

Antonio Tajani (PPE-DE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Jag skulle bara vilja informera parlamentet om att en europeisk militärkonvoj utsattes för ett attentat i Nassiriya, Irak, i morse, då tre italienska karabinjärer och en rumänsk soldat dödades. Jag tycker att parlamentet bör minnas de uppoffringar som dessa EU-medborgare gjorde genom att arbeta och tjänstgöra för att främja freden. 
Talmannen.
   – Tack, herr Tajani, och tack för att ni informerade oss om detta. Jag är säker på att parlamentet håller med om det ni sa. 
Monica Frassoni (Verts/ALE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Jag håller naturligtvis också med om det som Antonio Tajani sa, även om jag skulle vilja tillägga att det kanske faktiskt är på tiden att dessa trupper lämnar Irak.
Jag bad dock om att få ordet i enlighet med artikel 22, som rör presidiets skyldigheter. Jag hänvisar särskilt till det som hände i presidiet i går, då förslaget om att EU-medborgare skulle få möjlighet att skriva till gemenskapens institutioner på något av sina egna officiella språk förkastades. Presidiets beslut bygger inte alls på administrativa grunder med tanke på att det inte skulle innebära några kostnader alls för parlamentet.
Det är ett politiskt beslut och min grupp ifrågasätter därför beslutet och har för avsikt att ta upp det vid talmanskonferensen. Ett sådant beslut, som hindrar medborgare från att kommunicera på ett sätt som redan har godkänts av kommissionen och rådet, kan inte antas i en församling som denna. Jag bad om att få ordet helt enkelt därför att jag ville förklara vår syn på presidiets skyldigheter. 
Talmannen.
   – Tack, fru Frassoni. Monica Frassoni hänvisade till resultatet av presidiets sammanträde i går kväll, som säkert inte alla ledamöter känner till.
Fru Frassoni, jag rekommenderar att ni dels skickar en skrivelse till talmannen om detta, dels informerar era generalsekreterare och er medordförande och ser till att frågan tas upp vid talmanskonferensen. Frågan ni nämnde avgjordes genom omröstning i presidiet i går – om än med ett jämnt resultat. Om ni vill ta upp den igen tror jag nog att ni måste göra det via grupperna, som säkerligen kommer att ta upp frågan och skicka en skrivelse till talmannen. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0072/2006) av Gary Titley för utskottet för transport och turism om trafiksäkerhet: eCall åt medborgarna (2005/2211(INI)). 
Gary Titley (PSE ),
   – Fru talman! Jag vill att ni föreställer er följande: det är en mörk och stormig natt, det är kallt, fuktigt och blåsigt, och ni kör längs okända vägar – ni kanske till och med har kört vilse – när någonting plötsligt kommer i er väg. Ni tvingas väja och krockar med ett träd och ni slås medvetslös. Vid ett sådant tillfälle kan en relativt liten olycka bli mycket allvarlig: ni kan vara i chocktillstånd, ni kan drabbas av hypotermi, ni kan få en blödning som, om den inte hejdas, kan bli dödlig. Om ni inte är medvetslös, vet ni då var ni befinner er? Känner ni till något om larmnumret 112? Har ni någon mobiltelefon eller är batteriet slut? Under alla dessa förhållanden kan en relativt liten olycka få dödlig utgång. Därför finns principen om den s.k. gyllene timmen: om ni får behandling inom den första timmen är sannolikheten större att ni inte bara överlever utan även att skadornas svårighetsgrad minskas.
Därför behöver vi eCall, som är ett alleuropeiskt fordonsbundet nödsamtalssystem som grundar sig på larmnumret 112. Om ni råkar ut för en olycka kommer en utrustning i fordonet att utlösas genom att krockkudden utlöses, att temperaturen plötsligt stiger i bilen, att bilen välter eller genom plötslig fartminskning. När den utlöses kommer den att sända faktauppgifter – som t.ex. tid, plats och identifiering av fordonet – till en larmcentral där man kommer att larma räddningstjänsterna som kommer att rusa till er hjälp. Denna utrustning kan även utlösas manuellt och har en funktion för röstsamtal så att man kan kommunicera med räddningstjänsterna.
Jag vet att det finns vissa frågor angående integritetsskydd, men låt oss klargöra att systemet endast är i drift när det utlöses vid en olycka och att det inte är en utrustning för att spåra er när ni är ute och kör. Systemet utvecklades utifrån E-Merge-projektet, som finansierades genom det femte ramprogrammet, och jag bör betona att mycket av tekniken redan finns här nu och att vissa bilar redan har den. Det finns dock ingen gemensam plattform.
Vi behöver detta system därför att 40 000 människor dör på våra vägar varje år och 1,6 miljoner människor skadas. Kostnaderna är 160 miljarder euro, eller 2 procent av EU:s BNP. Vi hoppas kunna halvera antalet dödsfall till år 2010.
eCall är således den första byggstenen i kommissionens initiativ ”Den intelligenta bilen”. De flesta åtgärder har utformats för att hindra att olyckor sker, men olyckor kommer oundvikligen att ske och det är under dessa omständigheter som vi behöver eCall. Forskningen visar att det kommer att minska reaktionstiderna med 50 procent på landsbygden och med upp till 40 procent i stadsmiljö. Det kommer att rädda 2 500 liv, minska allvarliga skador med 15 procent och därmed minska kostnaderna för vägtrafikolyckor med 22 miljarder euro per år. Det kommer även att minska kostnaderna i samband med olycksrelaterade trafikstockningar med ytterligare 4 miljarder euro per år. Därför är det en mycket bra idé.
Tyvärr är det en mycket komplicerad idé eftersom ett stort antal aktörer måste samarbeta – bilindustrin, telekommunikationsindustrin, räddningstjänster, statliga myndigheter – för att införa detta på ett sammanhängande sätt och på en gemensam plattform. Därför inrättades en eCall-grupp. Den har tagit fram ett samförståndsavtal genom vilket aktörerna förbinder sig att genomföra lika och gemensamma principer och en fastställd tidsplan, vilket innebär att det kommer att finnas fullskaliga studier under 2007, larmcentralerna kommer att uppgraderas senast i slutet av 2007 och vi kommer att införa detta i alla nya fordon år 2009.
Vi har över 50 underskrifter, men tyvärr är endast sju från medlemsstaterna och ironiskt nog är en från en icke-medlemsstat – Schweiz. Om de statliga myndigheterna inte engagerar sig i detta system kommer det inte att genomföras eftersom industrin inte kan motivera forskningen utan de statliga myndigheternas engagemang.
Vad måste göras? Vi måste propagera för 112 eftersom många människor inte känner till det. Systemet kräver en förbättring av 112, vilket inkluderar lokalisering av den som ringer upp. Medlemsstaterna är förpliktade att ha det i enlighet med direktivet från 2002, men många har det inte. Vi måste uppgradera larmcentralerna för att ta itu med detta. Många länder gör det för närvarande, men det är fortfarande en lång väg kvar.
Det här kommer att kosta en del: utrustningen i bilen kommer att kosta allt från 150 euro till 450 euro, men om det görs på rätt sätt kommer priset att gå ned. Larmcentralerna måste uppgraderas. Det kommer att kosta omkring 4,5 miljarder euro per år. Men om man väger det mot besparingar på 26 miljarder euro är kostnadsfördelarna mycket stora för denna utrustning.
Mitt budskap till er är mycket enkelt: det här är en utmärkt anordning, den kommer att rädda liv, den kommer att spara pengar, men vi måste få de statliga myndigheterna att få ändan ur vagnen när det gäller detta eftersom det är de som bromsar oss.
Viviane Reding,
   . – Fru talman! Jag vill uttrycka mitt varmaste tack till parlamentet och framför allt till föredraganden Gary Titley för hans betänkande – och inte bara för hans betänkande utan även för den energi med vilken han driver fram detta mycket viktiga hjälpmedel för medborgarna.
Det är mycket uppmuntrande att se att parlamentet erkänner eCall som ett prioriterat mål i e-säkerhetsinitiativet, eller till och med ett nyckelmål, och den första byggstenen i initiativet ”Den intelligenta bilen” som jag lanserade i februari. Jag vill också tacka parlamentet eftersom det ger kommissionen fortsatt stöd i ansträngningarna att få med medlemsstaterna. Som föredraganden sa: det svåra med projektet är att få dem att underteckna samförståndsavtalet. Jag hoppas verkligen att ert betänkande ska ge en positiv signal till medlemsstaterna så att vi kan få med dem allihop.
Jag noterar även med tillfredsställelse att parlamentet delar vår åsikt om larmnumret 112 och uppmanar medlemsstaterna att gå framåt med användningen av detta nummer. Ni vet att kommissionen redan har vidtagit åtgärder genom att anordna en högnivåkonferens om 112 i oktober förra året och genom att inrätta en expertgrupp för kommunikation i nödsituationer.
Parlamentet vill synkronisera införandet av eCall med tidsplanen för Galileo. Jag håller med om att Galileo kommer att erbjuda högre prestanda vid positionsbestämning när det väl är i drift. Vårt mål är dock att införa eCall så snart som möjligt och därför uppmanar jag industrin att utveckla en lösning som grundar sig på den teknik som finns tillgänglig nu, som till exempel GPS.
Jag håller med parlamentet om att lönsamhetsanalysen är avgörande, särskilt när det gäller att skapa en övertygande affärsmodell för eCall, och jag vill understryka de siffror som er föredragande just har uppgett. Jag anser att denna lönsamhetsanalys visar att vi inte bara kan rädda liv utan att vi dessutom kan spara en hel del pengar. Vissa medlemsstater som exempelvis Finland har påbörjat en egen analys, vilket jag välkomnar, och kommissionen har inlett en mycket omfattande undersökning som kallas eImpact.
Kommissionen anser att industrin kan tillverka fordonssystem som uppfyller kriterierna för prestanda till överkomliga priser när de tillverkas i stora volymer, så det är en fråga om att komma igång och sedan införa systemen i alla bilar. Vi i kommissionen har inte för avsikt att blanda oss i industrins arbete i denna fråga, men vi uppmuntrar utrustningstillverkare att samarbeta med leverantörer av telekommunikationsutrustning och mobilnätsoperatörer för att utforma fordonssystemen, vilka måste vara tillförlitliga, robusta och funktionella.
Jag välkomnar parlamentets uppmaning till aktörerna att undersöka användningen av stimulansåtgärder. Konsumentundersökningar visar att konsumenterna, även om de värdesätter säkerhet i hög grad, kanske inte är villiga att betala extra för säkerhetsanordningar i bilar. Med parlamentets stöd kommer vi att fortsätta att föra diskussioner med två inriktningar när det gäller frågan om stimulansåtgärder, nämligen ekonomiska stimulansåtgärder med medlemsstaterna och en eventuell minskning av försäkringspremier med försäkringsindustrin.
När det gäller frågan om den nuvarande tillgången till eCall på landsbygden eller i isolerade områden vill jag påpeka att eCall är till för alla, inklusive billigare bilmodeller. Det är inte en anordning för lyxbilar utan för alla medborgare och för alla bilar. Hur fort användningen kommer att spridas kommer förstås att bero på många faktorer, till exempel om vi lyckas genomföra programmen för stimulansåtgärder eller inte. Jag tror att det kan uppstå en eftermarknadslösning här som kommer att påskynda införandet av eCall.
Jag kan försäkra er att eCall står mycket högt på kommissionens prioriteringslista och det gläder mig att parlamentet har hjälpt oss genom att göra det till en av sina prioriteringar. Vi kommer därför att fortsätta våra gemensamma ansträngningar för att engagera medlemsstaterna i eCall. 
Dieter-Lebrecht Koch,
   . – Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill tacka kommissionen för dess initiativ och föredraganden för hans betänkande, som utgör ett berömvärt bidrag i arbetet med att göra våra vägar säkrare.
Det är inte klokt hur många olyckor som inträffar på våra vägar varje dag. Inte ens med hjälp av den allra senaste tekniken kan vi eliminera dem helt och hållet. Över 41 000 människor förolyckas varje år på våra vägar och över 1,6 miljoner skadas, en del av dem allvarligt. I framtiden kommer lämpliga fordon med eCall-systemet att rädda liv i och med att fordonet självt tillkallar hjälp vid en allvarlig olycka. Det kommer naturligtvis att vara möjligt att utlösa larmet manuellt, till exempel om man blir vittne till en olycka eller själv hamnar i en livshotande situation. Detta gör det möjligt för räddningstjänsten att nå olycksplatsen mycket fortare, särskilt när det är en avskild plats som är svår att nå, och detta skulle minska de olycksrelaterade kostnaderna med upp till 26 miljarder euro per år. Startkostnaden om fyra och en halv miljarder skulle alltså helt klart vara väl investerade pengar.
Med hjälp av eCall skulle upp till 7 000 människoliv kunna räddas varje år och 45 000 människor bli mindre allvarligt skadade. Om inte detta är värt att driva en kampanj för, vad är då värt det?
Mer än en tredjedel av alla olyckor som leder till personskador inträffar på natten, och mer än hälften av dem drabbar ensamma personer. Än idag är det snarast en fråga om tur om man lyckas hitta offret för en sådan olycka i tid. På vintern händer det till exempel ofta att bilister som råkat ut för olyckor och skadats på isolerade vägar dör till följd av kraftig nedkylning snarare än som en direkt följd av själva olyckan. Det är ju trots allt den första timmen efter en olycka – den som läkarna kallar den gyllene timmen – som är avgörande för om utgången blir dödlig eller inte.
För att eCall-systemet ska kunna börja användas så fort som möjligt bör Europeiska unionen göra klart för medlemsstaterna precis hur viktigt det är att upprätta ett satellitbaserat system av larmcentraler och infrastrukturer överallt, och det snarast. Det borde finnas ett sådant fungerande system senast i slutet av 2009.
Samtidigt som dessa infrastrukturer upprättas bör industrin åläggas att från ett visst datum erbjuda eCall-teknik i alla nya fordon. Eftersom det främst är bilköparna i de lägre prisklasserna som drar sig för att lägga mer pengar på säkerhetsutrustning skulle jag vilja att fordonstillverkarna införde systemet i hela sitt sortiment, för att minska kostnaderna så mycket som möjligt så fort som möjligt.
eCall är dock inte minst viktigt för överlevnadschanserna för motorcyklister, som ofta inte är kapabla att själva ringa efter hjälp. Detsamma gäller transportfordon och bussar; fartyg och flygplan har länge varit utrustade med ett system som är jämförbart med detta.
I mitt valdistrikt hoppas räddningstjänsten, polisen och bilistorganisationerna, regionala politiker, medierepresentanter och även pensionärsföreningar att det ska bli obligatoriskt med eCall. Dit har vi inte nått än. Jag ber kammaren att anta betänkandet. 
Inés Ayala Sender,
   . – Fru talman! Även jag vill gratulera Gary Titley till hans utmärkta betänkande om en så viktig fråga som trafiksäkerheten. I det här fallet kombinerar man i betänkandet nytänkande och framsynthet med säkerhet och färre dödsolyckor – färre dödsolyckor i trafiken, vilka utgör en av vår tids mest förödande epidemier.
Det gläder mig också att parlamentet än en gång ägnar en del av sin tid åt trafiksäkerhet och inte minst att detta äntligen sker tidigt på morgonen i stället för på kvällen. Som Gary Titley förklarade så bra, måste vi hjälpa förarna och passagerarna.
I mitt land har vi precis haft en fasansfull påsk där folk har rest bort och hem igen. Vi trodde att den nedåtgående trenden för dödsolyckor, som började för ett par år sedan med ett särskilt arbete för att bekämpa trafikolyckor, skulle fortsätta. Så har det inte blivit och det visar att vi måste fortsätta att hålla fast vid och utveckla mekanismer som bidrar till att lösa problemen med den mänskliga faktorn. Det har visat sig att de huvudsakliga orsakerna till dödsfall – den siffran har inte minskat, för även om antalet olyckor har minskat kraftigt har inte antalet dödsolyckor gjort det – främst beror på misstag från förarnas sida – det vill säga den mänskliga faktorn – och även på att det har dröjt för länge innan räddningstjänsten har kommit fram.
Därför är det även viktigt att fortsätta utvecklingen av intelligenta fordon. Därför vill jag välkomna och gratulera kommissionsledamoten till hennes målmedvetenhet och entusiasm för att behålla eSäkerhetsprogrammet och fortsätta att utveckla program för intelligenta metoder för att öka trafiksäkerheten.
Jag anser även att den hjälputrustning som är nödvändig för fordon och deras passagerare och förare inte bör begränsas till vanliga fordon – främst exklusiva fordon, eftersom de säkert kommer att dra mest nytta av de nya förbättringarna – utan att den bör utökas till att även omfatta jordbruksmaskiner, skogsmaskiner, bygg- och anläggningsmaskiner och räddningsfordon, dvs. fordon vars förare och passagerare är arbetare som normalt använder dessa fordon för att nå avlägsna platser, under farliga och svåra förhållanden, och som vanligtvis inte tillhör den typ av fordon som är utrustade med sådan modern utrustning.
Därför har vi begärt att man undersöker möjligheterna att inkludera denna typ av fordon, och i synnerhet deras förare och passagerare, så fort som möjligt eftersom de är mycket viktiga för oss.
När det gäller priset håller jag helt och hållet med om att vi måste utveckla stimulansåtgärder, med hjälp av försäkringar eller andra incitament som redan har införts i andra länder för förnyelse av parker osv.
Jag vill påminna er om att det även har gjorts oerhört snabba framsteg på andra trafiksäkerhetspunkter som numera är helt normala och accepterade, till exempel säkerhetsbälten och krockkuddar. Därför anser jag att vi måste gå i samma riktning när det gäller eCall. 
Eva Lichtenberger,
   . – Fru talman, fru kommissionsledamot! Vad är det vi diskuterar i dag? Vi diskuterar ett nödtelefonsystem som är självaktiverande vid olyckor, men som även kan aktiveras manuellt. Vi diskuterar även undersökningar i enlighet med vilka enorma mängder människor skulle överleva om man använde ett sådant system och om den nödvändiga infrastrukturen – i form av t.ex. uppringningscentraler och standardiserade telefonnummer – finns på plats i medlemsstaterna. Jag måste ärligt och uppriktigt säga till kammaren att jag anser att dessa siffror är grovt överdrivna.
När vi debatterar trafiksäkerhet finns det vissa ledamöter med intresse för frågan – jag vill särskilt nämna Ari Vatanen – som uppenbarligen anser att det enda som spelar roll är kostnader och installationen av elektroniska manicker. Ändringsförslag som syftar till att få till stånd åtgärder som verkligen skulle ta itu med orsakerna till olyckorna och ha verkliga möjligheter att få folk att förbättra sitt körsätt genom att t.ex. inte dricka alkohol eller anpassa farten till omständigheterna, förkastas fullständigt av utskottet för transport och turism.
Det framstår alltså tydligt att man numera bara tänker på säkerhet i förhållande till teknik och jag anser att detta inte räcker, för samtidigt som jag naturligtvis vill att den tid det tar för räddningspersonal att komma till en olycksplats ska minskas så tycker jag att den viktigaste frågan är hur vi ska undvika olyckor. Om vi vill det är det mycket effektivare att göra något åt problemet med folk som kör alkoholpåverkade eller att få folk att sänka hastigheten – som båda spelar roll i de flesta olyckor – än att bara utveckla elektroniska säkerhetssystem.
Man har tagit upp kostnaden för dessa system. Kostnaden för installationen har beräknats till mellan 150 och 300 euro, med ”möjligt” hopp om att det ”möjligen” kan bli billigare.
Tror verkligen kammaren att installationen av dessa saker kommer att bli billigare om försäkringsbolagen eller medlemsstaterna gör den obligatorisk? Saken är den att om så blir fallet finns ingen som helst drivkraft för industrin att tillverka dem billigare. Jag kan inte förstå varför dessa kostnader är ointressanta för dem av er som samtidigt högljutt protesterar mot de mycket lägre kostnaderna i samband med det gemensamma EU-körkortet och som har bedrivit kampanjer mot det i vissa medlemsstater.
Vi har också frågan om det privata rummet och om övervakningen av allt i våra liv. Samtidigt som jag anser att sådana åtgärder är användbara på vissa områden menar jag att det är fel att blåsa upp saken som om det vore en fantastisk möjlighet att rädda livet på, som man påstår, hälften av alla dem som dör i trafikolyckor. Jag betraktar inte dessa undersökningar som trovärdiga. Om man på samma gång utesluter alla övriga åtgärder som förebygger olyckor utan att minska insatstiderna så kan jag inte betrakta transportutskottets strategi för att undvika olyckor – i vilken man bara förlitar sig på högkostnadsåtgärder – som trovärdig. 
Jaromír Kohlíček,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Invånarna i EU blir ofta förskräckta när de får veta hur många det är som förolyckas i trafiken. Det finns naturligtvis olika sätt att minska både dödsolyckorna och de allvarliga skadorna. Som min kollega redan har nämnt omfattar dessa vägkvaliteten, säker fordonsutformning och mer detaljerade transportföreskrifter som kan verkställas lättare. Bland de åtgärder som ger räddningspersonal en bättre möjlighet att anlända utan dröjsmål till en olycksplats är minskningen av den tid det tar mellan den tidpunkt då olyckan inträffar och då informationen om olyckan anländer, inbegripet den exakta platsen. Jag välkomnar varmt det faktum att fyra medlemsstater, utöver de sju medlemsstater som har meddelat att de är beredda att lansera systemet, har inlett processen för antagande av det. Genom vår resolution uppmanar vi de 14 återstående länderna att gå med i systemet och jag tror inte att det kommer att ta lång tid. Jag tror dessutom att hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet kommer att delta i detta initiativ, förutom EU:s medlemsstater.
Lanseringen av eCall-initiativet kommer att synkroniseras med satellitpositioneringssystemet Galileos operativa fas, som bör inledas under 2010. Det skulle därför vara bra om eCall också var funktionsdugligt vid denna tidpunkt. Ytterligare ett villkor för en fullständig lansering av systemet är avsevärda framsteg när det gäller användningen av larmnumret 112, som kommissionsledamoten helt riktigt har påpekat. Mot bakgrund av att all ny utrustning för med sig avsevärda kostnader bör den utrustning som används naturligtvis vara både billig och pålitlig. Om försäkringsbolagen svarar på uppmaningen att ta hänsyn till användningen av eCall, kommer detta att vara ytterligare ett incitament för att påskynda införandet av initiativet. Det finns visserligen fortfarande ett par frågetecken i samband med genomförandet av eCall-systemet. I resolutionsförslaget efterlyser man ett påskyndande av initiativets införande, varigenom systemet skulle kunna lanseras senast riktåret 2009.
Mina damer och herrar, fru kommissionsledamot! Det är ovanligt att ledamöter från nästan alla grupper tydligt välkomnar ett betänkande. Vi har bevittnat detta i dag. Om det verkligen är viktigt för er att minska antalet trafikoffer uppmanar jag er att stödja resolutionsförslaget. 
Michael Henry Nattrass,
   . – Fru talman! Gary Titley är en bra människa och förslaget är fullt av goda avsikter. Jag är emellertid emot det.
Jag är emot det för att det finns bättre användningsområden för den här nivån av offentliga utgifter. Argumenten för projektet är överdrivna och jag anser inte att det är trovärdigt ekonomiskt sett. I Förenade kungariket har vi ett ordspråk som lyder ”nöden är uppfinningarnas moder” och här har vi EU, ineffektivitetens moder, som tvingar fram en ny uppfinning när det inte finns någon nöd. Jag tror att ni alla letar efter nya användningsområden för att rättfärdiga de enorma kostnaderna för satellitprojektet Galileo.
Hur blir det med tilläggskostnaderna för detta projekt, både för skattebetalarna och för bilförarna? Hur många falska alarm kommer eCall-systemet att utlösa? Kommer det att avleda de för närvarande underfinansierade offentliga tjänsternas uppmärksamhet från verkliga nödsituationer? Vilken dyr ny tjänst kommer att anropas? För mig får allt detta varningsklockorna att ringa. Om ni anser att Förenade kungariket slösar med offentliga medel så kan ni multiplicera denna ineffektivitet när ni beaktar EU-projekt som detta.
Projektet ger upphov till uttryck som ”EU ain’t seen nothing yet” eller till och med det nordliga uttrycket ”Ee, did you call?”. 
Seán Ó Neachtain,
   – Fru talman! Jag vill gratulera föredraganden Gary Titley till hans utmärkta betänkande.
De uppskattningsvis 2 500 liv per år som eCall skulle kunna rädda över hela Europa är betydande och systemet måste därför tas på allvar som ett sätt att minska det höga antalet trafikolyckor. Lagstiftning är nödvändig för att införa det i medlemsstaterna. Det är mycket viktigt att räddningstjänsterna, som ambulanser, polis och brandkår, anländer till olycksplatsen inom den första timmen – den gyllene timmen – efter att olyckan har inträffat.
Hittills har 134 människor omkommit på irländska vägar sedan början av året. Några av dessa liv kunde ha räddats genom eCall. Tyvärr kan ingen teknik ersätta förarens grundläggande ansvar att köra säkert och följa trafikreglerna.
Den senaste tiden har det största antalet dödsoffer på irländska vägar sorgligt nog varit östeuropeiska medborgare som arbetar i Irland. Majoriteten av dessa olyckor inträffade på landsvägar och uppstod på grund av rattfylleri, hög hastighet och enligt min mening att de körde på vänster sida av vägen i Irland – något de inte är vana vid. För att förvärra situationen ytterligare befann sig många av dem i vänsterstyrda bilar som de hade tagit med sig från sina hem i Östeuropa. Det är sorgligt för alla familjer att förlora en familjemedlem i en trafikolycka, men det är ännu mer tragiskt och traumatiskt när en sönderbruten kropp måste återföras till hemlandet.
Jag önskar innerligt att ett program för ökad medvetenhet ska inrättas för att uppmärksamma icke-irländska medborgare på denna fråga. EU-medlemsstaterna är i stort behov av en sammanhängande, gemensam trafiksäkerhetspolitik, och man bör i detta läge även noga undersöka frågan om på vilken sida av vägen bilarna ska köra i medlemsstaterna.
Slutligen har mekaniskt drivna fordon kommit att bli massförstörelsevapen på våra vägar och vi har blivit tämligen immuna mot sådan förstörelse. Vi är folkvalda lagstiftare. Låt oss göra allt som står i vår makt för att sätta stopp för blodbadet på våra vägar. 
Fernand Le Rachinel (NI ).
   – Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill också omedelbart gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete och hans förslag. Det handlar om att snabbt genomföra ett europeiskt nödtelefonsystem som ger exakt information om var olyckan ägde rum och som meddelar närmaste larmcentral. Jag anser att eCall-systemets huvudsyfte måste och kommer att vara att rädda liv. Om man skulle peka ut ett område på vilket räddningshjälp skulle bedömas som avgörande för att allvarligt skadade kan överleva, så är det vägtrafikområdet.
I detta sammanhang skulle jag vilja rikta er uppmärksamhet mot en särskild aspekt av vägtrafikolyckor: olyckor som orsakas av tunga fordon eller där tunga fordon är inblandade. Av de 90 220 olyckor som anmäldes i Frankrike under 2003 och där 5 731 personer dog, var tunga fordon inblandade i 4 472 olyckor som resulterade i att 720 trafikanter dog, av vilka 107 körde de tunga fordonen. I och med att 16,10 procent av olyckorna får dödlig utgång är olyckorna med tunga fordon två och en halv gång allvarligare än de övriga olyckorna. Som de verkliga vägkorsningarna i Europas vägnät måste Frankrike, tillsammans med sina europeiska partner, så snart som möjligt tänka på att genomföra alternativ till vägtrafiken som i dag utgör den största risken och släpper ut de största föroreningarna.
För att öka säkerheten för vägtrafikanterna måste vi inte bara upprätta system för nödsamtal, som t.ex. det som föreslås i dag, utan även minska vägtrafiken genom att styra över den till havet och järnvägarna, och vi får då inte glömma bort vattenvägarna. Det är genom att kombinera alla dessa insatser, och inte bara genom att begränsa oss till systematiska tillslag av polisen endast på bilister, som vi kommer att lyckas att avsevärt minska antalet dödsfall på våra vägar. 
Georg Jarzembowski (PPE-DE ).
   – Fru talman, fru kommissionsledamot! Eftersom alla förnuftiga grupper i denna kammare har gett sitt stöd till eCall-systemet föreslår jag att vi istället för att återigen gå igenom samma argument och upprepa hur detta system främjar mänskligheten koncentrerar oss på något som systemet kommer att vara beroende av, nämligen befintligheten av larmcentraler och behovet av att dessa är moderna, för jag menar att det fortfarande finns vissa luckor i larmcentralsystemet i de 25 medlemsstaterna.
Vi borde nu t.o.m. ta en titt på de två nya staterna, Bulgarien och Rumänien, för om detta system ska införas där måste det även finnas nödtelefonsystem, så jag uppmanar kommissionsledamoten att inleda seriösa samtal med medlemsstaterna om genomförandet av de gemensamma besluten. Jag vill inte hota någon, men i gemenskapsrätten står det faktiskt att vi har befogenheter att lagstifta om frågor som rör vägtrafiksäkerhet och jag tvivlar inte på att detta inbegriper larmcentraler som är ett nödvändigt villkor för att kunna förbättra vägtrafiksäkerheten.
Vi bör därför uppmana medlemsstaterna att lägga på en rem, för det är ingen mening med att vi i första rummet lämnar frågor som rör vägtrafiksäkerheten till dem om de inte genomför de gemensamma beslut som har fattats om saken. Fru kommissionsledamot! Låt mig be er att inleda seriösa samtal med medlemsstaterna och använda de alternativ som står till kommissionens förfogande på alla tänkbara sätt, eftersom ett system av detta slag är värdelöst om det inte finns fungerande nödtelefonsystem överallt. Som Gary Titley sa så är det på landsbygden, snarare än i staden, som det behövs hjälp när en olycka inträffar, men för att detta ska ske måste nödtelefonsystemet finnas tillgängligt överallt.
Fru kommissionsledamot! Ni tackade föredraganden för den energi han hade lagt ned på detta; vi bör vara tacksamma för den energi ni lägger ned när ni följer utvecklingen i detta projekt. 
Ewa Hedkvist Petersen (PSE ).
   – Fru talman! Fru kommissionsledamot! Först vill jag tacka Gary Titley för det intressanta och utmärkta arbete som han har utfört och för de intressanta diskussioner som vi har haft i utskottet. Trafiksäkerheten är viktig, och det handlar om en trafiksäkerhetsfråga. Vi har en ständigt pågående katastrof på våra europeiska vägar. Varje år omkommer 42 000 människor på vägarna i olyckor som inträffar varje dag. Därför måste vi ta till alla åtgärder. möjlig åtgärd för att rädda liv på vägarna är ”eCall”. Vi vet att medborgarna vill ha detta. Medborgarna vill undvika katastrofer och att liv räddas. Vi vet också att medborgarna vill att hjälpen skall komma fort. Det har vi sett även vid andra katastrofer än vid olyckor på vägarna, till exempel vid naturkatastrofer både i Europa och på andra håll i världen. Räddningen och hjälpen skall komma fort. Det kan vi medverka till med ”eCall”-systemet.
Redan 2001 påpekade Europaparlamentet i en trafiksäkerhetsresolution att vi anser att EU:s politik för säkerhet inom vägtrafiken måste innefatta åtgärder för räddning, vård och rehabilitering samt riktlinjer för bättre medicinsk hjälp till olycksoffren. Detta kan ”eCall”-systemet medverka till.
Kommissionen har lyssnat på vad parlamentet sade redan 2001. Kommissionen vill nu införa E112 i hela EU, vilket gagnar trafiksäkerheten. Det kommer att leda till att liv kan räddas och att svårt skadade kan få vård snabbare i enlighet med principen om den ”gyllene timmen”, dvs. om man kommer under vård inom en timme, är chanserna att överleva mycket större liksom att skadorna blir lindrigare.
Det är viktigt med medlemsstaternas engagemang för att industrin skall gå vidare. Vi vet nämligen att det idag finns stora europeiska biltillverkare som utvecklar de tekniska systemen i bilarna. Dessa system måste emellertid ha en motsvarighet i infrastrukturen, så att det finns någon som tar emot samtalet. Det finns alltså ett behov, eftersom bilindustrin redan utvecklar denna teknik.
Ändringsförslag 3 är viktigt för att få utvecklingen av ”eCall” att gå vidare och för att få medlemsstaterna att inse att detta är viktigt. Om Europaparlamentet väljer att stödja detta ändringsförslag, får vi ytterligare en möjlighet att sätta press på de medlemsstater som släpar efter. Att utrusta bilarna med intelligenta hjälpmedel måste vara en EU-strategi för trafiksäkerhetsarbetet, eftersom bilarna produceras för hela den europeiska marknaden. Vi vet att om vi får fler intelligenta system kan vi också införa exempelvis alkolås som skulle vara alldeles utmärkt för att förhindra alkoholkonsumtion i samband med bilkörning. Jag vill till sist yrka på bifall till betänkandet och till detta ändringsförslag. 
Helmuth Markov (GUE/NGL ).
   – Fru talman, fru kommissionsledamot! Vi diskuterade nyligen i kammaren halvtidsöversynen av handlingsprogrammet för vägtrafiksäkerhet. Vi kom då överens om att möjligheterna att faktiskt kunna genomföra de uppsatta målen, dvs. en halvering av dödsolyckorna i trafiken senast 2010, är förhållandevis små.
Nödtelefonsystemet eCall kan emellertid hjälpa oss att få ned denna siffra. Samtidigt som vi mycket väl vet att eCall som sådant inte är ett medel för att minska olyckorna – något som vi måste bli mycket bättre på och som vi måste påskynda nu och framöver – är det, i egenskap av system, kapabelt att åstadkomma en dramatisk minskning av olyckornas skadeverkningar. Det kan också bidra till att skapa en verkligt bred allians mellan kommissionen, medlemsstaterna, bilindustrin, telekommunikationsföretagen, försäkringsbolagen och, naturligtvis, larmcentralerna.
Om vi lyckas att skapa en allmän tillgång till nödtelefontjänsterna kommer detta att vara ett litet bidrag för att hjälpa de skadade och för att se till att färre blir allvarligt skadade eller dödade. Jag vill inte diskutera siffror eller om de aktuella faktiskt stämmer, utan detta är en helt annan fråga. Om vi lyckas att minska dödsfallen och antalet lidande människor med 7 000, så är detta värt varje insats. Om vi antar detta kommer dokumentet att få ett starkt stöd av mig – och naturligtvis av min grupp – och jag vill ta tillfället i akt och uttrycka mitt varma tack till föredraganden och kommissionen för deras arbete. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   – Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! När tekniken kan göra våra liv enklare, bekvämare och säkrare bör vi undersöka dessa möjligheter och se till att så många av oss som möjligt kan dra nytta av detta. Förslaget om införande av eCall-systemet hamnar i denna kategori eftersom eCall kan göra våra liv säkrare och utan tvekan hjälpa till med att rädda dem, så låt oss använda de möjligheter som erbjuds genom denna nya teknik.
Jag vill göra tre korta kommentarer om vissa punkter, av vilka en del redan har diskuterats. En handlar om uppgiftsskydd och respekt för det privata rummet. Jag är säker på att Gary Titley har rätt när han säger att detta system bara kan och bara är avsett att utlösas i de fall då detta är lämpligt, dvs. att det inte är avsett att snoka i vad folk har för sig privat. Istället för att bara godta denna försäkran bör vi själva komma fram till att detta faktiskt är fallet.
När det gäller finansieringen av detta talar man allt oftare – vilket är helt riktigt – om behovet av att transportsystemet ska drivas mer enligt principen om att användaren betalar. Jag har redan hört mycket sägas om detta och det måste sägas att det finns en stark önskan om att andra bör betala notan för något som är avsett att vara till omedelbar nytta för de inblandade personerna.
När det gäller om användandet av systemet bör vara frivilligt eller om dess införande bör vara obligatoriskt, trots att det säger sig självt att systemet som helhet bara kan fungera på ett bra sätt med största möjliga antal deltagare, bör vi åtminstone först försöka att satsa på det frivilliga alternativet istället för att direkt inta ett klumpigt, statligt förhållningssätt. 
Bogusław Liberadzki (PSE ).
   –  Fru talman! Jag vill tacka kommissionen för dess utmärkta initiativ. Jag välkomnar också Gary Titleys betänkande och uppskattar hans engagemang i sammanhanget.
Som jag ser det är eCall-initiativet en av många åtgärder som syftar till att genomföra handlingsplanen för att minska antalet offer för vägtrafikolyckor senast 2010. Jag menar att de talare har fel som vill att eCall-initiativet ska extrapoleras från det totala åtgärdspaket som övervägs av kommissionen och Europaparlamentet.
Säkerheten för förare och passagerare är en viktig fråga för EU. Den är också mycket viktig för varje enskild medlemsstat. I mitt hemland Polen dör i genomsnitt ungefär 5 600 personer i vägtrafikolyckor varje år. Alla initiativ för att minska den sorg och det lidande som orsakas av sådana tragedier förtjänar ett helhjärtat stöd.
En annan positiv del av detta som jag vill nämna är den betydande minskning av antalet dödsfall och allvarliga skador som detta skulle föra med sig. Dessutom kommer vägtransporternas externa kostnader som betalas av alla medborgare att minska kraftigt. Jag välkomnar kommissionsledamot Viviane Redings uttalande om att integrera denna ordning i Galileosystemet. Det ger oss möjlighet att dra nytta av de stordriftsfördelar som man åstadkommer genom att utveckla Galileosystemet.
Jag stöder kraftfullt de delar i Gary Titleys betänkande som behandlar frågor som gäller respekten för förarnas och passagerarnas privatliv. Det är tydligt att man bör hantera detta försök som om det vore ett komplett paket från första början, som Georg Jarzembowski förespråkade tidigare.
Jag vill också rikta ledamöternas uppmärksamhet mot kostnadsaspekten. Parlamentet håller trots allt på att överväga ett antal andra åtgärder förutom eCall-systemet. Jag kan nämna införandet av euro 5-standarderna. De kumulativa effekterna av alla dessa åtgärder på kostnaden i samband med köp av ett motorfordon kan bli avsevärda. Jag vill därför vädja till parlamentet, kommissionen, medlemsstaterna och ministerrådet att arrangera en lämplig informationskampanj för att lyckas vinna över EU:s medborgare. Det är inte rätt att slarva med installationen av säkerhetsåtgärder som t.ex. eCall i motorfordon. Det finns inget som kan motivera att man riskerar att folk dör eller skadas allvarligt på detta sätt. I vilket fall som helst åligger det oss att anta lösningar som minskar kostnaderna så mycket som möjligt, särskilt kostnaderna för medborgarna, eftersom vi vill att de ska köpa fler nya fordon och ersätta äldre fordon med nya. 
Rodi Κratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att gratulera Gary Titley till hans initiativ att utarbeta detta betänkande om ett ämne som för EU närmare medborgarna och till att han vill skydda det värdefullaste vi har, dvs. våra liv och vår hälsa.
eCall-systemet bevisar att EU kan ge mervärde till de åtgärder som medlemsstaterna tillämpar för att förebygga och hantera olyckor och deras flerdimensionella konsekvenser, inte minst då vi som sagt räknar med att systemet kan rädda ungefär 2 500 liv per år, minska de allvarliga skadorna och hjälpa till med att sänka de totala följdkostnaderna med flera miljarder euro.
Åtskilliga medlemsstater har undertecknat samförståndsavtalet, som föredraganden sa, och det gläder mig verkligen att mitt hemland Grekland är ett av dem. Samarbetet måste emellertid utvidgas till hela EU senast 2009 om vi ska kunna få ett gemensamt larmnummer tillsammans med möjligheten att lokalisera olycksplatsen. Om denna ambitiösa men mycket humana plan ska kunna genomföras behövs emellertid ett verkligt stöd – som kollegerna har sagt – från bilindustrin, från medborgarna själva och från regeringsdepartementen så att det finns ett bra samarbete kring kostnaderna för att genomföra denna plan och ett samarbete med olika räddningstjänster och, naturligtvis, med alla system som t.ex. Galileosystemet. Detta innebär att vi kan använda all teknik och alla resultat i EU, inte bara av ekonomiska skäl i vidaste bemärkelse, utan även när det gäller frågor som påverkar medborgarnas liv. 
Ulrich Stockmann (PSE ).
   – Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det råder ingen tvekan om att EU och dess medborgare kommer att tjäna på eCall. Samtidigt som det först och främst är avsett att förhindra dödsfall och minska det mänskliga lidandet bör man inte bortse från de ekonomiska vinsterna och väginfrastrukturens förbättrade effektivitet. Det ger EU ett mervärde på området för vägtrafiksäkerhet som, trots den gemensamma europeiska transportmarknaden, fortfarande först och främst är medlemsstaternas ansvar, vilket Georg Jarzembowski kanske borde tänka på.
Därför uppmanas medlemsstaterna i detta utmärkta initiativbetänkande från Gary Titley för det första att underteckna avsiktsförklaringen om eCall så snart som möjligt, för det andra att fortsätta med det tekniska genomförandet av larmnumret 112, för det tredje att informera allmänheten om fördelarna med eCall-systemet, för det fjärde att snabbt slutföra diskussionen om uppgiftsskyddsfrågor och nu inte minst att ta hänsyn till det framtida nya tillvägagångssättet när vi moderniserar larmcentraler och larmkontrollenheter.
eCall kommer att ge oss en försmak av de möjligheter som Galileo kommer ge oss, inte minst när det gäller att skapa ett antal nya arbetstillfällen inom ett framtidsinriktat område, och det är ett skäl till varför det är värt att engagera sig i detta. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
   – Fru talman! Låt mig påminna om att eCall-systemet inte bör behandlas som ett system som redan har slutförts och som ska gå till omröstning tillsammans med specifika ändringsförslag. Jag anser att det istället ska behandlas som en idé som fortfarande befinner sig i ett mer allmänt skede.
I detta fall är vi inbegripna i ett oerhört värdefullt parlamentariskt förfarande som inte inbegriper ett anpassande av rättsakter till verkligheten som vi uppfattar den. Det handlar tvärtom om att först skapa verkligheten. På sätt och vis är detta därför ett slags experiment, och det är aldrig möjligt att förutspå resultaten av ett experiment precis i början av det. Jag stöder därför alla som vill minska antalet ändringsförslag så mycket som möjligt. Det är inte lämpligt att vidta åtgärder på detta stadium för något som kommer att klargöras först genom praxis.
eCall-systemet är ett särskilt värdefullt initiativ. Jag är dock fullt medveten om behovet av att den andra länken i denna kommunikationskedja måste fungera korrekt om alla fördelar av initiativet ska bli verklighet. Jag avser de medicinska akuttjänsterna. Jag inser att vi inte behandlar de senare för tillfället, men när jag tänker på bristerna i Polens medicinska akuttjänster kan jag inte bli annat än orolig.
Om parlamentet antar eCall-idén tror jag hur som helst att detta skulle kunna fungera som ett starkt incitament för att förbättra de medicinska akuttjänsterna i Polen och på andra håll. Vi måste bemästra situationen därför att det som står på spel är ovärderligt. Det är inget mindre än människoliv. Vi får inte misslyckas att stödja alla åtgärder som syftar till att rädda människoliv och det står mycket klart att eCall-systemet är en sådan åtgärd. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ).
   – Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill först och främst välkomna detta initiativ från kommissionen och gratulera Gary Titley till hans utmärkta betänkande och till den dynamik han gav diskussionerna i utskottet. Det är nu dags att på nytt ta upp vägsäkerhetsfrågan med tanke på att 42 000 personer mister sina liv på vägarna varje år, som nämndes tidigare. Denna siffra måste minska.
Införandet av detta system kommer att garantera snabbare insatser vid olyckor och det kan bidra till att halvera antalet olyckor och dödsfall på vägarna. Följaktligen är detta ett mål som bör förena hela EU och alla medlemsstater, och vi kan börja med mitt hemland som behöver handla snabbare för att uppfylla sitt ansvar.
I detta avseende skulle jag vilja påpeka att kommissionens uttalande avser undersökningar som medlemsstaterna ska genomföra. Jag hoppas att det faktum att man inte nämner de portugisiska, spanska och franska regioner som ligger i gemenskapens yttersta randområden inte innebär att genomförandet har skjutits upp i dessa regioner som drabbats hårdast av varaktiga nackdelar. Jag anser att genomförandet bör omfatta hela EU och sålunda inbegripa dessa regioner.
Ytterligare en aspekt som togs upp under samtalen var skyddandet av rätten till privatliv. Jag anser dessutom att detta betänkande har fört med sig en ny dimension till vägsäkerhetsfrågan när det gäller att förebygga olyckor och förbättra och utveckla infrastrukturen och utrustningen för olycksoffer, varigenom viktig hjälp erbjuds personer som blivit skadade i fordonsolyckor.
Följaktligen ligger detta initiativ i mycket hög grad i EU:s och medlemsstaternas intresse. 
Luís Queiró (PPE-DE ).
   – Fru talman, fru kommissionsledamot! Det finns en rad initiativ om säkra, intelligenta transporter som kommer att bidra till uppfyllandet av EU:s mål att halvera antalet dödsolyckor på EU:s vägar senast 2010. Detta är vårt huvudsakliga mål.
Till vårt förfogande har vi allt fler tekniska resurser som kan rädda människoliv och minska skadornas omfattning. Exempel på detta är de avsevärda framsteg på områden som teknik, system, tjänster och säkerhet, för att inte nämna den potential som erbjuds genom Galileos utveckling. Under denna debatt och under den följande omröstningen är vår uppgift att vara en stark drivkraft så att eCall-systemet kan utvecklas och spridas i hela EU senast 2009.
Jag anser att det är oerhört viktigt att stödja detta system med tanke på behovet att minska olyckornas konsekvenser och att hjälpa offren. Om man kan hitta olycksplatserna snabbt kan räddningspersonalens, polisens och bilbärgningstjänstens ankomsttider minskas drastiskt. Systemet kan rädda tusentals liv per år och starkt bidra till att minska både skadornas omfattning och kostnaderna i samband med olyckor.
eCall-projektet bör välkomnas och förtjänar parlamentets stöd. Detta är dock inte tillräckligt. Denna typ av initiativ är beroende av konkurrens mellan ett stort antal offentliga och privata organisationer, däribland bilindustrin, telekommunikationsföretag, utrustningsleverantörer, driftsansvariga för motorvägar och försäkringsbolag.
Alla berörda aktörer har i stort sett välkomnat initiativet. Det är därför viktigt att de medlemsstater som ännu inte har undertecknat samförståndsavtalet om genomförandet av eCall gör detta utan dröjsmål. Om de gör det kommer detta projekt, som syftar till en bättre och effektivare vägsäkerhet, att bli mer brukbart.
Detta är en investering snarare än en kostnad. Det är denna uppmaning jag vill avsluta med. Jag vill gratulera kommissionen till detta initiativ och Gary Titley till hans utmärkta betänkande. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ).
   – Fru talman! Det finns ett stort behov av att man ingår avtal om eCall på EU-nivå, för endast ett standardiserat system kan garantera hjälp vid olyckor utomlands. Detta är av största vikt med tanke på den allt mer omfattande internationella trafiken.
eCall-systemet kan, förutom 112, lämna ett viktigt bidrag till att minska antalet dödsoffer i trafiken i Europa, men detta är beroende av att medlemsstaterna påskyndar införandet. Detta stämmer när det gäller 112-systemet och det stämmer verkligen också när det gäller eCall-systemet, som mina kolleger redan har nämnt. Lyckligtvis kan Nederländerna tjäna som ett gott exempel här eftersom man påskyndar införandet, men detta bör ske i hela EU.
Det bör inte vara dyrt att införa eCall-systemet på ett framgångsrikt sätt. Kostnaderna kan minskas genom att man använder den tillgängliga tekniken på bästa sätt, men naturligtvis utan att äventyra nödhjälpsfunktionen.
Det verkar därför som att parlamentet missar ett tillfälle genom att inte uttryckligen erkänna behovet av det som kallas en öppen plattformsstruktur, som bl.a. skulle göra det möjligt för alla bilförare att kontakta räddningstjänster genom att använda eCall-teknik. Tjänsteleverantörerna skulle sedan kunna betala för att få använda den tekniska infrastrukturen och kostnaderna skulle på så sätt bli mer uppdelade. Jag hoppas verkligen att medlemsstaterna kommer överens om att använda tekniken gemensamt, naturligtvis – som sagt – utan att detta påverkar säkerheten.
Det gläder mig att parlamentet har enats om att uppmana medlemsstaterna att påskynda ärendet och vi i kammaren kommer att noga övervaka händelseförloppet. 
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ).
   – En av de stora utmaningar som transportområdet står inför är att utsträcka användningen av intelligenta transportsystem så långt som möjligt. Ett av dessa är det avancerade GPS-systemet för nödsamtal. Denna teknik underlättar de första stegen i riktning mot intelligenta fordon, det vill säga säkrare fordon och därmed säkrare transporter. Jag kan bara gratulera kommissionsledamot Viviane Reding, och vi hoppas att vi kommer att använda de intelligenta transportsystemen på fler och fler områden.
Det satellitbaserade positionsbestämningssystemet GPS möjliggör nödanrop även utan mänsklig inblandning. Det europeiska GPS-systemet Galileo står emellertid redan för nästa generation och överträffar de funktioner som det nu använda systemet erbjuder genom att det möjliggör interaktion. Införandet av Galileo, Europas största nya virtuella infrastruktur, kommer att påbörjas 2010.
Jag föreslog en harmonisering av införandet av nödtelefonsystemet med införandet av Galileo, och utskottet för transport och turism stödde mitt förslag. Jag riktade samma krav till parlamentet. Detta kommer naturligtvis som all ny teknik att bli kostsamt. Därför är det av yttersta vikt att systemet införs gradvis, och de åtgärder som krävs för att påskynda och främja denna process behöver också utvecklas. Vi kan heller inte bortse från de naturliga stimulansåtgärder som försäkringsbolagen kan bidra med genom att erbjuda lägre försäkringspremier till dem som installerar detta intelligenta nödtelefonsystem i sina fordon. Utskottet för transport och turism stödde även detta förslag.
Slutligen anser jag att det är absolut nödvändigt att vi granskar våra medlemsstaters erfarenheter av införandet av det gemensamma europeiska larmnumret 112. Det som vi kan lära oss av dessa erfarenheter kommer att vara mycket användbart vid införandet av det intelligenta nödtelefonsystemet. 
Viviane Reding,
   – Fru talman! Låt mig än en gång säga tack till föredraganden, och särskilt till de politiska grupperna i Europaparlamentet, som tillsammans och nästintill enhetligt anser att eCall står för ett viktigt framsteg som ligger i EU-medborgarnas intresse.
Med detta starka stöd från parlamentet kommer kommissionen att fortsätta sina ansträngningar för att introducera det alleuropeiska eCall 2009. Vi kommer särskilt att försöka få fler att underteckna samförståndsavtalet om eCall, och vi kommer att följa utvecklingen med att fullborda en lämplig larmtjänstinfrastruktur för 112. Vi har för övrigt inlett 11 överträdelseförfaranden mot medlemsstater, eftersom de måste fullborda det. Parlamentet har rätt: låt oss fullborda det nu på en gång och på rätt sätt, så att det gagnar våra medborgare.
Jag kommer även att jobba obevekligt med alla andra intressenter vars engagemang är nödvändigt för att fullborda eCall, och jag kan informera parlamentet om att jag den 18 oktober 2005 bjöd in alla medlemsstater till ett möte på hög nivå för att diskutera utvecklingen och för att få fram ytterligare åtaganden för vägkartan för fullbordandet av eCall som en alleuropeisk fordonsbunden 112-nödsamtalstjänst. Det var 21 medlemsstater samt Norge närvarande, och representanterna stödde enhälligt genomförandet av den fordonsbundna nödsamtalstjänsten, liksom vägkartan som framställts av branschen. Sedan det mötet har mina tjänster stått i ständig förbindelse med medlemsstaterna, och flera konferenser har hållits om eCall på nationell nivå: i Helsingfors, Lissabon, Budapest, Madrid och på andra ställen. Saker och ting rör alltså på sig. Jag är övertygad om att dagens agerande i parlamentet är viktigt för att skynda på det hela.
Vi lanserar också en Eurobarometerundersökning för att samla in medborgarnas åsikter om 112, eCall och andra sådana frågor. Ni kommer att få resultaten senare i år så fort de finns tillgängliga.
När jag ändå talar om alla intressenter skulle jag kort vilja nämna försäkringsbranschen. De sa, och jag citerar: ”det saknas helt pålitliga bevis som stödjer åsikten att eCall kommer att vara till fördel för försäkringstagarna”. Jag vill påminna försäkringsindustrin om att eCall inte handlar om att tjäna pengar, utan om att rädda liv, och jag hoppas att den inställningen kommer att ändras efter den väldigt viktiga omröstning som kommer att äga rum i parlamentet.
Jag vill även säga några ord om standardiseringen. Standardiseringen av protokollet för faktauppgifter och signaleringen behövs omgående för att konstruktionen och investeringen ska kunna fortsätta, och här bör inte kommersiella intressen stå i vägen för standardiseringsorganisationernas arbete. Vi har nu ett samförstånd om specifikationen och funktionen med eCall, och jag uppmanar alla intressenter, i synnerhet operatörerna av mobila nätverk, att stödja det lämpliga standardiseringsarbetet i Europeiska institutet för telekommunikationsstandarder (ETSI) och Europeiska standardiseringskommittén (CEN) så att detta arbete kan slutföras så snart som möjligt.
Jag skulle vilja rikta ett hjärtligt tack till föredraganden och till alla ledamöter från alla politiska grupper som kommer att hjälpa oss, inte bara idag utan även imorgon, med att göra eCall till ett väldigt viktigt europeiskt projekt. Det behöver stöd från alla europeiska intressenter. Vi har idag nått en viktig milstolpe. 

 – Debatten är avslutad. Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00. 
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   – Trafiksäkerheten är något som direkt berör alla invånare i Europeiska unionen. Den ökade rörligheten har ett högt pris: Varje år dödas 40 000 människor och 1 700 000 skadas i 1 300 000 trafikolyckor.
Här vill jag särskilt nämna att en av två italienare använder sin bil som transportmedel. Tjugosex miljoner italienare lämnar sina hem varje dag för att bege sig till arbetet eller till skolan. Trafiken kostar den italienska ekonomin mer än 4 miljarder euro varje år, vilket i genomsnitt motsvarar ungefär 200 euro per familj. Italienarna överger kollektivtrafiken i stora grupper. 1991 utnyttjades den av 17 procent av befolkningen och 2001 av 12,9 procent. I Rom går det 7 bilar på 10 invånare, vilket är den absolut högsta siffran någonstans i Europa.
Därför är man i vårt land så medveten om problemet med trafiksäkerhet och de trafikstockningar som orsakas av olyckor. Bland de mål som EU har satt upp finns en halvering av antalet offer för trafikolyckor till 2010. Genom att använda eCall skulle man kunna rädda så många som 2 500 liv varje år, minska antalet trafikstockningar och bidra till att förbättra effektiviteten vid vägtransporter på EU-nivå genom att minska de externa kostnaderna, vilka har uppskattats till 4 miljarder euro inom EU och uppgår till ungefär 2 procent av BNP i Italien. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0074/2006) av Manolis Mavrommatis för utskottet för kultur och utbildning om åtgärder för att främja flerspråkighet och språkinlärning i Europeiska unionen: Europeisk indikator för språkkunskaper (2005/2213(INI)). 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ),
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Frågan om flerspråkighet, särskilt i ett utvidgat EU, är viktigare nu än den någonsin har varit. Det är av största vikt för medborgarna i EU att ha de kunskaper och färdigheter som är nödvändiga för en effektiv kommunikation och möjliggör gemensam förståelse. Att enbart lära sig ett lingua franca är inte tillräckligt och speglar inte EU:s sanna identitet.
Det förslag som kommissionen har skickat till oss följer det beslut som fattades av Europeiska rådet i Barcelona i mars 2002, då stats- och regeringscheferna efterlyste förbättrade baskunskaper med undervisning i minst två språk från mycket tidig ålder. De efterlyste också en gemensam indikator för språkkunskaper, med andra ord ett språktest som objektivt mäter medborgarnas färdigheter i främmande språk. Tre år senare föreslår kommissionen skapandet av en europeisk indikator för språkkunskaper som är gemensam för alla medlemsstater och har en hög grad av precision och tillförlitlighet. Syftet med indikatorn är att mäta EU-medborgarnas språkkunskaper inom fyra områden: läsförståelse, hörförståelse samt muntlig och skriftlig språkfärdighet. Indikatorn ska registrera språkfärdigheten på var och en av de sex nivåerna enligt skalorna i de gemensamma europeiska referensramarna för språk som Europarådet har utformat. Denna referensram har blivit allmänt accepterad och används redan i flera av medlemsstaterna.
Jag håller med kommissionen om att man inledningsvis ska genomföra språkfärdighetstester i de fem mest frekventa undervisningsspråken inom EU. Ett tillägg av polska som ett sjätte språk i inledningsskedet är något som kommer att avgöras av budgeten, naturligtvis under förutsättning att det är genomförbart. En Eurobarometerundersökning som har offentliggjorts denna vecka visar att engelska (38 procent), franska (14 procent), tyska (också 14 procent), spanska (6 procent) och italienska (3 procent) är de fem populäraste språken inom EU, som EU-medborgarna väljer att lära sig.
Icke desto mindre betonar jag i betänkandet att det är viktigt att i nästa steg utsträcka detta test till ett större antal av språken i Europeiska unionen. Jag vill här påpeka att språk som inte hör till gemenskapen, minoritetsspråk och regionala dialekter inte berörs av denna indikator. De kan emellertid finnas med inom ramen för den strategi om flerspråkighet som Europaparlamentet håller på att utarbeta ett betänkande om, där de passar bättre från innehållssynpunkt. Detta är orsaken till att jag inte stöder ändringsförslagen 1 och 2, eftersom de inte innehåller någon hänvisning till detta specifika betänkande, inte förstärker testets sammanhållning och inte står i samklang med målen för indikatorn för språkkunskaper. Indikatorn för språkkunskaper är inget annat än ett tekniskt instrument som kommer att finansieras genom ett befintligt program, nämligen programmet för livslångt lärande, vars huvudsyfte är att kraftigt stärka rörligheten hos medborgarna, arbetare eller studenter, inom EU.
Det är också värt att notera att även om den andel elever på primärnivå som undervisas i främmande språk ökar, så minskar tyvärr enligt färsk statistik det antal språk som erbjuds i undervisningen. I flera länder finns en tendens att undervisning i främmande språk helt enkelt har kommit att betyda att lära sig engelska. Indikatorn kan även användas för att formulera slutsatser på europeisk och nationell nivå om politiska alternativ.
Trots kommissionens engagemang i processen måste medlemsstaterna aktivt delta i införandet och utvecklingen av indikatorn, eftersom det bara är de som kan tillhandahålla information om olika faktorer som har betydelse för språkkunskaper, såsom språk som talas på tv och i familjekretsen, antalet undervisningstimmar, lärarnas erfarenhet och så vidare.
Allmänt talat betraktas den europeiska indikatorn för språkkunskaper som ett synnerligen värdefullt instrument för att få pålitlig information om de europeiska medborgarnas språkkunskaper, särskilt bland de unga, eftersom den gör det möjligt att jämföra medlemsstaternas politik i språkfrågor och gör det enklare att identifiera och utbyta bästa praxis. Därigenom skapas ny kraft för språkundervisningen.
Herr talman, herr kommissionsledamot! Kunskaper i minst två främmande språk bör vara en del av de grundläggande kunskaperna hos en typisk EU-medborgare som lever, studerar, arbetar och allmänt rör sig i Europeiska unionen. Vi får inte glömma att 2006 är Europeiska året för arbetstagares rörlighet, vilket jag anser är ett mycket viktigt tillfälle för oss att betona vikten av de europeiska medborgarnas färdigheter och sporra de unga till att lägga större vikt vid att lära sig främmande språk.
Vi avvaktar med spänt intresse rådets beslut den 18 maj om indikatorn för språkkunskaper. Jag hoppas på ett positivt svar från rådet och förståelse för dess skyldighet att ta hänsyn till parametrarna och att värdera Europaparlamentets övergripande insatser.
Jag kan inte avsluta utan att nämna det levande exempel på flerspråkighet och dess betydelse som vi finner här i parlamentet. Jag syftar på tolkarna, som gör att Europaparlamentet är den enda institution som arbetar på 20 språk, varigenom vårt arbete kommer närmare medborgarna och vår kommunikation blir effektivare. Det tackar jag dem för. 
Ján Figeľ,
   – Herr talman! Jag är oerhört tacksam för detta betänkande, och jag gratulerar föredraganden, Manolis Mavrommatis, till hans bidrag och tackar honom för hans kommentarer och särskilt för det arbete och den anda som genomsyrar betänkandet.
Jag är övertygad om att mångfald och enighet utgör den bästa grunden för 2000-talets utvidgade EU, och flerspråkigheten är ett tydligt uttryck för denna mångfald, som i sin tur stärker flerspråkigheten ytterligare.
Jag har nyss kommit tillbaka från EU:s första konferens om minoritetsspråk och regionala språk vid Borschettecentret. Vi anser att det är mångfalden som formar EU, och när det gäller kultur och språk bör den skyddas och främjas. En ny ramstrategi för flerspråkighet som antogs i november 2005 är en första flerspråkighetsstrategi. En europeisk indikator för språkkunskaper är ett väldigt viktigt instrument för att kunna göra verkliga framsteg på flerspråkighetsområdet, vilket innebär språkundervisning, språkinlärning och kommunikation mellan olika språkområden i EU.
Manolis Mavrommatis uppmanade kommissionen att uppmuntra språkinlärning. Vi finansierar just nu en studie om den bästa tillämpningen av språkinlärning, och genom meddelandet uppmanas medlemsstaterna att omvärdera sina planer för tidig språkinlärning utifrån den bästa tillämpningen i hela EU. Som ni helt korrekt påpekade faller detta inom medlemsstaternas befogenheter, så det är därför medlemsstaterna måste bli ännu mer aktiva.
Jag lägger även märke till att tonvikten lagts på att skapa medvetenhet genom initiativ som Europeiska språkdagen och den europeiska kvalitetsmärkningen för språk. Vi ställer oss helt och hållet bakom den här sortens gräsrotsaktiviteter.
Ytterligare steg som ligger framför oss är till exempel att skapa en arbetsgrupp på hög nivå om flerspråkighet, som kan utveckla nya idéer och initiativ på detta område. Denna högnivågrupp kommer att sätta igång innan sommaren. Utifrån medlemsstaternas rapporter som svar på kommissionens meddelande i november och utifrån råden från denna högnivågrupp kommer jag att lägga fram ytterligare ett meddelande för parlamentet och rådet med förslag om en övergripande strategi om flerspråkighet i EU nästa år, för att kunna dela de framsteg som medlemsstaterna har gjort och planera det framtida arbetet.
Indikatorn för språkkunskaper är ett väldigt värdefullt bidrag på detta område. Eftersom det inte finns någon nuvarande standardundersökning för språkkunskaper i EU är det nödvändigt att samla korrekta och aktuella fakta om effektiviteten i andraspråksundervisning. Indikatorn kommer att ge oss en generell nivå på andraspråkskunskaperna. Med ett sådant verktyg kommer vi att markant kunna förbättra undervisningen och inlärningen av andraspråk, och självklart också öka studenters och arbetares rörlighet i EU.
Sammanfattningsvis vill jag än en gång uttrycka min tacksamhet till föredraganden och även till utskottet för kultur och utbildning och dess ordförande, Nikolaos Sifunakis, för deras värdefulla och fortsatta stöd för våra program och strategier. Detta betänkande om flerspråkighet visar tydligt hur parlamentet kan hjälpa kommissionen och rådet i vårt gemensamma engagemang för att främja mångfalden. 
Maria Badia i Cutchet,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill börja med att gratulera Manolis Mavrommatis till hans betänkande och även kommissionen till att ha följt ett beslut som fattades av Europeiska rådet i Barcelona 2002.
Jag är övertygad om att de europeiska medborgarnas kunskaper i de olika europeiska språken utöver sitt modersmål är av avgörande betydelse för en framgångsrik europeisk integrationsprocess och även främjar det europeiska medborgarskapet, och att detta även påverkar rörligheten inom unionen positivt.
Med tanke på att vi för närvarande saknar uppgifter om unionsmedlemmarnas verkliga språkliga och kommunikativa färdigheter, även om vi vet att de varierar mycket bland medlemsstaterna, anser jag att den europeiska indikatorn för språkkunskaper kan vara en bra stimulansåtgärd för att förbättra och göra politiken för utbildning i främmande språk mer enhetlig i medlemsstaterna.
Förutom att bidra till förbättrad kommunikation och ömsesidig förståelse bland Europas medborgare kommer systemet även att leda till en kvalitetsförbättring av undervisningen i främmande språk inom de europeiska utbildningssystemen och därigenom bidra till att Lissabonmålen kan nås. Indikatorn kommer att stimulera ett utbyte av och kännedom om den goda praxis som finns i de olika medlemsstaterna och kommer att vara ett pålitligt system för att mäta framsteg, inledningsvis i de fem språk som har mest undervisning inom EU: engelska, franska, tyska, spanska och italienska.
Valet av dessa fem språk i en första etapp bör inte påverka övriga europeiska språk negativt, utan det ska vara början på en process, naturligtvis utan att utesluta möjligheten att ta med andra språk i ett senare skede. Tack vare vissa ändringsförslag som vi har utarbetat i samverkan med föredraganden ger hans betänkande särskilt utrymme för möjligheten av en framtida utvärdering av ett stort antal officiella språk i Europeiska unionen utan att undervisningen i de språk som inte utvärderas med hjälp av indikatorn behöver lida skada.
Innan jag slutar vill jag göra klart att även om detta betänkande inte är rätt tillfälle att behandla situationen för minoritetsspråken eller andra språk som inte tillhör EU, utan är avsett att förbättra medborgarnas språkliga kompetens och kvaliteten i undervisningen och utbildningssystemen för de officiella språken inom EU, så ska detta inte på något sätt försvåra erkännandet och skyddet av de språk som inte är officiella språk i Europeiska unionen men som är officiella språk i vissa medlemsstater.
Jag vill avslutningsvis säga att jag är nöjd med texten, eftersom den utgör ett viktigt steg för EU:s medborgare i riktning mot unionen samtidigt som den innehåller goda nyheter för att förbättra utbildningen inom EU. 
Erna Hennicot-Schoepges,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att gratulera vår föredragande till hans utmärkta arbete.
Som ni vet är mitt land, Luxemburg, för flerspråkighet och kanske av mer än ett skäl. Det är i själva verket ett land som inte kräver att få använda sitt eget nationella språk, luxemburgska, och där människorna inte tvekar att tala tyska, franska eller engelska. Det är ett land som är angeläget om att inte överbetona sitt eget språks ställning.
På sätt och viss är flerspråkighet det bästa sättet att främja EU:s enhet; det är bästa sättet att främja ömsesidig förståelse. Å andra sidan är flerspråkigheten också ett tecken på vår mångfald, och det måste oroa oss om språk som talas inom ett begränsat område försvinner. Vi måste se till att språk som fortfarande talas också har möjlighet att överleva, även om det innebär att vi inkluderar dem i ett flerspråkigt sammanhang, för annars kommer vi inte att kunna förstå varandra. De åtgärder som har vidtagits av kommissionen och som syftar till att uppmuntra inlärning av grannländers språk är mycket välkomna. Detta ska få oss att inte bara främja de språk som talas utan även att vidta åtgärder för att förstå medborgarna i våra grannländer.
Herr talman! Jag vill inte dölja det faktum att jag hyser farhågor inför framtiden för våra skolor inom Europeiska unionen. Vi vet att våra tjänstemän, som ökar i antal, ofta har anledning att flytta, och dessutom är 2006 det europeiska året för arbetstagares rörlighet. Vi bör därför på det allmänna planet sörja för skolsystemen i alla länder inom EU och på ett mer specifikt plan öka tillgängligheten till flerspråkighet. 
Henrik Lax,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, värderade föredragande, kolleger! I likhet med de föregående talarna vill jag också understryka betydelsen av de regionala och nationella språkliga minoriteterna i detta sammanhang. Varje språk en människa lär sig ger henne tillgång till ett större kulturrum. Det är en rikedom att som finländare kunna läsa tidningarna i hela Norden, vilket är fallet nu tack vare den undervisning vi har i svenska i Finland. Med kunskaper endast i de stora språken skulle dessa tidningar förbli oläsliga för oss. I Finland är svenskan både ett inhemskt språk och ett grannspråk.
De stora språken är och förblir alltid viktiga, och det är bra att många kan dem. EU skall ändå inte ha som strategi att koncentrera sig på exempelvis de fem största språken, eller endast de officiella språken i unionen. I Norden och Östersjöregionen är det bra att kunna till exempel svenska, ryska eller finska. Brist på kunskap i dessa språk både fjärmar människor från varandra och försämrar de ekonomiska förutsättningarna. För tillfället är Östersjöregionen den region i EU som har den snabbaste tillväxten.
Respekten för dem som talar ett minoritetsspråk eller ett regionalt språk är också av grundläggande betydelse för Europas stabilitet. För oss som lever i flerspråkiga samhällen är det naturligt att EU:s strategi för flerspråkighet inte kan begränsa sig till några enstaka språk. Därför stöder jag starkt Karin Resetarits förslag att inkludera grannländernas språk, regionala språk och minoritetsspråk i strategin.
Det finns också språk utanför unionen som är viktiga. 46 miljoner EU-invånare talar som modersmål ett annat språk än majoriteten i deras land. Det är hela tio procent av EU:s befolkning. Samtidigt kan vi konstatera att där det talas flera språk, går det ofta ekonomiskt bättre. En välvillig inställning till mångfald ger också ekonomisk vinning. Det finns inga genvägar. Europa är mångkulturellt och mångspråkigt. Det är fint att kunna hålla ihop, och för att kunna göra det måste vi kunna känna oss jämlika, dels länderna sinsemellan, dels inom länderna.
Traditionellt har de språkliga och regionala minoriteterna varit starka europaförespråkare och villiga att lära sig andra språk. Många av dem är idag mycket trängda. Det är varken kosmopolitiskt eller förenligt med unionens intressen att vända en stor del av sin befolkning ryggen. Att respektera och bekräfta de nationella språkliga och regionala minoriteterna är viktigt också för att stärka och befästa befolkningens förtroende för Europeiska unionen. Alltför ofta önskar majoritetsbefolkningen i unionens medlemsländer idag glömma bort sina regionala och nationella språkliga minoriteter. 
Miguel Portas,
   . – Skapandet av en europeisk indikator för språkkunskaper är något som vi alla kan vara eniga om. Efter att ha sagt detta har jag några andra synpunkter som jag vill lämna. Kommissionen förklarar att indikatorn ”av praktiska skäl” kommer att erhållas genom skriftlig examen. Jag kan förstå detta, men jag förstår inte hur samma praktiska skäl kan ligga bakom beslutet att utvärdera, och jag citerar, ”de fem mest talade språken i EU”. Den indikator som erhålls på detta sätt skulle strida mot de mål som fastställdes vid toppmötet i Barcelona, eftersom valet av språk ligger till grund för de praktiska riktlinjerna i de medlemsstater som är intresserade av att nå resultat. Det mål som vi delar, att alla barn ska lära sig tala åtminstone två språk utöver sitt modersmål, kan utvärderas.
Märk väl, herr Figel', att indikatorn erhålls genom stickprov och i skriftliga examina. Det finns ingen praktisk anledning till att människorna inte ska kunna lära sig vilket språk som helst inom EU:s område. Om proven tillämpas i språkens värld kan slutsatserna bli förvånande. Man kan till exempel finna att turkiska, arabiska, kinesiska och ryska är viktiga språk i unionen och att barnen till invandrare är närmast att kunna tala två språk förutom sitt modersmål. Därför röstade vi för de ändringsförslag som Karin Resetarits lämnade in.
Jag vill i korthet lämna ytterligare en synpunkt. Indikatorn ska inte förväxlas med språkcertifikat. Harmonisering av språkcertifikat är inte en kulturell åtgärd och heller inte något socialt neutralt. När populistiska synsätt och den allmänna opinionen splittrar synen på invandringspolitiken skulle en sådan åtgärd kunna legitimera diskriminerande åtgärder vid valet av invandrare till nackdel för de fattigaste länderna i unionen. 
Thomas Wise,
   – Herr talman! Flerspråkighet är någonting som bör uppmuntras och utvecklas. Kommunikation är också ett nödvändigt och mäktigt verktyg. Men trots vad EU och många andra kvacksalvare vill låtsas om är Förenade kungariket ensamt i sitt slag som global handelsnation av betydande storlek. Följaktligen bör språken på det nationella schemat – och låt mig betona det ”nationella” schemat – vara språken från de stora och snabbt växande ekonomierna i världen, som, när det gäller Brasilien, är ett EU-språk: portugisiska. Men undervisning i mandarin eller kantonesiska, arabiska, hindi och ryska skulle vara mycket bättre för EU-länderna än att man trångsynt koncentrerar sig enbart på EU-språk.
Den föreslagna indikatorn för språkkunskaper fokuserar bara på EU-språk. Detta ignorerar den verkliga världen och illustrerar det typiskt kortsiktiga tänkandet i EU. Det kan inte förnekas att en del av motivationen för kommissionens intresse i frågan är att många, inklusive Jacques Chirac, ogillar att affärsvärldens lingua franca i hela världen, och även i EU, är engelska. Folk intar försvarsställning när det gäller deras språks eventuella urholkning. Men den viktigaste anledningen till att kommissionen kämpar för språklig mångfald är inte någon djupt rotad rädsla för att språk och kulturer urholkas, utan vetskapen om att deras slutliga mål, en europeisk federal superstat, inte är möjlig förrän människor kan flytta bara för att finnas tillgängliga där jobben finns.
Innehållet och organisationen i de nationella skolsystemen är ett område där EU i teorin inte har rättslig behörighet, och detta betänkande belyser varför. Medlemsstaterna har olika prioriteringar, olika handelskontakter och traditioner, trots EU:s skadliga försök att förändra dessa. Av den anledningen bör alla försök till en harmoniserande likriktighet i EU bekämpas. Den föreslagna indikatorn ger inga verkliga fördelar för en global handelsnation. Den är bara ett av alla verktyg i jakten på det förfärliga målet med ett federalt Europa. 
Zdzisław Zbigniew Podkański,
   . – Herr talman! Roten till en nations kultur, existens och utveckling ligger i dess språk. Förutom sin kulturella betydelse har varje språk särskild betydelse för en nations uppbyggnad liksom även på det sociala och ekonomiska området. Språk är därför viktigt i samband med administration och för rättsliga ändamål i vidaste mening.
Forskningen vittnar om att nästan hälften av de flera tusen språk som för närvarande används av världens nationer kommer att försvinna under de närmaste 100 åren. Med dem försvinner en viktig del av den kunskap som samlats i århundraden. Därför vidtar enskilda länder och nationer en rad åtgärder för att skydda sina språk. Några, såsom Tyskland, har bestämmelser i sin konstitution med den innebörden. I andra, såsom Frankrike, Polen och Slovakien, har det nationella parlamentet stiftat lagar i detta syfte.
I Manolis Mavrommatis betänkande behandlas uteslutande förslaget till Europaparlamentets resolution om åtgärder för att främja flerspråkighet och språkinlärning i Europeiska unionen tillsammans med frågan om att lägga grunden för språklig kompetens. Här finns en stark tendens till att gynna två eller fem språk. Inte ett enda av dessa är ett slaviskt språk, trots att en av fyra av unionens medborgare använder ett sådant språk. Som exempel kan jag hänvisa till polska, ett språk som används av mer än 10 procent av unionens befolkning.
I stället för att hänvisa till flerspråkighet bör vi därför hänvisa till kulturellt dominerande nationer som begränsar och tränger undan de mindre nationernas kultur. Vi bör hänvisa till EU-institutionernas arbete och den kompetens som deras tjänstemän behöver, vilket även innebär att förbereda dem för att utföra sina plikter i ett flerspråkigt Europa.
Ett språks administrativa dimension är helt annorlunda jämfört med dess ekonomiska och kulturella dimensioner. Forskning och kontroller har avslöjat omfattande överträdelser av de bestämmelser som skyddar de nationella språken, särskilt i de nya medlemsstaterna. Detta kan man få bekräftat genom att helt enkelt besöka en stormarknad och titta på de varor som finns på hyllorna. Det är ovanligt att finna att information om konsumtion och användning av dessa varor är översatt. Sådan systematisk begränsning av flerspråkigheten gynnar företagarna på konsumenternas bekostnad. Ingen tanke ägnas det faktum att EU bara kan bli starkt och äga existensberättigande om det blir brukarvänligt och om det gör det möjligt för sina medborgare att visa respekt för varandra och för sina kulturella skillnader, däribland de språkliga. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Herr talman! I vår sammanlänkade värld finns det naturligtvis inget alternativ till att tillägna sig ny kunskap eller till att behärska fler än ett språk. Det är naturligtvis otänkbart att engelska någonsin ska förbjudas i affärsvärlden eller på vetenskapens område, men tyska, som är första- eller andraspråk för omkring 125 miljoner människor, är ett av de viktigaste språken i världen, och med 90 miljoner människor som har det som sitt modersmål är det också det mest talade språket i EU, till skillnad från exempelvis franska, som nu bara talas av 23 procent av européerna, och av dessa har bara 11 procent det språket som sitt modersmål.
Det råder alltså inget tvivel om att flerspråkighet är ett övergripande mål, men det har på sistone funnits en märkbar och ökande tendens mot användningen av ett enda språk, och detta är något som jag anser att vi måste motarbeta. Faktum är att det inte finns någon som helst demokratisk grund för den gynnade ställning som engelska och franska åtnjuter inom EU, och särskilt med tanke på tyskans ökade betydelse som en konsekvens av utvidgningen är det inte acceptabelt att EU ska bortse från långvariga överenskommelser och mer eller mindre förbigå tyskan som arbetsspråk.
Det är ett olyckligt faktum att parlamentet än så länge är den enda institution som inte bara fattar sina beslut med full insyn från allmänheten utan även gör dem tillgängliga för allmänheten på deras eget nationella språk. Av de officiella arbetsspråken – engelska, franska och tyska – är det alltid det sistnämnda som drar det kortaste strået.
Kommissionen kommer emellertid att ge efter för den påtryckning som utövas av tyska förbundsdagen och låta översätta lägesrapporten om anslutningsländerna, vilket kanske kan skapa en förhoppning om att tyska kommer att användas mer under det finska ordförandeskapet. 
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   – Varje nation är stolt över sitt språk och vill bevara och använda det även i ett förenat Europa. Den kulturella bilden av Europa berikas av språklig mångfald. Och genom att lära oss främmande språk blir vi också bekanta med en nations kultur, historia och land, vilket också bidrar till ökad ömsesidig respekt.
Att lära sig främmande språk är en riktig kamp för vuxna, men för barn är det snarast en lek. Det är därför rätt och riktigt att vi redan på de tidigaste stadierna av utbildningen inför undervisning av två främmande språk i skolorna. Att kunna andra språk gör det även lättare för oss att knyta vänskapliga band med andra folk, och detta är särskilt viktigt för folk i angränsande länder, eftersom det är med våra grannar som vi vanligen har mest gemensamt och även störst antal problem.
Av den anledningen är det ibland obegripligt att vissa politiker ska bygga sin politiska makt på att begränsa rätten för minoriteter att använda sitt modersmål, vilket händer den slovenska minoriteten i österrikiska Kärnten och minoriteten i Italien. Österrike och Slovenien har ett nära samarbete på många områden, och jag är därför säker på att Österrikes demokratiska allmänhet inte gillar Jörg Haiders antislovenska handlingar.
Det österrikiska ordförandeskapet i EU har varit exemplariskt. Jag uppmanar därför än en gång regeringen och Österrikes demokratiska folk att stå fast vid det österrikiska statsfördraget, där minoriteternas rättigheter fastslås. Jag uppmanar även den italienska regeringen att börja tillämpa den lag som skyddar den slovenska minoriteten.
EU:s institutioner bör även spela en viktigare roll vid brott mot minoriteters rättigheter och de bör utfärda allvarliga varningar till länder som garanterar minoriteternas rättigheter på papperet men i praktiken bryter mot sina egna lagar och dessutom mot EU:s regler.
Marianne Mikko (PSE ).
   – Mina damer och herrar! Det är med glädje som jag gratulerar föredraganden till fullbordandet av detta betänkande som vi verkligen behöver.
I mitt hemland, Estland, har en utbredd läs- och skrivkunnighet betraktats som självklar sedan Hansan. Varje köpmanslärling förväntades tala de fyra lokala språken flytande. Detta innebar att man vid sidan av sitt eget språk behövde kunna tala sina tre viktigaste handelspartners språk. I betänkandet hävdas med rätta att språkkunskaper är en viktig förutsättning för att medborgarna i EU ska kunna åtnjuta unionens grundläggande friheter. Eftersom tjänster utgör 70 procent av vår ekonomis volym är kommunikativa färdigheter av största betydelse för vår ekonomiska tillväxt.
Det är emellertid inte troligt att målet från Barcelona kommer att nås med de insatser som för närvarande görs, eftersom det är mycket tidsödande och svårt att tillägna sig två språk förutom sitt modersmål. Endast mycket få människor gör det utan att ha ett bestämt mål. Medlemsstaterna bör motivera sina medborgare effektivt och även varandras medborgare, till exempel genom att införa helt fri rörlighet för arbetstagare.
Den europeiska indikatorn för språkkunskaper är emellertid i första hand viktig för att motivera medlemsstaternas egna medborgare att skapa vissa fördelar vid jämförelse och konkurrens. En begränsning till endast ett universalspråk skulle vara en fara både för Europa och för själva språket. Detta skulle betyda att språket rycktes upp från marken utan sina rötter. Språkprofessorer från Cambridge har till exempel svårigheter att förstå förment engelska texter som kommer från Bryssel.
Därför vill jag särskilt betona att inte bara språkkunskaper utan även de kulturer som är förbundna med språken bör främjas på EU-nivå. Tyvärr kan jag bara tala på estniska, mitt modersmål, vid vart tionde sammanträde i Europaparlamentets utskott för kultur och utbildning – vilken ironi i ett mångkulturellt Europa.
Jag hoppas att detta betänkande bidrar till att lansera ett program för flerspråkighet i Europa, vilket vi verkligen behöver. Tack. 
Karin Resetarits (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Även jag vill tacka föredraganden, Manolis Mavrommatis, varmt för hans engagemang.
Hur bra kan unga européer främmande språk? Vilka språk talas mest? Är flerspråkighet på uppgång? Avsikten är att en språkindikator i framtiden ska användas för att ta reda på detta, men överväganden om effektivitet och brist på finansiering innebär att denna språkindikator bara ska undersöka fem utvalda främmande språk, nämligen de som sägs vara de som förekommer mest frekvent som undervisningsspråk inom EU. För att få bra betyg kommer femtonåringarna i alla medlemsstater att vara tvungna att kunna engelska, franska, tyska, spanska eller italienska.
Helt bortsett från att annan statistik, till exempel den senaste Eurobarometerundersökningen, visar att femte plats innehas av ryska snarare än italienska, menar jag att denna språkpolitik kommer att få den olyckliga följden att engelska, franska, tyska, spanska och italienska kommer att vara de språk som skolorna kommer att vara mer benägna att erbjuda i framtiden, för inget land vill riskera att stämplas enligt språkindikatorn – lika lite som de vill bli utpekade i Pisaundersökningen – som en bottennation i fråga om språkkunskaper.
Redan nu är många studenter mer benägna att delta i utbytesprogram i Frankrike, Italien och Spanien än i till exempel Prag, Warszawa eller Budapest. Är det verkligen så vi vill ha det? Borde vi inte tänka om och främja en politik som uppmuntrar oss att lära oss språken i de länder som gränsar till våra egna, inte bara för att förbättra kommunikationerna utan även med tanke på affärerna? Redan i dag har en österrikare mycket bättre chanser på arbetsmarknaden om han talar ett östeuropeiskt språk, det spelar ingen roll vilket, och ändå har denna färdighet hittills, till följd av en missriktad utbildningspolitik, inte uppmuntrats i skolorna i mitt land.
Inte heller ger språkindikatorn något slags incitament till en snabb förändring av denna politik, och ”senare” kan mycket väl betyda ”för sent”. Vi lever i en mycket snabbt föränderlig värld. Vad som spelar roll är inte det antal människor i Europa som talar det ena eller andra språket utan de sociala och ekonomiska förbindelserna mellan staterna. Jag vill till och med gå längre och påstå att om vi inte enbart tänker europeiskt utan även globalt är det mycket bra om våra barn och barnbarn är öppna för alla språk i världen.
Faktum är att vi nu lever i en global by, och detta är inte längre något som vi kan ändra på. Det är en by där de som får det de vill ha är de som kan göra sig förstådda. Det är kontraproduktivt om en språkindikator inte är mottaglig för dessa framtida behov eller tillräckligt flexibel vid behandlingen av dem, och därför uppmanar jag er alla att i dag stödja de ändringsförslag som ALDE-gruppen har lagt fram. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   – Herr talman! Erfarenheten har lärt nationerna i Centraleuropa hur viktigt det är att kunna främmande språk.
Berlinmuren hade fallit tidigare om vi hade lärt oss de västeuropeiska språken på 1960- eller 1980-talen. Trots att det inte fanns något förbud mot att lära sig franska eller engelska i detta område saknades det motivation. Det visar betydelsen av EU:s språkpolitik, enligt vilken medborgarna i medlemsstaterna måste börja lära sig det första främmande språket mellan sex och tolv års ålder och börja på det andra efter tolv. Principen att lära sig två främmande språk är utmärkt. Det vidgar våra intellektuella möjligheter, i synnerhet när det gäller de populära språken.
Den europeiska indikatorn för språkkunskaper är mycket lämplig, eftersom utvärdering, examina och diplom är en källa till motivation. De utgör en belöning för arbetet och en uppmuntran till att utvecklas ytterligare. Emellertid kan jag inte gå med på att inledningsvis endast inkludera de fem vanligast förekommande språken eller de vanligaste undervisningsspråken. Vi får inte redan från början belasta oss med handikapp. Polska är till exempel för närvarande inte något populärt språk, men eftersom Polen är ett stort land skulle detta inom kort kunna skapa ett betydande intresse även för vårt språk. 
Milan Gaľa (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Som ledamot av utskottet för kultur och utbildning vill jag betona att detta utskott har respekterat subsidiaritetsprincipen och tagit hänsyn till de nationella intressena samtidigt som det med framgång har följt den europeiska rättsliga ramen för de områden som ligger under dess politiska sfär. Dessa områden innefattar antagandet av normer för Europass, Europeiska kulturhuvudstaden, betänkandet om nyckelfärdigheter för ett livslångt lärande, den europeiska ramen för kvalifikationer, digitala bibliotek och många andra områden. Manolis Mavrommatis betänkande om åtgärder för att främja flerspråkighet och språkinlärning i EU – den europeiska indikatorn för språkkunskaper – är ytterligare ett sådant exempel. Jag vill ta tillfället i akt att tacka honom för hans arbete.
Betänkandet är inriktat på det gemensamma mål som fastställdes i Lissabonstrategin, nämligen ett kunskapsbaserat samhälle. Jag anser att språkkunskaper är en väsentlig del av ett livslångt lärande för EU-medborgarna. Det betänkande som har lagts fram av Manolis Mavrommatis utgör ytterligare en del av den europeiska utbildningsmosaiken, som på ett korrekt sätt kompletterar de befintliga planerna och programmen inom utbildningsområdet. Ämnet språkinlärning är viktigt, inte bara för att förenkla kommunikationen och rörligheten för studenter och anställda inom EU, utan också för att utvärdera de färdigheter som uppnås under medborgarnas livslånga lärande.
Som föredragande för utskottet för kultur och utbildning som har hand om utarbetandet av den europeiska ramen för kvalifikationer, som i första hand ska utgöra en referensstruktur för att överföra och erkänna kvalifikationer, anser jag att det är viktigt att fastställa pålitliga system för att mäta framsteg och kontrollera språkfärdighet. Eftersom det för närvarande inte finns tillräcklig information för att utvärdera EU-medborgarnas språkkunskaper på rätt sätt, är jag övertygad om att den föreslagna europeiska indikatorn för språkkunskaper bör bli en viktig måttstock för EU:s medlemsstater. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   – Herr talman! Jag gratulerar föredraganden Manolis Mavrommatis till det hårda arbete han har lagt ned på att utarbeta detta utmärkta betänkande.
Det är obestridligt att det i en union med 25 – snart 27 – olika nationer, nästan en halv miljard invånare och mer än 20 officiella språk, är absolut nödvändigt för medborgarna att behärska fler språk än enbart modersmålet. I detta syfte verkar det vara nödvändigt att vidta åtgärder för att främja flerspråkighet och språkinlärning genom att introducera en europeisk indikator för språkkunskaper, och betänkanden som det vi har framför oss denna morgon förtjänar vårt fulla stöd.
Men är det verkligen på detta sätt vi uppnår den bästa möjliga kommunikationen mellan de europeiska medborgarna? Skulle denna kommunikationsnivå kunna uppnås så effektivt och ekonomiskt som möjligt? Mitt svar på båda dessa frågor är nej. För att underbygga min ståndpunkt vill jag använda vårt parlament, som utgör en mycket förminskad modell av det flerspråkiga EU, som exempel. 
I parlamentet som representerar 25 medlemsstater kommunicerar vi på 20 olika språk. Det föreskrivs faktiskt i fördragen som ligger till grund för unionen att vi har rätt att använda vårt modersmål i kommunikationen med EU:s organ. Det låter mycket bra, men vad innebär det i praktiken? Det innebär att det under en sammanträdesperiod kan förekomma upp till 400 korstolkningar i denna lokal.
Om jag skulle tala mitt grekiska modersmål med min estniska kollega, skulle det jag säger på grekiska troligtvis först översättas till engelska eller franska och sedan översättas ännu en gång från engelska eller franska till estniska. När min estniska kollega svarar mig skulle översättningsgången vara den omvända. Det är inte så man kommunicerar i Europa på 2000-talet. För att inte tala om de enorma pappersmängder som ska översättas till 20 olika språk och för att inte tala om att ungefär hälften av Europaparlamentets driftskostnadsbudget går till tolkning och översättning.
Det verkliga svaret på hur man uppnår bättre kommunikation i ett enat Europa är därför att vi alla kommunicerar på endast ett arbetsspråk. Det är riktigt att vi måste skydda och bevara vår nationella självkänsla och kultur, men vi måste också följa med i tiden och sträva efter att förbättra sammanhållningen och effektiviteten i vår europeiska familj. För hur enad kan en familj bli om alla medlemmar talar olika språk? Den verkliga enigheten i Europa kan uppnås genom att vi kommunicerar på ett gemensamt arbetsspråk. Det kommer i själva verket att inträffa i framtiden vare sig vi vill eller inte. Det är oundvikligt.
Om vi tittar på statistiken i dag ser vi att ungefär 38 procent av EU:s medborgare kan kommunicera på engelska och att franska kommer på andra plats med endast omkring 14 procent. Varför kan vi därför inte vara modiga nog att ta detta förnuftiga steg och samtidigt främja flerspråkigheten genom att lägga grunden till ett beslut om vilket andraspråk som ska vara Europas gemensamma språk? Ja, låt oss konstatera faktum, låt oss vara praktiska och ärliga och låt oss säga att detta andraspråk måste vara engelska. 
Ján Figel’,
   – Mina damer och herrar! Det är alltid intressant att tala om kulturer och språk. I detta fall vill jag emellertid påpeka att indikatorn för språkkunskaper är ett instrument för språkinlärning snarare än för utvärdering av deras specifika användning i ett socialt, ekonomiskt eller annat sammanhang. Visserligen är det nödvändigt att förbättra, påskynda och förstärka språkundervisningen så att språken blir en bro snarare än en barriär. Jag vill betona att språkkunskaper och språkfärdigheter utgör en bro. Utan broar skulle vi vara isolerade öar, och broarna hjälper oss att bilda gemenskaper.
Ett enda språk är inte tillräckligt – ”enbart engelska är inte tillräckligt” – eftersom Europa kännetecknas av mångfald. Förenade i mångfalden är den bästa beskrivningen av vår gemenskap, men jag är övertygad om att vi aldrig har förenats och aldrig kommer att förenas genom ett enda språk. En familj, ett företag, ett litet samhälle eller en stad kan kommunicera med hjälp av ett enda språk, men de misslyckas ofta att fungera bra, eftersom enheten inte definieras genom ett språk utan genom de värderingar, åsikter och principer som ligger till grund för mänskliga relationer. Språket spelar naturligtvis en specifik roll i denna process men är ingen avgörande faktor.
Jag vill bekräfta att Europeiska kommissionen genom sin politik för mångspråkighet planerar att stödja minoritets- och regionalspråken samt angränsande språk. En specifik fråga har ställts som gäller varför bara fem språk kommer att användas vid början av försöksperioden. Detta är bara början på ett försök som kommer att bereda vägen för alla de officiella språken i EU. Medlemsstaterna har diskuterat detta ämne och kommer att fatta ett beslut i frågan vid ministerrådets möte den 19 maj. Det är uppenbart att den holländska som talas i Belgien och den svenska som används i Finland senare kommer att fogas till dessa språk, eftersom båda är allmänna undervisningsspråk. Huvudkriteriet har varit att garantera tillgång till ett adekvat statistiskt urval för att utforska denna indikator. Det finns inget bakomliggande motiv. Vår avsikt är rent professionell, nämligen att utveckla en högkvalitativ europeisk indikator. Till sist vill jag åter tacka föredraganden och hela utskottet. Manolis Mavrommatis har förvisso i sitt betänkande tagit med allt vi behöver i EU:s politik för mångspråkighet. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00, det vill säga om några minuter.
Katalin Lévai (PSE ).
   – Herr talman, ärade parlamentsledamöter! En av de största fördelarna med EU är att medborgarna kan uttrycka sig på sitt modersmål i EU-frågor. Att bevara den språkliga mångfalden och kulturerna är ett mål för Europeiska unionen. Emellertid förvandlas denna fördel ofta till en nackdel, eftersom det skapar kommunikationssvårigheter mellan medlemsstaterna. Därför stöder jag Manolis Mavrommatis betänkande, där tidig språkinlärning rekommenderas.
I Central- och Östeuropa har vi sett att ungdomar som talar flera språk och som i skolan har möjlighet att lära sig ett eller två språk har en fördel. Språkkunskaper är en faktor som skapar en social fördel. Därför måste vi utnyttja alla tillgängliga metoder för att se till att tidig språkinlärning blir en del av den allmänna utbildningen.
Jag anser också att vi måste stödja Europeiska kommissionens ansträngningar att införa den gemensamma europeiska indikatorn för språkkunskaper som underlättar jämförandet av språkkunskaper och det ömsesidiga erkännandet av examensbevis.
Emellertid vill jag för att främja lika möjligheter för alla påpeka att möjligheter till språkinlärning också måste ges till dem som bor i isolerade, underutvecklade områden, genom att om nödvändigt använda extra åtgärder.
Tack för er uppmärksamhet. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.

José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag vill bara säga att vissa politiska gruppföreträdare under gårdagens debatt om betänkandet föreslog att uttrycket ”ett frihandelsområde senast 2010” skulle ersättas med ”ett område för allmänt interregionalt partnerskap på medellång sikt” i punkterna 6, 21 och 66. Detta förslag har också tagits upp som ett muntligt ändringsförslag av Alain Lipietz.
Herr talman! Om parlamentet inte har några invändningar har inte heller jag något emot att godkänna detta förslag. Därför anser jag att kraven på delade omröstningar från vissa grupper, till exempel gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster är obegripliga om parlamentet godkänner denna lydelse, som jag samtycker till.
Jag vill ta upp en sista punkt som är en teknisk justering. I punkt 77 godkände utskottet för utrikesfrågor ett ändringsförslag av Carlo Fatuzzo som gällde pensioner. Jag föreslår att vi flyttar avsnittet med Carlo Fatuzzos ändringsförslag, som jag tänker läsa upp, till punkt 35, där det passar bättre.
Vi vill därför lägga till följande i slutet av punkt 35: ”vilket möjliggör effektivare sociala säkerhetssystem med säkra och högre pensioner”.
Jag vill därför ändra uttrycket ”ett frihandelsområde mellan EU och de latinamerikanska länderna senast 2010” till ”ett område för allmänt interregionalt partnerskap på medellång sikt” i punkterna 6, 21 och 66 samt flytta slutet av Carlo Fatuzzos ändringsförslag till punkt 35. 


Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Med åberopande av artikel 168.2 i arbetsordningen har jag hört att tre av våra grupper har problem med detta resolutionsförslag. Risken är därför att det i denna viktiga fråga, som naturligtvis i viss mån hör samman med debatten och med ledamotsstadgan, inte blir någon majoritet, eller i varje fall ingen stor majoritet, vilket är vad vi vill ha.
Därför yrkar jag på att detta förslag återförvisas till utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Om detta inte är möjligt eller om vi inte kan gå med på det yrkar jag att omröstningen i stället skjuts upp till nästa sammanträdesperiod. Första alternativet är alltså att återförvisa det och i annat fall, om det inte sker, bör omröstningen äga rum vid nästa sammanträdesperiod. 


Jan Mulder (ALDE ),
   – Herr talman! Jag vet inte om ni vill att jag läser upp mina muntliga ändringsförslag nu eller efter punkt 5, men jag skulle vilja få tillfälle att lägga fram två muntliga ändringsförslag. 

Jan Mulder (ALDE ),
   – Herr talman! Jag skulle vilja lägga till en ny punkt 5a med följande lydelse: ”Europaparlamentet förväntar sig att resultatet av den översyn som kommissionen inledde i oktober 2005 av okända bankkonton som hör samman med kommissionens verksamhet kommer att till fullo delges parlamentet och följas upp”.
Och punkt 5b: ”Europaparlamentet förväntar sig att de konton som därmed konstateras kommer att granskas och medlen på kontona tillföras den allmänna budgeten”. 


Markus Ferber (PPE-DE ),
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att säga att vi egentligen ville ge Europaparlamentet och de administrativa myndigheterna ansvarsfrihet, men de två senaste dagarna har vi ställs inför nya händelser och nya fakta, som vi inte kunde undersöka medan vi utarbetade detta betänkande. Det har att göra med uthyrning av två fastigheter i Strasbourg.
Vi ägnade flera sammanträden i budgetutskottet åt att undersöka situationen och komma fram till en lösning. Eftersom vi, trots noggrann genomläsning av arbetsordningen, inte har lyckats hitta den mest passande rättsliga grunden för detta, och med tanke på att vi måste följa budgetförordningen, föreslår jag att vi i enlighet med artikel 5.1 a i bilaga V röstar mot ansvarsfrihet, vilket inte betyder att vi inte kommer att bevilja någon. Vi kommer emellertid att automatiskt vinna sex månader. Under den tiden får vi möjlighet att granska de extra fakta som har kommit fram och att därigenom fastställa ett riktigt förfarande för att lösa alla de frågor som måste besvaras.
Därför ber jag er rösta nej i första omröstningsrundan, så att alla frågor som har ställts kan besvaras på ett korrekt sätt.
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Vi skulle ha föredragit att det skickades tillbaka till utskottet, men som Markus Ferber har förklarat innebär det faktiskt inget negativt beslut om ansvarsfrihet. Vi kommer också att rösta emot förslaget för att möjliggöra ett omfattande samförstånd. 
Hans-Gert Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag samtycker till det som föredraganden har sagt. Trots att det är beklagligt ur rättslig synvinkel finns det ingenting i denna situation som rättfärdigar några som helst negativa kommentarer från oss i dag, vare sig det gäller administrationen, staden Strasbourg eller tredje part. Vi vidtar denna åtgärd av ordningsskäl, utan att än så länge inta någon ståndpunkt i frågan. Jag hoppas att vi inom kort får veta hur saker och ting förhåller sig, så att vi kan bevilja ansvarsfrihet. 
Bart Staes (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! För gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen i Europaparlamentet vill även jag betona att om vi, som Markus Ferber föreslår, nekar parlamentet ansvarsfrihet, kommer detta att ge ett tydligt politiskt budskap om att vi vill vinna ytterligare sex månader för att undersöka ärendet grundligt, för att ta reda på fakta och skärskåda detaljerna när det gäller de båda byggnaderna i Strasbourg. Det kommer inte heller att innebära en diskussion om sätet för detta parlament, för det är inte det saken gäller. Vad det handlar om är att få veta om våra pengar används på bästa sätt eller inte. Det är hela tanken med förlängningen. 
Francis Wurtz (GUE/NGL ).
   Herr talman, mina damer och herrar! Som Hans-Gert Poettering och Hannes Swoboda sa kommer vårt sätt att rösta, som ligger i samma linje, naturligtvis inte att föregripa resultatet av den undersökning som ska göras. Men eftersom anklagelserna är mycket allvarliga måste vi se till att det råder fullständig öppenhet, så att vi sedan kan bedöma och utvärdera ärendet med full kännedom om fakta. 
Mogens N.J. Camre (UEN ).
   – Herr talman! Jag vill för UEN-gruppen stödja Markus Ferbers förslag. Vi har inte dragit några slutsatser i detta skede, men vi vill få ytterligare sex månader för att undersöka fallet grundligt. 


Nils Lundgren (IND/DEM ),
   – Herr talman! Ärade kolleger! Jag vill fästa er uppmärksamhet på det faktum att vi just har röstat ”nej” till ansvarsfrihet för parlamentet, eftersom det i ett sent skede har framkommit ytterligare information som det inte kunde tas hänsyn till tidigare.
Nu står inför en liknande fråga. När det gäller Regionkommittén har jag föreslagit att vi skall uppskjuta beslutet om ansvarsfrihet. Detta förslag har budgetkontrollutskottet kört över, delvis under egendomliga omständigheter. Sedan det beslutet togs, har det framkommit ytterligare information som nu finns hos utskottets ledamöter. Jag rekommenderar därför bestämt att kammaren även i detta fall på samma grunder som nyss när det gällde parlamentet uppskjuter, dvs. säger ”nej” till att bevilja ansvarsfrihet idag till Regionkommittén för dess arbete under 2004.

Nils Lundgren (IND/DEM ),
   – Herr talman! Ärade ledamöter! Jag anser att parlament här inte har fullgjort sin uppgift att utkräva ansvar. Genom denna röstning som ni nu har genomfört betraktar jag inte längre mig som ansvarig för resolutionen och rekommenderar att ni röstar ”nej” till denna.

Wolf Klinz (ALDE ),
   – Herr talman, mina damer och herrar! Betänkandet diskuterades mycket sent i går kväll och därför var inte många ledamöter närvarande. Jag vill passa på att helt kort återkomma till ett av ändringsförslagen. 
Betänkandet var föremål för en hel del intresse i utskottet för ekonomi och valutafrågor, där ungefär 150 ändringsförslag lades fram. De flesta kunde hanteras genom utarbetande av kompromissändringsförslag. En av de frågor som diskuterades i utskottet för ekonomi och valutafrågor var om vi bör rekommendera kommissionen att de svagheter som har upptäckts i det befintliga direktivet bör hanteras med hjälp av enskilda rättsliga åtgärder och genom åtgärder från industrin, som agerar på eget initiativ, eller om vi bör föreslå kommissionen att utarbeta ett helt nytt direktiv. Genom att välja det första alternativet beslöt vi att avstå från ett helt nytt direktiv. Trots att vi nådde fram till ett beslut med bara en röst emot förslaget, ett beslut som därför i princip var enhälligt, har den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet lagt fram sitt ändringsförslag 6. Avsikten är att åter ifrågasätta beslutet, och eftersom ändringsförslag 6 i princip vänder upp och ned på resonemanget i betänkandet ber jag parlamentet att förkasta detta ändringsförslag. 

Sophia in ’t Veld (ALDE ),
   – Herr talman! Jag vill föreslå ett muntligt ändringsförslag som består av en sammanslagning av det ursprungliga ändringsförslag 1 och den text som antogs i utskottet. Punkten skulle då få följande lydelse: ”Europaparlamentet betraktar stora företag som en väsentlig del av systemet för innovation. Parlamentet anser emellertid att statligt stöd till stora företag är lämpligt i syfte att uppmuntra till samarbete med små och medelstora företag inom innovationskluster och spjutspetscentra (stora företag, små och medelstora företag samt kunskapscentra), under förutsättning att de uppfyller kriterierna för förhandsreglerna.” 

Sophia in ’t Veld (ALDE ),
   – Herr talman! Jag skulle vilja lägga till några ord i ändringsförslag 2, nämligen ”och små och medelstora företag”, och den första raden skulle då få följande lydelse ”Europaparlamentet instämmer i att statligt stöd bör utgå på grundval av kriterier som främjar innovativa nystartade företag och små och medelstora företag”, etc. 


Monica Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill bara säga att vi står i begrepp att rösta om en fantastisk resolution som gäller främjande av mångspråkigheten i Europa, och som otvivelaktigt kommer att godkännas av en stor majoritet i parlamentet. Ibland uppstår emellertid motsägelser mellan vad parlamentet gör och vad parlamentet säger: I går förkastade presidiet möjligheten att de europeiska medborgarna skulle vända sig till vår institution på ett språk med samma officiella status, tvärs emot den ståndpunkt som hade fattats i rådet och kommissionen. Jag anser att detta står i motsättning till det vi står i begrepp att rösta om, och vår grupp kommer att överklaga.
Talmannen.
   – Fru Frassoni! Det här är andra gången i dag. Jag tror inte att detta står på föredragningslistan.
Ändå har vi lyssnat på er med stor sympati. 
– Omröstningen är avslutad. 
David Martin (PSE ),
   – Jag röstade mot ändringen av namnet på den iranska delegationen, men inte för att försvåra våra relationer med Iran (tvärtom hoppas jag att vi kan ha goda och positiva relationer med detta land), utan helt enkelt för att jag anser att parlamentet ska vara konsekvent. Om vi skulle ändra namnet på denna delegation borde vi göra samma sak för alla länder som har komplicerade namn. Det är vedertagen praxis att vi använder motpartens geografiska namn. Jag motsätter mig inte att vi ändrar detta bruk, men då ska vi göra det för alla länder. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . – Varje beslut att ändra namnet på parlamentets utbytesdelegation hos det iranska parlamentet är alltför grundläggande för att inte föregås av en vederbörlig förberedande diskussion. Om namnet visar att Iran för närvarande betraktar sig som en islamisk republik skulle det kunna innebära att Europaparlamentet inte är intresserat av kontakter med Iran under en annan regim, trots att en ändring av regimen är både trolig och önskvärd. Den nuvarande regimen hotar det egna folket med dödsstraff och inskränker deras frihet samt hotar andra länder genom att utveckla kärnvapen och att vägra Israel rätten att existera. Regimen tror på allt som står i motsättning till att uppnå demokrati och mänskliga rättigheter. Att anpassa sig till den regimen är ingen lösning, inte heller att föra krig mot den. Enda sättet att förbättra situationen är om den iranska oppositionen, som delvis lever i exil i Europa, får möjlighet att sköta sitt land på normalt sätt. I väntan på detta finns det ingen som helst anledning att uppmuntra den nuvarande regimen i dess tro att den statsbildning som nu gäller är evig och en skänk från ovan. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   – Jag är helt emot talmanskonferensens förslag att ändra namnet på delegationen för förbindelserna med Iran.
Framför allt är tidpunkten illa vald. Vid en tid då Iran måste bli medvetet om att det internationella samfundet inte är berett att blunda för det hot som regimen utgör är denna gest meningslös. Dessutom skulle det vara nödvändigt att göra varje analys av detta förslag på generell basis genom att vända sig till alla länder som parlamentet utbyter delegationer med och som också har olika officiella namn jämfört med dem som används i det parlamentariska namnet.
Eftersom detta inte är fallet och eftersom jag inte förespråkar att det är vad vi bör göra, finns det ännu mindre anledning att göra ett undantag för Iran. Det enda som för närvarande utmärker Iran är att landet utmanar och hotar det internationella samfundet. Nu gäller det att inta en fast ståndpunkt. Naturligtvis gäller det att förhandla, men med bestämdhet. Att ändra namnet på den parlamentariska delegationen är inte något tecken på bestämdhet. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   – Eftersom Bulgarien, Rumänien och Österrike har begärt bistånd på grund av skadorna efter översvämningarna mellan april och augusti 2005, och eftersom jag vid andra tillfällen har stött användandet av solidaritetsfonden för att reagera på sådana katastrofer, måste jag instämma i uppmaningarna om solidaritet med dessa länder. Tankar som solidaritet, fördelning av riskerna och ömsesidig hjälp ligger till grund för sådana ärenden. De förtjänar mitt stöd. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Herr talman! När det gäller Christa Prets betänkande anser jag att det är en plattityd att säga att den kulturella mångfalden måste främjas. 
Vi har hittills koncentrerat oss alltför mycket på att främja den kulturella mångfalden, i synnerhet bland den muslimska invandrarbefolkningen, men utan att å andra sidan se till att vår egen kultur erkänns i den islamiska världens länder. Det har gått så långt att vår kultur, till och med i våra egna länder, tvingas lämna plats för deras. Den västerländska kulturen utsätts inte bara för påtryckningar genom krav på sådant som huvuddukar för lärare. De muslimska invandrarna blir också allt mer fientliga mot kristna symboler och traditioner.
Under tiden resulterar en missriktad tolerans och ideologisk mångkulturellism i att det byggs fler och fler minareter. Även vår språkkultur undermineras av skolklasser där över hälften av eleverna är utlänningar. Detta är en oroande utveckling. Jag anser inte att man i Unescokonventionen tar hänsyn till detta. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   – Parlamentet visade sitt stöd för att erkänna den kulturella mångfalden inom den internationella lagstiftningen genom att den 20 oktober 2005 i Paris anta en Unescokonvention om kulturell mångfald.
Syftet med konventionen är att främja och skydda mångfalden i kulturella innehåll och konstnärliga uttryck. Dessutom syftar den till att göra det lättare att utveckla och anta en kulturpolitik och vidta lämpliga åtgärder för att skydda och främja mångfalden av de kulturella uttrycken och att uppmuntra mer omfattande internationella kulturutbyten.
Genom konventionen fastställs på internationell nivå staternas och regeringarnas suveräna rätt att utforma och genomföra den kulturpolitik som krävs för att de ska kunna utveckla sina egna kulturella sektorer.
Genom konventionen fastställs det att kulturell mångfald förstärks av fri rörlighet för idéer, och betydelsen av tankefrihet och mediernas mångfald bekräftas på nytt. Staternas rätt att anta sin egen audiovisuella politik och att gynna sin audiovisuella industri erkänns. De allmännyttiga radio- och tv-sändningarnas viktiga roll för den kulturella mångfalden och mediernas mångfald understryks.
Därför röstade vi för förslaget. 
David Martin (PSE ),
   – Jag välkomnar detta betänkande om Unescos konvention. Den nya konventionen syftar till att underlätta utvecklingen och antagandet av kulturella principer och lämpliga åtgärder för främjande av och skydd för mångfalden av kulturella uttryck och även att stimulera bredare internationella kulturella utbyten. Konventionen erkänner att kulturell mångfald stärks genom ett fritt flöde av idéer och understryker betydelsen av tankens frihet och mediernas mångfald. Jag välkomnar det faktum att konventionen erkänner den särskiljande karaktären för kulturella varor och tjänster såsom bärare av värden och identitet och att det fastställer att de överträffar sin kommersiella dimension genom att legitimera nationella och internationella kulturella principer. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   – Detta betänkande gäller ändringsförslagen till rådets beslut 90/424/EEG, så att gemenskapens ekonomiska stöd till veterinära åtgärder inte bara gäller landlevande djur utan även vattenbruksdjur.
Dessa ändringsförslag är nödvändiga för att se till att ekonomiskt stöd erhålls från den framtida Europeiska fiskerifonden, vilket gör det möjligt för medlemsstaterna att bekämpa allvarliga sjukdomar hos tamboskap.
Ändringen av datum för ikraftträdandet enligt detta betänkande överensstämmer med ett annat ändringsförslag som föreslås i det betänkande som gäller direktivet om förebyggande och bekämpning av vissa sjukdomar hos vattenbruksdjur. Det är en mer lätthanterlig lösning än den som tidigare har lagts fram av kommissionen och därför ger jag den mitt stöd. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   – (PT) Syftet med detta betänkande är att uppdatera, arbeta om och befästa djurhälsokraven när det gäller handel med vattenbruksprodukter, inklusive förebyggande och bekämpning av vissa sjukdomar, och att därigenom öka konkurrenskraften för de europeiska vattenbruksproducenterna.
Syftet med de föreslagna lagändringarna är att förenkla och modernisera de befintliga reglerna och innovationerna inom sektorn så att den är redo för nya utmaningar.
Jag anser att de ändringsförslag till Kindermanns betänkande som har antagits förstärker kommissionens ursprungliga förslag och att de därmed ligger i linje med den nuvarande situationen i medlemsstaterna inom detta område. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström och Åsa Westlund (PSE ),
   – Vi röstade för betänkandet om övergången från analoga till digitala sändningar. Det är dock naivt att tro att övergången inte innebär ökade kostnader för konsumenterna. Övergången medför vissa kostnader, till exempel för ny utrustning. Medlemsstaterna bör dock se till att denna kostnad hålls på en acceptabel nivå. Det är viktigt att piratkopiering bekämpas, men vi är tveksamma till en fortsatt harmonisering av upphovsrätten. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark och Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   – Vi har röstat emot betänkandet om övergången från analoga till digitala sändningar eftersom vi inte anser att sådana beslut bör fattas på EU-nivå. Även i sakfrågorna har vi bestämda invändningar. Kulturell mångfald kan inte garanteras av myndigheter eller genom att skydda s.k. public serviceföretag från konkurrens. Också idén att byta tv-teknik genom dekret och politiska beslut i stället för att låta medborgarnas egna val råda motsätter vi oss. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   – Trots de kosmetiska ändringsförslag som har införts i elfte timmen och införlivandet av punkter som vi självklart håller med om avslöjas det i resolutionen mycket om EU:s verkliga avsikter när det gäller unionens så kallade samarbete med de latinamerikanska länderna.
Bland många övriga aspekter som är värda att kritiseras, och som vi förkastar, vill jag framhäva följande:
- användningen av så kallade integrationsprocesser, alltid enligt en modell som EU dikterar, som ett instrument för att främja den kapitalistiska integrationen och avregleringen av handeln till förmån för stormakterna och de stora ekonomiska och finansiella grupperna,
- skapandet av största möjliga frihandelsområden, på grundval av bilaterala och multilaterala överenskommelser, för att uppnå en nivå av avreglering av handeln som hittills har varit omöjlig att införa inom WTO,
- skapandet av ett så kallat biregionalt centrum för konfliktförebyggande som ett sätt att bana vägen för EU:s ensidiga inblandning i Latinamerika,
- slutligen den beklagliga fastlåsta hållningen, den totala bristen på fördömande av det brottsliga embargot mot Kuba och Förenta staternas extraterritoriella lagar mot landet.
Med andra ord är detta en resolution som strider mot den förklaring som framfördes i Bregenz av progressiva parlamentsledamöter från Europa och Latinamerika.
Därför har vi röstat mot betänkandet. 
Nils Lundgren (IND/DEM ),
   – Detta initiativbetänkande handlar om hur samarbetet mellan EU och Latinamerika skall utformas i framtiden. För närvarande finns en interparlamentarisk konferens, men nu vill Europaparlamentet inrätta en parlamentarisk församling med ett ständigt sekretariat.
Betänkandet i övrigt innehåller en mängd mycket dåliga förslag, inom områden där Europaparlamentet definitivt inte bör uttala sig. Bland annat ska en solidaritetsfond inrättas tillsammans med en ”Plan för Latinamerika”. Junilistan vänder sig mot detta förslag. Det är förvisso sant att en mycket stor del av Latinamerikas befolkning lever i fattigdom, men det är inte EU som är lösningen på problemet. I förekommande fall bör biståndet ges av enskilda medlemsstater eller genom FN:s organ.
Det föreslås även att de latinamerikanska regionala parlamenten snarast bör införa direkta och allmänna val till dessa, för att skapa en struktur liknande Europaparlamentets. Det ankommer självfallet på de berörda staterna att själva avgöra hur deras interparlamentariska samarbete skall organiseras.
Jag har således röstat emot betänkandet vid dagens omröstning. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   . – Latinamerika hälsades som en stormakt vid slutet av 1900-talet. Sextio år senare har den ultraliberala politiken, de institutionella bristerna och det spända förhållandet till de angränsande Förenta staterna fått konsekvenser som kan iakttas i Anderna eller i Rios kåkstäder.
Ändå är Latinamerika rikt på många sätt, till att börja med när det gäller dess invånare, som har en imponerande kultur. Därför kan Europa inte undgå att intressera sig för det.
Vi måste därför ge ”kraft åt fantasin” i förbindelserna mellan Europa och Latinamerika, eftersom den rätta modellen för förbindelserna ligger mellan en ”Kristuslik kosmopolitism” och en ”Westfalisk kosmopolitism”. Denna medelväg mellan en diplomatisk Platon och en Machiavelli finns i en ”fast humanitetsmodell”. EU måste föreslå att resurserna ska delas lika mellan de båda kusterna i den latinska världen: vatten, mat, utbildning och mediciner.
Ett ekonomiskt säkerhetsråd måste läggas till den transatlantiska församlingen, vilket föreslogs vid toppmötet i Bregenz den 25 april 2006. Finansierat genom en sorts moms på de många tjänster som tillhandahålls från rymdsatelliter och geostationära satelliter, skulle detta råd bli en framgång för partnerskapen när det gäller att leverera vatten och tillhandahålla grundläggande mediciner, utbildning och mat. Denna fasta modell som präglas av djup humanitet skulle hindra Ecuador från att invadera Spanien och barnen i Latinamerika från att behöva donera sina organ för den vanvettiga kapitalismens illegala handel. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   – Jag anser att EU:s viktigaste prioritet bör vara på regional nivå. EU har en skyldighet gentemot medborgarna i sina medlemsstater och att som medlem av det internationella samfundet spela en unik roll i sitt omedelbara inflytelseområde.
Det finns emellertid både utrymme för och behov av att utvidga detta till andra intresseområden, vilket naturligtvis inkluderar Latinamerika. Av historiska, kulturella och språkliga skäl är detta ett område med en enorm potential för att utveckla ett politiskt och ekonomiskt samarbete, och ännu viktigare, internationella förbindelser, där samarbete mellan dem som befinner sig på båda sidor om Atlanten skulle kunna bli mycket värdefullt.
Till sist vill jag ta upp en sak ur ett portugisiskt perspektiv. Medan det är Portugals skyldighet att göra Afrika till ett av de prioriterade områdena inom utrikespolitiken får vi inte förbise betydelsen av de transatlantiska banden. Portugal måste därför ge sitt fulla stöd till initiativ som den toppkonferens som ska hållas i Wien den 12–13 maj.
Jag hoppas därför att denna toppkonferens kommer att ge ett positivt resultat, i synnerhet när det gäller förhandlingarna med Mercosurländerna, en fråga för vilken jag vid flera tillfällen har visat min oro och mitt engagemang. 
José Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – När vi i år firar Portugals och Spaniens 20-åriga medlemskap i Europeiska gemenskapen, kan det vara lämpligt att framhålla hur Europeiska unionen har vunnit på den specialkunskap som dessa länder har kunnat förmedla om livet i Latinamerika. Vi skulle dessutom kunna vinna ännu mer om vi främjade undervisningen i portugisiska och spanska som viktiga världsspråk.
Jag håller med föredraganden om att vi behöver stärka banden när det gäller det ekonomiska och kulturella samarbetet med Latinamerika och jag vill i detta avseende betona vikten av förbindelserna med Brasilien, en central aktör i denna partnerskapsprocess.
Med förskräckelse noterar jag att framstegen i fråga om demokrati och frihet i Latinamerika i allmänhet trots allt inte har följts av några framsteg när det gäller att bekämpa fattigdom och sociala skillnader.
Europeiska unionen bör enligt min åsikt inte acceptera dessa flagranta kränkningar av de mänskliga rättigheterna och inskränkningarna av medborgerliga fri- och rättigheter som vi sett i Kuba och helt nyligen i Hugo Chávez Venezuela.
Jag väntar med intresse på resultatet från toppmötet i Wien och hoppas verkligen att det ska stärka banden mellan Europeiska unionen och Latinamerika. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   . – Ändringarna i fiskeprotokollet, som diskuteras i kommissionens förslag och Europaparlamentets betänkande, kommer att göra det möjligt att lägga fiskeansträngningen så att de befintliga bestånden av bläckfisk inte överutnyttjas och att kompensera flottan genom en ökning av antalet licenser för pelagiska arter och tonfisk.
Dessa ändringsförslag hindrar inte integreringen av fartyg som seglar under de nya medlemsstaternas flagg, samtidigt som en fortsatt tillgång kan garanteras för gemenskapens fiskefartyg som av tradition följer detta avtal. Därför stöder jag detta betänkande. 
Johannes Blokland (IND/DEM ),
   . – Kommissionens sätt att sköta sina finanser under budgetåret 2004 ger mig och Bastiaan Belder tillräckliga skäl för att kräva att beviljandet av ansvarsfrihet skjuts upp. Först och främst måste det vara fullständigt klart vad kommissionen tänker göra åt problemen med den ingående balansen. För det andra är det inte önskvärt att det ska förekomma några förseningar vid inrättande, tillämpning och upprätthållande av normerna för intern kontroll. För det tredje måste kommissionen lägga fram en strategiplan som omfattar ett måldatum för att kunna arbeta mot en positiv revisionsförklaring. För det fjärde ligger antalet utestående förskottsbetalningar på en ohållbart hög nivå. Vi har inte förstått hur eller när kommissionen tänker lösa det här problemet. Avslutningsvis övergår det vårt förstånd att Grekland, en medlemsstat, fortfarande får maximalt jordbruksstöd trots att det landet under mer än tio års tid inte har uppfyllt kravet att fullt ut införa det integrerade administrations- och kontrollsystemet för vissa stödsystem inom gemenskapen. 
Mario Borghezio (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag har begärt ordet för att förklara min röst: Jag röstade nej till att bevilja ansvarsfrihet för Europaparlamentets budget, eftersom jag anser att beslutet som tagits om de frågor som dykt upp när det gäller byggnaderna i Strasbourg bagatelliserar ärendet. En fråga som denna, som är så nära knuten till parlamentets byggnader i Strasbourg, kan inte längre begravas i det interna administrativa pappersarbetet. Jag har hört att talmannen i vederbörlig ordning har skickat ett brev till staden Strasbourg.
När det gäller den grundläggande principen om öppenhet som förstärker EU:s institutioner, föreslår jag att en tillfällig undersökningskommitté omedelbart inrättas för att utreda alla omständigheter kring hyreskontrakten för byggnaderna i Strasbourg och vem som ligger bakom företaget Erasmo. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ),
   . – Min kollega Johannes Blokland och jag har röstat nej till att bevilja ansvarsfrihet för Europaparlamentets talman för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2004.
Europaparlamentets flyttning till Strasbourg möter ingen förståelse bland väljarna, trots att Europaparlamentet hanterar konsekvenserna av ett beslut som togs av Europeiska rådet. Vi anser att överdebiteringen, som uppgår till 10 procent av den årliga hyran, bör återkrävas av staden Strasbourg. Detta är ett absolut krav för att kunna bevilja ansvarsfrihet. 
Glyn Ford (PSE ),
   – Jag röstade nej till att bevilja ansvarsfrihet för parlamentets budget, inte på grund av problem med förvaltningen av parlamentet, utan på grund av påståendena om att parlamentet och därmed Europas folk har blivit lurade av staden Strasbourg. Vi har orimligheterna av John Majors uppgörelse 1992 under det dåvarande brittiska ordförandeskapet som gav Tyskland erkännandet av Kroatien och de tiotusentals dödsfall i det inbördeskrig som var en följd av detta. Storbritannien ställde sig utanför det sociala protokollet och hotade därmed att förvägra Storbritanniens befolkning en anständig social standard innan Tony Blairs Labour-regering kom som en välkommen räddning, och på Frankrikes enträgna begäran dömdes parlamentet till att för evigt resa till Strasbourg till en kostnad av 400 miljoner euro per år och den brottsliga ineffektivitet som detta är förenat med. Nu får vi till råga på allt veta att staden Strasbourg kanske har använt beslutet för att utnyttja sitt monopol för att lura Europas folk. 
Fernand Le Rachinel (NI ),
   – Markus Ferbers betänkande om ansvarsfrihet för Europaparlamentets budget för budgetåret 2004 är i grunden oärligt.
Genom att utnyttja Strasbourgmotståndarnas nya offensiv, lanserad av den anglosaxiska lobbyn, går Markus Ferber utöver sin roll som föredragande för att slugt framträda som motståndare till Strasbourg.
Nej, Europaparlamentet kan inte besluta om var det ska ha sitt säte. Det är ett enhälligt beslut som ska tas av stats- och regeringscheferna, vilket står inskrivet i de europeiska fördragen sedan Amsterdamfördraget 1999.
Nej, varken Strasbourg eller Frankrike är beredda att gå med på att ge upp det de har för något osäkert alternativ, det vill säga gå med på att Europaparlamentet flyttas till Bryssel i utbyte mot ett europeiskt tekniskt institut. Varför inte upprätta ett europeiskt center för gerontologi?
Samtidigt som vissa personer vill att Frankrike och Nederländerna på nytt ska rösta om den inte längre gällande EU-konstitutionen, ägnar sig andra åt önsketänkande och vill göra sig av med Europaparlamentets bas i Strasbourg, vilket är ett flagrant brott mot fördragen.
Vi kommer med bestämdhet att opponera oss mot detta, inte bara för Frankrikes skull, utan även för Europas folk. 
David Martin (PSE ),
   – Jag röstade nej till detta betänkande för att ge budgetkontrollutskottet mer tid att utreda den eventuella överdebiteringen av parlamentets byggnader i Strasbourg. Det är absolut nödvändigt att vi gör en fullständig utredning av denna i högsta grad otillfredsställande situation. Parlamentet måste göra allt som ligger i dess makt för att trygga skattebetalarnas pengar. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . – Sedan 1999 har inga nederländska parlamentsledamöter anslutit sig till pensionsfonden. Dels därför att de som ansluter sig till fonden är berättigade till två pensioner och dels därför att pensionspremien till stor del, om inte helt och hållet, i praktiken finansieras av Europaparlamentet. Det är extremt irriterande att parlamentet ska dra på sig de underskott som redan har uppkommit på grund av dålig förvaltning av parlamentsledamöternas pensionsfonder. På så sätt blir det skattebetalarna som får stå för notan för bristen på ansvar hos de personer som valts att representera dem och vars huvudsakliga intresse verkar vara att sträva efter en orimligt hög ekonomisk ersättning.
Det är nästan ännu mer irriterande att budgetkontrollutskottet till stor del tagit bort den berättigade kritiken mot redogörelsen för vad som hände i samband med pensionsfonden, något som fanns med i den ursprungliga versionen av Markus Ferbers betänkande. Därmed har ledamöterna av detta utskott misslyckats kapitalt i sin övervakningsroll, och det är skälet till att jag kommer rösta nej till att bevilja denna ansvarsfrihet. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . – I veckan blev det allmänt känt att Europaparlamentet med största sannolikhet under 25 års tid felaktigt har överdebiterats för hyran för användningen av byggnaderna i Strasbourg. Detta var skäl nog att skjuta upp godkännandet av årsredovisningarna tills denna fråga blivit ordentligt utredd. Detta är inte mer än rätt.
Samtidigt utspelar sig ett liknande scenario i Regionkommittén. Även här har det förekommit ekonomiska oegentligheter och en utredning är på gång. Därför förstår jag inte varför en majoritet nu verkar vara beredd att godkänna dessa årsredovisningar, trots att utredningen om bedrägeri fortfarande pågår, vilket innebär att alla fakta inte på långa vägar har offentliggjorts. Det faktum att en majoritet av ledamöterna i budgetkontrollutskottet har avvisat tanken på en utfrågning om oegentligheterna i Regionkommittén ser jag som något mycket oroväckande.
Det verkar nu som om Europaparlamentet endast gör invändningar mot ekonomiska oegentligheter när det handlar om parlamentets egna pengar. Detta handlar om medel som alla EU:s medborgare tillsammans måste uppbåda i syfte att utföra nödvändiga uppgifter. Dessa medel bör inte slösas bort. Jag kommer därför att rösta nej till godkännande av Regionkommitténs årsredovisningar. 
David Martin (PSE ),
   – Jag röstade ja till att bevilja ansvarsfrihet för ombudsmannen. Som ledamot av framställningsutskottet uppskattar jag ombudsmannens arbete och anser att han utför sina uppgifter effektivt och omsorgsfullt. 
Glyn Ford (PSE ),
   – Som parlamentets representant i ministerrådets rådgivande kommission om rasism och främlingsfientlighet från 1994 till 1999 bidrar jag till debatten som delvis ansvarig för grundandet av det europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet.
Jag har inga allvarliga invändningar mot Umberto Guidonis betänkande om detta övervakningscentrum, men jag vill lägga fram förbehåll om för det första underfinansieringen av detta centrum jämfört med de många andra centrum som enligt min mening inte är lika viktiga för Europas folk såsom översättning och utbildning. För det andra är åtagandet att utvidga ansvarsområdet till mänskliga rättigheter utan ytterligare finansiering så gott som omöjligt för en redan så svår uppgift.
Jag tror inte att dessa händelser är skilda från politiken i denna institution. Vissa sympatiserar med rasister och främlingshatare, medan andra tar alldeles för lätt på problemet. Jag förstår inte hur de kan göra det mot bakgrund av den ökande rasismen inom fotboll, vare sig det är i Italien, Spanien eller någon annanstans, valframgångarna för extremhögern i Frankrike, Belgien, Italien och Danmark samt det hotande genombrottet i de lokala valen i Storbritannien den 4 maj för vår egen version av Le Pens , nämligen British National Party. 
David Martin (PSE ),
   – Jag röstade för ansvarsfrihet för Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet (EUMC). Av betänkandet framgår klart att centrumet använde de befintliga resurserna på ett genomtänkt sätt. Det ökande antalet rasistiska politiska partier och den rapporterade ökningen av rasistiska händelser gör det emellertid i hög grad motiverat att öka anslagen till centrumet. 
David Martin (PSE ),
   – Jag röstade för ansvarsfrihet för Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet (EUMC). Mot bakgrund av det uppenbarligen ökande inflödet av narkotika och det tilltagande missbruket i framför allt vissa av Europas sämst ställda samhällen vill jag emellertid att centrumet ser till att bli mer synligt och tydligare visar sin vilja att ta itu med problemen. 
David Martin (PSE ),
   – Jag röstade för ansvarsfrihet för Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMEA). Jag anser att myndigheten kan göra betydande insatser för att se till att nya och tillförlitliga läkemedel kommer ut på marknaden utan alltför mycket dubbelarbete från de enskilda medlemsstaternas sida. 
José Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – Kap Verde har föregått med gott exempel när det gäller demokrati, goda styrelseformer och respekt för de mänskliga rättigheterna, och de historiska, sociala, politiska, kulturella och geografiska banden med Europeiska unionen är starka. Detta placerar landet i en unik, strategiskt viktig position för utvecklingen och fördjupningen av relationerna mellan Europeiska unionen och Afrika. Kap Verde ger stabilitet och säkerhet åt Europeiska unionens ytterområden.
Trots att det utgör Europeiska unionens sydöstra gräns i Atlanten har Kap Verde inkluderats i program som varken återspeglar landets faktiska närhet eller dess identifiering med gemensamma värderingar som till exempel rättsstatsprincipen, främjandet av goda grannförbindelser och principerna om marknadsekonomi och hållbar utveckling.
Myndigheterna och det största oppositionspartiet i Kap Verde har utvecklat kontakter i syfte att få särskild status eller ett partnerskap med Europeiska unionen. Landets integration i grannskapspolitiken kan visa sig vara ett viktigt steg i denna riktning. Det skulle också vara en viktig markör för en grannskapspolitik som skulle utarmas om den enbart fokuserades på Europeiska unionens södra och östra gränser.
Jag välkomnar antagandet av ändringsförslagen 36 och 38. 
David Martin (PSE ),
   – Jag röstade för ansvarsfrihet för Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA). Det ökande antalet larmrapporter om farliga livsmedel gör att myndigheten har en mycket viktig uppgift när det gäller att garantera såväl livsmedelssäkerheten som konsumentförtroendet för livsmedelskedjan. 
James Elles (PPE-DE ),
   – Jag och mina brittiska konservativa kolleger har röstat emot Europaparlamentets betänkanden om ansvarsfrihet för budgeten, eftersom revisionsrätten för elfte året i följd inte har kunnat ge en positiv revisionsförklaring om EU:s samlade räkenskaper. De konservativa ledamöterna anser att kommissionen skyndsamt måste ta itu med detta. Det måste råda nolltolerans i samtliga fall av bedrägeri och oegentligheter, och tre områden är särskilt viktiga:
För det första måste de nya redovisningssystemen från januari 2005 övervakas noggrant i syfte att se till att deras redovisningsstandarder håller högsta internationella klass.
För det andra måste de personer som anmäler missförhållanden, s.k. whistle blowers, inte endast få sina rättigheter ordentligt tillvaratagna utan också uppmuntras att träda fram.
För det tredje gällde den för revisorerna mest bekymmersamma frågan de 80 procent av budgeten som används i medlemsstaterna. Kommissionen ansvarar för hur samtliga EU-medel används, men i praktiken har beslutsbefogenheterna delegerats till utbetalande organ i medlemsstaterna. Enligt det förslag som revisionsrättens ordförande har lagt fram måste målet vara att den allmänna regel införs som innebär att medlemsstaterna ansvarar för dessa utgifter. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Detta betänkande visar att de finansiella aktörerna allt mer styr över realekonomin. Det primära målet med de presenterade åtgärderna är att ändra den juridiska strukturen för företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) och deras investeringar för att öka den gränsöverskridande handeln med investeringsfonder. Avsikten är också att undanröja alla hinder, inklusive skattehinder, för att kunna maximera lönsamheten för dessa fonder, inklusive fusioner av fonder.
För att underlätta denna handel och öka konkurrensen planerar man att harmonisera prospekten och reglerna för konsumentskydd. Betänkandet syftar också till att vidga området för investeringar i överlåtbara värdepapper, vilket kommer att leda till större risker för investerare.
Förslaget handlar om att föra EU:s modell för finansmarknaderna och investeringsfonderna närmare den amerikanska, vilket är en del av offensiven i riktning mot en ekonomisk globalisering. Det kommer inte som någon överraskning att pensionsfonderna står högst på prioriteringslistan.
Detta lukrativa system, som suger sista droppen ut tillverkningsekonomin och trampar på de rättigheter som förvärvats av många arbetstagare, maximerar bankernas och förvaltningsbolagens vinster, medan riskerna för finansiella och ekonomiska kriser ökar. Därför röstade vi nej. 
Peter Skinner (PSE ),
   – Ledamöterna i Europaparlamentets labourgrupp (EPLP) stöder föredragandens allmänna strategi som är inriktad på en balans mellan behovet av en rättslig ram och marknadens behov. Ledamöterna i Europaparlamentets labourgrupp kan inte hålla med om att direktivet måste ingå som ett Lamfalussy-liknande direktiv, vilket föreslogs i ändringsförslag 6. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Betänkandet som ligger framför oss är en del av Lissabonstrategins nyliberala agenda. I betänkandet föreslås att statligt stöd ska ses som ett undantag och man kräver ytterligare åtgärder för att avreglera, garantera konkurrensen, underlätta tillgången till kapital, uppmuntra entreprenörsandan samt avlägsna hinder för både arbetstagare och forskare. Betänkandet innehåller också krav på en gemensam invandringspolitik som kan passa dessa ändamål, inte minst när det gäller rekrytering inom området informations- och kommunikationsteknik (IKT). Samtidigt uppmuntras offentlig-privata partnerskap och stödet till små och medelstora företag döms ut som ineffektivt. Och allt detta i innovationens namn!
Å andra sidan främjar betänkandet en strategi för övergripande mål, särskilt för statligt stöd, definierade på gemenskapsnivå, återigen i den så kallade innovationens namn. Syftet med denna process, som också utgör en del av Bolognaprocessen, är att universitet och skolor ska uppfylla de stora multinationella företagens grundläggande behov genom att ”utbilda” en homogen arbetskraft i informationsteknik och i de språk som kan underlätta yrkesmässig och geografisk rörlighet samt yrkesmässig flexibilitet, samtidigt som kunskap och forskningsresultat kommersialiseras. Därför röstade vi nej. 
Glyn Ford (PSE ),
   – Jag lade ned min röst, eftersom jag anser att den skillnad som i praktiken görs i betänkandet mellan vetenskapliga upptäckter och innovation betyder att man varken har förstått innebörden av vetenskapliga rön eller deras ekonomiska konsekvenser. Om vi ska kunna konkurrera på det högteknologiska innovationsområdet och därefter, sedan innovationerna genomförts, höja vår prestanda från den nuvarande sorgligt låga nivån i jämförelse med våra konkurrenter, måste EU i förekommande fall stödja innovation med hjälp av offentliga medel. Sophia in 't Veld håller i sitt betänkande inte med om den analys där konsekvenserna av en begränsning av det statliga stödet lyfts fram, vilket jag anser orimligt. Därför kan jag inte stödja det. 
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
   – Herr talman! Gary Titleys betänkande är ett positivt steg mot ökad trafiksäkerhet. När det gäller eCall, som kommer att rädda liv på EU:s vägar och minska antalet allvarliga olyckor, kommer relationen mellan den föreslagna åtgärdens kostnad och de fördelar den medför att bli mycket positiv. Vår reaktion på den allt intensivare trafiken måste bli förbättrad passiv och aktiv trafiksäkerhet. Som ett led i det världsberömda initiativet om e-säkerhet är eCall en prioriterad åtgärd inom ramen för ett program som bland annat innefattar system för avancerat förarstöd, filavvikelsevarning och ett system för kollisionsdämpning. Införandet av Galileosystemet är ytterligare en förbättring av denna toppmoderna teknik som kommer att effektivisera vägtransporterna i Europa. eCall kommer att skydda de hundratals miljoner medborgare som varje år reser utomlands med bil. Därför röstade jag ja till betänkandet om att göra eCall tillgängligt för medborgarna. 
Richard Corbett (PSE ),
   – Jag har med förtjusning röstat för min kollega Gary Titleys förtjänstfulla initiativbetänkande. Han föreslår i betänkandet ett alleuropeiskt automatiskt nödsamtalssystem. Om en trafikolycka inträffar innebär eCall-utrustningen i fordonet att ett nödsamtal automatiskt kommer att sändas direkt till närmaste larmcentral med detaljerad information om platsen för olyckan. Utryckningstiden kommer därmed att förkortas avsevärt, och fler skador kommer att kunna behandlas under den mycket viktiga ”gyllene timmen” omedelbart efter olyckan.
Fördelen med systemet är att det kommer att bidra såväl till att rädda liv som till att förkorta den tid som uppstår till följd av trafikstockningar, liksom till att effektivisera vägtransporterna i Europa genom att de externa kostnaderna sänks.
Det är ett utmärkt exempel på fördelarna med åtgärder på EU-nivå och ett komplement till det gemensamma larmnumret 112, som jag var med om att föreslå när jag för många år sedan var lägre statstjänsteman. 
Brigitte Douay (PSE ),
   . – Jag stöder bestämt rekommendationerna i Gary Titleys betänkande om att bygga ut eCall åt medborgarna i EU-25. Detta arrangemang är faktiskt en nyckelfaktor för en förbättrad trafiksäkerhet.
I händelse av en olycka är utryckningstiden – både när det gäller att säkra olycksplatsen och undsätta offren – den viktigaste faktorn för att begränsa de mest tragiska konsekvenserna. Det inträffar mer än 40 000 tragiska dödsolyckor varje år på Europeiska unionens vägar.
Detta system, som skulle göra det möjligt att rädda 2 500 liv varje år, måste helt klart få stöd av de offentliga myndigheterna i alla länder och krävas av medborgarna, som vill ha säkrare vägar.
Det är därför beklagligt att vissa medlemsstater – som till exempel Frankrike, där trafiksäkerheten trots allt har förklarats vara en viktig nationell angelägenhet – är försenade med att införa eCall åt medborgarna. Låt oss hoppas att antagandet av Gary Titleys betänkande och den publicitet som det kommer att få i Europeiska unionen kommer att påskynda införandet av detta nödvändiga system för intelligenta bilar i alla medlemsstater. 
Nils Lundgren (IND/DEM ),
   – Det är viktigt att prioritera trafiksäkerhetsfrågor och att arbeta för att antalet dödsoffer i trafiken minskar. Det finns därmed goda skäl för medlemsstaterna att överväga att inrätta den fordonsbundna nödsamtalstjänsten eCall. Jag ser dock ingen anledning till att EU-parlamentet och EU-institutionerna skall uppmana medlemsstaterna att underteckna samförståndsavtalet om eCall. Medlemsstaterna skall ta ställning till detta utan politiska pekpinnar från EU-institutionerna. Införandet av eCall är förknippat med kostnader och tekniska harmoniseringar. Det måste vara upp till respektive medlemsstat att bedöma vilka trafiksäkerhetsåtgärder som är mest angelägna, realistiska och prioriterade. Jag har därmed valt att rösta nej till detta betänkande. 
David Martin (PSE ),
   – Betänkandet innebär att ett nytt system införs, där räddningstjänsten med hjälp av digital teknik och satellitteknik larmas i omedelbar anslutning till att en trafikolycka inträffat. Det nya systemet, som innebär att närmare 2 500 liv i Europa kan räddas varje år, bör installeras i alla nya bilar från 2009.
Genom den stöt som uppstår vid en kollision aktiveras en sensor som via det Europatäckande larmnumret 112 sänder information om olycksplatsen, bilens hastighet och bilägaren till närmaste polismyndighet, brandstation och sjukvårdsinrättning.
Jag välkomnar betänkandet, eftersom det kommer att innebära räddningen för de hundratals trafikolycksfallsoffer som sitter fastklämda i sina bilar och är alltför svårt skadade för att komma åt sina mobiltelefoner. Trots att det intelligenta systemet för bilar kommer att kosta 4 miljarder euro kommer det i slutändan att innebära en besparing på 26 miljarder euro i kostnader för olyckor och trafikstockningar i Europa.
Det intelligenta systemet för bilar kan enligt kommissionen bidra till att antalet olyckor med dödlig utgång minskas med ända upp till 15 procent. 
Edite Estrela (PSE ),
   . – Jag röstade emot betänkande (A6-0074/2006) av Mavrommatis om främjande av flerspråkighet och språkinlärning inom Europeiska unionen. I ett Europa som bygger på samexistensen mellan olika samhällen är det centralt att medborgarna har de nödvändiga kunskaperna för att kunna kommunicera effektivt med varandra och därmed stärka rörligheten inom Europeiska unionen. Det är fel att tilldela vissa språk en privilegierad status utan att andra faktorer tas med i beräkningen.
Skapandet av ett ”flerspråkigt” samhälle där varje medborgare har möjligheten att åtminstone lära sig två främmande språk, förutom sitt modersmål, kommer att stärka banden mellan medborgarna i de olika medlemsstaterna. Det är dock viktigt att detta inte görs till priset av en devalvering av de nationella språken. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Vi röstade emot, eftersom flerspråkigheten inte beaktas tillräckligt i alla dess praktiska tillämpningar. Man vidtar åtgärder som kan leda fram till en förteckning över de språk som ska väljas ut. Det är förfärligt att förslagen om att öka antalet språk, inklusive invandrarspråk, förkastades.
För att citera kommissionen: EU:s institutioner borde försöka hitta en balans mellan flerspråkighetens kostnader och fördelar.
Uttalandet gjordes efter en rad upprepade exempel på diskriminering i samband med användning, översättning och tolkning av EU:s officiella språk, och efter avskedandet av dussintals lärare som arbetat i kommissionens tjänst. Detta ökar vår oro när det gäller behovet av att lansera flerspråkighet som ett av Europeiska unionens kulturella värden.
Vi förordar därför ett interinstitutionellt avtal med en skriven rättslig ram för EU:s språkanvändning. Ett sådant avtal bör respektera den kulturella och språkliga mångfalden, eftersom språket är det mest direkta kulturella uttryck vi har. Det bör också garantera lika behandling av alla officiella språk och därmed sätta stopp för förslaget om åtskillnad mellan ”officiellt språk” och ”arbetsspråk”, som har lett till att vissa språk har diskriminerats, till exempel portugisiskan. 
Nils Lundgren (IND/DEM ),
   – Junilistan har tidigare i detta parlament påpekat – och gör det igen – att medlemsländerna har ett exklusivt ansvar för undervisningens organisation och utbildningssystemens innehåll. I de båda resolutionerna som nu behandlas försöker Europaparlamentet oblygt att gå in på språkundervisningen och utbildningssystemens anpassning till bland annat ny teknik och digitalisering. Jag röstar därför ”nej” till de två resolutionerna.
Dock hyser jag förståelse för att medlemsstaterna kan behöva diskutera sinsemellan en del frågor som till exempel konsekvenserna av övergången från analoga till digitala sändningar. Som vanligt går dock Europaparlamentet i sina förslag alltför långt i sin ambition att utveckla politikområden på EU-nivå inom alla möjliga ämnesområden. Jag tror att man i ministerrådet bäst finner ut hur långt man behöver gå inom samarbetet på ovannämnda område. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   . – Att reagera på standardiseringen av EU:s språk, där engelskan är den populäraste fonetiska soppan, med en form av flerspråkighet som Europeiska unionen skulle må bra av att själv praktisera, är gott och väl.
Fransmännen, som får höra Jean-Claude Trichet tala engelska i Europaparlamentet, och tyskarna, som trots att de utgör 30 procent av Europeiska unionens befolkning, får se användningen av tyska inom Europeiska unionen minskas till 14 procent, kan enbart ge sitt samtycke till stödet för flerspråkighet. Det är inte EU:s uppgift att bidra till förstörelsen av den språkliga mångfalden.
Sett ur den synvinkeln gör katalanerna en del förnuftiga kommentarer. Det katalanska språket, som med fler än 15 miljoner användare används i större utsträckning än finska, danska, lettiska eller till och med nederländska, får inte försummas av Europaparlamentet.
De katalanska, occitanska eller bretonska språken utgör en del av de många rötterna i det franska kulturträdet. Det samma kan sägas om det träd som symboliserar den spanska identiteten. Ställda inför de anglosaxiska globaliseringsvindarna behöver dessa nationella träd alla sina djupa kulturrötter för att inte blåsa omkull.
Det stämmer att vi, de franska parlamentsledamöterna i Europaparlamentet, om några år skulle behöva kräva vår rätt som minoritet att tala vårt regionala språk, om det inte vore för kravet på flerspråkighet. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . – I Manolis Mavrommatis betänkande granskas en av nyckelfaktorerna när det gäller att utbilda EU:s medborgare, nämligen språkfärdigheter.
Framtidens Europa behöver medborgare som är redo att besvara utmaningarna från det kunskapsbaserade samhället. Därför är det mycket viktigt att de kan kommunicera på åtminstone två språk utöver sitt modersmål.
Jag anser därför att det är nödvändigt att införa en indikator för språklig kompetens för att på så sätt täcka den nuvarande bristen på konkreta uppgifter om EU-medborgarnas språkfärdigheter. Det är dock oacceptabelt att vissa språk gynnas på bekostnad av andra, inte minst portugisiskan, som talas av 200 miljoner människor och är Europeiska unionens tredje största språk i världen.
Förutom språkfaktorn finns det också en oroväckande politisk faktor i det betänkande vi har framför oss, nämligen att Europeiska unionen fokuserar mer på sig själv än på världen omkring, och vi ser också ett Europa som värderar sina språk utifrån intern befolkningsstatistik, vilket mycket väl kan vara en fördel för vissa men är politiskt oacceptabelt om vi ser till Europeiska unionens grundprinciper.
Av dessa skäl röstade jag emot Manolis Mavrommatis betänkande. 
José Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – Vidgade språkkunskaper ger ett mervärde åt individer och är ett viktigt verktyg för en ömsesidig förståelse mellan länder, samhällen och kulturer. Med andra ord är det avgörande för Europeiska unionen att arbeta enligt mottot ”förenade i mångfalden”.
Att det saknas uppgifter om medborgarnas språkfärdigheter betyder att det behövs ett system som kan mäta utvecklingen mot de mål som slogs fast på Europeiska rådets möte i Barcelona när det gäller att utveckla det europeiska utbildningssystemet till ett centrum för kvalitet i världsklass.
En europeisk indikator för språklig kompetens kan bli ett värdefullt verktyg för att erhålla pålitliga data om EU-medborgarnas språkfärdigheter, underlätta utbytet av god praxis och ge nya impulser till språkundervisningen.
Jag anser det vara centralt att EU:s språkpolitik inte återspeglar ett trångsynt Europa. I detta avseende vill jag upprepa behovet av att föra in idén om ett språk i Europeiska unionens kommunikation med resten av världen i denna debatt. Engelska, spanska, portugisiska och franska, i den ordningen, och i viss utsträckning tillsammans med tyska och italienska, är särskilda medel för kommunikation med resten av världen, och som sådana förtjänar de Europeiska unionens prioriterade stöd och uppmuntran. 
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
