Parlamentets användning av unionens symboler (ny artikel 202a) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Carlos Carnero González, för utskottet för konstitutionella frågor, om att i Europaparlamentets arbetsordning införa en ny artikel 202a om parlamentets användning av unionens symboler.
Carlos Carnero González
föredragande. - (ES) Herr ordförande, det beslut som föreslås kammaren i mitt betänkande är framför allt politiskt, i ordets rätta bemärkelse. Det formella beslut som vi står i begrepp att fatta utgör, även om det är högst relevant, bara en liten del av det hela.
Vi står i själva verket i begrepp att ändra vår arbetsordning för att ge officiell status åt någonting som redan är verklighet, någonting som unionens olika institutioner har gjort i åratal. Jag skulle vilja påminna ledamöterna om detta.
Vi förslår att kammaren ska använda unionsflaggan i alla sina möteslokaler och vid de mest formella tillfällena, till exempel vid konstituerande sammanträden och besök av statschefer. Vi föreslår också att unionens hymn ska spelas vid dessa tillfällen, att mottot ”Förenade i mångfalden” ska finnas på alla våra skriftliga dokument och att Europadagen ska firas.
Herr ordförande! Även om ni var för idén, föreslår vi inte att euron ska användas som symbol. Vi anser trots detta att euron är ett mycket bra verktyg, ett fantastiskt instrument som utan tvivel hjälper oss att hantera den internationella finanskrisen. Var skulle vi stå utan euron? Vi skulle än en gång ha befunnit oss i en plågsam situation av konkurrensbetonad devalvering som skulle ha tvingat ned vår realekonomi på knäna inför den internationella finansspekulationen.
Den viktigaste aspekten av mitt betänkande är det politiska budskapet till medborgarna. Det budskapet är väldigt tydligt: unionens symboler lever i högönsklig välmåga inom den institution som på ett mer direkt sätt än någon annan representerar de 500 miljoner invånarna i våra 27 medlemsstater. Detta innebär att den konstitutionella processen, som lanserades 2002 i samband med Europeiska konventet, lever vidare trots många och stora hinder och motgångar.
Konventet, som jag och flera andra av de närvarande ledamöterna hade äran att delta i, ställde sig inte det minsta tveksamt till att för första gången inkludera EU:s symboler i unionens primärrätt. Detta innebar ett lyckligt slut på den märkliga situation där det viktigaste regelverket inte erkände det som allmänheten sedan länge accepterat: symbolerna.
Beslutet i det fallet togs enhälligt, och ingen ifrågasatte det under ratificeringsprocessen: tvärtom var det en av de bestämmelser som välkomnades mest av dem som stöder Europa. Därför måste jag säga att det kom som en stor överraskning när den regeringskonferens som antog Lissabonfördraget beslutade att de europeiska symbolerna inte skulle nämnas alls i detta dokument.
Vi kan faktiskt, genom vårt beslut i dag, rätta till det felet. Vi ändrar naturligtvis inte i primärrätten, men vi kan dra vårt strå till stacken och ta ett steg närmare en formalisering av unionens symboler inom den institutionella ramen.
Symboler är ett uttryck för ett gemensamt mål och gemensamma värderingar. I fallet med Europa är det en önskan om att bygga en union av och för alla medborgare som vill ha enighet, frihet, demokrati, rättvisa, jämlikhet och solidaritet - europeiska värderingar som vi också betraktar som universella.
Symbolerna hjälper oss också att fastställa vilka vi är och vilka vi vill vara i relation till resten av världen, som känner igen oss på dessa symboler. Vem har till exempel inte känt sig stolt över att få representera unionen iförd valobservatörsvästen?
Dessutom hjälper symbolerna oss att minnas var vi kom ifrån den dagen då vår berättelse om enighet, tillväxt och frihet tog sin början.
Det som parlamentets ordförande sa i Madrid för några dagar sedan om ungdomar och historia hänger mycket ihop med symboler. Vi måste påminna unga människor om var vi kommer ifrån, vilka vi är och vart vi är på väg. Symboler framför detta budskap snabbt och tydligt. De splittrar oss inte, utan enar oss. Detta är inte bara en stor dygd, utan mer än någonting annat en enorm fördel.
Herr ordförande! Den underbare författaren Aldous Huxley har sagt att det viktigaste inte är erfarenheten, utan vad man gör med erfarenheten. Samma sak kan sägas om symboler. Flaggan är inte avsedd att vara en ikon, utan att användas i vårt vardagsliv för att stärka den enighet som vi är kända för.
József Szájer
för PPE-DE-gruppen. - (HU) Herr ordförande, jag besökte Kiev nyligen, och det gick knappt att se det ukrainska utrikesdepartementets byggnad eftersom den hade dekorerats med en europeisk flagga som täckte tre våningar. Om denna symbol kan respekteras och äras på det sättet utanför Europeiska unionen, är jag säker på att vi inom unionen också kan behandla symbolerna med respekt. På den här punkten skulle jag vilja rätta min kollega, som har sammanställt ett utmärkt betänkande. Regeln om Europeiska unionens symboler är i nuläget en del av gemenskapens regelverk, av den europeiska lagstiftningen: flaggan med tolv stjärnor på blå bakgrund, hymnen som bygger på Ode till glädjen, stats- och regeringschefernas möten som pågår sedan länge, till och med Europaparlamentets säte i Strasbourg, och naturligtvis våra möten i Strasbourg. I nuläget finns det inget tomrum i regelverket, eftersom det finns regler för Europeiska unionens symboler, vare sig de tas upp i Lissabonfördraget eller inte.
Samtidigt har detta betänkande det viktiga syftet att reglera hur vår institution, Europaparlamentet, hedrar vår fana. Det är min övertygelse att känslan av identitet, av var vi hör hemma, är mycket viktig. Vi talar ofta om att våra medborgare inte förstår vårt komplicerade Europa. Symbolerna är ett sätt att angripa det problemet och hjälpa dem att känna sig närmare Europeiska unionen. Många, många människor är fästa vid de här symbolerna och hedrar och respekterar dem, och jag är säker på att det är av stor betydelse även för oss engagerade européer här i parlamentet att införa en regel för hur vi använder Europeiska unionens symboler inom vår egen institution. Tack för att ni lyssnade.
Costas Botopoulos
Herr ordförande! Varför är det så förfärligt viktigt att vi gör sådana ansträngningar och håller den här debatten om Europeiska unionens symboler, särskilt nu? Jag tror att det finns två anledningar. Först och främst måste vi inom Europaparlamentet, genom vårt sätt att sköta våra dagliga uppgifter, visa att EU handlar om mer än bara lagtexter. Låt mig få påminna er om att symbolerna, precis som föredraganden har sagt, har sitt ursprung i det konstitutionella fördraget. Man gjorde ett försök att institutionalisera dem, men det är mycket betydelsefullt att vi här i dag fortsätter ansträngningen att hålla dem vid liv. Varför? Därför att de råkar visa att Europa inte är uppbyggt på bristfälliga lagtexter, som är nödvändiga men svåra att förstå för de olika nationerna. Det råkar vara så att de - och tänk så bra det fina grekiska verbet passar in här - symboliserar någonting annat, nämligen ett politiskt projekt, en idé om Europa. I den bemärkelsen anser jag att de måste hållas vid liv, i synnerhet i dag.
Den andra anledningen har att göra med vad symbolerna döljer, symbolerna bakom symbolerna: det vill säga idén om EU:s gemensamma agerande utifrån dess värderingar. Det är vad symbolerna är - ett gemensamt agerande utifrån värderingar som vi behöver känna till nu mer än någonsin.
Så om vi tänker oss att den kris som vi alla går igenom - och då talar jag inte bara om den ekonomiska krisen utan också om Europas aktuella institutionella och moraliska kris - är en symbol för dessa svåra tider, så menar jag att EU:s respons måste bli att agera gemensamt. Det betyder att vi skulle kunna göra framsteg tillsammans.
Jag tror inte att det finns något mer passande, och samtidigt inte heller något bittrare exempel än situationen på Island i dag. Landet tillhör inte EU, men det är så tilltufsat av den ekonomiska stormen att befolkningen börjar undra om de inte faktiskt borde vara en del av ”idéernas Europa”.
Anneli Jäätteenmäki
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr ordförande! Europeiska unionens symboler är ett sätt att högtidlighålla den enighet som vi har uppnått och som vi hoppas kunna förstärka. Symboler som EU-flaggan, hymnen och mottot används redan i stor utsträckning vid officiella evenemang och inom alla medlemsstater.
Den europeiska flaggan och hymnen, som vi alla känner så väl till i dag, antogs vid Europeiska rådets möte i Milano 1985. Då hade flaggan redan funnits i 30 år. Flaggan ska representera perfektion, komplementaritet och solidaritet samt symbolisera Europas enighet. Mottot ”Förenade i mångfalden” är den nyaste av symbolerna. Det har sitt ursprung i ett initiativ från Europaparlamentet och kan numera ses som en definition av det europeiska projektet.
Under gårdagens plenarsammanträde sa Ingrid Betancourt från Latinamerika och Frankrike att hon drömmer om ett Latinamerika som kan samarbeta och vara så enat som Europeiska unionen. Det är tydligt att våra symboler ger oss en identitet och visar resten av världen att vi har uppnått stora saker tillsammans.
Även om jag tror på den här enigheten och hoppas att den kommer att fortsätta, så är jag besviken över att vi vid många tillfällen inte har varit enhälliga. I förra veckan till exempel bjöd Europeiska unionens ordförande, Nicolas Sarkozy, bara in fyra av medlemsstaterna för att diskutera finanskrisen. Det är mycket intressant att Europeiska unionens ordförande inte uppmärksammar unionens solidaritet och enighet. Detta uppträdande, och alla liknande uppträdanden, bidrar bara till att splittra oss istället för att ena oss. Det är ironiskt att vi är så stolta över vår enighet och solidaritet samtidigt som unionens ordförande tycks välja ut favoriter efter den viktigaste aktuella frågan.
Jag hoppas att vi genom att använda flaggan, hymnen och mottot oftare ska bli påminda om de värderingar som är avgörande för Europeiska unionens existens, men samtidigt måste vi också komma ihåg att vårt beteende är det viktigaste av allt.
Bogdan Pęk
för UEN-gruppen. - (PL) Herr ordförande! Som föredraganden konstaterade är denna debatt helt och hållet politisk till sin natur, och den förs inom ett mycket specifikt politiskt sammanhang. Jag håller med de föregående talarna om att Europa i nuläget upplever en kris vad gäller värderingar, och att värderingarna är Europas livsnerv. Påtvingade symboler som strider mot gällande europeisk lagstiftning kan inte ersätta dessa värderingar. Symbolerna i fråga förkastades av den regeringskonferens som bekräftade Lissabonfördraget. Trots det strävar parlamentet i dag efter att införa dem. Genom detta går parlamentet emot tydliga principer som säger att åtgärder som är bindande och ska införas direkt i alla medlemsstater endast kan införas genom ett fördrag.
Detta är en oacceptabel metod för att genomföra åtgärder som är avsedda att vara bindande. Det strider mot den grundläggande princip som Europeiska unionen bygger på och som innebär att internationella lagar och överenskommelser ovillkorligen ska följas. Det innebär att man kringgår den bestämmelse som förkastades i Europafördraget och inför åtgärder som syftar till att gå bakvägen för att upprätta en skenstat vid namn Europa.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr ordförande! Jag stöder helhjärtat parlamentets initiativ om flaggan och hymnen. Den europeiska enigheten har behov av dessa symboler eftersom de för Europa närmare folket och skapar en identitet, och därför behöver de ett officiellt erkännande. Mot bakgrund av detta ser jag vårt beslut i dag som ett litet men viktigt steg mot att så snabbt som möjligt återgå till det normala.
Att ta bort hymnen och flaggan ur fördraget - och jag är naturligtvis fullt medveten om bakgrunden till detta - är och förblir en i allt väsentligt barbarisk handling mot den europeiska enigheten, som de som begärde denna åtgärd bär det yttersta ansvaret för. Faktum är att vi har spelat sådana som Ganley, Klause och Haider i händerna: deras nationalistiska slagord om en europeisk ”superstat”, som riktar sig mot den europeiska integrationen, har på så sätt fått en trovärdig yta.
Det är dock bara en sida av myntet. Det finns också en annan aspekt som jag skulle vilja ta upp och som bekymrar mig precis lika mycket. Europeiska unionens medborgare varken behöver eller vill ha uppståndelse kring flaggor och hymner i Bryssel. Vad de vill ha är ett socialt och demokratiskt Europa, en union som kan erbjuda dem ett effektivt skydd mot de negativa effekterna av globaliseringen. De vill ha ett tydligt svar på frågan vad eller vem unionen skyddar - folket eller marknaderna? De vill att ordentliga åtgärder ska vidtas mot dumpning av löner, skatter och social välfärd, och de vill en gång för alla få ett slut på den galopperande kasinokapitalism som förespråkas av finansjonglörerna. För det behövs ett politiskt EU.
Hanne Dahl
för IND/DEM-gruppen. - (DA) Herr ordförande! Jag undrar om det finns någon i den här kammaren som fortfarande kommer ihåg när konstitutionen ändrades till Lissabonfördraget efter att den avslagits i Nederländerna och Frankrike. EU:s symboler togs bort, eftersom man trodde att EU-medborgarna var särskilt skeptiska mot konstitutionens mål att göra EU till en stat. Nu är Europaparlamentet - som ju är det enda EU-organ som medborgarna kan välja till - på väg att återinföra dem. Detta liknar närmast en parodi på demokrati, framförd av institutioner som helt saknar respekt för dem de är till för. EU är till för medborgarna, inte medborgarna för EU. Därför är det olämpligt att först ta bort någonting för att uppfylla medborgarnas önskan, bara för att återinföra det några månader senare.
Jag måste säga att när det gäller den här frågan skäms jag faktiskt över att sitta i Europaparlamentet. Vi kan inte tillåta oss att få rykte om oss att svika medborgare på det här viset. Jag vill uppmana alla som hyser den minsta lilla respekt för sina väljare att rösta emot det här förslaget i dag.
Jim Allister
(EN) Herr ordförande! Parlamentet vill ha de här symbolerna av en enda anledning: för att blåsa upp sitt ego och förse EU med den utstyrsel som hör till en självständig stat.
Jag har en mycket bättre hymn och flagga, tack så mycket, och jag tänker inte byta bort dem mot Europafederalismens pråliga grannlåt. Ode till glädjen, som vi står i begrepp att lägga beslag på, är visserligen en fin melodi, men det är Bjällerklang också, och precis som Bjällerklang prisar den en fantasi: fantasin om att EU är bra för oss. Men till skillnad från Bjällerklang kommer den att skada vår nationella suveränitet och rätten att kontrollera vårt eget öde. Det är mer förstörelse än glädje!
När det gäller flaggan, som vi har stulit från Europarådet, så är det så att inte ens dess förespråkare vet vad den står för. I utskottet för konstitutionella frågor har vi lika många definitioner av vad stjärnorna betyder som det finns stjärnor på flaggan.
Som jag ser det blottlägger det här förslaget eurofilernas omättliga fanatism. Bläcket hade inte ens hunnit torka på Lissabonfördraget, som fullt medvetet uteslöt symbolerna, förrän man insisterade på att parlamentet skulle ge dem officiell status ändå.
Mina väljare vill inte ha en EU-flagga och en EU-hymn. De vill ha rätten att säga ”ja” eller ”nej” till Lissabonfördraget, tack så mycket!
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Herr ordförande! Jag skulle vilja berätta om en landsman till er, som under den franska revolutionen blev stoppad på gatan av en sansculott som frågade: ”Varför bär du inte trikoloren, symbolen för revolutionen?”. Er landsman svarade att man inte behöver visa på utsidan vad man känner i sitt hjärta.
Jag själv hör snarast till dem som, förmodligen av blygsamhet som en god spanjor, inte visar sina känslor utåt. Men det betyder inte att jag inte känner mig rörd när jag ser den europeiska flaggan hänga på stadshuset i Ljubljana, eller när jag vid ett möte med vår kollega Pierre Lequiller i Yvelines hörde den europeiska hymnen spelas efter Marseljäsen, eller i går när jag läste i tidningen att vinnaren av Prince of Asturias-priset, bulgaren Tzvetan Todorov, hade sagt att ”Förenade i mångfalden” är vad Europa betyder i dag. Det är vårt motto.
Jag hör inte till de trångsynta personer som tror att den europeiska flaggan tävlar med nationens flagga, eller att den europeiska hymnen strävar efter att ersätta nationalsången. Det, herr ordförande, är helt enkelt löjligt.
Symbolerna visar att vi hör till en gemenskap: de utgör inte på minsta vis något försök att utrota våra olika fosterländer. De tyder på ett ökat värde, att vi delar någonting med andra européer.
Därför tror jag att Carlos Carnero González, som jag gärna vill gratulera, och utskottet för konstitutionella frågor har tagit det rätta initiativet. I dag, när vi är i färd med att ”sy ihop två Europa” för att citera vår kollega Bronisław Geremek, frid över hans minne, är detta ett initiativ som visar våra medeuropéer att vi har samma värderingar. Dessa värderingar visas också utåt; bland annat, men inte enbart, med hjälp av symboler.
PPE-DE-gruppen kommer därför att rösta för detta förslag att ändra arbetsordningen, och jag ser fram emot att, precis som alla andra, känna mig rörd nästa gång jag hör ”Ode till glädjen” spelas i den här kammaren.
Pierre Pribetich
(FR) Symboler är för känslan vad allegorier är för tanken. Detta citat av filosofen Alain är, trots att det är färgstarkt, en tydlig illustration av vad dessa symboler representerar för Europeiska unionen i dag. Att lyssna på Beethovens symfoni eller fira Europa tillsammans den 9 maj är precis den typen av element som vi hädanefter ska använda för att se till att Europa hålls vid liv. De är ett konkret uttryck för de värderingar som unionen bygger på, markörer som gradvis får fäste i minnet hos 500 miljoner européer.
Genom att denna regel införs i parlamentets arbetsordning kommer vår kollega Carlos Carnero González, som jag gärna vill gratulera, att ha utfört ett arbete som sänder ut ett politiskt meddelande från parlamentet till medborgarna med utgångspunkt från dessa värderingar, något som bevisas av EU-skeptikernas motstånd. Ingen politik utan symboler! Att ge Europa en identitet genom en hymn, en flagga och ett motto är att ge de medborgare som lever och arbetar i Europa en möjlighet att se sig själva som en del av en enhet, förenad i mångfalden. Att visa upp dessa symboler på alla nivåer och inom alla institutioner är ett sätt att garantera att det finns en ständig påminnelse om de värderingar som inspirerar Europa.
Trots detta vill jag framhålla att Europa i nuläget går igenom en allvarlig förtroendekris, och att vi måste gå längre än till dessa symboliska element och tillsammans föreställa oss och återuppbygga en stark känsla av samhörighet.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Herr ordförande! Symboler som en flagga, en hymn, gemensam valuta och gemensamma helgdagar är inneboende egenskaper hos en stat. Det var just det som var skälet till att man beslöt att inte anta dem vid förhandlingarna om Lissabonfördraget. Att framhålla att ett beslut om att återinföra dem kan tas internt av en av de europeiska institutionerna är att spela dubbelt. Europaparlamentet är ett lagstiftande organ. Det får inte sända ut signaler om att det är acceptabelt att hitta sätt att kringgå tidigare mellanstatliga överenskommelser. Parlamentet måste agera som demokratins och lagens väktare. Om Europaparlamentet försöker återuppliva symboler som tidigare förkastats, blir det en anakronism. Man kan lätt förstå att varje institution kan vilja använda specifika symboler. Men i det här fallet måste man förstå att en större politisk dimension är inblandad, som föredraganden påpekade. Därför bör förslaget röstas ned.
Søren Bo Søndergaard
(DA) Herr ordförande, som redan har nämnts togs de gemensamma symbolerna - hymnen, flaggan och mottot - bort från det konstitutionella fördraget när det ändrades till Lissabonfördraget. Vissa av Lissabonfördragets förespråkare hävdade till och med att detta visade att vi uppmärksammade folkets motvilja mot dem. I vissa länder använde man sig till och med av argumentet att det inte behövdes någon folkomröstning om Lissabonfördraget eftersom symbolerna hade tagits bort. Den danska regeringen fastslog till exempel i ett dokument riktat till det danska folket att Lissabonfördraget, citat, ”kommer att rensas på symboliska bestämmelser om EU:s hymn, motto och flagga”.
”Kommer att rensas på”! Vi bör nu fråga oss vilken skillnad detta har inneburit i verkligheten. Svaret är ”ingen”. Som svar på min fråga skrev kommissionen själv att det faktum att symbolerna inte nämns i fördraget inte ändrar deras status på något sätt. ”Inte ändrar deras status på något sätt”! Och nu tänker parlamentet gå ett steg längre. Kanske tror en del att en mer intensiv användning av symbolerna ska väcka entusiasm för EU. Kanske tror en del att symbolerna kan maskera bristen på fördelar för folket. Personligen tror jag det inte. Många medborgare skulle bara se det som ännu ett exempel på att EU-eliten gör precis som den vill. Detta skulle sända ut helt fel signal, och jag tycker inte att vi ska anta det här förslaget.
Philip Claeys
(NL) Herr ordförande, jag undrar vad som egentligen är poängen med det här betänkandet och med den ändring av arbetsordningen som betänkandet syftar till. Enligt motiveringen så hindrar det faktum att symbolerna inte är inskrivna i Lissabonfördraget inte institutionerna från att använda dem, så varför måste de bevaras i parlamentets arbetsordning?
Vi bör placera den här debatten i den kontext som utgörs av den europeiska konstitutionen och de folkomröstningar som har ogiltigförklarat konstitutionen. Det var med avsikt som man uteslöt symbolerna i fördraget eftersom bland andra nederländarna inte vill veta av någon europeisk superstat eller de yttre symbolerna för en europeisk superstat. Sedan dess har Nederländerna ratificerat Lissabonfördraget. Vad ska vi göra nu? Vi ska ändå bevara de europeiska symbolerna i vår arbetsordning, via bakdörren.
Denna ändring i arbetsordningen är onödig. Det är i själva verket en omotiverad provokation, och det är som att visa fingret åt de nederländska väljarna och i förlängningen åt alla europeiska väljare som inte vill ha någonting att göra med en europeisk superstat. Bra gjort, mina damer och herrar!
Maria da Assunção Esteves
(PT) Under gårdagens plenarsammanträde kunde den europeiska hymnen ha utgjort en bakgrund till Ingrid Betancourts tårar. Hymnen skulle ha kulminerat i en uppmaning att gemensamt dela våra minnen och önskningar. Alla mänskliga projekt behöver en symbolisk dimension, från styrkan i de ord som vi styr Europas folk med, till representationspolitikens ritualer som placerar oss till höger och vänster i den parlamentariska debattens dialektik. Det kan inte finnas någon historia utan symboler.
Vi behöver ord, en flagga, en hymn eller ett motto. Det universella projektet Europa kan inte ta form i det kollektiva medvetandet utan kemin i symbolerna, därför att symboler målar inte bara upp en bild av den värld vi har, utan också av den värld som vi vill ha. De länkar samman förnuft och känsla djupt inom oss. Deras värde ligger i den identitetsprocess som de utlöser. Hur kan det stora projektet Europa, som bygger på den mänskliga värdighetens enastående värde, som vänder sig mot världen och som visar vägen när det gäller rättigheter, klara sig utan en symbolisk dimension? Den europeiska idén har gett oss en lång historia när det gäller symbolers innebörd. Vi kan inte bortse från detta inom politiken, eftersom politiken bär med sig människans alla dimensioner, även det idealiska och det sublima.
Richard Corbett
(EN) Herr ordförande! Jag är en aning förvånad över att denna ändring i vår arbetsordning har rört upp en sådan storm i ett vattenglas i vissa läger. Vi vet att medlemsstaterna för en tid sedan beslutade att inte höja den europeiska flaggan och hymnen till fördragsstatus. De valde att inte ge dem denna högre status utan låta dem behålla sin nuvarande status.
Vad är då deras nuvarande status? De är helt enkelt erkända av institutionerna. Europeiska rådet erkände dem redan 1985. Margaret Thatcher var för övrigt medlem av Europeiska rådet vid den tiden. Jag ser att vissa av hennes beundrare numera förkastar hennes beslut. Jag måste säga att jag själv var något tveksam till att anta en symbol som Margaret Thatcher valt som Europeiska unionens flagga. Till förmån för en kompromiss och konsensus mellan alla partier är jag dock villig att acceptera den.
Detta är den status som flaggan och hymnen har fått - de har erkänts av institutionerna. Det finns dock en avvikelse. Vi, Europaparlamentet, har aldrig erkänt dem i vår arbetsordning. Det är helt logiskt att vi nu snyggar till det missförhållandet och nämner flaggan i vår arbetsordning.
Jag förstår inte hur man kan ställa till ett sådant väsen om en sådan självklar sak - en sådan normal procedur som respekterar medlemsstaternas beslut att inte upphöja symbolerna till fördragsstatus. Men å andra sidan har EU-skeptikerna, inte minst i mitt eget land, alltid agerat på ett ganska mystiskt vis. Om man inser att den här flaggan har funnits i många år, och om man var med när Europa mötte USA i golf i Ryder Cup för några månader sedan, och där såg hur de europeiska supportrarna, av vilka några säkert var konservativa EU-skeptiker, viftade med den europeiska flaggan - då verkar det faktiskt lite löjligt att dessa personer nu ställer till ett sådant väsen om den här högst rimliga förändringen i arbetsordningen.
Panayotis Demetriou
(EL) Herr ordförande! Som alla föregående talare har sagt, så har Europeiska unionens symboler funnits i många år. Vad är det vi i Europaparlamentet försöker uppnå genom att ändra i arbetsordningen? Vi vill understryka vad man kallar den lämpliga användningen av symbolerna, precis som man gör i alla organisationer.
Tyvärr har vi fått obefogade reaktioner från både medlemsstater och medborgare. Reaktionerna kommer från medlemsstater som tror att om vi antar och marknadsför EU:s symboler, så kommer detta att leda till att en superstat skapas. Herregud, kan symboler verkligen skapa en sådan superstat som vissa ledamöter har talat om?
En del säger att folkens och staternas nationalanda kommer att påverkas. Om en persons nationalanda är så dålig att den kan överskuggas av en symbol för enighet mellan alla stater, då tycker jag att det som vissa kallar ”nationell stolthet” är ömkligt. Sådana argument har hörts här i kammaren.
Det finns ytterligare en fråga. Om vissa medborgare och medlemsstater reagerar så negativt på symbolerna, hur kan de då fortsätta att vara medlemmar i EU, när de inte ens står ut med att se dess symboler? Det är en motsägelse.
Europaparlamentet gör rätt i att i dag gå vidare och formellt anta dessa symboler. Det är att sända ut ett budskap: EU måste utvecklas tillsammans under sina symboler för att kunna bli komplett och nå en punkt där det kan fylla sin funktion. Denna funktion är att lansera principer och värderingar i hela världen.
György Schöpflin
(EN) Herr ordförande! Vi får ofta höra synpunkten att symboler är slöseri med tid och att Europeiska unionen inte bör befatta sig med så irrelevanta frågor. Istället menar man att Europeiska unionens uppgift är att fokusera på mer matnyttiga frågor som sysselsättning och handel.
De som har den inställningen misstar sig fullständigt och har inte alls förstått vad symboler går ut på. Om man tittar noga på hur institutioner fungerar blir det snart tydligt att alla institutioner har en uppsättning symboler. Symbolerna bär på ett budskap som folk känner igen och som fungerar som en sammanfattning av institutionen. Utan institutioner kan den demokratiska politiken inte existera.
Symbolerna är alltså en nödvändig del av den demokrati som EU betraktar som central för sin identitet. Och om symbolerna vore så underordnade som deras motståndare påstår, varför skulle man då bry sig om att protestera mot dem? Europaparlamentet har, i egenskap av Europeiska unionens viktigaste demokratiska organ, all anledning att lyfta fram Europas symboler som ett sätt att stärka banden till de europeiska väljarna. De som är emot de europeiska symbolerna ifrågasätter i själva verket den europeiska demokratin.
Man kan också hävda att vi lever i en alldeles för osäker och krisdrabbad tid för att bekymra sig om Europas symboler, och att det är fel tidpunkt för parlamentet att ägna tid åt symbolerna. Det må så vara, men tidpunkter är någonting som alltid kan och alltid kommer att diskuteras. I det långa loppet kommer det inte att spela någon roll om parlamentets och Europeiska unionens symboler diskuteras nu eller vid ett senare tillfälle. Därför ger jag mitt fulla stöd till detta viktiga och starka betänkande.
Geoffrey Van Orden
(EN) Herr talman! Våra federalistvänner ska inte försöka värva Margaret Thatcher till sin sak. Hon skulle bli förskräckt över att se hur saker och ting har utvecklats i EU.
Vi har hört att det är viktigt med symboler, men ändå får vi hela tiden lugnande besked om att EU inte har någon ambition att bli en stat, trots att varje resolution och rättsakt som passerar genom det här parlamentet för oss i den riktningen. Det främsta exemplet här är förstås konstitutionen. Men den förkastades och kom sedan tillbaka igen i form av Lissabonfördraget.
För att försöka sälja in Lissabonfördraget beslutade de nationella förhandlarna att man skulle ta bort de delar av konstitutionen som kunde tolkas som ett intrång i den självständiga staten, till exempel flaggan och hymnen.
Att Lissabonfördraget skulle vara något annat än konstitutionen var verkligen ett argument som den brittiska regeringens ministrar använde när de försökte sälja in fördraget till vårt folk.
Mina väljare i östra England vill inte ha någon konstitution, de vill inte ha Lissabonfördraget och de vill definitivt inte ha en stat som heter Europa. Jag anser att det är en skymf mot dem att försöka införa de här symbolerna eller att ge dem officiell karaktär.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Europeiska unionens symboler gör att dess identitet bekräftas och kan vara avgörande för kommunikationen med allmänheten och deras känslomässiga koppling till EU-institutionerna.
Parlamentet har erkänt och antagit följande symboler för unionen: flaggan, som består av en cirkel med tolv gyllene stjärnor mot en blå botten, hymnen, ett utdrag från ”Ode till glädjen” som kommer från Ludwig van Beethovens nionde symfoni, och valspråket ”Förenade i mångfalden”. Flaggan är hissad vid alla parlamentets lokaler och i samband med officiella evenemang. Genom att införa bestämmelser i parlamentets arbetsordning om hur Europaparlamentet ska använda EU:s symboler sänder parlamentet ut en stark politisk signal.
Parlamentet firar Europadagen den 9 maj. Jag föreslår att Europaparlamentet varje år ska anordna en tävling i anslutning till Europadagen där den yngre generationen får visa hur de ser på Europas framtid och framför allt hur de vill bidra till att den här framtiden ska bli verklighet.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! I den norra delen av europeiska Cypern - på Kyreniabergen - kan man se en väldig turkisk flagga som är en kilometer lång, men ingen EU-flagga. I hela norra delen av Cypern finns det en mängd turkiska flaggor, men inga EU-flaggor. Detta symboliserar inte Europas enhet, utan den splittring som den turkiska armén har åstadkommit i ett litet EU-land.
Med de pågående anslutningsförhandlingarna mellan EU och Turkiet samt de fredssamtal som är på gång på Cypern måste EU utöva starka påtryckningar på den turkiska regeringen att ta bort sina trupper och deras symbol från Cypern och låta vår stolta EU-flagga vaja fritt i det här hörnet av EU. På Cypern symboliserar EU-flaggan enhet. Den turkiska flaggan symboliserar splittring.
Låt oss alla hjälpa till för att EU-flaggan ska kunna vara hissad i hela Cypern så snart som möjligt.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! Jag tycker att det är särskilt märkligt - ja, till och med tragiskt - att de här symbolerna angrips av personer som kommer från de före detta kommuniststaterna i Central- och Östeuropa. Vi minns hur folkmassorna viftade med flaggor i Tallinn, Östberlin och Budapest. Vi minns hymnen som spelades vid Brandenburger Tor. Det här var inget som krävdes eller föreskrevs enligt parlamentens arbetsordning, utan inspirerades av det som medborgarna kände djupt i sina hjärtan. De här symbolerna symboliserar våra högtstående värden fred och solidaritet.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Herr talman! Jag skulle vilja ställa följande fråga till dem som har sagt att symboler och hymner är något som hör staten till.
Staden där jag bor har en flagga - Madrids flagga - och regionen där jag bor - Madridregionen - har sin egen flagga och hymn. Är det för att de är stater? Eller har de ambitioner att bli en stat? De som säger att flaggor och hymner är nationella symboler, skulle de vilja avskaffa lokala och regionala flaggor?
Här skulle jag vilja få ett svar från mina parlamentskolleger.
Talmannen
För egen del har jag min rugbyklubbs flagga där hemma!
Richard Corbett
(EN) Herr talman! Bara som komplement till Íñigo Méndez de Vigos inlägg: Internationella olympiska kommittén har en flagga och en hymn. Om man ska utgå från vad de brittiska konservativa ledamöterna just har sagt, kan jag bara dra slutsatsen att Internationella olympiska kommittén är en stat enligt deras definition.
Carlos Carnero González
föredragande. - (ES) Herr talman! Jag skulle vilja inleda med att tacka alla som har kommit med inlägg under den här debatten, även om det är uppenbart att jag är öppet emot några av dem.
Symboler representerar inte bara stater. Vi befinner oss nu i en utvecklingsfas där symboler inte står för konfrontation, strid eller slag; de är ett sätt att överföra idéer och samla människor kring värderingar. Det är just detta som vår flagga, vår hymn, vårt valspråk och Europadagen representerar.
Vissa tvingade regeringskonferensen att ta bort symbolerna från fördraget, i strid med vad den stora majoriteten faktiskt ville. Den här stora majoriteten föredrog att gå vidare med de viktigaste delarna av konstitutionen i stället för att gå i de fällor som gillrats av personer som inte bara protesterar mot symbolerna, utan också mot behovet att utveckla den politiska unionen. Sexton olika länder - däribland mitt eget hemland - kom därför med ett uttalande om att de såg användningen av symboler som något självklart, officiellt och dessutom som något som skulle välkomnas.
Det var ingen som ifrågasatte EU:s symboler under folkomröstningskampanjerna som ledde fram till att konstitutionen inte ratificerades. Allvarligt talat: kan någon minnas att stora delar av den franska och nederländska befolkningen röstade nej till konstitutionen med hänvisning till unionens symboler? Det kan i alla fall inte jag och jag deltog aktivt i kampanjen i Frankrike. Det kan finnas andra skäl som förenar ett antal personer, men frågan om symbolerna hör i alla fall inte till dem.
Självklart känner jag mig spansk eftersom jag är europé och som europé eftersom jag är spansk. Det innebär att när jag ser mitt eget lands flagga intill flaggan med de tolv stjärnorna blir jag bara ännu mer övertygad om att båda är en del av mitt liv. När jag ser rådsordföranden med såväl Frankrikes som EU:s flagga känner jag mig också stolt.
Men precis som många andra här känner jag mig stolt framför allt när någon har fått humanitärt bistånd eller har sett vårt team med valobservatörer, känner igen oss för att de ser vår flagga och börjar applådera i riktning mot den. Det vore idiotiskt av oss att inte vilja kännas vid det som andra ser med vänskap och glädje.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Cristian Silviu Buşoi  
skriftlig. - (EN) Europeiska unionen står utan tvekan inför ett vägskäl i sin utveckling när det är av allra största vikt att gå vidare genom att ta itu med alla nuvarande svåra frågor som skulle kunna lamslå dynamiken i den europeiska integrationsprocessen. I den här processen är de europeiska symbolerna en viktig förenande faktor för att utveckla en positiv identitet på europeisk nivå, en identitet som kompletterar och inte ersätter väletablerade nationella identiteter.
Frånvaron av europeiska symboler i det förkastade Lissabonfördraget var mest av allt beklagligt med tanke på det betydande demokratiska underskott som EU nu står inför. Påståendet om att det skulle vara olämpligt att ta med dem i Lissabonfördraget visade sig vara helt orealistiskt, för det råder ingen tvekan om att de inte skulle utgöra något hot mot de grunder som EU bygger på.
För att öka folkets stöd och engagemang för EU under de kommande åren är det viktigt att upprätthålla och anpassa de här symboliska inslagen, så att demos-faktorn måste beaktas inom EU-institutionerna och beslutsprocesserna.
Glyn Ford  
Jag stöder att ett officiellt erkännande av vår europeiska flagga, den europeiska hymnen Ode till glädjen, en Europadag den 9 maj och valspråket ”Förenade i mångfalden” förs in i arbetsordningen. Detta stöd minskar inte min hängivenhet och lojalitet gentemot mitt eget hemland England, där jag är född, där jag har växt upp, där jag har fått min utbildning och där jag nu bor.
Jag motsätter mig att man måste välja att vara lojal mot enbart en region. Jag är stolt över att komma från Forest of Dean, stolt över att vara engelsman och europé.
Genowefa Grabowska  
skriftlig. - (PL) Symboler skapar verkligen ett känslomässigt engagemang för en organisation eller ett land som står oss nära. När vi ser flaggor eller valspråk, lyssnar på hymner och till och med när vi hanterar mynt identifierar vi oss direkt med ett visst land eller en viss organisation. Europeiska unionen har förstås också sådana symboler som främjar identifiering och en känslomässig bindning.
Den blå flaggan med tolv gyllene stjärnor, ”Ode till glädjen” från Beethovens nionde symfoni, Europadagen som firas den 9 maj och euron som är officiell valuta för femton medlemsstater - det är alla etablerade, välkända och allmänt vedertagna symboler. Till att börja med var de symboler för Europeiska gemenskaperna och nu har de blivit symboler för Europeiska unionen. Tillsammans med unionens valspråk eller motto, ”Förenade i mångfalden”, står dessa symboler för själva kärnan i det europeiska projektet.
Eftersom jag deltog i Europeiska konventet beklagar jag verkligen att det aldrig blev något av de unionssymboler som beskrivs i Europeiska konstitutionen. De uppfattades som kännetecken för en pseudostat och ströks därför från Lissabonfördragets text. Men jag tror ändå inte att de har förlorat något av sin karaktär eller attraktionskraft för EU-medborgarna. Dessa symboler står alltjämt för de värderingar som Europeiska unionen bygger på. De är ett uttryck för medborgarnas känsla av gemenskap.
Det är därför helt riktigt att steget för att använda de europeiska symbolerna ska tas just av Europaparlamentet.
