Kvinnornas situation på Balkan (kortfattad redogörelse)
Talmannen
Nästa punkt är en kort redogörelse för ett betänkande av Zita Gurmai, för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, om kvinnornas situation på Balkan.
Zita Gurmai
Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Tack för att ni har stannat för att lyssna till det här, trots att det är så sent. Det gläder mig att kunna lägga fram det här förslaget för er i dag. Det gläder mig eftersom det visar att Europaparlamentet anser att det är viktigt att bevaka och förbättra kvinnornas situation på Balkan. Jag är övertygad om att det ligger i vårt gemensamma intresse och ansvar, eftersom EU inte kan avskärma sig.
Vi vet alla att länderna i den här regionen har gått igenom allvarliga trauman, och ganska nyligen, dessutom. De arbetar mycket hårt för att hantera sina problem, och därför förtjänar de vår aktning. Jag anser dock att de har misslyckats med att ta lämplig hänsyn till en mycket viktig resurs, nämligen kvinnorna.
Det stämmer att kvinnorna var särskilt utsatta under krigen, men vi måste komma ihåg att de inte bara är offer, utan att de har en uppbyggande, aktiv, nyttig och oumbärlig funktion i den demokratiska stabiliseringen och återuppbyggnaden.
Jag har aldrig tyckt att man ska särbehandla kvinnor, däremot dristar jag mig till att säga att de bör ges samma möjligheter som män. Varken mer eller mindre. Samma sak gäller även i detta fall. Kvinnor kan fylla de funktioner jag nyss räknade upp om de bara får möjligheten att göra det.
Vad består då den möjligheten av? Eftersom kvinnorna utgör halva befolkningen måste de ha en proportionerlig beslutsfattande funktion. Jag vet att många tycker att kvotering inte är någon riktig lösning, men jag måste säga att vi tyvärr inte funnit någon mer effektiv administrativ lösning ännu.
Kvinnornas ekonomiska frigörelse är en av de första uppgifterna. Kvinnor som arbetar är mer produktiva samhällsmedborgare och de är mindre förtryckta. Och om de arbetar kan vi inte tillåta att de utestängs från ledande positioner i näringslivet. Samtidigt måste hårt arbetande kvinnor få en möjlighet att hitta en balans mellan yrkeslivet och sina familjeåtaganden.
För att detta ska vara möjligt måste attityderna i samhället bli mer positiva mot kvinnor, och negativa stereotyper måste överges. Utbildningsväsendet och media spelar en avgörande roll här. Jag skulle kunna räkna upp en mängd olika saker, men med hänsyn till tiden ska jag nöja mig med att framhäva två mycket viktiga saker.
För det första får vi aldrig glömma att området i fråga utgörs av flera olika länder som inte får klumpas ihop och behandlas på samma sätt. Varje land gör stora insatser inom alla områden, även när det gäller att förbättra kvinnornas situation. Självklart har vissa länder kommit längre i sitt arbete än vad andra har gjort. Jag har försökt att förmedla detta i den tabell som bifogats till betänkandet.
För det andra är möjligheten till en EU-anslutning i framtiden en viktig motivation för dessa länder att nå sina uppsatta mål. Det är viktigt för dem och för oss att utnyttja den här perioden även i det avseendet.
Mitt mål med det här betänkandet var att visa att de är på rätt spår, att jag berömmer dem för deras insats och att jag vill uppmuntra dem inför det som komma skall.
Jag vill ta tillfället i akt och tacka för den enorma hjälp jag har fått under arbetets lopp från Rudolfs Verdins och Elvy Svennerstål från sekretariatet för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, från Effy Tsonos och Majella McCone från sekretariatet för den socialdemokratiska gruppen i parlamentet, från mina kolleger och skuggföredragande Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Doris Pack, Edit Bauer, Lívia Járóka, Filiz Hyusmenova, Emine Bozkurt, Anni Podimata, Marusya Lyubcheva och många andra. Ett särskilt tack vill jag rikta till sekretariatet för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och självklart liberalerna för deras outtröttliga arbete och ständigt tillmötesgående inställning. Sist men inte minst vill jag tacka mina närmaste kolleger.
Jag är mycket stolt över att det förslag som jag lägger fram här i dag är en bred kompromiss som jag tror kommer att sända ett tydligt, otvetydigt och starkt budskap från Europaparlamentet. Jag hoppas att ni kan läsa genom raderna att mitt mål är att ge betänkandet en positiv och uppmuntrande ton. Tack för er uppmärksamhet. Jag är också särskilt glad över att se att kommissionsledamot Günter Verheugen, som var den ansvarige kommissionsledamoten för utvidgningsfrågor när vi anslöt oss till EU, är här med oss.
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Fru talman, mina damer och herrar, fru Gurmai! Jag var ansvarig för utvidgningsfrågor, men det var för fyra år sedan. Trots det kan jag fortfarande frammana lite av min kunskap från den tiden. Det gläder mig verkligen att kunna tala med er om detta ämne i kväll. Det har alltid intresserat mig mycket och det gör det fortfarande.
Ert betänkande stämmer överens med det som kommissionen har kommit fram till. Där är vi överens. Det stämmer helt klart att vi anser att frågan om kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män är en absolut nödvändig del av de politiska kriterier som är förutsättningen för att ett land ska få inleda och slutföra anslutningsförhandlingar.
Utifrån min egen erfarenhet kan jag säga att anslutningsförhandlingar och även hela utvidgningsprocessen - bara hoppet om att ta sig till anslutningsförhandlingar - ofta gör att utsatta gruppers sociala situation förbättras på ett märkbart sätt. Olli Rehn, som nu har tagit över arbetet, bekräftar detta. Regeringarna och parlamenten i de berörda länderna vet vad EU förväntar sig från dem. Enligt min mening finns det ingen mer effektiv katalysator för snabb social förändring i kandidatländer eller i potentiella kandidatländer än utsikterna till att bli medlem i EU, vilket innebär att landet i fråga tvingas leva upp till de särskilda krav vi har inom EU.
De betänkanden som ni har utarbetat, er analys och vår analys beskriver ett mycket skrämmande problem. Kvinnorna i de länder som vi diskuterar i dag är generellt sett underrepresenterade, både på arbetsmarknaden och i den politiska världen. Våld i hemmet är utbrett. Situationen för kvinnor på landsbygden är extremt oroväckande. Flickor och kvinnor från nationella etniska minoriteter - framför allt romska kvinnor - är särskilt utsatta för diskriminering, och det är även handikappade kvinnor. Det händer alltför ofta att kvinnor och flickor dessvärre faller offer för människohandel.
Det är därför självklart att kommissionen i samarbete med kandidatländerna och de potentiella kandidatländerna måste utarbeta program för att förbättra dessa förhållanden. Jag ska inte gå in på några detaljer här. Det finns många program som skulle kunna hjälpa kandidatländernas regeringar och myndigheter att hantera problemet på ett bra sätt. Men det finns även projekt och program som grundar sig på principen om självhjälp som stöder icke-statliga organisationer och andra sociala grupper.
Jag kan försäkra er, fru Gurmai, om att kommissionen även i fortsättningen kommer att göra allt den kan för att bidra till att stärka kvinnors rättigheter i Balkanländerna. Detta inbegriper självklart - som jag redan har sagt - stöd för kvinnoorganisationer och icke-statliga organisationer. Jag anser att trovärdiga och seriösa utsikter till anslutning för dessa länder är deras starkaste drivkraft att verkligen göra vad som behövs.
Vi ska dock inte göra oss några illusioner här. Alla här vet att sådana samhällsprocesser tar sin tid. Om jag får återknyta till mina egna erfarenheter igen vill jag säga att vi inte kan nöja oss med att någonting står i författningssamlingen. Vi kan inte nöja oss med att fantastiska handlingsplaner som ser bra ut på pappret håller på att utarbetas. Jag har sett dussintals sådana planer, och de betyder inte på något sätt att saker och ting faktiskt kommer att hända. Det verkliga arbetet har alltså bara börjat. Jag är mycket tacksam över att parlamentet visar ett så stort intresse för vårt arbete.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon torsdag, den 4 december 2008, kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Cristian Silviu Buşoi  
skriftlig. - (EN) Den sociala utvecklingen i Balkanländerna när det gäller jämställdhet mellan kvinnor och män har tyvärr varit ökänd på grund av sin brist på framsteg. Trots att några av Balkanländerna har fått kandidatstatus för medlemskap i EU blir kvinnornas situation alltmer oroväckande och är knappast på väg att förbättras.
För att upprätthålla kvinnornas relativa ställning i Balkanländerna måste EU bli mer aktivt i den långsamma demokratiska process som karaktäriserar de flesta länderna i området och uppmuntra utarbetandet av rättsligt bindande instrument för att skydda kvinnors rättigheter och friheter. Dessutom bör även positiv diskriminering användas av områdets regeringar på samma sätt som det används av vissa medlemsstater i EU.
För att kunna bygga upp en stabil miljö efter konflikter är det ändå absolut nödvändigt att stödja utvecklingen av ett jämställt samhälle där man skyddar kvinnors ställning och undviker att återuppbygga de patriarkala institutioner som kännetecknar det förflutna. Kvinnors deltagande i beslutsfattandet är oerhört viktigt för att deras status i samhället ska förändras och ha en konkret betydelse för framtida förbättringar.
Anneli Jäätteenmäki  
skriftlig. - (EN) Lika möjligheter för kvinnor och män är en viktig del av Köpenhamnskriterierna. Länderna på Balkan har mycket kvar att göra på det här området. Kandidatländer bör sträva efter att göra sina lagar om antidiskriminering och jämställdhet mellan kvinnor och män likvärdiga de som finns i gemenskapsrätten.
Frågor som kräver särskild uppmärksamhet i Balkan är följande: bättre hälso- och sjukvård, fler kvinnor i regeringarna, skydd för kvinnor mot våld i hemmet, att få bort sexualbrotten och genomföra kraftfullare strategier för antidiskriminering.
Dessa problem existerar självklart även i EU:s medlemsstater. Vi måste hela tiden sträva efter bättre jämställdhet mellan kvinnor och män.
Men kandidatländerna måste arbeta särskilt hårt med att få bukt med sina problem innan det blir möjligt för dem att ansluta sig till EU.
Lívia Járóka  
skriftlig. - (EN) Problemen med diskriminering av romer är fortfarande olösta i hela Europa. Både i nya och gamla medlemsstater är integrationspolitiken i allmänhet svag och sporadisk, och den tillämpas från fall till fall. Romska kvinnor diskrimineras i hela Balkanområdet, inte bara på grund av sitt kön, utan även på grund av deras etniska tillhörighet. Eftersom romska kvinnor marginaliseras av samhället utsätts de för en diskriminering som påverkar deras möjligheter till hälso- och sjukvård, kvalitativ utbildning, bostad och sysselsättning.
Det är oerhört viktigt att kandidatländerna och de potentiella kandidatländerna på Balkan ser till att få bort all form av diskriminering och fördomar mot romska kvinnor och genomför en effektiv och praktiskt inriktad strategi för antidiskriminering som ska tillämpas på alla nivåer (nationell och lokal).
Det är uppenbart att EU i sin utvidgningsprocess påtagligt kan förbättra romernas situation på Balkan genom att använda Köpenhamnskritererna. Därför är det oerhört viktigt att kommissionen antar ett effektivt övervakningssystem för att mäta de verkliga insatser man gör för att skydda minoriteters och kvinnors rättigheter på Balkan, vilken sedan kommer att visa att kandidatländerna helt följer de politiska kriterierna för anslutning.
Dumitru Oprea  
I betänkandet om kvinnornas situation på Balkan diskuteras en av de mest aktuella frågorna i dagsläget: kvinnornas plats i det moderna samhället. Det ringer många varningsklockor om kvinnornas situation på Balkan, samtidigt som en stabil demokrati håller på att etableras. Betänkandet är inte bara omfattande, utan det innehåller även viktiga ämnen som allmänt sett är relevanta, till exempel kvinnor på arbetsmarknaden, kampen mot könsstereotyper, kvinnors hälsa, kvinnors deltagande i beslutsfattandet, våld mot kvinnor och människohandel. Dessa ämnen är mer relevanta i vissa stater som har genomgått stora förändringar de senaste 20 åren.
Något som oroar mig är hur svårt det är att utvärdera den faktiska situationen i de här länderna. Kvinnor diskrimineras, vare sig det är avsiktligt eller inte. Ett exempel på detta är den ”informella” arbetsmarknaden för kvinnor. Den betraktas som norm i vissa länder. Ett ännu större problem drabbar kvinnor som styrs eller ”glider” mot yrken som är under den mänskliga värdigheten, exempelvis prostitution, eller kvinnor som faller offer för människor som sysslar med människohandel. Ett annat problem är att många kvinnor också är utsatta för våld i hemmet.
Men det är även så att kvinnorna själva måste engagera sig mer för att förändra attityder så att de kan få den plats i samhället som de förtjänar.
Rovana Plumb  
Som parlamentsledamot från ett land som ligger precis i närheten av Västbalkan välkomnar jag de framsteg som har gjorts i de kandidatländer och de potentiella kandidatländer som nämns i betänkandet. Men vi behöver särskilda politiska åtgärder för att få bort den sociala och ekonomiska diskriminering och orolighet som råder i regionen.
Konflikterna i regionen har undergrävt bilden av kvinnan i det kollektiva minnet. De har även orsakat och förstärkt stereotyper som målar upp kvinnans roll i samhället som mycket svag och överskuggad av mäktiga män.
Utgångspunkten för att få bort dessa stereotyper är grundutbildning. Utbildningsmaterial i skolor bör visa en positiv bild av kvinnor som har samma rättigheter som män.
Det är vår plikt att ge dessa program både politiskt och ekonomiskt stöd. Det betyder att vi noggrant ska bevaka de resultat som uppnås under hela förhandlingsprocessen.
Daciana Octavia Sârbu  
EU måste bevaka kvinnornas situation på Balkan mer noggrant, särskilt i kandidatländerna.
Samtidigt bör vi stödja utbetalningen av föranslutningsstöd för att hjälpa Balkanländerna att bekämpa människohandel och prostitution, särskilt gällande barn, samt att erbjuda hälso- och sjukvård som alla kvinnor kan få tillgång till, oavsett ras, religion eller social status. Sist men inte minst kan stödet även bidra till fristäder och rådgivningscentraler för kvinnor som utsatts för våld i hemmet.
Jag vill även understryka hur viktigt det är att stödja icke-statliga organisationer som kämpar för kvinnors rättigheter på Balkan. Det är något som både regeringarna på Balkan och icke-statliga organisationer i medlemsstaterna borde göra.
Jag anser att vi måste öka påtryckningarna på Balkans regeringar och kräva att de vidtar brådskande åtgärder för att bekämpa och förebygga människohandel, prostitution bland minderåriga och barnpornografi, med tanke på att Balkanländerna är både ett transitområde och en utgångspunkt för människohandel.
Vi får inte förbise behovet av kompetenta institutioner i Balkanländerna som vidtar åtgärder för att främja jämställda löner mellan kvinnor och män och utbildning av människor för att motverka stereotyper.
Dushana Zdravkova  
Förra veckan var det den internationella dagen för avskaffandet av våld mot kvinnor. Europeiska kommissionen framhävde vikten av att föra en skoningslös kamp mot detta akuta problem. Europaparlamentet måste även uppmana kandidatländerna att vidta aktiva åtgärder för att på ett riktigt sätt tillämpa och följa den befintliga rättsliga ramen. Lagen kan inte bara finnas på pappret, den måste även tillämpas i verkligheten för att situationen ska förbättras för de kvinnor som plågas av sådant våld varje dag, och inte ens inser att det är oacceptabelt. Därför håller jag med föredraganden om att vi måste vidta åtgärder för att förändra det stereotypiska synsättet i dessa länder.
Jag vill uppmärksamma er på en annan grundläggande aspekt i betänkandet. Med tanke på områdets särdrag, då särskilt de militära konflikter som hela Europa kunde bevittna det förra årtiondet, vill jag betona att män och kvinnor, flickor och pojkar upplever krig på olika sätt i konfliktområden. Det är sant att kvinnor och barn oftast är offer i dessa konflikter, men kvinnor måste ges samma möjligheter och likvärdiga utsikter för att kunna kämpa, för att aktivt delta i det sociala och politiska livet och för att styra och stabilisera samhället.
