Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Oomen-Ruijten
Fru ordförande! Under gårdagens sammanträde begärdes ajournering av debatten i enlighet med artikel 131. Debatten handlade om asylrätt och ajourneringen begärdes av Schulz. Det kan naturligtvis inträffa att man någon gång måste begära ajournering, men vi har en känsla av att den här sortens trick från den socialdemokratiska gruppens sida egentligen förekommer varje gång. Vi upplevde detta förra veckan under sammanträdesperioden i Strasbourg i samband med debatten om drogpolitiken som på samma grunder blev ajournerad, och i går fick vi återigen vara med om detta trick vad gäller asylrätten.
Vi har fått ett intryck av att den socialdemokratiska gruppen gör detta när de inte kan klara en debatt. Det stod helt klart att när det gällde drogpolitiken skulle man förlora rejält i detta plenum. Det stod helt klart att den socialdemokratiska gruppens åsikt när det gällde asylpolitiken inte skulle komma att delas av en majoritet i parlamentet. Nassauer har upprepade gånger klargjort detta för den socialdemokratiska gruppen. Om sedan artikel 131 måste användas för att överfalla parlamentet, då hör det inte till parlamentets sedvanor. Efter debatten tog jag del av den socialdemokratiska gruppens ursäkter, men jag anser att vi på den här punkten måste ha avtal med varandra i förväg. Det är inte som det skall vara när man överfaller varandra här.

Ordföranden
Fru Oomen-Ruijten, jag har låtit er tala längre än ni hade talartid. Jag måste be nästa talare som har anmält sig att hålla sig till talartiden. Jag förmodar att ni vill yttra er om samma ämne, fru Fontaine.

Fontaine
Fru ordförande! Jag skulle vilja kommentera samma ämne, nämligen hänvisningen till utskottet av frågorna om asylrätt vilket beslutades i går eftermiddag. Jag ifrågasätter naturligtvis inte begäran om hänvisning, den är fullständigt enligt reglerna, men däremot de förhållanden under vilka omröstningen ägde rum. Endast 51 ledamöter kunde delta i omröstningen och, fru ordförande, jag har en känsla av att det antalet inte är särskilt representantivt för vår kammare, särskilt när det gäller en så känslig fråga.
Det förefaller som om detta ändå haft något gott med sig, nämligen att vi kunnat genomföra en mycket lärorik praktisk övning, som bestod i att uppskatta tiden och avståndet mellan våra kontor och kammaren. Jag skulle vilja att den detaljen tas till protokollet.
(Applåder) Många av oss satt fast i hissar som stannade på varje våning för att ta upp tillskyndande kolleger, vilket är helt normalt, och vi var många som anlände bara en kort stund före omröstningen.
Fru ordförande! Jag skulle vilja be kvestorerna att införa regler som föreskriver att det skall förflyta 15 minuter mellan den första ringningen och omröstningen. Jag anser att det är ett fullt rimligt förslag och jag skall överlämna det till kvestorerna.

Pasty
Fru ordförande! Jag kan bara instämma i vad Oomen-Ruijten och Fontaine just sagt. På sidan 15 i protokollet ser jag att sammanträdets ordförande svarat de talare som tagit upp de nyss nämnda argumenten att " två talare hade gjort inlägg, vilket lämnade tillräckligt med tid för att komma till kammaren" .
Jag instämmer inte i detta eftersom ett antal kolleger så snart de hörde ringningen lade på luren, ibland lite oartigt i den andres öra, men de hade inte någon praktisk möjlighet att rösta. Det är fullständigt skandalöst. Jag vill påpeka att i de nationella parlamenten har man inte bara en ringning - vissa av våra kolleger trodde dessutom att det var brandlarmet. Ledamöternas kontor borde också vara utrustade med en ljussignal, vilket begärts och är något som finns i ett antal nationella parlament. Den anger att en omröstning annonserats och ger ledamöterna tid att ta sig till kammaren.
Jag begär att presidiet och kvestorerna tar upp frågan.

Provan
Fru ordförande! Jag instämmer i vad Fontaine och Pasty säger, men jag skulle vilja bredda frågan i stället för att begränsa den. Vi accepterar vad som hände här i parlamentet i går beroende på att det inte strider mot den gällande arbetsordningen. Det olycksaliga var att ledamöterna inte fick tillräckligt med tid på sig för att hinna fram i tid. Det är artiklarna 126, 128, 129, 130, 131 och 132 i arbetsordningen som vi måste ta en titt på. Dessa artiklar säger uttryckligen att omröstning skall ske omedelbart. Vad menas egentligen med omedelbart? När klockorna ringer betyder det vanligtvis att vi har tio minuter på oss innan ett sammanträde påbörjas. I går ringde klockorna, men som Pasty helt riktigt påpekade, fanns det inga som helst tecken på vad som försiggick i kammaren.
Jag är väl medveten om att vi just flyttat in i denna nya byggnad och att vi ännu inte har fullständig överblick via våra TV-apparater, men det är en fråga som administrationen måste åtgärda. Kanske denna fråga bör hänvisas till utskottet för arbetsordning, valprövning och ledamöters immunitet så att arbetsordningen kan ändras till att omfatta den typ av situationer som uppstod här i går.

Kerr
Fru ordförande! Även jag vill klaga över vad som hände här i går kväll. Förutom att jag inte hade möjlighet att ta mig till omröstningen i tid befann jag mig inte ens i byggnaden, utan var ute på ett tjänsteärende och kom tillbaka för att tala. Världen väntade på att få höra vad jag hade att säga om Sokrates men berövades denna möjlighet. Att med kort varsel ändra i föredragningslistan på det sätt man gjorde i går med en så liten röstmarginal strider mot alla demokratiska principer. Som representant för den gröna gruppen, fördömer jag starkt vad som hände här i går kväll.
(Blandade reaktioner)

Díez de Rivera Icaza
Fru ordförande! För det första tillbakavisar jag förstås allt som Oomen-Ruijten sagt om socialisternas inställning. Och jag går ännu längre: på sidan 14 i protokollet står det att Díez de Rivera, det vill säga jag själv, uttryckte min protest över att vi ej haft tillräckligt med tid för att hinna till omröstningen, dessutom rörde sig om en extra omröstning, efter det att man kallat på oss genom ringklockan, just i det ögonblick då jag kom till plenisalen. Följaktligen, fru ordförande, instämmer jag i allt som Pasty, Fontaine och Provan sagt, med den enda skillnaden att jag kom försent trots att jag sprang från mitt kontor. Följaktligen tillbakavisar jag ännu en gång allt som Oomen-Ruijten sagt om den socialdemokratiska gruppen och det här är beviset för att vi alla försökte.

Kirsten Jensen
Fru ordförande! Som det så tydligt framgår har socialdemokraterna också haft svårigheter med att hinna till den omröstning, som det är fråga om här. Jag är naturligtvis också ledsen för de problem som andra grupper har haft, men vi försökte varna er i förväg om att vi kommer rösta i enlighet med artikel 131, för vi anser att vi, efter det att liberala gruppen drog tillbaka sin underskrift från det gemensamma förslaget, behöver mer tid för att utarbeta en gemensam text om asylrätten, som kan få brett stöd här i kammaren.

Ordföranden
Mina damer och herrar, jag tror att vi är eniga om att artikel 131 i arbetsordningen var grundval för denna omröstning. Med detta konstaterar jag att förfarandet skedde i enlighet med arbetsordningen. Jag inser dock att de som just har påpekat att avstånden hit är för stora, inte har helt fel i sin invändning. Jag tror att inte att det är kvestorerna, utan i stället utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet som måste se över denna artikel och tänka efter hur man skall hantera detta, så att det inte upprepas i framtiden. Jag måste själv säga, att jag har mitt kontor på tolfte våningen och också kallades hit av ringandet. Jag kom in i samma ögonblick som omröstningen skedde. Det var precis att jag hann, och så kan man inte ha det i framtiden.
Jag konstaterar i dag att gårdagens förfarande var korrekt. Under nästa sammanträdesvecka måste ordförandekonferensen besluta om på vilken punkt på föredragningslistan detta skall tas upp. Jag kommer emellertid att vidarebefordra den kritik som yttrats i dag både till presidiet och till ordförandekonferersen, och sedan får vi se om vi för vidare detta till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet, eller om redan vi i förtrupperna, som Fontaine föreslog, kan hitta en bestämmelse som på ett enkelt sätt kan reglera detta i framtiden.

Oomen-Ruijten
Fru ordförande! Det är mycket allvarligt, det som Jensen säger. Jag har ingenting emot henne, men det kan ändå inte få vara så att när en annan grupp tar tillbaka en namnteckning under en resolution så röstar inte längre parlamentet om en text. Det händer nu för andra gången. Först var det drogerna, nu asylpolitiken. Den socialdemokratiska gruppen får inte majoritet, och då säger den helt enkelt: ja, då drar vi tillbaka det. Det är oparlamentariskt uppträdande. Det hör inte till parlamentets vanor.

Ordföranden
Fru Oomen-Ruijten, det sades alldeles nyss - jag tror det var Provan som sade det - att man egentligen måste vara informerad om att en omröstning skall äga rum, och vad man skall rösta om. Jag kan bara säga, att var och en av oss är skyldiga att titta på föredragningslistan. Alla bör veta vad som står på föredragningslistan och alla måste därmed också räkna med att någon kan lägga fram ett förslag vid någon tidpunkt, när vi nu har en sådan här artikel i arbetsordningen. Jag tycker, att man då måste säga det ena men också allvarligt beakta det andra.

Watson
Fru ordförande! Jag skulle vilja föreslå en enkel lösning på problemet med de långa avstånden mellan ledamöters kontor och kammaren. Och det är en lösning som en av mina kolleger redan tagit i bruk. Det skulle helt enkelt vara för parlamentet att förse alla ledamöter med cyklar.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Watson!

Utbildning för sjöfolk
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0411/97) från utskottet för transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets direktiv om ändring av direktiv 94/58/EG om minimikrav på utbildning för sjöfolk (C4-0563/97-96/0240(SYN))(föredragande: Parodi).

Parodi
Fru ordförande, kära kolleger! Ändringen av direktivet om minimikrav för utbildningen för sjöfolk, vilket är syftet med denna rekommendation, har sitt ursprung i behovet att anpassa sjöfolkets utbildning till de verkliga förhållandena när det gäller sjötransporter, framför allt den nya teknologi som har införts ombord på fartygen och de nya metoderna för yrkesutbildning. Låt oss inte glömma att 80 procent av de olyckor som sker till sjöss i huvudsak beror på den mänskliga faktorn.
Revideringen av STCW-konventionen och motsvarande ändring av direktivet 94/58 ställer oss inför uppgiften att rätta till denna situation och, om möjligt, minska den mänskliga faktorns betydelse för olyckorna till sjöss. Detta mål skulle kunna uppnås genom att införa minimikrav för yrkesutbildning, certifiering av sjöfolket som garanterar en effektiv kontroll av att internationella regler följs och som undviker att, vilket har skett tidigare, själva trovärdigheten för certifikaten ifrågasätts på grund av den bristfälliga uppmärksamhet som ägnas åt konventionens regler.
Enligt min mening skall denna revidering ses som något positivt, den utgör ett framsteg i riktning mot en större säkerhet och förstärker IMO: s befogenheter när det gäller rutiner och kontroll av metoderna för utbildning och utfärdande av intyg.
Vid första behandlingen var den röda tråd jag följde när jag utarbetade mitt betänkande, med starkt stöd från utskottet för transport och turism, att såvitt möjligt försöka förbättra och konsolidera förslaget till direktiv genom att eliminera eventuella tredje partsintressen och rättsliga konflikter vad gäller skyldigheten från medlemsstaternas sida att utfärda och erkänna utbildningsintyg för sjöfolket, och att avskräcka från att utnyttja besättningar med bristfälliga kvalifikationer.
Jag hävdar att en förenkling och harmonisering av kriterierna för erkännande av yrkeskvalifikationer, tillsammans med respekt för seriösa kvalitetskriterier, skulle kunna bidra till att höja kompetensnivån för sjöfolket, förbättra säkerheten och konkurrenskraften för gemenskapens flotta och minska antalet undermåliga fartyg. Detta rör i högsta grad säkerheten, som jag redan har sagt. Jag måste dessutom tillägga, mot bakgrund av första behandlingen, att kommissionen har ändrat sitt ursprungliga förslag. Rådets gemensamma ståndpunkt har upptagit andan, idén, målsättningen och låtit dem ingå i de ändringar som gjorts i föreskrifterna i det ursprungliga förslaget.
Rådet har faktiskt formulerat om vissa punkter i det ursprungliga förslaget. Man har dessutom infört nya punkter som går i den av parlamentet önskade riktningen och som syftar till en bättre säkerhet. De nya artiklarna rör de principer som styr kustsjöfarten, sanktioner och disciplinära åtgärder, kvalitetsnormer, medicinska regler, utfärdande och registrering av intyg, redarnas ansvar, angöringsstatens ansvar: allt detta är artiklar som tillsammans med andra ändringar som genomförts kan eliminera osäkerheten och förenkla tolkningen.
Som avslutning vill jag hävda att den gemensamma ståndpunkt och de åsikter som uttryckts av Europaparlamentet, och som inspirerade till ändringsförslagen, i stor utsträckning har upptagits av rådet. Tack vare dessa ändringar och förbättringar kommer det att bli möjligt att göra framsteg mot en större säkerhet till sjöss, ett mål som detta parlament strävat efter under flera år och som vi kommer fortsätta sträva efter.

Watts
 Fru ordförande! Å det socialdemokratiska partiets grupps vägnar skulle jag vilja börja med att ge mitt helhjärtade stöd till detta förslag om ändring av det ursprungliga direktivet gällande minimikrav på utbildning för sjöfolk. Det är ännu ett positivt steg i riktning mot en förbättring av både sjösäkerheten och vår mycket viktiga vattenmiljö. Med tanke på att vi under det senaste decenniet förlorat omkring 12 000 människoliv till havs runtom i världen - och, i synnerhet, fortsätter att förlora mer än 200 fartyg om året, måste vi inom den Europeiska unionen ständigt vara på vår vakt för att öka och förbättra säkerheten till sjöss.
Tyngdpunkten i detta direktiv ligger på den mänskliga faktorn. Som föredraganden, Parodi, mycket riktigt påpekade, beror omkring 80 procent av alla sjöolyckor på den mänskliga faktorn och därför bör denna viktiga aspekt spela en avgörande roll i vår strategi mot en ökad säkerhet till sjöss och bättre skydd för miljön. Det är av yttersta vikt att sjöfolk får den kvalificerade utbildning och certifiering som är nödvändig i syfte att erhålla den kompetens och yrkesskicklighet som krävs för att tjänstgöra till sjöss, för att kunna kommunicera utan problem, kunna följa instruktioner och råd, och när så krävs - alltför ofta är jag rädd - hantera krissituationer. Fartyg måste ha en besättning med nödvändiga praktiska och teoretiska kunskaper.
I det aktuella förslaget försöker man införliva bestämmelserna från 1995 års konvention om enhetlig standard för utbildning, certifiering och vakthållning för sjöfolk. Jag skulle vilja gratulera kommissionen, inte bara för att den håller jämna steg med internationella sjöfartslagar, utan även införlivar dem den i Europeiska gemenskapens lagstiftning för att försäkra sig om att de åtföljs runtom i hela Europa. Jag hoppas att kommissionen kommer att hålla samma takt i framtiden i sitt arbete för en ökad sjösäkerhet. Detta förslag till direktiv har som målsättning att inkludera de nya utbildnings- och certifieringskraven, inkluderande vakthållningsbestämmelserna samt introducera gemensamma kriterier för erkännande av certifikat utfärdade av tredje land.
I likhet med Parodi gladde jag mig åt att rådet, med stöd av kommissionen, införlivat de flesta av parlamentets idéer och synpunkter från den första behandlingen. Jag är glad att kunna säga att Parodi lyckats med att ytterligare förtydliga och förbättra kommissionens förslag, undanröja oklarheter och förenkla texten. Jag är särskilt imponerad av den vikt föredraganden lagt vid behovet att försöka locka unga människor till yrken inom sjöfarten och främjandet av arbetsmarknaden för sjöfolk. I sitt senaste förslag i ämnet antydde kommissionen att det fanns en världsomspännande brist på kvalificerat och kunnigt sjöfolk. Att utveckla en europeisk strategi för att locka unga människor till detta yrke är en viktig del i arbetet för en hög utbildningsnivå bland sjöfolk och ett sätt att lösa arbetslöshetsproblemet i Europa, i synnerhet i våra sjöfartsområden.
Jag skulle vilja ta tillfälle i akt till att ge föredraganden en eloge för den betoning han lagt på nödvändigheten av ett gemensamt arbetsspråk för sjöfolk för att arbetet ska kunna bedrivas effektivt och, i synnerhet, för att man ska kunna hantera krissituationer. Jag ser genomförandet av detta direktiv i samtliga medlemsländer som ett positivt steg i vårt arbete mot en ökad säkerhet till sjöss.
Avslutningsvis uppmanar jag kommissionen att försäkra sig om att denna ändring i direktivet tillämpas, överförs och förstärkts av medlemsländerna. Vi har nyligen fått veta att cirka 60 procent av alla transportdirektiv gällande den inhemska marknaden fortfarande inte har införlivats av medlemsländerna. Kanske kommissionen vill upplysa oss om hur vi på bästa sätt kan försäkra oss om att detta viktiga direktiv inte bara stöds här i kammaren, och genomförs av rådet utan också faktiskt tillämpas av medlemsländerna och deras stödorgan. Jag skulle verkligen vilja se någon typ av mekanism för regelbunden rapportering för att vi på så sätt skall kunna försäkra oss om att säkerhetsstandarden runtom i EU inte bara uppehålls utan också införlivas och förstärks på en hög nivå.

Sarlis
Fru ordförande! För Europeiska folkpartiets grupp måste jag betona att vi också stödjer den gemensamma ståndpunkten, såsom den har ändrats med de tre ändringsförslagen från utskottet för transport och turism och som vi röstade för i utskottet för transport och turism.
Jag måste säga att direktivet som behandlas i parlamentet utgör en ändring till ett annat direktiv, 94/58, som detta parlament röstade igenom och att det också är ett direktiv som i hög grad har införlivats i nationell lagstiftning. Följaktligen är jag optimistisk när det gäller att ändringarna till det första direktivet, vilket vår gemensamma ståndpunkt gäller, i samma takt kommer att införlivas i de nationella lagstiftningarna.
Naturligtvis utgör detta nya ändrade direktiv ett stort framsteg. Och den punkt som framför andra är betydelsefull, är den som introducerar åtgärder som kan komma att utgöra en drivkraft för att locka till sig nytt sjöfolk.
Å andra sidan rensade det nya direktivet upp, eftersom det gjorde en tydlig skillnad mellan frågor om utbildning och dragningskraft på sjöfolk och frågor om hur besättningarna fungerar på fartygen.
Jag måste emellertid säga att medan vi alla välkomnar detta framsteg som fullbordas med det nya kompletterande direktivet, måste det i samma stund påpekas att Europeiska kommissionen inte har kommit med några initiativ vad gäller positiva åtgärder till förmån för den europeiska sjöfarten.
Vi går vidare med säkerhetsfrågorna, vi utökar kontrollen av fartyg i europeiska hamnar och av kapaciteten för de besättningar som bemannar fartygen, vilka fartyg som helst, och som för dem till europeiska hamnar, men vi har ännu inte nått fram till att föreslå positiva åtgärder, så att vi kan avbryta flykten av fartyg från europeisk flagg. Där finns det en eftersläpning från kommissionens sida. Det verkar som om kommissionens idéer har sinat, att den inte har några förslag att komma med. Det finns naturligtvis ett förslag om en sjöfartsstrategi som på grund av de många problem som har skapats, på något sätt har fått hela bilden av den europeiska sjöfartspolitiken att hamna i en återvändsgränd.
Men jag skulle vilja säga att tiden har kommit då vi förväntar oss en ny anda, ett nytt närmande till frågorna om positiva åtgärder till förmån för sjöfarten, eftersom vi tyvärr fortsätter att gå antingen mot ett andra fartygsregister, och varje land skapar ett andra fartygsregister, eller mot en fortsatt minskning av de europeiska flaggorna till förmån för osannolika flaggor, och detta vill jag betona. Det finns små öar som har stora flottor. Det är inte rätt ögonblick att påpeka farorna, men jag uppmanar ännu en gång, från parlamentets talarstol, kommissionen att fundera över hur den skall hantera problemet som benämns positiva åtgärder för sjöfarten.

Alavanos
Fru ordförande! Jag tycker också att Parodis betänkande på ett betydande sätt bidrar till en förbättring av rådets direktiv som ändrar direktiv 94/58, och som har vår grupps stöd. Naturligtvis vill jag nämna två reservationer-frågetecken som utgår från den erfarenhet vi har från den grekiska marinen, som är en av de starkaste i Europeiska unionen.
Den första reservationen gäller iakttagelsen att 80 procent av olyckorna beror på den mänskliga faktorn. Den erfarenhet vi har i från Grekland säger entydigt att den mänskliga faktorn spelar en viktig roll, men att en stor del av olyckorna beror på användningen av mycket gamla båtar som med möda kan stå emot svårigheter beroende på väder och annat och jag skulle kunna acceptera Parodis klassificering om man i den mänskliga faktorn också inbegriper toleransen, den kriminella toleransen och det kriminella skyddet som många gånger ges för driften av dessa båtar.
Den andra reservationen som jag har gäller fartygens lockelse på ungdomar. Som inriktning är det mycket viktigt, men problemet som vi fortfarande har i Grekland är inte att ungdomarna inte lockas till utbildningen för att få en yrkeskarriär på båtarna. Situationen vi har i Grekland blir allt snävare, minskningar och indragningar av arbetstillfällen sker på fartygen, trots att Grekland har en mycket stark flotta. Och detta beror, enligt min mening, många gånger på att ägarna fortsätter att föra en politik som lockar till sig billig, outbildad arbetskraft från tredje land, från länder i Asien osv. något som inte bara resulterar i en åtstramning av arbetsmarknaden i gemenskapslandet, men i bristen på säkerhet för fartygsdriften.
De tre ändringsförslagen som Parodi insisterar på har vårt stöd beträffande de medicinska hälsokraven, beträffande vakthållningen på bryggan och beträffande begränsningen av de årliga viloperioderna. Men vi måste särskilt vara uppmärksamma på problemet med den verbala kommunikationen. Det finns många gånger ett mycket stort problem som gäller den muntliga kommunikationen inom besättningen och som många gånger leder till olyckor. Och jag vill tala om att hela Grekland just nu upplever sorgen efter två stora sjöfartsolyckor som ägde rum i slutet av året och där många människor omkom i havet.

Macartney
Fru ordförande! Jag skulle vilja instämma i gratulationerna till Parodi för hans utmärkta arbete och jag välkomnar denna debatts konstruktiva inriktning. Jag skulle även vilja anknyta till det Watts sade angående sjöfartens riskfyllda natur. Vi stödjer helhjärtat de åtgärder som lagts fram i detta förslag. I likhet med Sarlis och Alavanos, emellertid, oroar jag mig för fartygsbesättningar från tredje land vilka kommit att bli ett alltmer vanligt förekommande fenomen inom europeisk sjöfart. Detta orsakar en rad problem, inte bara i mitt hemland Skottland, utan i en lång rad europeiska länder.
Det skulle vara till hjälp för hamnstaterna om de deltog i detta arbete. De kommer att ha en avgörande roll i arbetet för att tvinga fram en ökad standard, vilket vi med all rätt kan kräva av europeiska länder. Jag skulle vilja säga till kommissionär Bjerregaard att utmaningen i dag för Europas medborgare ligger i att försäkra oss om att den standard som vi förväntar oss även ska omfatta besättningar från tredje land. I annat fall finns det en stor risk för att bristen på språkkunskaper i det språk som talas, och oförmågan att kommunicera sätter liv på spel. Under ett år som detta när den stora publikmagneten inom filmvärlden handlar om Titanics undergång, behöver vi inte bli påminda om hur fruktansvärda sådana katastrofer är, och vi vill göra allt som står i vår makt att förhindra att sådant inträffar.

Le Rachinel
Fru ordförande, kära kolleger! På sjöfartsområdet förekommer omfattande olyckor som beror på den mänskliga faktorn och som får allvarliga konsekvenser för livet eller för faunan och floran. I alltför många fall handlar det om fartyg med bekvämlighetsflagg vars besättning kommer från ett land utanför gemenskapen, vilket ger billig arbetskraft.
Nationella fronten har alltid förkastat dessa omlokaliseringar som består i att utnyttja underkvalificerad icke-europeisk arbetskraft. Detta är inte bara skadligt för sysselsättningen utan också för fartygens säkerhet och för våra kuster. Vi bör därför motsätta oss denna sociala dumping, som består i att man betalar en polsk eller kinesisk sjöman 2 500 franc per månad medan en fransk sjöman tjänar över 10 000 franc.
Det är genom en systematisk politik med nationellt företräde vid anställning av sjömän, samt direkt eller indirekt finansiellt stöd till flottan från respektive stat som denna sektor kan få ett uppsving och skyddas. Vi gläds därför åt Parodis betänkande som syftar till att främja en tillräckligt hög och harmoniserad nivå på utbildning och yrkeskompetens, till förmån för en ökad säkerhet och för den europeiska sjöfarten.

Jarzembowski
Fru ordförande, kära kolleger, kära fru kommissionär! Jag tycker att det här är ett bra exempel på ett samarbete mellan ministerrådet och parlamentet. Efter ett bra förslag från kommissionen har vi enats om två betänkanden om hur vi skulle kunna tänka oss att skärpa kraven på utbildningen för sjöfolk, och detta till skydd för dem själva, andra medborgare och för miljön. För som flera ledamöter redan har nämnt - jag är inte helt säker på om jag skulle vilja skylla på gamla båtar, herr kollega från Grekland - så är det undermåliga båtar som är huvudfrågan. Båtar kan vara mycket gamla, men om de sköts ordentligt och har en bra besätttning, går det alldeles utmärkt att använda dem. Jag tror verkligen att den mänskliga faktorn ofta är den huvudsakliga orsaken till olyckor, och - och för den frågan har vi rätt kommissionär här denna morgon- olyckor till sjöss medför ofta en enorm förorening av haven, och är därför en stor miljöfara, både för naturen på land och till havs. På så vis är frågan om utbildning av sjöfolk för att förhindra olyckor, samtidigt ett indirekt bidrag för att undvika förorening av haven och för att skydda miljön.
Jag tycker att det är av särskild vikt att man har skärpt reglerna för vakthållning. Visserligen måste jag säga till mina kolleger att jag inte vet om fallet Titanic är ett bra exempel, för jag tror att de kände till alla fakta. De skulle bara ha reagerat rätt. Men det vetenskapliga intresset för företaget var större än omsorgen om medborgarna. Vi måste se till att detta aldrig händer igen. Så långt tror jag att dessa regler om vakthållning är bra. Tillåt mig att än en gång påpeka att vi naturligtvis inte nått vårt mål enbart genom vakthållning. Parodi har ännu en gång lagt fram ett utmärkt förslag utifrån det första betänkandet. Fru kommissionär, det skulle vara mycket bra om ni ville understödja detta parlamentets extra ändringsförslag, som strävar efter att ytterligare skärpa reglerna för vakthållning, för jag tror, att säkerheten på sjön kommer i första hand.
Beträffande den sista punkten ansluter jag mig till mina kollegers uppfattning. Det hjälper inte att vi, parlamentet och rådet tillsammans med kommissionen, åstadkommer den bästa lagstiftningen, om sedan medlemsländerna visserligen antar lagstiftningen för ändring av bestämmelserna om utbildningen, men utan att se till att man kontrollerar inom ramarna för hamnstatskontrollen att det verkligen bara finns välutbildat sjöfolk ombord. Jag anser att vi även här måste be kommissionen - subsidiaritet eller inte - att kontrollera om reglerna för utbildningen verkligen efterlevs inom ramarna för hamnstatskontrollen.

Bjerregaard
Fru ordförande! Jag är mycket glad åt att föredraganden Parodi är nöjd med huvudlinjen i rådets gemensamma ståndpunkt om utbildning för sjöfolk, precis som de flesta talarna har varit det. Därför hoppas jag att parlamentet också kommer att anta det i plenum. Kommissionen anser att den gemensamma ståndpunkten på alla sätt är acceptabel, i det att den överensstämmer med principerna i det ursprungliga förslaget, som ju parlamentet stödde. Dessutom innebär det en precisering och framförallt en större konsekvens jämfört med de internationellt erkända kraven, som återfinns i den reviderade STCW-konventionen från 1995. Till det kommer att det som Parodi anför i sitt yttrande om den gemensamma ståndpunkten utgår ifrån det väsentligaste i de ändringsförslag, som parlamentet antog under första behandlingen.
Jag vill gärna därför uppmana parlamentet att inte insistera på de ändringsförslag, som läggs fram i betänkandet, eftersom de de facto strider mot de tre grundläggande principerna i direktivet. Den gemensamma ståndpunkten är utformad så, att den i största möjliga utsträckning stämmer överens med STCW-konventionen från 1995. Ändringsförslag 1 rubbar detta eftersom det ändrar den ordalydelse, som exakt svarar mot regel 1/9 nr 1 i konventionen. Jag hoppas att parlamentet inser att det inte är meningsfullt att frångå denna princip.
En annan grundprincip går ut på, att det ändrade direktivet inte får göra den icke-bindande del B bindande i den STCW-kod, som fungerar som riktlinje för de nationella myndigheterna. Det tillägg som föreslås i ändringsförslag 2, motsvarar däremot ordalydelsen i den icke-bindande del B, medan den gemensamma ståndpunkten helt överensstämmer med den bindande del A. Parlamentet torde känna till att frågan om icke-bindande riktlinjer behandlas i det sjunde stycket i ingressen i den gemensamma ståndpunkten. Den tredje principen går ut på att bibehålla andan i direktiv 94/58, som berör standarder för utbildning för sjöfolk. Det var aldrig meningen, att direktivet skulle beröra vakthållning som sådan.
Inom ramarna för direktivet har faktiskt kommissionen och parlamentet lyckats övertala rådet att inlemma vissa bestämmelser om vakthållning i artikel 5 H, som behandlar lämplighet för tjänst, i den gemensamma ståndpunkten, nämligen bestämmelser om förebyggande av trötthet och därmed förbundna säkerhetsrisker. Det är frågan om minimivilotider, vilket flera av talarna också varit inne på. Jag hoppas att parlamentet mot denna bakgrund håller med om att bestämmelsen om vakthållning i ändringsförslag 3 inte lämpar sig för detta direktiv.
Fru ordförande! Jag har försökt att uttömmande och klart redogöra för varför kommissionen inte kan stödja de förelagda ändringsförslagen. Jag uppmanar härmed parlamentet att ompröva sin preliminära inställning till förslaget, så att vi kan få en lagstiftning så fort som möjligt.

Jarzembowski
Fru ordförande! Om kommissionären uppmanar oss att tänka över våra ändringsförslag efter dessa långa debatter, då skulle jag vilja säga att det skulle vara mycket bättre att vi stryker ett streck över de tre förslagen och ber kommissionen att tänka över sin inställning, eftersom det som hon har föredragit är inte genomförbart!

Watts
Fru ordförande! Ett antal ledamöter har tagit upp en viktig nyckelfråga, nämligen den att det går alldeles utmärkt för detta parlament, kommissionen och rådet att enas om en lagstiftning, men hur gör vi för att försäkra oss om att lagarna respekteras, inte bara av medlemsländer utan också av fartyg som går under bekvämlighetsflagg. Jag förstår att kommissionären inte kan ge ett omedelbart svar på denna fråga men vid ett framtida tillfälle skulle vi vilja ha besked från kommissionen om hur vi ska gå tillväga för att försäkra oss om att denna mycket viktiga lagstiftning efterlevs undantagslöst i de europeiska farvattnen oavsett vilken flagg fartygen seglar under.

Parodi
Fru ordförande! Låt mig bara helt kort säga till kommissionen att jag har noterat en vis hårdhet i dess attityd. Låt mig förtydliga: samtidigt som vi förklarar oss beredvilliga att göra vad vi kan för att lösa ett mycket allvarligt problem, som sannerligen kräver mer uppmärksamhet, så bör man inte kräva av just oss att vi skall backa. I stället borde man kunna kräva av kommissionen att den blickar framåt i större utsträckning och försöker fatta beslut som stämmer bättre överens med viljan i de femton länder som kräver detta.

Bjerregaard
Fru ordförande! Naturligtvis kommer jag att vidarebefordra det besked som parlamentet givit här i dag, men som bekant är det ju inte kommissionen ensamt som avgör om det blir någon lagstiftning. Det jag gav uttryck för i mina avslutande ord, var, att jag hoppas att vi snart skall kunna genomföra den föreslagna lagstiftningen. Jag är helt övertygad om, att min kommissionärskollega, Neil Kinnock, kommer att vara mycket uppmärksam på att medlemsstaterna också efterlever den lagstiftning som antas, och också kommer att använda sig av de medel, som står oss till buds vad gäller genomförandet av den antagna lagstiftningen. Men uppmaningen var alltså, att vi mycket gärna ser, att vi snart får lagstiftningen antagen.

Ordföranden
Tack så mycket, fru kommissonär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Transeuropeiska vattennät
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0411/97) av Izquierdo Collado för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om de transeuropeiska vattennätens tekniska genomförbarhet.

Izquierdo Collado
Fru ordförande! Det har i det här parlamentet förekommit mycket viktiga, jag skulle till och med säga vackra, tal om vatten, om vatten som tillgång och som grundläggande beståndsdel i kulturen, till och med som skiljelinje mellan olika folks kulturer. Den karaktären som grundläggande tillgång blir mer och mer påtaglig ju mer tiden går och nästa sekel kan redan ses som en tid då vattentillgångarna kommer att få ökad betydelse. Europeiska unionen bör vara mycket vaksam just vad gäller detta grundläggande kännetecken på en hållbar utveckling och vad gäller samlevnaden i Europa, för villken vi arbetar i detta parlament.
Vad har då den Europeiska unionen gjort vad gäller tillgången vatten? Den har gjort viktiga saker men alltid fokuserat på vattenkvaliteten. Det är uppenbart att i detta ögonblick då vi fokuserar mycket på luftföroreningarna och det hålls världstoppmöten för att skydda ozonlagret, behöver tillgången vatten ett skydd vad gäller kvaliteten, ett bestående och starkt skydd. Och jag tror att kommissionen har en tydlig idé i frågan. Just nu håller den på att utarbeta ett direktiv som, olyckligtvis, är att oavslutat direktiv. Vi har fått ett meddelande, såväl som en rättelse, och en ny rättelse - som kanske inte ger den bästa bilden av direktivet - är på väg, men den Europeiska unionen jobbar, otvetydigt, med vattenkvaliteten. Det kan man inte förneka. Och jag tror att skyddandet av våra vatten är mycket väsentligt och att det är den väg vi bör följa.
Nu är det emellertid så, fru ordförande, att förutom kvaliteten behöver man tala om vattenkvantiteten. När vi förberedde en undersökning i frågan, genom STOA, och med parlamentariskt initiativ, hade kommissionären som gör oss sällskap - och som just nu inte lyssnar på mitt anförande eftersom hon inte har hörlurarna på sig -, jag menar Bjerregaard, det goda initiativet att tala, nästan för första gången, om vattenkvantiteten i den Europeiska unionens namn. Det var efter hennes besök i Andalusien, i Sevilla, där hon kunde konstatera att man inte löser alla de problem som den Europeiska unionen har i vattenfrågan genom att enbart tala om vattenkvaliteten. Och visst är det så att den Europeiska unionen kan bidra med den där extra åtgärden för att den optimala användningen av vattenresursen, inom den Europeiska unionen, skall bli verklighet.
Det är uppenbart att staterna arbetar med flodområdesplanerna och dessa planer är nödvändiga för att rationalisera vattenresursen på de platser där det, geografiskt, är nödvändigt med en väsentlig åtgärd: att rationalisera de olika flodområdena. Men man måste gå ett steg längre och genomföra överföringar mellan olika flodområden om vi vill lösa de strukturella problem som uppstår i den Europeiska unionen, som översvämningar, torka och ökenutbredning.
Det är därför som mitt initiativbetänkande, i stor utsträckning, vill uppmärksamma behovet och nödvändigheten av att redan nu börja skissa på en europeisk vattenplan. En plan som beaktar den Europeiska unionens globala behov och som, följaktligen, administrerar vattenresursen strategiskt, kompetent och ständigt, samtidigt som man, självfallet, skall upprätthålla försvaret av miljön och möjliggöra för vattnet att vara just en reaktiverings resurs och en resurs för att förbättra miljön. Och inom den europeiska vattenplanen skulle man kunna genomföra en mängd åtgärder, såväl i områden som löper risk för översvämningar, som i områden som drabbas av torka. I betänkandet tar jag upp ett exempel, som kan tillämpas på andra områden, som handlar om hur man kan binda ihop flodområden från centrala och norra europa med flodområden i söder som har lite vatten, utan att detta innebär en märkbar försämring för flodområdena i centrala och norra Europa, därför att detta extra värde som vissa kvantitativa vatten-omtappningar kan bidra med kan vara lösningen för att förbättra de vattenplaner som är nödvändiga i länderna i söder och som inte sätts i verket därför att de långa torkperioderna på 6 och ibland 7 år hindrar överföringar från de flodområden i söder som har ett överflöd, till de flodområden som har ett underskott bland länderna i södra Europa.
Jag skulle vilja avsluta med att säga att betänkandet visar stor förståelse för det faktum att vattenfrågan är oerhört känslig och uttrycker med all önskvärd tydlighet att man inte kommer att kunna genomföra någon omtappning från något land utan detta lands uttryckliga tillåtelse.
Fru kommissionär! Jag tror att vi har möjligheten att arbeta i den här riktningen och det finns många förväntningar på att kommissionen, om parlamentet antar detta betänkande, kan arbeta i linje med det.

Grossetête
I min egenskap av föredragande av yttrandet från miljöutskottet vill jag gratulera föredragande Collado för kvalitén på det betänkande han lagt fram för oss. Han har pekat på problemen med den obalans i vattenresurserna som länderna i Europeiska unionen upplever, bl.a. mellan norra och södra Europa. Det är därför viktigt att inte bortse från framtidsutsikten att genomföra en studie om teknisk genomförbarhet för ett givet nät som effektivt skulle kunna råda bot på vattenbristen i vissa av Europas regioner. En sådan studie måste naturligtvis visa att det finns en livskraftig lösning och det är anledningen till att jag vill säga att det är viktigt att Europeiska kommissionen förbinder sig att genomföra denna framåtblickande studie.
Vi har ingen erfarenhet i Europa. Vi känner bara till förslaget till studie mellan regionen Languedoc-Roussillon i södra Frankrike och Barcelonaregionen i Spanien. Därför är jag som fransyska särskilt intresserad av ämnet. En framåtblickande studie som möjliggör överföring av vatten mellan två europeiska regioner måste naturligtvis dels fastställa behoven och möjligheterna, dels de olika effekterna samt vilken potential som finns i Europa. Studien måste alltså ha en helhetssyn och beakta all inverkan som denna typ av nät kan ha på vattenhanteringen. Föredraganden förklarade det för övrigt tydligt.
När det gäller miljön måste studien naturligtvis åtföljas av särskilda studier som tar hänsyn till samtliga miljöaspekter: inverkan på landskapet, effekter på den naturliga miljön, på ekosystemen och på mänsklig verksamhet.
Jag vill också precisera för alla våra kolleger, såsom föredraganden gjorde och eftersom det är viktigt, att ett sådant projekt, om det över huvud taget är möjligt, bara kan genomföras med medgivande från det land som skulle föra över en del av sitt vatten till ett område som har brist på vatten.

McNally
Fru ordförande! Jag skulle vilja gratulera Izquierdo Collado till hans ihärdiga arbete och även till hans skarpsynthet i att fånga upp ett ämne av sådan vikt och för att ta sig an arbetsuppgiften i en anda av vetenskaplig och teknologisk vetgirighet. Han har använt en STOA-rapport vilket är exakt vad detta parlament borde göra för att undersöka vad vi har för uppfattning. STOA-rapporten visade tveklöst att detta är något som Europeiska unionen bör ta sig an. Naturligtvis, det är en oerhört viktigt ämne. Det kommer att bli den dominerande frågan under nästa sekel. Vi kan inte uteslutande tala om vattnets kvalitet utan måste även granska dess geografiska belägenhet, tillgänglighet och hur det hanteras. Vi behöver göra en europeisk vattenrevision.
Vatten identifierades vid Cressons tillsättande av arbetsgrupperna som ett av nyckelområdena. Vi behöver forska om nya metoder för nyplantering av skog. Vi måste lära oss av de misstag som under de två till tre senaste decennierna förvandlat stora områden till öknar. Vi behöver forska om hur vattenmassor kan hållas tillbaka. Vi behöver granska vattnets geografiska belägenhet och hur vi kan använda oss av infrastrukturer. Inom ramen för alla dessa studier måste vi även granska vilken inverkan detta har på miljön. Pilotprojektet i Izquierdo Collados betänkande vilket jag lovordar skulle vara ett utmärkt tillfälle för oss att se hur detta skulle kunna genomföras i praktiken. Inom en snar framtid kommer det bli nödvändigt för denna kontinent att börja forska om vatten. Låt oss inte invänta fler kriser. Vi behöver omfattande och uttömmande forskningsprojekt om miljöpåverkan innan några verkliga projekt kan påbörjas. Det är ett grundvillkor. Det andra, som Collado redan har påpekat, är det helhjärtade och välinformerade medgivandet från samtliga medlemsstater vilkas vattenförsörjning är involverade i ett sådant nätverk.

Estevan Bolea
Fru ordförande! För det första vill jag säga att vi tycker att det här initiativbetänkandet av Izquierdo Collado är mycket bra, men att det än så länge bara handlar om en teknisk utvärdering om de transeuropeiska vattennätens möjligheter. Vi arbetar i det här parlamentet, i den Europeiska unionen, inom det femte ramprogrammet för forskning och utveckling och där har man lagt stor vikt vid ämnet vatten. Och det har fått stor vikt, ärade ledamöter, därför att majoriteten av parlamentsledamöterna är övertygade - andra är det inte men de kommer att inse det mycket snart - om att vattnet är mycket viktigare än olja, gas eller vilken annan energikälla som helst, därför att utan vatten finns det inget liv.
Men det är sant att allt som kan härledas från denna undersökning bör inbegripas i den Europeiska unionens sätt att förvalta vattnet, en fråga som ännu är i sin linda, som Izquierdo Collado har kunnat visa.
Den som gör denna undersökning bör, självfallet, ha i minnet och i första hand analysera alternativen och det första är ett bättre användande av vattnet. Vi kan spara mycket vatten om vi använder det på ett bättre sätt. I andra hand bör man ta ställning till andra källor, som till exempel avsaltningen av havsvatten, som är av yttersta vikt för den Europeiska unionen, skapandet av teknik som kan exporteras till andra länder, eftersom vattnet kommer att vara nästa sekels stora problem och det är möjligt, ärade ledamöter, att det till och med kommer att utbryta krig på grund av vatten. Vi talar alltså om en teknisk fråga som har en enorm betydelse. I tredje hand får man göra energibokslut. Jag tror att det stora problemet som dessa nät kommer att stöta på är energiboksluten. Om vi konsumerar för mycket energi, om energiresultaten inte är hållbara, kommer dessa nät inte att göra stor nytta. Men hur som helst så finns det många hydrologiska flodområden som redan är sammankopplade och där man överför vatten från det ena till det andra. Men det är naturligt att vi först gör dessa sammankopplingar och överföringar inom våra respektive länder.
Fru ordförande! Det land som Izqueirdo Collado och jag tillhör, Spanien, har massor av vatten men dåligt fördelat i både tid och rum. Vi har allt i norr, i Biscayabukten, och inget i söder. Följaktligen kommer vi att studera dessa åtgärder inom vårt land och, om det bedöms som lämpligt och den Europeiska unionen så beslutar, kommer vi att deltaga i vattennäten. Självfallet får man studera de ekonomiska aspekterna. Vattnet är dåligt skött, har dåligt anseende, har inte tillräckliga ekonomiska resurser, framförallt på kommunal nivå. Och jag tycker att den som gör det tekniska utvärderingsarbetet bör tänka på detta. Det är självklart att man måste göra en utvärdering av konsekvenserna för miljön, det är obligatoriskt enligt europeisk lagstiftning. Men man borde också göra en strategiutvärdering av själva planerna.
Jag vill säga föredraganden att Europeiska folkpartiets grupp kommer att stödja betänkandet, trots att några av våra medlemmar är lite tveksamma, kanske för att de ser denna viktiga fråga på ett annat sätt. Men jag gratulerar föredraganden under alla omständigheter.

Lindqvist
Fru ordförande! Detta kan förefalla vara en litet udda fråga för oss i Europaparlamentet. Vatten är emellertid livsviktigt för alla. Det är en naturresurs som alla behöver för sin överlevnad. Därför är det naturligt att man diskuterar detta också här.
Två frågor måste dock ställas. Den första frågan är om detta är en fråga för Europeiska unionen. Eller är det en fråga som naturligt faller under subsidiaritetsprincipen, dvs. är det medlemsstaternas ansvar? Den andra frågan är om de förslag som läggs fram i detta betänkande är bra. De storskaliga förslagen om hopkopplingar av europeiska vattennät, är de bra? Dessa två frågor skall jag försöka besvara från den liberala gruppen.
För det första gäller i dag att regler som reglerar naturresurser är nationella. För t.ex. skog, mark och vatten har vi ju i alla länder nationella lagstiftningar. Det är naturligt, eftersom skogar och mark ligger i nationalstaterna. Även för vatten har vi nationell lagstiftning. Det finns emellertid en skillnad, nämligen att vattnet rinner mellan olika länder; floderna rinner genom olika länder, sjösystemen är gemensamma. Därför finns ett gemensamt intresse av att slå vakt om naturresursen vatten, både när det gäller vattnets kvalitet och att alla skall få del av det. Då är frågan: Är förslagen om en hopkoppling av vattensystemen bra? Man måste verkligen ifrågasätta om detta är rätt väg. Är det rätt att vi människor skall ingripa i naturliga vattensystem med storskaliga exploateringar och lösningar? Vi vet ingenting om vilka konsekvenser det kan få för grundvattnet, klimatet och miljön. Det är till och med så att många av de problem som finns på grund av bristen på vatten, på grund av torka samt översvämningar, och som vi försöker lösa här, har förorsakats av våra mänskliga ingrepp, t.ex. skogsavverkning, planteringar, tidigare vattenregleringar.
Om vi skall göra något, måste vi alltså i första hand optimera de anläggningar som redan finns för att på så sätt bättre utnyttja vattnet i Europa. Slutsats: Detta är i huvudsak en nationell angelägenhet, men det krävs ett visst gemensamt ansvar för att vattnet utnyttjas förnuftigt, och att alla får del av det. Liberala gruppen accepterar en studie, men i första hand bör den inriktas på befintliga anläggningar. Själv kommer jag att avstå från att rösta.

Holm
Herr ordförande! I detta betänkande av Izquierdo Collado framhävs att det inom EU-länderna finns olika förhållanden när det gäller tillgång till vatten. I en region kan det vara brist på vatten, medan det i en annan vid ett visst tillfälle råder stort överflöd av vatten. Det är helt enkelt naturens lagar som styr. Att då som föredraganden gör föreslå att vi skall ta initiativ till att försöka stävja naturlagarna och omfördela vattnet, så att det blir mer jämlikt fördelat i EU-länderna, är för mig helt främmande.
Sanningen är också den att det ofta är människan som till stor del ligger bakom de vattenproblem vi har, bland annat genom jordbruket eller genom byggande av diverse infrastrukturprojekt. Ett exempel på detta är Hallandsåsen i Sverige där grundvattennivån sänktes under de fastställda kriterierna för att det skulle byggas en tunnel genom åsen.
Det är genom människans sätt att leva som vi har en del av förklaringen till dagens problem med vattenbrist respektive överflöd av vatten. Det verkar som om man nu tror att lösningen är att manipulera vattendragen ytterligare. En sådan åtgärd innebär ingrepp i naturen. Den är i princip oåterkallelig och bör därför inte genomföras med tanke på försiktighetsprincipen.
Självklart skall vi behandla vattenfrågan här i parlamentet, eftersom det är livsviktigt vilken sorts vatten vi har. Det är då framför allt vattenkvaliteten som kan vara en EU-fråga, och där vi på EU-nivå skall försöka åstadkomma någonting. Det får inte ske några ingrepp i naturen i syfte att förändra eller manipulera vattengenomströmningarna.
V-gruppen kommer inte att stödja detta betänkande och kommer därför att rösta nej i slutomröstningen, precis som vi gjorde när det behandlades i utskottet.

Novo Belenguer
Herr ordförande! För det första vill jag uttrycka vårt allra mest bestämda stöd för betänkandet av Izquierdo Collado och särskilt för det implicita budskap som framställs i betänkandet - och jag tror dessutom att alla har lagt märke till det - eftersom det effektiva genomförandet av de transeuropeiska vattennäten är en viktig kugge inom ramen för de ekonomiska och sociala förbindelserna. Jag tror inte att det handlar om att, som det sagts här, bemästra regnet, utan om att på sätt och vis återanvända eller vara perfekt förberedd för att inte låta en enda droppe av den livsnödvändiga vätskan gå till spillo och å andra sidan undvika de där översvämningarna som vi så ofta talat om här. Jag tror att Unesco också har uttalat sig i den här riktningen och påpekat att det i dag dör 12 miljoner människor om året på grund av vattenbrist och varnat för att det om 25 år kommer att vara mer än 50 länder som lider brist på denna livsnödvändiga vätska, vilket kan leda till potentiellt allvarliga situationer på grund av detta behov.
Vi bör vara medvetna om att den internationella lagstiftningen på området är otillräcklig och att det till och med är så att många länder är ovetande om sina vattentillgångar. På tal om detta skulle jag vilja nämna det förslag som Unesco för tillfället granskar och debatterar, vilket innebär att den tusenåriga Vattentribunalen i Valencia i framtiden skulle kunna tjäna som internationell referensram för att på så sätt undvika några av de möjliga konflikterna som skulle kunna uppstå nästa sekel.
Bristen på vatten i vissa regioner innebär ett extra naturligt problem och för att övervinna det bör vi alla tillsammans och från detta parlament vädja om hela Europas folks solidaritet för att skapa en verklig uthållig utveckling i alla de europeiska regionerna, en utveckling, herr ordförande, i vilken vattennäten spelar en stor roll.
Av denna anledning skulle ett bra sätt att bidra till dessa regioners utveckling vara skapandet av ett transeuropeiskt vattennät där en gemensam resurs, som vatten, skulle delta i ett gemensamt mål, som Europa.

Pinel
Herr ordförande! Izquierdo Collados betänkande behandlar ett ämne vars betydelse vi kanske ännu inte riktigt förstått: vatten kommer sannolikt att bli en allt större geostrategisk utmaning under de kommande decennierna.
Vi får inte heller glömma bort att om vattenresurserna minskar starkt, bl.a. i södra Europa men inte bara där, är det i första hand på grund av människans verksamhet, vilken ofta bedrivs på ett oansvarigt sätt. Innan vi vet om det är möjligt att inrätta transeuropeiska vattennät måste vi först fråga oss om det är önskvärt. Alla nationer har förvisso inte samma tillgång på vatten. Men det skulle vara fel att tro att denna resurs för vissa länder är obegränsad på något sätt. Om man vill dela en rikedom riskerar man också att få dela fattigdomen.
Att transportera dricksvatten hundratals eller tusentals kilometer skulle kanske vara positivt för vissa industrier, men det skulle framförallt innebära att de importerande länderna avstår från att föra en verklig vattenpolitik. Denna politik kan bara vara lokal och bedrivas med hjälp av bevarade våtområden, bevarade flodmynningar, tack vare att jordbruk och industri bedrivs mer ekonomiskt, en konkurrenskraftig återvinning av avloppsvatten och vid behov sofistikerad teknik för avsaltning av havsvatten.
Denna resurs bör förvaltas så nära konsumtionsplatsen som möjligt. Regnvattnet bör regleras och hållas kvar och avrinningen mot grundvattnet bör underlättas. Det är den fullständiga motsatsen till vad de intensiva metoderna för produktion och regionalpolitik inneburit de senaste 50 åren. Vi måste sluta att rycka upp häckar, fylla igen dammar och lägga betong över vattendrag. Vi måste också återskapa Medelhavsområdets skogsmassiv som skadats av bränder - de har en roll att spela i återskapandet av vattenreserverna. Ett kontinentalt nät för vattentransport skulle i stället innebära slöseri, avsaknad av ansvar och på sikt brist om vi inte är försiktiga.
Jag är för övrigt förvånad över att man i betänkandet inte nämner att vattennäten kan användas för varutransport när det är möjligt, när nu vägar och järnvägar är överfyllda, eller för persontransport inom turistnäringen.
Avslutningsvis vill jag betona att för att råda bot på en verklig vattenbrist är det till att börja med viktigast att gripa sig an orsakerna till ökenutbredningen, något som är fullt möjligt eftersom de flesta orsakerna är mänskliga. Det är också viktigt att prioritera lokala lösningar snarare än att kasta sig ut i faraoniska konstruktioner. Det är på denna nivå gemenskapens solidaritet bör visa sig.

Lindkohr
Herr ordförande, mina damer och herrar! Hur viktigt vattnet är för oss kommer vi antagligen inte att få veta förrän vi inte längre har något. Det är därför ingen tillfällighet att vår spanske kollega tagit upp ämnet. Jag vill verkligen stödja honom i detta. Det fanns också i dag i parlamentet en viss upprördhet bland våra nordiska kollegor, som är rädda att sydlänningarna skall ta ifrån dem deras vatten. I själva verket är det precis tvärtom, för med varje tomat, med varje apelsin som vi i norr äter och som kommer söderifrån, tar vi egentligen vatten från söder.
Varje turist som åker till Spanien eller söderut förbrukar vatten. Om vi nu antar att var och en använder i genomsnitt två till tre liter vatten, då blir det med Spaniens turistsiffror en extra vattenkonsumtion på mellan 1 och 3 miljoner kubikmeter. Det betyder alltså, att vi redan i dag har en handel med vatten, men i maskerad form. Tänk på alla de flaskor mineralvatten, Perrier, Apolinaris, San Pellegrino, och allt vad de heter, som skickas över hela världen. Detta är också handel med vatten, men den går via flaskor, inte via pipelines.
Redan de gamla romarna hade i Köln en vattenledning som var över 70 km lång, medan de fortfarande regerade. De hade liknande ledningar i andra städer. Varför skulle vi i dag inte fundera på vattenledningar som går över gränserna? Jag tycker att det är något fullständigt naturligt. Det som Pinel sade förut är helt riktigt. Vi måste inte bara ägna oss åt vattenledningar, utan också åt att handskas förnuftigt med det vatten som finns. Men jag tror att det är så självklart att det inte bara är nödvändigt att påpeka det, utan att man måste framför allt handla.
I ett Europa utan gränser måste också vattnet spela en viktig roll, inte bara olja, gas och elektricitet, transeuropeiska nät som vi redan har. Varför skulle inte vattnet få spela en liknande roll? Jag tror utan vidare att det enligt EU-fördraget också är en vara eller en tjänst, som på samma sätt räknas till EU-fördraget och inte är ett undantag från andra varor.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! I Europa finns det öar som saknar vatten och områden där det tidvis finns för mycket vatten. Även de övriga naturtillgångarna är ojämnt fördelade på samma sätt: skogarna, grustillgångarna, malmfyndigheterna, oljan och så vidare. Skulle det till exempel vara rätt att kräva en jämn fördelning av olivoljetillgångarna mot en formell ersättning? Här finns det ju en ansenlig ö utan olivolja.
Vattenregleringarna har alltid medfört radikala ändringar i ekosystemen. Hänvisningen till kanalerna i Provence och i Kalifornien saknar motiveringar och en kritisk granskning. På samma sätt borde man i jämlikhetens namn nämna den ekokatastrof som liknande vattenregleringar kring Aralsjön har orsakat. Innan man i det här ärendet tar beslut åt det ena eller det andra hållet och vidtar åtgärder, borde man globalt utreda vilka effekter vattenregleringar, kanaler och allt i samband med dessa har på ekosystemen och samtidigt utvärdera deras socioekonomiska och ekonomiska effekter.
I Europas fall kompliceras saken av att påverkningar sker på flera staters områden. Man har även från långa tidsperioder gott om erfarenheter som pekar än åt det ena än åt det andra hållet, men de har knappast blivit särskilt grundligt analyserade. Man borde låta ett opartiskt undersökningsinstitut eller en konsult göra utredningen. Dessutom finns det betydande skillnader i äganderätten mellan olika länder när det gäller vatten och markområden. Det finns länder där grundvattnet ingår i markområdet och således är helt i privat ägo. Det är inte rätt att Europeiska unionen befattar sig med nationella lagar om äganderätt.
Som ett positivt drag i resolutionen finns bland annat ett omnämnande av att skapa vattenmarknader. Det finns anledning att ta upp den här saken mera betonad och sträva efter att allting sker inom ramen för den fria marknadsekonomin. Även turisterna i Spanien köper sitt vatten. Vattentillgångarna borde i vilket fall som helst inventeras, och man borde sträva efter att skydda dem med hjälp av Europeiska unionens direktiv, samt framför allt att ta hänsyn till den nationella lagstiftningen.

Voggenhuber
Herr ordförande! En av dem som talade före mig, Linkohr, ställde frågan varför man inte skall tänka närmare på handel med vatten, och han påpekade även att vatten ju när allt kommer omkring också är en vara. Han uttryckte en viss förvåning över att denna fråga har väckt så starka känslor i de vattenrika länderna. Jag kommer från Österrike, och frågan har väckt mycket starka känslor i mitt land, därför kanske jag kan förklara ett och annat för honom i denna fråga.
Många människor i Europa löser i stort sett alla problem genom att säga att det bara handlar om varor. Allt är varor, som det finns en efterfrågan på. Så behandlas ämnet kloning, så talar man om regleringen av bokpriserna i Tyskland, allt är bara varor, allt kan man tänka närmare på. Min fråga är: Hur tänker man närmare på det? Varför tänker man inte närmare på orsakerna till vattenbristen? Varför tänker man inte ut en gemensam europreisk strategi för en europeisk lag om vatten, en rättslig, politisk och teknologisk strategi för sanering av de belastade vattenhushållen, för ekonomisering, för återanvändning? Varför ägnar man sig inte åt felutvecklingen inom jordbruket och monokulturer, som bidrar till denna vattenbrist?
Beträffande en jordbruksreform - jag tror att det är viktigt att behålla människornas förtroende i de vattenrika länderna, jag tror också att många politiker känner till värdet hos denna vara, herr Linkohr, att de anar hur till exempel en hundraårig vattenlag i Österrike har bidragit till att vattenreserverna än i dag håller den kvalitet de gör. På EU-nivå talar man över huvud taget inte om detta faktum. I stället resonerar man på följande sätt: Där det råder brist på vatten, där också alltid kvaliteten på vattnet är låg, dit bygger man lämpligen en vattenledning från en plats där det finns vatten, och så tror man att problemet därmed är löst. Detta skapar misstro, och det är denna misstro som är anledningen till oron och de starka känslorna. Vi måste hantera saken på ett helt annat sätt, om vi vill att vattnet inte bara skall betraktas som en vara, utan att människor också skall fortsätta vara medvetna om värdet på denna vara.

Kronberger
Herr ordförande! Jag kan naturligtvis förstå problemen för de länder som har hanterat sina vattentillgångar på ett annat sätt, och där det nu råder brist på vatten. Men som alltid när vi stöter på systematiska och strukturella problem försöker vi att korrigera dessa genom gigantiska ingrepp i naturen. Detta är helt säkert fel metod. Den fungerar inte i längden. Innan man börjar tänka på stora vattenledningssystem måste man fundera på hur man kan säkra de befintliga vattenreserverna. Vi skulle behöva undersöka vilken roll mikroklimatet och vegetationen i de omedelbara vattenområdena spelar i detta sammanhang. Jag är av den bestämda uppfattningen att vi inte bara kan kontrollera regnet, utan att vi redan kontrollerar det genom våra handlingar. Jag tror att vi här har gigantiska spelrum att göra något bra åt vattenresurserna, också i de länder som har problem i dag. Jag tror att vi med anledning av denna diskussion skall tänka över konkreta åtgärder för att lösa problemen. De kan inte se ut så, att vi organiserar ytterligare ett nätverk och tror att vi skall få grepp om de verkliga problemen genom en skenlösning.
Vi kan därför inte ansluta oss till detta betänkande som det ser ut i dag. Men vi vill på ett konstruktivt sätt påpeka att vi tar denna diskussion som ett tillfälle att tänka igenom decentraliserade vattenstrukturer och hur vi kan investera pengar i detta. För varje ecu, som går till detta ändamål, kommer att ge mycket god avkastning, sett i ett långt tidsperspektiv. Detta är jag övertygad om.

Bösch
Herr ordförande! Ni märker säkert att detta är ett mycket österrikiskt ämne, vilket detta betänkande tydligt visar, och jag skulle ha varit mycket tacksam om talaren innen mig från FPÖ hade använt samma ord, som han använde i Österrike i denna fråga, nämligen att det just nu rasar en vattenslag inom EU. Då ser allt annorlunda ut, och då är man mycket långt från att bidra eller skenbarligen bidra till de konstruktiva ansatser som man bekvämar sig till i denna kammare.
Vi är medvetna om kvaliteten på detta betänkande. Vi vet att vi inte kan uppfinna en ny lag inom EU. Vi vet också, som vår föredragande redan har påpekat, att det finns en punkt 18 i detta betänkande, enligt vilken det inte kan äga rum en vattentransport i unionen utan medlemsländernas uttryckliga medgivande. Därmed har vi hamnat på nivån för europeiska fördrag, och jag tror att vi kommer att ha relativt lite problem med det.
Även om detta betänkande tycks mig en smula underligt så välkomnar jag i sammanhanget, som de som talade innan mig tog upp, såväl Linkohr som Voggenhuber, att vi här i parlamentet ägnar oss åt en av våra viktigaste varor, nämligen vatten. En konservativ kollega påpekade med rätta att det absolut finns möjligheter även i de sydliga länderna att använda och fördela vattnet på ett mera effektivt sätt. Det måste emellrtid stå klart att vi, om vi talar om rent vatten, talar om mycket stora summor pengar i framtiden. Vi måste tänka på, när vi tar i tu med vattenproblemet, att vi måste skissera en helt ny politik i Europa, en ny jordbrukspolitik, eftersom den nuvarande inte tar någon som helst hänsyn till vattenfrågan. Även trafikpolitiken, som över huvud taget inte tar upp vattnet som ett problem, måste omarbetas.

Flemming
Herr ordförande! Jag har stor förståelse för alla bilaterala fördrag i detta sammanhang, och jag önskar Spanien och Frankrike allt gott. Jag är också mycket tacksam mot ledamöterna i min fraktion, framför allt Grossetête, för att de har röstat för ett ändringsförslag som jag sätter stort värde på, som entydligt fastställer att varje ingrepp i vattenreserverna hos ett medlemsland är uteslutet utan landets uttryckliga godkännande. Bara under förutsättning att detta yrkande antas kan vi rösta för.
Jag tror att det redan i dag i varje land finns stränga och precisa inomstatliga bestämmelser om hur vi kan gå tillväga med vattnet, och i hur mycket högre grad måste inte dessa gälla under bilaterala omständigheter? Tillåt mig dock att säga en sak till alla dessa länder som sneglar på sina grannländers vattenreserver: Handskas ni verkligen varsamt med ert vatten? Vad släpps ut från industrin, från fabrikerna, från hushållen? Vattnet töms orenat ut i våra floder och sjöar, i ett fruktansvärt, smutsigt, farligt tillstånd. Det går inte an! Var och en är skyldig att först och främst att hålla sitt eget grundvatten rent, först då har han moraliskt rätt att över huvud taget snegla på grannens resurser! Jag tror att först när alla länder handskas med sitt eget vatten med största omsorg, kan vi börja tänka på ett transeuropeiskt vattennät. En sak måste emellertid stå fullkomligt klart: Att föra krig, kära fru kollega McNally, med all respekt, det vill vi verkligen inte, och inte heller om vattnet. Därför skall vi titta mycket noga på egendomsrätten.

Lukas
Herr ordförande! Nu har snart alla österrikare i denna kammare sagt något om detta ämne, men ännu har inte allt sagts. Jag skulle vilja säga till herr Bösch att jag säger likadant i Österrike som jag nu kommer att säga här, och det är inget panikmakeri, utan det är helt enkelt omsorg om och förståelse för problemen i andra medlemsländer i Europeiska unionen. Detta betänkande utgår i sin grundfilosofi från den farliga åsikten, att man inom de suveräna staterna i den Europeiska unionen kan omfördela de ojämnt fördelade naturresurserna supernationellt. Vatten är inte EU: s naturtillgång, som påstås i stycke D i ingressen, utan en naturtillgång som endast de människor har rätt att förfoga över som bor i de länder, där denna naturtillgång finns. Tanken på att göra en kvantitativ aspekt av den gemensamma vattenförvaltningspolitiken till prioriterad politik inom Europeiska unionen, avvisar vi med största beslutsamhet.
Betänkandet tar emellertid upp några punkter som kan utgöra det rätta sättet att närma sig en lösning av problemen i länderna med otillräcklig vattenförsörjning, exempelvis tekniska åtgärder för att förbättra vattenledningarnas dåliga tillstånd, nyplantering av skog eller avsaltning av havsvatten. Framför allt är det nödvändigt att förbättra befintliga lokala anläggningar, vilket skulle leda till en väsentlig förbättring av läget i de regioner som har ont om vatten. Ett ingripande av kommissionen i kvantitativa aspekter av vattenförvaltningspolitiken skulle däremot i princip strida emot subsidiaritetsprincipen och dessutom leda till onödig överstatlig kompetens, som bara skulle leda till spänningar inom medlemsländerna. Den kvantitativa vattenförvaltningspolitiken är och förblir en angelägenhet för de suveräna staterna.

Bjerregaard
Herr ordförande, ärade medlemmar! Allra först vill jag tacka för initiativet från utskottet. Det avspeglar medborgarnas ökande intresse för frågan om vattenresurser. Det rör sig inte bara om dricksvatten, utan på det hela taget om vatten som en knapp resurs, som vi måste göra en gemensam insats för att skydda. Jag instämmer helt i det föredraganden, Collado, sade om att det gjorde starkt intryck på alla ministrarna, då de besökte Andalusien och själva såg den stora vattenbristen. Lyckligtvis kan man ju säga att det nu senare - jag har själv precis besökt Doñana-området igen - har kommit vatten till området, så situationen är inte lika desperat, som den var då. Ni kan också vara säkra på att jag lägger stor vikt vid frågor om vattenförvaltning och skydd av vattenresurserna, och som ni vet godkände ju kommissionen i februari och november 1997 ett förslag till ramdirektiv om vattenresurser, som skall fungera som det centrala verkningsmedlet i den europeiska vattenpolitiken. Det var ju faktiskt parlamentets miljöutskott, som tillsammans med andra institutioner tog initiativ till en omläggning av den europeiska vattenpolitiken genom vattensymposiet i juni 1995.
Helt kort ett par kommentarer till förslaget till ramdirektiv om vattenresurser, eftersom det för närvarande behandlas både i parlamentet och rådet, och eftersom det innehåller en rad viktiga innovationer. För det första kommer det att utvidga skyddet till att omfatta alla vattenresurser och också främja hållbarhet i utnyttjandet av dessa resurser. För det andra kommer dess mål att vara att uppnå en god status för alla vattenresurser. Tillvägagångssättet är att kombinera gränsvärden för avledning med ett vattenkvalitetsmål. Där regioner eller medlemsstater delar vattensystem, skall de sätta upp gemensamma mål. För det tredje, frågan om vattenmängder och skydd av vattenresurser. Det tas det också ställning till. Vattenuttag underkastas en tillståndsprocess, och där uppställs det krav på att man säkerställer, att det råder jämvikt mellan uttag och naturlig nybildning av vatten.
Och sist men inte minst kommer det vattenpolitiska ramdirektivet att öka insynen och säkra involverandet av alla berörda medborgare och parter i utarbetandet av förvaltningsplaner eller vattennät. Det vill alltså säga, att en stor del av de frågor som tas upp i förslaget till resolution redan har behandlats i de förslagna ramdirektivet för vattenresurser. Och låt mig ge ett par exempel: skydd av både vattenkvalitet och vattenmängd, betalning av vattenutnyttjande med full kostnadstäckning, bedömning av befintliga anläggningar och bästa möjliga användning av dem, ökad insyn och involverande av medborgarna i förvaltningen av naturresursen vatten.
Däremot ser parlamentets miljöutskott med viss återhållsamhet, för att uttrycka det så, på en del av de frågor som tas upp i förslaget till resolution. Det gäller i synnerhet hopkopplingen av Europas vattensystem genom konstgjorda vattenströmningar. I miljöutskottets yttrande, och jag citerar " insisteras (det) på att Europeiska unionen för ögonblicket inte har det kunnande och de erfarenheter som krävs för att kunna genomföra ett sådant nät" . Jag vill tillstå att jag delar miljöutskottets skepsis på denna punkt.
Kommissionen är övertygad om att problem först och främst skall tacklas vid källan. Det är därför som förslaget till vattenpolitiskt ramdirektiv förpliktar medlemsstater och regioner till att gemensamt söka lösa sina vattenproblem inom gemensamma vattensystem, men inte motsäger stora omledningar av vatten i vattensystemen. För ögonblicket uppvisar - och det har också flera talare varit inne på under debatten - medlemsstaterna och deras regioner helt skilda typer av vattenrelaterade problem och också helt olika strategier för att lösa dessa problem. Det är enligt mitt förmenande ett av skälen till att både institutioner, medlemsstater och icke-statliga organisationer är överens om att det behövs en ny europeisk vattenpolitik, och jag håller med många av de uttalanden som gjorts under debatten om att detta blir en av de stora frågorna i framtiden. Om man i denna fas förpliktade gemenskapen till att upprätta ett vattennät, så skulle man enligt min åsikt inte följa de principer om hållbar utveckling och om bekämpande av miljöproblem där de uppstår, vilket föreskrivs i fördraget, och vilket också är en av grundpelarna i det föreslagna vattenpolitiska ramdirektivet. Dessutom - och här vill jag återigen hänvisa till miljöutskottets yttrande - är det nog för tidigt att utföra en studie som skulle omfatta hela gemenskapen. Först när ramdirektivet om vattenresurser har antagits och det ställts upp jämförbara mål, kommer nödvändiga data att föreligga.
Jag anser att jag har stöd för denna ståndpunkt i miljöutskottets yttrande och i punkt 8 i förslaget till resolution, där det refereras till möjligheterna för, och jag citerar, " ett bättre utnyttjande av redan existerande anläggningar" , och vikten av " att förvalta bättre, innan investeringar sker" . Men det föreslagna ramdirektivet kommer inte på något sätt att förbjuda sådan lösningar i bestämda regioner, där man är på det klara med fakta och bedömningar, följer de miljöpolitiska målsättningarna och där det råder samstämmighet mellan parterna.
Under utvecklingen av ev en ny europeisk vattenpolitik har det redan från första början varit min avsikt som miljökommissionär att rådfråga alla intresserade och berörda parter. När jag nu ser tillbaka på denna utfrågningsprocess, så måste jag anse den vara utomordentligt framgångsrikt, både för att vi fått mycket värdefull input, och för att alla slutit upp bakom åsikten, att vi behöver en ny vattenpolitik och bakom den struktur, som den fått i förslaget. Och det också mot denna bakgrund, som jag ser denna mycket spännande debatt, som har ägt rum här i parlamentet nu på morgonen, Jag är övertygad om att det föreslagna ramdirektivet för vattenresurser kommer att bli en god grund för ett samarbete om hållbar vattenförvaltning mellan EU-institutionerna, medlemsstaterna och deras regioner.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum med början kl. 11.00.

Samarbetsavtal med Yemen
Pettinari
Herr ordförande, herr kommissionär! Yemen är ett land som under de senaste åren har gjort viktiga ansatser inom områdena demokrati och ekonomiska reformer. Detta förtjänar stöd från Europeiska unionens sida. Om man ser på den politiska situationen på den arabiska halvön, så är Yemen ett föredöme, naturligtvis motsägelsefullt, men som innebär en uppmaning till stöd från Europeiska unionen vid sidan av myndigheterna i Sana. Jag rekommenderar därför att vi ratificerar det avtal om ekonomiskt samarbete och handelsutbyte som är ämnet för det betänkande som vi kommer att rösta om inom kort.
Sedan 1990 har Yemen genomgått en process som har enat norr och söder och som har förändrat landets geografiska och politiska förutsättningar. I och med segern över secessionisterna 1994 har den demokratiska processen i landet accelererat, vilket har lett till genomförandet av allmänna, fria och demokratiska val. Även en delegation från Europaparlamentet släpptes in som observatörer vid valen och den kunde bekräfta att valen genomfördes på rätt sätt. Yemen har i dag ett parlament som utgörs av 301 ledamöter, där de normala relationerna mellan majoritet/opposition har lett till att befolkningens demokratiska medvetenhet har stärkts.
För att man bättre skall kunna förstå mitt positiva omdöme är det nödvändigt att speciellt uppmärksamma det regionala sammanhang i vilket Yemen befinner sig: på den arabiska halvön är förmodligen den demokratiska yemenitiska erfarenheten den mest avancerade och den har växt fram under starkt negativt tryck utifrån, framför allt från Saudiarabien, som av uppenbara motiv, såväl politiska som ekonomiska, alltid har gjort sitt bästa för att sätta käppar i hjulet för den demokratiska utvecklingen i Yemen.
Yemens utrikespolitiska ställningstaganden under Gulfkriget har dessutom knappast bidragit till att skapa ett klimat som underlättar för Yemen att accepteras i det internationella samfundet. Det är först nu som landet börjar finna sin plats på den regionala och globala arenan. Låt mig framför allt peka på de ihärdiga ansträngningarna att skapa fredliga relationer med grannländerna. Detta är ett ytterligare bevis på landets demokratiska inställning, som jag anser att vi måste stödja: med Oman har man t.ex. slutit en vänskapspakt som har inneburit ett slut på fleråriga gränstvister i östra Yemen; när det gäller tvisten med Eritrea om Hanish-öarna så behandlas den i internationella domstolen i Haag för att man skall kunna nå en fredlig och diplomatisk lösning på en situation som inte i onödan skall få förstöra relationerna mellan två viktiga länder; slutligen har man också tagit nya kontakter med Saudiarabien för att lösa de territoriella tvisterna i norra Yemen.
Detta är enligt min mening viktiga och positiva politiska val som unionen bör stödja. Jag vet, vi vet naturligtvis alla mycket väl att det finns många problem i Yemen: det kan räcka att nämna de fullständigt oacceptabla kidnappningar som upprepade gånger har drabbat även turister från mitt eget land. Men Yemen är ett land statt i utveckling och det sammanhang som detta sker i kan även kritikerna förstå. I Sana diskuterade jag direkt med de viktigaste myndigheterna i landet om anklagelserna om kränkningar av de mänskliga rättigheterna, som även detta parlament har påpekat, och jag fann en klar beredvillighet att föra en dialog och att lämna alla upplysningar som kan behövas. De yemenitiska myndigheterna är också medvetna om den annorlunda europeiska inställningen när det gäller kvinnans ställning, ett problem som emellertid inte får lösas genom bannlysning, utan genom fördjupade kulturella och sociala relationer, vilket även i Yemen med nödvändighet kommer att leda till kvinnornas frigörelse. Jag kan direkt vittna om en seriös och konkret vilja till dialog från de yemenitiska myndigheterna, som har begärt hjälp med att utveckla speciella program för att ytterligare förbättra situationen vad gäller mänskliga rättigheter och kvinnans situation i Yemen.
Det är min övertygelse att ett godkännande av samarbetsavtalet mellan Europeiska unionen och Yemen kan bli ett tillfälle att fördjupa de politiska och ekonomiska relationerna mellan européer och araber i ett område som är av grundläggande betydelse för den internationella säkerheten. Europeiska unionen har ofta försummat arabvärlden och Medelhavsområdet och med tanke på de svårigheter som fredsprocessen i Mellanöstern för närvarande genomgår, så kan man lätt föreställa sig hur viktigt det är att upprätthålla goda relationer med arabvärlden.
Yemen är aktiv medlem av Arabförbundet och den demokratiska utveckling som landet genomgår borde göra det än naturligare att landet blir en politiska partner till Europeiska unionen. På grund av sin historia och sin ekonomiska struktur har Yemen naturliga förutsättningar för djupgående relationer med Europeiska unionen, förutsättningar som inte får motarbetas. I det avseendet kan samarbetsavtalet, som jag uppmanar kammaren att godkänna, inte undgå att bli utgångspunkten för fördjupade relationer mellan det landet och Europeiska unionen, något som enligt min mening skulle bli till fördel för såväl Yemen som Europa.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Jag vill först tacka Pettinari för hans betänkande och även gratulera honom till de slutsatser han kom fram till. Jag vet att han kan bidra med mycket genom sina personliga kunskaper om situationen i Yemen. Desto mera vill jag redan inledningsvis påpeka, att det gör mig ledsen när jag ser att avtalet undertecknades redan i september, och att allt det som Pettinari och de andra har bidragit med inte har haft det ringaste inflytande. Vi utför i dag egentligen bara något slags pliktövning när vi röstar för detta avtal.
Jag tycker att det i detta sammanhang är mycket viktigt att nämna att detta avtal utmärker sig speciellt genom sin evolutivklausul. Det betyder att avtalet bara framställer en bas, som man skall bygga vidare på i framtiden. Även om avtalet är väldigt mycket bredare än avtalet från 1984 är det viktigt att det framställer just en enda bas. Det är bra att det talas om utbyggnad av turismen, modernisering och omstrukturering av jordbruket och fisket, eftersom allt detta också är tecken på att mycket har förändrats i Yemen under de senaste åren.
Vi måste kort sammanfatta vad som har gjorts där på några få år. Ett land som tidigare var ett träningscentrum för terrorister, en sluss för de pengar som flödade inom den internationella terrorismen, har på några få år genomgått en otrolig inre förvandling och omstrukturering, som naturligtvis hänger samman med återföreningen mellan landets båda delar. Det är väl logiskt, att invånarna i Yemen också i detta sammanhang väntar sig helt klara tecken på att vi kommer att stötta dem, att vi kommer att ge stimulans, så att förhållandet mellan den Europeiska unionen och Yemen kan fortsätta att utvecklas i en positiv riktning även i framtiden.

Malone
Herr ordförande! Även jag vill gratulera Pettinari till hans betänkande. Jag och mina kollegor i utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor välkomnade det särskilda avtal som ingicks med Yemen i december. Vi är alla väl medvetna om, och det har redan tidigare nämnts, att Yemen nyligen gjort stora framsteg i demokratiseringsprocessen och när det gäller respekterandet av mänskliga rättigheter. Det stöd vi ger i dag är oerhört betydelsefullt. Även om det är senkommet är det, om unionen ska kunna se sig själv som en sann kämpe för de grundläggande mänskliga rättigheterna och för den världsomspännande frihet som vi hyllar, viktigt att detta parlament utökar sitt stöd. Stödet utgör ett exempel och är ett budskap till andra länder i samma region som visar mycket ringa respekt för mänskliga rättigheter och ingen alls för demokratiska metoder.
Allmän rösträtt till valen i Yemens parlament är särskilt lovvärt med tanke på att man i grannländerna i samma region endast har manlig rösträtt. Under valet föregående år var jag en av parlamentets observatörer. Det fanns brister men vår bedömning var att valen var fria och rättvisa, bortsett från att vallokalerna var segregerade, och att jag blev bestört över att man hade separat rösträkning för kvinnliga röster. Det var också ett problem att vi av säkerhetsskäl inte kunde besöka vissa områden.
Det återstår en del problem varav några redan har diskuterats. Till exempel, dödsstraffet. Även om det inte har utdömts på flera år, kvarstår det i Yemens brottsbalk. Existerande minimilöner och bestämmelser avseende barnarbete borde förstärkas och förbättras. Läs- och skrivkunnigheten måste förbättras, speciellt med tanke på valet där bristen på läs- och skrivkunnighet var ett stort problem. Åtgärder måste vidtas mot det fortsatta utövandet av kvinnlig könsstympning.
Olika icke-statliga organisationer, både från Yemen och från andra länder, närmade sig mig och mina kolleger emellanåt med kritik angående vissa korrupta metoder och ineffektivitet i det juridiska systemet, angående enskilda brott mot mänskliga rättigheter ibland begådda av säkerhetsstyrkor, och den godtyckliga arresteringen av tusentals människor utan vederbörlig rättsprocess. Dessa människor fängslas utan ordentlig dokumentation och utan att ställas inför rätta. Det finns den typen av problem, men genom att införliva klausuler om mänskliga rättigheter i avtalet samt klausulen om rätten till liv får vi större kraft i våra krav på efterlevnaden av dessa mänskliga rättigheter.
Slutligen, bortsett från problemen, välkomnar jag den mycket positiva inställning föredraganden har visat. Jag är säker på att fördelarna med ett samarbetet kommer att uppmuntra till ytterligare samarbete och demokratisering. Jag anser att parlamentet måste fortsätta att utöva tryck på Yemen för ett bekännande av viktiga internationella konventioner om mänskliga rättigheter samt fortsätta att ta upp enskilda fall av brott mot mänskliga rättigheter allteftersom det blir aktuellt. Yemens regering lyssnar på oss och noterar vad parlamentet säger.

Günther
Herr ordförande! Även jag skulle vilja gratulera min kollega Pettinari till hans betänkande och jag beklagar i likhet med min kollega Habsburg-Lothringen, att det som vi nu debatterar redan är gammal skåpmat. Yemen är ju ett intressant land så tillvida att det är ett av världens delade länder och nu ett av de länder som försöker att övervinna följderna av en sådan delning. Återföreningsprocessen har ju i just Yemen inte förflutit utan bakslag och problem.
Avtalet som vi talar om i dag, är egentligen kronan på verket efter ett gott samarbete mellan Europeiska unionen och detta land som har pågått sedan 1979. Bistånden till Yemen för ekonomiska projekt och utvecklingsprojekt i en storleksordning på totalt 58 miljoner ecu har lett till att detta land såsmåningom har hamnat i ett ekonomiskt strategiskt läge, där en fortsatt positiv utveckling verkar garanterad. Till denna positiva utveckling skulle jag också vilja räkna det som min kollega Malone redan har tagit upp, nämligen den pluralistiska demokratin, som här verkar vara på god väg, trots de tidigare nämnda kritiska punkterna, som den försiktiga ekonomiska politiken, där man undviker att initiera sociala omstörtningar. Men alltsammans stabiliseras säkert först när förra årets donatorskonferens ger sitt samtycke till nästan 2 miljarder ecu för de kommande två åren för investeringar i detta land och snabbt förverkligar detta. Då har vi med denna överenskommelse en viss avrundning av avtalen i Medelhavsområdet. Dessutom tror jag att Yemen kommer att ta tillfället i akt att visa att religiösa traditioner och respekten för mänskliga rättigheter absolut kommer att fås att stämma överens..

Lataillade
Herr ordförande, kära kolleger! Omröstningen om Pettinaris betänkande om samarbetsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Yemen pekar på tre slags anledningar på det politiska, ekonomiska och mänskliga planet.
På det politiska planet bör tre grundläggande beståndsdelar noteras. För det första Yemens enande och strävan efter att minska interna brytningar mellan norr och söder. För det andra och fortfarande på samma plan, den demokratiska karaktären på regimen vilken kännetecknade valet den 27 april 1997 och som fortsatt sedan dess. Den tredje politiska anledningen är Europeiska unionens obligatoriska uppmuntran av det personliga och kollektiva ansvaret på detta område.
När det gäller det ekonomiska planet konstaterar vi att progressiva reformer genomförts i strävan efter att undvika interna störningar i en ekonomisk situation som fortfarande är svår. För det andra finns också här viljan till och genomförandet av en samstämmig ekonomisk politik. Slutligen en sista ekonomisk punkt, nämligen strävan efter balans i handeln, vilken för närvarande avbrutits, en balans till stor förmån för unionen och vilken också bör göra det möjligt för Yemen att få bättre avsättning för sin ursprungsproduktion.
På det mänskliga planet noterar vi att det är nödvändigt att beakta behoven hos Yemens folk, som jämfört med oss lever i ytterlig fattigdom, samt den satsning på utbildning och tekniskt bistånd som genomförs. Slutligen det nödvändiga bibehållandet av stödet för att bidra till att förbättra den lokala landsbygdsutvecklingen och levnadsstandarden för den minst gynnade befolkningen.
Samtliga dessa anledningar innebär att biståndet alltså måste vara fullständigt och UPE-gruppen kommer att rösta för Pettinaris betänkande om samarbetsavtalet mellan unionen och Yemen.

Bertens
Herr ordförande! Republiken Yemen förtjänar ett uppmuntringspris. Den liberala gruppen kommer således att helhjärtat instämma med samarbetsavtalet mellan Yemen och EU.
Det nya avtalet är en viktig anpassning av avtalet från 1984. Denna anpassning återspeglar den förändrade verkligheten i Yemen. Medan avtalet från 1984 som bekant slöts med Nordyemen är det nya avtalet tillämpligt på det återförenade landet. Enandet 1990 lade grunden till en harmonisk utveckling i det landet. Hotet från kravallerna 1994 har, tack och lov, stärkt landet.
Av betänkandet framgår tydligt att politikerna nu äntligen är övertygade om nödvändigheten av demokrati och mänskliga rättigheter. Yemen fungerar som ett exempel i regionen. Det glöms bort ibland, för regionen domineras av Saudiarabien, i positiv bemärkelse säger man, och i negativ bemärkelse av Irak. Utrikespolitiken är inriktad på att lösa alla konflikter med grannländer. Flerpartidemokratin fungerar och parlamentet väljs med allmän rösträtt. Parlamentsvalet i april undanröjde mer än väl alla tvivelsmål. Även på det ekonomiska området rättas saker och ting till i samarbete med IMF. Men vi måste naturligtvis fortsätta att vara vaksamma inför framtiden.
Yemen är ett ytterst fattigt land där demokratin fortfarande uppvisar avsevärda brister. Därför stöder vi helhjärtat slutandet av detta avtal som skall bidraga till att intensifiera kontakterna med Yemen. Avtalet måste användas till att utveckla ekonomin och handeln mellan EU och Yemen.
Från vår sida måste vi också ägna stor uppmärksamhet åt förbättringar av rättssystemet, valsystemet och den statliga administrationen. Vidare förstärkning av demokratin måste fortsätta att utgöra en viktig punkt att uppmärksamma. Respekt för de mänskliga rättigheterna, bekämpande av korruption, utökade garantier för pressfrihet kräver ansträngningar från den yemenitiska regeringens sida. Som jag sa, samarbetsavtalet med Yemen är ett uppmuntringspris, och Yemens regering förtjänar vårt stöd för reformerna och förtjänar också en knuff i ryggen för vidare aktiviteter i denna riktning. EU måste ta tag i detta avtal, intensifiera och diversifiera sina ansträngningar i denna region. Vi får inte bara rikta in oss på Saudiarabien, utan också på andra länder, framför allt Yemen.
Jag skulle vilja tacka Pettinari och uttrycka min respekt för hans utmärkta betänkande. Jag hade inte väntat mig något annat av honom.

Newens
Herr ordförande! Under en lång rad år innan föreningen av Nord- och Sydyemen år 1990 hölls utvecklingen tillbaka av gränskonflikter mellan de två staterna och av bittra interna strider, vilka tidvis blossade upp i inbördeskrig. Sorgligt nog har Yemen, även efter föreningen, fallit offer för inbördeskriget i april 1994. Förhoppningsvis går det att förhindra att sådana händelser upprepas och att nivån på den ekonomiska tillväxten kommer att stiga i framtiden. Detta skulle kunna förbättra levnadsstandarden för hela Yemens befolkning, i synnerhet för dem som lever i fattigdom, smuts och elände, förutsatt att detta inte överlämnas helt i händerna på de fria marknadskrafterna.
Med detta i åtanke bör vi välkomna det samarbetsavtal som ligger framför oss här i dag. Det skulle kunna utgöra ett viktigt inslag för Yemens framtida utveckling. Det kommer också, emellertid, att kräva verkliga förbättringar inom området mänskliga rättigheter. Bortsett från det faktum att Yemen antagit vissa konventioner om mänskliga rättigheter och införlivat dem i sin lagstiftning, godkände denna kammare under föregående år en resolution som uppmärksammade allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna. Sedan april har det skett talrika arresteringar, även om många av dem som arresterats utan rättsliga grunder har frigetts. Ett av problemen är det fullkomligt godtyckliga agerandet av de politiska säkerhetsstyrkor som endast svarar inför presidenten.
Det finns även straff i brottsbalken från 1994 som är omfattande, hårda och grymma. Kvinnors rättigheter är begränsade även om situationen är mycket bättre än i en del andra arabländer. Denna kammare bör stödja överenskommelsen men kräva att mänskliga rättigheter hålls under noggrann bevakning. Förhoppningsvis kommer även de som stått anklagade för att ha deltagit i inbördeskriget 1994 att beviljas amnesti, eftersom det är ett viktigt steg mot nationell försoning. På grund av detta stöder jag detta betänkande och detta avtal.

Marín
Herr ordförande! Det nya samarbetsavtal som slutits mellan den Europeiska unionen och Yemen bör analyseras i sitt historiska sammanhang. Yemens förening stöddes av en majoritet av de båda staternas befolkning, men den nya regeringen ställdes mot de hinder som utgjordes av nationell försoning och den stora ekonomiska underutvecklingen till följd av inbördeskriget. Som ni vet har Yemen tagit sig an dessa utmaningar med framgång. Yemen är i dag ett land, ett förenat land, och regeringen gör allt för att försona sig med opinionen i söder, trots att vissa krafter, såväl i som utanför Yemen, fortsätter att motsätta sig detta. Ett förenat Yemen representerar en viktig strategisk pjäs och den Europeiska unionen stöder det helt och fullt.
Vi anser att demokratiseringsprocessen i Yemen är ohejdbar. Yemen höll allmänna demokratiska val 1993, dessa följdes av ytterligare ett val förra året. Som Malone påpekade ansågs båda valen, generellt, rättvisa och fria av de internationella observatörerna, oavsett det faktum att vissa brister kunde iakttagas.
Demokratiseringsprocessen är ännu ung och kommer att behöva stöd och jag vill poängtera att kommissionen gett sin hjälp till både statliga- och icke-statliga organisationer under båda valen och mer stöd planeras för att stärka denna unga demokrati. Yemens regering har inte bara påbörjat en liberaliseringsprocess från en tidigare hårt statskontrollerad ekonomi till en fri marknadsekonomi, utan håller på att genomföra viktiga reformer inom ramen för ett samarbete med Internationella valutafonden och Världsbanken. Under ett möte i Bryssel i juni 1997 lyckades man utlova 1 300 miljoner ecu på tre år i detta syfte och där uttryckte de internationella bidragsgivarna sitt stöd och uppskattning för regeringens ansträngningar.
Samtidigt med denna positiva utveckling har Yemens regering, under den sista tioårsperioden, utforskat möjligheterna att etablera nya, utvidgade och aktualiserade samarbetsavtal med den Europeiska unionen. Det nya avtalet utarbetades enligt den modell som fanns för samarbetsavtalen mellan gemenskapen och utvecklingsländerna, i februari 1997 godkände rådet förhandlingsdirektiven som kommissionen hade föreslagit och den 25 november undertecknades avtalet. Jag anser att detta avtal kan bidraga mycket i den moderniseringsprocess och ekonomiska utveckling som Yemen utlovat.
Avtalet innefattar utveckling av den privata sektorn och skapandet av en permanent ekonomisk dialog inom olika sektorer. Avtalet innefattar också, som några talare redan påpekat, den vanliga klausulen om respekt för demokratin och för de mänskliga rättigheterna som en grundval för vårt samarbete. Och vad gäller det sistnämnda, herr ordförande, skulle jag vilja understryka att Yemens regering accepterat detta till fullo och utan reservationer.
Jag vill tacka såväl utskottet för utveckling och samarbete som utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor och utskottet för ekonomiska och externa förbindelser för att de, i likhet med kommissionen, värderat vikten av detta avtal och följaktligen stött det och förhoppningsvis kommer att stödja det genom att rösta för det.

Ordföranden
Jag tackar er, herr kommissionär, för ert inlägg.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum om några minuter.

Omröstning
Aelvoet
Herr ordförande! Vid debatten i går om denna fråga visade det sig att en stor majoritet av grupperna har samma ståndpunkt. Det framgick för övrigt också av de olika resolutioner som ursprungligen lades fram av olika grupper representerade här. Tyvärr har en majoritet av grupperna beslutat att dra tillbaka resolutionerna, och vi vet att det på grund av bristen på flexibilitet inte längre var möjligt för några grupper att stödja vår resolution, trots det faktum att de till största delen är överens med oss om innehållet. Därför drar vi nu tillbaka vår resolution. Men vi vill mycket klart framhålla att detta, även om det är mänskligt, saknar stil, herr ordförande.

Ordföranden
Resolutionen har alltså dragits tillbaka.

Wolf
Den förlikning som ligger till grund för betänkandet nådde ett antal godtagbara kompromisser med Europaparlamentets krav avseende konceptet med rimliga priser, kostnaden för samhällsomfattande tjänster, konsumentskydd och servicekvalitet, skydd av handikappade användare samt nummerportabilitet.
Vi kan därför stödja betänkandet. Det bör emellertid påpekas att de öppna nätverken absolut måste vara i tillfredsställande skick för att telekommunikationsmarknaden skall kunna avregleras och utan parlamentets starka ingripande skulle de ha legat kvar långt under den standard som krävs. Komissionen och rådet skulle absolut behöva förbereda ytterligare åtgärder inom närliggande områden mer noggrant och med betydligt mer hänsyn till de samtidiga kraven på reglering.
Betänkande: Pack (A4-0012/98)

Bébéar
Det krävdes långa och svåra förhandlingar under 1994-1995 för att fastställa det finansiella bidraget till Sokratesprogrammet.
Europaparlamentet spelade en avgörande roll när det gällde att fastställa totalanslaget på den rimliga nivån 850 miljoner ecu och för att lägga till en klausul om halvtids-översyn av anslagen.
I dag har Sokratesprogrammet visat vad det duger till. Främjandet av livslångt lärande har organiserats kring detta unika program som sträcker sig från förskolan till den avslutande universitetsnivån.
Tack vare det stora utbudet av verksamhet har de möjligheter som erbjuds ungdomar och lärare mångdubblats, vilket medfört att en verklig känsla av europeisk identitet utvecklats.
Enhälligt erkända positiva resultat har uppnåtts bland en stor del av de 119 miljoner personer som är under 25 år och bland 4 miljoner lärare. Denna stora popularitet på det europeiska utbildningsområdet får inte äventyras två år innan programmet löper ut, även om elva nya länder nu knackar på Europeiska unionens dörr för vårt ömsesidiga berikande.
Det krävs alltså lämplig finansiering och största möjliga öppenhet där den senaste tekniska utvecklingen bör beaktas, särskilt på informationsområdet.
Jag röstar därför ja till Packs betänkande och den förstärkning av finansieringen i storleksordningen 70 miljoner ecu som förespråkas för Sokratesprogrammet under 1998 och 1999. Liksom flertalet av mina kolleger beklagar jag bara att den slutliga kompromissen inte kunnat göras på grundval av de extra 100 miljoner som Europaparlamentet föreslog i juni förra året.
Undervisning och utbildning har blivit den viktigaste punkten för Europas ekonomiska och sociala framtid. Att främja utbyte av studenter och idéer innebär också att verka till förmån för Europa, den gemensamma valutan och den Ekonomiska och monetära unionen. Vi får inte glömma det när vi måste göra prioriteringar i budgeten.

Darras
skriftlig. (FR) Om det finns något område där parlamentet är enigt om att utöka omfattningen är det just undervisningen och mer exakt rörlighet i undervisningen.
Pack och andra har med rätta betonat att Sokratesprogrammet är ett grundläggande instrument för europeiska ungdomar för deras undervisning, för deras " europeiska" synsätt på studierna och, mer allmänt, för ett mer öppen synsätt gentemot andra.
Programmet utgör t.o.m. en " referenspunkt" för medborgare som ofta bara känner till Europeiska gemenskapens verksamhet genom det som berör deras egen och barnens värld.
Det är anledningen till att jag röstar för betänkandet och den ökning av budgeten som beslutats av ministerrådet, inte av undervisningen, men av budgeten!!! Det är en ödets ironi, notera det, då budgetministrarna i allmänhet börjar med att skära just inom undervisnings- och kulturområdet!
Låt oss önska att detta " historiska" beslut upprepas inom andra områden och att det kan sätta stopp för det rådande hyckleriet i debatten.

Rovsing
Rådet och parlamentet har enats om att avsätta en kompletterande summa på 70 miljoner ecu till utbildningsprogrammet Sokrates, så att det kommer upp i 920 miljoner ecu. I dagens Europa är det viktigt att satsa på ungdomsutbyte, varför utbildningsprogrammet Sokrates är en meningsfull åtgärd. Det ger möjlighet för ungdomar från hela Europa att utbilda sig i andra länder och att möta andra ungdomar från övriga Europa. Jag ger därför betänkandet mitt fulla stöd.

Vaz da Silva
Sokrates är ett föredömligt exempel på vilket mervärde en gemenskapsåtgärd kan medföra. Ett klokt politiskt beslut kan bara gå ut på att förstärka detta utytesprogram mellan studenter och lärare på alla undervisningsnivåer.
Emellertid, och trots denna självklarhet, tvekade medlemsstaterna mycket innan de bidrog med de nödvändiga ekonomiska medlen för att kunna genomföra det beslut de själva hade fattat: en utökning av programmen till unionens kandidatländer. Kommissionen föreslog en ökning med 50, parlamentet begärde 100 och rådet beslutade om 25. Resultatet av förlikningen var därför överraskande, eftersom rådet, då det stannade på 70, kom att besluta om en större ökning än själva kommissionen föreslagit.
Vad berodde denna ovanliga upplösning på? På två mycket viktiga saker: överenskommelsen mellan kulturutskottet och budgetutskottet vilka gjorde gemensam sak och överförde saken till 1998 års budget samt det idoga och initierade agerandet av en ledamot som inte tvekade att sätta ett direkt tryck på regeringarna och påverka allmänheten. Att bedriva politik kräver en personlig lidelse och ett välinriktat diplomatiskt agerande.
Därför röstar jag med stor tillfredsställelse för detta karaktäristiska betänkande.
Betänkande: Read (A4-0023/98) och Camison Asensio (A4-0027/98)

Rovsing
Kommissionen har utarbetat ett förslag till direktiv om telekommunikationsutrustning, som skall ersätta två rådets direktiv om teleterminalutrustning och markstationsutrustning förbunden med satelliter. Vidare föreslår kommissionen att tillämpningsområdet för direktivet utvidgas, så att också radiokommunikationsutrustning omfattas av reglerna. Emellertid är det av yttersta vikt att man är medveten om, att radioamatörer, som själva bygger sin sändningsutrustning, inte har någon chans att leva upp till de höga krav på tekniska standarder, som direktivet ställer. Detta är emellertid inte heller nödvändigt, eftersom amatörutrustning inte är avsedd för försäljning. Mot bakgrund av att jag i min egenskap av beskyddare för de danska radioamatörerna har fått garantier från kommissionen om att radioamatörernas utrustning inte kommer att omfattas av direktivet, ger jag betänkandet mitt fulla stöd
Andrabehandlingsrekommendation: Lehne (A4-0005/98)

Wolf
Det bör påpekas i all korthet att detta betänkande - just mot bakgrund av den rådande asiatiska finanskrisen, som till stora delar beror på privata skulder - i grova drag hör till bankkontrollen, vars koordination respektive harmonisering med hänsyn till en inre marknad och gemensam marknad man omedelbart kommer att ta itu med.
Detta berör betänkandet av Lehne så tillvida att frågan kommer att infinna sig, vilket kommer att synas särskilt tydligt i ändringsförslag 2, i vilken mån det är nödvändigt med denna " kontroll- och tillståndsplikt" , som skall införas av medlemsländerna gentemot en europeisk rambestämmelse. Detta är dock ingen anledning att inte rösta ja till betänkandet, vilket i sin helhet är obestridligt.
Andrabehandlingsrekommendation: Parodi (A4-0411/97)

Bernardini
Kommissionen föreslår att vi skall uppdatera direktiv 94/58 på grundval av den internationella konventionen STCW om utbildningskrav för sjöfolk. Vid den första behandlingen i maj förra året bad vi rådet att beakta 35 ändringsförslag avsedda att förstärka det ursprungliga förslaget.
Av dessa ändringsförslag bifölls 20 och det kan vi glädja oss åt.
Vårt arbete har bestått i att lämna förslag om utbildning av sjöfolk.
Hur är det egentligen möjligt att avstå från att beakta den mänskliga faktorn vid sjöfartsolyckor (80 procent av olyckorna beror på mänskliga fel).
Jag glädjer mig åt min kollegas förslag om att inrätta ett Europeiskt utbildningsinstitut. Europeiska unionens sjöfolk har en högkvalificerad utbildning. Vi måste förlänga, bevara och vidarebefordra detta kunnande. Sjöfartsindustrin som utnyttjar denna arbetskraft kommer på så sätt att bli mer konkurrenskraftig.
Jag tänker slutligen på de tusentals ungdomar som eftersträvar det ädla arbetet på sjön. Vi måste erbjuda dem en framtid med seriös utbildning. Vår kollegas förslag går i rätt riktning.
Betänkande: White (A4-0010/98)

Blokland
Vi måste komma bort ifrån idén om att när något är på tok i medlemsstaterna, då är det hög tid att Europa tar sig an detta. Naturligtvis erkänner jag att det står dåligt till med livsbetingelserna för många djur i djurparker. Jag delar den ståndpunkt som McKenna intog senast: " För många djur är en djurpark inte alls lämplig." Men det är en annan diskussion. I samband med kollega Whites betänkande handlar det om frågan om man skall utforma reglerna för djurparker på europeisk nivå. Enligt min uppfattning skall man absolut inte göra detta, och därför har jag röstat mot betänkandet.
Argumenten för att skapa en europeisk lagstiftning för djurparker är nämligen inte starka. Detta är en av de frågor där Europeiska kommissionen gått för snabbt fram. Kommissionen hejdades med rätta av rådet i Edinburgh. Men kollega White vill i sitt betänkande åter tillbaka till pre-Edinburgh-stadiet: han vill ha ett direktiv, ingen rekommendation, och då rentav ett direktiv med artiklarna 100a och 130s som rättslig grund. Nyligen lade jag fram detta exempel för en nederländsk besöksgrupp bestående av kommunfullmäktigeledamöter. De blev mycket snabbt eniga: " Det här har inte Bryssel något med att göra." Och den gruppen bestod inte av partikolleger till mig!
I rättsligt avseende är Europaparlamentet lika svagt. Enligt subsidiaritetsprincipen har EU inga befogenheter här och bör därför inte agera i detta konkreta fall. Diskussionen om det rättsliga instrumentet är således fullständigt överflödig. Det vi på sin höjd skulle kunna göra är att överväga en rekommendation. Med tanke på den allvarliga situationen i många djurparker förefaller mig en rekommendation vara på sin plats.
Det utförliga förslaget till rekommendation från kommissionen (nästan ett direktiv) är mer än tillräckligt. Det kommer medlemsstaterna och djurparkerna att ha fullt upp med, för att inte tala om prislappen. Jag tvivlar inte på de goda avsikter som många har, men ett direktiv om detta är verkligen för mycket av det goda.

Díez de Rivera Icaza
Det nya protokollet om djurens välbefinnande som finns inkluderat i Amsterdamfördraget tvingar gemenskapen och medlemsstaterna att respektera detta krav, samtidigt som det upphäver beslutet om det felaktiga användandet av subsidiaritets-principen i den här frågan.
Alla känner till att villkoren för välbefinnande för djur som hålls på zoo är långt ifrån de mest lämpliga, det är till och med så att det inte heller finns tillräckliga garantier för nämnda villkor i ländernas egna lagstiftningar.
Det är inte heller lätt att tillhandahålla den rätta miljön för många djur: späckhuggare, delfiner, björnar, etc. utan att nämna den plåga och de ändrade vanor som man utsätter dessa arter för i denna fångenskap med klart lukrativa förtecken.
För en tid sedan uttryckte jag mig på liknande sätt med betänkandet av Scott-Hopkins, som jag hade äran att göra sällskap på Madrids djurpark, och i dag är det självklart att jag återigen stöder allt som White säger; för att en rekommendation i sig löser ingenting, som kommssionen är väl medveten om, och vad det handlar om är att finna ett svar på det här problemet.
Eftersom tiden är knapp delar jag föredragandens åsikt om att bara ett direktiv kan se till att djuren som hålls i fångenskap på unionens djurparker får det skydd de förtjänar, vilket dessutom skulle innebära att kommissionen anpassade ord till handling och på så sätt såg till att Amsterdamfördraget följdes.

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har valt att avstå i den slutliga omröstningen om betänkandet. Vi anser inte att EU bör utforma detaljerad lagstiftning på alla områden. Därför avvisar vi utskottets förslag till förändring av den rättsliga grunden och utformningen som direktiv. Däremot anser vi att det är av värde att det sker ett omfattande samarbete i djurskyddsfrågor. Det bästa vore dock om detta samarbete utformas genom rekommendationer och konventioner på alleuropeisk nivå.

Kirsten Jensen och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för att det inrättas ett direktiv om hållande av vilda djur i zoo i stället för den rekommendation som har föreslagits av kommissionen, i det att vi anser, att det är viktigt att det skapas ordentliga bestämmelser över hela EU. Djurparker är antingen privat eller offentligt ägda, och standarden kan variera kraftigt. Ordentligt drivna djurparker uppfyller många funktioner, för t.ex. vetenskaplig forskning, utbildning, bevarande av arter. Djurparker, som enbart drivs för pengarnas skull, måste man hålla ett öga på. Det förekommer allt för många exempel på djurparker, där djuren lider och där det i hög grad finns skäl att hålla ett öga på att de internationella konventionerna om bevarande av och handel med vilda djur, som EU har undertecknat, respekteras fullt ut. Därför går vi in för regler och stöder betänkandet, även om vi mycket väl är medvetna om, att det finns många, som förfäktar hänsyn till subsidiaritetsprincipen och säger att EU inte har något att säga till om i detta ärende. Vi vill dock gärna få detta prövat. Handel och byteshandel med hotade eller utsatta djurarter är underkastade konventionen om internationell handel med utrotningshotade vilda djur och växter. Zoologiska trädgårdar har lov att importera, exportera och byta djur inom ramen för arbetet med arternas bevarande. EU-regler på området kan hjälpa till att kontrollera att de internationella avtalen efterlevs.

Lindholm
Att förhållandena i djurparker runtom i EU ofta lämnar mycket övrigt att önska är tyvärr sant. Kommissionen lägger därför fram ett förslag till rekommendation för att förbättra kvaliteten i unionens djurparker, vilket är mycket positivt.
I Whitebetänkandet vill man att rekommendationen görs om från icke-bindande till ett rättsligt bindande direktiv, vilket jag inte kan stödja.
Att uppmärksamma missförhållanden genom att utarbeta rekommendationer är mycket positivt. Det borde förekomma mycket oftare och skulle stödja den stora mängd lagar och direktiv som EU utarbetar, vilket jag tror skulle uppskattas av medborgarna.

Novo
Att det finns en samling inriktningar som strävar efter en systematisering och harmonisering av den rättsliga ramen i de olika medlemsstaterna, vad gäller hållande av vilda djur på zoo, är givetvis ett positivt steg. Så mycket mer som det också är sant att man redan för några år sedan väntade en konkretisering av normerna för denna rättsliga ram, vilken av olika orsaker successivt har uppskjutits.
Betänkandet försöker framför allt göra om den rekommenderande ramen som kommissionen föreslår, och ge den karaktär av direktiv, vilket är vad alla de många föreningar och organisationer i Europeiska unionen vars verksamhet rör sig kring bevarande och skydd för djur vill.
Betänkandet förtjänar vårt stöd även om det hade kunnat gå ännu längre. Det borde och kunde faktiskt också ha omfattat permanenta privata samlingar, även om allmänheten inte har tillgång till dem, eftersom villkoren för hållande av djur bör vara lika och allmängiltiga.
Likaså kunde det ha beaktat aspekter angående komponenter i utbildning och pedagogik för att avråda från hållande av vilda djur utanför deras respektive naturliga miljö, en aspekt som borde ha tagits i beaktande, på samma sätt som vid den licensiering som sker vid nya offentliga och privata anläggningar för visning.
Jag hoppas att vår röst för betänkandet bidrar till att det blir möjligt att fylla ett tomrum och förbättra texten så snart som förutsättningarna finns för dess översyn.

Pimenta
Jag röstar för Whitebetänkandet om hållande av vilda djur i fångenskap eftersom det är dags att avsluta en okontrollerad situation av lidande och bristande insyn.
Utan att ifrågasätta kärleken till djuren som ägarna och skötarna på många mindre djurparker visar, är det uppenbart att många av dessa inrättningar inte uppfyller de mininivillkoren och att inte lämplig medicinsk-veterinärvård, av den tekniska karaktär som krävs för exotiska djurarter, ges.
Det som Europaparlamentet har begärt, och som nu förstärks genom omröstning i kammaren om detta betänkande, är kravet på en samling obligatoriska regler inom hela unionen, och som inkluderar transporterna, och en förstärkning av kontrollmekanismer, insyn och djurens välfärd.

Virgin
Alla förslag som förbättrar djurens livssituation i allmänhet och på zoologiska trädgårdar i synnerhet är värda att stödja. Vi är i grunden positivt inställda till de förslag som Whitebetänkandet innehåller. Vi anser däremot att det är en fråga som på grund av närhetsprincipen bör regleras av de enskilda medlemsstaterna.

Wibe
Detta betänkandes intention är mycket vällovlig. Jag anser dock att detta är en fråga för medlemsstaterna. Demokratin och det nationella självbestämmandet är en överideologi. Man kan inte motivera inskränkningar i demokratin med att man tjänar en god sak. Därför har jag röstat mot betänkandets förslag (ändringsförslag nr 1) att det skall finnas ett direktiv på detta område.
Rekommendation om rasism (B4-0108/98)

Bonde och Sandbæk
Vi har röstat för resolutionen för att visa vår avsky för rasismen, men kan inte stödja formuleringar till fördel för Mer Union.

Buffetaut
Mohamed Alís förslag till resolution behandlar ett allvarligt problem: rasim, främlingsfientlighet, antisemitism. Han har lagt till resultaten av det Europeiska året mot rasism, ett andra ämne som självfallet inte ligger på samma plan.
Ett sådant här ämne förtjänar klara och stränga moraliska valmöjligheter samt stort allvar vid framställningen av fakta och idéer. Men den föreslagna texten motsvarar knappast dessa krav.
Man har inte på något sätt erinrat om de moraliska och själsliga grunderna för att bestämt förkasta rasismen: alla människors lika värdighet, från tillblivelsen till den naturliga döden, oavsett ras och sociala villkor, som kan vara höga eller låga, religion, hälsotillstånd, ålder. Genom att inte erinra om dessa grundläggande principer begränsas resolutionens omfattning.
Texten blandar dessutom ihop förslag som man inte kan samtycka till, såsom t.ex. att kräva att lärare skall uppträda exemplariskt, med förslag som är ideologiskt oacceptabla, såsom idén med " positiv diskriminering" som uppenbarligen står i motsats till kampen mot diskrimineringen.
Vidare förväxlar föredraganden begrepp som inte har med varandra att göra, såsom rasism och nationalism.
Han manipulerar farliga begrepp såsom att spåra eventuella rasistiska, främlingsfientliga eller nationalistiska tendenser, vilket kan öppna dörren för en osannolik rannsakning av tanken.
Vissa beaktanden är dunkla såsom stycke H i ingressen som antingen visar på något självklart eller innehåller obegripliga baktankar.
Slutligen hänvisas till Amsterdamfördraget som, ända tills motsatsen har bevisats, inte ingår i gemenskapens rättsordning eftersom det ännu inte ratificerats av någon av medlemsstaterna.
Av dessa anledningar var det omöjligt att rösta för resolutionen.

Caudron
Ingen blir förvånad över att jag som socialist och fransman förbehållslöst instämmer i vår kollega Alís frågeställningar och förslag. Jag vill gratulera honom till det!
Jag ansluter mig också till hans frågor som berör kommissionens avsikter om dels eventuella arrangemang i anslutning till det Europeiska året mot rasism, dels inrättandet av ett europeiskt observatorium mot rasism. Detta är grundläggande frågor. Jag vill tillägga att de inte är politiskt neutrala, de är i stället till stor del knutna till den fattigdom som berör allt fler av våra medborgare, vilket inte rättfärdigar någonting.
Jag anser att man inte i något fall kan ursäkta den europeiska minoritet som skyltar med sin sympati för en extremhöger som är uppfylld av den mest reaktionära främlingsfientlighet och nationalism, det är alltför allvarligt.
Jag vill också varna vissa minoriteter av konservativa högerrepresentanter som tror att de kan behålla sina positioner genom att alliera sig eller rätta sig efter dessa mest extrema partiers ståndpunkter. De får aldrig glömma att de spelar extremhögerns spel utan att för den skull återerövra de väljare som lämnat dem.
Historien har lärt oss att alla dessa extremhögerpartier bär ett frö till våld inom sig, och att detta våld alltid medför katastrofer.
Det återuppvaknande hatet i en majoritet av staterna visar att det " avskyvärda djur" som våra fäder och vissa av oss bekämpat inte är dött och att det bästa sättet att hedra dem som givit oss vår frihet... är att fortsätta kampen.

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har röstat för den aktuella resolutionen om rasism. Vi stöder fullständigt resolutionens grundläggande anda av antirasism och humanism. Trots detta har vi invändningar på tre punkter:
1.Vi anser inte att medlemsstaternas invandringspolitik skall harmoniseras.2.Vi anser inte att straffrättsliga frågor, exempelvis om kriminalisering av rasistiska organisationer, skall avgöras på EU-nivå.3.Vi vill betona att arbetet för mänskliga rättigheter främst sker inom ramen för Europarådet och att EU inte skall sträva efter att ta över frågorna från denna alleuropeiska institution.
Raschhofer
Ledamöterna från FPÖ röstar visserligen i slutomröstningen ja till resolutionsförslaget, detta betyder dock inte ett reservationslöst godkännande av samtliga punkter.
Vi avböjer både en europeisk stadga för invandrarrättigheter och en europeisk samordning av straffrätten, eller ett avskaffande av grundsatsen om den ömsesidiga straffbarheten för bestämda brott.
Betänkande: Thors (A4-0008/98)

Lindqvist
I betänkandet belyses en del brister vad gäller efterlevnaden av gemenskapsreglerna i enskilda medlemsländer. Där beskrivs också enskilda medlemsländers efterlevande av internationella avtal träffade av EU.
Mängden EU-regler ökar ständigt. De tidigare beskeden om färre men bättre regler har stannat vid ord. Mängden EU-regler gör regelsystemet svårt att överblicka och är en anledning till svårigheterna att omsätta och tillämpa reglerna i medlemsländerna. En annan orsak kan vara att regler som inte upplevs som viktiga, nödvändiga eller som klåfingriga inte införs, eller införs sist. Förslagen i betänkandet är ändå i huvudsak bra varför jag har röstat ja till det.
Betänkande: Izquierdo Collado (A4-0407/97)

Apolinário
Jag röstade emot betänkandet av Izquierdo Collado om transeuropeiska vattennät därför att, när man rekommenderar en vattenpolitik som baseras på överföringar, motsäger det, enligt min mening, inriktningen och omfattningen av de pågående diskussionerna om ramdirektivet om vatten, liksom gällande internationella rättsregler för vatten, konstant omnämnda i Helsingfors- och Espookonventionen, som skydd av flodstaternas ställning. Mer än något annat sätter ett sådant val, uteslutande inriktat på överföringar, frågetecken för själva den europeiska lagstiftningen om miljökonsekvenser. En politik för vattenkvantiteter, mycket betydelsefull för södra Europa, kan inte skiljas från kvalitets- och solidaritetssynpunkter, och framför allt när det gäller vattendrag som ligger i flera medlemsstater är förenandet av intressen nyckeln i den politik som bör tillämpas.
Vi behandlar ett initiativbetänkande. Härnäst kommer Europaparlamentet att få tillfälle att uttala sig om ramdirektivet i lagstiftningsprocess. Jag vill inte låta bli att understryka denna inledande vaksamhet för att därifrån markera skillnaderna.

Díez de Rivera Icaza
Hur kan man rösta emot betänkandet av Izquierdo om de transeuropeiska vattennäten?
Vi som jobbat länge med miljöfrågor vet att alla stora verk kräver sina konsekvensanalyser och att man inte längre kan försöka undvika dem. Följaktligen är det fel att använda sig av det argumentet för att rösta emot betänkandet. Det som däremot är verklighet är att stora områden inom gemenskapen lider av långa perioder av torka och att utan vatten finns det varken liv, utveckling eller solidaritet.
Problemet med vattnet består inte enbart i dess kvalitet utan också i dess kvantitet, och på just det sistnämnda problemet finns det bara en lösning och det är de europeiska vattennäten.
Min röst för är alltså solidaritetens röst.

Kirsten Jensen och Iversen
De danska socialdemokraterna följer PSE-gruppens omröstningslista för betänkandet av Izquierdo Collado om de transeuropeiska vattennätens teknologiska hållbarhet. men vi vill gärna understryka, att man måste vara ytterst varsam med att ge sig ut i projekt som har till syfte att bygga ut dessa vattennät. Det kommer alltid att vara nödvändigt att först företa grundliga studier av de konkreta fall, där ett sådant projekt skulle kunna vara relevant. Först och främst bör man säkerställa att problemet inte kan lösas genom att redan existerande resurser förvaltas under större hänsynstagande. Detta skall förstås brett och bör därför inkludera överväganden av möjligheter för att lägga om jordbruk och industriell produktion. Omläggning av jordbruket behövs bland annat i de fall, där det odlas särskilt vattenkrävande i områden, som plågas av torka, och där man därtill odlar dessa grödor mycket längre än deras naturliga säsong. Det är uttryck för en felaktig tankegång, och den bör ändras, innan man ger sig i kast med alternativa lösningar på problemet med brist på vatten.

Lindholm
Det är förvisso sant att vattenresursernas fördelning är olika inom Europeiska unionen. Så är också arealen bördig åkerjord, järn- och kolfyndigheter, antalet soltimmar liksom kyla och snö. Vid skapandet av Europas klimat och naturresurser fanns inga tankar på Europeiska unionen - och tur var kanske det. Tänk så enformigt Europa hade sett ut om fördelningen hade varit lika överallt.
Medlemsländerna, deras regeringar och skattebetalare har genom större eller mindre satsningar tillvaratagit resurser och utjämnat skillnader i medvetandet om att långsiktigt, ekologiskt hållbara investeringar lönar sig.
I betänkandet föreslås skapandet av en institutionell ram för transeuropeiska vattennät, vars mål skall vara en mer enhetlig fördelning av vattenresurserna inom unionen. Bara tanken är absurd. Ett lands naturresurser är och bör förbli en nationell fråga.
Fördelningen och ekonomiska satsningar i ett medlemsland eller en region bör beslutas av landets parlament och bekostas av skattebetalarna. Naturligtvis är, som alltid, samarbete, överenskommelser och ekonomiska satsningar mellan två eller flera länder, positivt. Men beslut och åtaganden skall, som brukligt, ske genom mellanstatliga avtal. Hanterandet av medelmsländernas naturresurser är inte något kompetensområde för EU - om inte EU har för avsikt att bli en stat.

Martinez
Vi behandlar ett av Europas största strategiska ärenden. Vatten kommer att vara den grundläggande resursen under det tjugoförsta århundradet. Det kommer att befinna sig mitt i konflikterna mellan länder som lider av torka och länder som kan fortsätta sitt konstbevattnade jordbruk. Vi befinner oss med andra ord vid livets källa.
Hur skulle vi då kunna neka våra grannländer denna rika källa och särskilt Spanien som på Murcias berg och t.o.m. redan i Katalonien bär spår av en tilltagande ökenutbredning? Spanien med Huerta de Valencia, domstolen " de los Aguas" eller kontrollen av Sierra Nevadas vatten för att föra det till " Grenada" har en historia som kan sammanfattas som kampen för vatten.
Och spontant vill Frankrike, och närmare bestämt Languedoc-Roussillonregionen hjälpa, bistå, dela och erbjuda. Det finns vattenresurser i Rhône och det är frestande att leda om en del av dessa mot Ebro-området.
Det är hela tanken med projektet transeuropeiska vattennät, varifrån projektet i Languedoc-Roussillon härrör. Det innebär att vatten skall transporteras i 320 km från Rhône ända till Pyrenéerna, innan det med hjälp av tyngdkraften rinner fram till Barcelona.
Det är faraoniskt. Det handlar om investeringar på över 7 miljarder franc. Det är vackert, stort, förförande och ändå innehåller det alla faror.
En ekologisk fara för miraklet Camargue där man inte vet om det kommer att lida av ökad salthalt när vattentrycket i Rhône lättar.
Men framförallt faran med en casus belli som uppstår den dag Frankrike i sin tur drabbas av torka och stänger av vattentillförseln. Man säger för övrigt att " detta slag av vattenöverföring blir oåterkallelig" . Man kan inte ifrågasätta det på kort eller medellång sikt!
I morgon har Frankrike därför inget annat val än ett vattenkrig med Spanien, annars måste vi beröva våra grönsaksodlare, våra fruktodlare, våra lantbrukare och våra Languedocbor vatten som är nödvändigt, men som erbjuds andra.
För den nära framtidens skull och för våra goda förbindelser med vårt grannland föredrar vi att säga nej omedelbart. Vi är tvungna att tänka på de våra innan vi tänker på andra, även om de är våra bröder.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl 12.10.)

