hálózatok, látjuk, hogy mind többen lépnek önállóan is akciókba, és a terrorista támadások mind kiszámíthatatlanabbá válnak.
A szervezett bűnözés folyamatosan erősödő probléma Európában. Az elkülönült országok mind nehezebben képesek egyedül felvenni a küzdelmet az erősödő, nemzetközi szervezett bűnözéssel. A szervezett bűnözés egy része az Unión kívül ered. A Lisszaboni Szerződés új eszközöket ad kezünkbe a terrorizmus és más, súlyos, a határokat átlépő bűnözéssel szembeni küzdelemhez. Az Európai Parlamentnek központi szerepe lesz ezzel összefüggésben. A jogszabályok közelítését folytatni kell. A bírósági határozatok kölcsönös elismerésének lehetőségeit tovább kell fejlesztenünk. Az EU ügynökségeit, az Europolt és Eurojustot meg kell erősíteni, a nemzeti bűnüldöző hatóságok közötti információcserét tovább kell szélesíteni.
Ugyanakkor, és ez fontos, kiegyensúlyozottan kell cselekednünk. Amikor a bűnüldözői akciókat erősítjük, az egyén jogainak erősítéséről sem feledkezhetünk meg. Az Európai Parlament közreműködésére itt különösen számítunk. Fontos számunkra, hogy a büntető ügyeknél, uniós szinten, értsünk egyet a jogbiztonság, és az áldozatok jogainak megerősítésében.
Azt szeretném látni, hogy Európa a béke és megbékélés hírnökeként lép elő a világnak még olyan térségeiben is, ahol háború és konfliktus zajlik. Afrikában, Ázsiában és Latin-Amerikában, de - természetesen - még itt, Európában is érvényes ez..
Svédország széleskörű vitát kezdeményezett az európai közös biztonsági stratégia továbbfejlesztéséről. 2009-ben keményen munkálkodunk majd azon, hogy helyére kerüljön az európai külügyi szolgálat. A közel-keleti konfliktusok rendezésének elősegítése az elkövetkező években az Európai Unió egyik legkiemeltebb feladata lesz. Az izraeliek és palesztinok közötti majdani rendezésnek a két-országos megoldáson kell alapulnia, amelynek keretében mindkét fél biztonságos és elismert határokon belül élhetne. Erősítenünk kell az iszlám világgal való párbeszédet. Fontos cél a mélyebb bizalom, tisztelet és megértés kiépítése "a Nyugat” és a mohamedán világ között.
A társadalmi lét minden területén szorosabb kapcsolatokra törekszünk Oroszországgal. Reméljük, hogy az Oroszország WTO-tagságát nehezítő maradék akadályt is sikerül lebontani. Érdekünk, hogy Oroszország modern, sikeres és demokratikus állammá váljon. Sajnos, az elmúlt években tapasztalt fejlemények, amelyek egy parancsuralmi rendszer irányába mutatnak, a remélttől eltérő fejlődést sejtetik. Aggódunk e trend fennmaradása miatt.
A nyugat-balkáni helyzet továbbra is Európa legnagyobb és legbonyolultabb kihívásainak egyike. Még hosszú ideig leköt bennünket majd a koszovói nemzetépítésben való részvételünk. A jelentkező gondokat nem szabad lebecsülnünk. A koszovói gazdasági és szociális helyzet igen nehéz. Sokáig eltart még, hogy az ország alkotmányos államként működjön. Az államépítés időigényes, de készen kell állnunk jelenlétünk és segítségünk biztosítására. Ez felelősségünk. Elkötelezettségünk azonban a térség egészének szól. Fontos kiemelnünk ezt, s különösen a mostanihoz hasonló időkben.
Az európai válságkezelés a jövőbeni európai kül- és védelempolitika egyik legfontosabb kérdése. Országom - amennyire lehetséges - aktív szerepre törekszik az európai biztonsági és védelempolitika folyamatos fejlesztésében. Svédország szinte valamennyi EU-kezdeményezte akcióhoz csatlakozott. Készen állunk az EU csádi küldetésében való részvételre is.
Stockholm közelebb van Minszkhez, mint Svédország legészakibb részéhez. Belarusz a kontinens utolsó diktatúrája. Kötelességünk nagyobb támogatást biztosítani az ország demokratikus erőinek.
A Balti-tenger mellékének fejleményei aggodalmat váltanak ki Európában. A tengerparti kilenc állam közül nyolc már az Unió tagja. Az EU lakosságának közel negyedét, mintegy 100 millió főt érintenek a Balti-tenger érzékeny környezetében lejátszódó események. Összehangolt európai erőfeszítések kellenek. Bízom abban, hogy a Bizottság számára feladatként kiosztott, még a 2009-es svéd elnökséget megelőzően beterjesztendő baltikumi-stratégia megadja a válaszokat a térségbeli kihívásokra.
E stratégia modellként szolgálhatna arra, hogy - végső soron az Unió egészének megerősítését sem feledve - egy kibővített EU-ban miként adunk választ egy adott régió kérdéseire.
Befejezésül szeretnék pár szót szólni a bővítésről. Mint tudják, ez a téma érzékenyen érinti a svéd kormányt, és a svéd népet is. A bővítés mindenkor az EU legnagyobb kihívása, de egyben legnagyobb lehetőség is.
Ha valaki végigutazik a közelmúltban csatlakozott országokon, meglepődve látja a fejlődést, és a jövőbe vetett hitet. Sajnos mind több bíráló hang hangzik el a bővítés kérdése kapcsán. Hadd legyek teljesen egyértelmű: a legnagyobb butaság lenne elfeledkeznünk arról, hogy minek elérésére is vállalkoztunk, az európai integráció eszméje miért is bontakozott ki.
Bővítés nélkül Európa nem olyan volna, mint amilyen ma. A folyamatos bővítések nélkül földrészünk biztonságát kockáztatnánk. Hiszen a bővítés a legfontosabb stratégiai eszközünk, amelynek révén terjeszthetjük azokat az értékeket, amelyeken az európai integráció alapszik. Leromboltunk egy falat Európában. Nem szabad egy másikat építenünk Törökországgal, vagy bármely más európai állammal szemben. Most már tudjuk, hogy még sok mindent kellett volna - vagy kellett volna jobban - tennünk, együttműködve Európában, de globális szinten is.
Sohase vegyük egyszerűen adottnak az európai integrációt. Erős Európára van szükségünk. Amelyben még magasabbra merünk törni, teljes bizalommal önmagunk iránt.
Köszönöm figyelmüket!
Várom a lehetőséget, hogy a rotációs elnökségi váltást követően, a nyáron találkozhassunk.
Elnök
Köszönöm miniszterelnök úr. Örömmel látom, hogy az Európai Bizottság is képviselteti magát Margot Wallström alelnök személyében. Most rátérünk a vitára
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, miniszterelnök úr, képviselőtársak! Nagy örömömre szolgál, hogy a PPE-DE képviselőcsoport nevében, e képviselőházban üdvözölhetem Svédország miniszterelnökét. Fredrik Reinfeldt-et. A Lisszaboni Reformszerződés aláírása óta Ön az első kormányfő, aki megosztotta e képviselőházzal Európa jövőjére vonatkozó gondolatait.
A szerződéssel, és annak a demokratikus folyamatok révén az Unió helyzetére gyakorolt hatásával kapcsolatos vitánk előestéjén, a PPE képviselőcsoport nevében kérve szót, sürgetem a ratifikációs folyamat megfelelő ütemű végrehajtását. Mostanáig a 27-ből öt tagállam ratifikálta a szerződést. Ők igent mondtak azokra az új eszközökre, amelyeket a Lisszaboni Szerződés előteremt a jövőbeni Európa formálásához, és az emberek törekvéseinek lényegi megvalósításához. Minél hamarabb jutunk túl a ratifikáción, annál gyorsabban alkalmazhatjuk azokat az eljárási szabályokat, amelyek alapvető fontosságúak a hatékony európai fellépés tekintetében. És még fontosabb, annál hamarabb összpontosíthatjuk erőfeszítéseinket közös politikáink tartalmának megvalósítására. Európa számára fontos, hogy gyors döntéseket hozzon az energia, az éghajlat, az élelmiszerbiztonság, a bevándorlás és a védelem területein.
Több mint 50 évig az a politikai család, amelyhez magam is tartozom, bátorította és támogatta az európai fejlődést. 2009 júniusában a közösen képviselt értékek Európája, a prosperitás Európája, a biztonság és szolidaritás Európája melletti elkötelezettségünket tesszük próbára a népszavazás révén. Reméljük, Európa készen áll e megmérettetésre!
Olyan Európát akarunk, amelyik versenyképes és munkahelyet teremt, segíti a gazdasági növekedést és szociális fejlődést. Európa jóléte bennünket hosszútávon is foglalkoztató kérdés. Ezért szorgalmazzuk a fenntartható, egyben érzékelhető fejlődést, amely kiterjed a környezet védelmére és az éghajlatváltozás elleni küzdelemre is.
A PPE-DE csoport támogatja a szabad kereskedelmet - azt a típusú szabad kereskedelmet, amely lehetővé - teszi a társadalom legszegényebbjeinek vásárlóereje emelkedését, és előmozdítja mind a nemzeti határokon belül, mind az egyes országok között az egyenlőtlenségek mérséklését. Miközben úgy gondoljuk, hogy a globalizáció esélyt adhat Európának, sohasem fogadjuk el a korlátlan szabad kereskedelem eszméjét. Felelősségünk, hogy védjük a legveszélyeztetettebbek érdekeit, és óvjuk az európai szociális modellt. A gazdasági növekedés és a szociális védelem magas szintje, nem egymást kizáró elemek. Az a tény, hogy 2007-ben növekedési ütemünk meghaladta az Egyesült Államokét, bizonyítja igazamat.
Az európai jólét azon is múlik, sikerül-e hatékony és nyitott egységes piacot létrehoznunk, és a lisszaboni stratégia célkitűzéseit megvalósítanunk. Azt kívánjuk, hogy az európai számlák felett őrködők felelősek legyenek, illetve magas minőségi követelményeket állítsanak a közpénzek igazgatását tekintve. A költségvetési elvek nem áshatják alá a szolidaritás elvét sem a tagállamok, sem Európa és globális partnerei között. A szolidaritás pénzbe kerül, de készen kell állnunk a számla kiegyenlítésére.
Olyan erős Európát is akarunk, amely képes felvenni a harcot a nemzetközi terrorizmussal, a szervezett, határokon átnyúló bűnözéssel. Ami itt kockán forog, az értékeinknek, szabadságunknak, demokráciánknak, jogállamiságunknak, és szolidaritásunknak védelme. Nincs helye tárgyalásoknak, ha Európa területének és népeinek biztonságáról van szó. Nehezen megszerzett szabadságunk védelme lankadatlan elszántságot, kemény, összehangolt intézkedéseket követel. Miközben ébernek kell maradnunk a valós fenyegetésekkel szemben, tiszteletben kell tartanunk az emberek egyéni szabadságjogait is. Amit mi pártolunk, az egy egészséges egyensúly a biztonság és személyes szabadság között.
A nemzetközi színtéren is elérkezett az ideje, hogy Európa elkötelezze magát, és szorosabbra fonja kapcsolatait a hozzánk hasonló világszemlélettel rendelkező partnerekkel. Támogatjuk a jól megalapozott, tartalmas transzatlanti kapcsolatokat, de kiállunk a jó szomszédság politikájának fejlesztése, valamint az EU bővítése mellett is.
Ciprust illetően, csoportunk támogatja a legutóbbi, az igazságos megoldás feltárására irányuló erőfeszítéseket, amely megoldás biztosítaná a sziget valamennyi polgára számára a békés egymás mellett élést.
A Közel-Keleten Európának politikai és pénzügyi támogatást kell felajánlania az izraeliek és palesztinok közötti bonyolult béketárgyalási folyamatok előmozdítására. A szélsőségesség emelkedő hulláma aligha állítható meg a felek mindegyikének engedményei nélkül. Magának az Európai Uniónak léte bizonyítja, hogy lehetséges a népek közötti gyűlölet legyőzése, a közös jövő építése.
Ahol konfliktusok tépnek szét népeket, saját tapasztalatainkra támaszkodhatunk. Ma a Balkán délkeleti térsége földrészünk legkevésbé stabil övezete. Koszovó függetlenségének kinyilvánítása a bizonytalanság új időszakát sejteti. Felszólítjuk az összes érdekeltet, hogy lépéseiket a mértékletesség jellemezze! Kerüljék a provokáció minden formáját. Parancsoló szükségszerűség a nép biztonságának garantálása. Európának itt kulcsszerep jut.
Eljött az idő annak igazolására, hogy képesek vagyunk stabilizálni a Balkánt. A helyi hatóságokat megerősítendő, elfogadjuk uniós rendőrségi és igazságügyi missziók Koszovóba küldését. Felszólítjuk Koszovót, hogy törekedjen egy stabil, demokratikus, multikulturális jövő, egy európai jövő építésére! A közösségi tagság lehetősége a Balkán teljes egészére érvényes, nyilvánvalóan beleértve ebbe Szerbiát is. Nem támogatjuk Szerbia elszigetelését. Mi Európa egyesítését szorgalmazzuk.
Elnök úr, miniszterelnök úr! Vitánk Európa jövőjéről szól. Szembe kell néznünk a kihívásokkal, választ kell találnunk azokra. Szükségünk van egyértelmű politikai elképzelésekre, valamint eltökéltségre, bátorságra. Ezen értékek és prioritások biztos talapzatára építve, a PPE-DE képviselőcsoport kész a számára adódó szerepet eljátszani a kihívásoknak való megfelelés folyamatában.
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, miniszterelnök úr! Örülök, hogy Strasbourgban üdvözölhetem Önt. Nem tudom, hogy Malmström asszonyt is hasonló öröm tölti-e el, hogy Strasbourgba kellett jönnie, de talán ezt más alkalommal kellene megbeszélnünk.
Szép beszédet mondott, miniszterelnök úr. És úgy vélem, bölcset is, hiszen rámutatott, hogy az általunk elképzelt Európa csak akkor valósítható meg, ha az Európai Uniót felkészítjük szerepének eljátszására azon kihívásokkal összefüggésben, amelyek a világ bármely más területéről kiindulva is, e földrészen jelentkezhetnek. A globális éghajlatról szóló vita nem európai vita, hanem globális jellegű. Ez igaz. Az Európai Unió világkereskedelemben betöltött szerepének vizsgálata nem szorítkozhat a belső piacról folyó vitára, hanem hozzá kell járulnia azon lehetőségek beazonosításához is, amelyek segítségével ez a hatalmas piac a maga gazdasági erejével hozzájárulhat a jóléthez nemcsak Európában, de a többi földrészen is. A helyzet az, hogy a többi földrész jóléte - és ez átvezet a felvetni kívánt harmadik pontomhoz - elősegíti a világbékét. Mint béke teremtő erő, amely saját területén stabilitást és harmóniát eredményezett, Európának hozzá kell tudni járulnia ahhoz, hogy a világ egy békésebb hely legyen. Ez nem értelmezhető úgy, hogy Európa oktassa ki a világot, de az európai modell példaként szolgálhat.
A nemzetek feletti integráció, az az integráció, amely a nacionalizmust hátrahagyja és a nemzetek feletti megközelítés érdekében átlép a megosztó vallási és etnikai konfliktusokon, áthidalja a véres múlt keltette szakadékokat, mindig nagyobb jóléthez vezet, és mindenkor a békét erősíti. Ezért is függ Európa jövője a kormányfők, mint Önnek is, képességétől, hogy fel tudnak-e készülni arra a pillanatra, amikor a nemzeti szuverenitás egy részét át kell adni annak érdekében, hogy erősödjék a nemzetek feletti építmény, amely viszont világunkban a nagyobb prosperitás, és így országainkon belül a tartósabb béke záloga. Ezzel a logikával élt Ön itt, és egyetértek ezzel. Ez igen különbözik az állandóan nagyobb nacionalizmust igénylő ultranacionalisták által osztott, holnap itt ismét megtapasztalható logikától. A több nacionalizmus még mindig csak több háborút szül. Ne habozzunk cselekedni! Emiatt is mai napi üzenete igen jó volt.
(Közbekiabálások)
Akik így reagálnak, pontosan őrájuk utaltam. Legalább üzenetem eljutott hozzájuk.
Amit hiányoltam, miniszterelnök úr, a szociális Európa kérdése volt. Valaki szólt, hogy figyelj oda Reinfeldtre, mert szinte majdnem olyan, mint egy szocialista. Legalábbis ezt a benyomást keltette a svédországi választási kampány során. Elismerem, a svéd nép nagyon gyorsan felismerte kormányának igazi törekvéseit. Mai beszédében, azonban, egyetlen egyszer sem utalt a társadalmi felelősséggel is rendelkező Európa eszméjére. Most már tudom, hogy Ön szerint a szociálpolitika nemzeti ügy. És igaza van. Hozzá kell azonban tennem, hogy amennyiben az Ön által fejleszteni gondolt belső piacot a svéd emberek, de más ország polgárai is, az általuk otthon élvezett magas szociális színvonal veszélyeztetőjeként fogják fel, akkor elutasítják azt.
Ebben az esetben pedig, az Ön világkereskedelmi politikája értéktelen dologgá válik. Végig kell gondolnia, hogy miközben szükséges a belső piac fejlesztése, a folyamatnak ki kell egészülnie az európai szociális modell párhuzamos fejlesztésével. Amennyiben ugyanis ez az ikerpályás megközelítés nem érvényesül, a pusztán a szabad kereskedelmen alapuló, torzult, európai belső piac az országainkban küzdelemmel kiharcolt társadalmi stabilitást egyértelműen fenyegető elemmé válik. Hadd adjak ezért Önnek pár jó tanácsot, miniszterelnökúr: lépjen előre a globális éghajlat, lépjen előre a világkereskedelem, és lépjen előre a nemzetközi béketeremtés terén, de lépjen előre az európai szociális modellt illetően is. Miután magam tudom, hogy Ön olyan ember, aki képes tanulni, meglehetősen bizonyos vagyok abban, hogy némileg igazít az egyensúlyon.
Miniszterelnök úr! Nagyon örültem a Törökországgal kapcsolatos észrevételének. Ön tisztességes ember, amint a mi elnökünk is. Ő egy teljes extra másfél percet adott képviselőtársamnak, Doyle úrnak. Bizonyára ezt teszi ezt velem is, így lesz időm még egy pont felvetésére. Szólt Törökországról. Mondja el ugyanezt európai tanácsbeli kollégájának, Sarkozy elnöknek is, mivel nem szerencsés dolog az, hogy emberek - az Európai Unióban - rendszeresen egymásnak ellentmondó üzeneteket küldenek. Amennyiben én volnék Törökország miniszterelnöke, sohasem szűnne meg értetlenségem. Reinfeldt úr felkeresi az Európai Parlamentet és közli velünk, hogy nemcsak, hogy nem zárjuk be a kapukat, hanem a török csatlakozást lehetőségét feltétlenül nyitva hagyjuk. A Janša urat követően nálunk megjelenő következő tanácsbeli elnök majd ennek az ellentétét mondja. Ebben teljesen bizonyos vagyok. Az ugyanis tény, hogy Sarkozy már kifejtette az Európai Parlamentben, hogy Törökország Európai Unióhoz való csatlakozása nem szerepel az ő napirendjén. A téma nem pofozható ide-oda. A helyzet tisztázása alapvető. Létezik egy egyértelmű stratégia a török csatlakozással összefüggésben, és nekünk nyilatkozataink mellett kell kiállnunk. Igazam van, vagy nem? Ön ma egyértelműen szólt, és remélem, hogy Nicolas Sarkozy hasonlóan cselekszik.
Egy utolsó megjegyzés: ami leginkább tetszett, az az Ön bejelentése volt, hogy szeretne jövő év nyarán a Tanács soros elnökeként visszatérni. Ez jó. Néhányan azt gondolják, hogy a legközelebb itt felszólaló tanácsi elnök már állandó lesz. S ő jelenti majd be az összes, vetésforgóban működő elnökség programját. Más szavakkal, Blair úr vagy Juncker úr, vagy bárki, akit a színfalak mögötti alkudozás számunkra teremt, lesz az, aki beterjesztheti az Ön kormányának, Stockholmban már elfogadott programját. De mégis Ön az, akit az elnökségi körforgás során az Európai Parlament elvár, saját programjával, amelybe már beépül a szociális Európa eszméje.
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Amikor a Parlament első alkalommal összehívta e vitasorozatot Európa jövőjéről, kevesen hittek abban, hogy 2009-re hatályba lép egy új szerződés. Európa süllyedőben volt, és Reinfeldt úr honfitársának, August Strindbergnek szavait parafrázishoz kölcsönözve, "volt valami természetellenes abban, hiszen a természet haladást, fejlődést követel, és minden hátralépés csak elvesztett energiát jelent.”
A süllyedés óta az Európai Unióban összegyűlt az a kollektív energia, amely ismét a haladás pályájára állította Európát. Amikorra miniszterelnök úr országa átveszi az irányítást, az EU már keresztül jutott saját demokratikus forradalmán: nyitottabb, elszámoltathatóbb, a polgárok felé megértőbb lesz. Tehát, akik a demokrácia hiányát kérik számon az EU-n csak rekedtre csaholják magukat egy olyan szerződés ellenezőiként, amely a polgárokat és az ő képviselőiket ülteti a vezetői székbe. A holdat ugatják, amikor tiltakozásukat e Parlamentbe hozzák, amelynek nincs jogköre a nemzeti kormányok által elfogadott döntések felett, hogy tartsanak-e népszavazást, vagy sem.
Miniszterelnök úr, Ön, akinek konszenzus-teremtő híre van saját hazájában, az ideális jelöltnek tűnik arra, hogy az Európai Uniót egy új Tanács, egy új Parlament, és egy új Bizottság képében vízre bocsássa. Azonban valóban átveszi-e az irányítást - mint tették ezt az elnökségek a korábbi időszakokban - vagy egyszerűen a Tanács főállású elnökének lesz a kabinetfőnöke?
Az igazság az, hogy a szerződés keretet ad a még felrajzolásra váró jövő tekintetében. Olyan jövőről van szó, amelyben a legfőbb kihívás - amint ezt Svédország Európa minisztere kifejtette - az állampolgárok által teljes joggal elvárt gyakorlati eredmények biztosítása, s nem valamiféle végeláthatatlan távolba meredés, amelyet egy bölcsek tanácsa egyszerűen meghosszabbítana.
Az egymást követő felmérések azt jelzik, hogy az euroszkeptikusoknak nincs igaza. A polgárok nem akarnak kevesebb Európát. Többet akarnak: több közös akciót a terrorizmus ellen, több közös akciót az energia és környezetvédelem ügyében, a védelem- és külpolitikában, a migráció, a kutatás-fejlesztés terén. Azt akarják, hogy Európa merjen nagyban gondolkodni. És mégis, szinte minden területen az együttműködés gyerekcipőben jár, mert a tagállami kormányok a nemzeti fővárosokban a közakarattal szembe masíroznak.
10 hónapunk van, mielőtt a szerződés hatályba lép. Ideje, hogy saját házunk táján rendet rakjunk, e képviselőházat felkészítsük, hogy élni tudjon hatalmának példátlan növekedésével, hogy a Tanács és a Bizottság "lisszabonítsa” mind az előkészületben lévő jogalkotási javaslatokat, mind a módosításra váró gyakorlatot.
Sürgős problémákra számíthatunk, amint ezt a miniszterelnök úr jelezte. Aligha oldhatjuk meg azokat a kormányintézmények közötti, egymást segítő együttműködés nélkül. Kérésem a miniszterelnök úrhoz az, biztosítsa, hogy - mikorra a politikai területek közel 80 százalékán már az együttdöntés érvényesül, amely jelentősen megnöveli a képviselőház és a Tanács leterheltségét - érdemibb párbeszéd bontakozzék ki a Parlament és a Tanács között, és ezzel kapjunk lehetőséget az Unió hatékonyabb irányítására. Biztosítsa ezt akkor, ha a legfőbb külpolitikai kihívással, Koszovóval kell foglalkoznunk, amikor Törökország kérdése vetődik fel, amelyet illetően igen nagymértékben egyetértek a miniszterelnök által elmondottakkal, vagy amikor olyan nagy horderejű kérdések jelentkeznek, mint a világnépesség növekedése, a szegénység, és a migráció, amelyről Ön is beszélt.
A miniszterelnök körvonalazta a globalizációs kihívásokat, mind közvetlen határainknál, mind azokon túl. Kihívások, amelyekre az EU-együttműködés jelenti a választ. A korábbi miniszterelnökök is ezt tették e képviselőházban, de nem érve el ilyen együttműködést. Hadd ajánljak figyelmébe egy svéd közmondást: Gott lära av andras fel, eftersom man inte hinner begå alla själv - jobb mások hibáiból tanulni, mert magunknak nincs időnk azok elkövetésére.
(Taps)
Cristiana Muscardini
az UEN képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, miniszterelnök úr! A ratifikálás kényes folyamata megkezdődött, és reméljük, hogy nagyon gyorsan lezárul. Az Európai Parlament teljesebb beilleszkedése a döntéshozatali folyamatba tanúsítja, hogy mind jobban számolnak az európai polgárral.
Európának ambiciózus küldetése van: legyen markánsabb szereplője a nemzetközi politikának. Nem elég megszilárdítani az emberi jogokat, de azok védelméhez konkrét intézkedések is szükségesek. Az Uniónak kezelnie kell a nemzetközi válságokat, amelyek ma az egyes tagállamokra, az USA-ra, és cselekvési képességeinek korlátjai mellett is, az ENSZ-re hárulnak. Fel kell készülni jövőbeni helyzetekre, és nem engedhető meg, hogy - mint Koszovónál történt - felkészületlenek és megosztottak legyünk egy ilyen kényes ügyben.
Az energiaügy, amellyel az Unió már foglalkozik, szintén sürgős kezelést igényel. Fel kell adnunk minden félrevezető környezetvédelmi megközelítést, és tanulmányoznunk kell az energiaválság és fejlődés központi elemeit egyaránt érintő, közös megoldásokat. A tagállamok vagy a vállalatok, amelyeken keresztül a kormányok e téren mozognak, véleményünk szerint, továbbra is rendelkezzenek elosztórendszerekkel, mert minden privatizálható, kivéve a polgárok és a tagállamok biztonsága. Minden más megoldás megfosztja Európát függetlenségétől és az önellátástól. Tanulmányoznunk kell az olyan célkitűzéseket, amelyek révén a nukleáris és alternatív energia-dilemmák feloldhatók. Eljött az idő, hogy döntsünk, ne csak beszéljünk.
Miközben az Internet, és azon képességünk hiánya, hogy már a kezdetektől valamiféle szabályozást alkalmazzunk ezen a területen, jelentősen és pozitívan kiszélesítette társadalmunk szabadságát. Ugyanakkor mindenki sebezhetővé vált a terrorizmus ellenőrizhetetlen fenyegetésével szemben, és a terrorizmus - a titkosírásnak is köszönhetően - fokozódó veszélyt jelent a demokráciára, s mindenki szabadságára nézve.
A szolgáltatások Európája, a gazdaság és a szabadpiac - a piac, amelyet világos és kölcsönösen vállalt szabályoknak kell irányítani - nem tekinthet el olyan alapvető értékek védelmétől, mint a gyermekek sértetlensége. Az on-line pedofília növekedése, és a legfrissebb adatok, amelyek szerint a pedofil internetes honlapok 52 %-át Európából működtetik, azt jelzi, hogy a tagállamok törvényeit össze kell hangolni annak érdekében, hogy az Unió egészében érvényesüljön a gyors bírósági eljárás, a megfelelő megelőzés, az a törvény, amely a szolgáltatót felelőssé teszi, és amely az uniós tagállamok mindegyikében rendelkezik az illegális honlapok bezárásáról.
Elnök úr, miniszterelnök úr! Amennyiben nem tudunk e válsággal azonnal foglalkoznunk, Európát megfosztjuk jövőjétől, hiszen a gyerekek sértetlensége nélkül Európának nincs jövője.
Monica Frassoni
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Melegen üdvözlöm a lehetőséget, hogy megismerkedhettünk a miniszterelnök úrral. Különösen, miután egy egész csapat hölgy veszi őt körül, és e csoportból némelyeket, mint Ceciliát is, ősidők óta ismerünk, és másokkal, mint Margottal, huzamosabb ideje együtt is dolgozunk. A nők szerepe kormányában, és országában, valami olyasmi, amit szeretnék erőteljesen kidomborítani. Különösen, miután itt nem egyszerűen a nemekről, hanem a minőségről is szó van. És, részben ennek elismeréseként szeretném üdvözölni őt körünkben.
Elnök úr, az európai unió jövőbeni küldetése a klímaváltozás ellenőrzése, annak minden elemére kitérve: a környezetvédelmi, gazdasági és szociális elemekre is. Mindenáron meg kell fordítanunk a globális felmelegedéshez vezető folyamatot, és e kihívást arra kell felhasználnunk, hogy elmozduljunk a fenntartható gazdaság, valamint a fenntartható foglalkoztatás és versenyképesség irányában.
Amint néhány évvel ezelőtt az Európai Közösség küldetése a háború megakadályozása volt, majd Európa újraegyesítése lett a cél a Fal lebontásával, a jövőben valódi vezető szerepet kell vállalnunk a legfontosabb környezetvédelmi kihívásokat illetően. Nem azért gondoljuk ezt, mert "csak erre tudunk gondolni”, vagy, mert zöldek vagyunk, hanem mert illúziók nélkül, és nem ideológiai szemüvegen keresztül szemléljük a valóságot.
Meggyőződésünk, hogy a gazdasági rendszer, a demokratikus stabilitás, a millenniumi célok elérésének képessége, vagy a migrációs problémák ellenőrzése, mind kapcsolódik a szűkös források kezeléséhez, és az éghajlatváltozáshoz. Európának itt, kétségkívül, vezető szerepet kell játszania.
Emiatt, miniszterelnök úr, az a megjegyzése miszerint a "mi a teendő és fizetendő az európai szinten”, illetve "mi a teendő és fizetendő a nemzeti szinten” kérdése újbóli vitára szorul, nekünk teljesen elkoptatott felvetésnek tűnik, és reméljük, hogy erre nem is kerül sor.
Az Európai Uniónak jelenleg van egy 1 százalékos költségvetése, amelynek eredménye, hogy semmi, vagy legfeljebb a miniszterelnök úr által elmondottaknak legfeljebb, ha fele valósítható meg. Hacsak az EU nem bocsát rendelkezésre tekintélyesebb forrásokat. Ennél fogva remélem, hogy a félidei áttekintésben - amelynek összeállításában, azt hiszem a svéd elnökség jut fontos szerephez - történik valami, szem előtt tartva, hogy idén és jövőre döntenünk kell a pénzügyi időszakról. Ugyancsak remélem, hogy a miniszterelnök országa nem azt a blokkoló szerepet tölti majd be, mint amelyet korábban részéről tapasztalhattunk.
Utoljára, elnök úr, a fontos energiacsomagról szólva, azt várjuk, hogy az erényes Svédország pozitív szerepet játszik majd, és leáll azzal a próbálkozással, hogy mérsékelje kötelezettségeit, miáltal negatív példát mutat más tagállamok számára is.
Végül, a szabad kereskedelemről. Miközben nem vagyunk protekcionisták, őszintén mondva, rövidlátó és valamelyest ideologikus azt feltételezni, hogy a szabad kereskedelem a válasz mindenre. Mi tudjuk, környezetvédelmi és szociális rendelkezések nélkül a problémák megoldása abszolút lehetetlen.
Törökország kérdésében teljes mértékben egyetértünk. Papadopoulos kiiktatása Cipruson, számunkra jó hír. Elnök úr, miért nem veti fel ismét az Európai Parlament székhelyének kérdését?
Francis Wurtz
a GUE/NGL Csoport nevében. - (FR) Elnök úr, miniszterelnök úr, Miniszter asszony! Ha van egy szféra, ahol Svédország tapasztalatai - európai politikai területet érintve - igen fontosak számunkra, akkor az, amelyről sajnos Ön sem tett említést felszólalásában, a szociális terület. Konkrétabban, a Laval-Vaxholm ügyből levonható tanulságokra gondolok.
Szaladjunk csak végig a tényeken. A svéd szakszervezetek ipari lépéseket tettek annak érdekében, hogy a lett vállalatot rákényszerítsék a svéd munkajogi rendelkezések betartására, Svédországban. Mi másra is számíthatnánk, gondolhatja valaki - hacsak nem bősz támogatója az úgynevezett származási ország elvnek, másként ismerve, a szociális dömpingnek. A lett társaság azonban az európai rendelkezésekre támaszkodott a szakszervezeti követelések visszautasításának indoklásakor. A vita végül bíróság elé került. Onnan a közösségi jog legmagasabb szintű fóruma, a szerződések értelmezését végző, és esetjogot is alkotó testület, az Európai Bíróság elé utalták az ügyet.
Múlt év december 18-án a Bíróság a társaság mellett foglalt állást, a szakszervezettel szemben. Az ítélet kimondja, idézem: "Az ügyben, az eljárás során rá kell mutatni, hogy a szakszervezetek [...] kollektív fellépés megvalósítására vonatkozó jogának érvényesítése [...] hajlamos kevésbé vonzóvá vagy nehezebbé tenni ilyen vállalkozások számára építkezési munka kivitelezését Svédországban. Ezáltal a szolgáltatások nyújtása szabadságának korlátozása valósul meg.” A jövőben, hasonló esetekben, a svéd és más szakszervezeteknek vissza kell fogniuk követeléseiket a közösségi jog által engedélyezett, és itt ismét idézek, "minimális védelemre”, hogy ne sérüljön a Szerződés 49. a szolgáltatások nyújtásának szabadságára vonatkozó cikke.
Ez egyértelműen elfogadhatatlan. És ezért szólítja fel képviselőcsoportom az Európai Parlamentet, hogy vitassa meg az ügyet, annak sokrétű elágazásait: mi lehet a politikai következménye egy ilyen ítéletnek. Jelenleg azonban, az érdekel bennünket, hogy mi az Ön véleménye erről, miniszterelnök úr?
Hélène Goudin
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök úr, miniszterelnök úr. A 2005-ös franciaországi és hollandiai, EU Alkotmánnyal kapcsolatos népszavazásra adott válaszok az európai politikában megnyilvánuló antidemokratikus tendenciákra szolgáltatnak példát. A politikai elit csak abban érdekelt, hogy meghallgassa a népet, és elfogadja a népakaratot, feltéve, hogy az alattvalók kötelességszerűen és engedelmesem "igent” mondanak a föderalizmus kiszélesítésére.
A Lisszaboni Szerződésről szóló vitával összhangban, Reinfeldt miniszterelnöknek a demokrácia bajnokaként kellett volna fellépnie, kijelentve, hogy a népszavazások eredményei gyakorlatilag a szerződés kudarcát jelentették.
Továbbá, Reinfeldt úr szorgalmazhatott volna egy erőteljesebben kormányközi szerződést is, érvelhetett volna a rugalmas integráció mellett, kérhette volna az euró alóli mentességet, és kérhette volna a Strasbourgba vándorlás beszüntetését. Egyiket sem tette.
Mi történik tehát a svéd elnökség alatt, 2009-ben? A mindent meghatározó célnak az EU reformja és korszerűsítése, az integrációhatékonyabbá tétele lehetett volna. Így Reinfeldt úr jelzést küldhetett volna, hogy Svédország prioritásnak tekinti az agrárpolitika reformját, és követeli az Európai Parlament utazó cirkuszának berekesztését.
Ahelyett, hogy egy szikárabb, de markánsabb EU-ért dolgozna, a svéd kormány inkább szélesebb és tolakodóbb Uniót céloz meg. Svédországban az EU föderatív jellegének kiszélesítését illető népi kritika széleskörű, de szinte nem létező a politikai elit soraiban. Jó okom van annak megkérdezésére, hogy az Önök választott képviselői valójában mennyire is képviselik a népet?
Végül, szeretnék felajánlani Fredrik Reinfeldt úrnak egy üveg jó elzászi bort, ha tud mondani egyetlen törvényi példát is, amely elfogadásra kerülhetett volna az elutasított EU Alkotmány értelmében, de visszautasítást nyer az új szerződés alapján. Állja a fogadást, Reinfeldt úr?
Jean-Marie Le Pen
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Franciaország árulása teljes. A szégyen kongresszusa február 4-én összeült Versailles-ban, hogy elfogadja az úgynevezett alkotmányszerződés elfogadásához szükséges alkotmányos felülvizsgálatot.
Versailles az elsőszámú helyszín, ahol a francia szuverenitást meg szokás csorbítani. Idézzük csak fel, hogy a Német Birodalmat is itt kiáltották ki.
26 tagország nevében, ahol a népi konzultáció elmarad a népszavazás hiányában, Írország válik ténylegesen európaiak azon millióinak szóvivőjévé, akik "nemmel” szavaztak 2005-ben, és ma sem akarnak egy európai szuperállamot.
Amikor megfosztanak egy népet törvényes jogától, hogy kinyilvánítsa véleményét jövőjét illetően, a nép bosszút áll. Ne aggódjanak, hölgyeim és uraim, a nép bosszút áll majd, méghozzá milyen bosszút! Az európai választásokon, a jövő évben.
Ha az igazságot ki lehetne mondani, az európai vezetők közül sokan tudnák, hogy országaik visszautasítanák ezt az alig burkolt alkotmányt. Sarkozy úr valahol ezt a beismerést tette az elnökök értekezletén tett felszólalásában, különösen az Egyesült Királyság kormányára tett utalással. Ő az önjelölt közvetítő, ebben a vérlázítóan trükkös darabban. Gyakorlatilag ő volt a legutolsó, akinek jogában állt volna elfogadni ezt Parlament által elfogadott második változatot. Persze, ezek azok a távok, amelyek megtételére némelyek hajlandók, annak érdekében, hogy magukra vonják a figyelmet, és úgy állítsák be magukat, mintha ők mozgatnák a köteleket.
Kiváló és ősi nemzetek taszítódnak félre, egy konstruktivista utópia érdekében, amely gúzsba kötve a globalizáció gonosz következményeinek, és a béklyóitól megszabadult liberalizmus lábai elé veti azokat. Mind ennek tömeges bevándorlás, bizonytalanság, gazdasági romlás, szociális katasztrófák, erkölcsi és kulturális hanyatlás a vége.
Európa jövőjét nem ebben a totalitárius szuperállamban kell elképzelnünk, amint ezt a példát szolgáltató Koszovóban is látjuk. A jövőt az Európa nemzetei és népei, köztük a szlávok között megvalósuló szabadon megvalósuló együttműködés jelentheti.
Mindenesetre, ami tény, hogy két nemzet, mindkettő az Unió alapító tagja, vehetett részt a népszavazás jelentette konzultációban, és mindkettő egyértelműen elutasította a javasolt Alkotmányt. Minekután az Alkotmány ez által törvénytelenné lett, annak következményei is törvénytelenek, és senki sem kényszeríthető arra, hogy rendelkezéseivel összhangban cselekedjen.
Tehát a nemzeti ellenállás jogos: ez valamennyi polgár joga, minden hazafinak kötelessége! Caveant consules!
nnar Hökmark
(SV) Elnök úr! Üdvözlöm itt miniszterelnök urat. Ez a képviselőház az, ahol dolgozom. Mozgalmas hely. Ez az a hely, ahol olyan politikák formálódnak, amelyek közvetlen hatással vannak a svéd társadalomra, amint más európai társadalmakra is. Ez történik itt, de nem azért, hogy a közvéleményt kirekesszük a politikai folyamatból, hanem mert vannak ügyek, amelyekkel csakis az egymással összefogó országok birkózhatnak meg. A nemzetállam már nem biztosítja a megfelelő környezetet, amelyen belül korunk nagy problémái megoldhatók.
A még mindig viszonylag új tagnak számító Svédországból érkezett képviselők emlékezhetnek arra, hogy az előttük tornyosuló problémák és kihívások tekintélyes részének nem az EU az oka, de kezelése mégis az Unió hatáskörébe esik, miután az Európai Unió sikeresnek mutatkozott korunk gondjainak orvoslásában.
Ide sorolható Koszovó is. Ide tartozik az éghajlat ügy, amelynek terén Svédország megmutatta, miként használható fel a szabályozás helyett a fejlődés a társadalmi érdekek érvényesítésében. Ide sorolhatók a versenyképesség kérdései, valamint a bűnözéssel és terrorizmussal szembeni küzdelem felvetései. Ezek olyan aggodalmak és területek, amelyek esetében kizárólag együtt léphetünk. Ezek olyan problémák és kihívások, amelyek saját sikereinkben gyökereznek.
Ezért is gondolom azt, miniszterelnök úr helyesen hangsúlyozott egy szempontot. Magam úgy vélem, ez az egy szempont nem lehet más, mint az Európai Uniónak az elkövetkező évekre vonatkozó nagy eszméje - a nyitottság. Nyitottság a bennünket körülvevő világ irányában. Nyitottság a világgal szemben, általában. Ez az, ami képessé tesz bennünket a nemzetközi rend olyan értékek szerinti formálására is, mint a demokrácia és szabadság. Érvényesüljön a nyitottság, amikor saját közösségünket bővítjük, vagy amikor a nemzetközi szabadkereskedelmi fordulókban veszünk részt, de másutt is.
A tagállamok közötti nyitottságot illetően, fontosnak tartom kihangsúlyozni, hogy a nyitottságot elutasítók az emberek mozgásának, és a lehetőségeknek szabadságát is elvetik. És itt kezdődik a diszkrimináció. A jó európai eszme, az a nyitottság, és ha ezt valósággá tesszük, akkor bizonyosak lehetünk abban, hogy polgáraink felismerik, hogy ez valóban egy népi Európa. Ez kihívás a svéd elnökség számára, és kihívás ennek a Parlamentnek, és valamennyi politikai csoportjának.
Inger Segelström
(SV) Elnök úr! Mint mindenki más, magam is köszönöm Reinfeldt miniszterelnök úrnak, hogy eljött közénk.
Első kérdésem a balti-tengeri gázvezeték környezetvédelmi szempontú értékelésére vonatkozik. Ez a világ egyik legszennyezettebb tengere, és a Parlament a közelmúltban rendelt el vizsgálatot, számos bizottság bevonásával. Svédország volt az első, amely a környezetvédelmi hatástanulmányt elkészítette. E kérdés az egyik legfontosabb környezetvédelmi téma Svédország és az Unió számára. Igényli-e Svédország olyan alternatíva kidolgozását, amely a vezeték szárazföldi lefektetésén alapszik, és amely újabb környezetvédelmi szempontú értékelést kíván?
A működtetők azt mondják itt, Brüsszelben, hogy ez a megoldás igen költséges volna. De mind a miniszterelnök, mind jómagam Stockholmból érkeztünk, ahol az infrastruktúra és beruházás költsége gyakorlatilag mindig megkétszereződik. Nem hiszem, hogy a 10-15 százalékos költségnövekedésre utalás erős ellenérvnek tekinthető. A környezet ennél fontosabb.
A második kérdésem a fürtösbombákra és hasonlókra vonatkozik, amelyekről az Oslo-folyamat kapcsán Wellingtonban, Új-Zélandon most folyik vita, és amellyel a múlt héten foglalkozott a svéd parlament. Ez egyben fontos EU-ügy is. Kaptam leveleket, amelyeket számos svédországi szervezet írt alá, mint az Amnesty International, a Diakona egyház, a Vöröskereszt, UNICEF, Svenska Freds (a Svéd Békéltető és Közvetítő Társaság), a Svéd ENSZ Társaság, követelve, hogy a svéd JAS repülőgépeken elhelyezett Bombkapsel 90-t (BK90) nyilvánítsák fürtösbomba típusú fegyvernek, és terjedjen ki arra is az általános betiltással kapcsolatos nemzetközi tevékenység. Mi a kormány álláspontja a JAS-bombával kapcsolatban? Miniszterelnök úr fürtösbombának tekinti-e a BK90-et, vagy nem? Tervezi-e miniszterelnök úr, hogy részt vállal az Oslo-folyamat folyamatában?
Végül, szeretném megtudni, miniszterelnök úr mikor szánja el magát lépésre annak érdekében, hogy véget érjen rendszeres strasbourgi kitelepülésünk, miután Malström EU-ügyekkel foglalkozó miniszter asszony már összegyűjtött egymillió nevet és aláírást? Nem a Parlamentnek kellene határoznia önmaga székhelyéről, a Tanács helyett? Szeretném kifejezni köszönetemet a Törökországgal kapcsolatos nyilatkozatáért. Végül, hadd jegyezzem meg, amikor jövő évben visszatér ide a svéd elnökség alatt, Önt, de kormányának más tagjait is gyakran várjuk vissza!
Olle Schmidt
(SV) Miniszterelnök úr! A tény, hogy Svédországnak új kormánya van 2006 ősze óta, nem maradt észrevétlen, már csak az uniós elkötelezettségek változása miatt sem. Ennél fogva, szeretném megköszönni Önnek, valamint az uniós ügyekkel foglalkozó miniszternek, egyértelmű eltökéltségüket, hogy Svédországot az EU aktívabb partnerévé tegyék, megtalálják helyüket az európai integráció szívében, amint azt miniszterelnök úr említette.
Mégis, Svédország kívül marad az eurón, ami mind gazdaságilag, mind politikailag sokba kerül a svédeknek. Mindent egybevetve, miniszterelnök úr, ez szolidaritás kérdése. Kérdésem a következő: mikor lesz teljes jogú tagja Svédország az EU-nak? Hogy néz ki ennek menetrendje, miniszterelnök úr? Tudom, ez érzékeny kérdés otthon, Svédországban.
Most itt vagyunk Strasbourgban, e csodálatos, vonzó városban, amelynek történelme a háború borzalmait idézi fel. Ezt elmondva, gondoljunk bele, hogy polgártársaink milliói gondolják úgy, hogy Brüsszel és Strasbourg közötti ingázásunk nem a leghatékonyabb módja a környezet védelmének és pénzügyi forrásaink kezelésének. Egy apró kérés: nem lenne-e lehetséges a svéd kormány számára, hogy elnöksége alatt megpróbálkozzon egy kezdeményezéssel, amely véget vetne ennek az oda-vissza utazgatásnak?
Ģirts Valdis Kristovskis
(LV) Miniszterelnök úr! Mind Ön, de magunk is sokat várunk Európa jövőjétől. A maga idejében Robert Schuman abban reménykedett, hogy a különböző konfliktusok által évszázadokra szétválasztott európaiakat sikerül egyesíteni. Megértette, annak érdekében, hogy tudjuk hova is akarunk menni, azt is tudnunk kell, honnan is jöttünk. Miniszterelnök úr, tudatában van-e annak, hogy az Európai Unió még nem számolt le antidemokratikus, totalitárius múltjával? Ennek nyilvánvaló példája a tavaly elfogadott, a fajgyűlölet és az idegengyűlölet elleni harcról szóló uniós kerethatározat. Az a javaslat került elfogadásra, hogy az európai országok büntetőjogi szankciókat alkalmazzanak a náci bűnök tagadásakor. A kommunista rezsim alatti hasonló bűntettek, ezek indokolatlan tagadása, vagy még rosszabb, dicsőítése azonban tudatosan elfelejtődött. Európa nem engedheti ezt meg magának. Milyen üzenetet is küld az EU kelet-európai millióknak, köztük már sok EU-beli polgárnak, akiket Sztálin koncentrációs táboraiban kínoztak meg. Felszólítom Önt, hogy - Európa jövője és az igazság nevében - komolyan foglalkozzon e kérdéssel, és találjon megoldást rá. Köszönöm.
Carl Schlyter
(SV) Miniszterelnök úr! A svéd nap ma olyan valakivel folytatódik, aki szeretné elkerülné a Strasbourgba költözést. És szeretne népszavazást is tartani a Szerződés kapcsán.
Ma reggel azt tapasztaltam, hogy egy zöld, és egy kék zoknit húztam lábamra. Azon gondolkodom, van-e ennek szimbolikus jelentése abban a tekintetben, hogy nem lenne-e indokolt itt a képviselőházban új, a hagyományostól eltérő képviselőcsoportokra épülő szövetségesi kapcsolatokat kialakítani. Amennyiben tőlem zöld zoknit kap, Fredrik, akkor bizonyára markánsabban kell majd kezelnie az energiatakarékossággal és megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos kérdéseket. Hoztam magammal egy példát is. Ez egy LED-lámpa. 12 másodpercig tart a LED beillesztése. 12 évig tart egy nukleáris erőmű felépítése. Melyik a könnyebb és gyorsabb útja, az éghajlat-probléma megoldásának?
Arra is gondoltam, hogy a növekedés kérdésében vannak kérdések, amelyekben egyezségre kell jutnunk. Jelenleg, történelmileg nagy mennyiségben, importálunk olyan termékeket, amelyek más országokban okoznak káros kibocsátást. Ezt is észben kell tartanunk, amikor az éghajlatkérdést érintjük. S térjünk rá a kereskedelemre. Az üzleti érdekek védelmében alkalmazott protekcionizmus helytelen. A környezet és az emberi jogok védelmében alkalmazott protekcionizmus azonban a szabadpiacon tevékenykedő politikusoknak kötelessége és felelőssége. Máskülönben az emberek a piac eszközeivé válnak, ahelyett, hogy a piac válna az emberek eszközévé.
Az Ön számára a legjobb mód annak biztosítására, hogy a nép részt vegyen az EU jövőjének formálásában az, ha engedi a nép gondolatainak kifejezését a népszavazáson.
Eva-Britt Svensson
(SV) Elnök úr! Szeretném üdvözölni Svédország miniszterelnökét a Parlamentben, és az EU jövőjéről folytatott vitánkon. Fontos ez a vita. 493 millió polgárt érint. A vitát tehát le kell folytatni, és döntéseket is kell hozni, de nemcsak a Parlamentben, hanem a polgárok körében is. A polgároknak azonban akkor érdemes bekapcsolódni a vitába, ha lehetőségük is van a jövő befolyásolására. Részvételi és hatásgyakorlási lehetőség nélkül, nincs civil bekapcsolódás. Tehát, miként is vehetjük rá a polgárokat, hogy vegyenek részt e folyamatban? A válasz nyilvánvaló: kérdezzük meg őket a jövőről, majd figyeljünk oda válaszaikra. A Lisszaboni Szerződésről szóló népszavazás tehát szükségszerű, ha magunk komolyan vesszük a "polgárok Európáját”. Túl sok európai jogszabály született a szakértők, és a polgárok hangját meg nem halló lobbi-csoportok által befolyásolt névtelen hivatalnokok révén. Itt az ideje, hogy most a polgárok hangja váljon hallhatóvá.
Miniszterelnök úr nem említette egy szóval sem a Vaxholm-ítéletet. Az ítélet nagy visszhangot váltott ki nemcsak Svédországban, de az Unió más tagállamaiban is. Ez természetes, hiszen az nem csak halálos döfés a svéd modellbe, de támadás a bérből élők és szakszervezeteik ellen is, az EU egészében. Az ítélet felhívás arra, hogy a munkavállalók bérét a lehető legalacsonyabb szintre szorítsuk le. Egyetlen országnak sem kell a minimális védelemnél kedvezőbb feltételeket biztosítani a munkavállalóknak. Az eredmény egy kétszintű munkaerőpiac. Bizonyos járulékos juttatások csak a hazai keresőknek járnak, míg eltérő szabályok vonatkoznak majd a külföldi munkavállalókra. Ez bizonytalansághoz vezet a béreket és foglalkoztatási feltételeket illetően, valamint diszkriminációt eredményez.
Svédország változtathat ezen. Svédország védelmezheti a bérből élők, valamint a szociális Európa jogait azzal, hogy a Lisszaboni Szerződésben kivételeket kér a kollektív szerződések javára. Svédország felvállalhatja a vezetést, és más országokat követésre buzdíthat.
Befejezésül. Emlékeztetném miniszterelnök urat a svéd uniós tagságot megelőzően jelentkező két legfontosabb prioritás egyikére. A két prioritás egyike az egyenlő esélyek ügye volt. Mi történt, és Svédország vállalkozik-e ebben a témában a vezetői szerepre? Ez a kérdés része a jövőről folytatott vitának. Nők nélkül Európának nincs jövője.
Paul Marie Coûteaux
(FR)! Elnök úr! Európának csak népein keresztül van jövője, hiszen ők adják a lényeget, jelentik az erőt. Ha a népek felszívódnak, ha megszabadítják őket az önmaguk iránti kötelezettségeiktől, esetleg szétszakítják vagy feldarabolják őket a minden politikai kötődést nélkülöző közigazgatási egységekbe - Amerika imperialista politikájával összhangban, amint ezt éppen Koszovó példáján láthattuk, ahol is a legutóbbi borzalmas fejlemények fenyegetést jelentenek a jövő számára - szóval röviden, ha Európát egy földnélküli technostruktúra gondjaira bízzuk, amely egyébként a globalizáció és a birodalom szeszélyére hagyta azt, nos, akkor félelmetes jövő vár ránk.
Minden azt támasztja alá, hogy az a gépezet, amelyet mi, szégyenletes módon Európai Uniónak titulálunk, nemcsak a népek nélkül működik, de ténylegesen ellenükre is. A közelmúltban kaptunk újabb egyértelmű bizonyítást erre a 2005-ös francia népszavazás megdöbbentő tagadásával, amelyhez támogatást és bűnrészességet színtelen vezetőnk, Sarkozy elnök nyújtott. A francia nép úgy érzi, hogy cserbenhagyták, és ebben a szabadrablásban már elvesztette minden reményét. Mindez nemcsak a múlt, de a jövő tagadása is.
Európa rátalál üdvösségére, ha népeik ismét saját kezükbe veszik sorsuk irányítását, ha a tagállamok szabadon követhetik saját politikájukat, és csak akkor egyesítik erőiket, ha ez szükséges, ha visszautasítjuk a demokrácia hazugságait, amely demokráciának már nincs sok köze a demoshoz és kratoshoz. Röviden, ha a tagállamok és a nemzetek visszakövetelik szabadságukat. Másként a jó öreg Európa-hajó megfeneklik, és magunk egyre messzebb és messzebb sodródunk a történelmi partoktól.
László Tőkés
(HU) Elnök úr, miniszterelnök úr! Az Európai Unió új alapszerződéséhez csatolt Alapjogi Charta bevezetőjében az áll, hogy Európa népei osztoznak a közös értékeken alapuló békés jövőben. A Szaharov-díjas Mahmúd Oszman az Európai Parlament plénuma előtt tavaly decemberben viszont azt mondta, igazság nélkül nem lesz békesség.
Az igazságtalan békerendszerek előbb-utóbb háborúhoz vezetnek és felbomlanak. Híven példázza ezt a legutóbbi balkáni háború, a volt Jugoszlávia széthullása. A megbékélés igazságos újrarendeződés nélkül aligha képzelhető el.
Európának kommunista múltjával is szembe kell néznie. Békés jövőnk előfeltétele a kommunizmus romboló örökségének felszámolása. A kommunizmus a fasizmussal egyenlő elbírálást érdemel. Addig nem lesz béke, szabadság, jogállamiság, biztonság és stabilitás kontinensünkön, amíg nem történik meg minden téren a jogos igazságtétel. A kisebbségben élő nemzeti közösségek helyzetének rendezésére ugyanez az igazság érvényes.
Giles Chichester
Elnök úr! Nagyon örülök, hogy körünkben üdvözölhetem miniszterelnök urat. Történelmi léptékű győzelme a svéd általános választásokon személyes sikere is volt. Gratulálok neki, hogy sikerült a jobbközép erőket tömöríteni, és megtörni a szociáldemokrata dominanciát. Mind neki, mind kormányának a legjobbakat kívánom.
Ma Európa jövőjéről vitatkozunk, miközben a képviselőház egy héten belül szavaz a Lisszaboni Szerződés elfogadásáról. Szeretném igen határozottan leszögezni, hogy a brit konzervatív képviselők a jelentés ellen szavaznak, mert mi alapvetően elutasítjuk magát a szerződést, azt a módot, amelyen keresztül az elfogadást nyert, valamint azon tényt, hogy ez nem más, mint az Unió két alapító tagállamában nemzeti népszavazáson elutasított alkotmánynak szimpla másolmánya.
Ez a szerződés Európát rossz irányba vezényli. Tekintélyes új jogosítványokkal látja el az EU-t, s ezek közül némelyek igen kényes nemzeti érdekeket is érintenek. Pártomnak eltérő véleménye van Európa jövőjét illetően. Mi egy nyitottabb, dinamikusabb, átláthatóbb, ugyanakkor kevésbé központosított, uniformizált, és rugalmatlan Európát szeretnénk.
A brit parlament most tekinti át a szerződést. Az Egyesült Királyság lakossága, természetesen, reménykedett abban, hogy népszavazáson fejtheti ki véleményét. A brit kormány azonban, szégyenletes módon, visszatáncolt ígéretétől, hogy népszavazást tart.
Pártom, mind itt, mind otthon, továbbra is erőteljesen amellett kampányol, hogy a nép népszavazáson nyilváníthasson véleményt. Széleskörű közösségi támogatás nélkül az Európai Unió nem rendelkezhet népi felhatalmazással ahhoz, amit csinál. Túl kell lépnie azon, hogy intézményeinek bűvöletében él. A 21. századnak való megfelelés érdekében - és bizonyítandó, hogy megérdemli az emberek támogatását - az EU-nak olyan kérdésekre kell összpontosítania, mint a környezet, a gazdasági versenyképesség, és a globális szegénység. Ezek azok a dolgok, amelyekről Európa jövőjének szólnia kell.
Libor Rouček
(CS) Miniszterelnök úr, hölgyeim és uraim! Az EU legsikeresebb évét zárta. Az EU felvette Romániát és Bulgáriát, a schengeni zóna kilenc új állammal bővült, az euró zónához újabb három ország csatlakozott, és maga az euró fokozatosan kezdi átvenni a dollár helyét, mint a globális nemzetközi valuta. Az EU, 500 millió lakosával és fogyasztójával, jelentős mértékben diktálja a globális kereskedelmi, környezetvédelmi és műszaki szabályokat és normákat. Számos euroszkeptikus vágyálmai ellenére, még az új Reform Szerződésben is sikerült megállapodni.
Rámutatok ezekre a sikerekre, mert mindez az új tagállamok aktív közreműködésével valósult meg. S nem ellenükre. Ezért is üdvözlöm miniszterelnök úr javaslatát az elkövetkező prioritásokról. Az elkövetkező évek egyik kiemelkedő kérdése az EU-nak nyugat-balkáni területeket érintő további bővítése Ez azonban a következő két előfeltételt támasztja: technikai megközelítésben, a kérdéses országoknak általában felkészültnek kell lenniük, míg a tagállamoknak bátorítani kell őket. A tagállami politikusoknak bátornak kell lenni polgáraik tájékoztatásában, hogy a bővítés sikeres volt, hogy eddig nem kevesebb, hanem nagyobb biztonságot, szabadságot, demokráciát, és felvirágzást eredményezett. Véleményem szerint, bátornak kell lennünk ahhoz is, hogy engedjük a Nyugat-Balkán régióit, hogy a lehető legkorábbi időpontban csatlakozhassanak a vízummentes rendszerhez. Miért kell félnünk a Nyugat Balkán húsz millió emberétől, amikor a mi 27 tagú közösségünk 500 millió polgárt számol?
A végső megjegyzésem. A svéd elnökségre jövő évben, Franciaországgal és Csehországgal együttműködve kerül sor. Szeretném felkérni miniszterelnök urat, bátorítsa cseh kollégáit, hogy a lehető leghamarabb terjesszék a Lisszaboni Szerződést ratifikálásra a cseh parlament elé.
Lena Ek
(SV) Képviselőtársak! Semmi megmosolyogni való nincs a tapasztalásban. Segít felismerni a hibákat, mikor másodszor is elkövetjük. Most azonban nem követhetünk el újabb hibákat, ha a Balkánról esik szó. Ez az első megjegyzésem Miniszterelnök úr nyitó szavaira. Európának egyazon hangon kell megszólalnia Koszovó ügyében.
Második észrevételem a terrorizmushoz kötődik. A nyílt társadalomnak a nyílt társadalmak rendelkezésére álló eszközökkel, és erős önbizalommal kell küzdenie a terrorizmus ellen, nem pedig engedve az erőszaknak.
Harmadik, utolsó felvetésem az éghajlat témát érinti, ahol is az európai rendszernek talán a legnagyobb és legbonyolultabb kérdést kell kezelnie, ráadásul igen rövid idő alatt, ha a téma bonyolult voltát nézzük. Fenn áll a veszélye annak, hogy amikor Koppenhágában véglegesítjük a dolgokat, Hans Christian Andersen története elevenedik meg, és a császár nem visel ruhát, és mezítelenül sétál végig a város utcáin.
A szükséges európai szabályozás megteremtése érdekében a Miniszterek Tanácsának és a Bizottságnak, nem utolsó sorban a Parlamenttel együtt, az EU történelmében példátlan erőt és együttműködést kellene felmutatnia.
Legvégül, Örömmel látok az európai vita középpontjában egy proaktív svéd kormányzatot. Legyenek üdvözölve!
Konrad Szymański
(PL) Elnök úr! Az Európai Unió jövője tekintetében a legfontosabb, hogy az átlagpolgár életében a vagyonosodás, a közbiztonság, a nemzetközi biztonság megfogható valóságként jelenjen meg. Az Unió jövőjét nem a mind bonyolultabb intézményi reformok határozzák meg, amelyekről egyébként holnap folytatunk vitát.
Az Unió számára az egyik próbát az Ön, és az én országom, mindkettő parti állam, számára különleges figyelmet kiváltó téma, a balti-tengeri északi gázvezeték jelenti. A vállalkozás kivételesen veszélyes a környezetre, politikailag, pedig ellentétes az EU energia-programjaival. Amennyiben eredményt felmutató Európát akarunk, nem tűrhetünk meg ilyen projekteket. Innen ered kérdésem: mi a véleménye a vállalkozás európai forrásokból való finanszírozásáról, amelyre a Nord Stream képviselője a közelmúltban utalt?
Ian Hudghton
Elnök úr! Több mint kilenc éven keresztül ért az a megtiszteltetés, hogy Skóciát képviselhettem ebben a Parlamentben. Ezalatt számtalan vita folyt Európa majdani formájáról, és 12 új tagállamot üdvözölhettünk a főasztalnál. A belső piac és az együttműködés egyéb területeken való erőteljes kiterjedése hasznos Skóciának, és hasznos Európa egészének. Ugyanakkor, az elmúlt kilenc évben keresztül bukdácsoltunk olyan úgynevezett válságokon is, mint a Santer-kabinet lemondása, és az alkotmányszerződés elutasítása. Igen sajnálatos és zavaró, hogy az a sok pozitív elem, amelyekkel az uniós tagság jár, leértékelődött az ilyen, magunk-teremtette negatívumok által.
Skóciában mi megyünk előre. Új kormányunk van, egy SNP-kormány, amely Európa-párti, és el tudja képzelni Skócia jövőjét Európában. Miniszterelnök úr, szeretnék skót minisztereket látni, Önök mellett ülve a Tanácsban, és nem a második sorban. Skócia sok mindennel hozzájárulhat az Európai Unióhoz, annak fejlődéséhez. Konstruktív magatartásával, és gazdag energiaforrásaival, hogy csak kettőt említsek. Várom azt a napot, amikor Skóciát az Unió független államaként üdvözölhetjük. Úgy gondolom, ez nemcsak Skócia, de Európa jövője tekintetében is jó lesz.
Nils Lundgren
(SV) Elnök úr, miniszterelnök úr! Európa jövőjéről folytatunk vitát, de a legfőbb kérdés az, ki dönt e jövőről?
Sajnálatos módon, már hagyomány az EU-ban, Jean Monnet-ig visszanyúlva, hogy az EU-t az európai nép közreműködése nélkül építik. A legnagyobb átverés az, ahogy az Unió politikai intézményrendszere ugyanazokat a javaslatokat terjeszti elő az integráció működtetésére és teendőire vonatkozóan, mint amelyek az alkotmányjavaslatokban megfogalmazódtak, és amelyeket magas részvétel és nagyszámú "nem” mellett népszavazásokon elutasítottak.
Megjegyeztem, hogy a liberális képviselőcsoport vezetője azokat, akik a szerződést elutasítják ugató őrülteknek nevezte. Tehát azt mondja, hogy a holland és francia nép ugató őrültek gyülekezete. Amint az vagyok én is, itt állva e teremben. Úgy gondolom, hogy az elnöknek a jövőben nem szabadna hagyni ilyen nyelv használatát.
Svédország miniszterelnöke azt mondja otthon, de itt a képviselőházban is, hogy az uniós agrártámogatásokat mérsékelni, csökkenteni kellene, a szupranacionalizmus felé masírozásnak véget kell vetni. Ez a svéd nép véleménye. A Tanácsban azonban kormánya támogatja az EU állammá fejlesztését, és európai parlamenti képviselőik amellett szavaznak, hogy a politikai hatalom a svéd néptől Brüsszelbe kerüljön. Ez nem jövő!
Philip Claeys
(NL) Elnök úr, miniszterelnök úr! Igencsak sajátos dolog, hogy Európa jövőjéről vitatkozunk, anélkül, hogy foglalkoznánk az Európai Unió határainak kérdésével. Miközben ez az egyik legalapvetőbb probléma, amelyet kezelnünk kell. Rendszeresen jegeljük a témát, és a közvélemény jogosan aggódik emiatt. Az emberek felteszik a kérdést, hogy az Európai Unió még mindig európai vállalkozás? Ugyanis nem lesz az, ha Törökország csatlakozik. Ha az EU makacsul elutasítja, hogy az emberek akaratát érvényesítse, demokratikus alapjai lassan, de biztosan elenyésznek.
Miniszterelnök úr, Ön annak veszélyét emlegeti, amelyet egy Törökországgal szembeni fal jelentene. De nem ez a kérdés. Senkit sem lehet Európában szép szavakkal megbolondítani. A koppenhágai kritériumokat teljesíteni kell, még Törökországnak is, de egyértelműen nem ez a helyzet. Itt az idő tehát a tárgyalások felfüggesztésére. Nagyon egyszerűen, tartsuk magunkat ahhoz, amiben megállapodtunk.
Jerzy Buzek
(PL) Elnök úr, Miniszterelnök úr! Ön utalt arra, az Európai Unió globális szereplő, és különösen az lesz, a szerződés ratifikálását követően. Teljes támogatásunkat adhatjuk e nézethez, és gratulálok Önnek, miniszterelnök úr azért a világos és eltökélt álláspontért, amelyet a fehérorosz rendszerrel összefüggésben képviselt. Amennyiben a demokrácia javára, az emberi jogok védelmében hatást kívánunk gyakorolni Afrikában és Ázsiában, akkor elsőként e kérdéseket saját portánkon, az Unió kapujánál kell rendeznünk.
Ebben az összefüggésben gratulációmat fejezem ki azért az egyértelmű álláspontért is, amelyet az EU bővítésével kapcsolatban fejtett ki. Itt Belarusz szomszédjára, Ukrajnára gondolok, ahol tekintélyes küzdelem folyik azt illetően, hogy Ukrajna demokratikus lesz-e, megfelelően - gyorsan és demokratikusan - fejlődik-e, Európa és az ukrán nemzet javára? A nyitás Ukrajna felé, az uniós tagságot is szem előtt tartva, igen fontos.
Végül gratulálok azért a nagyon markáns nyilatkozatért is, amelyet a Balti-tenger, e nyolc tagállam által is határolt kis tenger környezetvédelmével összefüggésben tett. A Balti-, egy lényegében EU beltenger, és nincs a világnak még egy tengere, amely ilyen súlyos környezetvédelmi fenyegetésnek lenne kitéve.
Megemlítette az energiaügyeket, valamint az éghajlatváltozást, mint a svéd elnökség fő prioritását. Teljes mértékben támogatjuk ezt az elkötelezettséget, amely egyben civilizációnk feladata és felelőssége is. Ezzel kapcsolatban azonban, az a benyomásom, hogy sokat beszélünk, de keveset cselekszünk.
Az időközi költségvetési felülvizsgálatra a svéd elnökség alatt kerül sor. Amennyiben nem módosítunk a költségvetésen, hogy - a megfelelő felelősségtudattal - megengedhessük magunknak a klímaváltozás elleni fellépést, a - szélesebb értelemben vett - alacsony széntartalmú technológiák bevezetését, valóban nem jutunk messzebb a puszta szavaknál, és kudarcot vallunk legfontosabb törekvésünk megvalósításában.
Jan Andersson
(SV) Elnök úr! Üdvözlöm Fredrik Reinfeldt urat. Nagyon bölcsen szólt a szerződésről, a bővítésről, az éghajlatról. Én olyan témát vetnék fel, amelyet nem érintett.
Jacques Delors egyszer azt mondta, hogy a belső piac sohasem lesz sikeres erős szociális háttér nélkül. Tökéletesen igaza volt. Némileg meglepett tehát, amikor észrevételt fűzött a szociális EU-hoz, mint amely konfliktusokat gerjeszt a nemzeti rendszerek, és az általunk az EU-ban elfogadott szabályok között.
Úgy gondolom, a helyzet pont fordított. Van egy közös munkaerőpiacunk. Tehát ki kell egészítenünk a nemzeti munkajogot és a nemzeti rendszereket, másként a dolog nem működik. Amennyiben fenntartja álláspontját, hadd említsek néhány példát. Problémát jelent-e a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv? A nyilvános vételi ajánlatról szóló irányelv, vagy a szociális partnerek által európai szinten kötött egyezmények bármelyike okozott-e problémát? A részidős foglalkoztatásról szóló irányelv? A szülői szabadságról szóló irányelv?
Egy konkrét példát hozva, a Laval-ügyben látható a piac és a politika közötti kiegyensúlyozatlanság. A Laval-ügyben a problémát az jelentette, hogy a piac előnyben részesül a munkavállalók jogaival szemben. Ezt, Önök, Svédországban megfelelően kezelték. Eddig Önök megfelelően foglalkoztak az üggyel, de amint arra mások rámutattak, az eset más uniós országokra is kihathat. Amennyiben felvetődik annak igénye, hogy európai kezdeményezésre vállalkozzunk, itt lesz-e velünk annak megtételére?
Múlt hónapban, stratégiát fogadtunk el az egészségügyre és a munkahelyi biztonságra vonatkozóan. Az egyik kijelölt cél az volt, hogy minden 10000 munkavállalóra jusson egy munkaügyi felügyelő. Svédország pontosan az ellenkező irányban fejlődik, és még sokáig elmarad a céltól. Sőt, az arány 27 %-kal romlik Svédországban. Dániában, ahol a munkaerőpiac hasonló a svéd piachoz, két egészségügyi és egy biztonsági ellenőr jut 10000 munkavállalóra. Miként fordulhat elő, hogy Svédország éppen ellentétes irányban mozog? Miért nem kezeli prioritásként a munkahelyi egészségügyet és biztonságot?
Henrik Lax
(SV) Elnök úr! Nagy feladat összehozni az Uniót egy, a tagállamok energiaellátását biztosítani képes közös energiapolitika érdekében, amint ezt Reinfeldt miniszterelnök is kifejtette.
Ugyancsak említést tett az EU balti-tengeri stratégiájáról, amellyel a Bizottság most foglalkozik. Egy jól megtervezett stratégia a Balti-tenger térségére vonatkozóan, fontos építőelemként szolgálhat a jövőbeni energiapolitika tekintetében, nem utolsó sorban az Oroszországgal való együttműködés miatt. A problémát jól illusztrálja a svéd kormány által múlt héten hozott döntés, amelyben elutasítja a Nord Stream kérelmét, hogy a gázvezetéket a Balti-tenger svéd területi vizein vezethessék át. A kérvény túlságosan hiányos volt ahhoz, hogy foglalkozzanak vele.
Nagy a bizalmatlanság a térségben a gázvezeték-projekttel szemben. Elfogadható megoldás aligha születik, hacsak az EU és a Balti-tengermelléki tagállamok nem dolgoznak ki cselekvési programot, és nem nyernek teljes hozzáférést a projekthez.
Szeretném megdicsérni Svédországot, amely lehetőséget kínál a Lisszaboni Szerződés 176a. cikkében foglalt energiapolitikai rendelkezések tesztelésére.
Christian Rovsing
(DA) Elnök úr, miniszterelnök úr! A környezetvédelmi politika egy kisebb eleméről szólnék. Malmö városának kezdeményezése az energiatakarékosság, valamint a környezetbarát közlekedés alkalmazása terén, igen biztató. Már többször voltam próbavezetésen a környezetbarát járműveken. A közelmúltban, januárban, Berlinben egy S-típusú, közel két tonnás Mercedest vezettem. A jármű mind hagyományos üzemanyaggal, mind hidrogénnel működött. Gombnyomásra lehetséges volt a váltás, egyik üzemanyagról a másikra, függetlenül a haladás sebességétől. A gyorsulás lényegében azonos volt mindkét üzemanyag esetén.
Jelentős fejlődés történt a hidrogén gépjárművekben üzemanyagként való felhasználása terén. Hidrogén esetében a melléktermék tiszta víz, semmi más. Ha a hidrogén általánosan felhasználható lesz magángépjárművekben, akkor lehetővé válik, hogy csak ilyen meghajtású járművek mozgását engedélyezzük városaink központjaiban. Ez drámai mértékben csökkentené a szennyeződést, és ezzel a légúti megbetegedéseket, öreg épületeink korrózióját. Remélem, hogy Svédország szorgalmazza majd e környezetvédelmileg hasznos fejlődést.
Toomas Savi
Elnök úr! 2007. december 14-én az Európai Tanács felkérte a Bizottságot, hogy legkésőbb 2009 júliusáig terjessze elő az EU Balti-tenger térségével kapcsolatos stratégiáját. A kezdeményezést az Európai Parlament is támogatta.
E döntés fontosságát aligha becsülik alá az északi országok, de a Balti-tenger mellett élő, 2004-ben csatlakozott tagállamok sem. A stratégia lehetővé teheti a térség teljes potenciáljának kiaknázását, a környezetvédelmen, gazdaságon, kultúrán, oktatásügyön át, egészen a biztonságig bezárólag.
A lisszaboni menetrendben lefektetett célok elérésére törekedve, az EU Balti-tenger térségére vonatkozó stratégiája hídfőállást képezhet Oroszország felé. Svédország lesz a Tanács elnöke 2009 második felében, és reméljük, hogy ezzel a stratégia jól startolhat. Alapvető, azonban, hogy akkorra valamennyi balti-tengeri állam, köztük saját hazám, Észtország is, állítsa össze operatív programját.
Reinhard Rack
(DE) Elnök úr! Alapvetően két jövőbeni modell közül választhat egyesült Európánk: az egyik az összetartó, mind erőteljesebben integrálódott, egyesült Európa, az a modell, amelyet a Lisszaboni Szerződés is előirányoz a másik, pedig a szemezgetős modell.
Most már Svédország, Ausztriával és Finnországgal együtt, tekintélyes ideje tagja az Európai Uniónak, de Svédország nem tagja az eurózónának. Megkérdezhetem a miniszterelnöktől, vajon van-e ennek bármiféle különös oka? Örülnénk, ha Svédország csatlakozna hozzánk az eurózónában.
Richard Corbett
Elnök úr! Chichester úr felbukkant egy rövid felszólalás erejéig, majd eltűnt, nem várva be a választ. Egyetlen más brit konzervatívpárti képviselő sem mutatkozott, hogy a vita során meghallgassa egy konzervatív miniszterelnök véleményét Európa jövőjéről.
Miért van ez? Nem szeretnék egy konzervatív társtól azt hallani, hogy milyen jó is a Lisszaboni Szerződés? Hogy nincs szükség népszavazásra, mert nincs szó a szuverenitás további átadásáról? Hogy szükségünk van erre az új szerződésre az Unió jobb működtetéséhez? Még arra is képtelenek, hogy egy erről szóló vitába bekapcsolódjanak? Inkább kívül maradnak, feltételezhetően egy bárban, társaikkal a brit Függetlenségi Pártból?
Azt gondolom, szégyen, hogy nem vesznek részt egy ilyen kiváló vitában.
(Taps)
Agnes Schierhuber
(DE) Elnök úr! Miniszterelnök úr, utalást tett a közös agrárpolitikára, mint az egyetlen EU-politikára, amely teljesen a Közösség kezében van. Tudatában kell azonban lennie, hogy az elmúlt 15 évben az agrárpolitika sokkalta radikálisabb reformokon ment keresztül, mint bármely más uniós politika. És semmiképpen sem lehet az agrárpolitikát összehasonlítani vagy egybevetni az iparpolitikával, mivel két, teljesen eltérő feltételrendszerben érvényesülő politikáról van szó. A közös mezőgazdasági politika alapjául a jövőben is a biztonságnak, és a hosszabb távú tervezés lehetőségének kell szolgálnia.
Szeretném emlékeztetni, hogy a mezőgazdaságnak szentelt uniós költségvetési ráta 2013-ra 35 %-ra süllyed. Az agrárnépesség nagyon komolyan veszi a közösséggel szembeni felelősségét, azt a felelősséget, amely a Római Szerződésben is megfogalmazást nyert. A kutatás, a fejlesztés, a fenntarthatóság, a foglalkoztatás, és a környezetvédelem is közös célkitűzésünk kell, hogy legyen. Őszintén, nagy érdeklődéssel várom a svéd elnökséget.
Esko Seppänen
(FI) Elnök úr, miniszterelnök úr! Európa jövőjéről szólva, nem tett említést Európa militarizálásáról. A Lisszaboni Szerződés értelmében a tagállamok vállalják katonai kiadásaik növelését. A Lisszaboni Szerződés értelmében, a tagállamok készek válságkezelési akciókban akár külföldön is részt venni, beleértve a béke kikényszerítését is. Akár ENSZ felhatalmazás nélkül is, tehát a nemzetközi jog oldaláról nézve, illegálisan,. Továbbá, kapcsolódnak a Lisszaboni Szerződéshez katonai védzáradékok, legalábbis a szolidaritási védzáradék, és ebben a tekintetben a svéd semlegesség - a katonai el-nem-kötelezettség - megkérdőjelezhető. Miniszterelnök úr, gondolja, hogy a Lisszaboni Szerződésben foglalt katonai védzáradékok megfelelnek katonai el-nem-kötelezettségüknek?
Genowefa Grabowska
(PL) Elnök úr, miniszterelnök úr! Az európai építkezésben nem a brüsszeli eurokraták, hanem az Európai Unió polgárainak érdekében veszünk részt, hogy utóbbiak jobban, nagyobb biztonságban élhessenek. Kizárólag reájuk figyelve sikerülhet feladataink megvalósítása.
A politikusoknak eltérő elvárásaik vannak: egyesek több Európát, mások kevesebbet akarnak. Tény viszont, hogy a 27 tagállam miniszterelnökei aláírták a Lisszaboni Szerződést. A szerződés irányjelző egy átláthatóbb, demokratikusabb Európa felé, és ezért azt még idén ratifikálni kell. Hadd mondjam ezt azoknak a képviselőknek, akik ma ratifikációs népszavazásokra szólítanak, miközben maguk ellenezték az Európai Alkotmányt. Ne szórakozzanak itt a népszavazás intézményével, ne bújjanak a demokrácia védelmezőjének mezébe, mert az Unió polgárai nem hisznek Önöknek. Ők tudják, hogy a Lisszaboni Szerződés védi az európai demokráciát.
Zita Pleštinská
(SK) Hölgyeim és uraim! Ma egy modern, dinamikus Európa víziójáról beszélünk. E vita rendkívül hasznos, és időszerű. A globalizáció rákényszerít bennünket kérdések felvetésére, kihívások kezelésére, mint amilyenekről Svédország miniszterelnöke, Fredrik Reinfeldt is szólt. A strukturális reformok végrehajtása, amelyet magam politikailag a Lisszaboni Szerződés legnehezebb elemének tekintek, a fő politikai törekvésünk kell, hogy legyen. Amennyiben gazdaságunk nem képes egészséges növekedést felmutatni, a tudás-alapú gazdaság megvalósítása elérhetetlen lesz. Meggyőződésem, hogy a tudásalapú gazdaság és az emberi erőforrásokba való beruházás jelentik a helyes stratégiákat Európa jövője számára.
Számos felszólaló fejezte ki kívánságát a "szociális Európát” illetően. Nem ismerek egyetlen politikust sem, még a mi konzervatív családunkban sem, aki ellenezne egy szociális védőhálót polgáraink számára, aki ne akarná, hogy polgáraink jó fizetést kapjanak, magasabb életszínvonalon éljenek, aki azt szeretné, hogy a polgárok csak 150 eurós nyugdíjat kapjanak, mint történik ez ma Szlovákiában. 2007 utolsó negyedében hazám, Szlovákia rekord ütemű, 14 %-os évközi növekedést ért el. Megengedhetné-e a jelenlegi, Robert Fico vezette szociáldemokrata kormány a szociálpolitikai fejlesztést, ha a megelőző, Mikuláš Dzurinda által irányított kormányzat nem rendelkezik a kellő politikai bátorsággal bátor adó-, szociális-, egészségügyi- és oktatásügyi reformok kivitelezésére?
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Miniszterelnök úr, amit mondott, teljes mértékben igaz. Nem az erős, hanem a gyenge Európától kell félnünk. Teljesen egyetértek ezzel, és azt hiszem, hogy minden európai polgár így gondolkodik. Amikor, azonban azt látják, hogy időnket traktorok fényjelzőivel és más semmisségekkel töltjük ki, meggyőződésem, hogy szomorúak.
Miniszterelnök úr, nagy lelkesedéssel beszélt a bővítésről. Érdekelne azonban, hogy nem lett volna-e bölcsebb az EU számára a bővítést megelőzően belső problémáit megoldani. Nem lenne-e jobb a helyzet, ha a bővítés előtt már valamiféle reformszerződés hatályban lenne?
Végül, miniszterelnök úr, most a sürgős kérdést a Lisszaboni Szerződés ratifikációja jelenti. Meglepetéssel hallgattam egyesült királyságbeli képviselőtársam megjegyzéseit. Ha Lisszabont nem ratifikáljuk, Európának nincs jövője.
Fredrik Reinfeldt
(SV) Köszönet mindannyiuknak kérdéseikért és megjegyzéseikért. Természetesen, aligha adhatom meg a választ az összes kérdésre. Köszönöm, hogy nagy türelemmel végighallgatták a felszólaló nagyszámú svédet, és kérdéseik egész sorát.
Válaszaim nagyban kapcsolódnak meggyőződésemhez, hogy a megkötött egyezményeket be kell tartani. Ehhez a kérdéshez még visszatérek. Azt mondtam, erősen hiszek Európában. Svédországban számtalan alkalommal kifejeztem erős bizodalmamat a svéd munkaerő-piaci modellben, amely a svéd kollektív megállapodások rendszere körül fejlődött ki. Svédországban, bizonyos mértékig, számos más európai országétól eltérő utat jártunk be. Míg mások nagyobb hangsúlyt fektettek a törvényi szabályozásra, mi a szociális partnerek által vállalt felelősségre építettünk.
Véleményünk az, hogy a Laval-ítélet nem számolja fel a svéd modellt, bár valóban számos kérdést felvet a svéd szabályozást illetően. A szociális partnerekkel együtt, óvatosan haladunk előre. Figyeljük, hogy a svéd munkaerő-piaci modell miként változtatható anélkül, hogy elvegyünk abból, vagy hogy működését alapvetően megváltoztatnánk.
Továbbra is tiszteletben kívánjuk tartani annak szervezetét, és számítunk a kérdések megvitatására, remélve, hogy nem nyer teret a félremagyarázás, mint történik ez oly sok téma európai megvitatásakor.
Azt mondják, a belső piac nem megfelelő. Igen, az egyik bírálat szerint a belső piac nem működik százszázalékosan. Az egyik, üzletemberektől és másoktól gyakran hallott kritika szerint beszélünk ugyan a belső piacról, de ott a szabad mozgás korántsem szabad.
Kormányom, természetesen, azért küzd, hogy visszaszoruljon a szociális kirekesztődés, a munkán keresztül megteremtődjön az önkifejezés alapja, több ember elhelyezkedése legyen biztosítva. Emellett, tegyük a jóléti törekvések megvalósítását mások számára is lehetővé. Több foglalkoztatott több forrást jelent a munkaképtelenek jóléti ellátásának kielégítéséhez. Tehát a munka és a jólét közötti utak összefutnak a Svédország által követett politikában.
A demokráciát több felszólaló érintette. Azt hiszem, e képviselőház választott képviselői csodálatos módon gyakorolják a demokráciát. Ami itt van, az korántsem a demokrácia rossz példája. Úgy gondolom, Önök ma választóikat kiválóan képviselték, és ezt teszem magam, saját módszereimmel. A demokrácia a döntések meghozatalának képessége, és így is kell maradnia.
Svéd tapasztalataink a népszavazással összefüggésben vegyesek. Néha teljesen egyértelmű mit kérdezünk, és mi a válasz. Néha feltettünk egy kérdést, és teljesen eltérő választ kaptunk, majd éveket töltöttünk azzal, hogy értelmezzük a svéd nép tényleges válaszát. Tudom, hasonló tapasztalatai vannak más országoknak is.
A számos módosításon keresztül született szerződésről - mint amelyről most beszélünk, és mint amilyenekről Európa történelmében korábban népszavazások nélkül döntöttünk - készek vagyunk a képviseleti demokrácia szabályai szerint határozni. Úgy gondolom, ez csodálatos útja egy élő demokrácia szükségszerű működésének.
Néhány rövid válasz az oly sokak által felemlített gázvezetékkel kapcsolatban. Itt is a megállapodások és jogszabályok betartására törekszünk, tehát a nemzetközi szerződésekkel és a svéd jogszabályokkal összhangban vizsgáljuk a gázvezetékkel kapcsolatos döntések lehetőségét. Arra képesek voltunk, hogy megállapítottuk, a hozzánk eljutott javaslat nem volt megfelelő. Emiatt visszaküldtük. Az ügy még újra előkerül. Most nem becsülhetem fel annak mértékét, hogy milyen hatást tudunk gyakorolni az ügyben, elsődlegesen a svéd környezetvédelmi jogszabályok által. Kiindulási pontunk továbbra is az, hogy mindent alaposan megfontolunk.
Sokan fejtették ki véleményüket az európai parlamenti képviselők parlamentek közötti ide-oda utazgatásával összefüggésben, de mindannyian tudjuk, hogy a szerződések miként funkcionálnak. Minden tagállamnak van bizonyos ráhatása, egyfajta vétója a kérdésben, amint ezt mindannyian, akik e kérdést feszegetik, igen jól tudják. Ezt magunk tiszteletben tartjuk, noha, mint szavazóink közül oly sokan, magunk is feltesszük a kérdést a most érvényesülő mozgások sikerességével kapcsolatban.
Azt látjuk, hogy Svédországban, másutt nem tapasztalható mértékben emelkedik a környezetbarát gépjárművek aránya. Különleges kedvezményeket vezettünk be a környezetbarát gépkocsikra, és ez hatalmas ösztönzőnek bizonyult, hiszen ma a Svédországban eladott gépjárművek több mint 30 %-a környezetbarát. Ez olyan trend, amelyet természetesen tovább kell vinnünk.
Számosan érintették az eurót. Itt ugyancsak tiszteletben tartjuk a megállapodásokat, abban az értelemben, hogy a 2003-as svéd népszavazás eredményét betartjuk. Azt mondtuk, követjük a svéd véleményeket. Amennyiben a svéd lakosság módosít álláspontján, a kérdés valószínűleg ismét napirendre kerülhet.
Hadd jelezzem, hogy Svédország, amely szorosan kötődik az eurós Finnországhoz, természetesen, figyelemmel kíséri az őszi dániai történéseket, amikor is újból felmérik, hogy az euróra vonatkozó úgynevezett kimaradási formulát visszavonják-e. Ezt követően ugyanis az eurónak sokkal markánsabb jelenléte lesz majd érzékelhető Svédországban is, és ez bizonyára befolyásolja a svéd nép gondolkodását is.
Néhányan rákérdeztek, hogy milyen szerepben is térek majd vissza e képviselőházba. Az első időszak, valószínűsíthetően nem annyira homályos, hiszen a nyárig a három, francia, cseh, és svéd elnökséget átfogó 18-hónapos program bemutatásában veszek részt.
Azt követően, és ez valóban nyitott kérdés, még nem világos, hogy mi történik a rotációs elnökségi gyakorlathoz való visszatéréskor. Sok elképzeléssel rendelkezünk. Meggyőződéssel hiszek egy olyan EU-ban, amelyet Európa különböző részei kapcsolnak össze. Ezért gondolom, hogy a rotációs elnökségnek a jövőben is egyértelmű szerepe marad, az új Szerződés alapján választott Elnökkel együtt. Nagyon köszönöm értékes megjegyzéseiket, értékes kérdéseiket.
Elnök
Köszönöm, miniszterelnök úr. Ez volt az utolsó vitánk az Európa jövőjéről folytatott elmélkedéseink sorozatában. A vitát berekesztem.
Carl Schlyter
(SV) Elnök úr! Amikor egy miniszterelnök felkeres bennünket, ugyanazon országból sokan jelentkeznek szólásra. Ez jó. Az elnök azonban megpróbálhatná, talán a "szemkontaktusos eljárással” biztosítani, hogy kedvezőbb földrajzi arányok alakuljanak ki. Lényegében nem volt felszólaló Dél-Európából, míg máskor fordított a helyzet, ha vendégünk Dél-Európából érkezik. Jó volna, ha segítene egy jobb egyensúlyt kialakítani.
Elnök
Ehhez viszont a dél-európaiaknak kell szót kérniük, és bekapcsolódni a vitába. Ha nincsenek itt, nem tudom nekik megadni a szót.
(Tiltakozás)
Hogy a tényeknél maradjunk, Varvitsiotis úr szót kapott.
Írásos nyilatkozatok (142. cikk)
Roberta Alma Anastase  
írásban. - (RO) Szeretném üdvözölni, hogy Európa jövője továbbra is téma, sőt, állandóan jelen lévő kérdés a parlamenti viták során. A közös gondolkodás elengedhetetlen ahhoz, hogy virágzó és megalapozott jövőt biztosítsunk az elkövetkező európai nemzedékeknek.
Úgy gondolom, az Európa jövőjével kapcsolatos elemzéseknek és gondolatoknak két központi témával kell foglalkozniuk. Az európai polgárok jövőjével, és az EU szerepével a világban. Tehát, belső szinten, a polgárok jólétére törekvés hasson át minden európai cselekvést. Mindezt az emberi jogoknak, azok teljes körű védelmének kell körbeölelnie. Az oktatásügy, mint a virágzó jövő előfeltétele, sem kevésbé fontos, csakúgy, mint a fiatalok és gyermekek védelmét szolgáló politikák, a kultúrák közötti párbeszéd, a kölcsönös tolerancia. Mind a lisszaboni stratégia, mind az új reformszerződés kulcsdokumentumok, amelyek rendelkezéseit határozottan tényekké kell formálnunk.
Mindazonáltal a 21. század globalizált, és kölcsönös függést eredményező világában a valós felvirágzás elképzelhetetlen Európa számára, ha nem biztosítjuk ezt a világ egészének. Az EU-nak kötelessége hozzájárulni a világbékéhez, stabilitáshoz, gazdasági jóléthez.
Mairead McGuinness  
írásban- Sajnálatos, hogy miközben az Európa jövőjéről szóló vitát hallgattam, a svéd miniszterelnök megkérdőjelezte az EU agrárköltségvetését.
Amennyiben ez a vita a jövőről szól, akkor - úgy tűnik - a vita a múltban ragadt le. Érdemes rámutatni, hogy egykor a KAP az EU alapító politikáját jelentette. Ez adott élelmet az éhező Európának, és fejlődött, változott az elmúlt 50 évben a változást sürgető politikai és népi nyomásokkal összhangban.
Ma a KAP nem a legnagyobb kiadási tétel az EU költségvetésében. Úgy vélem, hogy a mezőgazdaságra és élelmiszertermelésre költött pénzek jó befektetések egy olyan világban, ahol az élelmiszerbiztonság igen előkelő pontként szerepel a politikai napirenden.
A jövőbe nézve, a reformszerződés ratifikációjára is tekintve, fontos elmondanunk az embereknek, miről is szól a szerződés, és miről nem!
Írországban népszavazást tartunk a szerződésről, amely, ha elfogadást nyer, szélesebb szerepet és hatalmat ad a nemzeti parlamenteknek az EU jogalkotásában.
Ez fontos rendelkezés, de a Parlament választott képviselőinek élniük is kell ezzel az új hatalommal.
Mihaela Popa  
írásban. - (RO) Elnök úr, kedves képviselőtársak!
Az Európa jövőjével kapcsolatos vitákkal összefüggésben megfelelő figyelmet kell fordítanunk arra a társadalmi rétegre, amely leginkább a jövő eszméjét képviseli. Tehát a fiatalokra, azaz az Unió jövőbeni polgáraira.
Az ifjúságot úgy kell nevelnünk, hogy képes legyen saját nemzedéke jövőjét megrajzolni, beleértve ebbe közös múltunknak, az Európai Unió létrejöttének és kibontakozásának ismeretét. Jövőd építéséhez elengedhetetlen múltad ismerete!
Szükséges, hogy az iskolákban az Európai Unió jövőjét tanítsák. A lehető legkövetkezetesebb európai ifjúságpolitikára van szükségünk. Olyanra, amely alkalmas a fiatalok speciális problémáira világos válaszokat adni. Európának világos elképzelésekkel kell rendelkeznie az oktatásügyre, az információs társadalomra, a kultúrák közötti párbeszédre, és a fiatalok cseréjére, a fiatalok foglalkoztatására és mobilitására, valamint a társadalom peremére szorult fiatalokat érintő problémákra vonatkozóan.
Sikeres Európa csak együtt építhető, napról-napra.
Bernard Wojciechowski  
írásban. - Itt ülünk, 27 nemzetet képviselő parlamentként. A köztünk jelentkező különbségek, Európához való viszonyunknak, valamint az e viszonyt politikai oldalról formáló elemeknek tudható most be. A legfőbb kihívás számunkra nem egy, bennünket erőszakkal összeláncolni próbáló új szerződés, hanem ahhoz a jövőbeni Európához való közeledésünk szellemisége, ahol majd gyermekeink és az ő gyermekeik boldogulnak a 21. századi feltörekvő hatalmakkal folytatott versengésben.
Szeretnék egy olyan Európát látni, amelyben gyermekeink nemcsak szabadon utazhatnak, de nem részesülnek megkülönböztetésben aszerint, hogy a földrész mely térségéből származnak, melyik nyelvet beszélik anyanyelvükként, vagy miként ejtik nevüket.
Az olyan szlogenek, mint "szolidaritás”, kohézió, és integráció, közhelyszerűek intézményeinkben, hiszen üres szavak egy olyan Európában, amely kettészakad a régi és új tagállamokra, azokra, amelyek egyéni érdeket követve kétoldalú megállapodásokat kötnek harmadik országokkal, és azokra, amelyeket ezek a harmadik államok éppen megkárosítanak. Az Európai Unió ma elveszik a kétoldalú megállapodások, az összhang, és a nem hátráltató, hanem éppen javunkra váló különbözőségek között.
