Az Egyesült Államok rakétavédelmi rendszere (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatára vonatkozik az amerikai rakétavédelmi rendszerről.
Janez Lenarčič
soros elnök. - (SL) A Tanács nem vitatta meg az amerikai rakétavédelmi rendszer telepítését az Európai Unió területén. Ezért sajnálatos módon nem tudom közvetíteni a Tanács véleményét erről a kérdésről, de szeretném emlékeztetni Önöket arra, hogy a haderő vagy katonai létesítmény telepítéséről szóló döntés minden esetben az egyes tagállamok nemzeti hatáskörébe tartozik. Ennek megfelelően az ilyen ügyekről a tagállamok függetlenül hozzák meg döntéseiket.
Hadd tegyem világossá: az Európai Unió és az Amerikai Egyesült Államok között eddig semmilyen tárgyalás nem történt a rakétavédelmi rendszer telepítése ügyében. Tegyük hozzá, hogy eddig egyik fél sem tervezte az esetleges együttműködést ezen a téren. Az Európai Unió Tanácsa ezért nem tervez tárgyalásokat a kérdés megvitatására, sem az Amerikai Egyesült Államokkal, sem a NATO Szövetséggel. Mint tudjuk, a rakétákkal szembeni védelem együttműködési terület a NATO-n belül, akárcsak a NATO-Orosz Szövetségi Tanácson belül is.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, nagyon rövid leszek ma, mivel a Bizottság kompetenciája ez ügyben igen csekély.
Hadd jegyezzem meg viszont, hogy az Amerikai Egyesült Államok, Oroszország és az EU-tagállamok közötti párbeszédnek a biztonság és a védelem terén szélesebb körű kihatásai vannak e fontos partnerségek szempontjából. Ez világos. Ezért - noha, mint mondtam, nem igazán van kompetenciák vagy felelősségünk ebben a kérdésben - reméljük, hogy olyan kiegyensúlyozott megoldás születik, amely végül mindenki számára kielégítő.
A kezdet kezdetétől üdvözöltük a tavaly októberben Moszkvában megkezdett magas szintű tárgyalásokat és az ezt követő szakértői találkozókat. A Moszkva és Varsó között a közelmúltban lezajlott párbeszédben pedig lehetőséget láttunk arra, hogy tisztázódjon a felek saját álláspontja a nemzeti szuverenitás tekintetében.
Következésképpen, bármilyen fórumon is kerülnek terítékre ezek a kérdések, akár a NATO, akár az EBESZ keretei között, szerintem fontos lenne, hogy az európai biztonsági felépítmény jövőjéről szóló döntésekbe az Európai Unió is be legyen vonva.
Karl von Wogau
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, amikor Európában a rakéták elleni védelemről beszélünk, a vita általában az Egyesült Államok Csehországba és Lengyelországba tervezett telepítései körül forog. Sokan nem tudják, hogy ezek valójában csak a meglévő, az Amerikai Egyesült Államok védelmére kidolgozott rendszer kiterjesztései. Nekünk azonban az Európai Parlament keretei között mindenekelőtt azzal kell foglalkoznunk, hogy ez hogyan hat az európai kontinens biztonságára. Mint tudjuk, az Egyesült Államok már több mint 100 milliárd dollárt költött a rakétavédelmi rendszerére, és további tíz milliárdot fordít évente a rendszer fejlesztésének folytatására. Ugyanakkor az Egyesült Államok sokkal távolabb van a potenciális veszélyforrásoktól, mint mi Európában. A jelenlegi helyzet kicsit olyan, mint ha Luxemburg komoly összegeket költene védőgátak építésére, Hollandia viszont ugyanennek nem érezné szükségét.
Fel kell tennünk magunknak a kérdést, hogy van-e tényleges fenyegetés, és ha van, kell-e rá reagálnunk. Az imént hallott vita Solana úrral azt mutatja, hogy az iráni helyzet továbbra is aggodalomra ad okot. Azzal is tisztában vagyunk, hogy az instabil pakisztáni helyzet is fenyegetést hordozhat magában.
Mi a Biztonsági és Védelmi Albizottságban intenzív párbeszédet folytattunk az Egyesült Államok képviselőivel, köztük Henry Obering főparancsnokkal, a Rakétavédelmi Ügynökség igazgatójával. Ezekből a tárgyalásokból világosan kiderült, hogy az amerikai rendszer elméletben képes lenne megvédeni Európa egy részét, de nem az egész kontinenst. Konkrétan nem védené meg Ciprust, Máltát, Görögország egyes részeit, Romániát, Bulgáriát vagy Dél-Olaszországot. Európai szempontból azonban nem tűrhetjük, hogy kontinensünk a biztonság különböző fokával rendelkező területekre legyen felosztva. Ennek megfelelően együttesen kell meghatároznunk közös európai biztonsági érdekeinket ebben az összefüggésben.
A jelenlegi méltatás emlékeztet minket arra, hogy aktuálisan nincs olyan fórum, ahol folyamatban lenne e téma megvitatása és a közös európai biztonsági érdekek meghatározása. Ez nyilvánvalóan még egy olyan terület, ahol nagyon szoros együttműködésre van szükség Oroszországgal.
Arra számítunk, hogy a NATO áprilisi bukaresti ülésén javaslatokat nyújtanak be egy közös rendszerre vonatkozóan, és reméljük, hogy ezek a javaslatok megfelelően figyelembe veszik sajátos európai biztonsági érdekeinket.
Jan Marinus Wiersma
a PSE képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, nem először vitatjuk meg ezt a kérdést; az sem az első eset, hogy a Tanácstól ezeket a válaszokat kapjuk, azt állítva, hogy ebben nincs kompetenciája, akárcsak a Bizottság, noha utóbbi - és ehhez kénytelen vagyok gratulálni a biztos asszonynak - végül kimondta, hogy másként kellene megszervezni a dolgokat az Európai Unióban.
Ha történik valami, ami minden európai biztonságát érinti, és a Solana úr által bemutatott biztonsági stratégia hatálya alá tartozik, képesnek kell lennünk arra, hogy beszéljünk erről egymással. A Parlament szerencsére képes beszélni erről. Olyan kérdésről van szó, amely az Európai Unió állampolgárait és tagállamait egyaránt érinti, ezért teljes mértékben helyénvalónak gondoljuk, hogy szerepeljen a napirenden.
Nem áll szándékomban újból végig menni valamennyi kifogáson, amelynek képviselőcsoportom már hangot adott az amerikaiak által felvázolt tervvel szemben. Szerintünk nem helyes, hogy kétoldalú tárgyalások folynak két NATO-tagállammal, amelyek - véletlenül vagy sem - az Európai Uniónak is tagállamai, ez pedig érinti az Oroszországgal való kapcsolatokat, az Európai Unió kapcsolatait is beleértve. Az sem helyes, hogy a rendszert egyoldalúan fejlesztik, bár a NATO-n belül, és hogy nem magyarázták el világosan, hogy pontosan miért van szükség a rendszerre, fog-e működni és nem lesz-e túl költséges.
Lengyelországban pillanatnyilag érdekes vita folyik, mivel az új kormány azt mondta, hogy készen állhat az együttműködésre a rendszer ügyében, de ez azért van, mert az amerikaiak ezt akarják, és mert Amerika biztonsága forog kockán, nem Lengyelországé. A rendszer mindenesetre Lengyelország biztonsága szempontjából most inkább fenyegetést jelentene, semmint javulást. Ezért van az, hogy a lengyelek is több segítséget kérnek, például a lengyel hadsereg légvédelmének fejlesztéséhez, ami egyfajta fegyverkezési versenyt eredményez.
Ezért érdekes, hogy Lengyelországban most újrakezdődött a vita arról, hogy a rendszer hasznos vagy szükséges-e, és hogy az új lengyel miniszterelnök vagy legalább a lengyel külügyminiszter van olyan bátor, hogy beszéljen erről Oroszországgal. Szívvel-lélekkel támogatjuk ebben.
A helyzet ettől eléggé eltér a Cseh Köztársaságban, ahol az a benyomásunk, hogy a rendszert és a csehek részéről adott hozzájárulást az emberek akarata ellenére viszik keresztül, mivel úgy hiszem, a csehek 70%-a ellenzi a rendszer fejlesztését. Ezért attól tartok, folynak olyan intézkedések, hogy még az idén keresztülvigyék a határozatokat a Lengyelországgal és Csehországgal való megállapodások megkötéséről, mielőtt - remélhetőleg - egy új kormány kerül hatalomra az Egyesült Államokban. Tudjuk, hogy a demokraták elég szkeptikusan viszonyulnak a rakétavédelmi rendszer fejlesztéséhez.
Mindenesetre reméljük, hogy a Tanácsban lesz erről vita, és szorgalmazzuk, hogy ezt a kérdést vegyék nagyon komolyan. Ha keresztülviszik, óhatatlanul ki fog hatni az Oroszországgal való, már amúgy is nehézkes viszonyunkra. A lakosság érezhetően feszült. Új fegyverkezési versenynek nézünk elébe, és számos más olyan kérdés van, amelyekről az Európai Parlamentnek egyszerűen muszáj beszélnie. Ezt tettük a múltban is, és eztán is ezt kell tennünk.
Úgy vélem, a fő feladatunk, hogy kiderítsük, szükség van-e erre, hogy ez egy új fegyverkezési verseny kezdetét jelenti-e, hogy tényleg javítani fogja-e a biztonságot, és hogy tényleg segít-e minket a "vörös államok” elleni küzdelemben. Továbbra sem vagyok meggyőződve arról, hogy az irániak olyan hamar képesek lesznek rakéták kilövésére, mint ahogy azt az amerikaiak állítják. Ez egy másik dolog, amiről ellentmondásos információkat kaptunk. Ezért remélem, hogy erről a kérdésről előbbre tudjuk vinni a vitát itt a Parlamentben, figyelve ugyanakkor, hogy mi történik Csehországban és Lengyelországban. Képviselőcsoportom továbbra is ellenzi a rendszert.
Anneli Jäätteenmäki
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FI) Elnök úr, az emberiség számára a legnagyobb veszélyt nem az jelenti, hogy a nukleáris fegyverek más országba terjedhetnek. A valódi probléma az, hogy egyáltalán léteznek nukleáris fegyverek. A rakétavédelmi rendszerekkel és más nukleáris fegyverrendszerekkel szembeni hozzáállást tekintve az egyetlen etikus választási lehetőségünk a használatuk elhagyása. Az EU-nak szintén új fegyverzet-ellenőrzési megállapodások mellett kellene elköteleznie magát, és kezdeményezően kellene fellépnie a leszerelési folyamat megkezdésére irányuló próbálkozásában.
Az amerikai rakétavédelmi rendszer fokozná az atomháború veszélyét. A Lengyelországba és Csehországba tervezett nukleáris pajzs azon a feltételezésen alapul, hogy az atomháborút meg lehet nyerni. Az Egyesült Államok által gyakorolt rakétavédelem gyökeresen eltér a korábbi elrettentő politikától, mivel utóbbi azt kívánta megakadályozni, hogy valamely ország bosszút álljon egy másikon. A nukleáris fegyverzet korábbi elrettentő hatása ezáltal kikerült a képből. A félelem egyensúlya ilyenformán megszűnik. A lengyelországi vagy csehországi amerikai rakétavédelmi rendszer ezért rendkívül aggályos kérdés Európa egésze és valamennyi tagállama számára. Ennek fényében fontos, hogy az EU megvitassa a kérdést és hangot adjon a polgárai aggodalmainak. Itt azt is mérlegelnünk kell, hogy ez valóban javítaná-e a biztonságot Európában és az európai védelmet, vagy épp ellenkezőleg, az új rendszer voltaképpen gyengítené Európa biztonságát.
Ģirts Valdis Kristovskis
az UEN képviselőcsoport nevében. - (LV) Hölgyeim és uraim, Putyin elnök retorikája olykor eszünkbe juttatja azt a lehetőséget, hogy Oroszország esetleg Európa felé irányítja rakétáit. Ez azt bizonyítja, hogy fennáll valamilyen stratégiai egyensúly az Egyesült Államok és Oroszország között. Ilyen egyensúly Európa és Oroszország között ugyanakkor nem figyelhető meg, és Franciaország és Nagy-Britannia "nukleáris ernyőivel” sem biztosítható. Ezért úgy vélem, jogos a kérdés, hogy hogyan lehetne biztosítani inkább Európa, mint az Egyesült Államok rakétákkal szembeni közös védelmét. Csak azért tárgyalunk ezekről a kérdésekről, mert az Egyesült Államok törődik a védelmével? Ferrero-Waldner asszony, a Bizottság tagjai és az Európai Unió még csak nem is nyugtalankodik a védelem e formája miatt. Nem gondolják, hogy az már csak természetes, hogy az Egyesült Államok, a NATO és bizonyos tagállamok együtt döntsenek ez ügyben? Úgy vélem, az Európai Uniónak egyhangú álláspontot kellene kialakítania, amelyet azután a NATO és az Egyesült Államok együttesen hajtana végre. Máskülönben nem érdemes itt vesztegetni az időnket, mivel úgyis mindenről a NATO fog dönteni.
Daniel Cohn-Bendit
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, miniszter úr, biztos asszony, elismerem, hogy kétségkívül ez az új európai politika. A fiam jut róla eszembe, négyéves korából. Amikor azt kérdeztem tőle, "hol vagy?”, eltakarta a szemét, és azt mondta "nem vagyok itt”. Ugyanezt mondja most nekünk a Bizottság is - "Itt se vagyunk. Az egésznek semmi köze hozzánk vagy Európához”.
(DE) képviselőcsoport nevébende ez teljes képtelenség. Most kell eldöntenünk, hogy akarunk-e közös európai kül- és biztonságpolitikát. Még egy új szerződésünk is van, amely saját külügyminisztert biztosít számunkra, aki felel a közös kül- és biztonságpolitikáért. Ha pedig közös külügyminiszterünk is van, minden bizonnyal európai szinten kell megvitatnunk a kérdéseket, nem egyes kormányokként, amelyek más kormányokkal tárgyalnak saját országuk biztonságáról, vagy mint von Wogau úr, aki továbbra is hiszi, hogy Európát komolyan fenyegeti Irán vagy a jó ég tudja, milyen más országok. Én nem osztom ezt a nézetet, mindenesetre úgy vélem, hogy legalábbis meg kell vitatnunk a dolgokat európai szinten. Nem mondhatjuk egyszerűen azt, hogy az amerikaiak kitaláltak egy esztelen tervet, George Bush viszont hat hónap múlva már úgysem lesz hatalmon, úgyhogy akkor talán ejteni is fogják az esztelen tervüket, mindenesetre nekünk, európaiaknak mindehhez semmi közünk.
Az egész rakétavédelmi stratégiával szemben erősen szkeptikusak vagyunk, arról azonban határozottan meg vagyunk győződve, hogy ez olyan kérdés, amit nekünk, európaiaknak kötelességünk megtárgyalni. A döntés nem a lengyel vagy cseh képviselőké, vagy bármely más ország képviselőié - holnap a románoké és a bolgároké, holnapután a szicíliaiaké vagy akárki másé. Nem, a biztonságunkról szóló döntések meghozatala közös érdekünk. Ezt alapvetően a Szerződés állapítja meg, amelyet Önök már ratifikáltak, mi pedig ratifikálni szándékozunk, a közös kül- és biztonságpolitikáról szóló rendelkezésekben. Ennek megfelelően ez a kérdés az Európai Unió ügye kell hogy legyen. A határozatot nem szabad kétoldalúan meghozni Lengyelország és az Egyesült Államok, illetve a Cseh Köztársaság és az Egyesült Államok között. Ez egy európai határozat, egy európai probléma, amire európai megoldást kell találnunk.
Vladimír Remek
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (CS) Hölgyeim és uraim, örülök, hogy az amerikai rakétavédelmi rendszer csehországi és lengyelországi - azaz az Európai Unió területén történő - telepítésével az Európai Parlament foglalkozik, mivel ez a legdemokratikusabb intézmény, tekintve, hogy az Unió polgárai közvetlenül választják meg - márpedig ez a kérdés őket érinti.
Ezzel összefüggésben szeretném hangsúlyozni, hogy az általam elmondottakban támaszkodom a GUE/NGL képviselőcsoportba tartozó munkatársaim véleményére, saját, katonai szakértőként szerzett tapasztalataimra, de mindenekelőtt az országom állampolgárainak többségére, akik közül a lakosság 70%-a ellenzi az amerikai radarrendszer telepítését.
Az amerikai rakétavédelmet védőpajzsként mutatták be nekünk, de akkor a Cseh Köztársaságnak miért nem engedték meg, hogy a passzív Tamara radarészlelő rendszert az aktív katonai komponensek nélkül eladja Kínának? Azt az indoklást kaptuk, hogy Kína helytelen előnyhöz jutna ezáltal a más országokhoz való viszonyában. Ez nem csak manipuláció a szavakkal? Nem lehet, hogy valójában a radar csehországi állomásoztatása is az előnyszerzésről szól? Még egy laikus is megértheti, amit a harcosok már jóval Hannibál előtt tudtak: egy pajzs a katona kezében arra szolgál, hogy jobban, hatékonyabban használhassa a kardját.
Beszélnek a fokozott biztonságról, de nem a biztonsági kockázatok növekedéséről van szó valójában? Az már csak logikus, hogy a potenciális ellenségeink számára rögtön mi leszünk az első számú célpont. Azt mondják, engedelmeskednünk kell az USA-nak, hogy bizonyítsuk, jó szövetségesek vagyunk. Kanada sem engedelmeskedett: ettől rossz USA-szövetséges lett belőle? Nem arról van inkább szó, hogy Kanada talán már tanult az iraki katonai fellépés célirányosan felépített indoklásából?
Oroszország válaszán meg vagyunk lepődve. Tekintve azonban, hogy az USA egyoldalúan felmondta az ABM-szerződést és saját érdekei szerint jár el, nem logikátlan ez a reakció. Az Egyesült Államok évekkel ezelőtt netán boldogan viselte a szovjet rakéták közelségét Kubában?
Az Egyesült Államok kétségkívül szuperhatalom, így véleményét, javaslatait és kéréseit nem lehet csak úgy lesöpörni az asztalról. Ha azonban valóban törődünk a biztonság növelésével, különösen Európában, akkor ehhez nehezebb, tárgyalásokon és megállapodásokon keresztül vezető utat kell megtennünk, nem egyoldalú lépéseket. Ez nemcsak a fő szereplők - az USA és Oroszország - felelőssége, hanem az Európai Unióé is.
Jana Hybášková
(CS) A 21. század elején nagyon elterjedtek a közepes és közepes-nagy hatótávolságú hordozók. Nemzetközi biztonsági rendszer hiányában ezt sajnos csak hatékony védelemmel lehet megállítani.
A hatékony védelem az EU-tagállamok legfőbb joga. A Prágában most zajló SOFA-tárgyalások a Cseh Köztársaság törvényes jogát képezik. Mivel a Cseh Köztársaság területén található radar több európai ország biztonságát fogja garantálni, és mivel ez lesz az első lehetőség, hogy a Cseh Köztársaság - az az ország, amely oly sok évig volt megszállás alatt - aktívan hozzájárulhat az európai biztonsághoz, a cseh kormánynak rendkívül felelősségteljesen kell eljárnia.
A rakétavédelmi rendszernek megbízhatóan és defenzíven kell működnie, és tiszteletben kell tartania a biztonság oszthatatlan jellegét. Ezért üdvözöljük a bukaresti ülésről szóló tájékoztatást, ahol határozatot kellene hozni egy kiegészítő LTBMD-rendszer megépítéséről. Ha a tárgyalások a NATO keretében folytatódnak, ez garantálja az oszthatatlanság elvének végrehajtását. Annak egyértelmű kijelentése, hogy tisztán védelmi rendszerről van szó, az amerikai-lengyel-cseh-orosz tárgyalások függvénye.
Befejezésül a hatékonyságról szeretnék beszélni. Figyelembe véve mindazt, amit Irán novemberi tesztjeiről tudunk, fel kell ismernünk, hogy a felelősségünk közös. Nem ronthatjuk le a saját védelmünk hatékonyságát azzal, hogy azon vitatkozunk, egyáltalán meg kell-e védeni magunkat.
Libor Rouček
(CS) Engedjék meg, hogy ezt az egyperces felszólalást arra használjam, hogy felszólítom az Európai Unió Tanácsát és a közös kül- és biztonságpolitikai főképviselőt, az amerikai rakétavédelmi rendszerről tárgyaljanak európai szinten.
Az amerikai rakétavédelmi rendszer európai telepítése páneurópai kérdés. Nem csak a csehekre, a lengyelekre vagy az amerikaiakra tartozik. Az Európai Unión belüli viszonyok, az EU-NATO kapcsolatok, az EU-USA kapcsolatok és az EU-Oroszország kapcsolatok egyaránt kockán forognak. Ezért kérem, hogy ezt a kérdést vegyék fel a Tanács napirendjébe.
Ami a Cseh Köztársaságot illeti, szeretnék megemlíteni egy tényt: a Cseh Köztársaság lakosságának 70%-a ellenzi a rendszert. A Cseh Köztársaság lakosságának háromnegyede népszavazást akar erről a kérdésről. A cseh kormány nem kommunikál a lakossággal; a cseh kormány nem tájékoztatja a cseh parlament tagjait, a cseh kormány mindent a cseh nép háta mögött intéz. Ezt fontos tudniuk, és az Európai Unió Tanácsa számára is nyomatékosítani kell.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Elnök úr, először is hadd emlékeztessek mindenkit arra, hogy a rakétavédelmi pajzs nemcsak Lengyelország és Csehország ügye: az Egyesült Királyságot és Dániát szintén érinti, mivel a rendszernek az említett két országban található létesítmények is a részét képeznék. Ezért nemcsak Lengyelországról és Csehországról kellene beszélnünk.
Másodszor a rakétavédelmi pajzs és a részét képező létesítmények nem fogják mágnesként vonzani a terroristákat. A terroristák könnyűcélpontokra csapnak le, nem gondosan őrzött katonai támaszpontokra.
Harmadszor pedig: az Európai Unió nem katonai szövetség. Lehet, hogy kár, hogy nem az, mindenesetre tény; az új szerződés pedig, a Lisszaboni Szerződés ezen mit sem változtat. Erre való tekintettel a védelmi kérdések vagy a NATO felelőssége alá tartoznak, vagy olyan országok felelőssége alá, amelyek még nem döntöttek egy szövetséghez való csatlakozásról, és önállóan kívánják megvédeni magukat. Nyilvánvaló, hogy a NATO-ban meg kell vitatni, hogyan fog a rendszer beilleszkedni a NATO által kifejleszteni kívánt többi rendszer közé. Ez teljesen alapvető. Arról se feledkezzünk meg, hogy az Európai Unión belül 21 ország a NATO-nak is tagja.
Milan Horáček
(DE) Elnök úr, az egyik legjobb háborúellenes regény Jaroslav Hašek műve Švejkről, a derék katonáról. A Bizottság és a Tanács álláspontja azonban túltesz Švejken; túltesz Franz Kafkán is, sőt, bármelyik strucc is megirigyelhetné. Nem folytathatjuk tovább ezt a struccpolitikát. Meg kell tárgyalnunk a kérdést egymás között, az Európai Parlament színe előtt, de természetesen meg kell tárgyalnunk a NATO tagjaival is. Meg kell tárgyalnunk a csehekkel, a lengyelekkel és az oroszokkal. Ez olyan alapvető fontosságú folyamat, amelyet páneurópai méretekben kell lebonyolítani.
Tobias Pflüger
(DE) Elnök úr, a tervezett rakétavédelmi rendszer technikai funkciója, hogy megszüntesse a potenciális ellenség alkalmasságát egy második csapásra - ehhez kétség sem férhet. Más szóval, ez is egy támadó rendszer. A vita folyamán ezt figyelembe kell venni. Egy rakétarendszer telepítése mindig fegyverkezési program marad, függetlenül attól, hogy éppen az Egyesült Államok telepíti, a NATO és az Egyesült Államok közösen vagy bármely más összefogás. Nekem az tűnt fel, hogy az Európai Unió nem képes közös álláspontra jutni az ügyben. Ebben a kérdésben az Európai Unió közös kül- és biztonságpolitikája kezd nevetség tárgyává válni. Cohn-Bendit úr idézheti a reformszerződést, ameddig csak akarja - amíg a jelenlegi helyzet folytatódik, és egyáltalán nincs elfogadott közös álláspont, az Unió egész egyszerűen csak nevetségessé teszi magát.
Azt kell tennünk, hogy egyértelműen kimondjuk: nem akarjuk ezt a rakétavédelmi rendszert. Az a helyzet, hogy az Európai Parlament többsége láthatólag nemet mond erre a rendszerre. Az európai országokban, köztük Csehországban is, a közvélemény határozottan ellenzi a rakétavédelmi rendszert, és természetesen a lengyel kormány is kétségkívül sokat finomított korábbi álláspontján. Mindezen okokból üdvözölném egy olyan állásfoglalás elfogadását, amelyben a Parlament világosan elutasítja ezt a rakétarendszert.
Jan Zahradil
(CS) Hadd köszönjem meg a Tanácsnak - amelyet a szlovén elnökség képvisel - és a Bizottságnak - amelyet Ferrero-Waldner asszony képvisel -, hogy kellően szigorúan ragaszkodik az európai szerződések szelleméhez. A szerződések alapján ezek a kérdések teljes mértékben a nemzetállamok felelősségi körébe tartoznak. Meg kell említenem, hogy még az új Lisszaboni Szerződés is kifejezetten kimondja, hogy a nemzeti biztonsági kérdések kizárólag az egyes EU-tagállamok hatáskörébe tartoznak.
Meggyőződésem, hogy az európai biztonság elválaszthatatlanul összekapcsolódik az egész euro-atlanti régió biztonságával, és egy olyan helyzetben, amikor az Európai Unió nem képes megvédeni tagjait az új kockázatoktól - legyen szó akár pénzügyi, akár technológiai kockázatokról -, ez a kapcsolat létfontosságúvá válik.
A már sokszor emlegetett közvéleményt illetően csak annyit tudok hozzátenni, hogy azok, akik közvélemény-kutatásokra hivatkoznak és népszavazásra szólítanak fel, gyakran ugyanazok az emberek, akik egy másik nagyon fontos kérdésben, mégpedig az új európai szerződés ügyében ellenezték a népszavazást.
Oldřich Vlasák
(CS) Hölgyeim és uraim, engedjék meg, hogy összefoglaljam az elhangzott érveket.
Ez a kérdés alapvetően nemcsak a Cseh Köztársaság és Lengyelország biztonságának növeléséről szól, hanem voltaképpen egész Európa biztonságának fokozásáról. Az ilyen rendszerek telepítéséről szóló tárgyalások a nemzetállam mint olyan felelősségi körébe tartoznak. Hasonló rendszerek más országokban is léteznek, az Európai Unió más tagállamaiban.
A mai felszólalók egyértelműen hangsúlyozták, hogy valós veszéllyel nézünk szembe. Be kell látnunk, hogy amikor biztonsági kérdésekről van szó, a döntéseket nagyon gyorsan kell meghozni. Az ilyen döntéseknek megelőző eleme is lehet. Az agresszorokat csak akkor tudjuk tárgyalásra és a biztonsági követelmények betartására kényszeríteni, ha felkészültek és erősek vagyunk.
Összefoglalva, azt szeretném mondani, hogy teljes mértékben elutasítom azt a nézetet, miszerint a cseh kormány nem kommunikált az állampolgárokkal erről a rendszerről. Hónapok óta zajlik a tájékoztató kampány.
Miloslav Ransdorf
(CS) Négy dolgot szeretnék elmondani ezzel a témával kapcsolatban.
Az első a NATO és az Orosz Föderáció közötti, 1997. májusi Alapító Okirattal kapcsolatos. Ebben az okiratban a két fél együttesen vállalt kötelezettséget arra, hogy megszünteti az erő alkalmazását és még az erővel való fenyegetést is az európai kontinensen. Amennyiben ez az okirat érvényes, ez valójában kizárja egy olyan helyzet lehetőségét a kontinensünkön, mint amiről az eddigiekben itt beszéltünk.
A második a helsinki folyamattal kapcsolatos. Az egyezmény, a nyilatkozat aláírói Helsinkiben kötelezettséget vállaltak a katonai rendszerek európai jelenlétének csökkentésére. Ez az intézkedés visszafordítaná ezt a tendenciát. Véleményem szerint az európai kontinensen folytatni kellene a katonai rendszerek számának csökkentését.
A harmadik a támaszpontok számára vonatkozik. 18 európai országban vannak amerikai támaszpontok. Ha az újakat is hozzávesszük, ez összesen húszra emelkedne. Így megerősíthetnénk Zbigniew Brzeziński szavait, aki szerint az Európai Unió de facto amerikai protektorátus.
A negyedik az egész rendszer céljával kapcsolatos. Azt hiszem, ez kellőképpen világos: biztosítani a hírszerzési lefedettséget és a hírszerzési ellenőrzést az egész európai kontinens felett.
Urszula Gacek
(PL) Elnök asszony, Tusk miniszterelnök kész meghallgatni európai szomszédjainak érvelését. Lengyelország esetleges részvétele ebben az amerikai projektben nem válhat a félreértés forrásává az Unión belül. Az új lengyel kormány nagyra értékeli az Egyesült Államokkal való jó viszonyt, de tudja, hogy Lengyelország mindenekelőtt az európai család tagja.
Lengyelország Oroszország fenntartásaira is figyel, és annak ellenére higgadtan reagál, hogy az orosz fegyveres erők némely képviselői meglehetősen nyersen fogalmaztak. Ugyanakkor, ha az Európai Uniónak nincs közös kül- és biztonságpolitikája, Lengyelország végső döntése a rakétavédelmi pajzsnak a területén történő állomásoztatást illetően az ország szuverén döntése lesz. Lengyelország értékeli a különféle véleményeket, és nem veszi rossz néven a kritikát.
Hölgyeim és uraim, arra kérjük Önöket, tartsák tiszteletben az álláspontunkat, amelynek mindenekelőtt saját polgáraink biztonságát kell garantálnia.
(Taps)
Janez Lenarčič
soros elnök. - (SL) Szeretném megköszönni Cohn-Bendit úrnak, hogy emlékeztetett arra a tényre, hogy tegnap, a tagállamok közül másodikként Szlovénia is ratifikálta az új Lisszaboni Szerződést. A Szerződés azonban még nem lépett hatályba. Mint tudjuk, még 24 országnak ratifikálnia kell; a szlovén elnökség pedig abban reménykedik, hogy az államok időben ratifikálják, így az új Lisszaboni Szerződés a tervezett határidőre hatályba is lép.
Szeretném hangsúlyozni, hogy a Szerződés nem hoz nagy változást vagy bármi újat azokat az alapelveket tekintve, amelyekre az európai biztonsági és védelmi politika épül. Különösen azon a tényen nem fog változtatni, hogy ennek a politikának az alapja a nemzeti hatáskör, amelyet a tagállamok a nemzetbiztonság és a védelem terén fenntartanak.
Az Európai Uniónak van már egy európai biztonsági és védelmi politikája, amely biztosítja az ilyen tárgyalások kereteit a Tanácson belül is. A másik lehetőség, hogy az ilyen tárgyalásokra a Tanács keretében kerül sor, de ez nem annyira az elnökségen, mint inkább a tagállamok hajlandóságán és érdeklődésén múlik. Hadd biztosítsam Önöket arról, hogy a Tanács részletes tájékoztatást fog kapni a mai vitáról és az ennek során kifejtett álláspontokról.
Elnök
A vitát lezárom.
