Skupna odstranitev nezakonitih priseljencev v Afganistan in druge države tretjega sveta (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka sta izjavi Sveta in Komisije o skupni odstranitvi nezakonitih priseljencev v Afganistan in druge države tretjega sveta.
Tobias Billström
Gospod predsednik, spoštovani poslanci, za začetek bi se zahvalil za priložnost, da danes tu razpravljam o tej pomembni zadevi. Glede na vprašanja, ki so jih načeli nekateri poslanci, je jasno, da je to tema, ki povzroča določeno zaskrbljenost. Upam, da bom danes lahko pojasnil stališče Sveta o tej zadevi in odgovoril na vaša vprašanja.
Pravna država ter spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin sta temeljni načeli za sodelovanje znotraj Evropske unije. Biti morata vodilni načeli sodelovanja držav članic znotraj Unije. Ti dve načeli sta in morata tudi ostati izhodiščna točka sodelovanja na področju azila in priseljevanja.
Sodelovanje EU na področju priseljevanja se je v zadnjih nekaj letih hitro razvilo in vključuje številne različne zakonodajne akte in ukrepe druge vrste. Glede pravic prosilcev za azil bi rad vašo pozornost pritegnil k osnovnemu cilju sodelovanja v zvezi z azilom. Cilj tega dela je vzpostavitev skupnega evropskega azilnega sistema, ki bo ljudem zagotovil zaščito v skladu z Ženevsko konvencijo o statusu beguncev in drugimi mednarodnimi pogodbami o ljudeh, ki potrebujejo zaščito. V okviru tega sodelovanja obstajajo določbe o omogočanju subsidiarne zaščite in določbe o azilnem postopku, sprejemu in vračanju. Določbe zajemajo celotno področje azila in predstavljajo podlago skupnega evropskega azilnega sistema.
Ključni zakonodajni akti na področju azila so dublinska uredba o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, direktiva o sprejemu, ki določa minimalne standarde za sprejem prosilcev za azil, direktiva o pogojih za sprejem prosilcev za azil, ki zadeva minimalne standarde glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani držav tretjega sveta, da so upravičeni do mednarodne zaščite, in direktiva o azilnem postopku o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah.
Vse te zakonodajne akte se trenutno pregleduje z namenom nadaljnjega približevanja zakonodaje držav članic na tem področju, da bi bila zakonodaja popolnejša in učinkovitejša. O predlaganih spremembah se bo odločalo po postopku soodločanja, kar pomeni, da bomo imeli široko politično podlago za razvoj skupnega evropskega azilnega sistema.
Dobro upravljano priseljevanje vključuje ustvarjanje priložnosti za ljudi, da zakonito vstopijo v Evropsko unijo, in možnost vračanja tistih, ki ne izpolnjujejo pogojev za vstop in prisotnost na ozemlju ali nimajo razloga za azil. Glede temeljnih pravic tistih, ki nimajo pravice bivati v Uniji, bi rad najprej omenil splošna pravna načela, ki morajo tvoriti osnovo vseh dejavnosti EU, in nato še bolj podrobno predpise, ki se nanašajo na vračanje državljanov držav tretjega sveta, ki nimajo pravice vstopiti in zakonito bivati v državi članici. Ti predpisi so določeni v direktivi o vračanju, ki sta jo Evropski parlament in Svet sprejela leta 2008. Direktiva je prvi pomemben korak k zakonodaji, katere cilj je zagotoviti pravico in pregledne postopke za dosego učinkovitejše politike o vračanju na evropski ravni. Eno izmed temeljnih načel dela v zvezi z vračanjem je pravna gotovost, humanost in učinkovitost.
Delo v zvezi z vračanjem vključuje tudi določbe o skupnih letih za odstranitev. Odločba Sveta o organiziranju skupnih letov zaradi odstranitve državljanov držav tretjega sveta, ki jim ni bilo izdano dovoljenje za prebivanje ali azil, je bila sprejeta leta 2002 v okviru akcijskega programa za vračanje. Organiziranje skupnih letov pomeni učinkovito rabo sredstev in pripomore k izboljšanju operativnega sodelovanja med državami članicami. Vendar pa bi poudaril, da ne gre za uveljavljanje sklepov o skupinskih izgonih. Gre za skupni ukrep, namenjen učinkovitejšemu izkoriščanju zmožnosti držav članic. Splošne smernice, priložene odločbi Sveta, navajajo, da se skupne lete organizira za osebe, ki ne izpolnjujejo ali nič več ne izpolnjujejo pogojev za vstop, prisotnost ali bivanje na ozemlju države članice Evropske unije. Država članica organizatorka in vsaka država članica udeleženka zagotovita, da pravni položaj vsakega od povratnikov, za katerega sta odgovorni, dopušča odstranitev.
Uredba o ustanovitvi Evropske agencije za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije temu organu, in sicer Frontexu, dovoljuje, da državam članicam zagotovi pomoč, potrebno pri organizaciji skupnih ukrepov za vrnitev. Oktobra letos je Evropski svet tudi pozval Frontex, naj razišče možnost financiranja skupnih letov za odstranitev.
Namen vseh teh ukrepov je zagotoviti, da je na voljo mednarodna zaščita za tiste, ki jo potrebujejo, in da se vračanje državljanov držav tretjega sveta, ki so nezakonito prisotni na ozemlju EU, izvede na pravno gotov in zakonit način. Uporaba skupnih letov za odstranitev nima za posledico kršitve načela nevračanja ali neupoštevanja zahtev, da se primere preuči posamezno. Pričakuje se, da bodo države članice upoštevale posebne okoliščine vsake osebe, ki je predmet odstranitve, vključno z vsako prošnjo za mednarodno zaščito. To seveda velja tudi za ljudi, ki so prišli iz Afganistana.
Gospod predsednik, spoštovani poslanci, politika Skupnosti o odstranitvi je vsekakor pomembna, vendar pa je samo en vidik celovite politike priseljevanja. Evropski pakt o priseljevanju in azilu, ki ga je Evropski svet sprejel septembra lani, potrjuje zavezo Unije globalnemu pristopu k priseljevanju. To pomeni, da morajo biti vprašanja priseljevanja sestavni del zunanjih odnosov EU in da mora biti učinkovito upravljanje priseljevanja enotno. To zahteva tudi tesno partnerstvo med državami izvora, tranzitnimi in namembnimi državami.
Stockholmski program, o katerem smo razpravljali danes zgodaj popoldne, bo seveda potrdil in dodatno razvil vseobsegajočo strategijo.
Jacques Barrot
Gospod predsednik, poskusil bom navesti glavna načela našega pristopa k tem problemom priseljevanja in vračanja.
Evropska zakonodaja države članice zavezuje, da zagotovijo, da lahko državljani držav tretjega sveta, prisotni na njihovem ozemlju, zaprosijo za mednarodno zaščito, če želijo. Glede možnosti, da se tem državljanom, v tem primeru Afganistancem, odobri eno izmed oblik mednarodne zaščite, morajo države članice preučiti vsako prošnjo za azil ob uporabi meril, ki jih določa evropska zakonodaja, glede na posebne posamezne okoliščine vsakega prosilca za azil. Države članice se morajo odločiti, ali lahko prosilec za azil zaprosi za status begunca, če pa ne izpolnjuje meril za begunca, pa morajo preveriti, ali lahko dobi tako imenovano subsidiarno zaščito.
Naštel bom načela. Prvič, državljanov tretjih držav se ne sme vrniti, če jim grozi resen napad. Zakonodaja Evropske unije in predvsem direktiva o pogojih za sprejem prosilcev za azil navajata, da morajo države članice v skladu s svojimi mednarodnimi obveznostmi spoštovati načelo nevračanja. Zato države članice v Afganistan ne morejo vrniti oseb, ki so begunci v smislu Ženevske konvencije ali jim je bila odobrena subsidiarna zaščita. Poleg tega so države članice zavezane zagotoviti, da ne kršijo člena 3 Evropske konvencije o človekovih pravicah in ne izvajajo operacij vračanja, saj konvencija države članice zavezuje, da zagotovijo, da se osebe ne pošlje v njeno državo, če bo v primeru vrnitve izpostavljena pregonu ali resnemu napadu.
Drugič, ne moremo posploševati prošenj v smislu primernosti operacij vračanja v Afganistan. Afganistan je ena izmed glavnih držav izvora prosilcev za azil v Evropski uniji. Dodati moram, da Unija namešča samo majhne del skupnega števila afganistanskih beguncev, izmed katerih večina biva v sosednjih državah, predvsem Iranu in Afganistanu.
Ne moremo potegniti splošnih zaključkov o tem, ali bi prisilno vračanje Afganistancev v njihovo državo izvora kršilo zakonodajo Skupnosti, Evropsko konvencijo o človekovih pravicah ali Listino Evropske unije o temeljnih pravicah. Države članice, v katerih so vložene prošnje, morajo odločiti na podlagi vsake posamezne prošnje glede na njene posamezne okoliščine. Pri preučevanju prošenj morajo države članice pregledati pomembne posebne okoliščine vsake prošnje, da bi odločile o potrebi po zaščiti posameznega prosilca, če takšna potreba obstaja.
To vključuje preučitev političnih in humanitarnih varnostnih pogojev ter pogoje človekovih pravic. Vključuje tudi preučitev posebnega položaja dela države, iz katerega prihaja prosilec, in tudi osebne okoliščine te osebe, kot so družinski položaj, njene dejavnosti v državi izvora ali katere koli druge značilnosti, zaradi katerih bi lahko postala bolj ranljiva.
Ne moremo potegniti splošnih zaključkov glede potrebe po zaščiti afganistanskih prosilcev za azil, toda statistike kažejo, da se je stopnja priznavanja potrebe po zaščiti za to skupino v zadnjih nekaj mesecih povečala. V prvi polovici leta 2009 je v primerjavi z manj kot 30 % v zadnji četrtini leta 2008 skoraj 50 % afganistanskih prosilcev za azil dobilo mednarodno zaščito v Evropski uniji.
Prehajam k drugemu vprašanju: kateri pogoji morajo biti izpolnjeni pred sprejetjem sklepa o izvedbi operacije vračanja? V svoji nedavni izjavi o operaciji vračanja Afganistancev v Kabul, ki sta jo skupaj izvedla Združeno kraljestvo in Francija, sem navedel, da morajo države članice upoštevati tri varnostne ukrepe, preden posameznika vrnejo v države tretjega sveta, kot je Afganistan.
Zagotoviti morajo, prvič, da zadevni priseljenci niso hoteli zaprositi za mednarodno zaščito; drugič, če je bila vložena prošnja za mednarodno zaščito, da je bila slednja natančno preučena in je bila zavrnjena po ustreznem postopku presoje; in tretjič, da življenje priseljenca, vrnjenega v njegovo državo izvora, tam ne bo ogroženo.
Komisija si prizadeva za boljšo obrazložitev okoliščin te operacije vračanja v Afganistan, ki sta jo izvedla Francija in Združeno kraljestvo. Vendar pa Komisija trenutno nima informacij, ki bi potrjevale, da zadevne osebe niso izpolnjevale naštetih treh pogojev.
Kaj pa operacije vračanja več oseb, vrnjenih v domovino, v kakšnem obsegu je bila dokumentacija vsake osebe preučena individualno?
Protokol 4 Evropske konvencije o človekovih pravicah in Listina Evropske unije o temeljnih pravicah prepovedujeta skupinske izgone, vendar pa ni ne pravne ovire ne načelnih ugovorov, da se številnih ukrepov vračanja, ki so bili izvedeni posamezno, ne bi izvedlo skupno, vsakega na podlagi posameznega sklepa, ob uporabi istega leta, prav tako pa ne obstaja pravna ovira, ki bi preprečevala skupno organizacijo teh operacij s strani več držav članic.
Trenutni mandat Frontexa že zagotavlja operativno sodelovanje na področju skupnih operacij vračanja. Evropski svet je pozval h krepitvi operativnih pooblastil Frontexa in zlasti k preučitvi možnosti rednih čarterskih poletov za izvedbo teh operacij. Te skupne operacije bi morale z vidika logistike operacije vračanja narediti učinkovitejše in imajo lahko za posledico številne zelo želene koristi v zvezi z vrnitvijo v domovino, ki je vedno zaskrbljujoča.
Omeniti je treba tudi, da Komisija, čeprav direktive o vračanju večina držav članic še ni prenesla v nacionalno zakonodajo, države članice spodbuja, naj zagotovijo, da bodo njihovi sklepi o vrnitvi skladni s predpisi, ki jih določa ta direktiva. To predvsem pomeni, da je treba prednost dati prostovoljnim vrnitvam, da je treba zagotoviti pravico do pritožbe na sklep o vrnitvi in da je treba upoštevati individualne potrebe ranljivih oseb. Ta direktiva o vračanju še ni začela veljati. Začela bo veljati kmalu, omogočila pa bo dodatna jamstva za zadevne osebe.
To so odgovori, gospod predsednik, gospe in gospodje, ki sem vam jih želel predstaviti, v skladu z evropsko zakonodajo. Seveda je tudi gospod Billström pojasnil, da poskušamo v zvezi z vsemi temi problemi zagotoviti pravo ravnotežje med željo po nastanitvi tistih, ki so preganjani iz političnih razlogov in ki si resnično zaslužijo zaščito, ter hkrati potrebo po priznanju, da pri nekaterih prošnjah ni razloga, da bi bile odobrene. Tu je torej težko vzpostaviti ravnotežje, Komisija pa to pozorno spremlja.
To sem želel povedati v Parlamentu in seveda bom prisluhnil govorom, ki bodo sledili tej izjavi.
Véronique Mathieu
Gospod predsednik, Unija je dolžna ljudem, ki bežijo pred vojno in preganjanjem, zagotoviti dostojanstven sprejem in jim ponuditi sisteme mednarodne zaščite, ki je v skladu z njenimi vrednotami.
Vendar pa se je morala Evropska unija več let spopadati z mešanimi migracijskimi tokovi in mrežami trgovcev z ljudmi, ki zlorabljajo nacionalne azilne sisteme, da bi dosegli vstop za osebe, ki ne izpolnjujejo pogojev, ki so potrebni za to, da bi bili upravičeni do koristi teh sistemov.
Kaj lahko torej naredimo? To vprašanje je bilo zastavljeno v vsaki izmed naših držav članic. Dejstvo je, da obstaja meja za sposobnost črpanja držav članic. Ljudem, ki izpolnjujejo objektivna merila, je treba zagotoviti sisteme zaščite, in če hočemo ohraniti našo tradicijo sprejemanja prosilcev za azil, moramo biti trdni, ko gre za zlorabo teh azilnih postopkov za namene ekonomske migracije.
Pomembno je tudi poudariti, da vse države, ki so cilj mrež nezakonitega priseljevanja, ki izhaja iz Afganistana ali Iraka, izvajajo ukrepe prisilnega vračanja. To so zavezane storiti. Omeniti moram samo številne države članice EU, ki v praksi izvajajo takšne ukrepe in ki to delajo ne glede na svoje politično prepričanje.
V Uniji glede teh vprašanj ni več nikakršnega političnega nesoglasja, ta dogovor pa bo v bližnji prihodnosti omogočil izvajanje skupnih operacij vračanja, ki jih bo financiral Frontex. Ta pobuda mora biti kot skupno orodje za upravljanje migracijskih tokov. Zato bi rada poudarila, da so v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice skupne operacije vračanja nekaj povsem drugega kot skupinski izgoni.
Sodišče v Strasbourgu prepoveduje vse ukrepe, ki tujce zavezujejo, da državo zapustijo v skupinah, vendar pa dopušča primere, v katerih se takšen ukrep sprejme na koncu ustreznega in objektivnega preučevanja individualnih okoliščin vsakega izmed tujcev.
Mednarodno in evropsko pravo o beguncih je precej zapleteno, da bi se zagotovilo, da se te postopke izgona strogo nadzoruje in izvaja v skladu s temeljnim načelom človekovega dostojanstva.
Sylvie Guillaume
Gospod predsednik, pozorno sem poslušala govornike, vendar pa bi kljub temu spregovorila o številnih dvomih in pomislekih v zvezi z zadevo, o kateri razpravljamo, zato se bom navezala na dva nedavna primera.
Prvi zadeva izgon 27 Afganistancev iz Kabula kot del skupinskega izgona, ki sta ga organizirala Francija in Združeno kraljestvo. Vedeti želim, ali Komisija in Svet menita, da je Afganistan država, v kateri je zagotovljena telesna integriteta izgnancev.
Komisija nam je pravkar povedala, da ni mogla potrditi, da so bili ti izgoni izvedeni po preverjanju tega, da zadevne osebe niso vložile prošnje za mednarodno zaščito, ali v skladu z vsako stopnjo postopka preučitve njihovih prošenj, če te obstajajo.
Drugi primer zadeva izgon Romov na Kosovo, ki so ga izvedle Nemčija, Belgija in Avstrija, ki so s Kosovom sklenile sporazume o ponovnem sprejemu, čeprav je Visoki komisariat Združenih narodov za begunce v svojih smernicah z dne 9. novembra navedel, citiram: "Romi, ki živijo v vseh delih Kosova, se še naprej soočajo z resnimi omejitvami svoje svobode gibanja in uveljavljanja temeljnih človekovih pravic [...] in poroča se o grožnjah in fizičnem nasilju nad temi skupnostmi".
Glede na to bi prosila za pojasnilo treh točk. Zakaj se člen 15(c) direktive o pogojih za sprejem prosilcev za azil iz leta 2004, ki priznava pravico do subsidiarne zaščite osebam, ki bi se jim lahko povzročila resna škoda, ki zajema "resno in individualno grožnjo [...] zaradi samovoljnega nasilja v situacijah mednarodnega ali notranjega oboroženega spopada", tako slabo izvaja?
Drugo vprašanje: ali se lahko idejo, da je zakonito izgnati osebe, ki nezakonito prebivajo na ozemlju EU, ker niso vložile prošnje za mednarodno zaščito - čeprav vemo, da zaradi uredbe Dublin II mnogi morebitni prosilci za azil ne vložijo teh prošenj v državi, v katero najprej prispejo, ker so njihove možnosti za uspešen postopek majhne in pogoji za sprejem nemogoči - smatra za zadostno?
Nazadnje še tretje vprašanje: ali morajo države članice potrditi sklep Sveta z dne 29. in 30. oktobra o preučitvi možnosti rednih čarterskih povratnih letov, ki jih financira agencija Frontex, ali se nameravajo hkrati dogovoriti o evropskem seznamu varnih držav in hitro ukrepati glede skupnega azilnega sistema, ki bo omogočil, da se vzpostavitev pogojev za preučitev, odobritev in izvajanje statusa begunca uskladi na višji ravni?
Marielle De Sarnez
Gospod predsednik, komisar, najprej vas želim obvestiti o tem, da so mnogi Evropejci občutili veliko žalost, ko sta 20. oktobra dve državi članici EU organizirali prisilno vrnitev afganistanskih priseljencev: treh iz Francije in 24 iz Združenega kraljestva. Ti možje, ki so zapustili državo, ki je v vojni, da bi prišli v Evropo, misleč, da lahko tu zaprosijo za azil in zaščito, so bili vrnjeni v državo, ki je še vedno v vojni in kjer nikakor ni mogoče zagotoviti njihove varnosti.
To našo idejo o človekovih pravicah obrne na glavo. In zamislite si moje presenečenje, ko sem nekaj dni kasneje ugotovila - očitno je tu povezava -, da je evropski vrh sprejel določbe ne samo o organizaciji skupnih čarterskih letov, ampak tudi o njihovem financiranju - kar je nov razvoj - iz evropskega proračuna!
Komisar, to ni Evropa, ki jo imamo radi. Evropa ne obstaja za to, da bi uzakonila nacionalne prakse, ki kršijo temeljne pravice. Prelahko je kriviti Evropo. Ko na primer slišim francoskega ministra za priseljevanje izjaviti, da je treba prisilne vrnitve izvajati v okviru Evrope, vam zdaj pravim, da ustanovitveni očetje niso ustvarili Evrope za ta namen.
Pariz in London ste prosili, da zagotovita, da so imeli izgnani Afganistanci resnično možnost zaprositi za azil, da je bila ta prošnja zavrnjena in da njihova življenja v regiji, v katero so bili vrnjeni, niso bila ogrožena. Zato bi od vas želela izrecno potrditev, da so bile vse prošnje za azil preučene posamezno.
Vedeti bi želela tudi, ali Komisija meni, da je Afganistan varna država, in če ne, bi želela vedeti, ali se Komisija strinja, da je ta prisilna vrnitev pomenila kršitev člena 3 Ženevske konvencije.
Hvaležna sem za vsa pojasnila, ki nam jih lahko zagotovite.
Hélène Flautre
Gospod predsednik, najprej bi želela povedati, kako zadovoljna sem, da danes razpravljamo o tem vprašanju, saj je jasno, da so voditelji držav ali vlad pričakovali, da bo izgon nezakonitih priseljencev iz Evropske unije v Afganistan izveden brez kakršnega koli vznemirjanja, vendar ni tako.
In ni tako iz dveh razlogov: prvič, ker je Evropska komisija od vlade Združenega kraljestva in vlade Francije zahtevala informacije, kar je dobro, in drugič, ker danes razpravljamo o tej temi.
Vprašanja so bila že zastavljena. Je Afganistan varna država? To bi morali vprašati gospoda Obamo, saj se je pravkar odločil, da tja pošlje 34 000 vojakov. Nobena vojska ne more zagotoviti preživetja svojih mož v Afganistanu, mi pa naj bomo sposobni zagotoviti, da življenja priseljencev, ki jih vračamo v to državo, ne bodo ogrožena? Ta položaj je šala in tega ne bo dopustil niti Visoki komisariat Združenih narodov za begunce, saj je državam članicam toplo priporočil, naj ne nadaljujejo s takšnimi izgoni.
Drugič, skupinske izgone obdaja dvoumnost. Vsi - in predvsem sama - pozdravljamo prihodnji zavezujoč značaj Listine o temeljnih pravicah. Člen 19(1): "Skupinski izgoni so prepovedani".
Govorite nam, da to ni skupinski izgon. Gospod Billström to govori na očarljiv način, saj nam pravi, da je to smiselna uporaba virov. Kmalu se nam bo čarterske lete hvalilo na enak način kot skupna uporaba avtomobila za boj proti globalnemu segrevanju. Obstajajo meje! In kakšne so te meje?
Kot izvoljena predstavnica iz Pas-de-Calais, kjer je veliko Afganistancev - ki so bili razlog za te izgone, ki jih je v Franciji organiziral gospod Besson -, vam lahko povem, da ko se francoska vlada za namene komunikacije odloči, da bo organizirala operacijo skupinskega vračanja in jo spremenila v medijski dogodek, v Pas-de-Calais pride do aretacij: skupinskih aretacij, ki so potemtakem nezakonite, ker so diskriminatorne.
Zato nikakor ne moremo zagotoviti tega, kar pravite, gospod Barrot, in sicer, da je to skupna operacija za ljudi, za katere se je po posameznih presojah ugotovilo, da so nezakoniti priseljenci. To je resnično primer skupinskega izgona, ker je prišlo do skupinske aretacije.
Marie-Christine Vergiat
Gospod predsednik, gospe in gospodje, lahko bi bili zadovoljni, da smo razpravljali o tej temi. Toda sama sem osupla nad povedanim. Prenehajmo se igrati z besedami. Da, skupinski izgoni so bili resnično organizirani.
Evropska unija je ponosna na varstvo človekovih pravic. Pravica do azila je ena izmed teh temeljnih pravic. Toda zdaj so bili Afganistanci izgnani v državo, ki je v vojni, v kateri so udeleženi tudi številni Evropejci.
Žal mi je, gospod Barrot, toda zadevna zakonodaja je evropska zakonodaja in tudi nacionalna zakonodaja, in ne omenjajte nam vsake posamezne nacionalne situacije. Velik del teh situacij je nastal zaradi direktive o vračanju, ki jo raje imenujem "direktiva sramu", saj je borce za človekove pravice lahko sram zaradi nje. Veste, da se prosilce za azil v posameznih evropskih državah različno obravnava in prav zaradi teh razlik Afganistanci ne morejo prositi za azil v dobrih pogojih.
Zato se strinjam z vsemi vprašanji, ki so jih zastavili moji kolegi poslanci, in prosila bi vas, da zagotovite, da se bo rezultate vseh teh politik ocenjevalo za vsak posamezen primer, če je to mogoče.
Christine De Veyrac
(FR) Gospod predsednik, podprla bi skupno pobudo laburistične vlade Združenega kraljestva in francoske vlade, da nezakonite afganistanske priseljence izženeta v njihovo državo.
V nasprotju s tem, kar so povedali nekateri, so bile prošnje teh ljudi za politični azil zavrnjene, to dvostransko pobudo pa je zdaj treba razširiti na evropsko raven. Pritisk priseljevanja je izziv, s katerim se moramo spopasti združeni, to pa je tudi logika Pakta o priseljevanju in azilu, ki je bil sprejet pred nekaj meseci med francoskim predsedovanjem. Zdaj moramo iti še dlje in združiti naša sredstva in organizirati skupne povratne lete, ki jih financira Frontex.
Odločitev sedemindvajseterice, da Komisijo zaprosi za študijo o tem vprašanju, je prvi korak, in komisar, upam, da bo Komisija podprla ta predlog, saj je naš boj proti nezakonitemu priseljevanju tisto, kar pričakujejo javnost in zlasti zakoniti priseljenci.
Sari Essayah
(FI) Gospod predsednik, v okviru opredelitve begunca v Ženevski konvenciji je treba predpogoje za azil preučiti posebej za vsakega posameznika. Kot smo slišali v predhodnem govoru, so bile prošnje za azil ustrezno obravnavane in mogoče so bile združene operacije za vračanje teh ljudi, če so bili seveda ti predpogoji preučeni za vsako osebo posebej.
Ta Parlament in mene skrbi, da je situacija v zvezi z varnostjo v Afganistanu takšna, da ne vemo, ali se lahko kogar koli vrne tja. Na Finskem se je to situacijo rešilo z izdajo začasnih dovoljenj za prebivanje, čeprav niso bile izpolnjene osebne opredelitve za status begunca - in ni bil odobren azil -, ker nočemo vračati ljudi v državo, v kateri divja vojna. Varnostna situacija v Afganistanu je preveč nevarna, da bi trenutno tja vračali kogar koli, ko pa se bodo zadeve umirile, bodo ti ljudje vrnjeni.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Gospod predsednik, začeti želim z naslednjo zadevo - več let sem delal na ministrstvu za nacionalno obrambo Republike Poljske in večkrat sem bil v Afganistanu, saj tam služi 2 000 poljskih vojakov. Dramatičnost situacije zadeva dejstvo, da so po eni strani tam ljudje, ki so obupani, ki se ne morejo spopasti s tako težko situacijo, saj okoli njih nenehno divja vojna. Po drugi strani so tam ljudje, to rečem brez omahovanja, ki igrajo na dveh straneh. Čez dan podpirajo tiste, ki so danes na oblasti, ponoči pa pomagajo talibanom. V zvezi s tem se moje vprašanje glasi: ali imamo instrumente in smo zmožni oceniti resnične namene in situacije tistih, ki pridejo v Evropo? Menim, da nekateri pridejo zato, ker preprosto ne vidijo več izhoda in ker so obupani, verjetno pa obstajajo tudi posamezni primeri ljudi, ki igrajo na več straneh.
Franziska Keller
Gospod predsednik, del razprave se mi je zdel nekoliko nenavaden. Zakaj so ljudje tu nezakonito? Tu so nezakonito zato, ker ni možnosti, da pridejo iz svoje države, v kateri divja vojna, na zakonit način. Ni možnosti, da bi sem prišli zakonito, zato pravzaprav ni presenetljivo, da prihajajo nezakonito. Vsi vemo, kako težko je zaprositi in dobiti azil, saj je Ženevska konvencija glede tega precej stroga in moraš dokazati, da si osebno preganjan, kar je seveda težko, kadar bežiš pred vojno. Zdaj pravite, da bi jih morali samo zato, ker jim ni bila odobrena prošnja za azil, poslati nazaj v Afganistan, kjer je vojna in kjer ljudje ne morejo živeti, kjer ne morejo preživeti, kjer ni možnosti za preživljanje in kjer, mimogrede, poteka tudi ostra vojna proti ženskam. Tako bi morali samo na podlagi slednjega vsem ženskam, ki pobegnejo od tam, dati azil.
Vse države članice in Komisijo pozivam, naj se borijo proti temu, da se te ljudi vrne v Afganistan.
Tobias Billström
Gospod predsednik, spoštovani poslanci, hvala za vaše številne zanimive prispevke k razpravi. Za začetek želim povzeti nekaj najpomembnejših načel v tej zadevi. Začel bom s tistim, kar je v svoji prvi točki povedala gospa Mathieu o mešanih migracijskih tokovih. Res je, da v Evropsko unijo prihajajo mešani tokovi, in ker Unija nima neomejenih možnosti za sprejem teh ljudi, ko je poudarila gospa Mathieu, je pomembno izvesti posamezno, pravno gotovo oceno, da bi lahko določili, komu se mora v skladu z evropsko zakonodajo in mednarodnimi konvencijami zagotoviti zaščito. Komisija to nadzoruje z direktivami, ki so bile soglasno sprejete v Uniji.
To me vodi neposredno k stališču, ki sta ga prej izrazili gospa Guillaume in gospa Sarnez, namreč ali je Afganistan država, v kateri je mogoče zagotoviti varnost posameznika. Da, točno o tem govori ta celotna razprava! Točno to poskuša pojasniti in zagotoviti individualna preučitev prošenj. Namen vzpostavitve skupnega azilnega sistema je doseči ta cilj. Menim, da so mnogi govorniki v svojih govorih povsem prezrli to dejstvo, če povem drugače, pravno zanesljiv pregled z namenom pojasnitve, da "da" pomeni "da" in "ne" pomeni "ne", je tisto, kar si prizadevamo doseči. V primeru "ne" je treba osebo vrniti ne glede na - in to bom ponovil, da bodo vsi dobro razumeli, kakšni so nameni predsedstva - zadevno državo. Če smo pojasnili in potrdili, da oseba ne potrebuje posebne zaščite, jo lahko z mirno vestjo pošljemo nazaj v njeno državo izvora. Ali se to stori, kot je dejal komisar Barrot, na usklajen način na letu s številnimi različnimi ljudmi na krovu, katerih primeri so bili vsi preučeni posamezno, ali če potujejo ločeno, je drugotnega pomena. V tem okviru gre zgolj za vprašanje logistike.
Zdaj se bom posvetil gospe Keller, ki v te zadeve vedno vnese zanimive argumente. Da, strinjam se z vami, da je vprašanje dostopa zapleteno. Težavno je, ker imamo trenutno sistem, ki načeloma zahteva prisotnost osebe znotraj Evropske unije, da bi vložila prošnjo za azil, medtem ko tem osebam hkrati morda ni vedno lahko priti v Evropsko unijo, da to storijo. Vendar pa smo med švedskim predsedovanjem točno zato hiteli z delom za vzpostavitev skupnega evropskega sistema preseljevanja, ki bo omogočil alternativno pot, prehod v Evropski uniji za tiste, ki morda najbolj potrebujejo zaščito, najbolj ranljive in ljudi, ki nimajo finančnih sredstev za potovanje v Evropsko unijo.
Naj povem, da bi, če bi vse države članice EU lahko zagotovile toliko mest, kot jih trenutno zagotavlja Švedska - letno imamo 1 900 mest -, v primerjavi z velikostjo prebivalstva, Evropska unija lahko Visokemu komisariatu Združenih narodov za begunce, visokemu komisarju za begunce letno zagotovila 100 000 mest. Velik strateški korak je zaprtje najslabših begunskih taborišč po svetu, prav tako pa tudi postaviti se v bran in pokazati solidarnost, za katero v predsedstvu menimo, da bi jo morala Evropska unija pokazati državam zunaj naših meja, ki pravzaprav sprejemajo največ beguncev sveta.
Jacques Barrot
Gospod predsednik, zahvaljujem se vsem govornikom.
Glavno težavo, s katero se soočamo, povzročajo mešani tokovi, kot jih je imenovala gospa Mathieu, ki jih sestavljajo priseljenci, ki prihajajo zaradi gospodarskih ali okoljskih razlogov, in hkrati ljudje, ki so preganjani in ki so upravičeni do mednarodne zaščite ali subsidiarne zaščite. To je težava, ki jo je treba dodobra razumeti, če naj rešimo probleme. Je zelo, zelo težko.
Najprej želim odgovoriti. Prebral bom nekaj delov francoskega odgovora - ne morem odgovoriti na vse -, saj ste me spraševali o tem. Iz francoskega odgovora bom prebral naslednje.
"Zainteresirane strani, ki niso same od sebe vložile prošnje za azil, so bile zaslišane kot nezakoniti priseljenci in poslane v upravno pridržanje pod nadzorom sodnika za pripor in izpustitev.
Vsaka oseba je bila v jeziku svoje države izvora obveščena o pravici do pritožbe pred upravnim sodnikom na odločbo o njenem izgonu v Afganistan in pravici do vložitve prošnje za azil pri Francoskem uradu za zaščito beguncev in oseb brez državljanstva (OFPRA) ali da izkoristi ukrep prostovoljnega vračanja, kis e ga izvaja v sodelovanju z Mednarodno organizacijo za priseljevanje.
Izmed teh tujcev samo en ni vložil niti prošnje za azil niti pritožbe pri upravnem sodniku, prošnji drugih dveh pa je preučila OFPRA, ki ju je zaslišala v prisotnosti tolmača. Med obravnavo na upravnem sodišču sta imela možnost s pomočjo odvetnika in v prisotnosti tolmača pojasniti tveganja, ki naj bi jim bila po nujnem mnenju izpostavljena, če bi se vrnila v svojo državo izvora.
Čeprav je OFPRA zagotovila status begunca ali subsidiarno zaščito številnim afganistanskim državljanom, ki so v podobnih okoliščinah prosili za zaščito, je OFPRA v zadevnem primeru menila, da ni resnega ali znanega razloga za domnevo, da bi bili ti osebi izpostavljeni resničnemu tveganju pregona ali resni grožnji za življenje ali osebnost, če bi bili izgnani."
Prejeli smo tudi odgovor vlade Združenega kraljestva. Resnično sem storil to, kar sta od mene zahtevala moja vest in dolžnost; vprašali smo tudi države članice.
Povedal bi vam rad, da glede te ideje o varni državi sodna praksa Sodišča Evropskih skupnosti in Evropskega sodišča za človekove pravice pravi, da zgolj dejstvo, da oseba prihaja iz države ali regije, kjer so nemiri, ni zadosten razlog za absolutno zaščito pred izgonom ali za subsidiarno zaščito, razen v posebnih primerih, v katerih je stopnja splošnega nasilja tako visoka, da je vsak v resnični nevarnosti groženj za življenje ali osebnost že samo, če se nahaja zadevni državi ali regiji. Poleg tega je res, da te izredne okoliščine v zadevnem primeru niso bile navedene.
Zdaj bi rad odgovoril na vprašanja v zvezi s skupinskimi leti. Povedati je treba, da je Frontex že organiziral skupinske lete in jih delno tudi financiral. Menim, da je to resnično treba povedati. Takšni leti so bili leta 2008 in 2009 in torej niso nič novega. Frontex si prizadeva - in menim, da direktorju Frontexa uspeva - zagotoviti, da se skupinske vrnitve v domovino izvaja v dostojnih pogojih in se ljudi spoštuje. Direktor Frontexa mi je pred kratkim celo pripovedoval, da je opazil, da je v Avstriji varuh človekovih pravic, ki je nadzoroval predvsem pogoje, v katerih se je izvajalo ta vračanja.
Upamo tudi, da bomo razvili strokovno znanje v smislu zagotavljanja, da se te ljudi, ki so izgnani - po tem, ko je bilo preverjeno, da ne ustrezajo opredelitvi oseb, upravičenih do mednarodne zaščite ali subsidiarne zaščite -, v njihovo državo izvora sprejme v dostojnih pogojih. To je zadeva, ki jo trenutno preučujemo na zahtevo Evropskega sveta. Vsekakor si nismo izmislili prisilnih povratnih letov, ne da bi zagotovili jamstva, da se bo ljudi spoštovalo.
Poleg tega bi vas želel spomniti - in tu se zahvaljujem gospodu Billströmu in švedskemu predsedstvu, ki nam je zelo pomagalo -, da smo spomladi začeli s predložitvijo besedil, ki nam bodo pomagala napredovati proti Evropi azila. Imamo besedilo o pogojih za sprejem, pregledali smo - in gospa De Sarnez je upravičeno načela to temo - dublinski problem, pravzaprav smo načeli vprašanje natančne prilagoditve dublinske uredbe, da bi preprečili njeno občasno spodkopavanje interesov ranljivih oseb in predvsem otrok, in podpiramo načelo uvedbe določenih odstopanj od dublinske uredbe.
21. oktobra je Komisija sprejela dve drugi pomembni besedili: eno o direktivi o pogojih za sprejem prosilcev za azil in drugo o direktivi o azilnih postopkih. V tem novem predlogu direktive o azilnih postopkih si prizadevamo določiti merila, ki so resnično objektivna, ki so enaka vsepovsod. Evropski urad za podporo azilu bo moral preveriti, da so prakse po vsej Evropi bolj ali manj enaki, tako da bomo končno lahko uresničili Evropo azila.
Zahvaliti se želim švedskemu predsedstvu. Menim, da je opravilo dobro delo pri predstavitvi teh različnih besedil Svetu, vendar pa je do njihovega sprejetja še dolga pot. In imamo nekaj problemov. Delam vse, kar je v moji moči, da bi dosegel vzpostavitev in delovanje te Evrope azila s pomočjo švedskega predsedstva, ki je dalo zgled - gospod Billström je poudaril, kakšen zgled je njegova država dala v Evropi. Tudi glede tega problema države članice kažejo večjo solidarnost, ko gre za sprejem beguncev in zagotovitev njihove zaščite. Vse države morajo začeti s tem. Nismo še prišli do konca in še vedno je nekaj držav, ki ne sprejemajo beguncev.
To sem želel povedati. Zavedam se, da nisem odgovoril na vsako posamezno vprašanje. Povem pa vam lahko, da smo ne glede na vse v Komisiji storili, kar je v naši moči, da bi uveljavili spoštovanje evropske zakonodaje, in rekel bi, da še več, da bi uveljavili spoštovanje vrednot Evrope.
Predsednik
S tem se točka zaključi.
