Az energiaárak megfékezése (vita) 
Elnök
A következi napirendi pont a vita a következőről:
Hannes Swoboda szóbeli kérdése a Tanácshoz a PSE képviselőcsoport nevében az energiaárak megfékezéséről - B6-0460/2008),
Hannes Swoboda szóbeli kérdése a Bizottsághoz a PSE képviselőcsoport nevében az energiaárak megfékezéséről - B6-0461/2008),
Giles Chichester, Anne Laperrouze, Sophia in 't Veld és Eugenijus Maldeikis szóbeli kérdése a Tanácshoz a PPE-DE, ALDE és az UEN képviselőcsoport nevében az energiaárak megfékezéséről - B6-0463/2008),
Giles Chichester, Anne Laperrouze, Sophia in 't Veld és Eugenijus Maldeikis szóbeli kérdése a Bizottsághoz a PPE-DE, ALDE és az UEN képviselőcsoport nevében az energiaárak megfékezéséről - B6-0465/2008),
Rebecca Harms és Claude Turmes szóbeli kérdése a Bizottsághoz a Verts/ALE képviselőcsoport nevében az energiaárak megfékezéséről - B6-0466/2008),
Esko Seppänen és Ilda Figueiredo szóbeli kérdése a Tanácshoz a GUE/NGL képviselőcsoport nevében az energiaárak megfékezéséről - B6-0468/2008),
Esko Seppänen és Ilda Figueiredo szóbeli kérdése a Bizottsághoz a GUE/NGL képviselőcsoport nevében az energiaárak megfékezéséről - B6-0469/2008).
Hannes Swoboda
szerző. - (DE) Elnök úr, szeretném nagyon melegen üdvözölni a biztos urat és Borloo minisztert. Számos kérdésünk van, mert egészen őszintén úgy érezzük, hogy az Európai Unió - és ez vonatkozik a Bizottságra és talán a Tanácsra is - túlságosan kevés figyelmet fordított az olajárak trendjeire. Bár én mélyen tisztelem a biztos urat, úgy vélem, hogy itt többet kellene tennünk.
Hadd szóljak először a növekvő olajárakról. Én mindig is rámutattam, biztos úr, hogy jelentős nyereség keletkezik. Mi történik ezzel a nyereséggel? A valóságban ezt a nyereséget nem invesztálják alternatív energiaforrásokba például, vagy más fontos beruházási projektekbe, e helyett arra használják, hogy részvényeket vásároljanak, és osztalékot fizessenek.
Másodszor, ami a csökkenő olajárakat illeti, ami bizonyos mértékig szintén van, van-e a Bizottságnak rálátása arra, hogy vajon ezeket a csökkenő olajárakat is átadják-e a fogyasztóknak. Attól félek, hogy nem, és hálás lennék, ha ezzel a kérdéssel kapcsolatban is választ kaphatnék öntől.
Harmadszor, szeretném felvetni az energiaszegénység kérdését, amelyről már korábban beszéltünk a bizottságban elfogadott jelentésekkel kapcsolatban. Semmi indok nincs arra, hogy a Bizottság - függetlenül a jövőbeni jogszabálytól - ne terjesszen elő egy nagyon gyakorlatias üzemanyag-szegénységi csomagot. Ez nem csak olyan intézkedés, amelyet a Bizottság meghozhat, ez egyben olyan intézkedés, amelyet természetesen az egyes kormányoknak meg kell hozniuk. Itt is szeretnénk látni több kezdeményezést a Bizottság részéről.
És ez hoz el engem negyedszer a külső energiapolitika és az energiaellátás, különösen a gáz kérdéséhez, természetesen ez az a téma, amit már sokszor megtárgyaltunk. Úgy hallottam, hogy ön a közelmúltban Nigériában járt. Érdekes lenne hallani, hogy ezzel összefüggésben milyen kezdeményezéseket fogadtak el.
Hogy csak egy példát idézzek, azt látjuk, hogy a Nabucco projekt sodródik. Az amerikaiaknak sikerült a PTC-csővezetéket megszerezni az olajhoz. Mindenki azt állította, hogy ez nem lesz nyereséges, de most már nyereséges, az olajárak gyors növekedése miatt. Egyszerűen azt mondták, "ezt akarjuk, és erre van szükségünk, energiaellátásunk diverzifikálásához”.
Európa mit tesz? Azt hiszem, az európai megközelítés túlságos tutyi-mutyi volt ahhoz, hogy elérhessen bizonyos dolgokat, és szeretném azt látni, hogy a Tanács és a Bizottság sokkal elszántabb és célratörőbb a diverzifikációra irányuló erőfeszítéseiben Európa érdekében, mert ez energiaellátásunk szempontjából is fontos. A mi képviselőcsoportunkat azonban főleg az energiaszegénység kérdése nyugtalanítja, illetve az, hogy mit teszünk ennek megoldása érdekében, mert ez még mindig nagyon súlyos probléma Európában.
Giles Chichester
szerző. - Elnök úr, nagyon sajnálom, hogy a szocialisták már megint a nyereségre és a társadalmi kérdésekre vonatkozó régi előítéleteiket zúdítják egy alapvetően gazdasági és ipari kérdésre. Nyilvánvaló, hogy az olajárak növekedése, - különösen azok volatilitása vagy instabilitása - súlyos dolog a reálgazdaság számára, de emlékezzünk a 70-es években megtanult leckére. Ez a lecke arra vonatkozott, hogy a magasabb árak ösztönzik a további kutatást és az erőforrások fejlesztését. A magas árak eltérítenek a túlzott fogyasztástól, és hatékonyságra késztetnek. Beismerem, az üzemanyag-szegénység kérdése fontos, de azzal a szociális biztonság intézkedései révén kell megbirkózni, nem pedig a piac torzításával, például az ársapkákra törekvéssel.
Emlékezzünk arra, hogy az árak csökkenhetnek is, nőhetnek is, és a piac általában túlfut, mielőtt reális szinten megállapodna. A valóban versennyel jellemezhető piac létrehozása a többi politikai cél követésének lényegi előfeltétele. Ez az árkérdés hangsúlyozza az EU energiapolitikájának és energiahelyzetének alapjait - nevezetesen a három pillért: a valóban versengő piacok lényegi szükségességét - olyan piacokét, amelyek a legalacsonyabb árat és a leghatékonyabb szolgáltatásokat nyújtják; az ellátásbiztonság kérdéseit az importált üzemanyagoktól való függőségünkben; és a fenntarthatósági céloknak a politikánk másik két elemével való konvergenciáját. Óvnék attól, hogy a gyereket a fürdővízzel együtt kiöntsük, mert nyugtalankodunk a tavaly nyári áremelkedések miatt, és elfeledkezünk arról, hogy az árak csökkenhetnek is, nem csak nőhetnek.
Rebecca Harms
szerző. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, biztos úr, Chichester úr, természetesen az árak csökkenhetnek, emelkedhetnek is, de azt hiszem, szinte mindannyian egyetértünk itt, hogy tekintettel az energiaforrások szűkös voltára, korlátozott rendelkezésre állására, valamint az ezekhez a forrásokhoz való hozzáférés és az azokban való részesedés fölötti egész világra kiterjedő egyre fokozódó verseny miatt nagy a valószínűsége annak, hogy hosszú távon az árak nagyon magasak maradnak.
A jelenlegi fejlemények és az energiaszegénység problematikája bizonyítják, hogy nem reagáltunk megfelelő módon erre a helyzetre. Nézetem szerint a magas energiaárakhoz kapcsolódó akut szociális problémákat mindig a szociálpolitikán keresztül kell kezelni, ugyanakkor azonban strukturális értelemben biztosítanunk kell, hogy társadalmaink ne pazarolják tovább az energiát. Piebalgs úr kétségtelenül mond erről valamit majd, mert hivatalba lépésének idején oly nagy elkötelezettséget mutatott e kérdés mellett.
Az energiatakarékosság és az energiahatékonyság céljait sokkal következetesebben kell követnünk, mint eddig tettük. Gyakran elmondtuk, hogy másféle házakat kellene építenünk, hogy másféle hűtő- és fűtőrendszerekre és hatékonyabb elektromos készülékekre van szükségünk, de hol van a nagyléptékű összehangolt cselekvés, amire szükség van, hogy hasznosíthassuk az energiahatékonysággal és energia megtakarítással kapcsolatban rendelkezésünkre álló hatalmas potenciált?
Ha van olyan terület, ahol valamiféle európai mestertervre vagy nemzeti tervekre van szükség, akkor ez az. Nézetem szerint, a strukturális alapokat, a kohéziós alapot és az Európai Beruházási Bank programjait, stb. kellene közösen felhasználni ahhoz, hogy ezeket a célokat, amelyeket ön, Piebalgs úr, többször is javasolt három évvel ezelőtt, komolyan tudjuk követni.
Ha megnézzük például ezt a jelenlegi olajárvitát, és megnézzük, hogy milyen javaslatot tettek ebben a Házban annak érdekében, hogy lefékezzék a Bizottságot, amely végül is energiahatékonyabbá akarta tenni a személygépkocsikat, a kérdés, amit fel kell tennünk magunknak az, hogy vajon azt a gondolatot, hogy az árak hosszú távon is magasan maradnak, elég komolyan vettük-e.
Biztos úr, én szeretném ön bátorítani, hogy korábbi, az energiahatékonyságról és energiamegtakarításról szóló javaslatait helyezze a stratégiai energia felülvizsgálat középpontjába, mert ez lesz az a terület, amely meghatározza majd, hogy jót teszünk-e társadalmaink számára vagy sem, illetve hogy vajon az állandóan magas árak idején kiszolgáljuk-e igényeiket.
Anne Laperrouze
szerző. - (FR) Elnök úr, Borloo úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, az energiaárak emelkedése mindenféle negatív hatással jár, amelyek közül a legnyilvánvalóbb polgártársaink létfenntartási költségeinek emelkedése. Ez megint csak azt illusztrálja, hogy milyen nagymértékben támaszkodunk az energiára. Különféle intézkedésekre van szükség, ha csökkenteni akarjuk az energiaárak fluktuálását és, konkrétabban, ha le akarjuk törni ezeket az árakat.
Én három javaslatot tennék e tekintetben. Az első intézkedés az energiaárak gazdasági kezelésére vonatkozik. Ez olyasmi, amit azonnal meg kell tenni, más szavakkal a tagállamoknak ki kell dolgozniuk olyan pénzügyi mechanizmusokat, amelyekkel az emelkedő árak tényezője kivonható a vállalatok és a háztartások költségvetéséből. Elő kell mozdítaniuk azokat a szociális intézkedéseket is, amelyek célja az alacsony jövedelmű háztartások energiaszegénysége elleni fellépés.
A támadás második vonala az importált energiára felszámított árak kérdése. Önök mit javasolnak, ami lehetővé tenné, hogy az Európai Unió egy hangon szólaljon meg, amikor a termelő országokkal tárgyal - és az emberek mindig erről az egy hangon való szólásról beszélnek - úgy, hogy mindezek a szomszédságpolitikák és partnerségi megállapodások legalább megfelelő módon vegyék figyelembe az energia dimenziót. Engedjék meg nekem, talán kicsit naivan, hogy előterjesszek egy megoldást, amely segíthet az Oroszországgal folytatott tárgyalásaink megkönnyítésében. Miért nem kötik össze a Nabucco gázvezeték üzemeltetését a Déli Áramlat projekttel? Ez talán segítene abban, hogy valamelyest megnyugodjanak a kedélyek.
A harmadik intézkedés az import csökkentése, sőt akár teljes megállítása, ami az ideális megoldás lenne. Ennek eléréséhez meg kell törnünk a szimbiotikus kapcsolatot a gazdaság és az energiafogyasztás növekedése között. Valóban fontos, hogy a növekedés automatikusan ne generáljon arányos növekedést az energiafogyasztásban. Természetesen fejlesztenünk kell a megújuló energiaforrásokat és az alacsony CO2 kibocsátású energiaforrásokat, és kollégám Turmes úr által előterjesztett jelentés egy lépés ebbe az irányba. Az energiahatékonyság egyben energiatakarékosságot is jelent, és jelenleg nem vagyunk elég jók ezen a téren. Azok a szövegek, amelyeket ezzel kapcsolatban előterjesztenek, már régóta esedékesek. A fizikai és technológiai energiatárolási kapacitásokra és azokra az elemekre kell összpontosítanunk, amelyek az energiafogyasztás hordozóiként működnek.
Elmondaná nekünk Borloo úr, hogy valóban reméli-e, hogy az energia-klíma csomagot az előttünk álló hetekben elfogadják? Minek kell megtörténnie ahhoz, hogy e különféle célok elérése érdekében egy ambiciózus intézkedési csomag megszülessen?
Esko Seppänen
szerző. - (FI) Elnök úr, biztos úr, a kompromisszumos állásfoglalásban az energiaköltségek emelkedésében a spekuláció jelentőségét kizárták az energiaárakból. A származékos piacokon azonban virtuális olajat hatszor annyiért értékesítenek, mint a fizikai olajat. A villamos áram ára is az értékpapírpiachoz kapcsolódik: az energiapiacokon a virtuális elektromos áramot is többért adják-veszik, mint a fizikai villamos áramot, és az Európai Energiatőzsdén ötször annyiba kerül.
Bőségesen van bizonyíték a csalásra a tőzsdén kívüli származékos piacon, amely szabályozatlan, és amelyet maguk a tőzsdék sem kísérnek figyelemmel. A villamosáram-harmonizáció a nagy társaságok számára váratlan automatikus nyereséggel jár majd, és 2013-ra a kibocsátáskereskedelem sokszorosára növeli a spekuláció mozgásterét.
A származékos energiapiacokon a fogyasztók arra kényszerülnek, hogy megfizessék a spekuláció árát ugyanúgy, ahogyan az Egyesült Államokban a másodlagos jelzálogpiacon megtették: a nyereséget magánosították, és a veszteséget társadalmasították. A kapitalizmus az a kaszinó, ahol az energiaárat a tőzsdéken sorsolják. Köszönöm.
Jean-Louis Borloo
Elnök úr, hölgyeim és uraim, miután végighallgattam a különféle kérdéseket, amelyeket gyakorlatilag mindenki kérdez, hadd tegyek néhány saját megjegyzést.
Az első arra a szeszélyes módra vonatkozik, ahogyan az árak változnak: egy ponton 10 dollár, majd röviddel ezelőtt 140, és most megint visszatért a 100-ra. Úgy tűnik, hogy nincs kapcsolat a között, ahogyan egy termék maga felértékelődik, és a pénzpiac mögött, amely ugyanerre az árucikkre épül. Hosszú távon azonban nekem meglehetősen egyértelműnek tűnik, hogy a spekulánsok mindaddig aktívak lesznek, amíg fenntartjuk azt a véleményünket, hogy a folyamatosan növekvő globális energiaszükséglet nem az új, a szénhidrogénekre kevésbé támaszkodó energia keverékre épül.
Ezen kívül, megjegyzem, hogy június végén Jeddah-ban, ahol Piebalgs biztos és én részt vettem az összes termelő és fogyasztó ország gyűlésén, a közös üzenet teljesen egyértelmű volt. A várakozások téveszthetetlenek voltak: a fő fogyasztó országoknak egyértelműen jelezniük kell az energiaforrás-összetételük módosítására irányuló szándékukat, energiahatékonysági intézkedéseket kell végrehajtaniuk, és kevésbé kell támaszkodniuk a szénhidrogénekre. A termelők is mind ezt támogatják. Azt hiszem, ez az, amiről a közelgő klíma - energia csomag szól, és úgy vélem, hogy amit Európa 500 millió fogyasztója is mond: legyen több helyben előállított energiánk, legyünk jobban energia-önellátók és legyen közvetlenebb kapcsolat a termelők és a fogyasztók között.
Rövidtávon nyilvánvaló, hogy különféle szabályozási problémákat kell itt megoldani, beleértve a kereskedelmi készletekre vonatkozó információhoz való hozzáférést és ez nem csak a stratégiai készleteket jelenti. Az Egyesült Államok is, és Japán is ezt teszi. A Bizottságot megkérték, hogy gondolkozzon el ezen. Úgy vélem, hogy október végére vagy november elejére a Bizottság előterjeszti javaslatát, melynek célja a nagyobb átláthatóság biztosítása ezen a területen már nagyon rövidtávon. Azonban az energia-önellátásra és a más energiaforrás-összetételre vonatkozó megfelelő stratégia az, ami közép- és hosszú távon a leghatékonyabb válasz.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Elnök úr, azt hiszem, ezek nagyon időszerű kérdések, és ez egy nagyon fontos vita. A Bizottság most véglegesíti a második stratégiai energia-felülvizsgálatot, ami szintén az e Házban folytatott vitákra épül. Várakozásaim szerint ezt a második stratégiai energia-felülvizsgálatot novemberben elfogadják, és az kifejezetten azokra a témákra összpontosít, amelyekkel ma foglalkoztunk.
Kétségtelenül vannak korlátjai annak, hogy mire tehetünk javaslatot a stratégiai energia-felülvizsgálatban a Lisszaboni Szerződés ratifikációja miatt, ugyanis tartalmaz egy energiáról szóló cikket, ami sokkal nagyobb lehetőséget adna a válasz egyszerűsítésére. De így is sokat tehetünk.
A Bizottság osztja azt a véleményt, hogy az olajárak közép- és hosszú távon is várhatóan magasak maradnak. Az ilyen jellegű előrejelzést a napi piacok változékonysága indokolja. Éppen, mint most, bár az olajár jelenleg 106 vagy 110 dollár hordónként, ami sokkal alacsonyabb, mint egy kis idővel ezelőtt volt, amikor még 145 dollár körül alakult, a napi volatilitás azonban rendkívül nehézzé teszi az előrejelzést, és ennek nagy, széles körben jelentkező hatása van, és választ érdemel.
Miközben egyértelműen szükség van a tagállamok rövid távú beavatkozására, hogy enyhítsék a legsebezhetőbb háztartásokra gyakorolt hatást, a fő politikai válasz csak az lehet, hogy segítsük elő az átmenetet az energiatermelés és -fogyasztás egyértelműen fenntartható módjai felé. Más szavakkal, követnünk kell célunkat, hogy alacsony szénkibocsátású és energiahatékony gazdasággá váljunk. Ennek eléréséhez alapvető fontosságú, hogy vigyük tovább a Bizottság klíma- és energiapolitikával kapcsolatos javaslatait, amelyek követik az Európai Tanács politikai kötelezettségvállalásait.
A strukturális reformokról. Fontos hangsúlyozni, hogy az energiaárak emelkedésével szembesülünk, és nem csak az olajáréval, mert ugyanez vonatkozik a szénre, a gázra, és mindennek hatása van a villamos energia árára is. Az ezen árak közötti kapcsolatok összefüggésben vannak az árképzési struktúrákkal: például a gázszerződések esetén gyakran az olajárat használják mércéül; a gáztüzelésű erőművek villamosenergia-termelésben, ezért az árak meghatározásában is egyre inkább marginális. Így, azt hiszem, nagyon fontos, hogy ne csak az olajárak kérdésével, hanem az egész szektorral foglalkozzunk. A helyzet egyértelműen megerősíti, hogy szükség van a verseny ösztönzésére az egész energiaágazatban. Ezért szeretném ismételten hangsúlyozni a harmadik belső energiapiaci csomagra vonatkozó megállapodás gyors elérésének fontosságát.
Európa képes arra, hogy kihasználja saját erősségeit annak érdekében, és hogy megbirkózzon a gyorsan változó globális energiagazdasággal, és meg is kell tennie ezt. A válasz az EU jól működő, teljes egészében összekapcsolt és versengő belső piaca. Ez csökkenteni fogja Európa kiszolgáltatottságát az energiaellátási zavarokkal szemben, és ez mozdítja majd elő együttműködésünket az energiatermelő és tranzitországokkal. Válságok esetén az európai hálózatok lehetővé teszik a tagállamok közötti szolidaritást.
Ami az európai biztonsági olajkészleteket illeti, már előkészítettük azt a jogszabályt, amely egyértelműen foglalkozik két dologgal: az egyik, hogy ezek az olajkészletek mindig rendelkezésre álljanak és könnyen felhasználhatók legyenek válság idején; és a második foglalkozik az elsőbbség kérdésével, az átláthatósággal és a kereskedelmi készletekről történő heti jelentésekkel. E vonatkozásban, bár nem mi vagyunk a világ legnagyobb olajfogyasztója, befolyásolni tudjuk a piac átláthatóságát, és csökkenthetjük a piaci volatilitást és a piaci spekuláció mértékét.
A spekuláció mindenképpen kérdés. Készítettünk egy elemzést. A rendelkezésre álló adatok azt mutatják, hogy az olajárakat elsősorban a kínálat és a kereslet határozza meg, és ezek az alapvető tényezők, amelyek a magas árakat a jövőben is meg fogják határozni. Ugyanakkor folytatjuk azonban az elemző munkát arról, hogy a spekulációnak egy-egy adott pillanatban milyen hatása van, és hogy képesek vagyunk-e a volatilitás csökkentésére, illetve az energiapiac fokozottabb felügyeletére.
Mindenesetre az igen egyértelmű, hogy az átláthatóság az olajpiacokon mind a szerződéseket, mind a kapcsolódó pénzügyi instrumentumokat és alapokat illetően kötelező. Azt is szeretném elmondani, hogy a Bizottság és a nemzeti versenyhatóságok egyaránt fellépnek a versenyellenes magatartással szemben. Így elérhető, hogy a fogyasztói árak kövessék az olajár-változását, mert a finomított termékeket a fogyasztók használják fel. A Bizottság további erőfeszítéseket tesz e vonatkozásban - követjük a kérdést -, és a tagállamokban sok versenyhivatal már vizsgálatokat kezdett arra nézve, hogy az olajárváltozások milyen gyorsan és milyen mértékben jelennek meg a fogyasztói árakban. Ugyanakkor az is egyértelmű, hogy eltérések vannak az egyes tagországok között, mivel az érintett vállalatok beszerzési stratégiája is eltér. Néhány országban a bioüzemanyag-keverékek szintén befolyásolják azt, hogy milyen gyorsan lehet az árakat a nyersolaj árának megfelelően módosítani. Mindenesetre ez a kérdés valamennyi versenyhivatal figyelmének középpontjában áll.
Energiahatékonyság, megújuló energiák és diverzifikáció: világos, hogy ezek energia- és klímapolitikánk fő vonalai, és kiemelkedő helyet kapnak stratégiai energia-felülvizsgálatunkban.
Már most tekintélyes európai jogi keretek működnek. Továbbá, az aktuális energiahatékonysági intézkedési terv alapján számos intézkedés történik, beleértve jogalkotási kezdeményezéseket és tanulmányokat. Támogató intézkedések is vannak, például, az Intelligens Energia Európa programban.
Ami a meglevő EU-jogszabályokat illeti, a végrehajtás az, ami nagyon lényeges. Az energiamegtakarításokra vonatkozó 2020. évi ambiciózus cél nem érhető el akkor, ha a tagállamok nem kellőképpen ültetik át ezeket a jogszabályokat. A Bizottság határozottan folytatja a jogsértési eljárásokat annak biztosítására, hogy a tagállamok valóban végrehajtsák a hatályos EU-jogszabályokat.
Ebben az évben a Bizottság egy energiahatékonysági csomagot is elfogad. Ez tartalmaz majd egy közleményt a Bizottság energiahatékonysági céljainak átfogó áttekintésével, valamint jogalkotási és politikai kezdeményezéseket - különösen kiemelkedik a javaslat az épületek energetikai jellemzőiről szóló irányelv ambiciózus átdolgozásáról; az energiacímkézési irányelv módosításáról, biztosítva a hatékonyabb és változtatható címkézést. Szükségtelen mondanom, hogy a folyamatosan magas energiaárak továbbra is alátámasztják az e területen végrehajtandó cselekvés szükségességét. E területen biztosítanunk kell az Európai Beruházási Bank egyértelmű részvételét is.
Amikor az Európai Tanács a magas olajárral jellemzett helyzetre való megfelelő reakciókat elemzi, hangsúlyozza a fenntartható és megfelelő adózási keretek fontosságát.
Az EU-nak és a tagállamoknak is jelentős mozgástere van abban, hogy az adózást szisztematikusabban és hatékonyabban használja fel az energiamegtakarítás ösztönzésére. A Bizottság javaslatokat és ajánlásokat kíván tenni az adózás költséghatékony alkalmazásáról és konkrét adóösztönzőkről, ide értve a csökkentett HÉA-t is, hogy elősegítse az energiahatékony termékek és szolgáltatások keresletét és kínálatát.
Továbbá, az energiaadó-irányelv felülvizsgálata során a Bizottság megvizsgálja, hogyan tudja jobban támogatni az EU energia- és klímapolitikáját, ösztönözni az energiahatékonyságot és a kibocsátáscsökkentést. Az útdíjak szélesebb körű és szisztematikus alkalmazása - összhangban a Bizottság "Környezetbarát közlekedés” című közleményének elveivel - szintén az energiahatékonyabb és átláthatóbb szabályok felé történő elmozdulást bátorítja.
Ami az alternatív energiát alkalmazó technológiák és a kutatás finanszírozását illeti, hadd hívjam fel a figyelmüket arra, hogy - az európai stratégiai energetikatechnológiai terv nyomon követéseként - most dolgozunk egy közleményen az alacsony szénkibocsátású technológiák finanszírozásáról . Ez a közlemény elemzi a hosszú távú kutatás és fejlesztés, a nagyléptékű demonstrációs projektek és a korai szakaszban történő üzleti hasznosítási fázis erőforrásigényeit. Olyan intézkedéseket fontolunk meg, amelyek a legjobban tudják hasznosítani az állami befektetéseket további magánbefektetések elősegítése érdekében, ilyen lehet például egy konkrét konstrukció létrehozása a nagyléptékű demonstrációs projektekre. Ez épülhet olyan meglévő instrumentumokra, mint a kockázatmegosztás finanszírozási konstrukciója, ami a Bizottság és az Európai Beruházási Bank közös kezdeményezése. A Bizottság arra is ösztönzi a tagállamokat, hogy használjanak fel nemzeti erőforrásokat is, például potenciális erőforrások szabadíthatók fel a módosított ETS-rendszerekben a CO2-engedélyek elárverezésével.
Az energiabiztonsággal és a külpolitikai vonatkozásokkal kapcsolatban, én visszatérnék arra a gondolatra, hogy Európa fokozottabban kihasználhatja saját erősségeit annak érdekében, hogy megbirkózhasson a gyorsan változó globális energiagazdasággal, és ezt meg is kell tennie. A bel- és a külpolitika az energetika terén együttesen lép fel. Minél erősebb a közös európai energiapiac, annál erőteljesebben léphet fel a külső energiaszállítókkal szemben. Olyan országokkal igyekszünk a diverzifikációt elérni, mint Azerbajdzsán, Türkmenisztán, Egyiptom, Irak, Nigéria, de világos, hogy ösztönözzük a kiszámítható kapcsolatokat jelenlegi beszállítóinkkal, így Oroszországgal is, és kétségtelenül vizsgáljuk azt a lehetőséget, hogy Norvégia esetleg növelhetné szerepét a piac ellátásában, ugyanis egyértelmű, hogy az EU piaca nagyon is vonzó a szállítók számára, és nem félhetünk attól, hogy kifogyunk a gázból, viszont dolgoznunk kell azon, hogy az európai piacot versengő szállítók lássák el, és ne legyünk olyan helyzetben, hogy zsarolhassanak minket az árakkal.
Ami az olajimportáló fejlődő országok támogatásának kérdését illeti, tekintettel az energiához való hozzáférésre, illetve az energiaáraknak a fejlődésre és a globális klímaváltozásra gyakorolt erős hatásra, az energetikai együttműködés egyre fontosabb valamennyi fejlesztési támogatási tevékenységünkben. Ez volt a Michel biztossal az Afrikai Unióban és számos afrikai országban e hónap elején tett közös látogatásunk központi témája. Jelentős erőforrásokat fordítunk az ilyen országok fejlődésének támogatására, nemcsak azért, hogy megszüntessük az energiaszegénységet, hanem azért is, hogy tiszta és új energiaforrásokkal láthassák el magukat.
A makrogazdasági és társadalmi vonatkozásokról annyit, hogy az olajárak növekedése minden bizonnyal próbára teszi a fogyasztókat és a gazdaság egyes ágazatait, amelyeknek nehéz kiigazítási folyamatokkal kell szembenézniük. Az energiaárak közelmúltban történt hirtelen emelkedésére válaszul a legtöbb tagállam már végrehajtott rövid távú intézkedéseket, vagy jelenleg fontolgatja ezek bevezetését. Az Európai Tanács következtetéseinek megfelelően a legtöbb ilyen politika a legsebezhetőbb háztartásokra összpontosít. Néhány tagállam konkrét ágazatokat célzó ideiglenes intézkedéseket hajtott végre vagy vitatott meg.
Mivel azt várjuk, hogy a magas energiaárak hosszú távon velünk maradnak, lényeges, hogy a politikai intézkedések segítsék elő a termelés, a közlekedés és a fogyasztás fenntarthatóbb módja felé történő strukturális elmozdulást. Ez is a rugalmas termék- és munkaerőpiac, illetve a lisszaboni napirend jelentőségére mutat rá, valamint az alacsony szénkibocsátású és fokozottan energiahatékony gazdaság felé történő átmenet fontosságát húzza alá.
Úgy vélem azonban, hogy ezekre a kérdésekre nyilvánvalóan nem csak egy válasz lehetséges. Mindazonáltal az általunk az energia- és klímaváltozási csomagban, valamint a belső energiapiaci csomagban javasolt keret a gerinc, és azt minél hamarabb fogadjuk el, annál erősebbek leszünk, annál nagyobb lesz a verseny, és annál alacsonyabbak lesznek a fogyasztói árak. Ugyanakkor nyitottnak és tisztességesnek kell lennünk, és meg kell mondanunk az embereknek: ne várják, hogy az olajárak visszatérnek a hordónkénti 20 dollárhoz. Ez azt jelenti, hogy mindannyiunknak meg kell változtatnunk a hozzáállásunkat, mert a kérdés részben ezen múlik, és úgy vélem, hogy ennek igazán nagy figyelmet kell szentelnünk a mindennapi életben.
Jerzy Buzek
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, két eltérő problémával szembesülünk. Az első az olaj és a gáz árához kapcsolódik. Az Unió importálja az említett energiaforrások nagy részét. A második a villamos áram árához kapcsolódik.
Az elsőt illetően szeretném elmondani, hogy az olaj- és a gázárak csökkenhetnének, ha a termelők is, és nem csak a fogyasztók lennének alávetve a piaci erőknek. Ez az Oroszországgal, az észak-afrikai országokkal és az OPEC-kel folytatott tárgyalásaink témája. Ugyanakkor jelentősen javítanunk kell energiahatékonyságunkat és energiamegtakarításainkat. A mi kötelességünk, hogy ezt megtegyük, és elsőbbséget kell adnunk ennek a feladatnak. Már hosszú ideje tárgyalunk róla. Nyilvánvaló, fejlesztenünk kell a megújuló energiák felhasználását is, mivel az őshonos erőforrásainkat hasznosítja. Ez azonban semmiképpen sem lesz elegendő a céljainkra. Marad nekünk tehát a szenünk és a nukleáris energiánk. Ha meg akarjuk előzni a drasztikus áremelkedéseket, nem engedhetjük meg magunknak, hogy e két energiaforrás bármelyikét figyelmen kívül hagyjuk.
S ez átvezet a második ponthoz, nevezetesen a villamos áramhoz. A villamos áram költsége a közös európai energiapiac létrehozására irányuló elszánt erőfeszítéssel lehetne csökkenthető. A harmadik energiacsomag gyors végrehajtására van szükség. A villamos áram árát az energia- és klímaváltozás csomag ésszerű és fokozatos végrehajtásával is ellenőrzés alatt tudjuk tartani. Ez különösen fontos a villamos energia szektor számára. Ez utóbbival kapcsolatban fontos figyelembe venni a kibocsátáskereskedelmi rendszerről szóló irányelvben a teljesítménymérési, illetve bevezetési megoldásokat.
Szeretnék köszönetet mondani a Bizottságnak az ezekben az ügyekben végzett kemény munkájáért, és az állásfoglalás szerzőinek a téma felvetéséért.
Robert Goebbels
a PSE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, 2008. január 2-án Richard Arens, aki a Nymex egyik kereskedője, 100 000 dollárt kínált egy 1000 hordós olajszállítmányért. Ekkor történt először, hogy egy hordó olaj ára elérte a 100 dollárt. A kereskedő erre a tranzakcióra körülbelül 5000 dollárt fordított. Azonnal eladta, és ennek során elfogadta, hogy 800 dollárt veszít. Ez egy kis veszteség volt, amit ő az alkalomhoz illően megünnepelt kollégáival, mivel ez volt az első alkalom, hogy áttörték a 100 dollár/hordó lélektani határt.
A rákövetkező hónapokban a New York-i kereskedők elég gyakran ünnepeltek új rekordokat. Július 14-én az olaj elérte a 148 dollárt hordónként. Még akkor is, ha az árak most ismét esnek, a kár megtörtént. Az olajárrobbanás spekulációs orgiát váltott ki a nyersanyagokban, ide értve az élelmiszert is.
A globális gazdaság nem tud meglenni piacok nélkül, de elfogadhatatlan, hogy a pénzügyi világ inkább egy játékkaszinóhoz méltó vad kereskedelmi szerencsejátékokkal szórakoztassa magát. Mindössze 5000 dollár kiadással, a New York-i kereskedőnek sikerült olyan spekulációs hullámot kiváltania az olajban, amely hatalmas rombolást vitt végbe az egész világgazdaságban. A tőzsdei hatóságok végül megfékezték ezt a hamisítatlan spekulációt azzal, hogy megtiltották, legalább ideiglenesen, hogy a kereskedők olyan részvényeket adjanak el, amelyeknek nem voltak tulajdonosai, ez a "meztelen fedezetlen eladás” néven ismert folyamat. Ha meg akarjuk fékezni ezt az egészségtelen gyakorlatot, akkor nem ideiglenes szabályokra van szükségünk, hanem abszolút szigorú rendeletekre. Azaz következetesebbnek kell lennünk abban, ahogy a spekulánsok játszmáit ellenőrizzük. Az amerikai szenátus most tárgyal egy olyan javaslatot, amelynek célja legalább 25%-ra megnövelni a kereskedők által valamennyi tranzakciónál letétbe helyezett tényleges tétet. Ez megelőzne sokat a kockázatos szerencsejátékok közül, amelyeket jelenleg semmi másra nem alapoznak, mint aprópénzre.
Az elmúlt négy év során csak az Egyesült Államok nyersanyagpiacán befektetett pénz összege tízszeresére nőtt. A 25 fő tőzsdei cikk árindexe több, mint 200%-kal robbant. Az árszinteket már nem a nyersanyagok tényleges kínálata és az értük való tényleges kereslet határozza meg, hanem a pénzpiacok spekulációs mechanizmusai. Ennek az évnek az első hat hónapjában az amerikai olajpiacon végrehajtott tranzakciók 60%-a virtuális olajban történt, amelyet újra és újra értékesítettek, majd ismét értékesítettek. A tőzsdét már nem arra használják, hogy a rendelkezésre álló kínálat és a tényleges kereslet közötti bonyolult kölcsönhatásokhoz igazodjanak, hanem egy olyan hellyé vált, ahol fogadnak a pénzügyi termékekre, amelyeknek a bonyolultsága még a pénzügyi vállalkozásokat vezetők számára is túl sok ahhoz, hogy megértsék. Az egyetlen dolog, ami számít a kereskedőknek és főnökeiknek az a jutalom. Mindezek az "aranyfiúk” ebből a globális kaszinóból milliókat vágtak zsebre, miközben ügyfeleik milliárdjait vesztették el. A nyereséget szépen beváltották, miközben a veszteségeket éppen most államosítják. Az amerikai adófizetők több mint 1000 milliárd dollárt kell leperkáljanak, hogy kifizessék a pénzügyi világ rossz hiteleit. Ez az összeg megegyezik a teljes EU költségvetés hétszeresével.
Európában is csökkent a vásárlóerő, a hitel drágább és a recesszió fenyegetően közeledik. A Bizottság és a nemzeti kormányok mindig visszautasították, hogy túl sok szabályozást vezessenek be a pénzpiacokon, amelyek ugye hatékonyságukról voltak ismertek. Azonban e pénzügyi zsenik teljes lelepleződésével az állami hatóságoknak most már gyorsan kell cselekedniük és szigorúbb szabályokat és hatékony intézkedéseket kell bevezetniük, hogy megakadályozzák a piacokon, többek között az olajpiacon végigfutó vad spekulációt.
Liam Aylward
az UEN képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, én örülök annak, hogy ez a vita felöleli valamennyi energia árát és nem csak az olajét - ami természetesen nagy probléma. Az elmúlt év során nem csak az olaj esetében tapasztaltunk ársokkot: a szén és a gáz ára éppen olyan gyorsan emelkedik, mint az olajé, ha nem még gyorsabban. És mint mindig, a fogyasztók azok, akiket ez a leginkább sújt.
Az energiaár-csúcsok nagyon megterhelik az átlagos fogyasztó költségvetését. Mint az emberek politikai képviselői, a mi feladatunk, hogy végrehajtsunk olyan politikákat, amelyek biztosítják a fenntartható üzemanyag-kínálatot ésszerű ár mellett. Hogyan érhetjük ezt el, amikor az olajkutak a kimerüléshez közelednek? Még inkább a megújuló energiára és erőforrásokra kellene koncentrálnunk. Növelnünk kellene az alternatív üzemanyagforrások tanulmányozását és az azokba való befektetést. Ez semmiképpen sem új gondolat, de ez idáig nem tettünk eleget ebben a tekintetben. Kötelességünk az európai népek felé és a környezetünk érdekében, hogy szavainkat tettekre váltsuk.
A környezetvédelem és a fogyasztók pénzügyi jóléte nem egymást kölcsönösen kizáró célok. Azzal, hogy több pénzt és erőforrást fordítunk a megújuló energia területére, mindkettőt elérhetjük és biztosíthatjuk a fenntartható energiaellátást a jövő számára is.
Claude Turmes
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, Goebbels úrnak teljesen igaza van, hogy hatalmas spekuláció folyik az olajárakban, és Borloo és Piebalgs urak ugyanezt állították. A zöldek, a szocialisták és az egyesült bal valamennyien benyújtottak módosításokat azzal a céllal, hogy biztosítsák, hogy állásfoglalásunk ezt a kérdést figyelembe vegye, és azok a jobboldalon, akik ma megtapsolták azt az ötletet, hogy intézkedéseket hozzunk az olajpiacokon folyó vad spekuláció ellen - és én ennek nagyon örülök - remélem, megszavazzák majd a módosításainkat holnap. Nevetséges lenne, ha ez a Ház megszavazna egy olyan állásfoglalást, amely nem foglalkozik az olajpiacokon a túlzott spekuláció témájával.
A második fontos ügy a szociális vonatkozás. Segítenünk kell társadalmunk legszegényebb tagjainak, hogy megbirkózhassanak ezzel a helyzettel. A magam részéről, én a célzott támogatást ajánlanám. Sokkal jobb lenne a szegényebb háztartásoknak 100 eurót adni, mint úgynevezett jó ötleteket lebegtetni, például a HÉÁ-t csökkenteni. Ezt a Sarkozy úr számára oly kedves gondolatot a Parlament holnap nyilvánvalóan elutasítja, mert mi inkább állunk Borloo úr mellé, aki a bonus-malus rendszer ösztönzése mellett állt ki oly módon, hogy hozzáférést biztosít a polgároknak azokhoz a szolgáltatásokhoz és készülékekhez, amelyek kevesebb energiát fogyasztanak.
Hadd tegyek még két utolsó megjegyzést. Először: csak akkor fogunk tudni megbirkózni az allokációs alap kérdésével, ha előre haladunk az energia gazdálkodás és a megújuló energia gazdálkodás terén. Ezért azt kérdezném a biztostól, hogy vajon a Bizottság ismételten ragaszkodik ahhoz, hogy butának nézzék azzal, hogy olyan energiáról és energia biztonságról szóló stratégiai dokumentumot nyújt be, amely nem foglalkozik a szállítás kérdésével? Egyetlen általam látott tervezetben sincs szó a szállításról. Ez nevetséges, mert Európa leginkább az olajra támaszkodik, nem a gázra, és erről egy szó sincs az önök dokumentumaiban.
És egy utolsó megjegyzés Borloo úrhoz: tegnap a Coreper megvitatta a megújuló energiákat, és a magam részéről már nem értem a francia elnökséget. A "randevú záradékkal” önök aláássák a dolgokat, ide értve a 20%-os célt is. Hála istennek ezt a javaslatot tegnap a tagállamok többsége elvetette. Ezért közvetlenül fordulok a francia elnökséghez: hagyjanak fel ennek az irányelvnek a veszélyeztetésével, mert az egy nagyon fontos dokumentum.
Sergej Kozlík
(SK) Európának nagyszerű lehetősége van az energiaárak befolyásolására azzal, hogy az olajon és a gázon kívüli energiaforrásokból kellő mennyiséget termel. Azonban, vajon ezen az úton halad Európa?
A 80-as években Szlovákia és Magyarország megkezdte a Gabčíkovo-Nagymaros vízi erőmű közös építését. Később Magyarország kivonult a projektből, és Szlovákia egyedül fejezte be a vízi erőművet. A csúcsenergia-termelés helyett ennek a következménye egy nemzetközi választott bírósági jogvita volt, amelynek eredményeit azonban Magyarország figyelmen kívül hagyta.
A 90-es években Szlovákia jelentős erőforrásokat fektetett be a Jaslovské Bohunice atomerőmű biztonságának javításába és szolgálati idejének meghosszabbításába. A Nemzetközi Atomenergia Bizottság megerősítette, hogy a biztonsági szabványoknak megfeleltek. Az Európai Unióhoz való csatlakozási folyamat részeként Szlovákiát kötelezték, hogy idő előtt zárja le az erőmű két blokkját.
Az Európai Bizottság jelenleg vizsgálja a Mochovce-i atomerőműben két további reaktorblokk építésének ügyét. Az első két reaktorblokk már biztonságosan és hatékonyan üzemel. Az Európai Bizottság azonban nem siet a válasszal. Szlovákia példája mutatja, hogy saját termelésünk növelésének és így az európai energiaárak ellenőrzés alatt tartásának célja még ugyancsak messzebb van.
Margaritis Schinas
(EL) Elnök úr, ebben az évben az olajárak emelkedése nagy botrány, ami Európában a legalacsonyabb jövedelmű háztartásokat sújtja. Politikai válaszokat, valamint a zöld gazdasághoz való alkalmazkodást, csővezeték-politikát, valamint egy energiacsomag-politikát követel; el kell szánnunk magunkat, hogy késedelem nélkül megküzdjünk az olajkartellekkel.
Jelenleg két olajkartell működik az európai polgárok kárára.
Az egyik a nemzetközi olajkartell, amelyhez nem szólunk egy hangon - vagy bármilyen hangon - mert, amikor az OPEC cselekszik, nem érez semmiféle nyomást az EU részéről, hogy tartózkodjon ettől.
Van egy második kartell az európai piacon belül, biztos; az ön versenyért felelős biztos társa még mindig figyelgeti azt a nélkül, hogy beavatkozna. Azt hiszem, hogy a Goebbels úr által nagyon helyesen felvetett nyerészkedés kérdésén túlmenően foglalkoznunk kell a kőolajtermékek belső piacán az átláthatóság hiányával is. Ez egy ragyogó lehetőség az Európai Bizottság Versenyjogi Főigazgatósága számára, amelytől valami cselekvést várunk a polgárok érdekében, mivel ha nem tévedek, a versenypolitika változatlanul a Közösség felelősségi körébe tartozik.
Ha tehát nehézségeink vannak az OPEC-kel, akkor az EU-n belül hajtsuk végre a versenypolitikát.
Eluned Morgan
Elnök úr, radikális változások lesznek abban, ahogyan az EU energiát termel és fogyaszt. Ez a Bizottság háromágú stratégiájára épül: ellátásbiztonság, fenntarthatóság és versenyképesség. A Bizottság azonban egy alapvető részt kihagyott ebből a fontos vitából, nevezetesen a megfizethetőség kérdését.
Az energiáról szóló Zöld könyv közzététele óta e Parlament szocialistái kérik, hogy a fogyasztókat helyezzék vissza a vezetőülésbe. Az energiaszegénységet e vita részének kívánjuk tekinteni. Ez idáig az EU-ban nemzeti definíciók nem születtek, nincs adatgyűjtés, így nincs elképzelésünk sem e probléma méretéről. Tudjuk, hogy az energiaárak exponenciálisan nőttek, és hogy a társadalmunk leginkább veszélyeztetettjeit sújtják a legkeményebben.
Méltányos figyelmeztetést szeretnék adni a Tanácsnak, hogy a villamos áram és a gáz irányelvekről folytatandó most kezdődő tárgyalások során az energiaszegénység kérdése egyetértésünk szempontjából alapvető lesz. Nem lépünk a lábukra. Ezzel kapcsolatban belső intézkedést, nem közösségi intézkedést, kérünk, de elvárjuk, hogy cselekedjenek az EU legszegényebbjeiért az energiaszegénységgel kapcsolatban.
Luca Romagnoli
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, merem állítani, hogy nem lehet elmondani egy percben, hogy hogyan lehet az energiaárak emelkedését kordában tartani. Próbáljuk meg összegezni a helyzetet: először is, a leginkább veszélyeztetett csoportok és a kisvállalkozások, például a halászok, de ugyancsak az állami hatóságok számára nemzeti szociálpolitikára van szükség. Én ezért a célzott szociális intézkedések mellett vagyok, amint Turmes úr mondta. Ezután másfajta politikára van szükségünk a termelő kartellek és országok irányában, amint Buzek úr és talán néhányan mások is elmondták. Ez kétségtelenül lényeges.
Szeretnék még egy vonatkozást hangsúlyozni, amellyel kapcsolatban gyakran vallunk kudarcot. Ez pedig a jövedéki adó kérdése. Ha létezne egy üzemanyag ársapka a kormányok által kiszabható maximális áron, akkor a jövedéki adó automatikusan igazodna ehhez a plafonhoz a nélkül, hogy akár a fiskális szubszidiaritást, akár a szabad versenyre vonatkozó jogszabályokat sértené. Nem fontolnák meg ezt a gondolatot? Úgy tűnik nekem, hogy Piebalgs úr mintha arra utalt volna, hogy ő is valami hasonló mellett van.
Általánosságban szólva, nézetem szerint olyan stratégiára van szükségünk, amely azokat jutalmazza, akik keveset fogyasztanak és bünteti azokat, akik többet. Más szavakkal olyan stratégiára, amely az energiahatékonyságot jutalmazza. Ugyanakkor intézkedésekre van szükségünk a spekuláció ellenőrzésének megszigorítására, ami még nem is létezik, és szükség van a kiskereskedelmi árak és termelési költségek kétirányú kiigazítására is.
Vito Bonsignore
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az energiaárak trendje megfojtja a gazdaságot, és erodálja a családok vásárlóerejét, akik most az energiaszámlák irgalmatlan növekedését látják.
Ebben az új összefüggésben az energiaárak és a külpolitika közötti kapcsolat és a termelő országok egyre növekvő politikai befolyása nyilvánvaló. Egyértelmű, hogy Európának egy rövid stratégiát kell követnie a megújuló energiaforrások felhasználásának felgyorsítása, a természetes tiszta energia kiaknázása új módszerei előmozdítása és kutatása, valamint az új csővezetékek építése alapján. Ezért az is szükséges, hogy növeljük olaj- és gáztartalékainkat.
Mindez azonban nem elég, új kezdeményezésekre van szükség. Hangsúlyoznám a Berlusconi miniszterelnök által az elmúlt hetekben tett két javaslatot: valamennyi energiavásárló ország összejövetelét, és ezáltal a maximális ár megállapítását; valamint egy nagy atomerőmű-építési terv indítását. Tud a Bizottság reagálni erre a két javaslatra, biztos úr? Ezen kívül, amikor megvilágítják az ellátásra vonatkozó más jövő feltérképezésére irányuló stratégiákat, meg tudná mondani nekünk, hogy az ön tudomása szerint van-e pénzügyi spekuláció és, hogy a Bizottság mit szándékozik tenni ezzel kapcsolatban?
Reino Paasilinna
(FI) Elnök úr, ez az állásfoglalás fontos, és nekünk megvan a magunk alapvéleménye róla. Ez a helyzet éppen olyan viharos, mint a Bermuda-háromszög, és a függőség, a klímaprobléma és azok az árak, amelyeket a szegények nem tudnak megfizetni, felkavarják a tengert - és ne feledkezzünk meg a spekulánsokról és az élelmiszerárakról sem.
Az energiamegtakarítás a szükséges és a leghatékonyabb megoldás, ezt tudjuk. A szegények karbon lábnyoma azonban parányi a gazdagokéhoz képest, akiknek nincs szándékuk ténylegesen csökkenteni azt, de hajlandók egyszerűen többet fizetni érte.
Ebben a helyzetben, nem kellene olyan energiaadózási jogszabályt bevezetnünk, amely progresszív? Azok, akik többet tudnak fizetni, viszonylag többet fizetnének az energiáért. Vagy szabjunk magasabb árakat azokra a javakra, amelyek sok energiát fogyasztanak, vagy azokra a szolgáltatásokra, amelyek pazarolnak? Nyilvánvaló, hogy a spekulánsokat ellenőrzés alatt kell tartani. Fenntartható fejlődésről beszélünk: annak hősei az energiaszegények és az ő helyzetüket kell fenntartható módon megszervezni. Ez a mi alapvető véleményünk.
Jim Allister
Elnök úr, az EU által ösztönzött projektek között van az egységes villamosáram-piac Írország szigetén. El tudná magyarázni a Bizottság, hogy miért nem az észak-írországi fogyasztókért dolgozik, és a stabilitás és az ármegtakarítás helyett miért látunk masszív 52%-os áremelkedést ez év januárja óta, és egy egyre szélesebbre nyíló ollót az Egyesült Királyság többi részében uralkodó árakhoz képest, ahol ugyanebben az időszakban az áremelkedés 29%-os volt? Ez is nagy, de jóval kevesebb, mint az 52%.
Kivizsgálja-e a Bizottság, hogy ez a rendszer miért nem tudta teljesíteni Dodds miniszter ígéretét, amit akkor tett, amikor elindította azt, aki beszélt a hatékonysági megtakarításokról és a fokozott versenyről, amely segít a villamos áram nagykereskedelmi árának minimálisra csökkentésében, miközben a hasznok nagy része a fogyasztóké lesz. Az én választóim számára kevesebb, mint egy év elteltével ez már nagyon üresen hangzik. Különösen, kivizsgálja-e a Bizottság azt, hogy mennyiben járult hozzá az egységes villamosáram-piac sikertelenségéhez az, hogy nem foglalkoztak megfelelő módon az ESB domináns pozíciójával a déli piacon, és az ebből származó verseny hiányával, ami természetesen alapvető fontosságú bármilyen egységes villamosáram-piac sikeréhez?
Ari Vatanen
Elnök úr, mindig a megújuló energiáról beszélünk, amikor az árak kerülnek szóba. Nos, jól tudjuk, hogy ingünk, gatyánk rámegy, így aztán az energiaárakat illető pénzügyi felelősség gyakran elszáll a szellővel. Mi van ezzel a 80%-kal? Mi van azzal, hogy kielégítsük a holnap növekvő energiafogyasztásának szükségleteit?
Nézzék az Északi Áramlatot. Most beszélünk az Északi Áramlattal kapcsolatos környezeti szabványokról. Nos, ez egy kicsit olyan, mintha az olyan kötélre vonatkozó szabványokat vizsgálnánk, amely hurokként szorul a nyakunk köré, mert az Északi Áramlat és a hasonló projektek akkor csökkentik az energiafüggetlenségünket, amikor éppen hogy növelnünk kellene azt.
Tehát mit akarunk csinálni? Az egyetlen valóban felelős válasz a nukleáris: az független, olcsó, versenyképes és az ár előre látható - valamint kibocsátásmentes és oroszországmentes.
Atanas Paparizov
(BG) Elnök úr, biztos úr, a növekvő energiaárak feltételei mellett különösen fontos biztosítani az árképzés nagyobb átláthatóságát. Közös szabályokat kell bevezetni az egységes európai energiapiac kialakulásához. Ez nagyobb biztonságot ad az energiaszektorba, a villamosáram- és a gázátviteli hálózatokba történő új befektetések számára. Pontosan a harmadik energiacsomag az, amit a lehető leggyorsabban el kell fogadnunk, és a Bizottság és a Tanács szerepe e tekintetben különösen fontos. A csomag megerősíti az energiaszabályozó testületek jogait és függetlenségét, és az újonnan létrehozott ügynökség révén harmonizálja tevékenységeiket. Az is fontos, hogy külön figyelmet fordítsunk az "energiaszegénységre”, valamint e fogalom nemzeti meghatározására azért, hogy a közérdeket szolgáló közszolgáltatások mechanizmusán keresztül jusson egy minimális összegű energia a szegénységi küszöb alatt élő emberek számára is télen.
Azt hiszem, hogy a magas energiaárak problémája a megfelelő energiapolitikával is megoldható lenne azzal, hogy ösztönzőket kínál az energiahatékonyság, a megújuló energiaforrások és a környezetkímélő termékek számára. Érdeklődéssel fogjuk megfontolni azt az energiahatékonysági javaslatot, amelyről Piebalgs biztos beszélt nyilatkozatában.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) A kutatások szerint az EU-ban felhasznált energiának legalább 20%-a elpazarolt. Hangsúlyoznunk kell, hogy a háztartások energiamegtakarítási potenciálja közel 30%, amit azt jelenti, hogy a lakóházakban jelenleg elfogyasztott energia egyharmada megtakarítható. Kézenfekvő megoldás a házak fűtési rendszereinek rehabilitációja, ám ezt a megoldást az Európai Unió méltánytalanul figyelmen kívül hagyja és alulfinanszírozza.
Romániában például a rehabilitáció évente 600 000 tonna olajegyenértéket meghaladó megtakarításhoz vezetne. Úgy vélem, hogy az Európai Parlamentnek támogatnia kellene a háztartási fűtéshatékonyság javítására kiosztható EU finanszírozás legalább 10%-os növelését. Ez egy konkrét, kényelmes és fenntartható megoldás a növekvő energiaárak által a polgároknak okozott problémákra.
Hegyi Gyula
Elnök úr, az energiaáraknak csak egy vonatkozásáról szeretnék szólni, nevezetesen a távfűtés áráról. Magyarországon háztartások százezrei távfűtést használnak (ezek leginkább szerény jövedelmű családok), és a távfűtés ára kulcsfontosságú szociális kérdés. Azonban az elhasználódott infrastruktúra és más műszaki okok miatt, a távfűtés sokkal drágább, mint az egyéni fűtés. Ez ellentmond a józan észnek, és az alapvető környezeti érdekeknek. Ezért amikor csak tehetem, arra sürgetem a Bizottságot és a Tanácsot, hogy biztosítsanak pénzügyi támogatást a távfűtési rendszerek javítására, hogy azok társadalmilag elfogadhatóvá és környezeti szempontból hatékonnyá váljanak. Mindaddig, ameddig egyes tagállamokban a távfűtés drágább, mint az egyéni fűtés, értelmetlen dolog energiahatékonyságról beszélni.
Paul Rübig
(DE) Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, az Európai Bizottság bemutatta az atomerőművek biztonságát és biztonságosságát célzó intézkedések csomagját. Gondoskodik arról, hogy ez a csomag végre rákerüljön a Tanács munkacsoportjának napirendjére, hogy az a Tanács francia elnökségének sikerévé válhasson?
Szeretném megkérdezni Piebalgs biztost, hogy vajon lehetséges lenne-e beszélni Kovács biztossal és megnézni, hogy lehetne-e bizonyos ösztönzőket, illetve lehetőséget adni az energiaszektorba történt beruházások leírására oly módon, hogy a nyereséget ésszerűen lehessen invesztálni. Ez az árakat is csökkentheti.
DanutBudreikait
(LT) Ahhoz, hogy energiaproblémáinkat megoldhassuk, lényeges, hogy legyen egy közös energiapolitikánk, amely rendelkezik külpolitikai vonatkozásokkal. Létre kell hoznunk a belső piacot. A harmadik energiacsomag képezi ennek alapját. Azonban az irányelv önmagában nem ad választ. Pénzügyi befektetésre és a megfelelő összeköttetések létrehozására van szükség mind a gáz, mind a villamos áram tekintetében. Ez garantálná energiabiztonságunkat.
Ami a külső vonatkozásokat illeti, az Európai Uniónak a WTO-hoz hasonlóan egyhangúan kellene beszélnie. A Bizottságnak felhatalmazást kell adni, hogy tárgyaljon az energiaárakról. Ezt nem kellene az egyes államokra bízni; erről a tárgyról közösen, mint egy nagy világpiaci résztvevő kellene tárgyalnunk.
Szélesebb képet kellene kialakítanunk arról is, hogy kik az energiaszállítóink. Nem az történik, hogy éppen most gázvezetékeket építünk, amelyekben potenciálisan nem lesz gáz, amint azt az Északi Áramlattal kapcsolatban gyanítjuk? Az Északi Sarkvidéket tekintjük potenciális energiaforrásnak?
Szeretnék rámutatni a rövid távú intézkedések fontosságára is. Itt az OPEC-országokkal való tárgyalásokra és a hozzáadottérték-adó kérdésére gondolok.
Christopher Beazley
Elnök úr, ebben a vitában a szocialista és a zöld padsorokból a kollégák utaltak a spekulációra és, hogy ez mennyire elfogadhatatlan az energiaárak miatt, és én egyetértek velük. Arra is kérném őket, hogy gondolkozzanak el az energia-árképzés politikai összefüggéseiről és különösen a korábbi német kancellár, Gerhard Schroeder karrierjéről, akit jelenleg a Gazprom alkalmaz, aki egészen egyértelműen olyan érdeket követ, amely atommentes, de amint Ari Vatanen emlékeztetett bennünket, nem mentes az orosz politikától.
Szeretném megkérni a Tanácsot, hogy magyarázza már el válaszában a közös EU energiapolitika eléréséhez vezető útvonalat, és adja meg ennek menetrendjét. Ugyancsak szeretném megkérdezni a biztost, hogy készített-e egy táblázatot a Tanács számára, amely az olaj és a gáz relatív költségét mutatja be, például Oroszországból, szemben a Qatarból behozott cseppfolyósított földgázzal, az atomenergiával és az összes többivel, mert úgy tűnik nekem, hogy kormányaink valójában nem termelnek energiát olyan áron, amilyet a fogyasztók akarnak. Ők csak a saját politikai érdekeiket követik.
Jean-Louis Borloo
Elnök úr, íme három információ. Én tényleg azt gondolom, hogy az energia egy adott helyen történő előállításának, majd szállításának és szerte a világon történő eladásának kora egy olyan területi helyzetbe hozott bennünket, ami jó okkal a globális pénzügyi válság részévé vált, mert van a jótékony eső és van az áradás. Amikor egy helyen hirtelen túl sok eső van, amelyet az nem tud felszívni, akkor áradásnak és katasztrófának nevezzük, és ez mellékhatások sorozatát és a felhalmozott pénzkínálat irrealisztikus kezelését eredményezi.
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, az energia az évszázad témája. Meghallgattam Goebbels úr felszólalását, és meglepődtem hozzászólásának érzelmileg színezett tónusán. Én azt a nézetet képviselem, hogy nem csak a fogyasztási szintünket kell csökkentenünk, hanem lokalizálnunk is kell azt oly módon, hogy megszüntethessük az érintett energiafajtától való függőségünket. Ez is problémákat okoz, mint például a szén esetében, ami egy lokalizált erőforrás, és ezt figyelembe kell vennünk. Lokalizálnunk kell a spekulációt is, korlátoznunk kell, és fel kell lépnünk ellene.
A másfél hónapja megtartott EU-OPEC találkozó arra tett javaslatot, hogy szakértőket vonnának be egy nagy felülvizsgálat végrehajtásába, hogy megpróbálják megérteni rövid távú perspektívából mi történt a különféle piaci szektorokban.
Aztán ott van a hosszú távú előrejelzés kérdése. Ami az előrejelzést illeti, egyetlen válaszunk az, hogy ragaszkodjunk ahhoz, amit Jeddah-ban eldöntöttünk, nevezetesen azt, hogy Európának, ami Európa valamennyi országát jelenti és az egész Európát, az energiahatékonyság és a csökkenő fogyasztás irányában kell elmozdulnia. Ha adunk legfeljebb 6-9 milliárdot, és ha ezt a modellt követjük, akkor az előrejelzőknek nyilvánvalóan mindig igazuk lesz.
Kérdés merülhet fel, biztos úr, bizonyos intézkedési irányokról a kutatás különféle területeinek globális finanszírozása növeléséről. Ami az energiahatékonyságot illeti, ez egy olyan téma, amire minden bizonnyal vissza fogunk térni.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Elnök úr, nagyon szeretném megnyugtatni önt, hogy az olajárak csökkenni fognak. De szeretném felhívni a figyelmet azokra a kérdésekre, amelyeket valamilyen módon lebecsültünk. Az olajértékesítők biztosították az olaj fizikai kiszállítását, a gázértékesítők fizikailag biztosítják a gázszállításokat és a szénértékesítők szállítják a szenet. Ez azt jelenti, hogy a pénzpiacok és az olajpiacok közötti kölcsönhatás működni tud. Más szavakkal, nem kell megkérdőjeleznünk a piacot, de meg kell változtatnunk azt a módot, ahogyan az Európai Unióban az energiát termeljük és fogyasztjuk. Ez a valódi válasz, mert nem várhatjuk, hogy a piac nyugodtabbá válik.
Itt van növekedés. Ha van növekedés, akkor nagyobb az energiahordozók iránti kereslet, és a meglevő energiaforrások egyike sem áll rendelkezésre olyan mennyiségben, hogy azt mondhatnánk, garantált a könnyű hozzáférés. Így paradigmaváltásra van szükség, és valóban be kell fektetnünk az energiahatékonyságba, a megújuló energiákba, a kutatásba és a fejlesztésbe: ez egy új befektetés.
Mindehhez azonban pénzre van szükség, ami egyaránt származhat a magánbefektetőktől és az állami befektetőktől. Ám ezt csak akkor tudjuk megtenni, ha van egy valóban működő piac. A valóban működő piac azt jelenti, hogy mindenki valós árat fizet, ami nemcsak a költségeket fedezi, hanem a beruházás után járó kamatot is. Amire koncentrálnunk kell - és van erre vonatkozóan EU-jogszabály is -, az a közszolgáltatási kötelezettség, amely a háztartásokra, illetve kis- és közepes vállalkozásokra vonatkozik, mert azoknak erre valóban szükségük van. De erről a pályáról nem kellene letérnünk.
Úgy vélem - és ezt újra meg újra elmondtam -, hogy a második csomagban tett javaslatok kulcsfontosságúak ehhez a változtatáshoz. Ahhoz, hogy megteremtsük ennek a feltételeit, a második stratégiai energia-felülvizsgálatban a következő alcímek alatt további elemeket adunk hozzá: ezek az energiaellátás infrastrukturális szükségletei és diverzifikálása, a külső energetikai kapcsolatok, az olaj- és gázkészletek és a válságkezelési mechanizmusok, az energiahatékonyság és az EU saját energiaforrásainak legjobb kihasználása.
Jó úton járunk. Nem kell eltérnünk ettől, és nem kell azt hinnünk, hogy van valamiféle varázslatos megoldás, amely az árakat azonnal csökkentené. De ha ezt az utat járjuk, valóban garantálhatjuk, hogy már ez a generáció hatékony, megfizethető és tiszta energiájához jut. Ha túl lassan változtatjuk meg az energetikai szektort, akkor nemcsak mi szenvedjük ezt meg, hanem a következő generáció is.
Tehát kritikus stádiumban vagyunk, és amint a miniszter is elmondta, az energia ennek az évszázadnak a legfontosabb kérdése. Ez a fő kérdés, de a közvélemény ezt nem mindig látja. A közvélekedés szerint van egy ezüst pisztolygolyónk, ami majd minden megváltoztat. Tovább kell haladnunk azon az úton, amelyen elindultunk a Parlamenttel együtt, és úgy vélem, hogy a következetesség az, ami számít, és nagyon remélem, hogy a jogalkotási javaslatainkat még ez a Parlament elfogadja. Ez kulcsfontosságú, és a legjobb válasz a növekvő olajárakra.
Elnök
Az eljárási szabályzat 103. cikke (2) bekezdése szerint hat állásfoglalásra irányuló indítványt kaptam.
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap kerül sor.
Írásbeli állásfoglalások (142. cikk)
Ilda Figueiredo  
írásban. - (PT) A közelmúltban az üzemanyagárak eddig nem látott emelkedésének voltunk tanúi. Ez főleg olyan vállalatok által folytatott spekulációból származott, amelyek nagyon magas nyereséget értek el az alacsony áron megvásárolt olajkészletek spekulációs értékeléséből.
Az áraknak ez a botrányos emelkedése az egész lakosság, és különösen a társadalom gazdaságilag gyengébb szegmensei életfeltételeit rontotta, és pusztító hatása volt különféle ágazatok, például a szállítás és más szolgáltatások, az ipar, a mezőgazdaság és a halgazdaságok gazdasági tevékenységére.
Azonban a nyersolaj árának jelentős csökkenése ellenére is néhány országban fenntartják a magas árakat, melynek az áldozatai a fogyasztók. Ez arra kellene, hogy késztesse az egyes tagállamokat, hogy bevezessenek egy olyan adót, amelyet kizárólag a rendkívüli és spekulációs nyereségekre vetnek ki annak érdekében, hogy ez a pénz az állami kofferekbe kerüljön, amivel aztán segíthetik a helyzet által leginkább érintett ágazatok és emberek támogatását.
Azonban a fő változásoknak strukturális jellegűeknek kell lenniük, meg kell állítani az energiaágazat liberalizálását figyelemmel arra, hogy ez a fejlődés stratégiai ágazata. Következésképpen ezt államosítani kell, hogy garantálni lehessen a nemzeti érdekeket és az egész lakosságot szolgáló közpolitikát.
Urszula Gacek  
írásban. - Mennyire helyénvaló, hogy az Európai Parlament éppen a nyár végén tárgyalja az energiaárakat! Sok választó már most nagy aggodalommal figyeli a hőmérőt. A csökkenő hőmérséklet azt jelenti, hogy ki kell számítaniuk, vajon meg tudják-e indokolni az olyannyira drága fűtés bekapcsolását.
Az emberek félve várják azt a napot, amikor a háztartási gáz- vagy villamosáram-számlát kihozza a postás. Már nem csak a legszegényebb családoknak kell eldönteniük, hogy a lényeges bevásárlások közül melyek azok, amelyek nélkül kényszerülnek élni ezen az őszön és télen ahhoz, hogy melegben lehessenek.
A kisgyermekes vagy idős emberekkel teljes háztartásokat sújtja ez a legkeményebben. Ők azok, akiknek a költségvetése a leginkább korlátozott és ugyanakkor a legnagyobb az energiaszükségletük.
Minden intézkedés, amely enyhíti a társadalom leginkább kiszolgáltatottjaira nehezedő energiaköltség terheit, megkapja teljes támogatásomat.
Európa civilizált szívében a 21. században a meleg lakást nem lehet luxuscikként kezelni.
Gyürk András  
írásban. - (HU) Az elmúlt hónapokban az energiaárak soha nem látott emelkedése zajlott le a szemünk előtt. Az energiafogyasztással kapcsolatos költségek megugrása rendkívül káros következményekkel járhat Európa versenyképességét tekintve. Mindemellett a folyamat épp a leginkább kiszolgáltatott társadalmi rétegeket érinti súlyosan. Fokozza a problémát, hogy egyes országok politikai céloknak rendelik alá a rendelkezésükre álló nyersanyagkészletet. A fentiek miatt az energiaárak emelkedése a legérzékenyebb politikai kérdések egyikévé vált.
Bár az áremelkedések hatása alól egyetlen tagállam sem vonhatja ki magát, egyes országok különösen kiszolgáltatott helyzetben vannak. A sodródó és elhibázott kormányzati politikának is köszönhetően a magyar fogyasztók, csak 2008-ban, négyszer voltak kénytelenek elviselni a gázárak emelkedését. Éppen ezért az energiaárak emelkedése Magyarországon a társadalmi elégedetlenség egyik legfontosabb forrása lett.
Ahhoz, hogy az árak elviselhetőek maradjanak, összehangolt és következetes cselekvésre van szükség. Mindent meg kell tenni annak érdekében, hogy az energiaellátást meghatározó hosszú távú nemzetközi szerződések rendszere átlátható legyen. Mindemellett mind közösségi, mind tagállami szinten meg kell erősíteni a verseny élénkítését, valamint az energiahatékonyság javítását célzó intézkedéseket. Az Európai Uniónak érdemi lépéseket kell tennie a több lábon állás érdekében, elsősorban alternatív energiaszállítási útvonalak kiépítése révén. Egyúttal célszerűnek tartjuk a leginkább kiszolgáltatott rétegek védelmét célzó intézkedések összehangolását. Úgy véljük, hogy az áramárak emelkedése nem járhat együtt a társadalmi különbségek elmélyülésével.
Katrin Saks  
írásban. - (ET) Fontos, hogy ezen a télen a tagállamok kormányai minden lehetségest megtegyenek, hogy támogassák azokat a magánszemélyeket, akik számára az energiaárak emelkedése túl sok. Észtországban is 30-40 százalékos áremelkedéseket jeleznek előre. Engem különösen aggaszt az a hatás, amit a növekvő energiaárak az alacsony jövedelmű, a szegény és a veszélyeztetett csoportokra gyakorolhatnak.
100%-ban egyetértek azzal, hogy a tagállamoknak megfelelő intézkedésekkel kell a megfizethető energiaárakat garantálniuk. Ide tartozik a célzott jövedelemtámogatás, az árengedmények, valamint a háztartások energiahatékonysága javítására irányuló ösztönzők.
Arról is meg vagyok győződve, hogy a tagállamoknak cselekvési terveket kellene összeállítaniuk az energiaszegénység leküzdésére. Mindenekelőtt meg kell határoznia az "energiaszegénység” fogalmát. A fogalom meghatározása segít abban, hogy a figyelem a célokra összpontosuljon. Mindenkit ki kell hoznunk az üzemanyag-szegénységből!
Például Nagy-Britanniától eltérően, hazámban, Észtországban az "energiaszegénység” kifejezés nagyon furcsa. Tipikus példája az eurozsargonnak, amely szándékosan vagy sem, beszivárog a nyelvhasználatba. Mögötte azonban van egy nagyon érdekes gondolat, amellyel a jogalkotóknak meg kell ismerkedniük.
Az idősek, a nagycsaládok és a fogyatékkal élők célzott támogatása hasonlóan a nagy-britanniai "téli üzemanyag támogatásokhoz” vagy "hideg időjárás támogatásokhoz” fontos szerepet játszanak. Véleményem szerint az ilyen intézkedések csodálatos példát mutatnak másoknak.
Sokat beszélünk a megtakarításról, de keveset cselekszünk, bár a cselekvés lenne bármi megváltoztatásának a leggyorsabb módja. Minél jobban szigetelt és minél energiahatékonyabb az otthonunk, annál kevesebbet kell költenünk a belső hőmérséklet fenntartására. A megtakarítások nagyok lehetnek, mert például Észtországban épületek szívják fel a primér energia 40%-át. Ezen a ponton azonban nem támaszkodhatunk arra, hogy mindent rábízunk a fázó emberek kezdeményezésére.
