Comemorarea zilei de 11 iulie ca zi comemorativă a victimelor masacrului de la Srebrenica (dezbatere)
Preşedinte
Următorul punct este declaraţia Consiliului şi a Comisiei privind comemorarea zilei de 11 iulie ca zi comemorativă a victimelor masacrului de la Srebrenica.
Alexandr Vondra
Preşedinte în exerciţiu al Consiliului. -Domnule Preşedinte, Srebrenica, după cum ştim cu toţii, a fost o crimă oribilă. Masacrul a mai mult de 8 000 de bosniaci din Srebrenica şi din afară marchează unul dintre cele mai întunecate momente istorice din Bosnia şi Herţegovina, din fosta Iugoslavie şi, de asemenea, din întreaga Europă. Este, fără îndoială, cea mai mare atrocitate din Europa după cel de-al doilea război mondial.
Uitându-ne înapoi, s-ar fi putut face mult mai multe şi mai din timp. Srebrenica a fost un eşec colectiv al comunităţii internaţionale, inclusiv al UE. Acest lucru reprezintă o mare ruşine şi regretăm profund acest fapt. Este obligaţia noastră morală, umană şi politică de a nu mai lăsa să se repete Srebrenica vreodată.
Marcând cea de-a 10-a comemorare a masacrului de la Srebrenica, Consiliul şi-a exprimat din nou condamnarea pentru crimele comise şi şi-a extins compasiunea asupra victimelor şi familiilor acestora.
Consiliul, reamintind rezoluţiile 1503 şi 1534 ale Consiliului de Securitate al ONU, a subliniat că o cooperare deplină şi nerestricţionată cu TPI rămâne o cerinţă esenţială pentru continuarea procesului spre UE. Transferul la Haga al ultimelor fugari acuzaţi de crime de război, care continuă să eludeze justiţia internaţională ar constitui un tribut potrivit adus victimelor de la Srebrenica, precum şi un progres în direcţia păcii, stabilităţii şi reconcilierii permanente. Prin urmare, Consiliul rămâne decis ca făptuitorii crimelor din Srebrenica şi Bosnia şi Herţegovina în general, precum şi de oriunde din regiunea Balcanilor de Vest să fie aduşi în faţa justiţiei.
În acelaşi timp, de-a lungul istoriei, integrarea europeană s-a dovedit de ajutor pentru vindecarea rănilor şi a nedreptăţii în trecut, astfel încât trebuie să ne concentrăm, de asemenea, asupra viitorului. UE, ca factor de integrare, a adus pace, stabilitate, încredere şi prosperitate în Europa în a doua jumătate a secolului trecut. Sprijinirea Balcanilor de Vest pe calea spre UE face parte, prin urmare, dintre priorităţile preşedinţiei cehe în domeniul relaţiilor externe. Reconcilierea este vitală pentru integrare, iar reconcilierea este dificilă daca nu se face dreptate pe deplin.
După 13 ani, este momentul să încheiem episodului ruşinos de la Srebrenica. Arestarea lui Karadžić a dovedit că nu există nicio impunitate pentru astfel de crime monstruoase, cum sunt cele împotriva umanităţii. Este încă necesar ca Ratko Mladić să fie adus la Haga, astfel încât familiile victimelor de la Srebrenica să poată fi sprijinite să facă faţă trecutului şi să privească spre viitor.
UE va face în continuare tot ce-i stă în putere pentru a transforma acest lucru în realitate. Însă, de asemenea, mai sunt multe de făcut astfel încât Srebrenica să se transforme dintr-o amintire istorică tristă într-un loc unde viaţa oferă perspective. Angajarea comunităţii internaţionale nu are loc în vid: este combinată în mod activ cu acţiunile locale la nivel de stat, precum şi cu cele ale ambelor entităţi. S-a făcut multe eforturi de apreciat.
Viitorul regiunii Srebrenica poate fi asigurat cel mai bine prin dezvoltare economică şi crearea de locuri de muncă pentru a îmbunătăţi condiţiile economice şi sociale ale populaţiei din cadrul acesteia. Autorităţile din Republica Srpska, precum şi Consiliul de Miniştri şi Federaţia Bosniei şi Herţegovinei au acordat finanţare şi au făcut investiţii în regiunea Srebrenica. Activele alocate au vizat recuperarea Srebrenica, inclusiv construcţiile, reconstruirea, dezvoltarea infrastructurii, promovarea afacerilor, îmbunătăţirea serviciilor publice, proiectele cu rentabilitate sustenabilă şi educaţia.
Toate aceste eforturi locale au stat, de asemenea, la baza conferinţei donatorilor pentru Srebrenica, organizată acum un an, în noiembrie 2007. Aceasta poate constitui o ocazie bună pentru un apel de a face şi mai multe investiţii pentru acest oraş şi regiunea acestuia.
Este foarte important ca Srebrenica să nu fie uitată niciodată şi ca efortul comun să continue. Noi toţi din cadrul UE, comunitatea internaţională şi autorităţile locale vizăm cooperarea pentru îmbunătăţirea condiţiilor de trai din zona Srebrenica. Numai perspectiva unei vieţi mai bune poate contribui la reducerea tensiunii politice, crearea unui spaţiu pentru dialog şi, în consecinţă, le poate permite rudelor victimelor, care încă suferă, să meargă mai departe. Acesta ar fi cel mai bun tribut posibil adus victimelor din Srebrenica.
Benita Ferrero-Waldner
membră a Comisiei. - Domnule Preşedinte, în iulie 1995, aproximativ 8 000 de bărbaţi şi băieţi au fost ucişi şi au dispărut în Srebrenica. Cele mai înalte curţi de drept internaţional au numit masacrul cu denumirea potrivită: genocid. În timp ce continuăm urmărirea în justiţie împotriva făptuitorilor, cred că trebuie să ne reamintim victimele şi să exprimăm compasiune pentru familiile acestora. Prin urmare, mă alătur dumneavoastră astăzi în sprijinul acestei iniţiative, pentru a recunoaşte ziua de 11 iulie ca zi de comemorare a genocidului de la Srebrenica.
Srebrenica este un simbol al ororii şi al durerii neconsolabile. Rememorarea este pe cât de dureroasă, pe atât de necesară. Este necesar pentru că nu putem şi nu trebuie să uităm. Este necesar să contracarăm rememorarea selectivă a celor care continuă să nege, până astăzi, ceea ce a avut loc cu adevărat. Recunoaşterea a ceea ce s-a întâmplat în iulie 1995 este fundamentală pentru reconcilierea cu Bosnia şi Herţegovina şi în procesul regional. Proclamarea zilei de 11 iulie drept zi comemorativă europeană pentru victimele din Srebrenica trebuie, prin urmare, să fie un pas mai departe către reconcilierea cu Bosnia şi Herţegovina şi regiunea respectivă. Cred ca poate constitui o oportunitate de a transmite un mesaj, nu doar de respect şi amintire, ci şi de speranţă pentru viitor - un viitor în cadrul Uniunii Europene, clădit pe reconciliere, care să permită rănilor să se vindece în timp.
Dar nu este suficientă numai recunoaşterea. Justiţia este în mod egal esenţială. Cred că este important ca toţi făptuitorii acelor atrocităţi să fie aduşi în faţa justiţiei, să fie puşi sub acuzare şi să plătească pentru crimele pe care le-au comis. Prin urmare, este inacceptabil ca după atâţia ani Generalul Ratko Mladić să fie încă liber. Comisia sprijină pe deplin activitatea Tribunalului Penal Internaţional pentru fosta Iugoslavie, TPI. Salutăm cooperarea Bosniei şi Herţegovinei cu TPI şi gestionarea de către aceasta a cazurilor transferate de Tribunal sub jurisdicţia locală. Noi, Comisia, folosim fiecare ocazie pentru a încuraja autorităţile să continue eforturile lor şi să se asigure că toate crimele sunt urmărite penal în mod corespunzător.
În plus faţă de justiţia tribunalelor, putem oferi o a doua formă de justiţie pentru victime, iar aceasta înseamnă un viitor mai bun pentru persoanele dragi care au supravieţuit. Aceasta este nucleul eforturilor noastre în Balcanii de Vest. Dorim ca ţările din regiune să se îndrepte spre un viitor european comun. Dorim să vedem o Bosnia şi Herţegovina într-un context regional stabil, în care graniţele contează mai puţin, iar încrederea între vecini este restaurată. Ştim că acest lucru va însemna un drum lung, însă dacă istoria Uniunii Europene şi a extinderii sale ne spune ceva, acest lucru este că drumul merită, pentru toate părţile implicate.
Nu putem străbate drumul spre Uniunea Europeană în locul Bosniei şi Herţegovina. Aceasta va trebui să îndeplinească ea însăşi condiţiile şi să depăşească provocările externe de una singura, dar noi o putem sprijini. Vom sprijini ţara şi dorim ca aceasta să reuşească, în semn de triumf al supravieţuitorilor asupra acelora care au avut alte planuri.
Doris Pack
în numele Grupului PPE-DE. - (DE) Domnule Preşedinte, Preşedinte în exerciţiu al Consiliului, comisar. Război, lagăre de concentrare, genocid - niciodată! După ororile celui de-al doilea război mondial, nimeni din Europa nu şi-ar fi putut imagina că acest lucru se va mai întâmpla vreodată.
Şi totuşi s-a întâmplat: în mijlocul anilor '90, la şase ani după căderea zidului Berlinului, în timp ce Europa occidentală şi centrală de dezvoltau împreună în pace, s-a întâmplat din nou în Bosnia-Herţegovina. Greşelile comunităţii internaţionale - mulţi ani de privit în altă direcţie, de relaţii aproape fără griji cu ucigaşii de acolo, de strângeri de mână prieteneşti cu criminali ca Ratko Mladić - au întărit acceptarea acestuia şi a complicilor săi: au scăpat fără probleme când au adăugat un masacru anilor de expulzări etnice, de epurare etnică.
Până astăzi, Ratko Mladić nu a răspuns în faţa justiţiei. Cine îl ascunde? Cine îl ajută, plasându-se alături de acesta sub o şi mai mare povară de vinovăţie? Mulţi alţi făptuitori sunt, încă, de asemenea, liberi şi unii dintre aceştia încă trăiesc în Bosnia-Herţegovina printre familiile îndoliate ale victimelor. Prin urmare, trebuie să insistăm nu numai ca Tribunalul Penal Internaţional pentru fosta Iugoslavie de la Haga, ci şi tribunalele locale pentru crime de război din Bosnia Herţegovina, să-şi poată exercita atribuţiile în mod corespunzător.
Ziua comemorativă pe care am proclamat-o se intenţionează a fi un semnal de trezire, de a nu uita şi de a demonstra familiilor îndoliate că suntem alături de suferinţa lor. Într-adevăr, poate că această zi poate servi pentru a produce conştientizarea acestor crime teribile, chiar şi în cei care încă nu cred că s-a întâmplat, chiar dacă o dovedesc şi înregistrări video, iar apoi se pot pune bazele pentru reconcilierea necesară. Fără recunoaşterea responsabilităţii directe şi indirecte pentru acest masacru nu poate exista pace. Datorăm acest lucru, precum şi condamnarea făptuitorilor, victimelor şi familiilor acestora.
Richard Howitt
în numele Grupului PSE. - Domnule Preşedinte, în fiecare an în Regatul Unit, atunci când are loc comemorarea războaielor din secolul XX, utilizăm cuvintele "la apusul soarelui şi la răsărit, ne vom aminti de ei”. Acestea sunt cuvinte impresionante pentru mine şi generaţia mea, pentru părinţii mei care au luptat în al doilea război mondial. Şi chiar şi pentru acele generaţii care urmează, această comemorare nu este doar un simplu tribut potrivit pentru toţi cei care au luptat. Este o reamintire a răului şi a costurilor umane ale războiului, un avertisment pentru acele generaţii şi o protejare a păcii şi împotriva conflictului, pentru anii viitori.
Aceasta este importanţa comemorării şi, după cum a afirmat şi dna comisar în această seară, recunoaşterea este foarte importantă pentru reconciliere, pentru generaţiile din prezent.
Suntem toţi conştienţi de masacrul care s-a întâmplat la Srebrenica în 1995. Opt mii de bărbaţi şi băieţi musulmani au fost ucişi în timp ce se refugiau în zona sigură declarată de Consiliul de Securitate al ONU în Srebrenica.
Cu toate că s-a întâmplat acum aproximativ 14 ani, este drept şi corect să comemorăm victimele şi să ne amintim de evenimente şi ura de rasă care a dus la acest eveniment îngrozitor.
Chiar luna trecută, un grup care depăşea o mie de membri care glorificau deschis genocidul din Srebrenica a fost creat pe site-ul de comunicare Facebook. Grupul, cu un nume care s-ar traduce "Cuţit, Sârmă, Srebrenica" promova uciderea bărbaţilor şi băieţilor din Srebrenica numai pe baza faptului că erau musulmani bosniaci. Grupul vorbea, de asemenea, despre respectul pentru acţiunile lui Ratko Mladić, o altă dovadă, dacă mai era necesar, că faptul că Mladić este în continuare liber foloseşte numai pentru alimentarea urii şi furnizarea de muniţie celor care încearcă să aprindă tensiunile din trecut.
Datorită unei reclamaţii publice, site-ul Facebook a fost retras rapid, dar nu înainte să se înscrie peste o mie de membri într-o singură lună, între decembrie 2008 şi ianuarie 2009.
Comemorarea victimelor de la Srebrenica transmite un mesaj clar acelor indivizi care glorifică acţiunile lui Ratko Mladić şi Radovan Karadžić, că nu vom lăsa astfel de lucruri să se întâmple din nou şi că sunt singuri şi izolaţi în vederile lor.
Un tribunal bosniac a audiat luna trecută psihologi care afirmau că supravieţuitorii masacrului de la Srebrenica sunt intens traumatizaţi. Tribunalul a constatat că problema pentru mulţi dintre supravieţuitori este că nu au avut şansa de a-şi lua rămas bun de la rude.
Cu toate că nu putem da timpul înapoi pentru a le oferi acestor rude o a doua şansă, putem să ne asigurăm că genocidul nu este uitat şi că cei responsabili sunt aduşi în faţa justiţiei.
Jelko Kacin
în numele Grupului ALDE. - (SL) Uniunea noastră Europeană s-a născut din experienţa celui de-al doilea război mondial. Am avut o amintire comună, documentată, istorică, care a făcut posibil să construim viitorul nostru european comun împreună. Srebrenica este o mărturie oribilă a faptului că în 1995, ororile celui de-al doilea război mondial s-au repetat în Europa în cel mai înspăimântător mod.
Srebrenica este un simbol al epurării etnice. Srebrenica este sinonim cu uciderea cu cruzime şi inumană a copiilor şi adulţilor - este sinonimă cu genocidul. Cu toate acestea, Srebrenica înseamnă, de asemenea, ascunderea uciderilor şi distrugerea gropilor comune. Trebuie să consolidăm Srebrenica în memoria noastră istorică şi în fundaţiile unei extinderi a Uniunii Europene în Balcanii de Vest. Nu trebuie să tolerăm stereotipuri discriminatorii şi excluzioniste cu privire la naţiuni specifice, trebuie să ne luptăm cu vina colectivă. Prin urmare, cei responsabili pentru genocidul din Srebrenica trebuie aduşi în faţa Tribunalului de la Haga, trebuie acţionaţi în instanţă şi trimişi la închisoare, iar noi trebuie să lucrăm împreună pentru a construi şi a face posibil un viitor european pentru Srebrenica, pentru populaţia locală şi pentru întreaga Bosnie şi Herţegovina.
Un minimum pe care am putea să-l întreprindem este să empatizăm cu traumele şi chinurile celor care trebuie să suporte amintirea vie a crimelor, care trebuie să trăiască fără persoanele dragi. Aş dori să mulţumesc Conferinţei preşedinţilor pentru sprijinul unanim acordat propunerii de a invita tineri bosniaci şi sârbi din Srebrenica, împreună, în Parlamentul European în fiecare an, astfel încât, într-un cadru din afara Srebrenica, fără presiunile şi stresul contextului local, aceştia pot concepe, planifica şi clădi un viitor comun şi mai frumos pentru Srebrenica şi pentru întreaga Bosnie şi Herţegovina. Această rezoluţie ...
(Preşedintele i-a retras cuvântul vorbitorului.)
Milan Horáček
în numele Grupului Verts/ALE. - (DE) Domnule Preşedinte, rezoluţia vorbeşte despre ONU şi, de asemenea, despre instituţiile europene, în termeni critici, foarte clari. Neajunsurile mecanismelor de luare a deciziei în domeniul politicii externe şi de securitate nu au condus la prevenirea crimelor teribile din Srebrenica. Lipsa unei voci unice rămâne un neajuns al Politicii europene de vecinătate până în prezent, cum a arătat încă o dată discuţia de astăzi privind conflictul din Gaza.
Masacrul din Srebrenica nu trebuie uitat niciodată, de aceea salutăm şi sprijinim iniţiativa de a proclama 11 iulie zi comemorativă pentru victimele genocidului. Cu toate acestea, în acelaşi timp, trebuie să existe reconciliere de ambele părţi, care poate fi obţinută prin reevaluarea constantă a evenimentelor. Prin urmare, este total inacceptabil că părţile vinovate şi cei acuzaţi de această crimă sunt încă liberi. Consider că nu numai Mladić, ci şi celelalte părţi vinovate trebuie să fie judecaţi.
Erik Meijer
în numele Grupului GUE/NGL. - (NL) Dle Preşedinte, oraşul Srebrenica este cunoscut în lume în urma masacrului a 8 000 de bărbaţi musulmani în 1995. Femeile şi copiii care au supravieţuit au dreptate să ne reamintească acest lucru. În urma vizitei mele la Srebrenica în martie 2007, am cerut Comisiei Europene să contribuie la venituri sustenabile şi ocuparea forţei de muncă prin proiecte care promovează turismul, în urma cărora Srebrenica ar avea mai mult de oferit decât istoria sa şi situl memorial principal. Srebrenica este, de asemenea, un simbol al eşecurilor noţiunilor optimiste despre intervenţii umanitare şi zone de securitate.
Ar fi trebuit să fie clar din start că o prezenţă militară străină poate oferi numai iluzii false. A transformat Srebrenica într-o bază operativă împotriva mediului sârb, în timp ce era inevitabil să fie înghiţită în cele din urmă de exact mediul în cauză. Fără o armată olandeză în Srebrenica, nu ar fi existat aceeaşi situaţie de război şi nu ar fi fost nevoie de răzbunare din partea sârbilor. Victimele sunt un motiv nu numai pentru a-i aduce pe Messrs Mladic şi Karadzic în faţa justiţiei, ci şi de a judeca în mod critic eşecul intervenţiilor militare şi al tuturor încercărilor de a consolida unitatea statală într-o Bosnie divizată din punct de vedere etnic.
Bastiaan Belder
în numele Grupului IND/DEM. - (NL) Domnule Preşedinte, ,,O voce din Srebrenica, lacrimi mari îi şiroiau pe obraz. M-a îmbrăţişat, m-a sărutat şi a spus: ,,Te rog, mamă, du-te!" L-au reţinut;Am refuzat să mă duc, am îngenunchiat şi i-am rugat: ,,Vă rog, omorâţi-mă pe mine în loc! Mi-aţi luat singurul copil. Nu vreau să merg nicăieri. Omorâţi-mă şi acesta ne va fi sfârşitul."
Aceasta este povestea impresionantă a unei doamne bosniace, care şi-a pierdut atât soţul, cât şi fiul în vârstă de 12 ani, în timpul masacrului din Srebrenica din iulie 1995. Vocea ei şi a celorlalţi care au suferit ne răsună în continuare în urechi, în parte datorită cercetărilor nepreţuite ale unor oameni de ştiinţă cu conştiinţă, inclusiv a profesorului Selma Leydesdorff din Amsterdam.
Cu siguranţă, acum că Uniunea Europeană a oferit Balcanilor de Vest perspectiva aderării la Uniune, ororile din Srebrenica rămân un simbol şi o datorie, atât în cuvinte, cât şi în fapte. Cu alte cuvinte, consideraţie reală pentru cei care au rămas în urmă. Srebrenica, iulie 1995. Eram corespondent străin pentru un ziar olandez atunci şi am urmărit îndeaproape scena de luptă din Bosnia. Nu vă pot spune cât de ruşinat şi dezamăgit m-am simţit cu privire la conceptul internaţional de zonă de securitate, mai ales ca cetăţean olandez.
'Kom vanavond met verhalen, hoe de oorlog is verdwenen, en herhaal ze honderd malen, alle malen zal ik wenen.' [Veniţi în această seară cu poveşti, despre cum a dispărut războiul şi repetaţi-le de o sută de ori, voi plânge de fiecare dată.] De acum înainte, cuvintele acestui poet celebru din cultura de comemorare a ţării mele, al doilea război mondial, vor însoţi, de asemenea, 11 iulie, când comemorăm victimele din Srebrenica şi Potocari.
Dimitar Stoyanov
(BG) Vă mulţumesc, domnule Preşedinte. În această seară ne-am adunat să ne reamintim de o crimă teribilă, numită în mod adecvat genocid, care reprezintă de fapt o tragedie umană uriaşă în istoria noastră recentă. Dar când citesc declaraţia depusă, împreună cu rezoluţia şi proiectul de rezoluţie, constat că reflectă numai jumătate din tragedie şi jumătate din genocid.
Menţionează numele celor care au devenit cunoscuţi pe plan mondial: Ratko Mladić, Radovan Karadžić, Krstić şi alţii. Dar nu văd numele musulmanilor care au comis, de asemenea, crime în Srebrenica în timpul acestui conflict teribil. Unde este numele lui Naser Orić,care a comandat Divizia 28 musulmană? De ce nu există nicio menţiuni în această rezoluţie cu privire la masacrul din satul Kravica, un sat creştin, din ziua de Crăciun, în 1993? De ce nu există descrieri ale cazurilor de zeci de sate creştine care au fost arse în regiunea Srebrenica de luptători musulmani? Trebuie să încetăm să apărăm o poziţie unilaterală şi să aplicăm standarde duble când evaluăm astfel de evenimente oribile. Oricine afirmă că numai creştinii au ucis musulmani în Bosnia şi Herţegovina şi că nu s-a întâmplat şi invers este un ipocrit. S-a deranjat cineva să verifice acest lucru? S-a spus că Srebrenica este plină de gropi comune, ceea ce este adevărat. Dar s-a ostenit cineva să verifice câte dintre acestea sunt gropi comune ale creştinilor?
Să nu uităm că s-au întâmplat lucruri de ambele părţi şi să nu pretindem că creştinii nu există sau nu au drepturi ale omului, ca şi cum ar fi un fel de animale.
Anna Ibrisagic
(SV) Domnule Preşedinte, ce se poate spune în două minute când vorbim şi descriem ce s-a întâmplat în Srebrenica, când noi trebuie să învăţăm cum să comemorăm acest lucru, astfel încât să nu se mai întâmple vreodată? Ce trebuie să mai înţelegem şi ce se mai poate spune despre Srebrenica? Ce pot exprima eu astăzi, ca unic deputat în acest Parlament, care s-a născut în Bosnia şi este refugiat în urma războiului de acolo , de la această tribună, iar în calitate deputat suedez nu aş putea exprima dacă nu aş fi trăit experienţa acestui război? Povestea mea, dle Stoyanov, este o poveste reală, din acea vreme.
Probabil principalul lucru pe care îl pot exprima este sentimentul de speranţă de când încă mai credeam că dacă cineva de aici din Europa ar vedea ce se întâmplă, lumea ar reacţiona sau lipsa de speranţă când am realizat că am fost abandonată şi că nu urma să vină niciun ajutor. Îmi amintesc petele de sânge de pe asfalt, plânsetul copiilor înfometaţi, expresia goală a unei fete de zece ani când a povestit cum ea, fraţii şi surorile ei au trebuit mai întâi să-şi îngroape părinţii şi apoi să le mute trupurile în alt mormânt când soldaţii au încercat să elimine dovezile uciderii în masă într-un sat de lângă oraşul meu. Îmi amintesc chipul tatălui meu când a aflat că unchiul şi vărul meu sunt într-un lagăr de concentrare. Îmi amintesc propria mea disperare când, într-o dimineaţă, nu mai aveam niciun decilitru de lapte să îi dau fiului meu în vârstă de 1 an.
Ce îmi amintesc cel mai clar şi nu voi putea uita niciodată, este sentimentul de singurătate de nedescris când realizezi în cele din urmă că propria ta nefericire, disperare şi agonie s-a produs în văzul lumii, că lumea a văzut cum sufeream, dar nimeni nu a împiedicat acest lucru. Acesta este sentimentul pe care îl am în comun cu oamenii din Srebrenica, dle Stoyanov. Acesta este sentimentul pe care îl exprim, alături de toate celelalte victime ale războiului din Balcani.
Faptul că mâine Parlamentul European va vota în privinţa unei zile de comemorare pentru victimele din Srebrenica este un lucru care mie îmi aduce puţină pace. Această zi de comemorare nu va aduce înapoi oamenilor din Srebrenica membrii ucişi ai familiilor lor, dar, pentru toţi cei care am fost victime ale războiului, va însemna o recunoaştere că Europa a văzut suferinţa noastră şi că nu suntem singuri, precum şi că Europa îşi va aminti, astfel încât să nu se mai întâmple din nou.
Eu personal sper şi voi acţiona pentru a mă asigura că Srebrenica, împreună cu Bosnia şi toate celelalte state din Balcani, vor deveni membre ale familiei europene cât mai curând posibil. Ne putem aştepta măcar la acest lucru după incapacitatea ruşinoasă a Europei de a preveni acest genocid şi faptul că Ratko Mladić este încă liber.
(Aplauze)
Diana Wallis
Domnule Preşedinte, aş dori să mulţumesc dnei Comisar pentru observaţiile dumneaei din această seară, în sprijinul acestei iniţiative. În luna iulie a anului trecut am avut privilegiul, obligaţia şi umila experienţă de a participa, în numele Preşedintelui Parlamentului nostru, la ceremonia memorială de la Srebrenica. M-a marcat. Este ceva ce nu voi uita niciodată. Mii de oameni s-au adunat sub soarele fierbinte de iulie: demni, trişti, o ceremonie memorială, de comemorare şi, de sigur, de suferinţă.
Dar trebuie să ne reamintim, pentru că noi toţi ca europeni avem un sentiment de déjà vu faţă de Potočari, un sentiment de complicitate. Am văzut cu toţii la TV secvenţe ale scenelor de dinaintea masacru, înainte de zborul către Tulsa. Am văzut neputinţa şi lipsa de speranţă pe care, poate, am împărtăşit-o. Nu putem spune niciodată "niciodată", dar putem spune că ne vom reaminti, că vom învăţa şi că vom ajuta oamenii să meargă mai departe. Despre acest lucru ar trebui să fie vorba legat de o zi comemorativă europeană. Nu voi uita niciodată ce am simţit. Nu voi uita niciodată mamele, fiicele, familiile pe care le-am întâlnit în acea perioadă. Sper să le pot oferi ceva durabil şi pozitiv în viitor.
Zita Pleštinská
- (SK) Susţin recunoaşterea zilei de 11 iulie ca zi comemorativă pentru genocidul de la Srebrenica, când comunitatea internaţională nu reuşit să intervină în conflict şi să protejeze populaţia civilă. Cred că este cel mai bun mod de a ne arăta respectul pentru victimele masacrului. În cursul a câteva zile după căderea Srebrenica, mai mult de 8 000 de bărbaţi şi băieţi şi-au pierdut vieţile. Mii de femei, copii şi vârstnici au fost deportaţi şi un număr mare de femei au fost violate.
Nu trebuie să uităm niciodată brutalităţile comise în timpul războiului din fosta Iugoslavie. Cred că toate ţările din Balcanii de Vest vor sprijini recunoaşterea acestei zile.
Trebuie să transmitem un mesaj clar generaţiilor viitoare, astfel încât să nu mai permitem să se mai întâmple vreodată o altă Srebrenica. Cred ferm că se vor face eforturi în continuare pentru a aduce în faţa justiţiei ultimii fugari, astfel încât multe familii să aibă confirmarea finală a sorţii taţilor, fiilor, soţilor şi fraţilor.
Pierre Pribetich
- (FR) Domnule Preşedinte, depăşirea tensiunilor din trecut şi realizarea oricărui efort posibil de a stabiliza Balcanii de Vest poate depinde, de fapt, numai de efortul acestora din urmă de a-şi depăşi propria istorie. Acest act suprem simbolic de a propune această zi europeană de comemorare, la data de 11 iulie, face parte din acest proces şi urmăreşte mai multe obiective. Mai întâi, vizează obiectivul de a aduce un tribut tuturor victimelor atrocităţilor comise în Srebrenica şi faţă de familiile acestora şi, în al doilea rând, vizează obiectivul de a reaminti tuturor cetăţenilor şi oamenilor că trebuie să fie vigilenţi şi de faptul că incapacitatea statelor de a acţiona conduce inevitabil la astfel de atrocităţi. Vizează, de asemenea, obiectivul de a sublinia că Uniunea Europeană trebuie să-şi consolideze o structură comună de apărare şi o politică de securitate reale, astfel încât să poată interveni în numele principiilor şi valorilor care ne unesc şi după care ne ghidăm. În cele din urmă, vizează obiectivul reafirmării faţă de ţările din Balcanii de Vest că este destinul lor natural să ni se alăture în curând, dar acest lucru implică să coopereze deschis, în permanenţă, cu Tribunalul Penal Internaţional, pentru a aduce criminalii de război în faţa justiţiei. Acesta este mesajul nostru, acesta este mesajul Parlamentului pentru generaţiile prezente şi viitoare, astfel încât timpul să nu aibă rol de rugină, care corodează amintirile, ci mai degrabă de a aduce amintire la viaţă.
Jelko Kacin
(SL) Aş dori să scurtez luarea mea de cuvânt, datorită faptului că rudele victimelor mi-au cerut să exprim recunoştinţa lor faţă de dumneavoastră astăzi, pentru înţelegerea şi sprijinul pe care l-aţi arătat adoptând această rezoluţie.
Mulţumesc tuturor celor care au răspuns la invitaţia de a participa la dezbaterea de astăzi. Aş dori, de asemenea, să profit de aceeaşi ocazie pentru a-mi încheia cuvântul subliniind două aspecte. Această rezoluţie nu se concentrează asupra trecutului, chiar dacă priveşte persoanele decedate. Se concentrează asupra celor care trăiesc şi asupra unui viitor mai bun pentru aceştia.
Călin Cătălin Chiriţă
Masacrul de la Srebrenica din iulie 1995, împreună cu toate atrocităţile comise în războiul care a însoţit destrămarea fostei Iugoslavii, reprezintă o pagină neagră în istoria Europei.
Este o lecţie tragică a istoriei, din care noi putem să înţelegem încă o dată necesitatea de a dezvolta capacitatea de acţiune eficientă în Uniunea Europeană, în politica sa externă de securitate şi de apărare, şi mai ales în politica europeană de vecinătate. De ce? Tocmai pentru a combate fenomene precum încălcarea drepturilor omului şi a principiilor dreptului internaţional, conflictele regionale, extremismele naţionaliste şi separatismele etnice, fenomene care au făcut posibile atrocităţile din Bosnia.
Europa are nevoie de o Uniune Europeană mai puternică şi mai extinsă, a cărei politică preventivă să nu mai permită asemenea atrocităţi.
Alexandr Vondra
Preşedinte în exerciţiu al Consiliului. - Domnule Preşedinte, permiteţi-mi să închei dezbaterea de astăzi privind Srebrenica.
Mai întâi, aş dori să vă asigur că în continuare Consiliul este hotărât că făptuitorii crimelor din Srebrenica, din Bosnia şi Herţegovina, precum şi de oriunde din regiunea Balcanilor de Vest trebuie aduşi în faţa justiţiei.
Misiunea noastră PESA în Bosnia şi Herţegovina continuă să furnizeze sprijin şi asistenţă TPI şi autorităţilor competente.
Srebrenica este şi va rămâne un factor sensibil şi important în viaţa politică din Bosnia şi Herţegovina şi, de asemenea, a UE şi a comunităţii internaţionale mai largi.
Permiteţi-mi să folosesc această ocazie pentru a îndemna liderii politici din Bosnia şi Herţegovina să se abţină de la abuza în scopuri politice de această experienţă istorică dureroasă şi de nedescris. Aceştia trebuie mai degrabă să se angajeze proactiv în a conduce ţara lor spre un viitor mai bun. Este necesar ca eforturile comune să continue, nu numai în Srebrenica, ci şi în toată Bosnia şi Herţegovina. Dacă Srebrenica s-a întâmplat pentru că nu a existat destul spirit european, atunci noi trebuie să facem tot ce este posibil pentru a ajuta această ţară să se angajeze pe calea cea bună. Adică spre UE.
Primul pas mare în direcţia Europei a fost deja realizat prin semnarea acordului ASA, ca început pentru un proces lung de aderare, dar este nevoie de mai mult, mai mult curaj şi încredere, pentru a lupta în vederea unei reconcilieri din toată inima, pe baza perspectivelor tangibile ale integrării.
Avem cu toţii obligaţia faţă de persoanele decedate să nu-i transformăm în victime pe cei care trăiesc. Aceasta este obligaţia noastră faţă de generaţiile care vin.
Benita Ferrero-Waldner
membră a Comisiei. -Dle Preşedinte, dnă Ibrisagic, am fost una dintre persoanele care urmăreau la televizor când se întâmplau acele lucruri teribile. Cu toţii am crezut că zonele de securitate sunt zone de securitate. Astfel că am fost, la fel ca mulţi alţii, teribil de şocată când am aflat ce s-a întâmplat - sau când am realizat treptat realitatea.
În Uniunea Europeană cred că am învăţat prin lecţii dure ce avem de făcut, iar apoi am pus gradat bazele politicii externe şi de securitate comune. Acesta a fost primul punct, să zicem aşa, iar apoi am continuat, pentru că am văzut că acel masacru teribil s-a întâmplat pentru ca nu am fost uniţi.
Încă o dată, pot numai să vă aduc tributul meu pentru că sunteţi prezentă astăzi şi vorbiţi atât de deschis despre reconciliere. Pentru cei care trăiesc cu acea amintire trebuie să fie foarte dificil, dar în acelaşi timp cred că posibilitatea ca Bosnia şi Herţegovina să devină membre ale Uniunii Europene în viitor este, probabil, un fapt care poate contribui la reconcilierea cu toate acele atrocităţi teribile.
Preşedinte
Am primit şase moţiuni de rezoluţie depuse în conformitate cu articolul 103 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.
Dezbaterea este închisă.
Votarea rezoluţiei va avea loc mâine (joi, 15 ianuarie 2009).
