Heinäkuun 11. päivän nimeäminen Srebrenican joukkomurhan uhrien muistopäiväksi (keskustelu) 
Puhemies
(PL) Seuraavana esityslistalla on neuvoston ja komission julkilausuma heinäkuun 11. päivän nimeämisestä Srebrenican joukkomurhan uhrien muistopäiväksi.
Alexandr Vondra
neuvoston puheenjohtaja. - (EN) Arvoisa puhemies, kuten kaikki tiedämme, Srebrenican tapahtumissa oli kyse hirvittävästä rikoksesta. Yli 8 000 bosnialaisen murha Srebrenicassa ja sen ympäristössä on yksi synkimmistä hetkistä Bosnia ja Hertsegovinan, Jugoslavian ja myös Euroopan historiassa. Se on epäilemättä pahin hirmuteko Euroopassa sitten toisen maailmansodan.
Jos asiaa katsotaan nyt taaksepäin, olisi voitu tehdä paljon enemmän ja aikaisemmin. Srebrenicassa oli kyse kansainvälisen yhteisön, mukaan lukien EU:n, kollektiivisesta epäonnistumisesta. Tämä on suuri häpeä, ja olemme syvästi pahoillamme tästä. Meidän moraalinen, inhimillinen ja poliittinen velvoitteemme on, että Srebrenican tapahtumat eivät toistu enää koskaan.
Srebrenican joukkomurhan kymmenentenä vuosipäivänä neuvosto tuomitsi jälleen suoritetut rikokset sekä ilmaisi myötätuntonsa uhreja ja heidän perheitään kohtaan.
Neuvosto korosti YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 1503 ja 1534 huomioon ottaen, että täysimääräinen ja rajoittamaton yhteistyö entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa on keskeinen edellytys EU:hun liittymistä koskevan prosessin jatkumiseksi. Jäljellä olevien syytteeseen asetettujen karkureiden, jotka karttavat edelleen kansainvälistä oikeutta, siirtäminen Haagiin olisi sopiva kunnianosoitus Srebrenican uhreille sekä suuri harppaus kohti pysyvää rauhaa, vakautta ja sovintoa. Sen vuoksi neuvosto pyrkii määrätietoisesti siihen, että Srebrenicassa ja yleisesti Bosnia ja Hertesegovinassa sekä muualla Länsi-Balkanin alueella rikoksiin syyllistyneet saadaan oikeuden eteen.
Eurooppaan yhdentyminen on historian kulussa osoittautunut hyödylliseksi, kun haavoja parannetaan ja aikaisempia epäoikeudenmukaisuuksia oikaistaan. Meidän on keskityttävä myös samalla tulevaisuuteen. EU:hun yhdentyminen on tuonut rauhaa, vakautta, luottamusta ja vaurautta Eurooppaan viime vuosisadan toisella puoliskolla. Länsi-Balkanin auttaminen EU:hun yhdentymistä koskevalla tiellä on sen vuoksi yksi Tšekin puheenjohtajakauden painopisteistä ulkopolitiikan alalla. Sovinto on erittäin tärkeää yhdentymisen vuoksi, ja sovinnon tekeminen on vaikeaa, jos oikeutta ei toteuteta täysin.
Kolmentoista vuoden jälkeen on aika sulkea häpeällisten Srebrenican tapahtumien käsittely. Radovan Karadžićin vangitseminen on osoittanut, että tällaisia hirvittäviä rikoksia ihmisyyttä vastaan ei saa jättää rankaisematta. Ratko Mladić on kuitenkin saatava Haagin tuomioistuimen eteen, jotta Srebrenican uhrien perheitä voidaan auttaa selviämään menneistä tapahtumista ja rakentamaan tulevaisuuttaan.
EU tekee kaikkensa, jotta tämä saadaan toteutettua. Paljon enemmän on kuitenkin tehtävä, jotta Srebrenicasta tulee surullisen historiallisen muistopaikan sijasta sellainen paikka, jossa tarjotaan mahdollisuuksia. Kansainvälisen yhteisön sitoumusta ei tehdä erillään muusta maailmasta. Siihen yhdistetään aktiivisesti paikallisia toimia valtion tasolla sekä kummankin osapuolen välillä. Monia hyviä pyrkimyksiä on saatu toteutettua.
Srebrenican tulevaisuus voidaan parhaiten turvata talouskehityksen ja työpaikkojen luomisen avulla, jotta parannetaan Srebrenican alueen väestön taloudellisia ja sosiaalisia oloja. Serbitasavallan viranomaiset sekä Bosnia ja Hertsegovinan ministerineuvosto ja federaatio antoivat rahoitusta ja sijoittivat Srebrenican alueeseen. Osoitetuilla varoilla pyrittiin tukemaan Srebrenican elpymistä, ja niitä käytettiin rakentamiseen, jälleenrakennukseen, infrastruktuurin kehittämiseen, liiketoiminnan edistämiseen, julkisten palveluiden parantamiseen, alueelle palaamista koskeviin kestäviin hankkeisiin ja koulutukseen.
Kaikkia kyseisiä paikallisia toimia tuettiin Srebrenican avunantajakonferenssissa, joka järjestettiin hieman yli vuosi sitten, marraskuussa 2007. Tämä voi olla hyvä tilaisuus vastata tämän kaupungin ja sen alueen uusia investointeja koskevaan pyyntöön.
On erittäin tärkeää, että Srebrenican tapahtumia ei koskaan unohdeta ja että yhteisiä ponnisteluja jatketaan. Me kaikki EU:ssa yhdessä kansainvälisen yhteisön ja paikallisviranomaisten kanssa jatkamme rakentavaa yhteistyötä, jotta elinoloja parannetaan Srebrenican alueella. Ainoastaan parempaa elämää koskeva näköala voi auttaa vähentämään poliittista jännitystä ja luoda tilaa vuoropuhelulle. Sillä tehdään mahdolliseksi se, että uhreja surevien sukulaisten elämä jatkuu eteenpäin. Tämä olisi paras mahdollinen kunnianosoitus Srebrenican uhreille.
Benita Ferrero-Waldner
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, heinäkuussa 1995 lähes 8 000 miestä ja poikaa murhattiin tai katosi Srebrenicassa. Kansainvälisen oikeuden ylimmät tuomioistuimet ovat käyttäneet tästä verilöylystä sen oikeaa nimeä: kansanmurhaa. Vaikka jatkamme oikeuden harjoittamista rikollisia vastaan, mielestäni on oikein, että muistamme uhreja ja ilmaisemme myötätuntomme heidän perheilleen. Sen vuoksi liityn tänään tukemaan aloitettanne, että heinäkuun 11. päivä nimetään Srebrenican joukkomurhan muistopäiväksi.
Srebrenica on symboli kauhusta ja lohduttomasta surusta. Muistaminen on yhtä tuskallista kuin se on tarpeellista. Se on tarpeen, koska emme voi emmekä saa unohtaa. Se on tarpeen. jotta torjutaan niiden henkilöiden valikoiva muistaminen, jotka torjuvat vieläkin sen, mitä todella tapahtui. Heinäkuun 1995 tapahtumien tunnustaminen on erittäin tärkeää sovinnon tekemiselle Bosnia ja Hertsegovinassa sekä alueellisessa kehityksessä. Heinäkuun 11. päivän nimeäminen Srebrenican uhrien joukkomurhan muistopäiväksi olisi sen vuoksi oltava yksi askel kohti sovinnon tekemistä Bosnia ja Hertsegovinassa ja alueella. Tämä merkitsee mielestäni mahdollisuutta lähettää viesti, joka ei koske ainoastaan kunnioittamista ja muistamista, vaan myös toivoa paremmasta tulevaisuudesta - tulevaisuudesta Euroopan unionissa - joka perustuu sovinnontekoon, jolloin haavat paranevat ajan myötä.
Tunnustaminen ei riitä kuitenkaan yksin. Oikeudenmukaisuus on yhtä tärkeää. Mielestäni on tärkeää, että kaikki julmuuksiin syyllistyneet saadaan oikeuden eteen, että heidät tuomitaan ja että he joutuvat maksamaan suorittamistaan rikoksista. Sen vuoksi on mahdotonta hyväksyä, että kenraali Ratko Mladić on vapaana näin monen vuoden jälkeen. Komissio tukee täysin entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen (ICTYn) työtä. Pidämme myönteisenä Bosnia ja Hertsegovinan yhteistyötä ICTYn kanssa ja sitä, miten se on käsitellyt kyseisen tuomioistuimen paikallisille tuomioistuimille siirtämiä oikeusasioita. Koko komissio soveltaa kaikkia mahdollisia keinoja, joilla viranomaisia kannustetaan jatkamaan ponnistelujaan ja varmistamaan, että kaikista rikoksista nostetaan asianmukaisesti syytteet.
Tuomioistuimien oikeudenkäytön lisäksi voimme tarjota toisessa muodossa oikeutta uhreille. Se on parempi tulevaisuus heidän henkiin jääneille läheisilleen. Tämä on EU:n toimiemme ytimessä Länsi-Balkanilla. Haluamme, että alueen valtiot etenevät kohti yhteistä eurooppalaista tulevaisuutta. Haluamme nähdä vauraan Bosnia ja Hertsegovinan vakaissa alueellisissa olosuhteissa, jossa rajat merkitsevät vähemmän ja luottamus naapureihin palautetaan. Tiedämme, että tästä tulee pitkä tie, mutta jos Euroopan unionin ja yhdentymisen historiasta voi oppia jotain, niin tämä tie on hyödyllinen kaikille osapuolille.
Emme voi kulkea Bosnia ja Hertsegovinan tietä Euroopan unioniin. Sen on itse täytettävä ehdot ja voitettava omin neuvoin omat sisäiset haasteensa, mutta me voimme tarjota apua. Me autamme ja haluamme, että tämä maa onnistuu, jotta elonjääneet, eivätkä ne osapuolet, joilla oli muita suunnitelmia, saavat riemuvoiton.
Doris Pack
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisat puhemies, neuvoston puheenjohtaja ja komission jäsen, sotaa, keskitysleirejä, joukkomurhia: ei koskaan enää! Toisen maailmansodan kauhujen jälkeen kukaan Euroopassa ei voinut kuvitella, että tämä voisi koskaan toistua.
Silti niin kävi. Nämä tapahtumat toistuivat jälleen Bosnia ja Hertsegovinassa 1990-luvun puolessavälissä, kuusi vuotta Berliinin muurin kaatumisesta, kun Länsi- ja Keski-Eurooppa yhdistettiin rauhanomaisesti. Kansainvälisen yhteisön virheet - monta vuotta katsottiin toiseen suuntaan tai pidettiin huolettomasti yllä suhteita siellä toimiviin roistoihin ja puristettiin ystävällisesti kättä Ratko Mladićin kaltaisten rikollisten kanssa - aiheuttivat sen, että hänet ja hänen rikoskumppaninsa hyväksyttiin. Heitä ei rankaistu, vaikka he harjoittivat vuosien ajan etnisiä karkotuksia, etnisiä puhdistuksia ja aiheuttivat joukkomurhia.
Ratko Mladić ei ole joutunut tähän päivään saakka vastaamaan teoistaan tuomioistuimessa. Kuka piilottelee häntä? Kuka auttaa häntä ja on siten vastuussa hänen kanssaan vieläkin suuremmasta syyllisyyden taakasta? Monet muut rikoksentekijät ovat vielä vapaalla jalalla ja jotkut asuvat vielä Bosnia ja Hertsegovinassa uhreja surevien perheiden läheisyydessä. Sen vuoksi meidän on vaadittava, että Haagissa toimivan entistä Jugoslaviaa koskevan kansainvälisen rikostuomioistuimen lisäksi myös sotarikoksia käsittelevät paikalliset tuomioistuimet voivat suorittaa tehtävänsä asianmukaisesti.
Julistamamme muistopäivä on tarkoitettu ravistamaan meitä hereille, merkiksi siitä, että emme unohda asiaa sekä osoitukseksi uhrien perheille, että suremme heidän kanssaan. Ehkä tätä muistopäivää voidaan käyttää tietoisuuden lisäämiseksi kyseisistä hirvittävistä rikoksista myös niiden osapuolten keskuudessa, jotka eivät usko rikosien tapahtuneen, vaikka videonauhoitteet todistavat siitä. Sen jälkeen voidaan luoda perusta tarvittavalle sovinnolle. Rauhaa ei voi olla ilman, että tunnustetaan välitön ja välillinen vastuu tästä joukkomurhasta. Me olemme velkaa uhreille ja heidän perheilleen ainakin tämän ja sen, että rikoksentekijät tuomitaan.
Richard Howitt
PSE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, kun Yhdistyneessä kuningaskunnassa joka vuosi muistetaan 20. vuosisadan sotia, käytämme sanoja "auringonlaskun aikaan ja aamulla muistamme heitä". Nämä sanat liikuttavat minua ja sukupolveani. Molemmat vanhempani toimivat toisen maailmansodan aikana palveluksessa. Jopa meitä seuraaville sukupolville tämä muistojuhla ei ole ainoastaan sopiva kunnianosoitus sodassa palvelleille. Se muistuttaa meitä sodan pahuudesta ja inhimillisestä hinnasta, se on varoitus kyseisille sukupolville ja suojatoimi rauhan puolesta ja konflikteja vastaan tulevina vuosina.
Tämä on muistojuhlan merkitys, ja kuten komission jäsen tänä iltana totesi, tunnustaminen on ehdottoman tärkeää sovinnon aikaansaamiseksi tämän päivän sukupolville.
Olemme kaikki tietoisia Srebrenicassa vuonna 1995 tapahtuneesta verilöylystä. Kahdeksan tuhatta muslimimiestä ja -poikaa surmattiin, kun he hakivat turvaa Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston julistamalta Srebrenican suoja-alueelta.
Vaikka tapahtuneesta on lähes 14 vuotta, on ainoastaan oikeudenmukaista ja korrektia, että muistamme uhreja ja tapahtumia sekä rotuvihaa, joka johti tähän järkyttävään tapahtumaan.
Juuri viime kuussa Facebook-sivustolle perustettiin ryhmä, joka kerskui, että siihen kuului yli tuhat jäsentä. Se ylisti avoimesti Srebrenican kansanmurhaa. Tämä ryhmä, jonka nimi käännetään "puukko, rautalanka, Srebrenica", tuki Srebrenican miesten ja poikien surmaamista pelkästään sillä perusteella, että he olivat Bosnian muslimeja. Sivustoilla puhuttiin myös ryhmän jäsenten kunnioituksesta Ratko Mladićin tekoja kohtaan. Tämä on jälleen yksi osoitus siitä, että Mladićin vapauden jatkuminen ainoastaan lisää vihaa ja tarjoaa aseen niille, jotka pyrkivät vaalimaan menneisyyden jännitteitä.
Voimakkaan julkisen paheksunnan jälkeen kyseinen Facebook-ryhmä poistettiin nopeasti. Sitä ei kuitenkaan poistettu ennen kuin tuhat jäsentä allekirjoitti poistamista koskevan pyynnön joulukuusta 2008 tammikuuhun 2009 kuluneen yhden kuukauden ajanjakson aikana.
Srebrenican uhrien muistaminen antaa niille henkilöille, jotka ihannoivat Ratko Mladićin ja Radovan Karadžićin tekoja, selkeän viestin siitä, että me emme anna tämän tapahtua enää milloinkaan ja että he ovat yksin ja eristyksissä näkemyksiensä vuoksi.
Bosnialainen tuomioistuin kuuli viime kuussa psykologeilta, miten Srebrenican joukkomurhan uhreille on aiheutettu erittäin vakavia traumoja. Tuomioistuin kuuli, että monelle eloon jääneelle ongelma oli se, että heillä ei ollut mahdollisuutta hyvästellä omaisiaan.
Vaikka emme voi kääntää aikaa taaksepäin ja antaa näille sukulaisille toista mahdollisuutta, voimme varmistaa, että tätä kansanmurhaa ei unohdeta ja että syylliset saatetaan oikeuden eteen.
Jelko Kacin
ALDE-ryhmän puolesta. - (SL) Meidän Euroopan unionimme syntyi toisen maailmansodan kokemuksien vuoksi. Meillä on yhteiset, dokumentoidut, historialliset muistot, joiden ansiosta olemme voineet rakentaa yhteistä eurooppalaista tulevaisuutta yhdessä. Srebrenica on hirvittävä osoitus siitä, että vuonna 1995 toisen maailmansodan kauhut toistuivat Euroopassa kaikkein kauhistuttavimmalla tavalla.
Srebrenican tapaus symboloi etnistä puhdistusta. Srebrenica merkitsee häikäilemätöntä ja epäinhimillistä lasten ja aikuisten tappamista, se merkitsee kansanmurhaa. Srebrenica merkitsee myös tappamisen peittelemistä ja joukkohautojen tuhoamista. Meidän on tehtävä Srebrenicasta osa yhteistä historiallista muistoamme ja saatettava se perustaksi Euroopan unionin laajentumiselle Länsi-Balkanille. Emme saa suvaita syrjintää tai syrjiä stereotypioiden vuoksi yksittäisiä valtioita, meidän on ponnisteltava kollektiivisen syyllisyyden kanssa. Kansanmurhasta vastuussa olevat on saatava Haagin tuomioistuimen eteen, heidät on tuomittava ja lähetettävä vankilaan. Meidän on työskenneltävä yhdessä, jotta rakennamme eurooppalaista tulevaisuutta Srebrenicassa ja teemme sen mahdolliseksi paikalliselle väestölle ja koko Bosnia ja Hertsegovinalle.
Vähintä, mitä voimme tehdä, on yrittää suhtautua empaattisesti niiden henkilöiden traumoihin ja tuskaan, joiden on elettävä ilman rakkaitaan. Haluaisin kiittää puheenjohtajakokousta, että se tukee yksimielisesti ehdotusta, että kutsumme nuoria bosnialaisia ja serbejä Srebrenicasta yhdessä Euroopan parlamenttiin joka vuosi, jotta kaukana Srebrenicasta, ilman kotiympäristön paineita ja stressiä, he voivat ajatella, suunnitella ja rakentaa yhteistä ja parempaa tulevaisuutta Srebrenicalle ja koko Bosnia ja Hertsegovinalle. Tämä päätöslauselma...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Milan Horáček
Arvoisa puhemies, päätöslauselmassa puhutaan Yhdistyneistä Kansakunnista ja Euroopan toimielimistä erittäin selkein ja kriittisin termein. Puutteelliset ulko- ja turvallisuuspolitiikan alan päätöksentekomenettelyt eivät ole voineet estää Srebrenican hirvittäviä rikoksia. Yhteisen äänen puuttuminen on tähän päivään saakka ollut puute Euroopan naapuruuspolitiikassa, kuten tänään käyty keskustelu Gazan konfliktista on jälleen kerran osoittanut.
Srebrenican joukkomurhaa ei saa koskaan unohtaa. Sen vuoksi pidämme myönteisenä ja tuemme aloitetta heinäkuun 11. päivän julistamisesta tämän kansanmurhan uhrien muistopäiväksi. Samaan aikaan on kuitenkin tehtävä molemmin puolin sovinto. Se voidaan tehdä vain arvioimalla johdonmukaisesti tapahtumia uudelleen. Sen vuoksi on täysin mahdotonta hyväksyä, että syylliset ja tästä rikoksesta syytetyt ovat edelleen vapaalla jalalla. Katson, että Mladićin lisäksi myös muut syylliset osapuolet on saatettava tuomioistuimen eteen.
Erik Meijer
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (NL) Arvoisa puhemies, Srbrenican kaupunki on kuuluisa kaikkialla maailmassa siellä vuonna 1995 suoritetun 8 000 muslimimiehen joukkomurhan vuoksi. Eloonjääneillä naisilla ja lapsilla on oikeus muistuttaa meitä tästä. Srebrenicaan maaliskuussa 2007 tekemäni vierailun jälkeen pyysin komissiota edistämään kestävien tulolähteiden ja työllisyyden kehittämistä matkailunedistämishankkeilla, joiden ansiosta Srebrenica voisi tarjota enemmänkin kuin historiansa ja tärkeän muistomerkkinsä. Srebrenica myös symboloi sitä, että optimistiset ajatukset humanitaarisista toimista ja turvapaikoista epäonnistuivat.
Alusta asti olisi pitänyt olla selvää, että ulkomaisella aseellisella läsnäololla kyettiin antamaan ainoastaan harhaanjohtava kuva todellisuudesta. Tämä muutti Srebrenican serbien vastaiseksi toimipaikaksi, vaikka oli väistämätöntä, että se itse joutuisi serbien haltuun. Jos Alankomaiden armeijaa ei olisi ollut Srebrenicassa, sotatilannetta ei olisi syntynyt ja serbeillä ei olisi ollut tarvetta kostaa. Uhrien vuoksi Mladic ja Karadzic on saatava oikeuden eteen, mutta on myös ajateltava sotilaallisen väliintulon epäonnistumista ja kaikkia pyrkimyksiä valtiollisen yhtenäisyyden aikaansaamiseksi etnisesti jakaantuneessa Bosniassa.
Bastiaan Belder
IND/DEM-ryhmän puolesta. - (NL) Arvoisa puhemies, "Ääni Srebrenicasta, isot kyyneleet valuivat hänen poskiaan pitkin. Hän halasi minua, suuteli minua ja sanoi: "Äiti kiltti, lähde!" He tarttuivat häneen. En suostunut lähtemään, polvistuin ja pyysin heiltä: "tappakaa minut hänen sijastaan!" Veitte minulta ainoan lapseni. En halua enää mennä minnekään. Tappakaa minut, ja se on loppu meille kaikille."
Tämän liikuttavan kuvauksen antoi bosnialainen nainen, joka menetti aviomiehensä ja 12-vuotiaan lapsensa Srebrenican joukkomurhan aikana heinäkuussa 1995. Hänen ja muiden kärsineiden äänet kaikuvat tänään korvissamme osaksi tunnollisten tutkijoiden, kuten amsterdamilaisen professorin Selma Leydesdorffin, arvokkaan tutkimuksen vuoksi.
Varmasti nyt, kun Euroopan unioni on tarjonnut Länsi-Balkanille mahdollisuuden liittyä unioniin, Srebrenican hirmuteot ovat symboli ja velvollisuus sekä sanoissa että teoissa. Toisin sanoen, meidän on otettava huomioon eloonjääneet. Srebrenica, heinäkuu 1995. Olin silloin alankomaalaisen sanomalehden ulkomaankirjeenvaihtaja ja seurasin tarkasti sodankäyntiä Bosniassa. En voi kuvailla, miten häpeissäni olin ja miten lannistuneesti suhtauduin turvapaikkaa koskevaan kansainväliseen käsitykseen ainakin Alankomaiden kansalaisena.
"Kom vanavond met verhalen, hoe de oorlog is verdwenen, en herhaal ze honderd malen, alle malen zal ik wenen." [Kerro tänä iltana tarina, miten sota kaikkosi, ja toista se sata kertaa, vaikka joka kerta puhkean kyyneliin.] Tästä lähtien tämän kuuluisan runoilijan sanat oman maani muistoista, toisesta maailmansodasta, ovat osa heinäkuun 11. päivää, kun muistamme Srebrenican ja Potocarin uhreja.
Dimitar Stoyanov
(BG) Kiitos, arvoisa puhemies. Olemme tänä iltana kokoontuneet muistamaan kauhistuttavaa rikosta, jota asianmukaisesti kutsutaan kansanmurhaksi. Kyseessä on valtava inhimillinen tragedia meidän kaikkien lähihistoriassamme. Mutta vaikka luen julkilausuman, joka esitetään päätöslauselman ja päätöslauselmaluonnoksen kanssa, näen, että siitä käy ilmi vain puolet tragediasta ja puolet kansanmurhasta.
Siinä mainitaan nimet, joista on tullut maailmankuuluja: Ratko Mladić, Radovan Karadžić, Krstić ja muut. En näe siinä kuitenkaan muslimien nimiä, jotka myös syyllistyivät rikoksiin Srebrenicassa tämän kauhistuttavan konfliktin aikana. Missä on muslimien 28. divisioonaa johtaneen Naser Orićin nimi? Miksi tässä päätöslauselmassa ei mainita Kravican, kristityn kylän, joukkomurhaa joulupäivänä vuonna 1993? Miksi tässä päätöslauselmassa ei mainita kymmeniä kristittyjen kyliä, jotka muslimitaistelijat polttivat Srebrenican alueella? Meidän on lopetettava yksipuolisen kannan puolustaminen ja erilaisten mittapuiden käyttäminen, kun tarkastelemme tällaisia kauhistuttavia tapahtumia. Jokainen, joka väittää, että ainoastaan kristityt surmasivat muslimeja Bosnia ja Hertsegovinassa ja että päinvastaisia toimia ei tapahtunut, on tekopyhä. Onko kukaan vaivautunut tarkistamaan tätä? On sanottu, että Srebrenicassa on lukuisia joukkohautoja, ja se on totta. Onko kukaan vaivautunut tarkistamaan, kuinka monta niistä on kristittyjen joukkohautoja?
Emme saa unohtaa, että toimia toteutettiin molemmin puolin, emmekä saa teeskennellä, että kristittyjä ei ole olemassa tai heillä ei ole ihmisoikeuksia, aivan kuin he olisivat jonkinlaisia eläimiä.
Anna Ibrisagic
(SV) Arvoisa puhemies, mitä voi sanoa kahdessa minuutissa, kun keskustellaan ja kuvaillaan, mitä Srebrenicassa tapahtui, kun meidän on opittava muistamaan nuo tapahtumat, jotta niin ei tapahdu enää koskaan? Mitä on vielä näkemättä ja mitä Srebrenicasta voidaan vielä sanoa? Mitä minä, ainoana tämän parlamentin jäsenenä, joka on syntynyt Bosniassa ja joka on sen sodan pakolainen, voin välittää teille täältä puhujakorokkeelta - jota en voisi välittää ruotsalaisena jäsenenä - ellei minulla olisi ollut kokemusta tästä sodasta? Minun tarinani, hyvä Dimitar Stoyanov, on todellinen tarina kyseiseltä ajalta.
Ehkä tärkein asia, jonka voin välittää, on toivo, jota tunsin kun vielä uskoin, että jos joku Euroopassa pystyisi näkemään, mitä oli tekeillä, maailma vastaisi, tai toivottomuus, kun ymmärsin, että minut oli jätetty yksin omaan onnettomuuteeni ja että apua ei olisi tulossa. Muistan veritahrat asfaltilla, nälkäisten lasten huudot, kymmenvuotiaan tytön tyhjän ilmeen, kun hän kertoi, miten hänen ja hänen veljiensä ja sisartensa ensin piti haudata vanhempansa ja sen jälkeen siirtää heidän ruumiinsa toiseen hautaan, kun sotilaat yrittävät hävittää todisteet joukkomurhasta kaupunkini lähellä sijaitsevassa kylässä. Muistan isäni kasvot, kun saimme tietää, että setäni ja serkkuni olivat keskitysleirissä. Muistan oman epätoivoni, kun en voinut eräänä aamuna antaa yhtään desilitraa maitoa yksivuotiaalle pojalleni.
Sen, minkä muistan kaikkein selvimmin ja mitä en ikinä unohda, on kuitenkin sanoinkuvaamaton yksinäisyyden tunne, kun viimein ymmärsin, että kaikki vastoinkäymisemme, epätoivomme ja tuskamme on käyty läpi kaikkien edessä, että koko maailma näki, miten me kärsimme, mutta kukaan ei estänyt sitä. Se on tunne, jonka jaan Srebrenican ihmisten kanssa, hyvä Dimitar Stoyanov. Se on tunne, jonka välitän eteenpäin kaikkien muiden Balkanin sodan uhrien kanssa.
Se, että Euroopan parlamentti äänestää huomenna Srebrenican uhrien muistopäivästä, tuo minulle vähän rauhaa. Tämä muistopäivä ei tuo Srebrenican ihmisille takaisin heidän murhattuja perheenjäseniään, mutta kaikille meille sodan uhreille se merkitsee, että Eurooppa tunnustaa, että se näkee kärsimyksemme, että emme ole yksin ja että koska Eurooppa muistaa, tällaiset teot eivät toistu.
Toivon henkilökohtaisesti ja teen työtä sen varmistamiseksi, että Srebrenicasta sekä Bosniasta ja kaikista muista Balkanin maista tulee Euroopan perheen jäseniä mahdollisimman nopeasti. Tämä on vähintä, mitä voimme edellyttää sen jälkeen, kun Eurooppa ei häpeällisesti kyennyt estämään tätä kansanmurhaa ja sen vuoksi, että Ratko Mladić on edelleen vapaana.
(Suosionosoituksia)
Diana Wallis
(EN) Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää komission jäsentä hänen tänä iltana esittämistään kommenteista tämän aloitteen tukemiseksi. Viime heinäkuussa minulla oli etuoikeus ja velvollisuus osallistua parlamenttimme puheenjohtajan puolesta Srebrenican muistojuhlaan. Se teki minut nöyräksi. Se vaikutti minuun syvästi, se oli jotain, jota en koskaan unohda. Tuhannet ihmiset kokoontuivat kuuman heinäkuisen auringonpaisteen alla. Kyseessä oli arvokas, surullinen kunnianosoitus, muistoseremonia ja tietenkin surun osoitus.
Meidän on muistettava, koska meillä kaikilla eurooppalaisilla on tunne, että olemme kokeneet Potočarin tapahtumat aiemminkin; eräänlainen yhteenkuuluvuuden tunne. Näimme kaikki televisioruuduistamme kohtaukset ennen joukkomurhaa, ennen lentoa Tulsaan. Tunsimme avuttomuuden ja toivottomuuden, jonka kenties jaoimme. Emme voi koskaan sanoa "ei enää koskaan", mutta voimme sanoa, että me muistamme, että opimme ja autamme ihmisiä eteenpäin. Juuri tästä pitäisi olla kyse eurooppalaisessa muistopäivässä. En koskaan unohda, mitä koin. En koskaan unohda äitejä, tyttäriä ja perheitä, jotka tapasin tuolloin. Toivon, että voimme tarjota heille tulevaisuudessa jotain pysyvää ja myönteistä.
Zita Pleštinská
- (SK) Tuen heinäkuun 11. päivän tunnustamista Srebrenican joukkomurhan muistopäiväksi. Kansainvälinen yhteisö ei silloin puuttunut konfliktiin ja suojellut siviiliväestöä. Minusta tämä on paras tapa osoittaa kunnioituksemme joukkomurhan uhreille. Srebrenican kaaduttua jatkui monta päivää verilöyly, jossa yli 8 000 miestä ja poikaa menetti henkensä. Tuhansia naisia, lapsia ja vanhuksia karkotettiin ja monet naiset raiskattiin.
Emme saa koskaan unohtaa entisessä Jugoslaviassa sodan aikana suoritettujen hirmutekojen uhreja. Uskon, että kaikki Länsi-Balkanin maat antavat tukensa sille, että tämä muistopäivä tunnustetaan.
Meidän on annettava selkeä viesti tuleville sukupolville, jotta ne eivät koskaan salli Srebrenican tapahtumien toistuvan. Uskon vakaasti, että oikeutta pakoilevat pyritään saattamaan tuomioistuimen eteen, jotta monet perheet saavat lopullisen vahvistuksen isiensä, poikiensa, aviomiestensä ja veljiensä kohtalosta.
Pierre Pribetich
- (FR) Arvoisa puhemies, menneisyyden jännitteiden voittaminen ja kaikki mahdolliset pyrkimykset Länsi-Balkanin vakauttamiseksi voivat perustua ainoastaan siihen, että alueen historiaa koskevat ongelmat selvitetään. Ehdotus tästä 11. heinäkuuta vietettävästä eurooppalaisesta muistopäivästä on erittäin symbolinen. Se on näiden toimien mukainen, ja sillä on useita tavoitteita. Ensimmäinen tavoite on osoittaa kunnioitusta kaikille Srebrenicassa suoritettujen hirmutekojen uhreille sekä heidän perheilleen. Toinen tavoite on muistuttaa kaikkia kansalaisia ja kansoja tarpeesta pysyä valppaana ja siitä, että valtion toimintakyvyttömyys johtaa väistämättä tällaisiin hirmutekoihin. Sen tavoite on myös osoittaa, että Euroopan unionilla pitäisi olla todellinen yhteinen puolustus- ja turvallisuuspolitiikka, jotta se voi puuttua tapahtumiin meitä yhdistävien ja ohjaavien periaatteiden ja arvojen nimissä. Tämän lisäksi sen tavoite on muistuttaa Länsi-Balkanin valtioita, että on luonnollisen kehityskulun mukaista, että ne liittyvät pian EU:hun. Tämä edellyttää kuitenkin, että ne ovat aina avoimessa yhteistyössä kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa, jotta sotarikolliset saatetaan oikeuden eteen. Tämä on viestimme, tämä on parlamentin viesti nykyisille ja tuleville sukupolville, jotta aika ei toimi kuin ruoste, syö muistoja pois, vaan tuo muistot takaisin elämään.
Jelko Kacin
(SL) Halusin jatkaa puheenvuoroani, koska uhrien omaiset ovat ilmaisseet kiitoksensa teille tänään osoittamastanne ymmärryksestä ja tuesta, kun annoitte tämän päätöslauselman.
Kiitos kaikille, jotka vastasivat tämänpäiväiseen keskusteluun osallistumista koskevaan kutsuun. Haluaisin samalla päättää puheenvuoroni kahteen näkökohtaan. Päätöslauselmassa ei keskitytä menneisyyteen, vaikka se koskee kuolleita. Siinä keskitytään elossa oleviin henkilöihin ja heidän parempaan tulevaisuuteensa.
Călin Cătălin Chiriţă
(RO) Srebrenicassa heinäkuussa 1995 suoritettu joukkomurha sekä kaikki julmuudet, jotka liittyivät entisen Jugoslavian hajoamiseen, ovat musta sivu Euroopan historiassa.
Tämä on traaginen oppitunti historiasta. Voimme sen avulla ymmärtää jälleen kerran, että meidän on kehitettävä Euroopan unionin valmiutta toteuttaa tehokkaita ulkoisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan toimia sekä erityisesti Euroopan naapuruuspolitiikan toimia. Miksi? Juuri sen vuoksi, että voimme torjua ihmisoikeuksien rikkomista ja kansainvälisen oikeuden periaatteiden rikkomista koskevia tekoja sekä alueellisia konflikteja, kansallismielisiä ääriliikkeitä ja etnisiä irrottautumispyrkimyksiä. Julmuudet olivat mahdollisia Bosniassa kaikkien näiden seikkojen vuoksi.
Eurooppa tarvitsee vahvemman ja laajentuneemman Euroopan unionin, joka ei salli koskaan tällaisten hirmutekojen toistumista.
Alexandr Vondra
neuvoston puheenjohtaja. - (EN) Arvoisa puhemies, haluaisin päättää tämänpäiväisen keskustelun Srebrenicasta näihin sanoihin.
Haluaisin ensinnäkin vakuuttaa teille, että neuvosto vaatii edelleen määrätietoisesti, että Srebrenicassa, Bosnia ja Hertsegovinassa, sekä muualla Länsi-Balkanin alueella suoritettujen rikosten tekijät saatetaan oikeuden eteen.
Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan operaatiomme Bosnia ja Hertsegovinassa antaa edelleen tukea ja apua entisen Jugoslavian alueen kansainväliselle rikostuomioistuimelle ja asianmukaisille viranomaisille.
Srebrenica on ja pysyy edelleen herkkänä ja tärkeänä tekijänä Bosnia ja Hertsegovinan, EU:n sekä laajemmin kansainvälisen yhteisön poliittisessa elämässä.
Haluaisin käyttää tilaisuuden hyväkseni ja pyytää, että Bosnia ja Hertsegovinan poliittiset johtajat eivät käyttäisi tätä tuskallista ja kammottavaa historiallista tapahtumaa väärin poliittisiin tarkoituksiinsa. Heidän pitäisi pikemminkin osallistua aktiivisesti johtamaan valtiota kohti parempaa tulevaisuutta. Yhteisten toimien jatkaminen on tarpeen Srebrenican lisäksi koko Bosnia ja Hertsegovinassa. Jos Srebrenican tapahtumat johtuivat eurooppalaisen hengen puutteesta, niin meidän on tehtävä kaikkemme auttaaksemme tätä valtiota löytämään oikean tien. Se on tie Euroopan unioniin.
Ensimmäinen iso askel kohti Eurooppaa saavutettiin, kun vakautus- ja assosiaatiosopimus allekirjoitettiin. Tämä merkitsee pitkän liittymiseen tähtäävän prosessin alkua. Tarvitaan kuitenkin paljon enemmän, enemmän rohkeutta ja enemmän luottamusta, jotta päästään täydelliseen sovintoon. Sitä edistetään konkreettisilla yhdentymisnäkymillä.
Meillä kaikilla on velvollisuus kuolleita kohtaan: eloon jääneistä ei tehdä uhreja. Tämä meidän täytyy luvata tuleville sukupolville.
Benita Ferrero-Waldner
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies ja hyvä Anna Ibrisagic, olin yksi niistä ihmisistä, joka seurasi televisiosta näitä kauhistuttavia tapahtumia. Luulimme kaikki, että turvallisuus olisi varmistettu suoja-alueilla. Sen vuoksi olin monien muiden tavoin erittäin järkyttynyt, kun kuulin tapahtuneesta, tai hitaasti ymmärsin todellisuuden.
Mielestäni olemme oppineet Euroopan unionissa ainoastaan vaikeiden kokemusten kautta, mitä meidän on tehtävä. Sen jälkeen olemme hitaasti alkaneet kehittää yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Tämä oli niin sanoakseni ensimmäinen toimi, ja me olemme sen jälkeen siirtyneet eteenpäin, koska näimme, että tämä hirvittävä joukkomurha tapahtui, koska emme toimineet yhtenäisesti.
Jälleen kerran voin vain kiittää teitä siitä, että olette täällä tänään läsnä ja puhutte niin avoimesti sovinnosta. Asia on varmasti hyvin vaikea niille, jotka elävät näiden muistojen kanssa. Samalla uskon, että Bosnia ja Hertsegovinan mahdollisuus liittyä tulevaisuudessa Euroopan unioniin voi kenties auttaa sovinnonteossa kaikkien näiden kauhistuttavien julmuuksien jälkeen.
Puhemies
(EN) Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys päätöslauselmasta toimitetaan huomenna (torstaina 15. tammikuuta 2009).
