Kommissionens lovgivnings- og arbejdsprogram for 2003
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om dens lovgivnings- og arbejdsprogram for 2003.

Prodi
Hr. formand
Ærede medlemmer
Mødet i dag er kronen på to usædvanlige dage her i Strasbourg. I går drøftede vi udvidelsen på et møde, der bevægede mig og fyldte mig med stolthed, må jeg indrømme. I dag forelægger jeg sammen med kommissærkollegiet formelt Kommissionens lovgivnings- og arbejdsprogram for næste år.
Programmet i år er frugten af en ny metode. Ved at følge kriterierne i vor aftale fra januar har Unionens vigtigste institutioner nemlig indledt en struktureret politisk dialog . 
Bl.a. har hvert medlem af kollegiet i de forløbne måneder stillet sig til rådighed for en drøftelse af Kommissionens prioriterede mål inden for de forskellige kompetenceområder med de behørige parlamentsudvalg. 
Jeg skal her gøre opmærksom på, hvor højt Kommissionen værdsætter det værdifulde bidrag, Parlamentet har givet processen.
Som for ethvert nyt system kan processen forbedres allerede fra og med næste år ved at lære af erfaringerne for fremtiden. De resultater, vi har nået, er dog allerede yderst positive.
Jeg vil gerne påpege de vigtigste nye elementer i den fremgangsmåde, som Kommissionen har fulgt i år.
For det første udgør dette arbejdsprogram et stort skridt i retning af en mere integreret planlægning for hele Den Europæiske Union. Således vil Det Europæiske Råd ifølge sine konklusioner fra mødet i Sevilla også bidrage til Rådets første årlige arbejdsprogram.
Med henblik herpå indeholder programmet for første gang ikke alene vore nye forslag, men det omfatter også de vigtigste forslag, som Kommissionen allerede har vedtaget, og som endnu ikke er behandlet af Rådet. Dette vil give Parlamentet mulighed for også at deltage i planlægningen af dette afgørende aspekt af lovgivningsprocessen. Kommissionen håber under alle omstændigheder, at de tre vigtigste institutioner inden årets udgang kan nå til enighed om planlægningsprocessens fællesinstitutionelle dimension.
For det andet grunder den nye arbejdsmetode sig ikke blot på den fællesinstitutionelle dialog, men også på en vedvarende udveksling af oplysninger i den operationelle fase og på en fuldstændig gennemsigtighed for borgerne.
I 2003 vil Kommissionen sende månedsberetninger om arbejdsplanlægning til Parlamentet og Rådet. De vil indeholde et åbent tremånedersprogram og udførlige oplysninger om de vedtagne forslag.
Borgerne vil kunne følge alle faserne i vor dialog skridt for skridt, eftersom de fremsendte dokumenter vil være offentlige og tilgængelige på vore web-sider.
Hr. formand
Bedre samordning mellem institutionerne, planlægning af lovgivningsarbejdet og oplysning af offentligheden er det håndgribelige bevis på vor vilje til at effektivisere de europæiske institutioner og give dem et mere solidt demokratisk grundlag.
På denne måde er vi i færd med i praksis at gennemføre retningslinjerne fra hvidbogen om nye styreformer fra sidste år. Der er ikke blot tale om tekniske fornyelser, men om et skridt af største betydning for udviklingen af vort integrationsprojekt.

Ærede medlemmer
Som jeg sagde i går, vil vor største udfordring for næste år igen være udvidelsen. Det er naturligt, at denne indtager førstepladsen blandt de prioriterede mål for 2003.
Kommissionens arbejdsprioriteter er således:
§ et udvidet Europa
§ stabilitet og sikkerhed og
§ en stabil og solidarisk økonomi.
Disse prioriterede mål er allerede godkendt af Rådet og Parlamentet. I det følgende vil jeg gøre rede for, hvordan Kommissionen agter at gennemføre dem i praksis det næste år.

I går talte vi løst og fast om udvidelsen. I dag skal jeg blot understrege Kommissionens forpligtelse til at sikre, at alle de parter, der er inddraget i processen, er i stand til at leve op til deres ansvar lige fra datoen for tiltrædelsen.
For kandidatlandenes vedkommende skal Fællesskabets regelværk blive til nationale bestemmelser både retligt og faktisk. Processen har nu varet i nogle år og har allerede givet usædvanlige resultater, dog må de sidste faser følges med særlig opmærksomhed.
For vort vedkommende må jeg minde om, hvor meget det haster med at omdefinere Unionens arkitektur for at kunne klare udfordringerne i 2004. Udvidelsen har nemlig en kvalitativ dimension, som ikke kan eller må undervurderes.
Jeg har den største tillid til konventets visdom og til den regeringskonference, der skal omsætte dets retningslinjer til en egentlig tekst til en forfatning for Unionen.

Kommissionens andre to prioriterede mål for 2003 er snævert forbundne med udvidelsen.
Den målsætning, der går ud på at sikre stabilitet og sikkerhed på hele Unionens område, står stadig øverst på Kommissionens liste over målsætninger, eftersom det harmoniske samliv mellem vore borgere og disses velfærd afhænger heraf.
Vi kan kun skabe harmoni ved at prioritere kampen mod terrorisme og kriminalitet og fuld respekt for de frihedsrettigheder og andre rettigheder, der præger vor politiske og sociale model. På denne måde kan vi i EU skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Desuden må vi integrere overvågningen af vore ydre grænser. Dette indebærer et særligt forberedelsesarbejde for de fremtidige medlemsstater, som kommer til at forvalte størstedelen af Unionens landegrænser.
Vi må også konsolidere vore politikker vedrørende indvandringsstrømmene, asylretten og integreringen af de borgere, der ankommer lovligt til vort område. Vi må sætte nødvendigheden af at integrere de lovlige indvandrere i centrum for indvandringspolitikken, eftersom vi skal huske på, at den lovlige indvandring øger Europas kulturelle og økonomiske styrke.
Nu da vi udvider Unionen og træffer beslutninger om den nye struktur, er det af væsentlig betydning at puste nyt liv i vor politik over for Unionens nærmeste naboer. For hver dag bliver jeg stadig mere overbevist om, at vi må tilrettelægge en samlet strategi for den kreds af lande, der omgiver den udvidede Union: fra Rusland til Middelhavet.
I den seneste tid er der kommet en drøftelse i gang om Europas endelige grænser. Jeg skal i den forbindelse sige, at vi må bryde den tankegang, der sætter skarpt skel imellem den, der er indenfor, og den, der er udenfor. Jeg er klar over, at det ikke vil blive nogen let opgave, men vi må udtænke og foreslå nye former for partnerskab under udnyttelse af de instrumenter, vi råder over.
Vi må ikke betragte vore grænser som en mur. Men vi må heller ikke tænke, at de er som en bølge, der kan udvides uendeligt.
Vor politik må være klarere opbygget og give positive svar på vore naboers berettigede forventninger, svar som bygger på samarbejde. Samtidig må vi fremme vort politiske projekt for Europa.
Endelig agter Kommissionen at gennemspille sin rolle på den internationale skueplads. I tråd med vor traditionelle forpligtelse vil vi også næste år sigte mod at konsolidere stabiliteten på Balkan, og vi vil utrætteligt søge nye betingelser for endelig at skabe fred i Mellemøsten.

Årets tredje store prioriterede mål vedrører den økonomiske politik.
I den øjeblikkelige økonomiske situation spørger borgerne sig med rette, hvad EU gør for at give væksten og beskæftigelsen ny kraft.
Vi må ikke glemme, at vi skal nå de mål om bæredygtig økonomisk udvikling og forebyggelse af social udstødelse, som vi har sat os.
Det er kun nogle få uger siden, at vi her i denne forsamling drøftede koordineringen af den økonomiske politik og stabilitets- og vækstpagten.
I de kommende dage vil vi fremsætte forslag om at forbedre gennemførelsen af pagten og om at koordinere forvaltningen af Den Økonomiske og Monetære Unions budgetpolitik.
Det overordnede mål er at gøre de offentlige finanser mere stabile og bæredygtige. Det drejer sig om at anvende reglerne intelligent og med autoritet og dermed styrke væksten og beskæftigelsen.
Disse forslag indgår i en mere overordnet strategi om at styrke koordineringen af den økonomiske politik og styreform. Derfor vil vi i 2003 styrke Kommissionens bestræbelser for at evaluere og føre tilsyn samt dens funktion som initiativtager.
Vi vil således benytte en mere smidig fremgangsmåde, som kan samle alle vore procedurer i en stor koordineringscyklus. På denne måde vil vi bedre kunne integrere forårets rapport om gennemførelsen af Lissabon-strategien med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og retningslinjerne for beskæftigelsen.
I 2003 fylder EU's indre marked 10 år, og vi vil gøre status over dets udvikling og de fordele, det har givet de europæiske borgere og forbrugere. Vi må dog ikke glemme, at selv om vi har gjort kæmpemæssige fremskridt, er arbejdet endnu ikke færdigt inden for alle sektorer.
Jeg tænker her på servicesektoren, ikke mindst sektoren for finansielle tjenesteydelser. 2003 er samtidig den frist, vi satte for at integrere markedet for risikovillig kapital og værdipapirmarkedet.
Jeg erindrer om, at disse reformer vil skabe flere midler til innovation, som er en forudsætning for økonomisk vækst og beskæftigelse. Innovation bliver sammen med investeringer i menneskelige ressourcer og teknologi et kernepunkt i Kommissionens næste forårsrapport.
Udadtil er målsætningen at beherske og styre globaliseringsprocessen og sørge for, at dens positive virkninger når ud til flest mulige i hele verden.
Vores integrationsprojekt anerkender alle som et enestående eksempel på demokratisk forvaltning af globaliseringen. Vi har dermed høstet enestående erfaringer, som vi må dele med resten af verden, ikke mindst dens fattigste egne.
Næste år skal et vigtigt punkt på Doha-udviklingsagendaen desuden behandles. I september afholder WTO ministermøde i Cancún. Også ved denne lejlighed vil Kommissionen værne om de tilsagn, der blev afgivet i Kyoto, Monterrey og Johannesburg.
Med andre ord må vi konkret leve op til de store forventninger, verden stiller til os om en intelligent løsning af problemer inden for miljø, handel og udvikling.

Det fremgår tydeligt af, hvad jeg hidtil har sagt, at de økonomiske, sociale og miljømæssige aspekter kun er en enkelt facet af udarbejdelsen og gennemførelsen af vores politik.
Denne udvikling af vores filosofi og fremgangsmåde blev bekræftet og styrket i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Sevilla i juni.
Det lovgivnings- og arbejdsprogram, jeg præsenterer i dag, markerer dermed også et skridt i retning af bedre styreformer i EU.
Fra og med 2003 vil Kommissionen foretage forudgående analyser af subsidiariteten og proportionaliteten i omkring 40 udvalgte forslag, og den vil undersøge deres økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser. Sådanne analyser forenkler og erstatter Kommissionens hidtidige instrumenter til konsekvensanalyse.
Det drejer sig om gradvis og pragmatisk at indføre en ny fremgangsmåde. I 2004 vil dette system være indført og integreret i hele beslutningsprocessen på grundlag af den årlige politiske strategi, som vi præsenterer i februar, og det efterfølgende lovgivnings- og arbejdsprogram.

Ærede medlemmer
Dette arbejdsprogram skal tilføre vore politiske initiativer endnu mere kontinuitet og sammenhæng gennem et stadigt tættere samarbejde mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen.
De drøftelser, der er gået forud, bekræfter værdien af fællesskabsmetoden, som virkelig kan give systemet den operative kraft og det politiske perspektiv, som EU behøver for at opfylde alle sine ambitiøse målsætninger.
Det europæiske integrationsprojekt blev startet for næsten et halvt århundrede siden, men i historisk perspektiv er det stadig purungt. Som i alle andre voksende organisationer kan hvert nyt år blive en milepæl for det forenede Europa.
Dette gør vi os alle klart, men alligevel bliver 2003 noget særligt. Jeg kan ikke tænke på det kommende år uden at se det som et afgørende vendepunkt i europæisk historie.
Vi arbejder alle på, og vi gør os alle tanker om EU's fremtid. Det er yderst vigtigt at inddrage alle systemets muligheder for at kunne forstå, hvilke elementer der virkelig vil blive ændret.
Afslutningsvis beder jeg indtrængende alle om at bruge dette som udgangspunkt for en harmonisk og ansvarlig problemløsning.
Tak.
Formanden.
Jeg vil gerne takke hr. Haarder for at være til stede her. Det er første gang, Rådet faktisk har været til stede ved forelæggelsen af lovgivningsprogrammet.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand for Europa-Parlamentet, hr. formand for Kommissionen, kære kommissærer, kære kolleger, hr. kommissionsformand Prodi, De sagde til os, at vi indleder en ny procedure, som inden for rammerne af udarbejdelsen af Kommissionens lovgivnings- og arbejdsprogram for 2003 gør det muligt at få en øget koordinering mellem de tre institutioner. Vi understreger betydningen af denne nye procedure. For første gang har Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen indledt en konstruktiv dialog med henblik på fastlæggelse af et lovgivningsprogram. Vi er særlig opmærksomme på dette samarbejde og i særdeleshed på en styrkelse af de kommende drøftelser mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen. Selv om denne dialog dog fandt sted allerede sidste forår, har det alligevel været vanskeligt at skelne denne specifikke opgave med lovgivningsarbejde fra de såkaldte almindelige møder, som finder sted hele året mellem Europa-Parlamentets udvalg og kommissærerne inden for deres respektive ansvarsområder. Fremover kunne man uden tvivl med fordel forberede og strukturere denne dialog især med en forudgående fremlæggelse fra hver enkelt kommissær af et overordnet program om de enkelte specifikke lovgivningsområder. Faktisk viser det sig, at det eneste dokument vedrørende de politiske strategier for 2003, som Kommissionen fremlægger, er utilstrækkeligt, og denne situation kan vise sig at skabe problemer, for 2003 er et særlig afgørende år på grund af udvidelsen. Hr. formand, jeg har dog bemærket Deres vilje til at fremlægge månedlige beretninger for Europa-Parlamentet.
Når dette er sagt, glæder vi os meget over de tre politiske prioriteter, som Kommissionen har fastlagt, og vi ønsker at fremsætte følgende bemærkninger til dem:
Hvad angår det første punkt, "Et udvidet Europa", er vi først og fremmest bekymret over den korrekte gennemførelse af acquis communautaire i hele den udvidede Union. Det er derfor bydende nødvendigt, at fællesskabsretten bliver tilgængelig i en kodificeret udgave på alle de nye medlemsstaters sprog. Udvidelsens succes er også betinget af, at de miljømæssige spørgsmål og målet for folkesundheden og forbrugerbeskyttelsen bliver en del af de øvrige politikker, samtidig med - De har selv lige nævnt det - at de menneskelige ressourcer tages i betragtning, og den er ligeledes betinget af, at der sker nytænkning. Endelig skal gennemførelsen af fællesskabslovgivningen overvåges, og det ser ud til, at det er nødvendigt at hjælpe de kommende medlemsstater med at indføre de relevante strukturer så hurtigt som muligt.
Vedrørende det andet punkt, "Stabilitet og sikkerhed", så hviler terrortruslen også over Unionen. Derfor glæder vi os over de foreslåede foranstaltninger til bekæmpelse af denne plage. Bekæmpelsen er et af aspekterne i et endnu større mål, nemlig at garantere Unionens sikkerhed. Derfor glæder vi os ligeledes over Kommissionens vilje til at fremme oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvor også beskyttelsen af de individuelle rettigheder sikres. Og dette skal ske, hvad enten det drejer sig om beskyttelse af civile, fødevaresikkerhed, den industrielle sikkerhed, transportsikkerhed, energisikkerhed eller egnsplanlægning på en måde, der tager alle aspekterne inden for folkesundhed og miljø i betragtning. Vi mener mere specifikt vedrørende indførelsen af en europæisk anklagemyndighed, at det er bedst at vente på konventets konklusioner på dette område, inden der træffes nogen foranstaltninger. At sikre stabiliteten og sikkerheden i Unionen er også at definere og iværksætte et integreret system med kontrol af grænserne, og det er at træffe konkrete og koordinerede foranstaltninger i forbindelse med bekæmpelsen af illegal indvandring. Vi anmoder ligeledes om, at Kommissionen hurtigt stiller forslag om asyl- og indvandringspolitikken, så der kan skelnes klart mellem asylansøgere, personer, der ansøger om international beskyttelse og fremmedarbejdere. Vores gruppe er i den forbindelse stadig meget bekymret over den manglende vilje, som vi har kunnet konstatere hos Rådet. Det er også vigtigt, at der regelmæssigt følges op på EU's og medlemslandenes foranstaltninger vedrørende Den Internationale Straffedomstol.
Vedrørende det tredje punkt, "Bæredygtig og solidarisk økonomi", ville det være ønskeligt - hvis vi vil undgå, at den økonomiske nedgang medfører negative konsekvenser for beskæftigelsen - hvis Kommissionen kunne stille forslag om et mere fleksibelt arbejdsmarked, hvilket er en nødvendig betingelse for, at mulighederne for beskæftigelse kan øges. Vi glæder os over Kommissionens beslutsomhed i forbindelse med stabilitetspagten, men vi mener dog, at der er forskellige mangler. Det er beklageligt, at der ikke er en eneste bemærkning om skattepakken i Kommissionens program, og der er ikke sket fremskridt inden for momsområdet vedrørende princippet om oprindelsesland. Og vi opfordrer i særlig grad Kommissionen til at gå endnu længere i overvejelserne om harmoniseringen af afgiftsgrundlaget på alle de steder, hvor det er nødvendigt for en god styring af det indre marked, samtidig med at der ikke foreslås foranstaltninger, der udelukkende sigter mod at harmonisere afgifterne. EU's skattepolitik bør i alle tilfælde sigte mod en nedsættelse af den generelle beskatning og mod en reduktion af de administrative udgifter. Den økonomiske udvikling sker ligeledes ved en styrkelse af infrastrukturerne, særligt inden for transportområdet. Og vi anmoder efter Domstolens dom af 5. november 2002 over otte medlemslande for indgåelse af aftaler om åbent luftrum med USA om, at Kommissionen hurtigst muligt fremsætter en erklæring om den fremtidige udarbejdelse af bilaterale aftaler inden for transportområdet. Vedrørende EU's udenrigspolitik opfordrer vi Kommissionen til at offentliggøre en grønbog om de nye grænser i den udvidede Union, hvilket vil være en grønbog, der vil blive fulgt af overvejelser om, hvilke forbindelser der skal skabes med de nye naboer og de forskellige parter. Det er beklageligt, at der i Kommissionens lovgivningsprogram hverken henvises til oprettelsen af et Euromed-frihandelsområde eller til oprettelsen af en parlamentarisk Euromed-samling. I forbindelse med rammerne for drøftelserne af situationen efter topmødet i Doha spørger vi Kommissionen, hvordan den håber at kunne integrere engagementet fra Europa med ikke længere 15, men med 25 medlemmer. Endelig skal den transatlantiske dialog skærpes med henblik på en bæredygtig og solidarisk udvikling, samtidig med at forpligtelserne fra Kyoto overholdes. Vi er tilfredse med, at forslaget indeholder syv områdestrategier, som angivet i det sjette miljøhandlingsprogram, samt med forslag vedrørende den integrede politik om produkter og en ny strategi i forbindelse med kemiske stoffer.
Hr. formand, kære kolleger, som afslutning vil jeg sige, at jeg mener, at det er vigtigt at indlede en reform af statutten for personalet, at øge OLAF's uafhængighed og via internettet at offentliggøre kommissærernes og generaldirektørernes erklæringer om økonomiske interesser. Hr. formand, jeg er overbevist om, at vi således kan undgå en uventet stigning i bestemmelserne, alt for mange opstillinger af kriterier, og jeg afslutter med en øget arbejdsmængde vedørende gennemførelsen til sikring af en optimal fremtid for Unionens udvidelse.
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, vi nærmer os det, som vi bad om i begyndelsen, og det er et årligt politisk program, som skal fremlægges for Parlamentet med deltagelse af Rådet, og jeg håber, at minister Haarders tilstedeværelse ikke er overflødig, og at han også kan deltage ved at svare på vores kommentarer på linje med synlighed, gennemsigtighed og demokratisk kontrol. I den forbindelse, hr. formand vil jeg gerne henvise til en sætning i programmet, som jeg mener er en fejl, begået af den "smører", som skrev det, som siger, at programmet frembringer Kommissionens bidrag til Rådets årlige arbejdsprogram. Kan kommissionsformanden gøre det klart for os, hvad betydningen af denne sætning er? Da det, vi mener, er, at der ikke tages hensyn til Parlamentet, og Kommissionen reduceres til et sekretariat for Rådet, og vi er ikke enige i denne fremgangsmåde.
Jeg vil fokusere på tre store prioriteter, som formanden talte om, og jeg vil overlade det til de andre medlemmer at tage sig af de sektorale forhold.
Hvad angår udvidelsen, talte vi om det i går. Inden for EU's acquis lægger vi stor vægt på at styrke den sociale dimension i kandidatlandene, men ikke inden for de områder, hvor vi mener, Kommissionen bør yde en større indsats. Og bortset fra at afholde samtaler, den afsluttende fase af forhandlingerne er stadigvæk ikke blevet gennemført, er der bestemte spørgsmål, som vi bør huske på. F.eks. er vi overraskede over, at der i Revisionsrettens beretning i år står, at der kun er blevet brugt 1 million euro i Sapar-førtiltrædelsesprogrammet, hvilket er 0,1%. Vi diskuterer altid mængder, men vi bør se på, hvordan de bruges og investeres. Vi bør ikke kun debattere spørgsmålet med Kommissionen, men også med vores venner, og forhåbentligt meget snart med naboerne i kandidatlandene.
For det andet, med hensyn til det økonomiske spørgsmål, hvilket er et meget afgørende spørgsmål, kan vi konstatere, at ånden fra Lissabon og Göteborg stadigvæk er til stede i Kommissionen. Men vi bør erkende, at begivenheder i den seneste tid har gjort det klart, at vi ikke spiller en afgørende rolle i forbindelse med økonomisk vækst, og frem for alt er der en bekymring for, at økonomisk styring ikke styrkes, og vi bliver nødt til at se, hvad der sker i konventets arbejdsgruppe. På lang sigt er en monetær union, som ikke er underbygget af en økonomisk union og en politisk union, ikke levedygtig. Historien har lært os, at vi i høj grad bør tage hensyn til det, så vi kan bevæge os fremad.
Til slut spørgsmålet om de økonomiske og sociale prioriteter. Som det var tilfældet med bæredygtig udvikling, foreslår De i relation til rammedirektivet om tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som blev vedtaget i Barcelona, en grønbog. Vi foretrækker et rammedirektiv.
Hvad angår stabilitet og sikkerhed, bortset fra prioriteringen af terrorisme, som jo er fuldstændig altomfattende, har det svenske formandskab foreslået en hensyntagen til Europas demografiske fremtid. Det bør sammenkædes med spørgsmålet om immigration. Vi glæder os over, og i den forbindelse henvender jeg mig særligt til medlemmerne af højrefløjen her i Parlamentet, at De forsvarer den rolle, lovlig immigration spiller i vores velfærdssamfund og i forbindelse med vores demografiske fremtid, men under alle omstændigheder, og her henvender jeg mig til Rådet, mener jeg, at det ville være overordentligt glædeligt, hvis der var en mere aktiv holdning.
Hvad angår debatten om Europas grænser, har De talt som lægmænd om ånd og sjæl for alle europæere. Vores tidligere kollega fru Palacio, den spanske udenrigsminister, sagde, at Europa ikke er en kristen klub. Jeg glæder mig over den kommentar, som jeg mener er helt korrekt. Under alle omstændigheder, også i forbindelse med konventet, er det vigtigt, at vi finder en opskrift på kvalificeret samarbejde.
Jeg vil også gerne kommentere de dele, som ikke er med i programmet. De politiske partiers status er ikke med som en prioritet. Nu da Nice-traktaten er blevet godkendt, er det vigtigt, at der bliver gjort hurtige fremskridt inden for dette område for at underbygge et grundlæggende element i europæisk demokrati. Kommissionen har allerede i forvejen stillet et overgangsforslag. Dernæst skal vi stemme om et forslag, med et stort flertal bag, som omhandler ytringsfriheden og mediekoncentration. I den forbindelse vil vi hilse en mere dynamisk holdning fra Kommissionens side velkommen.
Endelig, og jeg vil slutte her, hr. formand, er der et spørgsmål, som bekymrer os meget, nemlig aftalen i Rådet (almindelige anliggender) sidste mandag. Vi har fundet ud af, efter hvad vi har fået fortalt, og efter at oplysninger er blevet lækket, at kommissionsformanden er interesseret i at finde en endelig dato for afslutningen på denne Kommissions mandat. Jeg har altid troet, at De ville være en Kommission, som ville være gyldig fra valgdagen. Under alle omstændigheder er det et forfatningsspørgsmål. Vi er imod Rådet (almindelige anliggender), uden at det er blevet debatteret med Parlamentet, og uden at De har præsenteret det, hvor De træffer en ensidig beslutning og tilbageholder adskillige forhold, som tydeligvis støder sammen med traktaterne. Vi beder derfor om, og jeg henvender mig til Dem, hr. formand, så det kan gives videre til parlamentsformanden, at forslaget til en interinstitutionel aftale angående dette vigtige spørgsmål rejses af formanden i København, og jeg vil gerne have en forklaring i dag fra kommissionsformanden og rådsformanden.
Clegg (ELDR).
Hr. formand, ELDR-Gruppen har altid været meget kritisk over for det årlige arbejdsprograms noget usammenhængende og arbitrære natur. Vi har altid set efter to ting i dette program: for det første en klar idé om den politiske retning, der afspejles i de strategiske valg, som Kommissionen foretager, og for det andet en politisk debat mellem institutionerne selv. Der er bestemt sket fremskridt på disse to områder i år sammenlignet med tidligere år. Vi vil gerne takke Kommissionen for at holde sig til formatet og tidsplanen for de nye ordninger og takke Dem for at være til stede i så stort tal her i dag. Men som hr. Prodi selv har sagt, er der stadig plads til forbedringer.
ELDR-Gruppen vil gerne rette søgelyset mod tre områder, hvor vi føler, der bør ske yderligere forbedringer. Kommissionen aspirerer til at blive en slags EU-regering. Gode regeringer træffer strategiske valg. De fastsætter politiske prioriteringer. Det betyder, at de forklarer, hvad de ikke vil gøre, såvel som hvad de vil gøre. Det, der bekymrer os, er, at de tre prioriteringer selv i det forbedrede dokument er så brede og åbne, at de ikke udgør noget meningsfuldt politisk valg. Det afspejles i bilagene. Det bilag, der dækker aktioner, som foretages under de tre prioriteringer, andrager ca. 40 sider. Endnu mere foruroligende er det, at det bilag, der dækker de spørgsmål, som falder uden for prioriteringerne, løber op i 50 sider. Med andre ord er der udsigt til, at de fleste af de initiativer, der tages på basis af dette program til næste år, faktisk vil falde uden for den politiske orientering, der er fastsat i det samlede program. Det er simpelthen ikke den rette måde at gå frem på. Endnu en gang fører det til en slags tilfældig og usystematisk tilgang til lovgivningsinitiativet, og vi i vores gruppe vil gerne se langt flere valgmuligheder og en politisk orientering med hensyn til, hvad Kommissionen foreslår at gøre fra det ene år til det andet.
Det andet punkt er mængden af de detaljer, som stilles til rådighed i forbindelse med hvert lovforslag. Det er bestemt blevet bedre i sammenligning med tidligere år, men det var ikke svært. Det er stadig ikke tilstrækkeligt, og jeg vil gerne henlede Kommissionens opmærksomhed på, at der i konventet er forslag fremme om at involvere de nationale parlamenter i debatten i fremtiden. Dette bilag er næsten uforståeligt for medlemmerne af Parlamentet, så det er helt uforståeligt for medlemmerne af de nationale parlamenter. Det må forklares i klar, sammenhængende og enkel prosa, så det er forståeligt for folk, der bor i den verden, som findes uden for institutionerne.
Endelig er vores tredje punkt vores stærke støtte til den hensigt, Kommissionen har givet udtryk for om at anvende en vurdering af virkningerne på et antal pilotinitiativer. Vi føler, at en sådan vurdering er helt uundværlig, hvis vi skal forbedre kvaliteten af den europæiske lovgivning, men vi vil gerne gå et skridt videre i to vigtige henseender. For det første føler vi ikke, at Kommissionen i det lange løb kan dømme i egen sag om sine egne vurderinger af virkningen - og vurdere sine egne forslag. Vi føler, at det bør gøres uafhængigt. For det andet tjener det ikke noget formål at lade Kommissionen foretage sin vurdering af virkningerne, hvis Parlamentets og Rådets ændringsforslag så slipper helt for en sådan vurdering. Derfor vil vi gerne se en interinstitutionel tilgang, der anvender vurdering af virkningerne på alle punkter i lovgivningsprocessen.

Boudjenah (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, de tre politiske prioriteter i Deres program kan kun give anledning til glæde i lyset af de udfordringer, som EU står over for. Men jeg vil med det samme sige, at man kan konstatere, at de ultraliberale kriterier, der fortsat præger opbygningen af Europa, forhindrer, at man kan nå på højde med disse udfordringer.
Derfor foreslår Kommissionen at "engagere borgerne i det europæiske projekt på ny". Sludder og vrøvl! Afstanden bliver reelt større mellem den nuværende opbygning af Europa og befolkningernes forventninger, der særlig kom til udtryk på Det Europæiske Sociale Forum i Firenze. I Firenze samlede en stor demonstration mod krigen og for freden hundredtusinde mennesker. Men Unionen fortsætter med indførelsen af en sikkerheds- og forsvarspolitik, der er baseret på den militære mulighed og alliancen med NATO i stedet for at bruge sine kræfter til fordel for forebyggelse af konflikter. I Firenze blev der ved mange møder, drøftelser og demonstrationer talt til fordel for de offentlige tjenesteydelser, og for at vand, sundhed og uddannelse kan blive fælles goder. En opfordring til liberalisering af tjenester under WTO's beskyttelse inden for rammerne af GATT er allerede blevet underskrevet af 127 europæiske og nationale parlamentsmedlemmer.
Kommissionen fortsætter derimod i henhold til Det Europæiske Råds møder i Barcelona og Lissabon og fremskynder processen med liberalisering og deregulering, hvilket vil føre til privatisering af energi-, transport- og postsektoren osv. Den fastholder stabilitetspagten, der er et jerngreb for de offentlige udgifter, hvor det dog på højeste niveau er blevet anerkendt, at den ikke var helt så urørlig som så.
Efter Firenze svarede de franske jernbanearbejdere igen i gaderne den 26. november. I Firenze talte de unge til fordel for et solidarisk broderskabseuropa, der var åbent for verden. Kommissionen sætter med sit program nye låse på fort Europa. Denne effektive kontrol med grænserne er altså fuldstændig håbløs, og vi fjerner Europa fra den solidaritet, som De talte om i går morges, hr. Prodi.
De fælles asyl- og indvandringspolitikker bør ikke være underlagt bekæmpelsen af terrorisme, som forbinder alt, hvad der er anderledes, med en potentiel fare og kriminaliserer alle indvandrere eller ikke anser dem for andet end en økonomisk ressource.
Vejen mod lige rettigheder burde tværtimod føre til en solidarisk og sikker europæisk Union. Jeg forstår ved lige rettigheder økonomiske, sociale og også politiske rettigheder. At give stemmeret til indbyggere af fremmed herkomst, som kommissær Vitorino udtrykte ønske om i konventets arbejdsgruppe, allerede fra de kommende valg til Europa-Parlamentet i 2004 vil i den forbindelse være et kraftigt signal om et Europa, der er åbent for verden, og et gavmildt broderskabseuropa.
Ja, det haster med at fastlægge Europas fremtid, men jeg synes, det skal være anderledes end Kommissionens opfattelse og forslag. Skal man stille sig tilfreds med konventets afdæmpede ønsker for institutionerne og de besværgende ord om den sociale dimension og stole fuldt og fast på konventet, som De sagde, hr. Prodi? Det er ikke nok at kræve, at borgerne engagerer sig, det er også nødvendigt at opfylde deres behov og forventninger og fuldt ud anerkende deres ret til beskæftigelse, sundhed, bolig, uddannelse og kultur og i den forbindelse helt sikkert grundigt undersøge og kaste sig over kernen i Maastricht-traktaten, som er et dogme for konkurrencen og det frie marked, drage stabilitetspagten i tvivl med hensyn til de nye kriterier, nemlig vækst, beskæftigelse, uddannelse, samt revurdere Den Europæiske Centralbanks opgaver. Stoppet for liberaliseringer og dereguleringer skal offentliggøres, og de offentlige tjenesteydelser skal anerkendes i traktaten og ikke blot anses for et indgreb i konkurrencen.
Endelig har De, hr. Prodi, talt om de store forventninger fra landene i Syd. Jeg deler denne ambition om en ny rolle for EU i verden med forbyggelse af konflikter, for freden og for en reel sikkerhed. EU bør i de internationale forhandlinger, særlig inden for WTO, tage parti og gøre tankerne om en reel udvikling af de fattigste lande til sine. I den forbindelse vil det at holde sig til de svage forpligtelser fra mødet i Monterrey eller til HIPC-initiativet være svagt, når det drejer sig om at eftergive hele gælden for alle landene i Syd.
Hvis Kommissionens målsætning er at deltage i løsningen af konflikten i Mellemøsten, ønsker jeg mere end ord, og der skal træffes politiske initiativer, særligt i forbindelse med hr. Pattens tilbagevendende standpunkter.
Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, kommissionsformand Prodi mindede om tre væsentlige punkter i programmet, og jeg er i det store og hele enig i den overordnede indfaldsvinkel.
Som repræsentant for Gruppen De Grønne er jeg dog af den opfattelse, at det punkt, som vi skal fokusere på i vores vurdering af dette lovgivningsprogram, er dagsordenen for bæredygtig udvikling, ikke bare i EU, men også uden for EU. Desværre står der ikke så meget om dette punkt i Deres program, kommissionsformand Prodi, og det er måske også beskrevet på en lidt retorisk måde. Vi håber, at Kommissionens rapport om bæredygtig udvikling, der skal udarbejdes i forbindelse med forårstopmødet, ikke kommer i sidste øjeblik denne gang, og vi håber ligeledes, at det med hensyn til opfølgningen på mødet i Johannesburg bliver muligt at offentliggøre årsrapporten om partnerskabsaftaler om vand og energi i god tid. Der er som bekendt tale om de såkaldte type 2-aftaler, der blev indgået i Johannesburg.
I lovgivningsprogrammet henvises der til vigtigheden af, at topmødet i Cancún bliver en succes.Vi mener dog, at Europa-Parlamentet bør inddrages i debatten om, hvad Kommissionen skal sige og gøre i Cancún. Vi ønsker virkelig ikke, at vi endnu en gang kommer til at stå i en yderst ubehagelig situation, sådan som det var tilfældet i Johannesburg, hvor vi stod over for en forhåndsaftale mellem USA og Kommissionen - eller måske den ansvarlige kommissær, for dette mysterium er endnu ikke blevet opklaret - hvoraf det fremgik, at WTO-reglerne var vigtigere end de internationale miljøaftaler. Dette forsøg blev delvist afværget i Johannesburg, men vi er alvorligt bange for, at man vil forsøge det samme i Cancún, uden at der finder nogen offentlig debat sted og i total modstrid med Kommissionens egen indsats for miljøet.
Hvad den eksterne dimension af den bæredygtige udvikling angår, vil jeg også gerne understrege, at selv om der efterhånden tages højde for nødvendigheden af en konsekvens- og bæredygtighedsvurdering i alle internationale aftaler - og det er en ny og positiv ting, som vi er meget glade for og tilfredse med - er denne forpligtelse svær at føre konkret ud i livet, også fordi der er en vis mangel på ressourcer, sådan som vi kan se af det desværre unøjagtige og sjuskede stykke arbejde, der blev udført i forbindelse med aftalen med Chile.
Hr. formand, vi venter spændt på Kommissionens grønbog om tjenesteydelser af almen interesse, og vi håber virkelig, at der også bliver mulighed for at drøfte den her i Parlamentet, hr. Barón Crespo. Vi håber ligeledes, at det bliver muligt at udarbejde et direktiv om dette emne, også fordi vi - som jeg sagde før - frygter en vis inkonsekvens mellem det, som Kommissionen gør og siger i EU, og det, som den siger i de internationale forhandlinger, ikke mindst inden for rammerne af det efterhånden meget magtfulde WTO.
Her i det internationale bjergår spørger vi desuden os selv - eftersom vi ved, at De er stærkt interesseret i bjergene, kommissionsformand Prodi - hvilke foranstaltninger Kommissionen agter at træffe for konkret at gennemføre Alpekonventionen og navnlig dens transportprotokol.
Et andet miljøspørgsmål, som det efter vores mening er nødvendigt at minde om, og som desværre er forsvundet fra programmet, er pvc-spørgsmålet. Det er et materiale, hvis store farlighed understreges i hele fem flerårige undersøgelser fra Kommissionen. Vi havde ventet, at der kom en meddelelse inden i sommers, men efter at kommissær Liikanen havde givet udtryk for sin holdning, blev det hele tilsyneladende sat i stå. Grunden til, at jeg kommer med dette eksempel - som tilsyneladende er en biting - er, at selv om vi på en positiv måde forhandler for at forbedre lovgivningsplanlægningen, skal det også understreges, at det er ret nyttesløst at føre en dialog, hvis vi ikke ved, hvad der siden hen sker med de vigtige forslag til retsakter, som Parlamentet går stærkt ind for, som er på programmet i flere år, og som herefter pludselig forsvinder.
Hr. formand, jeg vil slutte af med at give udtryk for vores stærke bekymring over den indflydelse, som industrilobbyerne har på Kommissionens beslutning, når det gælder valget af det lovgivningsmæssige eller ligefrem lovgivningslignende instrument, og jeg vil også gerne minde om, at der er tale om et meget specifikt spørgsmål i den interinstitutionelle aftale, som vi og de andre parlamentsmedlemmer forsøger at indgå inden Det Europæiske Råd i København.

Poli Bortone (UEN).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, først vil jeg gerne undskylde over for kommissionsformand Prodi, at jeg improviserer dette indlæg, der vil bestå af nogle tilbageblik på emner, som jeg har læst eller hørt om.
Man kan selvfølgelig ikke forvente af Kommissionen, at den ud over de linjer, der er ridset op i programmet for 2003, gør det hele med det samme og helst i løbet af et år, men det er rimeligt, at der - sådan som det er tilfældet - angives nogle retningslinjer, som man i det mindste overordnet set godt kan erklære sig enig i.
Jeg lyttede til Deres tale, kommissionsformand Prodi, og jeg var meget glad for de ting, som De med Deres sædvanlige entusiasme gerne ville understrege, ikke mindst når det gælder de sociale aspekter, som det ikke er nogen skade til at nævne i forbindelse med sikkerhed, solidaritet og interventioner, der måske også kunne omfatte en omskoling, f.eks. på arbejdsmarkedet.
Derfor vil jeg gerne opfordre Kommissionen og EU-institutionerne generelt til at gøre sig nogle enten formelle eller uformelle overvejelser om politikker, der efter min mening er af afgørende vigtighed for EU's fremtid og navnlig for fremtiden i det udvidede EU, der virkelig får et fælles grundlag.
I går havde vi nogle lange formelle og uformelle drøftelser med mange kandidater til en fast plads i EU, om jeg så må sige, og vi gav sammen udtryk for ønsket om at gå i retning af et EU, som reelt er samlet, og som helst også er politisk samlet. Men hvis EU skal være samlet og konsekvent på det politiske område, skal det uden hykleri tage nogle meget vigtige spørgsmål op.
Hr. formand, vi bør efter min opfattelse gøre os nogle meget mere indgående overvejelser om indvandringsspørgsmålet. At tale om lovlig indvandring er ikke ensbetydende med, at emnet er udtømt, og det er det heller ikke, når man taler om integration. Jeg gør mig ofte nogle tanker omkring indvandrernes integration - men har endnu ikke fundet nogen løsning - og jeg spørger undertiden mig selv, om integrationen ikke er en ny form for overgreb mod kulturer, som er anderledes, og som bør respekteres fuldt ud.
For lidt siden var der et af parlamentsmedlemmerne, som mindede om emnet for en interessant debat, der fandt sted både i Firenze og i min hjemby, Lecce, som er en by, hvor vi ikke behøver at frygte de anderledestænkendes tilstedeværelse eller en konfrontation med dem. Også i dette tilfælde skal vi få det bedste ud af en debat om globaliseringen, de nye reelle former for fattigdom samt verdens nordlige, sydlige, østlige og vestlige dele. Og jeg vil gerne slå fast, at vi i endnu højere grad skal tænke over det overgreb, som vi på en vis måde foretager mod de befolkninger, der indvandrer eller udvandrer, og som formodentlig ønsker at vende tilbage til deres hjemland og få deres identitet og kulturelle tilhørsforhold tilbage, men som bestemt ikke ønsker at vende tilbage til fattige økonomiske forhold. Hvis vi skal gribe ind på det økonomiske område, skal vi absolut ikke gøre det ved at undertrykke andre kulturer.
I den forbindelse vil jeg således gerne henlede Kommissionens opmærksomhed på indvandrings- og beskæftigelsesspørgsmålene, så man undgår, at beskæftigelsen bliver et element, som ikke virker samlende, men derimod skaber nye konflikter mellem medlemsstaternes indvandrere og dem, der er nødt til at blive omskolet. Tænk blot på krisen i vores lands industri, kommissionsformand Prodi, og dermed på nødvendigheden af at omskole arbejdskraften ved hjælp af nogle omfattende og virkeligt kraftige uddannelsesindgreb. Også uddannelse er en kulturelt aspekt, som vi skal lægge vægt på, hvis det er rigtigt, at EU ønsker en fortsat vækst, sådan som man giver udtryk for.

Blokland (EDD).
Hr. formand, jeg taler på vegne af den nederlandske delegation i EDD-Gruppen. Kommissionens tre vigtigste prioriteter er et logisk valg for arbejdsprogrammet for 2003. Forberedelsen af udvidelsen er en topprioritet, som Kommissionen med rette betragter som en øvelse i at forvalte mangfoldigheden af kulturer, administrative traditioner og økonomiske strukturer. Også stabilitet og sikkerhed som anden prioritet støtter jeg helhjertet. Bekæmpelse af terrorisme, forvaltning af de nye ydre grænser og forhindring af illegal indvandring er meget vigtig for den nuværende og den udvidede Union.
Nu vil jeg imidlertid komme nærmere ind på den tredje prioritet, nemlig bæredygtig udvikling. Selv om jeg naturligvis er glad for, at bæredygtig udvikling stadig er en prioritet for Kommissionen, er dermed ikke alt sagt. Det loves højtideligt, at der vil blive lagt særlig vægt på følgerne af ny lovgivning for miljøet. I bilag 2 ser jeg imidlertid, at der først og fremmest lægges vægt på gennemførelsen af det indre marked. Jeg er naturligvis spændt på meddelelsen om optagelsen af miljøet i EU-lovgivningen. Ligeledes er jeg bekymret over dette dokuments status. Der er stor risiko for, at det igen bliver et diskussionsdokument, som munder ud i flotte ord og hensigter, men ikke kommer til at betyde noget konkret i lovgivningen. I hvert fald på energi- og transportområdet er der netop mange muligheder for forbedringer. Jeg ser for øvrigt ikke mange initiativer inden for miljølovgivning. Måske er dette ikke uklogt i betragtning af problemerne med gennemførelsen og håndhævelsen af den nuværende miljølovgivning. Desuden kunne det være, at det ikke længere vil lykkes os i de kommende år at udvikle mere vidtgående lovgivning i en Union med 25 lande.
Jeg har ofte kraftigt opfordret til et forslag om revision af direktivet om batterier. Jeg ved, at der i årevis er arbejdet på denne revision, men at det er umuligt at opnå enighed internt. Det er på høje tid, at forslaget om revision sendes til Parlamentet og Rådet. Jeg vil gerne holde Dem fast ved Deres løfte fra marts 2003.

Berthu (NI).
Hr. formand, Kommissionens arbejdsprogram for 2003 bliver præsenteret på en bedre måde end hidtil. Faktisk er det helt klart centreret om de store prioriteter, og det er meget positivt. Der er dog alligevel stor tvetydighed vedrørende formen. Vi får fortalt, at dette program vil bidrage til Rådets handlingsprogram for 2003, som skal vedtages i december, hvilket er om ikke ret lang tid. Men hvad er den nøjagtige status for dette bidrag fra Kommissionen? Bør Rådet tage det, som det er, eller har det ret til at ændre det og tilføje nye prioriteter? Kun denne anden mulighed er mulig i institutionernes hierarki. Vi tvivler helt sikkert ikke på, at dialogen mellem de tre institutioner i praksis vil gøre det muligt at overvinde denne vanskelighed. Den udgør dog ikke desto mindre et væsentligt principielt problem.
I bund og grund sættes forberedelsen af udvidelsen som første prioritet i Kommissionens program. Man kan ikke blive andet end imponeret, når man læser, hvilke foranstaltninger der skal træffes på dette område og deres forskellighed, der viser omfanget af det acquis communautaire, som kandidatlandene skal indføre. Efter at have lyttet til repræsentanterne fra disse lande i går og efter at have set deres reaktioner oplever vi helt klart, at disse lande har lyst til at tiltræde Unionen. De har lyst til at integrere sig i den europæiske familie, og de er klar til at gøre meget for det. Lad os imidlertid undgå at udmatte dem med overdreven lovgivning og autoritet. Lad os nogle gange lade dem gøre tingene i deres egen rytme ved i videre udstrækning at benytte den variable geometri.
En anden prioritet i dette program er "Stabilitet og sikkerhed", og det indeholder især foranstaltninger vedrørende indvandring. Jeg må efter flere gange at have læst listen over centrale initiativer sige til Dem, at jeg godt nok har fundet det, som vedrører integration af de legale indvandrere, men jeg leder stadig efter det initiativ, som bør dreje sig om tilbagevendelsen af illegale indvandrere. Hvis det findes, så har det gemt sig godt. Dette viser ganske enkelt, at Kommissionen endnu har lang vej, inden der kan træffes en løsning på dette uoverskuelige problem, som findes i dag.
Derimod og som afslutning glæder vi os mere over afsnittet med titlen "Forbindelser til det udvidede EU's naboer", som kommissionsformand Prodi for øvrigt insisterede på for et øjeblik siden. Disse forbindelser bør reelt revurderes, og i den forbindelse kan Euro-Middelhavspartnerskabet føre til oprettelsen af et nyt fællesskab, som naturligt er forskelligt fra det nuværende. Tyrkiet finder naturligt sin plads i dette snarere end i selve EU.

Formanden.
Hr. Prodi må tage tidligere af sted til Bruxelles på grund af vejret. Derfor vil vi høre hr. Prodis reaktion på indlæggene nu. Jeg forstår, at fru de Palacio vil stille spørgsmålene under catch the eye-proceduren.

Prodi
Hr. formand, det er ikke så meget et tidsspørgsmål, men snarere, fordi jeg har et møde med hr. Erdogan i Bruxelles, hvilket efter min mening er hensigtsmæssigt ved denne lejlighed, eftersom vinderen af valget i Tyrkiet er på besøg i Bruxelles. Jeg skal mødes med ham her i eftermiddag, og det er vigtigt, for jeg tror, at det er nødvendigt med en klar og direkte dialog om disse spørgsmål. Det er nemlig de væsentligste og de mest omfattende spørgsmål, som vi står over for, og derfor tror jeg, at det er nødvendigt at uddybe dem, hvilket jeg netop vil gøre i Bruxelles her i eftermiddag.
Jeg vil dog starte med at svare på den første kritik og herefter overlade det til mine kolleger i Kommissionen at komme med en uddybende og detaljeret forklaring. Nogle emner er nemlig af afgørende vigtighed for vores indsats i fremtiden.
Fru Grossetête talte om indsatsen i Middelhavsområdet. Jeg er helt enig. Jeg har selv ved flere lejligheder været pinligt berørt over den holdning, som er fælles for alle Middelhavslandenes ledere, og hvor man direkte beskylder Kommissionen for at have foretrukket de østeuropæiske lande frem for dem. Mit svar var enkelt, nemlig at den historiske nødvendighed fik os til at gå i denne retning, men for det første har vi til hensigt at styrke Barcelona-politikken, hvis udarbejdelse der stadig er betydelige problemer med, og for det andet ønsker vi at gennemføre den politik, som jeg kort fortalte Dem om lige før - nemlig en kreds af venner og et fællesskab, der omfatter alt undtagen institutionerne - og som jeg håber - og det er det, jeg gerne vil frem til - at det græske formandskab og det italienske formandskab til næste år vil bidrage til at puste nyt liv i, netop fordi vi har to på hinanden følgende formandskaber fra Middelhavsområdet. Jeg har allerede talt med grækerne om disse spørgsmål og om Kommissionens ønske om at udføre disse opgaver, og jeg vil gøre det samme med italienerne senere, da det efter min mening er yderst vigtigt. Jeg vil desuden gerne bede Dem om, at De allerede nu begynder at styrke vores fælles indsats i Middelhavsområdet.
Men tilbage til vores arbejdsmetode. Det er et klassisk spørgsmål, som hører med til det interinstitutionelle samarbejde. Det er et meget omfattende spørgsmål af stor politisk betydning, hvor vi dog skal træffe en hel række praktiske beslutninger, eftersom vi ikke bare må komme med principerklæringer. Middelhavspolitikken indebærer nogle valg og beslutninger, som får indflydelse på budgettet og på hele vores måde at arbejde på. Derfor bør den interinstitutionelle planlægning så afgjort være det vigtigste, når det gælder dette spørgsmål.
Fru Grossetête foreslog ligeledes, at hver kommissær skal aflægge planlægningsrapporter til Parlamentets udvalg. Det har jeg ikke noget imod, og det kan endda være nyttigt, for der er tale om en ny proces, som vi skal forbedre. Vi vil tage forslaget op til overvejelse, og jeg tror også, at vi er enige i formålet med det. Jeg ønsker blot at undgå risikoen for splittelse. På nogle tidspunkter er vi - med forbehold for de nævnte uddybninger - nødt til at sammenfatte tingene, nemlig i programforslaget ved processens begyndelse og i den endelige beslutning ved processens slutning. Jeg ville gerne have, at man bevarede disse to aspekter her. Debatten får selvfølgelig også sine tekniske aspekter og specifikke aspekter - det er vi villige til - men start- og slutaspektet gælder for os alle sammen og ikke kun for nogle.
Hr. Barón Crespo, først vil jeg gerne understrege, at forslaget om Kommissionens program generelt bliver til som følge af forbindelserne mellem Kommissionen og Parlamentet, der er en meget fintfølende mekanisme. Jeg vil gerne præcisere, at Kommissionens program for 2003 vedrører nye initiativer, og at den altovervejende del af Rådets program er forslag, som Kommissionen har stillet, men som ikke er blevet vedtaget. Derfor er det forbindelserne til Rådet, det drejer sig om her, for vi har efterhånden en pukkel af spørgsmål, hvor Parlamentet allerede har gjort sit arbejde. Kommissionen er selvfølgelig helt enig med Europa-Parlamentet i, at Rådet skal inddrage Parlamentet i hele sit program, og her har vi konsekvent støttet Parlamentet. Kommissionen skal desuden meddele Rådet sine politiske prioriteter, hvilket det allerede gjorde på Rådet (almindelige anliggender) den 18. november. Ud fra dette synspunkt burde vi også få en solid forbindelse til det græske formandskab.
Med hensyn til hr. Barón Crespos spørgsmål om de politiske partiers statut kan jeg sige, at vi stiller et nyt forslag, lige så snart den træder i kraft. Vi er så afgjort enige i, at den er vigtig, og vi venter bare på en lejlighed til at stille et forslag, som vi alle sammen skal drøfte.
Hvad spørgsmålet om de interinstitutionelle aftaler for 2004 angår, er det, som hr. Barón Crespo sagde, meget vigtigt, og jeg er helt enig. Kommissionen har konstant henledt formandskabets opmærksomhed på, at det er nødvendigt at finde løsninger, som gør det muligt for institutionerne at fungere ordentligt. En aftale med Parlamentet er naturligvis nødvendig. Da dette lovgivningsproblem opstod, gjorde Kommissionen straks opmærksom på, at der er behov for at koordinere Parlamentets og Kommissionens tidsfrister. Vi understregede med det samme, at et nyt Parlament skal starte på samme tid som en ny Kommission. Disse beslutninger er efter min mening yderst hensigtsmæssige, men der er ikke så meget tid til rådighed, eftersom der skal findes en løsning inden mødet i København. Jeg tror, at vi skal drøfte dette forslag på det næste interinstitutionelle møde, der bliver afholdt sidst i november eller i starten af december, så vi netop kan forsøge at indgå en aftale før mødet i København. Jeg vil gerne understrege dette aspekts store vigtighed, for vi må ikke stå med et nyt Parlament, en Kommission, som varer tre måneder, og som bliver efterfulgt af en ny Kommission, samt en ændring af alle organerne og de heraf følgende aspekter, der absolut ikke fungerer. Det lægger vi meget stor vægt på.
Jeg deler fuldt ud fru Frassonis bekymringer med hensyn til den bæredygtige udvikling, som kommissær Wallström vil tale om senere, mens kommissær Nielson vil tale om Johannesburg og næstformanden, fru de Palacio, om transportsektoren. Jeg vil blot understrege, at vi i Johannesburg stod meget stærkt fast på vores holdning, og at det også var en meget ubekvem holdning. Jeg vil ikke lægge skjul på, at den tredje verdens lande og i dette tilfælde navnlig de afrikanske lande - det er faktisk Afrika, som er det store problem - har en tendens til at skelne mindre og mindre mellem Europa, USA og de andre lande. Det er noget, som bør vække bekymring hos os alle sammen. Selv om vi virkelig har udført et meget ansvarligt stykke arbejde i de senere år - tænk blot på Kyoto, Alt undtagen våben-initiativet, de stærke beslutninger om at åbne vores markeder unilateralt, om Kyoto-protokollen og om mange aspekter af udviklingsstøtten, f.eks. i Monterrey, hvor vi opnåede et minimum med hensyn til udlandsstøtte, selv om det virkelig var et absolut minimum - må vi ikke undre os over, at den tredje verdens reaktion er at skære alle over én kam. Det er noget, der bekymrer os meget, og som kræver nogle meget indgående overvejelser fra vores side. Det er denne holdning, vi skal have på dette område.
En anden bekymring, som fru Boudjenah gav udtryk for, er fortolkningen af spørgsmålene om fred og udvikling som et generelt og helt overordnet spørgsmål. Jeg vil gerne gentage, at jeg er enig i dette. Når det gælder spørgsmål som verdens pluralisme og multilateralisme, skal vi i endnu højere grad spille en absolut lederrolle, for der er ingen andre, som kan behandle disse spørgsmål, og vi ved, hvor værdifulde de er i dette øjeblik.
Lige så ærligt skal vi sige, at disse spørgsmål kun kan behandles på en troværdig måde, hvis man også gør en økonomisk indsats, hvilket er meget svært at gøre nu. Derfor mener jeg, at vi virkelig bør starte en indgående politisk debat i den forbindelse, for det er klart, at hvis vi ikke bruger tilstrækkelige ressourcer, vil disse lande snarere betragte os som moralister end som personer, der er i stand til at ændre verdenssituationen. Jeg vil gerne understrege, at vi har gjort en stor indsats, og at vi har spillet en forbilledlig rolle. Det skal vi blive ved med, med det er nødvendigt med et kvalitetsløft og med flere ressourcer.
I den henseende vil jeg gerne sige noget om sidste del af fru Poli Bortones indlæg, nemlig indvandringsspørgsmålet. Det er rigtigt, at vi ikke kun skal tale om illegal indvandring, og at integrationsspørgsmålet skal tages op til debat, men først skal vi løse det store spørgsmål om integration eller manglen på samme. Jeg må dog sige, at de fleste indvandrere, som rejser til Europa, hele tiden bliver mere stabile og mere interesserede i at blive integreret i de europæiske lande, uanset hvor de kommer fra. I nogle tilfælde er denne integration let, og i andre tilfælde er den lidt sværere. Men jeg er overbevist om, at når det gælder samhørigheden i vores samfund fremover, er det af afgørende vigtighed, at der gøres en meget stor indsats for at fremme denne integration.
Jeg vil gerne gentage, at det er et spørgsmål, der har meget forskellig karakter alt efter oprindelseslandet og modtagelseslandet, men vi må ikke løbe den risiko, at vores samfund bliver opdelt.
Det har været en meget lærerig personlig erfaring for mig at besøge forskellige italienske indvandrersamfund i Tyskland og Belgien i årenes løb. Hver gang jeg så en fuldstændig integration, forstod jeg, at det var den eneste metode til at gøre dem lykkelige og sætte dem på lige fod med deres medborgere. En fuldstændig integration er efter min opfattelse en vigtig målsætning for et åbent samfund, og det skal ske med fuld respekt for alle kulturer og deres særpræg, så vi får samfund uden konflikter og spændinger. Det gør det naturligvis nødvendigt, at vi fører en meget mere kompleks og systematisk indvandringspolitik end den, vi har ført hidtil.

Formanden.
Vi går nu over til catch the eye-proceduren.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kommissærer, Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, som jeg har den ære at være formand for, glæder sig over Kommissionens initiativ til at præsentere en mere fast og integreret politisk planlægningsprocedure.
Udvalget om Kvinders Rettigheder havde lejlighed til at gennemføre en konstruktiv samtale med to kommissærer, fru Diamantopoulou og hr. Vitorino. Vi havde en meget værdifuld samtale, hvor vi var enige om meget på adskillige områder. I lyset af denne positive oplevelse var jeg overrasket, og det undrede mig, at jeg ikke kunne finde et eneste ord om ligestilling i Kommissionens program for 2003. Fru Diamantopoulou forsikrede os på et møde med vores udvalg i begyndelsen af oktober, at ligestillingspolitikken var en prioritet for Kommissionen, og vi har ikke hørt noget, der kunne få os til at tro det modsatte. Som De ved, har Udvalget om Kvinders Rettigheder det særlige privilegium at blive inviteret til et møde af en dags varighed med kommissionsformanden hr. Prodi og 10 kommissærer for at diskutere specifikke emner inden for ligestilling.
2003 er et vigtigt år for Udvalget om Kvinders Rettigheder. Hovedopgaven er Konventet om Europas fremtid, og vi har brugt masser af tid og kræfter på at sikre, at den nye traktat fremmer ligestilling. For det andet skal EU's acquis om kvinder ikke kun vedtages af kandidatlandene, men det skal også finde anvendelse i disse lande. For det tredje er der spørgsmålet om integration af kønsaspektet, og selvfølgelig er der stadigvæk meget, vi skal gøre, for at få styr på vores egne forhold. Under alle omstændigheder glæder jeg mig over initiativet om at sætte Kommissionens årlige evalueringsrapport om ligestilling på dagsordenen for forårets topmøde i forbindelse med det græske formandskab.
Et andet vigtigt spørgsmål er at sikre, at der er balance i fordelingen af mænd og kvinder ved valget til Europa-Parlamentet i 2004. Europa-Parlamentet og Kommissionen bør sætte en standard for de andre institutioner. Endelig er jeg bekymret og foruroliget over, at forslaget til et nyt direktiv om at bekæmpe kønsdiskriminering på baggrund af artikel 13 i traktaten bliver ved med at blive udsat. Er der noget nyt på dette område?

De Palacio
. (ES) Hr. formand, mine damer og herrer, lige muligheder for kvinder har en konstant og permanent prioritet inden for Fællesskabet. Jeg ved ikke, om formanden for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder er af den opfattelse, at de ikke får den fornødne opmærksomhed i dokumenterne. Det er muligt, men jeg vil gerne sige, at de er med som en selvfølge, da det er vores pligt, og det er det, som vi ønsker.
Hvad angår jeres tanker vedrørende spørgsmålet om matematisk ligestilling med hensyn til spørgsmålet om kvinders deltagelse i de forskellige organer, vil jeg gerne gøre det klart, at det ikke er en del af vores program. I den forbindelse vil jeg gerne minde formanden, som i øvrigt er græsk, om det berømte sagn om Procrustes.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke kommissær Bolkestein, fordi han har skabt de rigtige rammebetingelser for Basel II for fremtiden. Samtidig vil jeg imidlertid gerne spørge kommissær Liikanen og kommissær Busquin, hvad de gør på deres områder for at sikre, at Basel II kan gennemføres uden ulemper for samfundsøkonomien. Basel II handler jo om firmaers kreditværdighed, små og mellemstore virksomheder og om den nødvendige sikkerhed og gennemsigtighed i denne forbindelse. Hvis vi ikke træffer rettidige foranstaltninger her, tror jeg, vi vil få et kæmpeproblem med stadig flere konkurser og stor arbejdsløshed.
Det andet spørgmsål vil jeg gerne stille til kommissær Lamy, for kommissionsformand Prodi talte om, at vi vil arbejde for en politisk demokratisering af WTO. I hvilket omfang er det egentlig en del af Kommissionens arbejdsprogram at fremme den parlamentariske forsamling?

Formanden.
Da rigtig mange har bedt om ordet, vil vi for at fremskynde tingene give ordet til Kommissionen til allersidst snarere end efter hvert indlæg.

Goebbels (PSE).
Hr. formand, kære kommissærer, kære kolleger, i 2003 vil Kommissionens arbejdsprogram og EU's politiske arbejde være stærkt betinget af det globale økonomiske miljø. Der er i øjeblikket intet, der giver anledning til optimisme. I henhold til Kommissionen fortsætter indikatorerne med at tendere mod en vis stigning i væksten indtil slutningen af 2002. Denne stigning kommer dog ikke over 1%, hvilket betyder, at en vækstrate i nærheden af 3% i 2003 dog synes helt uden for rækkevidde.
Risikoen for krak på finansmarkederne, terrorens betydning og truslen om krig har efterladt dybe spor i verdensøkonomien. I denne situation kan man have en dogmatisk holdning og messe "stabilitet, stabilitet" på alle områder. Man kan også sigte mod en mere pragmatisk økonomisk politik ved at give væksten en håndsrækning. Det gør den amerikanske regering, som i løbet af et år har tilført mere end 100 milliarder dollars til det økonomiske kredsløb. Det gør Federal Reserve ved deres rentesænkningspolitik.
For os socialister er stabilitet vigtig. Vi bør forsvare os mod offentlig gæld og være for en budgetmæssig balance. Højrefløjen angriber i denne forbindelse den tyske regering. Den lader som om, den har glemt, at højrefløjsregeringerne i Portugal, Italien og særlig i Frankrig fjerner sig længere og længere væk fra stabilitetspolitikken. Men eftersom besværgelser aldrig har givet resultater i politik, hylder socialisterne en proaktiv politik til fordel for væksten og beskæftigelsen. Tiden er inde til at relancere det transeuropæiske netværk, at bruge alle de bevillinger, der er til rådighed til fremme for produktive investeringer, forskning og videnøkonomi. Det er fuldstændig skandaløst, at man kan konstatere, at Kommissionen ikke har været i stand til i 2001 at bruge alle de bevillinger, den har fået til rådighed. Mens EU's budget kun svarer til 1% af Fællesskabets BNP, er 16% af disse magre bevillinger ikke blevet anvendt, eller er - sagt på en anden måde - blevet sparet.
Hr. formand, jeg slutter af med at sige, at EU på topmødet i Lissabon satte en ambitiøs strategi for sig selv. Lad os give os midlerne til at opfylde denne ambition.
Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, Kommission, Råd, på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil jeg anslå en noget negativ tone i forbindelse med Kommissionens arbejdsprogram og forslag til lovgivningsmæssige beslutninger. Vi må konstatere, at på baggrund af Lissabon-processen, på baggrund af et tiltagende krav om arbejdsdeltagelse, på baggrund af anmodninger om fleksibilitet på arbejdsmarkedet og på baggrund af arbejdstageres mobilitet i Europa er programmet, især Kommissionens lovgivningsprogram, efter vores opfattelse ikke ambitiøst, og vi synes, det er ærgerligt.
2003 risikerer at blive et spildt år i den henseende, i hvert fald hvis vi ser på lovgivningen. Der er kun tre forslag, som går i den rigtige retning. De har at gøre med ligebehandling, hvilket allerede er nævnt, med de normale retningslinjer for beskæftigelse og med den sociale sikring 140871. Men det er ikke nye forslag til lovgivningsmæssige beslutninger, det er ændringer. Desuden konstaterer vi, at der på en række områder opstår forsinkelse, eller at der endda er en udeladelse, hvilket er tilfældet med det europæiske samarbejdsudvalg, som ikke er på dagsordenen i det kommende år eller måske først i slutningen af året. Der er også manglende initiativ på områderne forældreorlov, beskyttelse af kvindelige arbejdstagere, handicappede og atypisk arbejde, og sådan kan jeg fortsætte.
Vi må som udvalg konstatere, at programmet på lovgivningssiden egentlig ikke er tilfredsstillende, når det drejer sig om de krav, som stilles af samfundet, og som også støttes af samfundet. Vi har allerede talt om det i nogen tid i vores udvalg og med vores kommissær. Vi tror endvidere, at problemet ikke kun ligger hos kommissæren, men frem for alt også hos Kommissionen som sådan og hos Rådet. Vi anmoder derfor navnlig Rådet om at gøre noget ved det ved den kommende midtvejsrevision af den sociale dagsorden.
Det må vi forberede med Kommissionen, og jeg håber, at vi så kan gøre fremskridt. I øjeblikket er der virkelig ikke nogen chance for det, og vi er til en vis grad skuffede. Vi håber det dog, og derfor anmoder vi også om, at disse skridt tages.

Fatuzzo (PPE-DE).
Længe leve hr. Martin, længe leve alle kommissærerne, længe leve alle os fra Europa-Parlamentet og længe leve rådsformanden, selv om jeg ved, at Rådet og de 15 regeringsledere er meget bekymrede over, at de europæiske borgere lever længere. Jeg læste i flere aviser her til morgen, at man har fundet en pille, som måske kan forlænge vores levetid til 150 år.
Da jeg var på vej hen til Parlamentet, huskede jeg, hvad jeg skulle bede Kommissionen om. Når det gælder pensionerne - som Kommissionen med rette beskæftigede sig med sidste år, og her må jeg sige, at den ansvarlige kommissær, Anna Diamantopoulou, var særlig entusiastisk og lydhør - begynder man nu at beskæftige sig med dem i Europa, selv om det er et område, der hører under medlemsstaternes kompetence. Der er dog mange regeringer - ikke mindst den regering, som også regerer over mig, Carlo Fatuzzo - der udtrykker sig på en sådan måde, at det i borgernes øjne ser ud, som om det er EU, der vil skære ned på deres pensioner, sætte deres pensionsbeløb ned og tvinge dem til at spænde livremmen ind. Men det skal være medlemsstaternes regeringer, som træffer disse beslutninger, og hvis de bliver nødt til at sætte pensionsbeløbene ned, skal de sige det åbent og ærligt til borgerne.
Derfor vil jeg gerne spørge Dem, fru næstformand i Kommissionen, hvad Kommissionen har til hensigt at gøre for at fortælle de europæiske borgere, at kommissær Diamantopoulou ikke er en fe eller en troldkvinde, der sørger for alle borgernes velfærd, men snarere en bussemand, som gør, hvad medlemsstaternes regeringer beslutter.

Procacci (ELDR).
Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, jeg vil hovedsagelig komme ind på kapitel 1 i Kommissionens meddelelse. Som udgangspunkt kan jeg konstatere, at de vigtige målsætninger, der blev angivet ved dens embedsperiodes begyndelse, nemlig udvidelsen og reformerne, nu er nået, men i embedsperiodens sidste del må Kommissionen efter min mening ikke nøjes med at forvalte og gennemføre det, man har opnået. Jeg tror, at de passager, hvor der står "definition af det fremtidige Europa" og "forbindelser til det udvidede EU's naboer", er nøglen til at forstå det hensigtsmæssige i, at vi allerede nu skaber grundlaget for EU's kommende politiske perspektiver.
Når Bulgarien og Rumænien forhåbentlig er blevet optaget i 2007, skal vi beslutsomt kigge i tre retninger, nemlig mod Østeuropa, de vestlige Balkanlande og Middelhavsområdet. Jeg sætter pris på den åbenhed, der ligger i udtrykket "samtidig åbner stabiliserings- og associeringsprocessen udsigt til medlemskab." Jeg er således enig i det, som kommissionsformand Prodi sagde, nemlig at der skal være en kreds af lande - fra Rusland til Marokko - som vi har venskabelige forbindelser til, men vi skal ikke afskære dem fra muligheden for at blive optaget i EU på samme betingelser som de andre lande, der allerede er kommet med.
Det giver med tiden nogle perspektiver, som også får vores projekt til at strække sig ud over kontinentets geografiske grænser. Når vi nu skal til at foretage den mest omfattende og måske også den vigtigste udvidelse af EU, skal vi være bevidste om dette perspektiv. Lige så snart Rusland kommer med i EU - uanset hvor lang tid der går - kan vi i øvrigt ikke sige, at grænsen kun skal gå til Uralbjergene, og det vil ændre mange ting, ikke mindst EU's opfattelse af sig selv.
Derfor skal vi betragte EU som en ring af koncentriske cirkler, der er forbundet med hinanden. Det er vejen til, at EU fortsat kan bevare sin sjæl. Den dag EU ikke længere er opmærksomt på landene uden for dets grænser, mister det en væsentlig del af sit eksistensgrundlag.

Van den Berg (PSE).
Hr. formand, jeg har nogle spørgsmål til Kommissionen i anledning af udviklingspolitikken. De har sagt, at vi ønsker en hurtigere anvendelse af pengene, for nu er der for mange penge, der ikke anvendes. I praksis sker det imidlertid stadig ikke. Jeg har et konkret spørgsmål: Hvilke nye skridt tager De i Deres arbejdsprogram for 2003 for at opnå det? De sagde derefter, at pengene skal anvendes bedre, og at vi vil foretage en omlægning i retning af grundlæggende sociale udgifter såsom til undervisning. De har accepteret et tal på 35%, og De har opnået et gennemsnit på 28%. Hvilke konkrete skridt vil De tage i Deres program for 2003 for at opnå det?
For det tredje forpligtede De Dem i Doha til inden marts 2003 at stille forslag om at afvikle landbrugssubsidierne og omsætte dem til subsidier til landdistrikterne. Hvornår kommer disse konkrete forslag på landbrugsområdet som et supplement til Fischler-pakken?
For det fjerde har De lovet at foreslå et supplement til reguleringen af kløften mellem strukturel hjælp og nødhjælp. Denne kløft, den berømte gråzone, forårsager nu sommetider en forsinkelse på et eller to år. Hvornår kan vi forvente denne konkrete regulering?
For det femte har De sagt, at det inden for rammerne af indvandringspolitikken - og det talte hr. Prodi også om - er nødvendigt at indgå nye partnerskabsaftaler med udviklingslandene. Mit konkrete spørgsmål er: Hvilke initiativer vil De forelægge på dette område foruden Cotonou-aftalen for virkelig at gøre noget ved en reguleret indvandringspolitik, som - og lad os begynde med Nordafrika og en række leverandører fra de forskellige regioner - faktisk også involverer forbindelsen med udviklingslandene?

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, vi har middelhavsregionen og Østeuropa, men jeg vil gerne minde hr. Prodi, Kommissionen og de andre damer og herrer om, at vi også har Nordeuropa og den nordiske dimension, og jeg vil gerne bede dem om også at tage hensyn til det.
På nuværende tidspunkt ser det ud, som om vi udelukkende har fokus rettet mod udvidelsen, men vi bør kæmpe med næb og klør for at holde fast ved Lissabon-målsætningerne. Udvidelsen vil være en stor byrde for EU's økonomi, og det understreger betydningen af at have en konkurrencedygtig strategi, der kan klare det problem. Af den grund bør vi også være i stand til at gennemføre nogle svære reformer samtidig med udvidelsen. Vi skal rette vores opmærksomhed mod ansøgerlandenes evne til at indføre Lissabon-målsætningerne. I de gamle medlemsstater er det også vigtigt at fokusere på gennemførelsen af EU-lovgivning. Når udvidelsen finder sted, skal vi især undgå konkurrenceforvridning på grund af en ulig gennemførelse af direktiverne, f.eks. på området inden for miljø- og konkurrencepolitik. Liberaliseringsprocessen skal øges drastisk inden for elektricitets-, gas-, telekommunikations- og transportsektorerne.
Situationen på nuværende tidspunkt er, at forbrugerne ikke kan regne med økonomisk vækst. Investeringerne er stoppet, og markederne er stadigvæk hæmmet. Arbejdsomkostningerne er høje, mens der samtidig er høj arbejdsløshed i Europa. Tiltroen til vækst- og stabilitetspagten er rystet.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen om, hvordan den har i sinde at integrere den ambitiøse tidsplan for udvidelsen med øget økonomisk konkurrence i Europa.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg har et spørgsmål til kommissær Diamantopoulou vedrørende den europæiske beskæftigelsesproces og dens mest praktiske vanskelighed, nemlig problemet med at gennemføre politikken i medlemslandene. De fleste aktører på arbejdsmarkederne rundt om i Europa ved nemlig ikke noget som helst om den europæiske beskæftigelsesstrategi. Det er Kommissionen klar over og er begyndt at påpege vigtigheden af gennemførelsen, hvilket jeg meget kraftigt bifalder. Da jeg sidst hørte fru Diamantopoulou tale i vores udvalg, sagde hun, at man desuden skulle overveje, hvordan man både kan involvere Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter i den europæiske beskæftigelsesproces. Jeg synes, det lyder udmærket.
Mit spørgsmål er nu, om Kommissionen er kommet længere og har en klarere forestilling om dette. Hvis man kigger på hvert eneste medlemsland, har de alle en slags national handlingsplan for beskæftigelsen i den forstand, at deres parlament vedtager et budget, hvoraf det fremgår, hvilke opgaver der gives midler til i arbejdsmarkedspolitikken i det kommende år. Eftersom man ikke kan have to forskellige nationale handlingsplaner, må den nationale handlingsplan, som er et led i og bygger på retningslinjerne i den europæiske beskæftigelsesproces, samordnes med det respektive parlaments politiske og økonomiske arbejde på at skabe en national beskæftigelsespolitik. Jeg undrer mig derfor over, hvorfor Kommissionen ikke er mere klar på dette punkt. Jeg ved, at man ikke skal fortælle medlemsstaterne, hvordan de skal varetage deres beslutningsprocedure, men man kan naturligvis komme med anbefalinger ikke mindst inden for rammerne af den åbne beskæftigelsesproces.
Når dette nu skal indføres i kandidatlandene, der har en skrøbelig administrativ kapacitet, er det endnu vigtigere at gøre det politiske ansvar for beskæftigelsesproces klart og tydeligt i den politiske proces og understrege, at de nationale parlamenter har et afgørende ansvar og indflydelse i dette spørgsmål.
Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand, kampen mod terrorismen har været og bør fortsætte med at være en af vores prioriteter, hvis ikke vores hovedprioritet. Der er sket store fremskridt på dette område og på området for samarbejde inden for strafferetsforhold, og vi har demonstreret, at når der er politisk vilje, kan vi være effektive.
Jeg vil også gerne spørge, om De mener, om det nu er det rigtige tidspunkt, efter succesen med samarbejdet på strafferetsområdet, at udføre de nødvendige forbedringer af retslige standarder i EU og forsvaret af de personlige rettigheder. Og jeg taler om den nuværende Union og den udvidede Union.
Jeg mener også, og jeg vil gerne høre, hvad Kommissionen mener om det, at der bør være et koordineringsinitiativ på politiområdet, som vil gøre en ende på den forvirring, der er på nogle områder, og som er så svær at forklare befolkningerne. Jeg taler om Europol og andre organer.
Jeg er dog ikke så optimistisk vedrørende immigrationspolitikken. Der er en sætning i arbejdsprogrammet, som jeg mener er særdeles usædvanlig: at styrke asyl- og indvandringspolitikken. Jeg mener ikke, at det er Kommissionens skyld, det er jeg mere end sikker på, men hvis jeg skal være ærlig, mener jeg, at det vil være overordentligt positivt, hvis vi kan starte med asyl- og indvandringspolitikken. Fru Grossetête opfordrede Kommissionen til at komme med flere initiativer. Jeg vil bede om færre initiativer fra Kommissionen. Den har fremlagt alle de initiativer, som den skulle. Vi har en pakke med forslag, som udgør en sammenhængende og fornuftig indvandringspolitik. Det, vi bør gøre, er at træffe beslutninger på dette område. Jeg mener ikke, at vi bør øge udbuddet af forslag, så Rådet kun behøver at udvælge nogle få forslag her og der, men vi bør demonstrere en politisk vilje, så vi kan gøre fremskridt på internationalt plan.
Og endelig glæder jeg mig over forslaget til en indvandringspolitik, og frem for alt forslaget om at koordinere denne politik med socialpolitikken. Hvis vi mener, at immigranterne skal komme til Europa af beskæftigelsesmæssige årsager, bør vi være effektive på begge områder, vi har behov for en indvandringspolitik, som fungerer, men også et arbejdsmarked, som fungerer, en socialpolitik, som optager immigranterne for at løse de lokale problemer, som skabes på grund af indvandring.
Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE).
Hr. formand, sikkerhed til søs er en af de udfordringer, som er med i Kommissionens arbejdsprogram for 2003. Desværre står vi i øjeblikket over for en forfærdelig ulykke, hvor Prestige sank ud for Galiciens kyst, hvilket gør dette arbejdsprogram endnu mere aktuelt.
Jeg vil gerne takke Kommissionen gennem næstformanden for den hurtige handling og samarbejdet med de spanske og galiciske myndigheder i forbindelse med denne dramatiske begivenhed. Jeg vil også gerne takke kommissæren for transport og Europa-Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik, som har godkendt Erika I- og Erika II-pakkerne, som muligvis kunne have hjulpet os med at forhindre denne form for ulykke, hvis de allerede var blevet indført.
I den forbindelse vil jeg gerne fremhæve, at direktivet om trafikovervågning, som endnu ikke er blevet gennemført, i artikel 20 giver en definition på tilflugtssteder, som, selv om de er uklare, vil kunne give skibe med problemer mulighed for at søge derhen for at løse problemerne.
Vi havde eksemplet med Erika, som ikke havde bemyndigelse fra de franske myndigheder til at søge havn i Saint Nazaire, eller nu Prestige, som ikke havde bemyndigelse til at søge en galicisk havn, helt klart på grund af den økologisk høje værdi ved den kyst. Der bør være yderligere forslag om at skabe områder med tilflugtssteder ude på havet, tilstrækkelig tæt, så skibe med problemer kan nå dem, og tilstrækkelig langt væk fra kysten, så alvorlige økologiske problemer kan undgås, men de skal muliggøre hurtige redningsaktioner med skibe og med tekniske ressourcer, både fra luften og til søs. Og forslaget, fru næstformand, hvis det kommer med i Kommissionens program, kan indføres hurtigst muligt, uden at der skal ventes på, at direktivet gennemføres.

Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, mine spørgsmål drejer sig også om miljøpolitikken. Jeg vil gentage spørgsmålet fra fru Frassoni, som handlede om pvc, og hvad der er sket med ambitionerne vedrørende pvc i dette arbejdsprogram. De har nemlig både været med i sidste års program og også året før, men nu er de forsvundet. Det er meget foruroligende, eftersom vi taler om et meget farligt stof, som vi ved findes i store mængder rundt omkring os. Når det gælder affald, produceres der ikke mindre end 4 millioner t pvc-affald hvert år. Måske er det kommissær Liikanen eller kommissær Wallström, som burde svare på spørgsmålet om, hvad der er sket med Kommissionens ambitioner i spørgsmålet om pvc.
Mit andet spørgsmål gælder strukturfondene, landbrugspolitikken samt EU-finansierede programmer og planer i al almindelighed. I 2003-2004 træder den strategiske miljøkonsekvensvurdering, SEA, i kraft i medlemslandene. Desværre er SEA endnu ikke omfattet af EU-finansierede planer og programmer, men Kommissionen har lovet, at det vil ske, hvilket Europa-Parlamentet har givet sin støtte til. Nu vil jeg gerne vide, om Kommissionen er begyndt at etablere en intern struktur, der kan sørge for, at der er tilstrækkelig kapacitet til at gennemføre denne form for konsekvensvurderinger på EU-finansierede planer og programmer.
Mit sidste spørgsmål vedrører Natura 2000. Vi venter stadig på en meddelelse fra Kommissionen, som er blevet udsat et par gange. Nu er det med i programmet, og jeg vil derfor blot påpege, hvor vigtigt det er, at denne meddelelse virkelig kommer i løbet af det næste år og helst så snart som mulig.
Rovsing (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har - inspireret af lukningen af Strasbourg-lufthavn mandag aften, som jo forsinkede os alle meget - et spørgsmål til Kommissionen om følgende: Det ville være ønskeligt, om man centralt f.eks. i Eurocontrol havde et overblik over samtlige fly i det europæiske luftrum. Det er klart, at det er landene, der er ansvarlige for de nationale Air Traffic Control-systemer. Men ville det ikke være hensigtsmæssigt, at man centralt havde et overblik over alle igangværende og planlagte flyvninger, hvad enten der er tale om civile eller militære flyvninger, for derved at få en bedre udnyttelse af luftrummet, færre forsinkelser og en mindre belastning af miljøet?

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg glæder mig over det program, der er blevet forelagt for os i dag, men jeg må udtrykke nogen uro over, at man på side 12, under "Key initiatives - sustainable and inclusive economy" (Vigtige initiativer - en bæredygtig og bred økonomi), har barslet med og lovet at udarbejde en grønbog om offentlige tjenester eller tjenester af økonomisk interesse. Det finder jeg besynderligt. Parlamentet har igennem mange år gentagne gange påpeget over for Kommissionen og Rådet, at der er et påtrængende behov for et direktiv om en ramme for tjenester af generel økonomisk interesse.
Jeg forstår det sådan, at topmødet i foråret pålagde Kommissionen at fremlægge et forslag til en ramme for tjenesteydelser af generel interesse inden udgangen af dette år. Men hvad vi har i arbejdsprogrammet for næste år, er ikke desto mindre et løfte om en grønbog, der skal drøfte de principper, på basis af hvilke man kunne - kunne - konstruere tjenester af generel økonomisk interesse. Samtidig har vi på side 12 et løfte om, at foranstaltningerne til færdiggørelse af det indre marked ved at eliminere hindringerne for udbud og udnyttelse af tjenester af erhvervslivet og forbrugerne skal gå videre til næste år. Det finder jeg ikke acceptabelt. Parlamentet og forårets topmøde er blevet ignoreret. Alle de opfordringer, der er kommet her fra Parlamentet om, at generelle tjenester af almen interesse for Europas borgere omgående skal garanteres, er blevet ignoreret, selv om dette er et afgørende element i europæisk borgerskab og den sociale model, vi er så stolte af i Europa.
Jeg vil gerne have et klart svar fra Kommissionen på, hvorfor den ikke gør, hvad Parlamentet har anmodet den om at gøre, og hvad den blev pålagt af Rådet ved topmødet i foråret at gøre, for det er ikke acceptabelt.

Pirker (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har to spørgsmål. Det første vedrører sikringen af de ydre grænser. Jeg er meget positiv over for programmet og forslagene, netop med henblik på en udvidelse, især at De vil have fælles opgaver. Spørgsmålet er, hvornår den nye Schengen-manual vil være til rådighed. Vi vil få fælles uddannelsesplaner. Hvornår tror De, dette fælles uddannelsessystem vil kunne fungere?
Jeg vil også gerne opfordre til, at vi gør os nogle overvejelser om kompatibiliteten af den anvendte teknik, og at vi så hurtigt som muligt lader Europol gennemføre den foreslåede risikoanalyse. Hvornår tror De, dette system vil fungere?
Mit andet spørgsmål vedrører migrationsområdet. Vores mål må være - det er vi enige om - at der skal etableres funktionsdygtige, legale adgangsmekanismer, og at enhver form for illegal indvandring skal forhindres. Problemet i denne forbindelse findes især på asylområdet, hvor der ganske vist ligger forslag fra Kommissionen, men hvor der stadig mangler endelige beslutninger på alle områder. Her har vi imidlertid brug for hurtige beslutninger, for at de, som virkelig er flygtninge - det er ca. 10% af ansøgerne - hurtigt kan få hjælp, og for at der kan organiseres hjemsendelse for de resterende 90%, som skal afvises. Hvordan, hr. kommissær Vitorino, vil De sikre, at et sådant system nu langt om længe kan bringes til at fungere, og at vi kan få Rådets tilslutning?

Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke kollegerne i Kommissionen, som af respekt for Parlamentet og debatten om arbejdsprogrammet kunne blive her i to timer en gang om året. Jeg beundrer fru de Palacio, fordi hun vil besvare spørgsmål inden for alle områder, også inden for de politiske områder, der hører under kolleger, som måtte foretage andre prioriteter. Jeg kan se, at jeg har rost de kolleger, som er til stede.
Fru de Palacio, kære kolleger fra Kommissionen, jeg har læst arbejdsprogrammet grundigt. Det er bedre end det, De plejer at aflevere. Det er i hvert fald mere behagelig læsning, hvad mine områder angår. De har integreret området "bæredygtighed" hele vejen rundt, som vi altid har krævet det. Man har virkelig indtryk af, at De har forberedt Dem grundigt, De har forstået det, og De har i hvert fald lavet den eksterne præsentation virkelig godt.
"Ekstern præsentation" og "intern adfærd" er dog to forskellige ting. Mine spørgsmål vedrører især den interne adfærd. Hvis vi ser på de såkaldte resterende punkter - altså det, som De redder med over fra 2002 - så er det f.eks. nogle dele, som fru Schörling, fru Frassoni og andre har nævnt, fra mit arbejdsområde, miljøpolitikken - vi kunne nævne kemikaliepolitikken, pvc og batteridirektivet, men også andre ting.
Når jeg så ser på, hvorfor det er sådan, så er et af de centrale konfliktpunkter, at De ikke bibringer nogen enighed internt. De har konflikten mellem miljø-, industri- og handelspolitik, ofte også mellem forbrugerbeskyttelses- og handelspolitik.
Hvis De ikke løser disse konflikter internt, hvis De ikke magter at vise lederskab og at sige: "O.k., den kollega, som har ansvaret, har også så at sige magten over den tværgående procedure mellem tjenestegrenene", så vil vi blive ved med at have disse resterende punkter.
Derfor vil jeg gerne spørge Dem, fru de Palacio, hvad De vil gøre fremover for at løse konflikter inden for Kommissionen, og om De er indstillet på at gøre disse konflikter mere åbne og gennemsigtige. Vi kan altid kun gætte på, hvorfor vi ikke får nogen forslag. Svaret hører vi i korridorerne. For det meste kan vi finde dem på hr. Liikanens område, nogle gange, ganske ofte, kan vi også finde dem på hr. Lamys område, nogle gange også hos hr. Bolkestein. Dem vil jeg kalde de slemme drenge. Den stakkels fru Wallström og hr. Byrne, som altid gør deres bedste, men som nogle gange bliver rendt over ende, undtager jeg. Jeg forventer, at De også internt gør de ting, som De har formuleret eksternt. Det betyder, at De fremover meget hurtigt præsenterer de forslag, som De har stillet.

Brunetta (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ville gerne have stillet mine spørgsmål til kommissær Solbes, men jeg kan ikke se ham her i salen, og derfor må næstformanden, fru de Palacio, eller kommissær Diamantopoulou svare i stedet for.
Først har jeg en bøn til Dem, nemlig om De vil være så venlige ikke at misbruge adjektivet "bæredygtig". Det er lidt ligesom på dårlige restauranter, hvor man kommer fløde eller persille på det hele og så ender med at ødelægge alle retterne. "Bæredygtig økonomi" betyder absolut intet, fru de Palacio og fru Diamantopoulou. Man forsøger blot at gøre De Grønne tilpas ved at lægge vægt på miljøet, at gøre venstrefløjen tilpas ved at skrive "solidarisk" og at gøre højrefløjen tilpas ved at skrive "økonomi". En smule semantisk korrekthed ville med andre ord ikke være nogen skade til.
Men lad os nu beskæftige os med nogle lidt mere seriøse emner, som jeg satte pris på. Kommissionsformand Prodi talte om, at der kun skulle være én samordningsproces for de økonomiske politikker - her henviser jeg til punkt 2.3, b 4) - og det er faktisk kun nødvendigt med én proces, eftersom målsætningerne i stabilitetspagten og i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik skal være i tråd med målsætningerne for realøkonomien, det vil sige arbejdsmarkedet og ikke mindst velfærden. Arbejdsmarkedet og velfærden er som bekendt to sider af samme sag. Selv om der allerede eksisterer en implicit samordningsproces for arbejdsmarkedet, nemlig Luxembourg-processen, som efterhånden har fungeret fint i de sidste 6-7 år, er det samme ikke tilfældet med den nyere - lad os bare kalde den sådan - Laeken-samordningsproces, der endnu ikke er blevet gennemført for velfærdens vedkommende.
De to systemer ikke er velafbalancerede, for der er gjort meget for den åbne samordning på arbejdsmarkedet, mens der slet ikke er gjort noget, når det gælder velfærden. Jeg anmoder således om, at de to samordningsprocesser så vidt muligt sker i samme tempo, så de ikke blot gør det muligt at nå Lissabon-målsætningerne, men også stabilitetspagtens målsætninger.

Titley (PSE).
Hr. formand, i forbindelse med Kommissionens arbejdsprogram om udvidelsen har vi, som man kunne vente, et meget overvældende program at nå i løbet af det næste år, hvor Kommissionen skal tage fat på en lang række områder, herunder i særdeleshed overvågning af de fremskridt, der sker for ansøgerlandene.
Kan vi være sikre på, at selv når traktaterne er undertegnet, vil der ikke ske nogen nedtrapning af Generaldirektoratet for Udvidelsen? Det vil sikre, at vi har personale til at gennemføre overvågningsprocessen, hvilket stadig er vigtigt lige før tiltrædelsen.
For det andet vil fokus uundgåeligt flytte sig til stabiliteten ved vores grænser, som Kommissionen siger i sit program, men den siger ikke, hvilke nye initiativer vi faktisk skal tage. Vi taler f.eks. om forbindelserne med Moldova. Moldova er meget tæt på at blive defineret som en sammenbrudt stat. Hvordan skal vi håndtere den og Ukraine, som vi stadig har forsøgt at have forbindelser med? Vil vi i forbindelse med Bosnien og Kosovo bare fortsætte som hidtil, eller skal vi se på at udvide vores arbejde dér for bedre at sikre vores grænser?
Endelig understreger vi vigtigheden af FUSP under forberedelsen af Kommissionens rolle på dette område. Men det er vigtigt at foretage indkøb til forsvaret og at sikre fremtiden for Europas forsvarsindustri. Med den hensigt har vi tidligere haft handlingsplaner fra Kommissionen om, hvordan den kan bruge sine instrumenter til at støtte denne proces. Hr. Liikanen bliver ved med at love mig, at han vil fremlægge en yderligere handlingsplan, men jeg ser ingen omtale af den i årsprogrammet. Får vi en handlingsplan vedrørende forsvarsindustrierne i fremtiden og indkøb til forsvaret at se, og vil vi se Kommissionen bruge de instrumenter, den har til rådighed?

Formanden.
Hermed er catch the eye-proceduren afsluttet.

Daul (PPE-DE).
Hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, hr. formand, kære kolleger, præsentationen af Kommissionens lovgivnings- og arbejdsprogram for 2003 er en vigtig fase i arbejdsrelationerne mellem vores to institutioner. Faktisk markerer præsentationen af dette program i dag afslutningen på en tværinstitutionel tidsplan, som blev udarbejdet af vores to institutioner i januar 2002.
Da det drejer sig om en første øvelse i denne genre, er det klart, at en række punkter kunne forbedres til næste gang, og jeg vil tillade mig at komme tilbage til dette spørgsmål i slutningen af mit indlæg.
Kommissionen præsenterede i februar 2002 den årlige politiske strategi for 2003 for Europa-Parlamentet. På baggrund af dette dokument var der fra april til juli en reel tværinterinstitutionel dialog mellem Europa-Parlamentets udvalg og de berørte kommissærer om indholdet og iværksættelsen af de politiske prioriteter på alle de enkelte kompetenceområder. I juli foretog vi inden for rammerne af Formandskonferencen og med Kommissionens næstformand, fru de Palacio, en evaluering af programmet for det igangværende år. I september udarbejdede Formandskonferencen derefter i samarbejde med fru de Palacio en liste over de forskellige lovgivningsmæssige forslag, som Kommissionen havde til hensigt at indføre i lovgivnings- og arbejdsprogrammet for det kommende år. Derfor er det dokument, som hr. Prodi lige har fremlagt, i vid udstrækning resultatet af denne dialog, der har fundet sted i løbet af hele året.
På nuværende tidspunkt er det med henblik på at afslutte denne øvelse fastlagt, at Europa-Parlamentet udtaler sig om et beslutningsforslag den 5. december. I den forbindelse kan jeg informere Dem om, at Europa-Parlamentets udvalg under mødet, der fandt sted i forgårs, besluttede hver på deres specifikke kompetenceområder at udarbejde et bidrag, der kunne blive indført i dette beslutningsforslag.
Hr. formand, tillad mig at gøre Kommissionen og Europa-Parlamentet opmærksom på min positive indstilling til den tværinstitutionelle tidsplan, som er blevet udarbejdet for første gang. Det er mindre end et år siden, at Kommissionens forslag - det kan vi alle huske - praktisk talt var lige modsat. Udarbejdelsen af denne tidsplan har krævet mange kræfter, særlig fra Europa-Parlamentets side. I den forbindelse vil jeg gerne gøre opmærksom på det store arbejde, som vores kollega, fru Malmström, har gjort i forbindelse med forhandlingerne med Kommissionen. Faktisk var udarbejdelsen af denne tidsplan mulig takket være den gensidige tillid, som blev skabt mellem vores to institutioner vedrørende lovgivningsprogrammet. På baggrund af den erfaring, som vi har fået i løbet af dette år, vil de forskellige faser naturligvis kunne blive bedre forstået og gennemført allerede fra næste år. Der er ved at opstå en reel kultur med tværinstitutionel planlægning og programmering mellem de europæiske institutioner, hvilket helt sikkert vil leve op til EU-borgernes forventninger.
Tillad mig i den forbindelse at afslutte mit indlæg med at minde om, at Rådet i anledning af topmødet i Sevilla den 21.-22. juli besluttede, at Rådet skulle udarbejde et arbejdsprogram. Jeg håber derfor, at den beslutning, som Europa-Parlamentet skal stemme om den 5. december, også vil vedrøre Rådet i forbindelse med udarbejdelsen af dets årlige program.
Jeg vil slutte af med at understrege betydningen af dialogen med Rådet. Jeg vil i særdeleshed takke hr. Haarder, som altid har været der, når vi har bedt om det. Jeg tror, at det er vigtigt at understrege, for indimellem, hr. Haarder, er det også godt at få komplimenter.
Et effektivt lovgivningsprogram kendetegnes hovedsageligt af to ting: for det første gennemsigtighed vedrørende borgernes viden og adgang til det lovgivningsmæssige arbejde, som EU forventer at udføre i løbet af det kommende år, og for det andet en øget effektivitet i gennemførelsen af det lovgivningsmæssige arbejde uden dermed at glemme, at Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen takket være en bedre programmering kan informere de nationale parlamenter og borgerne om lovgivernes arbejde og fuldt ud at påtage sig deres ansvar.
Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære medlemmer af Kommissionen, fru næstformand, lad mig først komme med et par bemærkninger til de centrale punkter, hvad indholdet angår. Et udvidet Europa er det første centrale punkt. Nu er der flere gange blevet talt om, at de signaler, som viser, hvilken retning Kommissionen vil gå i, er for svage. Se f.eks. på Balkan. Netop denne region føler sig i dag lidt forladt. De økonomiske midler bliver mindre. Det er muligvis berettiget, men til gengæld bør de politiske signaler blive stærkere, signalerne om virkelig at stille disse lande over for alternativet enten at gå i retning af et senere medlemskab eller at vælge en anden vej.
Der skal være topmøde i Zagreb. Jeg ved ikke, hvad Rådet har tænkt sig, men jeg vil gerne vide, fru næstformand, hvad Kommissionen vil foreslå, at der skal ske med Balkan-regionen på topmødet i Zagreb, altså Zagreb II. Er den nu eksplicit en udvidelsesregion, efter at første runde bliver afsluttet, ja eller nej?
For det andet er der spørgsmålet om stabilitet og sikkerhed. Netop vores sikkerhed - og det bliver også bemærket, men jeg synes godt, man kunne fremhæve det - er meget stærkt afhængig af, at vi betragter andre, nærtliggende regioner, fra Balkan til ind i Kaukasus, som partnerregioner, som vi har passende aftaler med, og hvor vi kan udbygge samarbejdet mod grænseoverskridende kriminalitet, mod illegal massemigration.
Men også i positiv forstand, tænk på energien. Det har De fat i, fru kommissær. De har fremlagt en række energipolitiske forslag, senest også om den energipolitiske sikkerhed i forbindelse med atomanlæggene. Nu kan man diskutere detaljer, og det kommer vi til at diskutere. Jeg mener imidlertid, at det er på tide også at se på en sammenhængende energipolitisk strategi i forbindelse med udenrigspolitikken.
Hvilke regioner ønsker vi at knyttere nærmere til Europa, også med henblik på den energipolitiske sikkerhed? Tænker vi på den kaukasiske region, eller lader vi amerikanerne om det? Her handler det også om Balkan, når vi tænker på de forskellige pipelines, som skal udvikles og sikres der. Denne kombination af en udenrigspolitisk strategi med en sikkerhedspolitisk strategi, som også omfatter en energisikkerhed, bør udvikles meget mere.
For det tredje, angående en bæredygtig og integreret økonomi, savner jeg en udtalelse om spørgsmålet om erhvervspolitisk samarbejde, også med Den Europæiske Centralbank. Det er ikke tilfredsstillende for os, som dette samarbejde finder sted i praksis. Jeg kan i hvert fald konstatere, at kommissionsformand Prodis overvejelser om større fleksibilitet, hvad stabilitetspagten angår, i hvert fald ikke kommer direkte til udtryk i programmet. Jeg ved ganske vist ikke, hvorfor han så tog det op, men pyt nu med det. Men netop spørgsmålet om sammen med Centralbanken at påtage sig et erhvervspolitisk og dermed naturligvis også arbejdsmarkedspolitisk ansvar, bør understreges stærkere.
På side 14 findes et afsnit om den offentlige forsyningspligt. Her undrer det mig, at Kommissionen endnu en gang siger, at vi vil indlede en diskussion. Den diskussion finder allerede sted - desværre ikke rigtig engageret fra Kommissionens side - for den trænger sig voldsomt på. Man bør tage de udtalelser alvorligt, som kommissionsformand Prodi er kommet med for at opnå et fremskridt på dette område, for den offentlige forsyningspligt er et vigtigt aspekt, ikke kun i Frankrig, men i mange af Europas stater, og vi bør have en klar linje på dette område.
Til sidst vil jeg gerne sige noget generelt om lovforslagene. Fru næstformand, som De ved, er De vores partner i debatten om alternative former for regulering. I Parlamentet har vi i høj grad en interesse i, at love bliver vedtaget hurtigere, at vi håndterer lovgivningsprocessen mere fleksibelt, men her har vi naturligvis brug for Kommissionens og Rådets samarbejde. Det vil jeg gerne sige noget om.
Kommissionen er indstillet på at hjælpe i mange spørgsmål. Den er lidt for bange for, at vi vil tage initiativretten fra den. Det hverken vil eller kan vi. Selv hvis vi ville, kunne vi ikke tage den fra Dem. Men det betyder ikke, at De indgår i en stærkere dialog med os. Det betyder heller ikke, at vi især der, hvor vi uddelegerer, uddelegerer lovgivningskompetence, også har en call back-position, altså en tilbagekaldelsesret, for vi afgiver jo noget af vores kompetence, og derfor vil vi også have noget tilbage.
Helt uforståeligt - det må jeg desværre sige, hr. Haarder, jeg tager hatten af for, at De sidder her og lytter i timevis, det er virkelig fint, men jeg er meget skuffet over Rådets, COREPER's, udtalelse om spørgsmålet om andre former for lovgivning. Noget så restriktivt, noget så bagstræberisk har jeg sjældent set. De kan da ikke forvente af Parlamentet, at vi afgiver lovgivningskompetence, mens De ikke vil bevæge Dem en millimeter! Udvalgsproceduren har De ligefrem gjort hellig! Det er det øverste mål! Og det går jo ikke. Vi må nå frem til, at Parlamentet og Rådet bliver behandlet nogenlunde ens. Vi vil ikke gribe ind i Deres rettigheder, men De må respektere vores rettigheder!
Wallis (ELDR).
Hr. formand, dette har utvivlsomt været en god debat mellem institutionerne, og 2003 bliver et vigtigt år på baggrund af udvidelsen. Vi må sikre, at Unionen kan fungere godt for vores nuværende og kommende borgere. Det gælder i høj grad for vores lovgivningsproces, for, hvordan vi gennemfører lovgivningen og håndhæver den. Debatten er kommet vidt omkring med hensyn til, hvordan vi lovgiver under denne proces. Men da jeg lyttede til de mange detaljerede spørgsmål, vi har hørt, kunne jeg ikke lade være med at synes, at man måske kunne have håndteret meget af det, som mine kolleger og jeg har kæmpet med, på et tidligere tidspunkt i udvalgene for at give os en mere strategisk debat her i dag.
På min gruppes vegne glæder jeg mig over den vægt, der bliver lagt på vurderingen af virkningerne af lovforslagene, understregningen af gennemskuelighed og involvering af vores borgere. Det må være den rette vej frem. Jeg ville give udtryk for nogen bekymring vedrørende Kommissionens håndhævelsesbestemmelser, når det gælder overtrædelsesprocedurer, efterhånden som vi nærmer os udvidelsen. Vi må sikre os, at der er tilstrækkelige ressourcer og foranstaltninger til rådighed her.
Det samme gælder Domstolen. Domstolen må også have fuldt tilstrækkelige ressourcer til at udføre sit arbejde i den vanskelige tid, der ligger forude. Vi har haft en god debat, en god meningsudveksling, men jeg spekulerer stadig på, om det virkelig har været den strategiske debat, som vi alle her i Parlamentet og vores borgere udenfor burde være optaget af. Vi har klaret det godt, men vi kunne godt gøre det en hel del bedre.

Caudron (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kommissærer, kære kolleger, jeg kan heller ikke se, hvordan man kan gøre indvendinger mod Kommissionens prioriteter. Udvidelsens succes, sikring af stabilitet og sikkerhed, beslutsom støtte til relancering af økonomi og beskæftigelse, styring af globaliseringen og sikring af, at de fordele, som denne medfører, bliver fordelt så bredt som muligt, samtidig med at resultaterne fra Kyoto, Monterrey og Johannesburg tages i betragtning, uden at glemme et vidensamfund, en udvikling af forskningen med flere bevillinger og en bedre vekselvirkning mellem videnskaben og samfundet, hvem kan være imod disse målsætninger? Jeg bør dog alligevel indrømme over for Dem, at jeg er bekymret over den afstand, der fortsat bliver større mellem de fastsatte målsætninger på den ene side og de midler, der bliver iværksat for at nå dem, og dermed de resultater, de medfører på den anden side. Det er ofte det, der i de europæiske offentlige opinioner ødelægger selve idéen om Europa. 
Hvordan skal udvidelsen lykkes, uden der tages hensyn til kandidatlandenes forskelligheder - og dermed bedre anerkendelse af forskellighederne i de nuværende medlemsstater - uden at tage tilstrækkeligt hensyn til deres forskelligheder og deres behov, mens det samtidig kræves af dem, at de med det samme gør det, som det endnu ikke er lykkes for nogen af De 15 at gøre? Hvordan skal man garantere sikkerheden og bekæmpelsen af kriminalitet ved at stille sig tilfreds med en strategi a la Den Kinesiske Mur eller Berlinmuren, det vil sige uden grundlæggende at harmonisere modtagelsesreglerne og bestemmelserne vedrørende indvandring på en realistisk, men human måde i hele Unionen? Hvordan kan beskæftigelsen øges, når den frie konkurrence og det frie marked ødelægger de offentlige tjenester, og når arbejdspladserne stadig betragtes som en justeringsanordning til fordel for virksomhederne, og når man til stadighed tillægger de finansielle, budgetmæssige og monetære aspekter større og større betydning på bekostning af økonomien og beskæftigelsen? Og endelig hvordan kan globaliseringen styres, når USA dominerer verden politisk og militært, og når de store industrivirksomheder og finansielle selskaber tager sig af resten ofte under USA's og de store globale børsers kontrol? Jeg ved ikke, hvad fremtiden bringer for konklusionerne fra Johannesburg, men jeg ved alt om, hvordan nogle har behandlet konklusionerne fra Kyoto.
Inden jeg slutter, vil jeg stille det spørgsmål, som jeg ville have stillet, da forskning blev nævnt. Rådet har givet os et moratorium vedrørende embryone stamceller, men hvad vil der ske i slutningen af 2003, hvis Rådet ikke bliver enig om de etiske spørgsmål i forbindelse med bevillingerne på hundredvis af millioner?
Jeg gentager, at jeg deler Kommissionens holdning. Men jeg kommer ikke til at tro på, at de bliver bedre opfyldt i 2003 end i 2002 eller 2001, hvilket vil skyldes mangel på de nødvendige finansielle og politiske midler. Kommissionen eller kommissærernes evner kan ikke drages i tvivl, for problemet er mere grundlæggende. Det er hele problemet med den europæiske og globale ramme for placeringen af de sociale og menneskelige aspekter og borgernes plads. På dette punkt er der faktisk en del uoverensstemmelser mellem os på en række områder.
Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet, kære kolleger, hr. Caudron har netop givet os hele listen over gode hensigter, og jeg vil ikke gentage den. Jeg vil blot sige, at jeg nok er glad for den, men at jeg alligevel hellere ville have haft en mere strategisk forhandling. Ligesom fru Wallis synes jeg, at vi skal opstille prioriteter, og at Europa skal træffe beslutning om sin plads og sin rolle i verden og i verdens fremtid. Det er egentlig den vigtigste prioritet for mig og for os. Allerførst må vi tilpasse vores egne institutioner til det og spørge os selv, om vores eget Parlament er i orden. Jeg vil endnu en gang gøre opmærksom på regionernes rolle, for det bliver et vigtigt spørgsmål. Mange små stater vil tiltræde EU med alt, hvad det medfører, inklusive deres eget sprog, deres egen plads i Rådet, i Parlamentet og i Kommissionen. De konstitutionelle regioner, også de andre regioner, regionerne med deres eget sprog, deres egen kultur, endda med deres egne lovgivende og udøvende institutioner, vil blive afskåret fra alt dette og stå tilbage med tomme hænder. Jeg spørger Dem, om de er nødt til at blive en stat for at få en respektabel plads i EU? Det er en tilskyndelse til separatisme.
For det andet ønsker vi en fuldstændig integration af lande, som sammen med os bliver EU. Men må vi så ikke gøre mere, for at befolkningen i disse lande virkelig involveres? Jeg hører f.eks. klager over, at temmelig mange mennesker ikke kan få EU's dokumenter på deres eget sprog. Men jeg vil lægge større vægt på kredsen af partnerlande, som vi skal udbygge, for det drejede forhandlingen i går sig om. Jeg tror, at denne forhandling om udbygningen af den anden kreds er af væsentlig betydning, hvis vi ønsker at kunne føre debatten om Unionens grænser på en positiv måde. Personligt tror jeg ikke, at Europa skal udvides til grænsen med Irak, Iran og Syrien, men så må vi kunne tilbyde Tyrkiet et attraktivt partnerskab. Det taler vi egentlig for lidt om i øjeblikket.
Så er der vores rolle i verden. Freden og udviklingen involverer i øjeblikket mere end blot opfølgningen af Johannesburg. Så længe Europa i højere grad er en del af fattigdomsproblemet end en del af løsningen af det, kan vi sætte et stort spørgsmålstegn ved alle de gode ting, som vi uden tvivl gør, hr. Nielsen. For vi ved, at vi mere er en del af problemet, så længe vi driver landbrug, og så længe vi driver handel, som vi gør nu.

Bonde (EDD).
Hr. formand, hvis man læser Kommissionens lovprogram grundigt, støder man pludselig på en europæisk hær, den hurtige udrykningsstyrke. Den skal etableres i henhold til den såkaldte gummiparagraf, den berømte artikel 235, nu artikel 308, som er uændret i Nice-traktaten. Det viser, at der ikke er grænser for EU's indblanding i medlemsstaterne. Med så mange nye lande på vej ind i EU næste år vil det være bedre for os alle at fokusere på konsolidering og simplificering af den eksisterende lovgivning i stedet for at fortsætte med at bygge Bruxelles-lovpyramiden større og større. Det kunne gøres på følgende måde: Kommissionen bør kun have lov til at stille nye forslag på betingelse af, at man derved sletter tilsvarende gammel lovgivning. Alle nye forslag bør præsenteres i deres lovsammenhæng, så det er muligt at sammenligne nye lovforslag med den eksisterende lovgivning. Intet nyt forslag må fremsættes, uden at det præsenteres sammen med forslag om, hvordan konsolideringen af den hidtidige lovgivning på området gennemføres. En sådan fremgangsmåde ville gøre det muligt at nedbringe den gældende EU-ret på over 85.000 sider til måske 25.000 sider.
Efter den øvelse bør vi bestræbe os på at forenkle bindende lovgivning til ikke-bindende anbefalinger, forordninger kan ændres til rammelovgivning, totalharmoniseringsdirektiver kan ændres til minimumsharmonisering, og ensartede regler kan blive til frivillige regler. Forsøg på at skabe en forbundsstat med en stadig voksende mængde lovgivning kunne blive udskiftet med et decentraliseret statsforbund, som tillader medlemsstaterne meget mere frihed. Det er vores vision om, hvordan Kommissionens lovgivningsprogram bør udformes. Vi ønsker et Europa af demokratier med udgangspunkt i forskellighed, fordi vi tror, at mennesker bliver mere lykkelige, hvis de selv kan bestemme så meget som muligt uden indblanding og fri for detaljerede regler udarbejdet af bureaukrater og lobbyister i Bruxelles.

Gollnisch (NI).
Hr. formand, kære kolleger, i lighed med andre år bliver man svimmel ved gennemlæsningen af Kommissionens lovgivningsprogram for 2003, og det er først og fremmest, fordi man i programmet kan måle omfanget af EU's interventionsområder. Man kan i programmet konstatere, at medlemsstaterne fra evaluering til reform af traktaterne har opgivet deres mest berettigede rettigheder for ikke længere at være lokale dele i den kommende europæiske superstat. Den teoretiske indførelse af subsidiaritetsprincippet, som De har sagt, at De endelig vil tage i betragtning efter 10 år, begrænser overhovedet ikke Unionens lovgivningsmæssige appetit. Vedrørende det øvrige kan vi kun anerkende de berettigede mål, som f.eks. den påtagede vilje til at indlede undersøgelser vedrørende betydningen af fællesskabslovgivningen eller viljen til at gennemføre kodificering af den eksisterende lovgivning. Man kunne endog spørge, hvorfor det ikke er gjort før.
Det indirekte ønske om EU's forberedelse til udvidelsen skinner også igennem i rapporten, og det ikke blot ud fra en institutionel synsvinkel. Ud over de landbrugsmæssige og finansielle studehandler, som langtfra er afsluttet, skal der stadig ske en række såkaldte tekniske justeringer og en generel revidering af rigtig mange politikker, hvilket kun kan finde sted efter afslutningen på tiltrædelsesforhandlingerne.
Vedrørende målsætningen om at deltage i fredsprocessen i Mellemøsten hvordan kan man så undgå at tvivle, når man erfarer, at Storbritannien ensidigt i forgårs sammen med USA deltog i - endnu - et luftangreb mod Irak på den selvsamme dag, hvor denne stat modtog inspektørerne i henhold til resolution 1441? Jeg indrømmer gerne, at Kommissionen ikke er ansvarlig for denne situation.
Endelig hviler der en stor usikkerhed over dokumentet i sin helhed. Programmet for 2003 afslører betydningen af EU's internationale forpligtelser, hvortil der skal tilføjes en vilje til at åbne hele Unionen for den lovlige indvandring, der "er en kilde til kulturel rigdom og økonomisk styrke", hvilket desværre ikke på nogen måde bliver bekræftet af kendsgerningerne. Europa har overhovedet ingen berettigelse, hvis Unionen ikke styrker sine medlemmer. Det, som man i dag har skabt på det konstitutionelle og lovgivningsmæssige plan, bidrager desværre ikke til dette på nogen måde.
De Palacio
. (ES) Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed, så andre kolleger kan svare på spørgsmål inden for deres arbejdsområde.
Jeg vil først sige, at vi glæder os over, at denne debat bliver afholdt, som kom efter kommissærernes arbejde i udvalgene, og som til slut gav et resultat, som vi kan være glade for. I den forbindelse vil jeg gerne takke Dem på vegne af kommissærerne for den indsats, som De systematisk har ydet under debatterne og samtalerne, som har fundet sted i de forskellige udvalg for at lave de sidste forbedringer på vores program. Da vi præsenterede vores første forslag, fik vi de første reaktioner fra Parlamentets ansvarlige udvalg. Jeg er derfor taknemmelig over det udførte arbejde. Det har været en indledende prøve, hvis resultat ikke har været ensartet i alle udvalg. Jeg håber, at det næste år vil fungere perfekt i alle udvalg.
For det andet, i forbindelse med udvidelsen, mener jeg, at kommissionsformand Prodi har været meget klar. Der er ingen tvivl om, at 2003 stadigvæk er hovedprioriteten. Vi bør forfølge forhandlinger med de lande, som kommer med i anden bølge, og sikre, at alle ændringer og tilpasninger, som de kandidatlande, der kommer med i 2004, har forpligtet sig til, bliver gennemført. Det kræver helt klart væsentlige anstrengelser fra kandidatlandenes side, og fra Kommissionens side, når det drejer sig om at samarbejde med dem for at lette dette arbejde og meget nøje holde øje med, at det gennemføres. Hvis det ikke sker, skal der indføres nogle mekanismer for at rette op på situationen.
Efter udvidelsen og med de perspektiver, som vi har, hvad vil der så ske? Formanden har klart og tydeligt pointeret, at vi bliver nødt til at tage stilling til spørgsmål angående landene i det tidligere Jugoslavien, og også den kreds af lande, som vi har et specielt forhold til. Jeg mener, at det vil være en udfordring, som vi bliver nødt til at diskutere, udvikle og overvåge. Men i øjeblikket er prioriteten, lad os gøre det meget klart, det, vi har på dagsordenen: 2004-landene og de lande, i princippet Bulgarien og Rumænien, som kan blive optaget i 2007. Hvad angår Tyrkiet, er vi i en venteposition, hvor vi venter, udelukkende fordi Tyrkiet endnu ikke har opfyldt de politiske krav for optagelse i EU.
På det økonomiske område vil jeg sige, at Kommissionen, det er den tredje prioritet, som formanden har påpeget, vil fortsætte med at gennemføre de strukturelle ændringer, der er nødvendige for at gennemføre Lissabon-projektet. EU, som den mest udviklede videnbaserede økonomi, som sigter mod fuld beskæftigelse, vil i 2010 være det mest konkurrencedygtige samfund. Det er sådan, vi vil fortsætte med at arbejde, og i den forbindelse vil jeg gerne påpege med hensyn til stabilitetspagten, har vi rammerne fra traktaterne, som er meget klare, herunder protokollen, hvor tallene står klart og tydeligt skrevet, som f.eks. 3% af underskuddet og 60% af gælden, og det er rigtigt, at vi blev bedt om at skabe en bedre økonomisk koordinering på mødet i Det Europæiske Råd i Barcelona, som blev nævnt tidligere af bl.a. hr. Barón.
Den ansvarlige kommissær, hr. Solbes, har givet os en indledende præsentation med hensyn til, hvordan det skal gribes an, og med hensyn til tidsplanen, og der vil snart blive fremlagt specifikke dokumenter.
Hvad angår de andre aspekter, vil jeg kun komme med nogle korte kommentarer om de spørgsmål, som hører ind under mit eget ansvarsområde. Der har været tale om problemerne med lovgivning og problemerne med komitologi, mine damer og herrer. Vi ved, at på nuværende tidspunkt, ved hjælp af det interinstitutionelle samarbejde på højt plan, forhandler vi nogle aftaler med Rådet på plads. Angående dette særlige problem har vi ikke en rigtig aftale, og vi forsøger at finde et fælles grundlag.
Under alle omstændigheder mener jeg, at der også er sket fremskridt på dette område, og at fremskridtet er sket inden for det sidste år. Vi bør forsætte ad samme vej. Jeg mener, at mulighederne for forbedringer er gode. I den forbindelse vil jeg gerne sige, at Kommissionen vil fortsætte med at samarbejde med Parlamentet og selvfølgelig også Rådet. På den måde kan vi nå frem til en løsning på dette spørgsmål.
Hvad angår ressourcer og ambitioner, mine damer og herrer, mener jeg, til trods for det, der er sket, at udviklingen og processen med EU's opbygning klart beviser, at vores ambitioner er store, men at vi gennemfører dem. Selvfølgelig kan Kommissionen altid bede om mere personale, og den har gjort det, specielt i forbindelse med udvidelsen. Der er indgået en aftale om det nødvendige minimum. Jeg kan kun sige, at vi havde ønsket endnu mere. Hvis der er nogen, som insisterer på dette område, mener jeg, at vi arbejder med et minimum af ressourcer, men at vi opnår et godt resultat.
Jeg vil slutte af med at tale om nogle forhold, som hører ind under mit kompetenceområde. Der har været tale om Single Sky og ansvaret med Eurokontrol. Mine damer og herrer, Single Sky betyder ikke, at flyveplanerne skal planlægges af Kommissionen. Flyveplanerne inden for Europa koordineres stadigvæk af Eurokontrol, ikke kun for De 15, men for alle medlemmerne af Eurokontrol, som der nu er 30 af. Der er tale om forskellige ting. Single Sky omfatter en række områder, som betyder harmonisering af reglerne for styring inden for EU og overensstemmelse med de interoperative systemer, styringssystemerne, så de kan integreres i et netværk. Specifik gennemførelse er stadigvæk medlemsstaternes opgave, og den globale koordinering er Eurokontrols opgave.
På det andet område, hr. Ripolls område, vil jeg gerne sige, at denne tragedie med Prestige, som vi alle beklager, især Kommissionen, gør det klart, at vi havde ret. Det var rigtigt at kræve, at godkendelsen og indførelsen af forslagene skete hurtigere. Desværre opnåede Rådet, Parlamentet og de endelige aftaler ikke meget. Der var større problemer, end vi havde regnet med, og de er blevet forsinket. Og efter at de blev forsinket, fandt ulykken med Prestige desværre sted. Lad os håbe, at den hurtige indførsel af Erika I-pakken, jeg har bedt ministrene om at lade den træde i kraft før juni næste år, og Erika II-pakken i februar 2004 vil forhindre, at flere ulykker, som f.eks. Prestige eller Erika for tre år siden, finder sted.
Hvad angår områder med tilflugtssteder, som er blandt forslagene i Erika I- og Erika II-pakken, er der nogle, som foreslår, at de forskellige lande selv bestemmer og fastsætter de mest hensigtsmæssige havne, der kan klare katastrofesituationer.
Selvfølgelig er Galicien en del af Natura 2002. Når der tales om visse ting, bør vi være opmærksomme på alle de relevante oplysninger, for ikke at tale om problemerne for nogle af havnene på den kyst, som jeg kender særdeles godt og bedre end visse andre.
Hr. formand, jeg vil bede om, at fru Diamantopoulou, hr. Nielson og hr. Vitorino får lov til at tale næste gang, da mange spørgsmål er henvendt til dem.
Diamantopoulou
Hr. formand, først og fremmest vil jeg, da der har været mange henvisninger til Kommissionens tilstedeværelse under denne interessante debat, gerne på min side benytte lejligheden til at takke de medlemmer af Parlamentet, der har været tålmodige nok til at blive, og give dem endelige svar på præcise spørgsmål.

Vitorino
Hr. formand, ud over de svar, som hr. Prodi allerede har givet, vil jeg gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på, at hvad angår politikken for hjemsendelse af flygtninge, er der meget intensivt arbejde undervejs om programmer for tilbagesendelse til Afghanistan, takket været det danske formandskabs indsats. I 2003 vil Kommissionen forelægge et direktiv om minimumsregler for tilbagesendelsespolitik, frem for alt for at garantere gensidig anerkendelse af beslutninger om hjemsendelse truffet af en medlemsstat. Sådanne beslutninger bør automatisk anerkendes og implementeres af andre medlemsstater.
Kommissionen har for nylig fremlagt et forslag til et europæisk hjemsendelsesprogram. Det har været til drøftelse i Rådets særlige arbejdsgrupper.
Når det kommer til integrationspolitik, har vi fremsat et forslag om at skabe nogle pilotprojekter i perioden 2003-2005 for at fremme udveksling af bedste praksis, for så vidt angår integrationspolitikken. Men man må erkende, at der ikke er noget eksplicit retsgrundlag i traktaten for at behandle integrationspolitik på europæisk niveau. Derfor må vi drøfte den ekstra værdi ved at behandle integrationspolitikken i europæisk perspektiv.
For det tredje, hvad angår indvandring og asyl, kan jeg gentage, at Kommissionen har fremsat alle de forslag, som Det Europæiske Råd i Tampere og Rådet i Laeken bad den om. Tiden er nu kommet, hvor Rådet skal træffe en beslutning.
De eneste to nye elementer i asylpolitikken, som vi tager hensyn til, er to forslag, der er medtaget i vores program for 2003. Det første drejer sig om genanbringelsespolitik og det andet om beskyttelse i regionen - muligheden for at bede om asyl uden for EU's territorium. Disse to forslag vil meget tæt følge den høring, som De Forenede Nationers flygtningehøjkommissær har iværksat.
For det tredje vil jeg angående konklusionerne fra Sevilla henlede Deres opmærksomhed på, at Kommissionen allerede har forelagt forslaget om mandater til nye aftaler om tilbagesendelse med Den Kinesiske Folkerepublik, Albanien, Algeriet og Tyrkiet for Rådet. I juni 2003 formodes vi, som det er formuleret i vores program, at fremlægge meddelelsen om deling af byrderne ved kontrol med de ydre grænser. Vi arbejder nu på en rapport om de finansielle bevillinger til partnerskab med tredjelande, der har til hensigt at tackle illegal indvandring. Rapporten har til formål at pege på effektiv anvendelse af finansielle instrumenter samt mulige mangler og de sårbare punkter, der må overvindes i fremtiden.
Når det kommer til de ydre grænser, kan jeg bekræfte, at Kommissionen agter at forelægge en reform af den fælles manual om de ydre grænser i marts 2003. Alle de andre aktioner, som vi blev anmodet om i Sevilla, såsom fælles oplæring og fælles forvaltning af kontrol med de ydre grænser, er allerede ved at blive udarbejdet af de relevante arbejdsgrupper under Rådet og vil blive finansieret af Kommissionens ARGO-program. 
Endelig anerkender vi, at kampen mod terrorisme må prioriteres højt i 2003. Hvad angår juridiske initiativer, bør man prioritere kampen mod kilder til finansiering af terrorismen højt, og adskillige af forslagene i vores program tager højde for denne udfordring.
Som fru Terrón i Cusí har sagt, agter at vi at stille forslag om fælles proceduremæssige garantier i kriminalsager. Vi har iværksat en høring og agter at bygge på resultaterne af denne høring i en grønbog. Vi vil derfor fremlægge et forslag til fælles minimumsregler om garantier i kriminalsager i de 15 medlemsstater inden udgangen af næste år.
Nielson
Hr. formand, jeg vil gerne besvare de mere præcise spørgsmål, som fru Frassoni og hr. van den Burg har rejst. Til fru Frassoni, der talte om resultatet af Johannesburg-topmødet, vil jeg begynde med at sige, at Kommissionen på mange måder deler hendes bekymring over blødheden i nogle af de beslutninger, der blev truffet der, men det er allerede blevet kommenteret.
Hvad angår spørgsmålet om forholdet mellem internationale aftaler om miljøet og WTO-rammen, så skete der absolut ikke noget nyt på dette område i Johannesburg. Der blev ikke føjet noget til WTO og ikke trukket noget fra. Johannesburg var et forsøg fra begge parters side på at se, om balancen kunne ændres - og den blev ikke ændret. Derfor var ikke alle tilfredse, men der er grænser for utilfredsheden.
Det andet spørgsmål fra fru Frassoni drejede sig om type II-initiativer, der er for vage og uklare. Jeg er enig i, at der er en risiko for, at disse vage initiativer ikke tilsammen bliver til noget væsentligt. Kernen i opfølgningsaktionerne efter Johannesburg for EU vil være initiativer på vand- og energiområdet. De bliver hverken vage eller uklare. De står allerede på dagsordenen for Det Europæiske Råd til foråret, og vi er allerede i gang med sammen med medlemsstaterne at gøre disse initiativer mere klare, hvilket vi ser som en stor og vigtig ting.
Jeg er enig med hr. van den Burg i, at vi trænger til hurtigere udbetalinger, særlig med hensyn til aktiviteter dækket af Den Europæiske Udviklingsfond, EDF. Det går hurtigt nu, og situationen er noget bedre, end den har været, men vi har stadig uløste problemer angående personale og struktur. Det er et slagsmål, der fortsætter.
Vi er parat til at gøre større ting i den globale HIPIC sundhedsfond, uddannelse til alle. Alt dette afhænger af at få startet den niende EDF, og jeg vil opfordre hr. van den Burg til, når han vender tilbage til Nederlandene, at sikre sig, at det sidste tilbageværende land i konvojen gør det nødvendige i en fart, så vi er parat til at tage hul på pengene vedrørende den niende EDF.
Hvad angår Europas landbrugsprofil i disse globale forhandlinger, er den på rette vej igen. Det ordnede sig i Johannesburg, og det lykkes stadig for os at holde liv i de formuleringer, der ligger i Doha-sprogbrugen på dette område. Vi ser stadig de ydre aktioner dér som en del af den nødvendige tilpasningsproces, som vi i Europa må tage alvorligt. Denne sprogbrug bliver stadig bekræftet ved alle møderne. I går ved mødet i Rådet (almindelige anliggender og udenrigsministrene) stod dette igen på dagsordenen. Vi er på rette vej.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Titley for hans interesse og konsekvens med hensyn til at følge udviklingen i den europæiske forsvarsindustri. Kommissionen har investeret meget i dette spørgsmål. Vi havde et møde i den udvidede kreds af kommissærer for eksterne forbindelser i juli, hvor nogle af mulighederne for Kommissionens meddelelse blev drøftet. Siden da har hr. Pattens og mine embedsmænd fortsat arbejdet på dette. Vi skal have endnu et møde af kommissærer for eksterne forbindelser i december med henblik på at definere en vision for Kommissionen af en optimal våbenpolitik for EU og herved sikre, at dens forsvarsrelaterede industri er konkurrencedygtig og i stand til at støtte de krav, som den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik stiller. Jeg håber, at vi næste gang, dette spørgsmål kommer til drøftelse, vil kunne forelægge præcise dokumenter.

Formanden.
Som sidste taler har vi nu rådsformanden. Han har været til stede under hele mødet og har dermed vist Parlamentet respekt. Kære kolleger, når hr. Haarder, vores tidligere kollega, nu taler ved afslutningen af debatten, beder jeg Dem give ham den nødvendige opmærksomhed. Jeg beder om ro!
Haarder
. Hr. formand, kommissærer og parlamentsmedlemmer, det har været en stor fornøjelse at deltage i denne dialog, som er den første af sin art. Det ved jeg, for jeg sad derovre på min plads som medlem af Parlamentet sidste år, da Kommissionen forelagde sit lovgivningsprogram, og da var arbejdsformen en hel anden. Der var i øvrigt også en kritik fra Parlamentets side, som vi slet ikke har hørt i dag. Det vidner om det store fremskridt, der er sket i dialogen mellem Rådet og Parlamentet, og jeg er glad for, at jeg også nu har været med og kan bidrage et par minutter til dialogen, således at afstemningerne kan starte præcist kl. 12.00.
Formandskabet er meget glad for Kommissionens oplæg. Vi har noteret prioriteten i lovgivnings- og arbejdsprogrammet, og på Rådets vegne kan jeg sige, at vi er positivt indstillet over for Kommissionens hensigt om at anvende konsekvensvurderinger på de væsentlige lovgivningsinitiativer. Det var noget, som hr. Clegg var inde på, og som jeg også tror, fru Frassoni talte om. Og i den forbindelse vil jeg gerne sige til både fru Frassoni og hr. Swoboda, at også jeg ville have ønsket, at vi var kommet længere med den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning. Vi havde et fremragende møde den 1. oktober i Bruxelles, hvor både fru Frassoni og hr. Swoboda deltog, og jeg fornemmede, at vi var meget tæt på konkret enighed på en række punkter. Nu er tiden jo ved at løbe ud, så hvis vi skal have et resultat inden årets udgang, vil jeg foreslå, at vi nu sætter nogle realistiske mål, at vi får beskrevet, hvad vi kan blive enige om og at vi også udviser lidt fleksibilitet. Rådet kan give indrømmelser på nogle punkter. Det gælder f.eks. disse alternative eller bløde reguleringsformer, som fru Frassoni talte om. Jeg tror, at vi kan tale os tilrette om det. Så er der andre emner, hvor det er vanskeligere, det er f.eks. komitologi, hvor der som bekendt er forskellige traditioner i landene, men lad os nu blive enige om så meget, vi kan. Jeg er klar til at fortsætte den dialog, som desværre er blevet forlænget og afbrudt. Lad os genetablere den, og lad os bede vore embedsmænd om at give os et oplæg, som vi så kan drøfte i den nærmeste fremtid.
Nu er det så op til det græske og det italienske formandskab at udarbejde et fælles arbejdsprogram for Rådet for det næste år. Det nye arbejdsprogram vil blive fremlagt for Rådet i december - antageligt den 9.-10. december. Jeg forstår, at afstemningen her i Parlamentet om Kommissionens program finder sted allerede den 5. december. Jeg er overbevist om, at de kommende formandskaber på behørig vis vil tage hensyn ikke bare til Kommissionens arbejdsprogram, men også til de synspunkter på arbejdsprogrammet, som Parlamentet har fremsat og vil fremsætte i de kommende dage.
Og så vil jeg takke hr. Vitorino for det, han sagde om asyl og indvandring. Da jeg tilfældigvis er formand for Rådet, som behandler disse ting, vil jeg gerne bekræfte alt det, som hr. Vitorino sagde. Vi sigter mod at færdiggøre nye regelsæt om asylmodtagelse, definitionen på en flygtning og også spørgsmålet om, hvilken stat der skal behandle en asylansøgning.
Til hr. Titley, som efterlyste en politik over for vore nye naboer efter udvidelsen, vil jeg sige, at i forgårs i Bruxelles fastlagde Rådet (almindelige anliggender) en længere strategi, som skal gennemføres i samarbejde med ansøgerlandene, en strategi som skal sikre, at disse nye grænser mod øst bliver samarbejdsgrænser og ikke nye jerntæpper.
Og til sidst til hr. Barón Crespo, som rejste spørgsmålet om, hvordan det kommer til at gå med den kommission, som skal omfatte kommissærer fra de nye medlemsstater, og hvordan overgangen skal foretages. Som jeg fortalte i går, indstillede Rådet (almindelige anliggender) i forgårs på mødet i Bruxelles, at optagelsen kommer til at foregå den 1. maj, at den helt nye kommission med kommissærer fra de nye medlemsstater tiltræder den 1. november, sådan at det nye parlament får god tid til at godkende de nye kommissærer, og på den måde vil der i den mellemliggende periode, fra 1. maj til 1. november, være kommissærer fra de nye medlemsstater, som ikke får nogen portefølje, og som derfor ikke nødvendigvis skal godkendes af Parlamentet. Men det er alt sammen en indstilling. Jeg nævnte det i går, for det kan jo kun lade sig gøre i et samarbejde med Parlamentet, og det var som led i det gode samarbejde, at jeg nævnte Rådets tanker. Vi er helt åbne over for Parlamentets tanker i så henseende.
Formanden.
Mange tak, hr. Haarder.
Der bliver stemt om beslutningsforslagene til disse punkter den 5. december 2002 i Bruxelles.

Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, det, jeg har sagt til Rådet og hr. Haarder, er, at de har truffet en beslutning om et forfatningsspørgsmål for Unionen på egen hånd uden at konsultere Parlamentet og uden at afholde diskussioner. Kommissionsformand Prodi er enig med mig, og han har fortalt mig, at han ønsker, at spørgsmålet bliver behandlet på det interinstitutionelle topmøde i slutningen af måneden. Jeg har skrevet til kommissionsformand Prodi, og jeg vil gerne vide, om rådsformanden er parat til at tale med Parlamentet om en ensidig beslutning, som kan have absurde konsekvenser, som han også har erkendt.

Formanden.
Det nikker hr. Haarder ja til.
Forhandlingen er afsluttet.
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, i går formiddag holdt vi møde med kollegerne fra kandidatlandene, ganske vist ikke noget officielt møde, men et af de interessanteste møder, der nogensinde er afholdt her i Parlamentet. Derfor beklager jeg, at der findes et fuldstændigt forhandlingsreferat for i går eftermiddag, men ikke for det historiske møde i går formiddag, og jeg vil gerne spørge, om det vil blive indhentet.

Formanden.
Jeg vil give spørgsmålet videre til forvaltningen, hr. Posselt.

Formanden.
Kære kolleger, i går morges her i salen bemærkede jeg, at det kommende år med hensyn til den europæiske udvidelsesproces vil være et parlamenternes og parlamentarikernes år. Jeg henviser til det arbejde, vi må gøre, og det arbejde, der må gøres i medlemsstaternes og ansøgerlandenes parlamenter. Vi må prioritere succes med udvidelsen allerhøjest, men vi må ikke glemme vores parlamentariske forbindelser med resten af verden. Tværtimod må vi fortsætte med at udvide forbindelserne med valgte repræsentanter fra andre stater og ikke mindst med USA's Kongres.
I dag er det mig derfor en stor glæde at kunne byde velkommen til fire kongresmedlemmer, som har taget plads i den officielle loge: hr. Capuano, hr. Dooley, hr. Kind og hr. Moran. Vi byder Dem varmt velkommen til Strasbourg og ønsker Dem et succesrigt besøg.

Jeg vil også gerne påpege, at nogle parlamentsmedlemmer fra delegationerne fra tiltrædelseslandene er i tilhørerlogen i dag til vores vigtige afstemning.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemning.
Betænkning (A5-0371/2002) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om udvidelsen: fremtidsrapport (KOM(2002) 700 - C5-0474/2002 - 2002/2160(INI)) 
Før afstemningen

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at en række alvorlige fejl er dukket op i den spanske version, og jeg vil være taknemmelig, hvis jeg, før afstemningen om stk. 9, 30 og 146 finder sted, kunne få ordet, så disse fejl kan ryddes af vejen.

Formanden.
Jeg kan forsikre Dem om, at vi systematisk vil tjekke versionerne på alle sprog efter afstemningen for at sikre, at vi gør teksterne kompatible, men hvis De vil have ordet vedrørende et bestemt punkt, så vær venlig at sige til.
Før afstemningen om punkt 3

Brok (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, Rådet vedtog i mandags at fastsætte optagelsesdatoen til senest den 1. maj. Jeg synes ikke, vi nu skal strides om, hvorvidt det skal være den ene eller den anden måned, og jeg foreslår, at vi også foretager denne tilpasning hos os og optager datoen 1. maj. Men for at det ikke skal føre til ulemper for Parlamentet, når der senere skal foretages nominering af den nye Kommission, er der en ting, som vi allerede nu bør fastlægge i Parlamentets interesse og tilføje efter datoen: "... og opfordrer Rådet til sammen med Parlamentet først at foretage nominering og bekræftelse af den nye Kommission efter valget til Europa-Parlamentet samt inden da at finde en provisorisk mellemløsning for tiltrædelseslandene." Jeg mener, vi bør undgå, at Parlamentets rettigheder bliver beskåret ved, at der finder nomineringer sted før valget.

Napolitano (PSE).
Hr. formand, jeg ønsker blot at meddele Dem, at alle de politiske gruppers koordinatorer i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har truffet en beslutning, der bliver stadfæstet af udvalget, nemlig at der i næste mødeperiode vil blive stillet en mundtlig forespørgsel om de beslutninger, som Rådet (udenrigsministrene) har vedtaget om spørgsmål af institutionel betydning uden at have hørt Europa-Parlamentet.

Formanden.
Jeg har noteret mig Deres kommentarer.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, kan De ud fra et proceduremæssigt synspunkt forklare, hvad der er sket med punkt 3?

Formanden.
Den oprindelige tekst vil indgå i afstemningen om punkt 3.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, jeg mener, at vi som foreslået af ordføreren i det mindste bør ændre datoen, fordi her stadig står den 1. marts, og tilføjelsen bør så diskuteres i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Men datoen bør tilpasses.

Brok (PPE-DE)
Hr. formand, jeg synes, hr. Swobodas forslag er et klogt forslag!

Formanden.
Lad mig vende tilbage til punkt 3 med, hvad der nu er et nyt mundtligt ændringsforslag.
(Formanden konstaterede, at der ikke var indsigelser mod det mundtlige ændringsforslag)
Før afstemningen om punkt 9

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, stk. 9 i teksten i den spanske version lyder således "apliquen este problema" (anvend dette problem)", som henviser til gennemførelsen af EU's acquis. Jeg mener, at meningen med det var, at dette problem skulle løses så hurtigt som muligt. Det er helt klart en sproglig fejl, og jeg vil gerne have, at det bliver noteret, ligesom de to andre fejl, som er vigtigere.

Formanden.
Som jeg har forsikret Dem, vil vi tjekke versionerne på de forskellige sprog.
Før afstemningen om ændringsforslag 51

Brok (PPE-DE)
Hr. formand, under forudsætning af, at forslagsstilleren samtykker, vil jeg gerne komme med et forslag, nemlig at ordene "hilser velkommen" erstattes af "tager ... til efterretning". Det er der en meget enkel grund til. De litauiske myndigheder og det litauiske parlament har endnu ikke givet deres tilslutning. Jeg mener imidlertid, at det er en vigtig forudsætning for Europa-Parlamentet, at litauerne også tilslutter sig denne aftale, og derfor bør vi anvende begrebet "tager ... til efterretning". Jeg håber, at dette kan accepteres af forslagsstilleren. I øvrigt vil jeg foreslå Dem at overtage den første sætning fra Socialdemokraternes ændringsforslag 52, som oprindeligt blev trukket tilbage, og sætte den ind i punkt 18. Så er de tekniske detaljer taget ud, og det væsentlige budskab er overtaget. Måske, kære kolleger fra Den Socialdemokratiske Gruppe, kunne vi blive enige om det.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, i den spanske version af § 30 står der "no se debe contar de antemano con la aprobación de la opinión pública en los Países candidates" (man kan ikke på forhånd gå ud fra offentlighedens godkendelse i kandidatlandene). Det er helt klart absurd, set på baggrund af hvad vores kolleger fortalte os i går, og der bør derfor stå "no se debe dar por descontada la aprobación de la opinión pública de antemano" (man kan ikke på forhånd tage offentlighedens godkendelse for givet).
Jeg mener, dette er et vigtigt punkt, og at det bør rettes.

Formanden.
Igen vil vi, som jeg har forsikret Dem om tidligere, korrigere alle sproglige versioner efter afstemningen.
Før afstemningen om ændringsforslag 42

Poos (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag til punkt 34. Reelt foreslår jeg ingen grundlæggende ændring. Det drejer sig blot om at skabe sammenhæng mellem en række ændringsforslag, der tager hensyn til den nye kendsgerning, der er fremkommet, siden forslaget til betænkning blev stillet, nemlig fredsforslagene fra FN's generalsekretær.
Jeg foreslår, at man bevarer § 34, som den er, og at man føjer ændringsforslag 42 til teksten i § 34 ved ganske enkelt at indsætte ordene "med tilfredshed bemærker i denne sammenhæng". Hvad angår resten af ændringsforslag 42, forbliver det uændret. Ordene "i denne sammenhæng" tilføjes blot, det vil sige, at der skabes en simpel forbindelse. Derefter kan man tage anden del af ændringsforslag 9 fra PPE-DE-Gruppen og betragte den som en tilføjelse samt ligeledes anden del af ændringsforslag 12 fra De Grønne. Disse ændringsforslag passer sammen.
Poos (PSE).
Hr. formand, jeg kan konstatere, at de, som stemmer imod dette, ikke har forstået noget som helst ...

? for alt, hvad det er lykkedes at gøre, er at forhindre, at ordene "i denne sammenhæng" tilføjes, for vi stemmer for alle de øvrige dele.
Formanden.
Undtagelsesvis vil jeg tillade en kort bemærkning, men der bliver ikke nogen debat om dette.

Duff (ELDR).
Hr. formand, jeg kan forsikre hr. Poos om, at vi fuldt ud forstår, hvad han foreslår, og det er medtagelsen af den anden del af ændringsforslag 9, som vi specielt er modstandere af.

Formanden.
Det er derfor, vi stemmer. Vi har mulighed for at tilkendegive vores opfattelse.
Før afstemningen om ændringsforslag 10

Swoboda (PSE).
Hr. formand, lad mig gøre en lang historie kort. Vi har opnået en række kompromiser med repræsentanter for PPE-DE-Gruppen, bl.a. punkt 1 om Benes-dekreterne. Nu er der nye ændringer med ændringsforslag 6. For at sikre så bred en basis for det som muligt vil vi stemme for ændringsforslag 6. Især også i anerkendelse af hr. Schröders meget vellykkede bestræbelser på at føre en fornuftig kurs i spørgsmålet om Benes-dekreterne vil vi stemme for ændringsforslag 6.

Formanden.
Tak for denne tidlige stemmeforklaring.
Før afstemningen om punkt 71

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg er ordfører for denne del. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at originalen er affattet på engelsk. Den tyske oversættelse stemmer overhovedet ikke overens med den engelske tekst. Det er sikkert også grunden til, at man nu har forsøgt at få en delt afstemning. Jeg vil blot endnu en gang gøre opmærksom på, at den engelske udgave er den eneste rigtige.

Formanden.
Jeg noterer mig, at den engelske version er den officielle, og, som jeg tidligere har sagt, vil vi efter afstemningen sikre, at versionerne på alle sprog er korrekte.
Før afstemningen om punkt 102

Gawronski (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne tilføje en sætning, der tager hensyn til den nyere udvikling i mediesektoren, en sektor, som regeringerne forsøger at kontrollere, hvor de forsøger at lægge pres på pressen. Sætningen skal lyde "fastholder imidlertid behovet for at overvåge situationen i mediesektoren med henblik på fuldt ud at sikre dens uafhængighed og pluralisme, således at Polen kan opfylde de gældende kriterier i medlemsstaterne".

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Denne gang tager jeg ikke ordet for at tage et tolke- eller oversættelsesspørgsmål op, men simpelthen for at sige, at teksten "i overensstemmelse med de relevante resolutioner fra FN's sikkerhedsråd" på mystisk vis er forsvundet fra den spanske version. Vi må derfor tage denne henvisning med i denne version, for den er vigtig.
Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at sige, at mit stemmekort forsvandt - måske på samme mystiske vis - i begyndelsen af afstemningen, og at jeg ikke har kunnet deltage i de tre første nomineringsafstemninger. Det kommer ikke til at ændre resultatet af afstemningen, men eftersom jeg var til stede i Parlamentet, vil jeg gerne meddelele dette til Parlamentets tjenestegruppe.

Formanden.
Tak, fordi De har givet en ellers interessant afstemning at anstrøg af mystik.
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0372/2002) af MacCormick for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om anmodning om ophævelse af Karl-Heinz Florenz' immunitet (2002/2200(IMM))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0335/2002) af Caveri for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Rådets forordning om finansielle bidrag fra Fællesskabet til Den Internationale Fond for Irland (2003-2004) (KOM(2002) 472 - C5-0426/2002 - 2002/0210(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0376/2002) af Caveri for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om forbud mod organiske tinforbindelser på skibe (KOM(2002) 396 - C5-0347/2002 - 2002/0149(COD))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0377/2002) af Sudre for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Rådets beslutning om ændring af Rådets beslutning 89/688/EØF af 22. december 1989 om særtoldordningen i de franske oversøiske departementer (KOM (2002) 473 - C5-0416/2002 - 2002/0209(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0382/2002) af Rutelli for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Kongeriget Danmark med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om bekæmpelse af bestikkelse i den private sektor (10689/2002 - C5-0376/2002 - 2002/0817(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0374/2002) af Ribeiro e Castro for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kongeriget Danmarks initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om indførelse af en ordning for evaluering af de nationale retsregler om bekæmpelse af terrorisme og af gennemførelsen af disse regler (10507/02 - C5-0357/2002 - 2002/0815(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0385/2002) af Banotti for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets forordning om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældremyndighed, om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 og om ændring af forordning (EF) nr. 44/2001, for så vidt angår sager vedrørende underholdspligt (KOM(2002) 222 - C5-0234/2002 - 2002/0110(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0366/2002) af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF med henblik på at forlænge muligheden for at bemyndige medlemsstaterne til at anvende en nedsat momssats på visse arbejdskraftintensive tjenesteydelser (KOM(2002) 525 - C5-0470/2002 - 2002/0230(CNS)) 
Før afstemningen

Randzio-Plath (PSE)
Hr. formand, jeg vil blot understrege, at Europa-Parlamentet tilslutter sig Kommissionens forslag om at udnytte dette eksperiment med nedsat momssats for arbejdsintensive tjenesteydelser. Ikke desto mindre er vi meget skuffede over, at de ni medlemsstater, som har gjort brug af det, ikke har set sig i stand til som aftalt at fremlægge en rapport om dette eksperiment, og at Kommissionen dermed ikke har noget grundlag at udarbejde et særskilt lovforslag på.
Jeg appellerer indtrængende til disse medlemsstater om at fremlægge rapporten næste år, så vi før udløbet af denne valgperiode kan nå frem til et EU-lovgivningsprojekt om den nedsatte momssats for arbejdsintensive tjenesteydelser.
Lulling (PPE-DE)
Hr. formand, jeg ved, at statistikker er tørre og kedelige, og nogle mener endda, at de er den mest spidsfindige form for løgn. Men hvorom alting er, statistikker er vigtige, for at beslutningstagerne forhåbentlig bliver godt informeret og således kan træffe de rigtige beslutninger. Den foreliggende indstilling ved andenbehandling vedrører EU's statistiske program for de næste fem år 2003-2007.
Under førstebehandlingen krævede Europa-Parlamentet især en solid forhøjelse af de økonomiske midler, en forhøjelse, som er påtrængende nødvendig med det arbejde, der skal ydes, og kravene med henblik på udvidelsen. Kommissionen og Rådet har vedtaget alle vores ændringsforslag, undtagen dette. Jeg kan kun dybt beklage denne kortsigtethed. Europæiske statistikker bliver vigtigere i en verden, som bliver stadig mere kompleks, samt i det stadig tættere sammenvoksende indre marked, og det bør især Kommissionen og Rådet være sig bevidst. Da Eurostat uden beslutningen i dag ikke ville have nogen penge til at påbegynde dette program den 1. januar 2003, anbefaler jeg alligevel Parlamentet at vedtage den fælles holdning. Det sker naturligvis i håb om, at Rådet snarest vil få større indsigt og have et åbent øre for vores kloge beslutninger!
(Munterhed og tilråb)

Formanden.
Tak for denne afgørende vigtige forklaring. Jeg må minde Parlamentet om, at i henhold til artikel 110a, stk. 4, har ordføreren ret til at tale i to minutter. Hun talte mindre, så denne ret må vi respektere.
(Munterhed og kraftigt bifald)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)

Corbett (PSE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen, det falder ikke ind under artikel 110a. Dette er en andenbehandling.
Formanden.
Proceduren faldt ind under artikel 4, hr. Corbett. De kan rådspørge embedsmændene for at forstå den bestemmelse, som de heldigvis forsynede os med for adskillige måneder siden.


Betænkning (A5-0344/2002) af Medina Ortega for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse (udvidet Hughes-procedure) (KOM(2001) 283 - C5-0274/2001 - 2001/0119(COD))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0357/2002) af McNally for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om et flerårigt program for tiltag på energiområdet: Programmet "Intelligent energi i Europa" (2003-2006) (KOM(2002) 162 - C5-0179/2002 - 2002/0082(COD)) 
Før afstemningen om ændringsforslag 32

McNally (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne tilføje ordene: "Finansieringsrammen skal være forenelig med lofterne for udgiftsområde 3 i de finansielle overslag".

McNally (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne tilføje en femte fodnote under tabellen, hvori der står: "Finansieringsrammen skal være forenelig med lofterne for udgiftsområde 3 i de finansielle overslag".

Costa, Paolo (ELDR).
Hr. formand, jeg gør Dem opmærksom på, at det er nødvendigt at foretage en sproglig rettelse i den italienske tekst. Der blev som bekendt forhandlet om dette beslutningsforslag på engelsk. I punkt 5 er ordene "notably a directive" oversat til italiensk med "såsom et direktiv." Jeg mener ikke, at det er en passende oversættelse, og derfor bør den rettes.

Formanden.
Vi vil foretage de sproglige rettelser efter afstemningen.
(Parlamentet forkastede forslaget til beslutning)

Fælles beslutningsforslag

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, for at opklare denne sag ville jeg gerne have ordene "and their constitutional regions" (og deres konstitutionelle regioner) indsat efter "Member States" (medlemsstater). Det er noget, som man lægger meget vægt på i mange dele af Europa, herunder Skotland.

Stevenson (PPE-DE)
Hr. formand, for at gøre det klarere vil jeg gerne anmode Parlamentet om at godkende tilføjelsen af ordene "hvis dette er retligt muligt" til ændringsforslaget. Det vil så lyde som følger: "mener, at 6- til 12-sømilekystzonerne bør opretholdes og indføres som et led i den fælles fiskeripolitik i et ubegrænset tidsrum, hvis dette er retligt muligt, for at fremme bevarelse af fiskeressourcerne og tilskynde til udvikling af småfiskeriet".

Stevenson (PPE-DE)
Hr. formand, på linje med det tidligere mundtlige ændringsforslag vil jeg også her spørge, om vi kan trække slettelsen af dette ændringsforslag tilbage og for at gøre det tydeligere tilføje ordene "hvis dette er retligt muligt"? Dermed kommer det på linje med den beslutning, vi traf vedrørende det tidligere ændringsforslag.

Martin, David (PSE).
Hr. formand, koncentration inden for medierne er et vigtigt problem ikke bare på europæisk og nationalt niveau, men også på regionalt niveau. Der er et vigtigt problem i Skotland. I den centrale del af Skotland er der to seriøse aviser, The Herald og The Scotsman. The Herald er for nylig blevet sat til salg af Scottish Media Group. Det forlyder rygtevis, at de nuværende ejere af The Scotsman - brødrene Barclay - prøver at købe The Herald. Det ville føre til et monopol på seriøs mediedækning i den centrale del af Skotland. Så når vi ser på mediekoncentrationen, bør vi se på dens indvirkning på alle niveauer. Jeg håber, at myndighederne i Det Forenede Kongerige vil lytte til Parlamentets råd og sikre, at brødrene Barclay ikke får lov til at eje avisen The Scotsman.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
. (EL) Situationen omkring især de elektroniske medier forværres hele tiden. Ensidig information, censurering eller forvrængning af nyheder og synspunkter, som ikke passer i de herskende interesser, udbredt undertrykkelse af meninger og total mangel på respekt for arbejdstagernes rettigheder er dagligdagen i de fleste moderne medievirksomheder.
Hovedårsagen til dette er, at information og nyheder er koncentreret i hænderne på nogle få store ejere, som også er magtfulde virksomheder. Deres formål er at kontrollere informationen og diktere en ideologi, en livsstil og forbrugervaner. Big business er aggressivt trængt ind i sektorer, som tilhører staten, naturligvis med statens velsignelse.
Det eneste, vi kan gøre, er at foreslå et par forbedringer:
Forbud for medieejere (selv med blot en aktie) mod at eje aktier i virksomheder, som byder på offentligt arbejde eller offentlige indkøb; at insistere på, at aktier i disse virksomheder skal registreres, og sikring af, at ingen ejer mere end et af samme type medie; og at genoptage debatten om statsejet radio og tv, som er underlagt konstant og effektiv offentlig kontrol.
Den beslutning, som vi diskuterer, vender det blinde øje til reelle farer og holder sig til generelle synspunkter om pluralisme og ytringsfrihed og uforståelige forslag - tydeligvis kompromiser - om, hvordan EU eventuelt skulle lovgive på dette område, og det er grunden til, at medlemmerne af Grækenlands Kommunistiske Parti har stemt imod det.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Ophavsmændene til disse beslutningsforslag deler holdningen om, at koncentrationen af medierne er i kraftig stigning. I søgningen efter de vises sten, som gør det muligt at bevare pluralismen, overvældes Kommissionen af forespørgsler.
For nogle er det nødvendigt at arrangere en bred og omfattende høringsproces med de faglige organisationer. For andre er det nødvendigt at undersøge de politiske, økonomiske og juridiske konsekvenser af en europæisk lovgivningsramme eller andre lovgivningsmæssige alternativer, der gør det muligt at bevare ytringsfriheden og pluralismen i medierne. For andre igen er det nødvendig at udarbejde et direktiv, der fastsætter grænserne for ejerskab af medierne eller at foreslå grænser for en passende brug af de reklamemæssige ressourcer for at garantere den frie konkurrence. Der er så mange latterlige forslag, som kun sigter mod at give indtryk af, at Europa-Parlamentet er et bolværk for demokratiet.
De fleste aviser og en række tv-stationer er ejet af pressevirksomheder, der selv er ejet af fonde, der ejes af virksomheder, der drives på helt andre områder. Vivendi, Lagardère, Bouygues og ca. 10 andre spiller en afgørende økonomisk og social rolle, er mere magtfulde end staten og har større indflydelse end vælgerne.
Regeringerne og de europæiske myndigheder gør ikke andet end at falde på knæ for disse magthavere og at respektere de spekulative fortjenester på Børsen og bestyrelsernes tavshed.
Figueiredo (GUE/NGL)
Den bedste måde at bekæmpe koncentration af massemedierne på europæisk plan er ikke at oprette et europæisk indre marked. Den stigende koncentration og store økonomiske gruppers dominans inden for massemedierne skyldes også, at de offentlige myndigheder har fralagt sig ansvaret for massemedierne, som de har liberaliseret og privatiseret, hvilket de nuværende forhold i Portugal er et eksempel på.
Jeg beklager, at beslutningen ikke udtrykkeligt fremhæver den rolle, som public service bør have, og behovet for at sikre offentligt finansierede fjernsynskanaler, sådan som min gruppe har foreslået.
Den bedste måde at sikre demokrati og pluralisme er at fastholde en stærk, diversificeret og moderne offentlig sektor, altså offentligt ejerskab på kommunikationsområdet, med mekanismer og instrumenter, der sørger for effektiv demokratisk kontrol. Hertil kommer det helt væsentlige, at det er en sektor af strategisk betydning for sikringen af et lands suverænitet.

MacCormick (Verts/ALE)
Jeg har stillet et mundtligt ændringsforslag til denne betænkning. Jeg ville gerne gøre det klart, at i lande som Skotland og andre såkaldte "konstitutionelle regioner" må der være beskyttelse mod koncentrationer af ejerskab af medierne, som truer en fair og pluralistisk offentlig debat. I Skotland i dag er der alvorlig risiko for, at ejerne af avisen The Scotsman køber dens vigtigste rival The Herald. Andre lignende regioner har lignende bekymringer, f.eks. Catalonien, Baskerlandet og Wales. De fast sluttede rækker af britiske konservative blokerede sammen med deres allierede i PPE-Gruppen for det mundtlige ændringsforslag, der ville have givet dette aspekt med frihed for medierne en høj profil. Det har de på samvittigheden. Selv uden det mundtlige ændringsforslag siger beslutningsforslaget noget væsentligt om forholdet mellem frie medier og virkeligt demokrati. Derfor har jeg stemt for det.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, som medlem af Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Bulgarien er det mig en glæde at give udtryk for min tilfredshed med vedtagelsen af hr. Broks betænkning.
Jeg vil navnlig gerne understrege vigtigheden af punkt 121 og 122, hvor man bemærker, at Kommissionen agter at foreslå en forøgelse af førtiltrædelsesstøtten til de kandidatlande, som ikke kan tiltræde EU før efter 2004, det vil sige Bulgarien og Rumænien.
Jeg håber, at der bliver tale om et betydeligt støttebeløb, så man ikke kun forøger disse ressourcer en smule, for selv om det er rigtigt, at hverken Bulgarien eller Rumænien endnu har fået den økonomiske fremgang, som gør, at de andre lande kan optages før, forholder det sig netop derfor også sådan, at de i højere grad har brug for støtte, der kan bringe deres økonomi på fode igen, navnlig efter de katastrofale år under det sovjetiske regime.

Raschhofer (NI).
Hr. formand, selv om ændringsforslag 6 indholdsmæssigt er en forbedring af det oprindelige Benes-kompromis, mangler det en opfordring til handling med hensyn til straffritagelsesloven før Den Tjekkiske Republiks optagelse. I et europæisk værdifællesskab, som forpligter sig til at beskytte grundlæggende rettigheder, har denne lov ingen plads. Vi har derfor afvist dette forslag.
Et nyt genforenet Europa må ikke legitimere kollektiv fordrivelse. Som et vigtigt signal har betænkningens betragtning O derfor vores fulde støtte. Selv om punkt 46 og 47 principielt er positive, mangler der i betænkningen konkrete krav, hvad de graverende sikkerhedsmangler ved atomkraftværket Temelin og en eventuel nulvariant angår. Vi kan tilslutte os alle forslag og punkter, som støtter en lukning af atomanlæg, som ikke kan renoveres, og den størst mulige sikkerhed. Lige så meget, som betænkningen savner mere bindende ord om emner som Benes og Temelin, lige så klart udtaler den sig sine steder mod svig, korruption og diskriminering. Eksplicitte krav om at løse problemerne på dette område inden optagelsen vurderer vi som principielt positive.
Hvad angår Tyrkiet, har vores delegation fulgt anbefalingen i ændringsforslag 7 om at oprette et særligt partnerskab mellem EU og Tyrkiet. Vi mener ikke, at en optagelse af Tyrkiet i EU kan være i fælleseuropæisk interesse. På den anden side må man på det skarpeste afvise den henholdende taktik med at stille tiltrædelsesforhandlinger i udsigt.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vi bekender os til det fælles fredsprojekt Europa og til den historiske nødvendighed af den kommende udvidelse. Da kvaliteten af udvidelsesprocessen imidlertid er og vil være af væsentlig betydning, har vores gruppe undladt at stemme ved den endelige afstemning.

Alavanos (GUE/NGL)
. (EL) Jeg har stemt for Brok-betænkningen om udvidelsen, fordi jeg mener, at Parlamentet bør sende et positivt signal til de 10 lande, som ansøger om medlemskab af EU. Ikke desto mindre har jeg nogle alvorlige forbehold over for visse aspekter af beslutningen. Jeg mener, at Europa-Parlamentet bør tage sin nuværende økonomiske spændetrøje af og kræve en mærkbar forøgelse af EU-budgettet, således at samhørighedslandene kan fortsætte med at modtage strukturstøtte, og at nye medlemmer ikke i økonomisk forstand bliver behandlet som andenklasses medlemmer. Jeg synes også, at vores første prioritet bør være at støtte den store del af samfundet i europæiske lande, som bliver fejet af banen af neoliberale politikker, udsalget af offentlig ejendom og demonteringen af velfærdssystemerne.

?lyssandrakis (GUE/NGL)
I overensstemmelse med, hvad jeg sagde i går, havde medlemmerne af Grækenlands Kommunistiske Parti ikke andet valg end at stemme imod Brok-betænkningen, især eftersom afstemningen i dag blev forkastet af et konservativt flertal.
For det første vores ændringer om Cypern, som omfattede en tilføjelse om, at den politiske løsning skal tage højde for en føderal stat opdelt i to zoner, et tvillingesamfund med én suverænitet, ét internationalt ansvar og én nationalitet. Tilføjelsen indeholdt et klart krav om, at flygtninge skulle have ret til at vende hjem, samt et forslag om at erstatte udtrykket "nordcypriotisk ledelse" med udtrykket "tyrkisk-cypriotisk ledelse". Europa-Parlamentet tog også kvælertag på det cypriotiske folk ved at vedtage et ændringsforslag, som opfordrede de to parter til at underskrive en rammeaftale inden København. Det er tydeligt, nu hvor Annan-planen er blevet forelagt, at Europa-Parlamentet åbent fornægter rammerne fra FN-resolutionerne i en sådan grad, at det nægter flygtninge retten til at vende tilbage.
For det andet vores ændringsforslag om, at forbuddet mod kommunistiske partier i flere kandidatlande skulle ophæves, og om fuld anerkendelse af fulde politiske rettigheder for det russiske mindretal i Letland. Dette resultat illustrerer endnu en gang, at de pompøse deklarationer fra Europa-Parlamentet og EU generelt om respekt for og forsvar for menneskerettigheder er rent hykleri, og at udvidelsen er en antigræsrods-, antidemokratisk øvelse.

Berthu (NI)
Siden Det Europæiske Råd i Helsinki har EU givet indtryk af, at Tyrkiet betragtes som en "normal" kandidat som de andre, og lukker øjnene for de grundlæggende problemer, som denne ansøgning skaber. Betænkningen fra hr. Brok tilføjer en række tvetydigheder, for efter forkastelsen af et ændringsforslag, der ville have bekræftet Tyrkiets status som fuldgyldig kandidat, beder han ikke desto mindre Det Europæiske Råd om at "udvikle tiltrædelsesprocessen".
Vi mener, at det vil være alt for tidligt, hvis Det Europæiske Råd i København fastsætter en dato for åbning af tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet. Vi mener endda, at det allerede nu ville være alt for tidligt at fastsætte en dato for et kommende møde, hvor datoen for åbningen ville blive fastsat. Man skal ikke lade sig fange i fælden med de allerede fastlagte tidsplaner, som eurokraterne bruger med behændighed og dermed sigter på medlemsstaternes svaghed.
På Det Europæiske Råd i Helsinki blev der begået en alvorlig fejl ved i 1999 at anerkende Tyrkiet som et "europæisk" land, der kunne tiltræde Unionen. Reelt indgår Tyrkiet ikke i de foreskrevne rammer i EU-traktatens artikel 49 vedrørende tiltrædelse. Derimod har det i stedet en plads inden for rammerne af et stort, fornyet Euro-Middelhavspartnerskab.
Cederschiöld (PPE-DE)
EU bygger på de fire friheder. Da vi gennemførte den svenske folkeafstemning om medlemskab, blev den vundet af jasiden på grund af den optimisme, som borgene udviste for de fire friheder. Ved denne udvidelse bliver de nye kandidatlande pålagt en karantæneperiode for personers frihed til at søge arbejde i de forskellige medlemslande.
Ved at lade de nuværende medlemslande afgøre adgangen til denne frihed har man decentraliseret en af Unionens mest grundlæggende rettigheder til medlemsstaterne. Generøsiteten bliver meget forskellig. Nationalisering af de grundlæggende nuværende unionsrettigheder strider mod traktatens mål og burde ikke gennemføres. Ingen vil indføre en beskyttelse af grænserne inden for Unionen. Fremmedartede konstruktioner som denne risikerer at udvande de grundlæggende friheder.
Ducarme (ELDR)
Vedtagelsen af Europa-Parlamentets beslutning om Kommissionens rapport vedrørende udvidelsen - fremskridtsrapporten - giver stor og positiv støtte til Europa og er en aktiv opfølgning på konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Laeken i december 2001.
Denne beslutning giver et afbalanceret billede af udvidelsens betydning for landbruget og de små og mellemstore virksomheder.
Afstemningerne forkastede ligeledes de ændringsforslag, der sigtede mod at fjerne Tyrkiet fra den normale europæiske procedure. Man må glæde sig over disse afstemninger, som bevarer Tyrkiets chancer for at tiltræde EU.
Eriksson, Frahm, Herman Schmid og Sjöstedt (GUE/NGL)
. Betænkningen af Brok indeholder en lang række anvisninger til de kommende medlemsstater, hvor man på en del punkter må spørge sig selv, om det virkelig er noget, EU bør blande sig i. Betænkningen giver også opbakning til NATO's planer om at optage nye lande. En linje, vi er helt uenige i.
Betænkningen indeholder en del meget positive ting. Først og fremmest er der en klar opbakning til hele projektet og en understregning af, at også Tyrkiet som ansøgerland bør tages alvorligt. Landet skal naturligvis leve op til kravene om menneskerettigheder og demokrati, før der kan blive tale om rigtige optagelsesforhandlinger, men vi er modstandere af den reaktionære linje, der vil udvikle EU til en hvid, kristen - man fristes til at skrive arisk - klub.
Så selv om betænkningen på en række punkter er føderalistisk, må vi støtte dens endelige vedtagelse.

Figueiredo (GUE/NGL)
Selv om betænkningen følger den samme linje som de foregående betænkninger, er situationen nu en anden på grund af de diskriminerende og uacceptable betingelser, som Det Europæiske Råd i Bruxelles den 25. oktober besluttede at stille kandidatlandene over for efter den fransk-tyske aftale. Ikke blot undlod man at øge de finansielle midler, der i Agenda 2000 var afsat til kun seks kandidatlande, selv om man accepterede at optage 10, men man skar Kommissionens forslag på 25 milliarder euro ned til kun 23 milliarder i strukturpolitikken med den forværrende omstændighed, at man i den fælles landbrugspolitik vil lade de midler, der i øjeblikket kun omfatter 15 medlemmer, blive udstrakt til 25, hvor man ikke engang retter op på de nuværende uretfærdigheder i fordelingen af disse midler, hvor der kun skal gives 25% direkte støtte det første år, og hvor de små landmænd udelukkes, hvilket vi er imod.
Rådets forslag levede ikke op til de forventninger, der var blevet skabt, og kan ligefrem føre til, at stadig større befolkningsgrupper vender sig bort fra EU's projekt. Først næste år er der imidlertid afstemninger i kandidatlandene, så først da kommer befolkningernes ønsker og vilje til udtryk.
Vi vil fortsat kæmpe for en effektiv økonomisk og social samhørighed, som de aktuelle optagelsesbetingelser ikke sikrer, imod diskriminerende forslag og for Portugals rettigheder og interesser, der vil blive alvorligt berørt, hvis de nuværende forslag ikke revideres.
Grossetête (PPE-DE)
Denne betænkning drejer sig først og fremmest om det ekstraordinære arbejde, som de demokratiske cypriotiske myndigheder har udført for at gennemføre acquis communautaire i landet og således opfylde deres forpligtelser.
Selv om genforeningen af øen ikke betragtes som et kriterium for at tiltræde EU, vil jeg glæde mig over, at den politiske og fredelige løsning stadig prioriteres.
Derfor bør Tyrkiet støtte de bestræbelser, der gøres for at opnå en mulig løsning så hurtigt som mulig i henhold til de resolutioner, der er vedtaget af FN's Sikkerhedsråd. EU bør bruge al sin indflydelse i denne sag.
Hvad mere specifikt angår Tyrkiets mulige tiltrædelse af EU, er det vigtigt at minde om, at det berettigede spørgsmål om Europas grænser endnu ikke er blevet besvaret.
Derfor bør EU også skabe et rum for privilegerede forbindelser med vores tætte naboer, nemlig Tyrkiet, Rusland og Maghreblandene.
Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Betragtningerne skjuler et resultat, der i det store og hele er katastrofalt, der for alle de berørte lande er kendetegnet ved større sociale og regionale forskelle og en enorm stigning i fattigdommen og beskæftigelsen, men kun dette sidste punkt nævnes. Disse nedgange og deres årsager er fuldstændig skjulte, for man ønsker at give indtryk af, at de eneste kendte problemer stammer fra gamle styreformer eller en dårlig gennemførelse af liberale metoder. Men det er selve grundsubstansen i de politikker, som EU har pålagt, der først og fremmest står på spil. Vi afviser ligeledes den positive vurdering af udvidelsen af NATO. Udvidelsen af EU fremstår derfor som et hyklerisk "institutionelt fremskridt" uden sociale rettigheder, uden udvikling af de fælles offentlige goder og uden reelle demokratiske valgmuligheder. Men denne vurdering er gældende for hele den europæiske opbygning. Erklæringerne om det "historiske" aspekt i den fornyede samling af kontinentet følges overhovedet ikke af budgetmæssige midler eller demokratiske procedurer, der reelt gør det muligt på kontinentalt plan at skabe en ensretning mod det højeste niveau af levestandarder og rettigheder.
Vi mener, at det er op til befolkningerne i Østeuropa at bestemme, om forværrelsen af deres situation med fordel kan bekæmpes uden for EU eller ved at tiltræde Unionen.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Meijer (GUE/NGL)
Da jerntæppet for 13 år siden forsvandt, troede alle i Vesten, at de store forandringer i Øst først og fremmest ville bestå i større ytringsfrihed og større frihed for vælgerne til selv at vælge politikere. Disse forandringer er i mellemtiden overskygget af andre. Vi ser nu en voksende forskel mellem rig og fattig, et sammenbrud af en stor del af beskæftigelsen, forringelse af de offentlige tjenesteydelser, et ukontrollabelt antal biler, vækstprojekter, som kolliderer med miljøbeskyttelsen, og voksende afhængighed af dyre importer og udenlandske virksomheder. Befolkningen i disse lande har accepteret opofrelser, forringelser og kaos i håb om, at de belønnes med en kraftig strøm af penge fra EU fra det øjeblik, de tiltræder. Derfor kommer 2004 efter deres mening for sent, og derfor er subsidierne til landbruget og den regionale udvikling alt for lave. Politikere i Vesteuropa, som stadig afviser disse nye lande, eller som vil spare på deres tiltrædelse, giver indtryk af, at de kun er interesseret i fordele for deres eget land og for de virksomheder, der er etableret der. Som østeuropæer ville jeg måske afvise tiltrædelse af EU, men som vesteuropæer føler jeg mig forpligtet til solidaritet med disse befolkninger, hvis de selv vil tiltræde.

Queiró (UEN)
Jeg har stemt for Brok-betænkningen, dog ikke punkt 31 af to årsager:
1. Portugal deltog ikke i Anden Verdenskrig, hvorfor det ikke er rimeligt, at mit land skulle undertegne den dér nævnte fælles "europæiske erklæring". Vi kan ikke anerkende og beklage uhyrligheder og forbrydelser mod menneskeheden, som vi, heldigvis, ikke har begået eller bifaldet.
2. Der er ikke nogen omtale af de forbrydelser, som den sovjetiske kommunisme efter Anden Verdenskrig har begået i kandidatlandene, som den igangværende udvidelse udgør den endelige befrielse af. Historien kan ikke tillade sig at anlægge en forskellig standard for uhyrligheder og forbrydelser, der fortjener samme etiske og moralske fordømmelse.

Ribeiro e Castro (UEN)
Trods uenighed i visse detaljer har jeg stemt for Brok-betænkningen i overensstemmelse med den støtte, som CDS-PP altid har givet EU's nuværende udvidelsesproces. I øvrigt er det vores holdning, som vi gentagne gange har fremført, at der ved konflikt mellem udvidelse og såkaldt "uddybning" af EU altid - og altså også nu - bør gives forrang til udvidelsen. Vi mente derfor, at Maastricht skete på et historisk fejlagtigt tidspunkt, og at de europæiske ledere dengang, efter Berlinmurens fald få år før, som politisk vision burde have haft at prioritere udvidelsen i stedet for at sætte gang i den politiske union og ØMU'en. Mange af de ekstra vanskeligheder, som udvidelsen i dag desværre må trækkes med, er faktisk et resultat af denne forkerte timing. I forlængelse af dette synspunkt beklager jeg også, at Brok-betænkningen ikke stiller forslag om et vigtigt grundlæggende tilsagn over for de nye medlemsstater, nemlig at Nice var den sidste revision af traktaterne før deres tiltræden, og at der ikke vil ske nogen ny revision af traktaterne, før i hvert fald den første gruppe nye medlemsstater kan deltage i den, med fulde rettigheder og med tilstrækkelig tid til debat og moden overvejelse.

Souchet (NI)
Jeg har stemt for den ændrede Brok-betænkning på trods af dens tvetydigheder vedrørende Tyrkiet-spørgsmålet for klart at give udtryk for den historiske betydning, som genforeningen af det europæiske kontinent har, selv om dette i forbindelse med udvidelsen sker alt for sent og under ugunstige betingelser.
Hr. Brok opfordrer EU om at udvise en meget mere konsekvent holdning til Tyrkiet. Faktisk haster det med at erkende, at den beklagelige beslutning fra det europæiske topmøde i Helsinki, hvor Tyrkiet fik den samme status som kandidatland som f.eks. Polen og Ungarn, ikke hviler på noget geografisk, historisk, kulturelt eller juridisk grundlag.
Topmødet i København er en anledning til at komme ud af denne tvetydighed, der - hvis den ikke nævnes - vil skade forholdet mellem medlemsstaterne og Tyrkiet i lang tid og meget alvorligt.
I stedet for direkte eller indirekte at fastsætte en dato for indledning af tiltrædelsesforhandlingerne, som vil være uden betydning, er det mere nødvendigt klart at placere vores forbindelser med Tyrkiet i rammerne for et Euro-Middelhavspartnerskab, som vil få et reelt politisk indhold i stedet for at begrænse det til et simpelt grundlag til fremme af den frie handel.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Betænkningen giver i begrundelsen indtryk af, at det er nødvendigt med en forlængelse af særtoldordningen for de fire franske regioner i den yderste periferi, der allerede er ramt af en særlig stor arbejdsløshed. Men eftersom denne særtoldforordning har eksisteret i lang tid, kunne man netop forledes til at tro, at den ikke beskytter arbejdstagerne mod arbejdsløshed.
Det er reelt en tillægsafgift på forbruget. Den tynger derfor på budgettet for de allerfattigste.
Og det nævnes ikke, at indtægterne fra særtoldordningen i særlig grad anvendes til at finansiere forskellige socialhjælpsfonde. Faktisk er det statens opgave at sikre en korrekt social beskyttelse. I stedet for at forpligte de allerfattigste til via deres skatter at finansiere de fonde, der har til opgave at hjælpe dem, og at give betydelige summer til støtte for arbejdsgiverne i disse regioner, herunder med henblik på bygning af yachter til de rige, bør disse penge anvendes til at skabe nyttige stillinger i de offentlige tjenester.
Vi har stemt imod betænkningen.
Marques (PPE-DE)
Jeg takker Margie Sudre for den betænkning, som hun har udarbejdet, og som vedrører forlængelse af den særtoldordning, der i de franske oversøiske departementer bemyndiger hel eller delvis fritagelse af lokale varer for denne afgift.
Som jeg har sagt det såvel i indlæg i plenarforsamlingen som i stemmeforklaringer, hverken kan eller bør der herske tvivl om det rimelige i at opretholde instrumenter til støtte for regionerne i den yderste periferi i medfør af EF-traktatens seneste artikel 299, stk. 2.
Jeg giver derfor min fulde støtte til forslaget om at forlænge gyldigheden af den her behandlede ordning indtil 31. december 2003, en forlængelse, der er begrundet i, at de begrænsninger, som disse regioner lider under, fortsat gør sig gældende, hvorfor der er behov for at træffe foranstaltninger til at afhjælpe dem.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Betænkningen, hvor bekæmpelse af bestikkelse foreslås, er kun et udtryk for, at vi ikke har evnerne til at gennemføre det. Men hvordan kan det være anderledes? De har ophøjet industri- og bankhemmeligheden til den højeste lov og forretningshemmeligheden i særdeleshed for med et dække af blufærdighed at skjule de tusindvis af sager om bedrageri, bestikkelse, svindel og andre kombinationer, der gør det muligt at få så meget fortjeneste som mulig og endda skjule det kaos, som dette økonomiske system skaber for samfundet.
Forsøget på at forene forretningshemmeligheden og bekæmpelsen af bestikkelse er som at finde en nål i en høstak.
Og hvordan skal man bekæmpe bestikkelsen i en økonomi, der forvandler alt til varer, eller hvor alt kan købes og sælges, både muskler, hjerner og samvittigheder?
Vi har afholdt os fra at stemme om denne betænkning, da vi ønsker at understrege dens manglende indhold.
Coelho (PPE-DE)
Flere faktorer bidrager til at gøre korruption til et grænseoverskridende problem. Det er derfor helt afgørende at formulere en fælles, integreret og fleksibel strategi, der åbner for større gennemsigtighed, afbureaukratisering, større forenkling af regler og effektive kontrolmekanismer, for at hindre ideelle betingelser for spredning af korruption i at opstå og for at øge mulighederne for at opdage og retsforfølge dette fænomen. Det er vigtigt, at korruption bekæmpes både i den offentlige sektor, hvor den kan undergrave det demokratiske system og borgernes tillid til den demokratiske retsstat, og den private sektor, hvor den kan forvride konkurrenceregler og hindre sund økonomisk udvikling.
Jeg beklager derfor, at dette forslag til rammeafgørelse kun vedrører lovgivning for den private sektor og ikke den offentlige, især fordi de nationale lovgivninger endnu ikke er harmoniserede (der er fire medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret EU's konvention om bestikkelse i den offentlige sektor), hvilket kan medføre situationer af objektiv juridisk usikkerhed.
Det kan desuden vanskeliggøre gennemførelsen af rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre, hvis den lovgivningsmæssige tilgang for bestikkelse i den private sektor (genstand for denne rammeafgørelse) er forskellig fra det for den offentlige sektor gældende (genstand for EU-konventionen af 1997).
Jeg appellerer derfor til Kommissionen om at fremsætte forslag til lovgivning for disse to typer forbrydelser.

Kirkhope (PPE-DE)
Denne betænkning er vedtaget i henhold til artikel 110a i forretningsordenen, som ikke giver mulighed for debat om eller ændringsforslag til betænkningen. Den britiske delegation i PPE-DE-Gruppen har tidligere søgt at stille ændringsforslag til betænkninger, som den ikke støttede. Men den nye bestemmelse giver ingen anden mulighed end at stemme imod visse betænkninger.
Selv om de konservative medlemmer af Parlamentet ønsker at bekæmpe korruption, mener vi ikke, at der bør lovgives om dette spørgsmål på europæisk niveau, men at det skal behandles internt af medlemsstaterne. Vi er villige til at samarbejde med andre medlemsstaters myndigheder, men vi vil ikke gå i retning af harmoniserede maksimumsstraffe.

Queiró (UEN)
I denne sag har vi ladet vores stemmeafgivning vejlede af den holdning, som Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked har anlagt, og som vi finder velbegrundet. Selv om vi bestemt mener, at der er behov for en retsakt, som regulerer disse typer strafbare handlinger (bestikkelse i den offentlige og i den private sektor), er der behov for en grundigere analyse af disse fænomener for at undgå indførelse af vage og uklare begreber, manglende iagttagelse af subsidiaritetsprincippet, risiko for begrænsninger af de grundlæggende rettigheder eller konkurrenceforvridning samt forskellig lovgivningsmæssig tilgang for disse to typer strafbare handlinger.
Det er sammenfattende årsagerne til, at jeg har stemt imod.

Ribeiro e Castro (UEN)
Selv om jeg på praktisk taget alle punkter er enig i indholdet af ordførerens betragtninger og derfor i grunden kan tilslutte mig dem, har jeg alligevel valgt at stemme imod, fordi jeg ligesom Udvalget om Retlige Anliggender mener, at teksten krænker subsidiaritetsprincippet, og fordi jeg mener, at alle Fællesskabets instanser - og i særlig grad Europa-Parlamentet - ikke mindst på dette tidspunkt, hvor konventet debatterer dette spørgsmål i forbindelse med EU's fremtid og søger entydigt at afgrænse magtbeføjelserne mellem Unionen og medlemsstaterne, nøje bør overholde dette grundlæggende princip. Jeg mener derudover (ligesom Udvalget om Retlige Anliggender), at der er behov for en retsakt, som regulerer begge typer strafbare handlinger, bestikkelse i den offentlige og i den private sektor, og som muliggør en mere sammenhængende og virkningsfuld retsramme. Hertil skal føjes, at Europa-Kommissionen er undervejs med et initiativ (meddelelse) på dette område. Jeg mener, at denne betænkning indeholder nogle gode overvejelser, navnlig med hensyn til behovet for en samordnet indsats af de europæiske instanser, som har til opgave at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne om forebyggelse og bekæmpelse af bestikkelse (f.eks. Eurojust, Europol, Olaf og det europæiske retlige netværk) både i den offentlige og i den private sektor. En samordnet indsats af disse instanser vil styrke det nationale politis indsats og lette de grænseoverskridende undersøgelser i marken, ved at medlemsstaternes informationskapacitet deles med hinanden.

Rutelli (ELDR)
Hr. formand, på min gruppes vegne glæder det mig meget, at Parlamentet i dag har sendt et stærkt signal om samhørighed på et så vigtigt område som bekæmpelse af korruption. Parlamentet har givet et klart svar til borgerne, som befinder sig i en alvorlig tillidskrise med hensyn til markedernes og mange institutioners gennemsigtighed.
EU's rammelovgivning om bekæmpelse af korruption er stadig ikke fuldstændig, den er ikke bindende, og det er nødvendigt at tage et modigt skridt fremad. Det danske initiativ om bestikkelse i den private sektor er det første skridt i den rigtige retning, men vi skal gå endnu længere, og det skal vi også i betragtning af udvidelsen. Parlamentet har bedt de medlemsstater, der endnu ikke har gjort det, om at ratificere EU-konventionen og Europa-Rådets konvention om bestikkelse i den offentlige sektor. Hvis det ikke sker, har Parlamentet bedt Rådet om at stille forslag til en ny rammeafgørelse om bestikkelse i den offentlige sektor. Og det er det centrale punkt i betænkningen. Nogle medlemsstater har allerede nu gennemført den europæiske arrestordre. Det gælder f.eks. Det Forenede Kongerige, som var det første land, der omsatte arrestordren til national ret i form af en udleveringslovgivning.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Coelho (PPE-DE)
Vi har igen et initiativ fra en medlemsstat, der mangler mod og ambition, og som ikke fornyer lovgivningen i det omfang, der er ønskeligt og nødvendigt på dette område. Ændringer indført af ordføreren, hr. Ribeiro e Castro, har dog forbedret det oprindelige forslag.
En effektiv bekæmpelse af den grænseoverskridende kriminalitet fordrer en særlig indsats i form af styrket samarbejde på dette område og udstationering af forbindelsesofficerer i tredjelande og internationale organisationer. Selv om der allerede findes et samarbejde omkring forebyggelse, afsløring og opklaring af strafbare handlinger, er det afgørende at styrke bestemte sider af forbindelsesofficerernes samarbejde for at udnytte medlemsstaternes ressourcer bedst muligt og give dem større international rækkevidde.
Bekæmpelse af international kriminalitet må være en fælles indsats, der må bygge på størst muligt samarbejde og tillid medlemsstaterne imellem. Det er helt afgørende, at der findes bindende EU-instrumenter, der fastsætter fælles regler vedrørende forbindelsesofficerernes kompetence og databeskyttelse, og som underkaster lovligheden af informationsudvekslingen med henblik på domstolskontrol. De mange forskellige regler skaber enorme vanskeligheder for et effektivt samarbejde mellem de nationale forbindelsesofficerer og Europol, ligesom de komplicerer den juridiske kontrol.
Derfor dette forslag til beslutning, hvis formål er at aktualisere og forbedre samarbejdet på dette område og gøre det retligt bindende for medlemsstaterne (til forskel fra den fælles aktion af 1996).

Figueiredo (GUE/NGL)
Hvis Europa-Kommissionens forslag vakte vores modstand, vækker hr. Ribeiro e Castros betænkning endnu større modstand fra vores side, eftersom den skærper det oprindelige forslags negative sider. Vi fremhæver følgende eksempler:
det bekymrende forhold, at der skal være "forbindelsesofficerer udstationeret i medlemsstaterne" uden nogen som helst kontrol fra politimyndighedernes side,
termen "samarbejde" dækker ikke kun udveksling af oplysninger, særlig om kriminalitet, men omfatter også forebyggelse og opklaring af strafbare handlinger, hvilket ikke er acceptabelt.
Der er utvivlsomt behov for politisamarbejde inden for EU for at imødegå de multinationale kriminalitetsvirksomheder, men samarbejdet bør foregå via de institutionelle, retslige og strafferetlige kanaler, uden at staternes suverænitet undergraves.
Det ville derfor være bedre, om EU's institutioner koncentrerede sig om det virvar af eksisterende politiorganisationer oprettet i henhold til Maastricht og Schengen, der virker uden nogen form for demokratisk kontrol og overvågning, og som udgør alvorlige overgreb på borgernes rettigheder og friheder og selve medlemsstaternes suverænitet.

Queiró (UEN)
Vi har bemærket, at betænkningen generelt er blevet godt modtaget af alle de politiske grupper, og at alle ordførerens ændringsforslag er blevet vedtaget, ligesom de forslag, som han ikke er ophavsmand til, har vundet hans tilslutning. Kun en ny betragtning foreslået af fru Buitenweg, der indfører bindende EU-instrumenter med henblik på en harmonisering på dette område, er blevet vedtaget uden ordførerens støtte. Betænkningen iagttager det danske initiativs forsigtighed, der holder sig inden for gældende lovramme, hvorfor vi kan støtte den, idet vi samtidig takker ordføreren, min kollega José Ribeiro e Castro.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har naturligvis stemt for min egen betænkning. Dette initiativ fra Danmark er overordentlig positivt og relevant, men også ganske afbalanceret, eftersom det helt og fuldt overholder status quo i Unionens institutionelle udvikling og medlemsstaternes egenbeføjelser, hvor der nu søges indført et bindende instrument. Det drejer sig således om via fælles arbejdsmetoder at styrke de samlede indsatsmuligheder hos de forbindelsesofficerer, som medlemsstaternes politimyndigheder har udstationeret i tredjelande, hvilket vil være til indlysende gavn for dem alle. Denne specifikke intensivering af politisamarbejdet er særlig relevant på informationsområdet, og der er ingen tvivl om, at den er stadig mere nødvendig i bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet, ikke mindst fordi den internationale kriminalitet intensiveres. De ændringsforslag, som jeg med udvalgets støtte har anbefalet, sigter alle på at styrke effektiviteten i samarbejdsmekanismerne og i den fælles brug af politiforbindelsesofficerer på dette område, samtidig med at visse lakuner er søgt udfyldt på især følgende områder: sikring af de grundlæggende rettigheder med hensyn til beskyttelse af personoplysninger, regelmæssig opfølgning på forbindelsesofficersordningen i form af årlige rapporter og dertil hørende evaluering med en tilsvarende fremgangsmåde for Europols forbindelsesofficerers vedkommende samt finansieringsspørgsmålet.

Kirkhope (PPE-DE)
Denne betænkning er vedtaget i henhold til artikel 110a i forretningsordenen, som ikke giver mulighed for debat om eller ændringsforslag til betænkningen. Den britiske delegation i PPE-DE-Gruppen har tidligere søgt at stille ændringsforslag til betænkninger, som den ikke støttede. Men den nye bestemmelse giver ingen anden mulighed end at stemme imod visse betænkninger.
Det er et meget følsomt politisk område. Den britiske konservative delegation er særlig ivrig efter at beskytte børn og deres rettigheder, og de normer, der anvendes i Det Forenede Kongerige, er generelt meget høje. Derfor mener vi, at det at forbedre normerne og beskytte børn er noget, hvor vi bør udveksle oplysninger om bedste praksis, men at det at indføre en forordning af denne art let kan forhale processen med en generel forbedring af tilgangen.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Nedsættelsen af en række momssatser kan være en fordel for forbrugerne. Dog skjuler der sig under betegnelsen "arbejdskraftintensive tjenesteydelser" sig en virkelighed med dårlig skjult støtte til arbejdsgiverne i en række sektorer, uden at forbrugerne, hvilket man dog gerne vil have os til at tro, får det mindste ud af det.
Vi er for en fuldstændig ophævelse af momsen, som er en uretfærdig afgift på forbrug, da den også rammer de personer, hvis lønninger eller pensioner er alt for små til at være skattepligtige. Det er en meget uretfærdig afgift, for der gælder den samme afgift for de rige, som kun bruger en lille del af deres indkomst på forbrug, og for de fattige, hvis begrænsede ressourcer knap nok kan dække deres forbrug.
Vi har afholdt os fra at stemme om denne betænkning.
Ducarme (ELDR)
Da Rådet i 1999 vedtog et direktiv, der gjorde det muligt at anvende en nedsat momssats på visse arbejdskraftintensive tjenesteydelser, var det underforstået, at denne foranstaltning var et eksperiment, der skulle slutte den 31. december 2002.
Omstændighederne taget i betragtning er beslutningen om at forlænge denne foranstaltning indtil slutningen af 2003 meget positiv, som ordføreren understregede. Faktisk er det vigtigt, at der ikke efter den 31. december 2002 er et juridisk hul, som vil skade de berørte virksomheder, hovedsagelig de selvstændige, de meget små virksomheder og de små og mellemstore virksomheder.
Hotel- og restaurationsbranchen bør nyde godt af en særlig gunstig momssats, hvor der tages hensyn til de meget høje sociale og skattemæssige afgifter, som generelt præger denne sektor. Eftersom restaurationssektoren er en arbejdskraftintensiv aktivitet, har sektoren og restauratørerne problemer med ikke blot at finansiere deres investeringer, men i særdeleshed med at ansætte yderligere personale.
Fagfolkene i denne sektor vurderer med rette, at nedsættelsen af momssatsen vil gøre det muligt at ansætte et rimeligt antal lønmodtagere. En nedsættelse af momssatsen gør det ligeledes muligt for mange virksomheder at tilpasse arbejdstiden. Endelig vil denne foranstaltning gøre det muligt med en mere retfærdig skatteopkrævning.
Piscarreta (PPE-DE)
Den fælles fiskeripolitik er af allerstørste betydning for Portugal. Den igangværende reform har særdeles alvorlige følger for mit land og for regionen Algarve.
Hvis reformen gennemføres i dens nuværende udformning, vil den ramme de portugisiske fiskere meget hårdt ikke blot økonomisk og erhvervsmæssigt, men også socialt. Trods de mulige konsekvenser mener jeg imidlertid, at en intensiveret bekæmpelse af ulovligt fiskeri er en prioritet, som alle må tilslutte sig. Det ulovlige fiskeri umuliggør en effektiv og bæredygtig forvaltning af fiskeressourcerne, og jeg støtter derfor uforbeholdent Busk-betænkningen samt alle foranstaltninger til at udrydde det.
I denne sammenhæng er jeg enig i, at EU skal lukke sine havne for fartøjer, der sejler under bekvemmelighedsflag, eller som driver ulovligt fiskeri. På den måde undgås det, at disse produkter får adgang til EU's marked. Vi kan ikke på en og samme gang påtvinge vores fiskere strenge fiskekvoter og forholde os passive over for ulovligt og ureguleret fiskeri.
Jeg går derfor ind for nye kontrolforanstaltninger på EF-plan, navnlig gennem:
bedre mærkning og identifikation af fartøjerne,
håndhævelse af reglerne, kontrolleret af de regionale fiskeriorganisationer,
ensartede og afskrækkende sanktioner.
Kommissionen må afsætte passende finansielle ressourcer til denne indsats.

?lyssandrakis (GUE/NGL)
Socialismens sammenbrud i Central- og Østeuropa havde katastrofale konsekvenser for forskningen, ligesom det havde det for alle andre sociale landvindinger under socialismen. Finansieringen faldt til et minimum, forskningsinstitutter måtte lukke, forskere opgav forskningen, der var ingen incitamenter for nye forskere, og, værst af alt, der skete en hjerneflugt, hvor de mest erfarne forskere flyttede til Vesten. Tidligere socialistiske lande med avancerede forskningsfaciliteter måtte leve af miserable tilskud fra udlandet og fra EU.
Betænkningen anbefaler, at kandidatlandene skal deltage i EU-forskningsrammeprogrammer nærmest som et universalmiddel. Men samtidig anbefaler den, at forskningen knyttes til industrien, og at der skabes et gunstigt forretningsmiljø. Den forsøger altså at få EU-modellen gennemført og ønsker, at forskningen skal finde sted i overensstemmelse med markedsmekanismerne. Selv om ingen kan være imod internationalt videnskabeligt samarbejde på lige vilkår, kan vi ikke under nogen omstændigheder tillade, at forskningen skal tjene store økonomiske interesser og være underlagt disses kontrol.
Det er årsagen til, at medlemmerne af Grækenlands Kommunistiske Parti ikke har støttet betænkningen.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Betænkningen understreger, i hvilken grad situationen i kandidatlandene i Central- og Østeuropa er blevet forværret i løbet af den "smertelige forandringsproces". Da det udelukkende drejer sig om forskningen, afslører denne konstatering en mere generel situation. Ødelæggelse af forskningen, den offentlige finansiering, der på forhånd var afsat til denne sektor, latterlige lønninger til forskerne, der fører til hjerneflugt både til udlandet og internt (til aktiviteter, hvor man kan overleve), det er nogle af resultaterne af denne "overgang til markedsøkonomi", som de europæiske myndigheder praler med.
Man siger til os, at disse europæiske programmer, der er beregnet til at støtte forskningen i landene, kan afhjælpe denne tilbagegang. Men ordføreren tror ikke helt på det selv, for han ser udelukkende stabiliseringen som en langsigtet proces.
Allerede nu har de østeuropæiske virksomheder "købt ind". De drager fordel af de kvalificerede forskere, der er endnu dårligere betalt end i Vesten, og som næppe har noget andet valg. Dette siger allerede meget om indholdet og det reelle sociale indhold i "udvidelsen". Grunden til, at vi ikke stemmer imod denne betænkning, er udelukkende, at en række af de nævnte programmer og finansieringsmuligheder måske kan - selv om de først og fremmest er beregnet til støtte for de østeuropæiske industrivirksomheder - hjælpe en række østeuropæiske forskere en smule.
Dehousse (PSE).
Jeg beklager at kunne konstatere, at de europæiske institutioner, Kommissionen, Rådet og desværre også Europa-Parlamentet gør sig fuldstændig latterlige ved på den ene side at stemme for restriktioner for tobaksreklamer og på den anden side at bevare støtteordningerne til dem, der producerer tobakken. Så længe denne skizofreni bevares, er det at stemme for moralske beslutningerne det samme som hykleri, og det skriver jeg ikke under på.
Konrad (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, de principielle bestræbelser på at forbedre sundhedsbeskyttelsen i EU er positive.
Tobaksreklamedirektivet afviser jeg ud fra principielle overvejelser, for det første fordi der mangler et retsgrundlag, og for det andet fordi tobak trods alt stadig er et legalt nydelsesmiddel. Hvis vi følger Kommissionens logik, ville vi i morgen skulle overveje slik, hurtige biler og alkohol i reklamer. For det tredje hænger en politik, som subsidierer tobak og samtidig udsteder et reklameforbud, ikke sammen og kan derfor i grunden heller ikke tages alvorligt. Dette er efter min mening et principielt spørgsmål, som man derfor også må besvare principielt.

Beysen (ELDR).
Hr. formand, er det virkelig ikke naivt at tro, at dette direktiv er patentløsningen på de uheldige følger af tobaksrygning? Tror Kommissionen virkelig, at et fuldstændigt forbud mod tobaksreklamer får folk til at holde op med at ryge?
Jeg mener, at dette er ønsketænkning. Jeg mener endvidere, at man skal have frihed til at informere om produkter, så længe det ikke drejer sig om forbudte produkter. Jeg synes desuden, at der findes mere hensigtsmæssige måder at gribe dette problem an på, f.eks. ved at udarbejde europæiske retningslinjer, som fastsætter standarder for tobaksvarer.
Til sidst vil jeg gøre Dem opmærksom på, at det drejer sig om en selvmodsigelse. Vi vil nu forbyde tobaksreklamer, men hvert år strømmer der for millioner af europæiske subsidier til tobaksavlerne. Forstå det, hvem der kan.

Alavanos (GUE/NGL)
. (EL) Jeg har stemt for det ændrede forslag om at forbyde reklame for tobaksprodukter, fordi alle ændringerne fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked blev forkastet. Disse ændringer udvandede for det første restriktionerne i forslaget, tillod for det andet reklamebureauer at omgå dem og satte for det tredje spørgsmålstegn ved det retlige grundlag, især efter at EF-Domstolen annullerede det første forslag. Dette andet forslag fra Kommissionen er imidlertid stadig behæftet med et spørgsmålstegn, eftersom det er baseret på det indre marked i stedet for beskyttelsen af befolkningens sundhed.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson og Theorin (PSE)
Vi svenske socialdemokrater, der står bag denne stemmeforklaring, vil redegøre for vores begrundelse for at stemme imod ændringsforslag 17, artikel 2 b, eftersom definitionen af reklame ikke kan gennemføres i den svenske lovgivning.
Definitionen af reklame som kommerciel meddelelse kan ikke forenes med den svenske grundlov og loven om ytringsfrihed. Vi ser hellere, at man benytter definitionen "kommerciel annonce", som skulle give os mulighed for også fremover at undtage tobaksreklamer fra ytringsfriheden uden at skulle foretage ændringer i grundloven. Eftersom begrebet kommerciel meddelelse er et bredere begreb, som også omfatter produktplacering, er det i strid med den svenske grundlov.
Redaktionelle tekster, meningsannoncer, produktplacering, kunstneriske udtryk og alle andre former for markedsføring, der ikke indgår i en annonce, falder uden for begrebet kommerciel annonce. Det er derfor ikke muligt i svensk lov at forbyde tobaksreklamer i "kommercielle meddelelser" eller "kommercielle fremstillinger" uden først at ændre grundloven.
I øvrigt mener vi, at perspektivet om folkesundhed skal have en mere klar og stærkere rolle i bestemmelserne om det indre marked. Når det gælder om at opveje konkurrence mod folkesundheden, mener vi, at sundheden skal prioriteres frem for økonomiske interesser.
Bernié (EDD)
Reklame for tobaksprodukter giver som naturbeskyttelse og dyrevelfærd altid anledning til en polemisk og passioneret debat. Jeg lykønsker ordføreren med den gode kvalitet i hans ændringsforslag og for hans forsøg på at dæmpe debatten. Vi støtter hans betænkning, der sigter mod at vinde gunst for forebyggelse af tobaksrelaterede sygdomme, som er en foranstaltning med høj prioritet i forbindelse med folkesundheden, som WHO anbefaler, og dermed medlemsstaternes mulighed for at bevare deres bestemmelser vedrørende reklame uden dermed at spænde ben for det indre marked og samtidig bevare nogle perspektiver for tobaksdyrkningen, som er en sektor med en usikker fremtid, hvilket vil gøre det muligt at bevare mange af de små bedrifter med skrøbelig balance.
500 europæiske producenter var samlet her i Strasbourg den 5.-7. november for at give udtryk for deres bekymringer for WTO's fremtid, der blev iværksat i 1999, men også for at fremlægge de fremskridt, der er sket. 
De har faktisk gjort et stort arbejde for at forbedre kvaliteten i en produktion, der kun udgør 6% af den globale produktion ved at fremme et mindre tjæreindhold i planterne (vi skal være opmærksomme på, at virginiatobak, der dyrkes mere og mere, praktisk talt optager al nitrat). Lad os støtte tobaksavlerne i deres bestræbelser!
Grossetête (PPE-DE)
Hver dag dræber tobakken flere og flere, og hvert år dør mere end 500.000 europæere efter at have røget eller have lidt under andres røg.
Det er nødvendigt over for denne plage at træffe forpligtende foranstaltninger, særligt ved en kraftig reducering af alle former for reklame eller sponsorering for disse produkter. Vi ved, at disse kommunikationsformer er med til at fremme forbruget af tobak, særligt hos de helt unge.
Derfor kan en harmoniseret lovgivning vedrørende dette spørgsmål takket være en relevant og ansvarlig koordinering mellem medlemsstaterne måske være en effektiv hindring for denne stigning i salget af cigaretter samt forhindre, at mange liv bliver ødelagt af røg.
Men Europa-Parlamentets ændringsforslag er stadig meget tvetydige og tager ikke stilling til fordelene for folkesundheden, nærmest tværtimod. Under dække af argumenter, der i denne sammenhæng er skjulte, særligt fremme af ytringsfriheden, får udarbejdelsen af disse parlamentariske forslag en alt for fri fortolkning og er ikke udtryk for en beslutsom holdning til at beskytte europæerne. Lad os stoppe hierarkiet. 
Meddelelsen om tobak bør først og fremmest være baseret på de farer, som brugen af dette produkt medfører, hvilke er meget skadelige for mennesker og i særdeleshed dyre for hele samfundet.
Inglewood (PPE-DE)
Uden tvivl er dette første træk ved Domstolens nye fremgangsmåde.

Lang (NI)
Tobakken dræber 5 millioner hvert år, heraf 550.000 i Europa, det er nok! De 15 er ved at udforme en lovgivning, der forbyder enhver form for reklame for tobak. Vi glæder os over dette initiativ, hvis første målsætning bør være at beskytte folkesundheden. Den reklamemæssige hjernevask og den aggressive kommercialisering af tobak er først og fremmest rettet mod vores børn. Ifølge WHO er 80% af verdens 1,2 milliarder rygere begyndt at ryge, inden de var 18 år. Disse direkte eller indirekte opfordringer bør derfor stoppe, da de medfører afhængighed, sygdom og død. Bortset fra to undtagelser går dette direktivforslag i den rigtige retning.
For det første nævner den ikke den indirekte reklame, det vil sige den reklame, der ikke findes på tobaksprodukterne, men på mærkerne. Markedsføringen af et mærke, et symbol for tobaksindustrien, har dog den samme virkning på forbruget som den direkte reklame, der er anbragt direkte på cigaretpakkerne. For det andet skaber dette direktivforslag en "platform" for forbud mod reklamer og ikke et "grundlag", som vi ønsker. De nationale lovgivninger bør være meget mere restriktive end direktivet på dette område. Indførelsen af en beskyttelsesklausul er derfor nødvendig.
Vi stemmer kun for denne tekst på betingelse af, at disse to mangler bliver afhjulpet.
Meijer (GUE/NGL)
Der tjenes penge på produktion og salg af tobak, men det forkorter livet for mange mennesker og gør dem mindre sunde. Reklame, der opmuntrer folk til at begynde at bruge tobak eller til at bruge mere tobak, er overordentlig skadelig. I direktiv 98/43/EF blev der med rette gjort et forsøg på at umuliggøre reklame og sponsorering på europæisk plan. Ifølge Domstolen er det ikke tilladt, fordi traktatens artikel 152, stk. 4, udelukker harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser med henblik på beskyttelse og forbedring af folkesundheden. Det beviser endnu en gang, at EU drejer sig om fri konkurrence og økonomisk vækst, men ikke om beskyttelse af menneskets velvære. I mellemtiden fortsætter EU tilmed med subsidier til græske tobaksavlere. Den løsning, der nu er foreslået, nemlig kun at forbyde tobaksreklame selektivt, vil føre til, at de pågældende virksomheder vil lede efter huller i lovgivningen for at kunne fortsætte med deres reklame. Advokater og dommere vil få meget arbejde med at undersøge grænserne for disse huller, navnlig for at konstatere, hvad der falder ind under grænseoverskridende reklame, og hvad der ikke gør det. Jeg støtter derfor de organisationer, som gør indvendinger mod dette stærkt svækkede forslag.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Selv om jeg forstår mange af ordførerens hensigter om at styrke direktivet juridisk - og på den måde undgå, at domstolene forhindrer dets gennemførelse - mener jeg, at ordføreren er endt med at skade direktivets folkesundhedsformål, hvilket jeg finder uacceptabelt. Jeg foretrækker derfor Europa-Kommissionens oprindelige tekst frem for den, som Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked har valgt. Ændringsforslag 26, som jeg støtter, sigter på at undgå, at beskyttelsen af folkesundheden udsættes for en så urimelig svækkelse.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som bekendt annullerede Domstolen direktiv 98/43/EF, fordi det var indført med hjemmel i en traktatbestemmelse, der udelukker harmoniseringsbestemmelser vedrørende beskyttelse af folkesundheden, og en sådan indsats i stedet skulle supplere den, som EU's medlemsstater besluttede. Det forholdt sig nemlig sådan, at det i direktivet fastsatte forbud mod reklame og sponsorering af tobaksvarer overskred de beføjelser, som traktaten fastsætter, ligesom de var i modstrid med de bestemmelser for fri bevægelighed, der er selve det indre markeds grundlag. Det nye direktivforslag søger derfor i overensstemmelse med EF-traktaten at opstille en mindre restriktiv ramme, men stadig med henblik på beskyttelse af folkesundheden i vished om, at tobak er et sundhedsfarligt produkt, og at det er vigtigt at fremme afskrækkelse fra dets forbrug især blandt unge. Endvidere søger forslaget under iagttagelse af konkurrencereglerne og det indre markeds bestemmelser at begrænse tobaksreklamer i medierne. Det er årsagerne til, at jeg har tilsluttet mig denne betænkning.

Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg har stemt ja til betænkningen ved den endelige afstemning og nej til samtlige 25 ændringsforslag fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked.
Som svensk kristelig demokrat var det naturligt for mig at støtte den restriktive og vindende linje i Europa-Parlamentet (311 jastemmer, 202 nejstemmer og 39, der afholdt sig fra at stemme).
Direktivet indebærer et forbud mod reklame for tobaksvarer i aviser, radioudsendelser og på internettet, samt at tobaksrelateret sponsorering gøres ulovlig. Medlemsstaterne bevarer retten til at vedtage foranstaltninger, som de mener kan være nødvendige for at beskytte folkesundheden, når det gælder reklamer, der ikke er omfattet af direktivet. Jeg ser det som en styrke, at samtlige europæiske lægeorganisationer var enige om at støtte denne linje.
Caudron (GUE/NGL)
Kommissionens forslag, der sigter mod at iværksætte et flerårigt program for initiativer på energiområdet for 2003-2006, har til formål at øge fællesskabsstøtten på de energiområder, der bidrager til en bæredygtig udvikling. Programmet erstatter Altener-, Save- og særlig Synergy-programmet ved at samle alle deres aktiviteter. Derfor er programmet koncentreret om fire temaer, nemlig forbedring af energieffektiviteten og efterspørgselsstyringen, navnlig i bygnings- og industrisektorerne (Save), fremme af nye og vedvarende energikilder til central og decentral produktion samt integration heraf i bymiljøet (Alterner), støtte til initiativer inden for transportsektorens energimæssige aspekter, brændstofsdiversificering og fremme af brændstoffer fra vedvarende energikilder og energieffektivitet i transportsektoren (Steer) og endelig støtte til initiativer til fremme af vedvarende energikilder og energieffektivitet i udviklingslandene takket være en udvikling af området (Coopener).
Energi er et af Unionens store områder, og jeg glæder mig over, at alle disse foranstaltninger samles i et enkelt program. Man kan forvente en større effektivitet i forvaltningen og iværksættelsen af dette program.
Jeg mener i lighed med ordføreren, at det er nødvendigt at øge budgettet, hvis man ønsker at have tilstrækkelige midler til at nå ambitionerne!
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Ordføreren afslørede, at de europæiske institutioner i mere end 20 år har drøftet at straffe organiseret kriminalitet (hvidvaskning af penge, narko-, våben- og menneskehandel osv.). De vedtagne bestemmelser - hvis der har været nogen - hæmmes af medlemsstaternes manglende samarbejde eller har ingen praktiske konsekvenser, hvis de da ikke bliver fuldstændig indholdsløse. Og der er al mulig grund til at tro, at det danske initiativ ikke er nogen undtagelse.
Og med god grund, for det kapitalistiske system hænger uadskilleligt sammen med den organiserede kriminalitet, selv i den forstand, hvor der menes borgerskabets lov og ret. Tag eksemplet med narkopenge. Hvor mange såkaldte respektable formuer i Frankrig og Storbritannien stammer fra den tid, hvor magthaverne i disse lande pålagde Kina at åbne for opium fra de engelske og franske kolonier!
Og endnu i dag får de europæiske banker kæmpefortjenester fra narko-, våben- og menneskehandel.
I denne situation er de små foranstaltninger, som der her er tale om, og som vi har afholdt os fra at stemme om, forfejlet i deres forsøg på at præke moral for et system, der grundlæggende er umoralsk og umenneskeligt.
Coelho (PPE-DE)
Jeg vil gerne takke hr. Di Lello for hans gode betænkning.
EU's borgere har ret til at kræve, at Unionen effektivt sætter ind over for problemet med de stigende trusler om kriminalitet, der ikke kender grænser, og som krænker deres frihed og rettigheder. Der er behov for en hurtig, fælles og effektivt samordnet indsats til bekæmpelse og forebyggelse af kriminalitet på medlemsstaternes samlede territorium.
Et af de mest effektive midler til bekæmpelse af organiseret kriminalitet er beslaglæggelse og konfiskation af udbyttet fra strafbare forhold. Der opstår imidlertid vanskeligheder på grund af de eksisterende forskelle mellem medlemsstaternes lovgivning. Unionen må bestræbe sig på at tilnærme straffelovs- og retsplejelovsbestemmelserne om hvidvaskning af penge og konfiskation af formuegoder.
Vedtagelsen af rammeafgørelsen om hvidvaskning af penge indebar et fremskridt, men har vist sig utilstrækkelig, fordi den efterlod en betydelig margen for straffrihed, da den kun stillede krav om sanktioner for alvorlige strafbare forhold. Området blev endvidere underlagt to retsakter med forskellig retsværdi, eftersom den fælles aktion fra 1998 ikke blev ophævet. Dette forslag til rammeafgørelse udgør et positivt skridt, fordi det sikrer, at alle medlemsstaterne råder over effektive bestemmelser, der muliggør konfiskation i tilfælde, hvor lovovertrædelserne straffes med en frihedsstraf på over et år.
Jeg er enig med ordføreren i hans opfattelse af det danske formandskabs forslag om "udvidet" konfiskationsmulighed og omvendt bevisbyrde. Ethvert lovgivningsinitiativ må overholde borgernes individuelle rettigheder og de grundlæggende frihedsrettigheder.

Kirkhope (PPE-DE)
De konservative medlemmer af Parlamentet støtter alt, hvad der forstærker samarbejdet mellem medlemsstaternes justitsmyndigheder, men vi kan ikke støtte præskriptive europæiske foranstaltninger såsom dem, der foreslås i denne betænkning. Den slags sager bør håndteres internt af de enkelte medlemsstater.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som ordføreren påpeger, består et af de mest effektive redskaber til bekæmpelse af organiseret kriminalitet i beslaglæggelse eller konfiskation af udbyttet fra strafbare forhold, især når dette kanaliseres over i hvidvaskning. Den manglende sammenhæng mellem de instanser, der har til opgave at bekæmpe kriminaliteten, kan kun være til fordel for dem, der udøver den, hvorfor det er vigtigt at forbedre den gensidige bistand i indsatsen mod udbytte fra organiseret kriminalitet. Såvel i disse initiativer som fra ordførerens side har man bestræbt sig på at opstille en afgrænset ramme for rammeafgørelsernes aktionsområde for at sikre de nationale myndigheder den nødvendige uafhængighed i behandlingen af de tilfælde, der forekommer inden for deres område - samtidig med at man har sørget for fælles reguleringsmekanismer med henblik på at virkeliggøre de forpligtelser, som man efter Det Europæiske Råd i Tampere har påtaget sig om at bekæmpe alle former for organiseret kriminalitet. Ordføreren har også omhyggeligt sikret, at den omvendte bevisbyrde for lovligheden af den skyldiges erhvervede formuegoder kun gælder, når anklageren kan føre bevis for, at de formuegoder, som den skyldige besidder, ikke står i forhold til den indtægt, som han har opgivet i sin selvangivelse, eller til hans virksomhed, hvor den skyldige så skal bevise formuegodernes lovlige oprindelse. Jeg har derfor stemt for.

Sacrédeus (PPE-DE)
Der mangler tilstrækkelige garantier for retssikkerheden i det forslag, som Danmark stiller. Det er uacceptabelt, at medlemsstaterne skal kunne konfiskere ejendom, der er ejet af den anklagede eller dennes familiemedlemmer, som ikke har noget med den kriminelle handling at gøre, så længe den dømte ikke kan bevise, at denne ejendom er tilkommet ham på lovlig vis. Dette indebærer noget så revolutionerende som en omvendt bevisbyrde.
Ændringsforslaget fra udvalget er ganske godt, eftersom det bestræber sig på at tilbagebevise den omvendte bevisbyrde. Endnu er dette ikke gjort tilstrækkelig klart. En tilfredsstillende lovtekst burde tydeligt slå fast, at selv den ejendom, som stammer fra beviste kriminelle handlinger, eller som har en tilsvarende værdi, kan konfiskeres. Vi kristelige demokrater mener, at udformningen af rammebeslutningen bør drøftes endnu en gang, så der ikke sker nogen forhastede indskrænkninger af retssikkerheden.
På trods af at jeg mener, at en harmoniseret EU-lovgivning spiller en vigtig rolle i bekæmpelsen af kriminelle handlinger, er jeg ud fra spørgsmålet om retssikkerhed tvunget til at stemme imod i denne sag.
Stihler (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne støtte Deres indlæg om The Scotsman og The Herald.
Før jeg begynder på Stevenson- og Souchet-betænkningerne, vil jeg gerne sige, at jeg finder det helt skandaløst, at kolleger her i salen ikke anerkender, at en halv million borgere i EU hvert år dør på grund af brugen af tobak. Et forbud mod tobaksreklamer ville være en yderst god foranstaltning for at forsøge at gavne folkesundheden og redde liv.
Med hensyn til Stevenson-betænkningen vil jeg gerne påpege, at vi stemte for at opretholde på 6- og 12-sømilezonerne for at bevare historiske fiskerettigheder og undtagelser fra reglerne i forbindelse med kasserne i Nordsøen. Vi mener også, at fordele, der hidrører fra fiskeriaftalerne, bør tages med i betragtning ved fastsættelsen af kvoter, og at udryddelse af fattigdom er det vigtigste mål for fiskeriaftalerne. Vi er meget skeptiske over for et ændringsforslag, der sletter den betragtning, hvori det blev noteret, at joint ventures kan bruges til at manipulere tallene fra reduktioner af fiskerflåder.
Med hensyn til Souchet-betænkningen stemte vi af hensyn til bæredygtighed imod ændringsforslag 10 og 11 samt betragtning H og I, og afholdt os fra at stemme ved den endelige afstemning af lignende grunde, det vil sige på grund af den miljømæssige virkning, og for at sikre, at bæredygtig udvikling bliver det centrale i denne politik.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, som bekendt var jeg denne betænknings oprindelige ordfører. Min tekst blev rent ud sagt nedgjort i Fiskeriudvalget, og jeg så mig nødsaget til at give afkald på at udarbejde betænkningen, der i stedet overgik til udvalgets formand, Struan Stevenson. Jeg er i mindretal, men jeg vil gerne sige, at hovedårsagen til min holdning er, at denne betænkning, der netop er vedtaget, går uden om det centrale spørgsmål. Sagen er jo den, at reformen af den fælles fiskeripolitik i år, i 2002, skyldes - ja udelukkende og helt formelt skyldes - det forhold, at den 16-årsovergangsperiode, som den spanske stat og Portugal fik, nu er forbi, så de ikke længere er uvedkommende i EF-farvandene, men nu har samme rettigheder som de andre stater.
Jeg kan naturligvis ikke acceptere denne situation. Jeg er naturligvis også for, at fiskeressourcerne skal bevares, jeg har ingenting imod det, tværtimod, men betænkningen og udvalget tager ikke tilstrækkeligt hensyn til reformens økonomiske og sociale følger. Der tages heller ikke hensyn til, at der skal være et budget for en så vigtig reform, og man fastholder princippet om relativ stabilitet, der i dag er diskriminerende og fører til privilegier, fordi det blev fastsat, da EU kun havde seks eller ni medlemsstater. Betænkningen lader derudover hånt om det internationale fiskeri. Jeg vil derfor vove at påstå, at der om kort tid må komme en ny, virkelig reform af den fælles fiskeripolitik, så den bliver virkelig fælles. I dag er den mindre fælles, end den var i går!

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Betænkningen beskæftiger sig med fiskeri ud fra et tredelt synspunkt - miljømæssigt, socialt og økonomisk - i EU, men også ud fra EU's forbindelser med andre lande, særlig med tredjeverdenslandene. Over for de problemer, som fiskeriet har på nuværende tidspunkt, opstiller ordføreren nogle tekniske løsninger, som sigter mod at mindske de politiske konsekvenser af "liberaliseringen" på dette område.
Vi har stemt for de punkter i betænkningen, som vi mener går i retning af de små fiskeres eller forbrugernes interesser eller i retning mod beskyttelse af havmiljøet, men vi har afholdt os fra at stemme om betænkningen som helhed. Hvis betænkningen lægger vægt på en række aspekter, der truer balancen mellem mennesket og naturen, og som også truer de befolkninger, der lever af havet, og som ikke har andre ressourcer, så drager den overhovedet ikke tvivl om det logiske i en social opbygning, hvor producenterne, arbejderne og for øvrigt også naturen altid bliver ofret på den kapitalistiske profits alter.
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson og Theorin (PSE)
Vi svenske socialdemokrater har besluttet at afholde os fra at stemme ved den endelige afstemning om denne betænkning. Vi har truffet denne beslutning, da vi mener, at selv om betydningen af en bæredygtig udvikling af fiskeriet og af, at miljøspørgsmålene integreres i reformen af den fælles fiskeripolitik, samt betydningen af det yderligere behov for at klarlægge miljøpåvirkningen af industrifiskeriet understreges, indeholder den samtidig en række signaler og påstande, som vi ikke kan støtte. 
Vi modsætter os f.eks. statslig støtte til en fiskerflåde, som allerede i dag er overdimensioneret i forhold til fiskebestanden, selv om der sandsynligvis er mangler vedrørende sikkerheden på nogle fiskerfartøjer. Sådanne fartøjer bør dog hellere skrottes, end at man ruster op og på den måde bidrager til den fortsatte nedfiskning. Fiskerierhvervets langsigtede mål må være en bæredygtig udvikling. Derfor skal fiskekapaciteten reduceres, så den kommer i balance med de nuværende fiskeressourcer. Dette kan der ikke herske nogen tvivl om. Et bæredygtigt fiskeri er ikke fiskerisamfundenes fjende, men dets bedste ven.
Vi stiller os desuden meget stærkt tvivlende over for påstanden i betænkningen om, at ingen hidtidige konsekvensanalyser skulle have bevist, at yderligere reduceringer af kapaciteten skulle være gunstige for miljøet, i særdeleshed eftersom vi i dag ved meget lidt om, hvordan økosystemets forskellige dele påvirker hinanden. Selv om det sikkert forholder sig således, at en øget indsats for mere havforskning i fremtiden kan give klarere resultater på dette område, siger forsigtighedsprincippet os i alle tilfælde, at en reducering af kapaciteten er en nødvendig - men ikke tilstrækkelig - foranstaltning.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Kommissionen foreslår under dække af miljøbeskyttelse at reducere fiskerflåden og reelt at fremme de kraftigste våben på bekostning af andre og dermed reducere antallet af de små fiskere. 
Med henblik på at redde dyrelivet i havet er det nødvendigt at begrænse fangsterne, altså fiskeriet. Men det er ikke industrifiskeriet, rovfiskeriet, der bliver ramt af de foreslåede foranstaltninger. Der er intet til hinder for - hvilket ordføreren ikke nævner en eneste gang - at indkomsten for de små fiskere og dem, der kun har det at leve af, bevares eller forbedres. Det er den eneste måde, hvorpå man på en reel måde kan respektere miljøet og fiskerne. I stedet foreslås det bl.a. i betænkningen, at de kan forvandle sig til havets renovationsmedarbejdere ved at bruge deres både til at opsamle olieudslip. Og det værste er, at det desværre drejer sig om en aktivitet, der er lovet en smuk fremtid, når man tager de store olieselskabers, skibsrederes og deres aktionærers opførsel i betragtning, og når man også tager de europæiske og nationale myndigheders manglende evne til at sætte den fælles interesse over kapitalisternes ødelæggende egoisme i betragtning. Samtidig med at vi har stemt for en række af betænkningens punkter, der er i fiskernes og miljøets interesse, har vi afholdt os fra at stemme om det samlede dokument.
Figueiredo (GUE/NGL)
Souchet-betænkningen er ganske positiv og fortjener vores støtte. Dels for den rolle, som den tildeler fiskerne og deres fagorganisationer i forskning og oplysning om bestandenes tilstand, eftersom fiskerne også ønsker at beskytte miljøet, da de jo er blandt de første ofre, hvis det ødelægges. Dels er jeg enig med ordføreren, når han siger, at fiskeritrykket på fiskepladserne ikke bør behandles på en samlet og ensartet måde, men kræver en holdning, der tager hensyn til såvel de særlige kendetegn for hver fiskeplads som særegenhederne ved de forskellige fiskearter.
Betænkningen forkaster brug af usmidige ordninger som ophugning af fiskerfartøjer, med uafvendelige og socialt dramatiske følger, og foretrækker i stedet andre, mere fleksible ressourceforvaltningsinstrumenter. Jeg støtter opretholdelsen af offentlig støtte til modernisering af flåden, hvilket har direkte betydning for en forbedring af arbejdsbetingelserne, sikkerheden og produkternes kvalitet, og jeg afviser således en filosofi, der under dække af miljøhensyn vil sætte støtten over styr, en filosofi, som vi kunne kalde liberal greening.

?orakas (GUE/NGL)
For det første synes vi, at forslaget om en beslutning om miljøbeskyttelse under den fælles fiskeripolitik er en god idé, og vi støtter den.
Den konstaterer med rette, at Europa-Parlamentet er modstander af den horisontale anvendelse af restriktive foranstaltninger, det vil sige foranstaltninger, som ikke tager højde for fiskerizoner eller fiskearter. Europa-Parlamentet tager derfor indirekte stilling imod den grundlæggende mulighed for at reformere den fælles fiskeripolitik, hvilket ville være ensbetydende med et ophør af den offentlige støtte til modernisering af fiskerflåden. Den identificerer desuden med rette farerne for økonomierne i de kystområder, som rammes af disse foranstaltninger.
Den noterer med rette, at Kommissionens argumenter for at anvende en restriktiv politik ikke er baseret på videnskabelige data, og at der er behov for specifikke undersøgelser for at få et sandt overblik over fiskebestandene.
Selv om den kræver, at disse undersøgelser skal udføres, kræver den også, at restriktioner som totale fangstmængder og kvoter skal opretholdes. Vi vil gerne påpege, at det er selvmodsigende at foreslå sådanne foranstaltninger uden først at udføre de førnævnte undersøgelser, og at vi har forbehold over for og er modstandere af enhver yderligere styrkelse af Kommissionens rolle, hvilket bidrager til at skabe yderligere integration.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg finder dens tilgang til problematikken om havmiljøets beskyttelse rigtig. Som ordføreren påpeger, bør beslutningerne om afgørelserne om forvaltningen af fiskeriet træffes i nært samråd med fiskerne, der er de mest berørte af og de mest bevidste om dette problem, tvunget hertil af det uomgængelige krav om at sikre bæredygtighed inden for deres erhverv, da de også er de første ofre for forringelser af havmiljøets kvalitet. Til forskel fra Kommissionens tilgang, der prioriterer en samlet og ensartet nedsættelse af fisketrykket på bestandene uden hensyntagen til de særlige forhold vedrørende de forskellige arter og de forskellige fiskepladser, bør man i stedet følge den formulering, som Det Europæiske Råd fremsatte i Santa Maria de Feira valgte, og som lægger vægt på en bæredygtig ligevægt mellem bestandene og udnyttelsen heraf. Det skal herudover bemærkes, at fiskeriet er direkte udsat for havforureningens følger og lider skader, der er umådelig meget mere ødelæggende, og ikke mindst for de ulykker, der omfatter farlig last, som den allerseneste ulykke med skibet Prestige, på Galiciens vestkyst, en tragisk opfølgning på ulykken med Erika.
Formanden.
Hermed er stemmeforklaringerne afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.37 og genoptaget kl. 15.03)

Formanden.
På mødet den 24. oktober 2002 stemte Europa-Parlamentet om forslag til ændring 654 til budgetpost B3-300, "generelle foranstaltninger til udbredelse af information om Den Europæiske Union". Afstemningen forløb således:
Forslag til ændring 654, opdelt afstemning:
1. Hele teksten bortset fra øremærkningen af et beløb til Euronews og reserverne (denne del blev vedtaget).
2. Øremærkningen af 3.000.000 euro til Euronews ved navneopråb (Verts/ALE-Gruppen) (denne del blev vedtaget).
3. Reserve vedrørende øremærkningen til Euronews (denne del blev forkastet).
4. Generel reserve (denne del blev vedtaget).
Resultatet af afstemningen var således: Øremærkningen af 3.000.000 euro til Euronews fastholdes, reserven vedrørende Euronews udgår, bevillingerne bliver opført under budgetposten, og endelig fastholdes den samlede reserve. Ændringsforslag 736, som blev offentliggjort i bilaget til de vedtagne tekster fra mødet den 24. oktober 2002, afspejlede ikke resultatet af afstemningen i plenarforsamlingen, idet der var byttet om på de to sidste dele af afstemningen. Den kompetente tjenestegren har foretaget de fornødne ændringer.
Wynn (PSE).
Hr. formand, jeg tvivler ikke på, at det er det, der står i formandens noter, men et af problemerne ved at acceptere det er, at der står noget andet i mine noter og i andre medlemmers samt i hovedordførerens. Problemet er, at mine noter er i Bruxelles, ikke her i Strasbourg, så da jeg så dette i protokollen, bad jeg om at få det taget op. Må jeg bede om, at vi tjekker lyd- eller videobåndene fra den pågældende afstemningsprocedure for at fastslå, hvad der egentlig skete? Jeg er naturligvis overbevist om, at det, jeg siger, er korrekt, men hvis det kan påvises, at jeg tager fejl, vil jeg med glæde acceptere det.

Formanden.
Meget vel, hr. Wynn. Vi vil naturligvis aflytte disse bånd, som De beder om. Således vil vi være helt sikre på resultatet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om resultatet af topmødet EU/Rusland.
Jeg giver straks ordet til hr. Haarder, der vil tale på vegne af Rådet.
Haarder
. Hr. formand, det 10. topmøde mellem EU og Rusland blev holdt i Bruxelles den 11. november med et tilfredsstillende resultat.
Mødet genspejlede intensiteten og dybden i samarbejdet mellem EU og Rusland. Mødet viste, at samarbejdet nu er på vej ind i en ny fase; rammerne for det strategiske partnerskab er lagt, og nu skal de udfyldes gennem konkrete handlinger.
Som bekendt var der et stort problem, som Parlamentet har drøftet mange gange, nemlig Kaliningrad. Der blev opnået enighed om en fælles erklæring vedrørende transittrafikken mellem Kaliningrad og det øvrige Rusland. Aftalen er udtryk for en balance mellem kandidatlandenes, Ruslands og EU's interesser. Den omstændighed, at problemet kunne løses, bekræfter styrken i samarbejdet mellem EU og Rusland, samtidig med at EU har slået fast, at vi lægger afgørende vægt på hensynet til kandidatlandenes suverænitet og en effektiv grænsekontrol ved EU's ydre grænser. Vi stod fast på, at Litauen er et suverænt land, og at Litauen har samme ret til at indtræde i Schengen-samarbejdet som alle andre ansøgerlande. Det er noget, der blev respekteret, også af præsident Putin. Der blev opnået enighed, og jeg kan i øvrigt tilføje, at også præsident Adamkus af Litauen har accepteret den aftale, som blev indgået.
Der blev også opnået enighed om en fælles erklæring om kampen mod terrorisme. Dette var centralt for begge parter. Topmødet fordømte terrorisme i alle dens former. Erklæringen og den tilknyttede plan for samarbejdet er udtryk for, at samarbejdet mellem EU og Rusland på dette punkt bevæger sig fra udveksling af informationer til konkret samarbejde.
Endelig blev der opnået enighed om en erklæring om situationen i Mellemøsten, som bekræfter den hidtidige enighed mellem EU og Rusland i denne sag.
Der var en åbenhjertig drøftelse af situationen i Tjetjenien. Der var enighed om, at konflikten ikke kun kan opfattes og behandles som et terrorismeproblem, og at en politisk løsning er den eneste vej til varig fred, stabilitet og udvikling i området. Jeg ved, at kommissær Chris Patten ved en tidligere lejlighed har orienteret om den overordentlig åbenhjertige drøftelse, der fandt sted.
EU vil nøje følge udviklingen. Begge parter må respektere menneskerettighederne, og Unionen må kræve, at de, som ikke gør det, bliver retsforfulgt. Unionen vil endvidere kræve, at det internationale samfund får mulighed for at yde den stærkt nødvendige humanitære bistand i Tjetjenien.
Regionale konflikter, herunder særligt Moldova, blev også drøftet. Det er vigtigt at fastholde, at den politiske dialog mellem EU og Rusland ikke er geografisk begrænset.
EU understregede behovet for fremskridt i de økonomiske og juridiske reformer i Rusland med henblik på at sikre russisk medlemskab af WTO. Endvidere fremhævedes behovet for russisk ratifikation af Kyoto-protokollen og Energichartret.
Afslutningsvis kan jeg konkludere, at der var tale om et vellykket topmøde med en konstruktiv dialog på alle felter. Samarbejdet mellem EU og Rusland har bevæget sig ind i en ny fase, hvor der kan tales om alt, og det vil være til begge parters fordel.

Nielson
Hr. formand, på topmødet mellem Den Europæiske Union og Den Russiske Føderation, der fandt sted den 11. november i Bruxelles, lykkedes det, som De allerede ved, at nå frem til en forståelse om spørgsmålet om transit mellem Kaliningrad og det øvrige Rusland.
Som De også ved, har EU som resultat af drøftelserne ved topmødet i maj i Moskva lovet at se på sagen igen og også tage hensyn til Ruslands bekymring for uhindret rejse for russiske borgere gennem hele Den Russiske Føderations territorium, inklusive Kaliningrad.
I den relativt korte tid mellem de to topmøder gennemførte Unionen en omfattende undersøgelse af situationen. I forlængelse af en meddelelse fra Kommissionen i september formulerede denne undersøgelse en ny holdning vedrørende transitspørgsmål i relation til Kaliningrad, og den blev vedtaget i oktober af Det Europæiske Råd i Bruxelles.
I parallelle drøftelser både med Rusland og Litauen lykkedes det for formandskabet og Kommissionen at udvikle veje og midler til at sikre, at alle involverede parters vitale interesser blev taget i betragtning. Ud over Ruslands legitime interesser var EU også meget opmærksom på, at ethvert arrangement, der krævede yderligere definitioner, ikke måtte underminere Litauens suverænitet - dette land er et kommende medlem af Unionen - eller have negative implikationer for Litauens kommende fuldstændige tiltrædelse af Schengen-aftalen.
Sidst, men ikke mindst må EU til enhver tid på tilstrækkelig vis beskytte sine grænser, en opgave, som gjorde det afgørende nødvendigt at respektere Schengen-bestemmelserne.
EU er sikker på, at den forståelse, man nåede frem til ved topmødet i Bruxelles, holder den rette balance mellem disse parametre og gør det muligt at løse problemet med transit til Kaliningrad på en måde, der er acceptabel for alle involverede parter.
Kommissionen har allerede påbegyndt arbejdet med at forberede sig på implementeringen af den forståelse, man nåede frem til ved topmødet. Tiden er kort, og vi er helt opmærksomme på nødvendigheden af straks at gå i gang med forberedelserne for at overholde fristen 1. juli 2003, når Litauen indfører den nye ordning for jernbanerejsende fra Rusland, der krydser dets territorium. Vi er sikre på, at de betingelser, der gør det muligt at indføre forenklede rejsedokumenter, til den tid vil være på plads.
Jeg vil gerne tilføje, at en løsning på problemet med Kaliningrad vil gøre det muligt for os i væsentlig grad at uddybe og fremskynde vores samarbejde med Den Russiske Føderation på en række vigtige områder. Blandt disse betragter Kommissionen retlige og indre anliggender som særlig vigtige. Faktisk er samarbejdet med Rusland om spørgsmål såsom bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, illegal indvandring, narkotikahandel, handel med kvinder samt børnepornografi af afgørende betydning.
Angående denne sag bekræftede Rusland på topmødet, at aftalen mellem Europol og Rusland hurtigt ville blive indgået.
Derudover vil Rusland og EU øjeblikkeligt indlede forhandlinger med henblik på hurtigst muligt at indgå en aftale om tilbagesendelse.
I denne forbindelse udsendte topmødet også en fælles udtalelse, der definerer områder for yderligere samarbejde i kampen mod terrorisme, som begge sider prioriterede højt. Vi agter at forøge udvekslingen af informationer på en række relevante områder såvel som at styrke samarbejdet mod terrorismen i flersidede fora i forbindelse med hjælp til tredjelande på dette område.
Der blev drøftet andre vigtige spørgsmål på topmødet. Den igangværende konflikt i Tjetjenien havde her en fremtrædende plads. I denne forbindelse gav EU udtryk for alvorlig bekymring angående Tjetjenien. Jeg vil gerne forsikre Dem om, at Unionens velkendte holdning til denne sag blev udtrykt over for hr. Putin i ganske klare vendinger. Samtidig med at Unionen gav udtryk for støtte til Rusland mod terrorisme under alle former, sagde vi ganske tydeligt, at kampen mod terrorisme ikke kan føres på bekostning af grundlæggende menneskerettigheder. Det gælder også for Tjetjenien.
Unionen rejste igen problemet med uhindret og sikker adgang for humanitære nødhjælpsarbejdere i selve Tjetjenien.
Derudover tilskyndede EU russerne til uden tøven at arbejde for en politisk løsning, der tilvejebringer en ramme for varig fred, stabilitet og genopbygning i Tjetjenien.
På topmødet havde vi også en god drøftelse af en række internationale spørgsmål, herunder Mellemøsten, og vi udarbejdede en fælles udtalelse herom.
Vi så igen på situationen i Afghanistan såvel som på nødvendigheden af, at Irak fuldt ud efterlever resolution 1441 fra FN's Sikkerhedsråd. Vi udvekslede også vurderinger af truslen om spredning af kernevåben i Korea.
Endelig så vi på situationen i Moldova og Hviderusland. Rusland er allerede gået ind på at tilbagetrække og destruere ammunition i løsrivelsesområdet Transdnestrien.
EU sagde, at det er af afgørende betydning, at dette sker hurtigt for at fremme en løsning på konflikten, der fortsat hindrer udviklingen i Moldova, som nu er det fattigste land i Europa.
Vi gjorde det også klart, at vi forventer, at Rusland bruger sin indflydelse på regeringen i Hviderusland til at indtage en mere positiv holdning til demokratisering og respekt for menneskerettighederne.
På det økonomiske område var fremskridtene ikke så markante bortset fra ændringen af EU's antidumpingsforordninger, der nu giver Rusland status som en markedsøkonomi. Derudover tilsluttede topmødet sig fremskridtsrapporterne om energidrøftelserne og idéen om et fælles europæisk økonomisk rum.
EU rejste også en række af sine kommercielle bekymringer, herunder de diskriminerende afgifter, som Rusland pålægger EU-fly, der overflyver Sibirien.
EU pressede Rusland til at bekræfte forventningerne om en snarlig russisk ratifikation af Kyoto-protokollen og til at forpligte sig til at indgå den længe udsatte aftale om oprensning af atomaffald i det nordvestlige Rusland, det flersidede nukleare miljøprogram i Den Russiske Føderation (MNEPR).
Jeg er sikker på, at de fleste af Dem allerede er opmærksomme på, at det 11. topmøde EU/Rusland vil finde sted i Skt. Petersborg, i forbindelse med fejringen af byens 300-års jubilæum. I betragtning af dette har Rusland inviteret EU's ledere til det særlige topmøde, der skal tjene til at uddybe vores samarbejde med Rusland yderligere.

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, vores gruppe går ind for et stærkt strategisk partnerskab mellem EU og Rusland, fordi vi er overbevist om, at freden på vores kontinent i vidt omfang afhænger af, at vi har et handlekraftigt EU og et handlekraftigt demokratisk Rusland. Vi anerkender også de fremskridt, som Rusland har gjort i de sidste år for at overvinde kommunismens efterladenskaber. Men vi undrer os alligevel over nogle af de ledsagefænomener, som topmødet i Bruxelles havde. Denne negative vurdering bør også komme til udtryk her. Det gælder såvel Tjetjenien som Kaliningrad-spørgsmålet.
Hvad Tjetjenien angår, vil jeg gerne sige, at vi er retsstater, og også Danmark er en retsstat. Det er tjetjenernes ubestridelige ret, hvis de vil gennemføre en kongres i København på fredelig vis, at arrangere denne kongres dér. Jeg vil ikke kritisere rådsformandskabet for, at topmødet i sidste ende fandt sted i Bruxelles. Men jeg vil bede om, at vi også er modige og ikke altid straks giver efter for ethvert pres, når vores samtalepartnere kræver noget af os. Vi skal tværtimod optræde resolut.
Vi går ind for en konsekvent bekæmpelse af terror, for terrorisme betyder, at folkenes fredelige sameksistens bliver hindret, og at menneskene ikke kan leve i fred. Vi vil kæmpe konsekvent mod enhver form for terrorisme. Men vi siger også, at man ikke må fratage bekæmpelsen af terroren dens legitimitet ved at prisgive menneskerettighederne til gengæld. Derfor kræver vi, at bekæmpelsen af terror bliver ledsaget af en global etik, hvis grundlag er menneskerettighederne. Konkret betyder det, at det tjetjenske folks menneskerettigheder ikke må ofres for den nødvendige bekæmpelse af terror.
Det har undret mig meget, at jeg i Frankfurter Allgemeine Zeitung fra 13. november kunne læse, at den russiske præsident Putin efter en bemærkning fra en journalist sagde: "Men hvis de vil være islamiske radikale og derfor er indstillet på at lade sig omskære, så inviterer jeg dem til Moskva. Vi er et land med mange konfessioner, og vi har gode læger. Vi anbefaler at gennemføre denne operation på en sådan måde, at der ikke vokser noget ud igen." Det er den holdning, som menneskerettighederne i Tjetjenien krænkes med. Det ville glæde mig, hr. rådsformand, hvis man fremover også i pressemeddelelserne om disse topmøder skriftligt ville nævne Tjetjenien-spørgsmålet. Det har jeg ikke fundet et eneste ord om, selv om ordførere har fortalt mig - kommissær Patten sagde det også til Udvalget om Udvikling og Samarbejde - at hr. rådsformand Rasmussen gik engageret ind i spørgsmålet. Men så hører det også med i udtalelsen fra sådan et topmøde.
Nu til spørgsmålet om Kaliningrad. Jeg har i dag i min egen lokale avis, Neue Osnabrücker Zeitung, fundet en smuk artikel med overskriften "Ikke noget at komme efter i Rusland. Borgerne i Kaliningrad har store forhåbninger til EU, men kun få til Moskva." Naturligvis er det positivt, at det kedelige visumspørgsmål blev løst. Men menneskene i Oblast, i Kaliningrad-regionen, ser i langt højere grad mod vest end mod Rusland, og det er kernen i problemet. Chefredaktøren for den modige avis Nowyje Koljosa - det betyder "nye hjul" - Igor Rudnikow har sagt, at retorikken og larmen fra føderationsmagtens side om emnet Kaliningrad kun har skadet dem. De ser mod de europæiske hovedstæder, de ser mod Paris, de ser mod Warszawa, de ser mod Berlin. Den helt centrale opgave er, at Kaliningrad-regionen bliver udviklet, at den ikke bliver et ingenmandsland i Europa, men bliver en del af en udviklingsakse via Polen til de baltiske lande. At gøre dette til et tema ville tjene Rusland til ære, så problemerne bliver løst til befolkningens bedste.
Jeg vil gerne opmuntre Dem, hr. rådsformand, og Kommissionen til at gøre noget for denne sag. Så har De også vores støtte til det.
Paasilinna (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, min gruppe mener, at det er vigtigt, at vi har et program for et udvidet og omfattende samarbejde med Rusland. Nu begynder vi at høste frugterne af jerntæppets fald. Nu stabiliseres også forholdene i Rusland, undtagen med hensyn til visse aspekter, som jeg skal komme tilbage til. Eftersom dette er tilfældet, går vi ind for at etablere et fælles europæisk økonomisk område. Det vil være et vigtigt skridt på den vej, vi er ved at udvikle hen imod normale relationer til Rusland. EU har sagt, at Rusland er en normal markedsøkonomi. Det er måske at tage munden lidt fuld, selv om Rusland er på rette vej og dette dermed er et skridt i retning af at få adgang til WTO.
Vi skal huske, at en konsekvens af udvidelsen er, at grænsen mellem Rusland og EU vil blive længere, og det er meget markant. Rusland vil til en vis grad miste sine markeder i de lande, som tilslutter sig EU, og det er noget, som vi også til en vis grad må tage højde for.
Det glæder mig, at den ophedede kontrovers om Kaliningrad blev løst på topmødet. Jeg er ikke sikker på, at dette var helt så stort et problem, som det sommetider så ud til under debatten. Vi er også ansvarlige for udviklingen med hensyn til Kaliningrad, og jeg er enig med hr. Poettering i, at vi skal kunne levere hjælp og assistance og samarbejde for at forbedre forholdene for de mennesker, som bor der.
Vi mener, at krigen i Tjetjenien er et problem for Rusland, for os og for det tjetjenske folk, som befinder sig i krigens centrum. Vi mener, at menneskerettighederne ikke må krænkes under påskud af at bekæmpe terror. Det gælder Rusland, og det gælder andre lande, som vi har rost her, eller som måske er gamle allierede. Kampen mod terror er blevet et dække, som tillader lande at udføre voldelige aktioner mod deres egne og andre borgere. Det må ikke få lov at ske.
Spørgsmålet om Tjetjenien er blevet rejst, fordi vi har en delegation, der skal af sted til Tjetjenien, og jeg er formand for den. Der har været en udvikling i denne sag, idet jeg i dag efter lange forhandlinger modtog et brev fra Dmitri Rogozin fra Dumaen, som inviterer os til at komme den 20. januar. Det var blevet foreslået, at vi skulle reje sidst i december, men det er jul, og vi bad om at få ændret datoen for besøget. Under disse omstændigheder forekommer januar at være et godt tidspunkt for rejsen, hvis medlemmerne af min delegation er enige. Alt dette er sket for så kort tid siden.
Rusland er en stor partner for os. Handlen mellem os er på omkring 25 milliarder dollars om året, mens tallet for USA er på blot 3 milliarder og for de tidligere lande i Sovjetunionen på kun lidt over 10 milliarder dollars. Vi er således en meget stor handelspartner for Rusland.
Jeg vil derfor gerne spørge kommissæren, hvad status vil være for energidialogen, hvis Gazprom pludselig beslutter en gaspipeline - koldblodigt beslutter at bygge en gaspipeline. Energidialogen mellem os har ikke været særlig synlig i dette projekt. Vi er verdens største energiområde, og energispørgsmålet er derfor meget vigtigt.
Jeg vil desuden gerne nævne pressens situation i Karelien og andre steder i Rusland, hvor der er et pres, som simpelthen ikke er acceptabelt.

Väyrynen (ELDR).
Hr. formand, Rusland er interessant for os, og det er en partner, som stiller udfordringer. Af en eller anden grund understreger vi ofte især Ruslands forskellige problemer i stedet for at koncentrere os om dets positive bedrifter og potentialet for fremtidigt samarbejde. Mange ting er tydeligvis bedre i EU, men vi har også problemer, som russiske parlamentsmedlemmer kunne tage op, hvis de ville. Det taler til deres fordel, at de ikke gør det. Jeg mener ikke, at vi skal tie stille f.eks. om miljøproblemer, mangel på demokrati eller krænkelser af menneskerettighederne i Rusland. Det er et spørgsmål om, hvordan vi vægter tingene, og hvordan vi håndterer dem.
Lige nu er det vigtigt for os at diskutere de konsekvenser, EU's udvidelse vil have for samarbejdet mellem EU og Rusland. Vi har også kunnet løse problemer i forbindelse med Kaliningrads status, men der er stadig meget arbejde, der skal gøres. I denne henseende er det nu i høj grad op til Moskva. Vi har brug for, at de er fordomsfrie i deres tilgang til gennemførelse af forandringer i Kaliningrad, så der kan ske investeringer såvel fra det øvrige Ruslands som fra udlandets side. Nu hvor grænsen mellem EU og Rusland bliver længere, må vi gøre en fornyet indsats for at udvikle det nordvestlige Rusland og fremme samarbejdet i grænseregionerne. EU må gøre en mere seriøs indsats end hidtil for at engagere sig i samarbejdsprogrammer i regionerne ved Barentshavet og Østersøen og desuden sende solide økonomiske ressourcer til disse områder.
Et andet aktuelt spørgsmål er udvikling af et samarbejde på energiområdet. Det ville sætte os i stand til på den ene side at hjælpe Rusland med at udvikle landets energiøkonomi og beskytte dets miljø og på den anden side sikre vores egen energiøkonomi. Det er i denne ånd, at der skal gøres fremskridt på samarbejdsområdet.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, min gruppe konstaterer med tilfredshed, at der er indgået en aftale, som garanterer trafikforbindelserne med Kaliningrad, efter at Litauen og Polen bliver medlemmer af EU. Vi i EU skal især fokusere på basale udbedringer af jernbanesporene i Litauen. Til det formål skal vi give passende økonomisk støtte.
I EU antager man, at energibehovet vokser med en hastighed på 1% om året. Det er hensigten at dække det ekstra behov ved at øge brugen af naturgas. Rusland er en vigtig partner for EU, fordi reserverne af gas i Nordsøen og Nordafrika vil være brugt om 20 år eller deromkring. EU's gasbehov vil skulle dækkes med eksport fra øst.
Samarbejdet omkring energispørgsmålet udvikler sig ikke tilfredsstillende. Den bedste form for samarbejde ville være, hvis der blev bygget pipelines, som forbandt Rusland og EU. Hvis disse pipelines går gennem Polen, Belarus og Ukraine, vil der opstå et unødvendigt tab.
I begyndelsen af denne uge annoncerede Gazprom, som hr. Paasilinna sagde, at man på egen hånd vil bygge en gaspipeline fra Stokmanovsk-lageret i Barentshavet til Centraleuropa. Det er en god nyhed, eftersom EU-landenes voksende behov for energi imødekommes på denne måde. Det er en dårlig nyhed set ud fra et samarbejdssynspunkt. EU er på nuværende tidspunkt ikke part i projektet, og det kommer til at betale i fremtiden.
Tilknytning til markedskonditioner i EU vil ikke løse problemerne på energimarkedet. Liberalisering af markedet gør det umuligt i praksis at finansiere nye investeringer ved hjælp af langsigtede leveringskontrakter. Hvis de, som har behov for gas, deltog i omkostningerne ved leveringen af den til markedet, ville det forbedre forsyningssikkerheden, og set over en 20-årig tidshorisont er det det, der vil være det vigtigste.
Vi skal tale med Rusland om de faktorer, som forener os. Et emne, som skiller os, er borgerkrigen i Tjetjenien. Vi håber alle på en fredelig løsning på krigen. Samtidig konstaterer vi, at der på topmødet mellem ledere fra EU og Rusland ikke blev stillet krav fra EU's side om Tjetjeniens uafhængighed som stat. Regionen betragtes derfor som en del af Den Russiske Føderation. Menneskerettighederne kan ikke trædes under fode i Rusland med terrorismen som undskyldning, og heller ikke i USA.

Staes (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg har fire bemærkninger. Den første vedrører Kaliningrad. Jeg tror, at der i de forløbne måneder er gjort enorme bestræbelser på dette område. Kommissionen og Rådet havde møder med Rogosin, præsidentens udsending, og med ministeren Rasov. På initiativ af vores formand, Pat Cox, blev de også ledsaget af parlamentsmedlemmer på to møder med vores polske, litauiske og russiske kolleger. Jeg tror, vi kan være tilfredse med dette, og min gruppe er tilfreds med det opnåede resultat.
For det andet er der Tjetjenien. Ja, begivenhederne i Dubrovka-teatret skal naturligvis fordømmes, det er klart, og det udtrykte jeg også som formand for Rusland-delegationen med det samme over for min kollega, hr. Lukin. Vi kan fordømme det, og vi vil naturligvis også have en forklaring på, hvilken gas der blev brugt, under hvilke omstændigheder der blev grebet ind, og hvordan ordensmagten handlede. Jeg tror, at nogen tydelighed herom er påkrævet. Vi konstaterer også, at der er tale om en skrappere holdning fra russernes side over for Tjetjenien. Ikke desto mindre er Europa-Parlamentet i de seneste måneder gået i spidsen i denne debat. Vi har sagt, at vi går ind for forhandlinger og samtaler, for en militær løsning giver intet resultat. Jeg konstaterer, at vores russiske venner, ikke mindst præsident Putin, nu indtager en meget skarp holdning og siden den 11. september har sat hele kampen i Tjetjenien i forbindelse med bekæmpelsen af den internationale terrorisme. Jeg tror, det er en alvorlig fejl. Kun forhandlinger, kun samtaler, også med folk omkring hr. Maskhadov, vil føre til en virkelig løsning.
For det tredje vil jeg her give udtryk for min bekymring om den generelle situation omkring menneskerettighederne i Tjetjenien. Der udkom for nylig en rapport fra Amnesty International om pressefrihed, om den manglende religionsfrihed og om den generelle menneskerettighedssituation i Rusland. Jeg tror, vi skal være opmærksomme på dette.
Til sidst, kære kolleger, gør jeg Dem opmærksom på et miljøproblem. Min delegation var i begyndelsen af oktober på besøg i Murmansk. Vi undersøgte der den nukleare arv fra Sovjetunionen. Alle lokale mennesker og alle lokale myndigheder anmoder om et multilateralt nukleart miljøprogram. Jeg vil gerne helt klart spørge Kommissionen og Rådet, hvordan det står til med forhandlingerne om denne konvention. Det er absolut nødvendigt, at den indgås, ellers kan ingen tage ansvaret for, at den nukleare arv fra Sovjetunionen ryddes ordentligt op. Jeg vil gerne give dette spørgsmål videre til Dem, hr. kommissær, og til Dem, hr. minister, idet jeg takker Dem mange gange.

Marchiani (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, de tjetjenske terroristers idé om at angribe teatret i Moskva var en meget dårlig idé. Først og fremmest fordi de menneskelige konsekvenser var meget slemme, og min gruppe bøjer i stilhed hovederne for alle ofrene, uanset hvem de var. Men denne gidseltagning har også ødelagt Europa-Parlamentets holdepunkter lidt. Inden den 11. september var situationen meget enkel. På den ene side var der et folk, der kæmpede for deres frihed og for deres rettigheder til selvbestemmelse - nemlig tjetjenerne - og på den anden side var der det tyranniske russiske styre. Og der var også amerikanerne, der af egne interesser ligeledes forsvarede de tjetjenske muslimers sag. 
I dag har den undersøgelse, der blev foretaget efter dette attentat og dets konsekvenser, afsløret, at der findes mere end tætte forbindelser mellem den tjetjenske bevægelse og den internationale islamiske terrorisme. Tjetjenien er blevet en af baglandsbaserne for den internationale terrorisme, våbenhandel og narkohandel.
Kære kolleger, jeg beder Dem om ikke at gentage den fejl, der blev begået under Kosovo-krigen, da vi efter mediernes lune og de amerikanske meddelelser hyldede bombningerne mod de serbiske kristne, som truede de brave muslimer i Kosovo. Siden har vi - og særligt os franskmænd - opdaget, at Kosovo ikke blot er blevet en korridor, men ligeledes en base for de islamiske terrorister, der opererer i Vesteuropa og særligt i Frankrig og Tyskland. De seneste arrestationer i Frankrig, Tyskland og senest i Belgien vidner om dette. Jeg beder Dem derfor om ikke at begå den samme fejl med den tjetjenske bevægelse og om forsat at være solidariske over for den islamiske terror. Min gruppe er naturligvis for, at Rusland, der er et land med en traditionelt kristen kultur, tiltræder EU. Historien, geografien, skikkene og traditionerne gør, at landet fuldstændig passer ind i Unionen, hvor det ville kunne tilføre megen rigdom og fornyelse. Jeg mener, at vi bør hjælpe landet med mere og mere at bevæge sig mod en overholdelse af demokratiet og menneskerettighederne.
Belder (EDD).
Hr. formand, partnerskabet med Den Russiske Føderation pålægger EU et tungt ansvar. Hvordan skal vi håndtere Moskvas ambivalente politik? Denne ambivalens viser sig i åbenhed udadtil og tiltagende lukkethed indadtil.
Putins paradoks kan, sørgeligt nok, illustreres rammende af den tjetjenske tragedie. Den berettigede bekæmpelse af terrorister kombineres her med den frygtelige fratagelse af en hel befolkningsgruppes rettigheder, idet også dens egne medier har fået mundkurv på herom.
Hvad kan EU gøre ved disse gensidige, vedvarende blodsudgydelser på russisk område? Ikke ret meget mere, men bestemt heller ikke mindre end altid at sætte det tjetjenske spørgsmål på dagsordenen i drøftelserne med Rusland. Jeg var derfor glad for at høre kommissær Pattens erklæring tirsdag den 12. november. Han sagde, at det danske formandskab tog situationen i Tjetjenien udførligt og intenst op på topmødet med Rusland. Inden for disse rammer anmoder jeg Rådet og Kommissionen om at give OSCE-missionen i Tjetjenien politisk støtte.
Jeg ønsker Rådet og Kommissionen udholdenhed i bestræbelserne på at opnå et næsten umuligt politisk forlig mellem russere og tjetjenere. Samtidig bør EU åbent tage andre modbydelige udtryk for Putins politiske system med et "styret demokrati" op over for Kreml. Parlamentsmedlem Javlinskijs liste over russiske tabuemner kan i den forbindelse være meget nyttig. Tænk f.eks. på forsøgene fra højere sted på at give velvillige politikere og andre borgere mundkurv på eller på korruption hos de højere myndigheder.
Til sidst vil jeg gerne kæmpe for, at EU udviser fuld respekt for Litauens suverænitet i den aftalte transitordning for Kaliningrad og Den Russiske Føderation. Det er der rejst alvorlig tvivl om fra litauisk side. I sidste uge var jeg med en EP-delegation i USA. Jeg lod mig informere af medierne og hørte mange bekymringer fra Litauens side om denne ordning. Råd og Kommission, er disse alvorlige tvivl fra Litauens side berettigede?

Dupuis (NI).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, der tales meget om stabilitet, men hvilken form for stabilitet ønsker vi? Ønsker vi en stabilitet som i 1956 i Budapest eller en stabilitet som i 1968 i Prag? Vi har hørt uklar tale fra hr. Marchiani, som holdt en lille, absolut racistisk fanatisk kristen tale, som er fuldstændig i modstrid med det, som vi bør gøre. Ruslands nuværende problem er et demokratisk problem, og Tjetjenien-spørgsmålet bruges i dag af de oligarkiske tilhængere i Rusland til at stadfæste deres magt og til netop at forhindre, at dette demokrati indføres i den russiske virkelighed. 
Det er dette problem, som vi ikke tør stå over for, og det er det problem, som vi ikke har ønsket at konfrontere Kaliningrad med, fordi der i det store og hele burde have været andre mere modige løsninger. Man burde have givet hr. Putin et mere positivt svar, der burde have været foreslået et fælles marked, og ikke blot økonomisk støtte og goder, men også et fælles marked for personer, man burde have sagt: Ja, hr. Putin, på betingelse af at De løser det tjetjenske spørgsmål, på betingelse af at De løser problemet med atomkraft, og på betingelse af at De løser spørgsmålet om pressefrihed i Rusland. Det er fuldt ud muligt, men vi foretrækker at være besatte af olieledninger og af drøftelser med teknokraterne, skønt problemet med at redde Tjetjenien også er at redde den russiske sjæl. I dag går vi lige netop i den modsatte retning.
Jeg vil gerne bede hr. Paasilinna - da det efterhånden er næsten to år siden, at jeg sammen med min ven hr. Posselt og andre bad hr. kommissær Nielson om at aflægge besøg i Tjetjenien - om han, eftersom han tager dertil den 20. januar, kunne finde en ekstra lille plads i flyet, så han kunne tage Poul Nielson med. Jeg vil også gerne bede rådsformanden, da der tilsyneladende er en forbedring i informationsudvekslingen om terrorisme, redegøre for situationen vedrørende den tjetjenske vicepræsident, som stadig er fængslet i Danmark, skønt de russiske hovedbeskyldninger synes fuldstændig forkerte og absolut ubegrundede.
Oostlander (PPE-DE).
Hr. formand, vi bliver i stadig højere grad klar over - og vi handler også derefter - at der er sket fundamentale forandringer i Rusland. Vi taler nu heldigvis om konstruktivt samarbejde. Vi nævner i den forbindelse den nordlige dimension og alle mulige ting, som er af gensidig interesse. Navnlig fra vores finske kolleger hører vi meget derom. Med rette. Der tales også om bestræbelserne på at skabe et fælles europæisk økonomisk område. Jeg synes, det er udmærket, fordi vi nu ved udvidelsen af EU med mange centraleuropæiske lande også må se på, hvad der sker ved vores grænser. Har vi en tydelig politik vedrørende tilgrænsende områder, navnlig Rusland, Ukraine og Moldova? Det er vi nødt til at lægge nogen vægt på, således at vi fortsat kan tale om et regelmæssigt samarbejde.
Ruslands problemer er for det meste ganske tydelige for os. Vi har gjort, hvad vi kunne, for at hjælpe med at løse Kaliningrad-problemet. Det var navnlig den litauiske regering naturligvis i høj grad interesseret i. Jeg er derfor meget glad for, at rådsformand Haarder - vi havde heller ikke forventet andet - især har understreget Litauens suverænitet. Alligevel vil jeg også gerne have at vide, hvordan løsningen af Kaliningrad-problemet nu udvikler sig videre. Hvis jeg har forstået det ret, er der knyttet enormt mange tekniske spørgsmål til det. På et vist tidspunkt kommer Schengen ind i billedet, og vi må egentlig til enhver tid vide, om ordningerne med Rusland ikke udgør en hindring for Litauen. Jeg tror, at vi skal prioritere dette. Rusland er stort nok, det kan sørge for sig selv. Vi er nødt til at forsvare et lille land, især hvis det har en forhistorie med Rusland, som er så tragisk som Litauens. Jeg kunne godt tænke mig, at de retningslinjer, som fortsætter med at gælde permanent, i sidste instans konstant prioriterer Litauens suverænitet og interesser på en rimelig måde.
Desuden vil jeg gerne rejse problemet med grænserne. Grænserne med Rusland og f.eks. Letland. På dette punkt lader ratificeringen stadig vente på sig. Grunden hertil er uklar, og på delegationsmøder i Moskva får vi at vide, at det ikke har prioritet. Det er efter min mening sådan en strategi, der er typisk for store lande, nemlig "de små lande må bare vente". Jeg tror, at vi i EU for længst er holdt op med at tænke sådan, og at vi må gøre det klart over for Rusland, at denne autoritære indstilling, også udadtil - indadtil er den i forvejen alt for fremherskende - falder meget dårligt i vores smag. Hvis vi hjælper Rusland med alle mulige problemer, skal Rusland også selv optræde konstruktivt og sige: "O.k., et problem med dette kandidatland vil vi løse med det samme, vi vil ratificere." Faktisk behøver der ikke ske andet.
Nu kommer jeg til problemet med Tjetjenien. Det er meget tydeligt, at man også i den russiske politik er fuldstændig i vildrede med hensyn til dette problem. Det har faktisk hovedsagelig udartet til en kamp mod terrorismen, men skaden for den civile befolkning er så uforholdsmæssig stor, at vi umuligt kan acceptere det. Jeg tror, at det er meget vigtigt, at også militærpersoner, eventuelt fra NATO og Rusland, taler om det - for at spørge, hvorfor de gør det, og om det ikke kan gøres anderledes - og navnlig fortsætte med at slå fast, at en politisk løsning i sidste instans er det eneste, der kan give definitiv ro.

Lalumière (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, i lighed med alle de øvrige talere glæder jeg mig over indholdet i og resultaterne af det seneste møde mellem EU og Rusland.
I forbindelse med Kaliningrad er jeg meget tilfreds med, at EU og Rusland har fundet en acceptabel løsning. Jeg håber, at det samme bliver tilfældet med Litauen, for uden dette er ingen aftale naturligvis gyldig. 
Jeg vil personligt insistere på den økonomiske, sociale og politiske fremtid i Kaliningrad. Aftalen omfatter Unionens forpligtelse til teknisk og finansielt at hjælpe russerne med at fremme den økonomiske udvikling i denne enklave. Denne forpligtelse er meget vigtig. Faktisk bør man frygte de destabiliserende konsekvenser for hele regionen, hvis der sker en underudviklingen af denne enklave. Men allerede på nuværende tidspunkt er Kaliningrads skibsværfter og alle de aktiviteter, der er forbundet med skibsfarten, i alvorlig krise. Resultatet er, at denne enklave risikerer at blive et foretrukket sted for alle former for handel og med en oprørsk stemning i befolkningen. Hr. kommissær, jeg er fortaler for, at EU gør alt, hvad der står i dets magt, for at få dette område ud af denne elendige situation, der risikerer at gå ud over Kaliningrads grænser og berøre Polen og de baltiske lande.
Hvad resten angår, tillægger jeg personligt vores partnerskab med Rusland stor betydning. Dette partnerskab bør naturligvis ikke medføre, at vi lukker øjnene eller bliver tavse i forbindelse med Tjetjenien-spørgsmålet. Partnerskabet er også et tegn på venskab, og Europa er stærkt, når det taler om Sakharov i Kreml.
Ud over dette meget vanskelige og ømtålelige emne er der naturligvis stadig meget arbejde, der skal gøres med Rusland, herunder inden for det udenrigspolitiske område og inden for den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Jeg kan ikke som hr. Marchiani forestille mig, at Rusland tiltræder EU. Problemet er ikke dér. Men ud fra et aspekt om sikkerhed og forsvar bør der også - hvis der arbejdes meget med forholdet mellem Rusland og NATO - ske overvejelser om forholdet mellem vores europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik og Rusland. Men det kan vi tale om senere.
Thors (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, Rusland vægrer sig ved at underskrive MNEPR-aftalen, Multilateral Nuclear Environmental Programme in the Russian Federation, som skulle bane vejen for et betydeligt bidrag fra Vesten til at rydde op i atomroderiet i Rusland, hvilket også hr. Nielson nævnte.
Rusland vægrer sig også ved at underskrive aftalen om 190 millioner euro, hvor størstedelen er gavepenge til bygning af det sydvestlige rensningsanlæg i Skt. Petersborg, som skulle forbedre vandkvaliteten i Den Finske Bugt.
Der er ingen tegn på, at Rusland har til hensigt at ratificere Stockholm-konventionen om persistente organiske forurenere. Det drejer sig om en forurening, der truer mennesker og dyr i det nordlige Rusland.
Hvad angår Esbo-konventionen om vurdering af virkningerne på miljøet på tværs af landegrænserne, er der heller ingen nyheder. Vi har alle grund til at antage, at russiske interesser har været indblandet i Prestige-ulykken. Er Crown Resources et russisk selskab? Hvilket russisk selskab stod for de 50.000 t af den olie på skibet, som var blevet lastet i Skt. Petersborg?
Kære venner, jeg vil stille følgende spørgsmål til Rådet og Kommissionen: Er vores taktik i dag rigtig, det vil sige, at vi garanterer Ruslands stilling som markedsøkonomi, og at vi støtter landet i forbindelse med WTO? Det har vist sig, at den gulerod ikke har været tilstrækkelig, men at vi har brug for noget mere kraftfuldt. Det er tid til at tage stokken i brug. Jeg håber virkelig, at man i spørgsmålet om samarbejde på det økonomiske område tager miljødimensionen op. Vi gør alt, hvad vi kan, men miljødimensionen må ikke glemmes. Jeg håber, at de eksempler, som jeg har nævnt, kan overbevise Dem om, at vi ikke har gjort store fremskridt i vores arbejde.
Gahrton (Verts/ALE).
Hr. formand, præsident Putins vulgære udbrud i forbindelse med EU-topmødet var ikke særlig overraskende. Han er desperat, eftersom Ruslands situation er desperat. Stater i krise søger gerne syndebukke - i Ruslands tilfælde er det tjetjenerne. Naturligvis skal vi fordømme de russiske massakrer i Tjetjenien, men vi må ikke glemme vores eget medansvar for Ruslands tragedie.
Efter Sovjetunionens fald strømmede vestlige eksperter til Moskva, heriblandt svenskeren Anders Aslund, og anbefalede chokterapi. På 500 dage skulle Rusland gøre det, som Kina havde arbejdet på i 25 år. Resultatet blev naturligvis massefattigdom, produktionsnedgang, reduceret gennemsnitslevetid og mafiastyre.
Vi bør erkende vores medansvar for Ruslands krise og Ruslands kaos. Derfor bør vi også behandle Rusland på samme måde, som vi behandler andre europæiske lande, f.eks. Tyrkiet, og gøre det klart, at landet på samme vilkår som andre europæiske lande har ret til fuldt EU-medlemskab, hvis det ønsker det, og hvis alle betingelserne opfyldes.
Souchet (NI).
Hr. formand, vi bør meget aktivt etablere mange forskellige forbindelser med Rusland på en række strategiske områder fra bekæmpelse af terrorisme til Mellemøsten, fra energi til rumfart. Det er meget snæversynet at knytte disse forbindelser til de forskellige måder, hvorpå den russiske regering behandler det vanskelige Tjetjenien-spørgsmål.
Vi er fuldstændig i vores gode ret til at tage afstand fra den helt uforholdsmæssige brutalitet i de metoder, som de russiske myndigheder anvender, men vi vil helt sikkert blive hørt i højere grad, hvis vi ikke på samme tid glemte de reelle grunde til Moskvas reaktion, som ikke udelukkende vedrører russiske anliggender. Rusland påtager sig i et område i landets egen føderation - det minder jeg om - en legitim ret til at forsvare sig over for de kræfter, der efter at have opildnet den tjetjenske uafhængighedsbevægelse har til hensigt at indlemme den og give den midler til fordel for en fanatisk islamisme, der bringer terrorismen hele vejen til Moskvas hjerte. Og hvem vover at benægte, at Tjetjenien efter det talebanske Afghanistan er blevet en af de vigtigste områder for træning og oplæring af en international islamisk terrorisme, der truer os alle? De, der fortsat nægter at se denne virkelighed i øjnene, fører os ind i en blindgyde. Hr. formand, lad os bekæmpe dem og tage ansvar.
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, som kristen skammer jeg mig over, hvad hr. Marchiani sagde her, idet han misbrugte ordet kristendom. Jeg betragter det ikke som en kristen pligt at myrde muslimer. Jeg mener, at der også i andre stater, også i medlemsstaterne, findes terrorisme, våbenhandel og narkotikahandel. Det har trods alt ikke givet nogen den idé blot at bombe disse medlemsstater og også hr. Marchianis hjemegn. Man må helt klart holde fast i, at der arbejdes med følelser i denne sag. Det drejer sig nemlig overhovedet ikke om en kamp mod terrorismen, det drejer sig om skabelsen af terrorisme.
Tjetjenerne er blevet kolonialistisk forfulgt i 150 år. Tjetjenerne blev deporteret af Stalin. De er i vores nuværende epoke to gange blevet udsat for en brutal krig, som er baseret på olieinteresser. Den anden, som stadig varer ved, blev også stærkt forceret på grund af hr. Putins valgkamp.
Derfor skal det siges klart, at det ikke er nogen kamp mod terrorisme, det er den måde, man skaber terrorister på! Også vi har et medansvar her! For hvordan reagerer vi? Den smukke by København bliver boykottet af hr. Putin, fordi danskerne ikke har gjort andet end at opfylde deres demokratiske pligt, nemlig at respektere ytringsfriheden og forsamlingsfriheden.
Men hvorfor flytter Rådet så til Bruxelles? Hr. kommissær Nielson, som er ansvarlig for humanitære spørgsmål hos os, annoncerer ikke sin Tjetjenien-rejse, men en banket for stats- og regeringscheferne i Skt. Petersborg. Jeg vil gerne sige helt klart, at jeg får kvalme af et Europa, som mødes over Krim-champagne i Skt. Petersborg, mens mennesker forbløder på gaderne i Tjetjenien.
Jeg mener, at det er europæernes fornemste opgave at gå ind for frihed og menneskerettigheder. I går fejrede vi, at vores baltiske kolleger var blandt os for første gang. Disse baltiske kolleger kan også takke en tjetjener for deres frihed, nemlig general Dudajev, som i sin tid nægtede at undertrykke den baltiske frihedsbevægelse med vold, sådan som man havde pålagt ham at gøre det som sovjetisk officer!
Poos (PSE).
Hr. formand, resultatet fra topmødet mellem EU og Rusland er ikke særlig indholdsrigt vedrørende menneskerettighederne. Den danske statsminister, hr. Rasmussen, har ganske vist haft mod til at minde hr. Putin om, at den tjetjenske konflikt ikke kun er et problem om terrorisme, og at det er nødvendigt med en politisk løsning. Hr. Putins svar var meget afvisende, og sagerne er ikke kommet videre. Efter de europæiske lykønskninger, der kom alt for tidligt og var malplacerede, med den gasning med kemiske våben, der blev holdt hemmelig for gidslerne og gidseltagerne i Moskva, var tiden ikke til bebrejdelser. Formanden for Det Europæiske Råd var for øvrigt uden tvivl bundet på hænder og fødder af sine kolleger. 
Lad os derfor stoppe overvejelserne om eventuelle sanktioner, der har været på dagsordenen siden topmødet i 1999 med hr. Jeltsin. Siden den tid er situationen i Tjetjenien blevet forværret dramatisk, og civilbefolkningen er mere end nogensinde blottet over for specialstyrkernes overgreb. Tortur, voldtægter, udenretslige henrettelser og forsvindinger er dagligdag. Der er total straffrihed for dem, der krænker menneskerettighederne og begår krigsforbrydelser. Hr. rådsformand, hvorfor har De ikke sammen med den højtstående repræsentant for FUSP og Kommissionen i det mindste fulgt op på Amnesty Internationals anmodning om med trusler om sanktioner at kræve adgang til de humanitære organisationer i Tjetjenien? Hvorfor har De ikke insisteret på fri adgang for Røde Kors til de fanger, der rådner op i fængslerne eller i udrensningslejrene, som er den moderne tids straffelejre? Skønt alle vores partnerskabsaftaler indeholder betingelser om menneskerettigheder, hvorfor har den internationale menneskerettighedslovgivning så endnu en gang givet efter for statens magt og mening?
Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg mener dog alligevel, at denne aftale er meget problematisk, når man tager den igangværende konflikt i Tjetjenien i betragtning.
Hvad er situationen i Tjetjenien? Der er på den ene side et folk, der kæmper for sin frihed, og på den anden side en kolonimagt, der med alle midler konstant undertrykker og fordømmer. Den artikel, som der blev refereret til for et øjeblik siden, vidner om de russiske lederes tankegang. Derfor tror jeg, at man er langt fra målet, når Rådet og Kommissionen bekræfter, at der er blevet talt om menneskerettighederne i Tjetjenien. Lad os kalde tingene ved deres rette navn: Det, der i øjeblikket sker i Tjetjenien, minder om folkedrab. Forhandlinger med russerne på et tidspunkt, hvor dette folkedrab finder sted, rejser nogle spørgsmål, selv om legitime interesser i de baltiske lande som i andre lande bør beskyttes. Der kan ligeledes stilles spørgsmål, når vi får at vide, at der er indgået en aftale om at bekæmpe terrorisme. Den terrorisme, der kommer fra de fortvivlede tjetjenske krigere, er intet i forhold til den terrorisme, som staten udøver i Rusland. Det er grunden til, at denne aftale reelt skaber problemer.
Kronberger (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg tror, at hele EU's skæbne hænger væsentligt tættere sammen med Rusland, end vi overhovedet kan forestille os det i dag.
Rusland har efter 70 år med det sovjetiske system naturligvis problemer med at udvikle sig mellem vante strukturer og et nyt system. EU's rolle kan efter min mening kun være at yde aktiv hjælp til en gevaldig omstruktureringsproces. Rusland vil i de kommende årtier være den vigtigste partner for Europas energiforsyning.
Rusland har altid, selv i sovjettiden, været en afgørende stabilitetsfaktor for verdensfreden. Det skal ikke sløre problemerne i Tjetjenien, og disse problemer skal heller ikke fornægtes, men man må også se det samlede billede. Europa har desuden ikke ret til at behandle Rusland anderledes, end vi behandler andre stater, som også bryder menneskerettighederne. Jeg vil gerne endnu en gang understrege - for ikke at blive misforstået - at det ikke er nogen berettigelse for Tjetjenien, men vi har brug for en nøjagtig analyse på dette område.
Europa må tage udgangspunkt i, at det i det lange løb kun er et fair og åbent partnerskab mellem ligeberettigede, der kan få succes på lang sigt. De vigtigste skridt er systematiske aktioner for at skabe tillid, fair handelsbetingelser, styrkelse af Ruslands økonomiske udvikling og enhver form for hjælp til udvikling af det demokrati, som ikke er blevet komplet i de sidste 12-13 år. Vi skal gøre os klart, at verdensfreden uden et stabilt, demokratisk og stærkt Rusland vil være endnu mere truet, end den i forvejen er det.

Gahler (PPE-DE).
Hr. formand, i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Litauen diskuterede vi i sidste uge udførligt og også kritisk den løsning, der er kommet i stand for Kaliningrad. "Afbalanceret" kaldte hr. Haarder løsningen - jeg synes, at den først og fremmest er afbalanceret for Rusland, som ikke taber ansigt, og også for vores egne Schengen-purister.
Kommissæren sagde, at EU skal sikre sine grænser altid og overalt. Denne sætning kunne Erich Honecker også have underskrevet, for transitten gennem Litauen vil blive vanskeligere for de rejsende, end transitten gennem DDR fra Vesttyskland til Vestberlin var. Det synes jeg er beskæmmende for EU her 13 år efter murens fald.
De praktiske ubehageligheder væltes nemlig over på de litauiske grænsemyndigheder og de rejsende. På grund af det store potentiale af tekniske problemer og de forudsigelige klager fra de berørte kan Rusland til enhver tid instrumentalisere emnet, også til andre formål.
Har De overhovedet tænkt på, at det jo slet ikke er Rusland, der ligger på østsiden af denne transit, men Hviderusland? Dette land optræder overhovedet ikke i overvejelserne. Hvad nu, hvis relationerne mellem Rusland og hr. Lukasjenko fortsætter med at udvikle sig så dårligt, at hr. Lukasjenko udnytter dette forhold? Så er hele ordningen faktisk ikke længere det papir værd, den er skrevet på.
Vi kan også godt forestille os, hvordan det ser ud i praksis, når der ansøges om et facilitated rail travel document. I ekstreme tilfælde må man så i Khabarovsk, i det østlige Rusland, opgive sin adresse sammen med sin billet i håb om, at det hele bliver sendt videre til en central russisk instans, som så sender det videre til de litauiske myndigheder, som behandler det hele i rette tid, så den litauiske grænsebetjent så forhåbentlig har passersedlen klar til den rejsende i toget, når han ankommer til grænsen. Jeg kan levende forestille mig, hvor godt det vil fungere i praksis, de russiske myndigheders administrative kapacitet taget i betragtning. Jeg beder derfor inderligt om, at man fortsat er opmærksom på denne problematik og ikke tror, at vi godt kan stryge det af dagsordenen allerede nu.

Haarder
. Det har jo været en livlig debat. Jeg så næsten mig selv i rollen som et af de parlamentsmedlemmer, der forlangte, at nu skulle formandskabet gøre dit og dat, og påpegede, at Rådet havde forsømt det ene og det andet og det tredje. Sådan skal det være, og jeg vil opfordre Parlamentet til fortsat at holde Rådet fast på de demokratiske idealer, som Parlamentet er bygget på.
Og nu fortsætter jeg ikke med et "men". Jeg fortsætter med et "og", fordi jeg har altid opfattet vores fælles holdning på den måde, at vi også skal have godt naboskab, at vi også skal kunne løse fælles problemer, at vi også skal have så meget kontakt med hinanden, at der bliver mulighed for en dialog, så vi kan sige de ting, der skal siges. Jeg vil sige til hr. Posselt, at hvis vi skal bevæge Rusland i den rigtige retning på menneskerettighedsområdet, så forudsætter det, at der et sted, hvor vi har en dialog med Rusland. Dette sted havde vi for en uge siden i Bruxelles, det kan jo være lige meget, om det er i København eller Bruxelles. Vi havde dialogen, tingene blev sagt, Chris Patten var vidne, hr. Poul Nielson har bekræftet det i dag. Der blev sagt nøjagtigt, hvad der skulle siges fra Rådet til Rusland, også om Tjetjenien.
Med hensyn til hr. Sakajev, som nu befinder sig i et dansk fængsel, vil jeg gerne sige til hr. Dupuis, at Sakajev-sagen behandles i et og alt i overensstemmelse med retsstatsprincipper, i overensstemmelse med de europæiske udleveringsregler, i overensstemmelse med den politik for bekæmpelse af terrorisme, vi har fastlagt. Der er ikke blevet truffet en eneste politisk beslutning vedrørende Sakajev. Alt er gået efter reglerne. Vi har fulgt demokratiets grundbog i alle henseender. Og det samme gælder afholdelsen af konferencen, som skabte konflikten mellem Danmark og Rusland. Den konference blev afholdt, fordi det er en demokratisk ret at holde konferencer. Det kan vi ikke forhindre, og det står vi fast på, ganske som vi har stået fast i alle andre henseender på vore demokratiske idealer. Jeg er fuldstændig enig i, som det har været fremhævet af hr. Poettering og mange andre, at vi ikke må ofre menneskerettighederne på terroristbekæmpelsens alter. Naturligvis ikke. Og det var netop det, dialogen med Rusland på topmødet gik ud på. Vi er enige om bekæmpelse af terrorisme, men vi er ikke enige i vurderingen af det, som der er foregået, og som foregår i Tjetjenien, og det blev sagt meget, meget klart.
Det lykkedes at finde en løsning på Kaliningrad-problemet, som respekterede Litauens suverænitet, som respekterede Litauens ret til at melde sig ind i Schengen. Det er meget vigtigt for udvidelsen, at vi på den måde fik løst et problem i vort nærområde. I øvrigt kan jeg med hensyn til den endnu ikke ratificerede grænseaftale mellem Rusland og Litauen oplyse, at formandskabet under topmødets forhandlinger i klare ord tilkendegav over for Rusland, at vi går ud fra, at grænseaftalen mellem Rusland og Litauen nu bliver undertegnet. Så der var ikke noget, der blev glemt. Der var ikke noget, som vi skal være flove over. Alt gik efter demokratiets bog. Heldigvis blev dialogen fastholdt, og de problemer, som skulle løses på topmødet, blev løst.
Men jeg gerne slutte med at sige, at det er vigtigt, at Parlamentet holder fast i idealerne og går i rette med Rådet, hvis der er fare for, at vi ikke gør det. Blev endelig ved med det. Jeg synes dog ikke, at der er grund til på noget punkt at bebrejde Rådet eller formandskabet for den måde, hvorpå de har håndteret dette meget vanskelige topmøde, som netop er overstået.

Nielson
Hr. formand, jeg vil begynde med meget klart at sige, at jeg er 100% enig i den udtalelse, hr. Haarder lige har fremsat. Det er en god og klar beskrivelse af virkeligheden. Det minder os også om, hvad Unionen bør gøre, og hvordan den bør gøre det.
Jeg har lyttet meget omhyggeligt til alle bidragene. Jeg vil gentage, hvad jeg tidligere har sagt, da vi drøftede problemet med Tjetjenien. Ansvarsfordelingen i Kommissionen er ganske fornuftig. Hvis vi ikke var omhyggelige med at definere opgaver og ansvar for den kommissær, der er ansvarlig for humanitær bistand, ville vi bringe forvirring i hele spørgsmålet, særlig når det gælder om at sikre, at muligheden for at yde humanitær bistand bliver respekteret.
Derfor er jeg meget omhyggelig med at give en klar definition af mit ansvar som den kommissær, der er ansvarlig for humanitær bistand. Hvis jeg faldt for fristelsen til at gå ind i politiske drøftelser af dette spørgsmål, ville jeg formindske legitimiteten og effektiviteten af mine bestræbelser på at beskytte adgangen for bistands- og nødhjælpsarbejdere til steder som Tjetjenien. Derfor modsætter jeg mig at blive involveret i politiske manøvrer eller politiske projekter, selv om jeg sympatiserer med dem. Det henhører under kommissæren for eksterne forbindelser at gøre dette, og det er særlig i dette tilfælde vigtigt, at vi er omhyggelige med vores anvendelse af instrumenterne og af de kommissærer, der er til rådighed. Hvis jeg med mit ansvarsområde faldt for fristelsen til at politisere, ville vi reducere vægten af vores bestræbelser og vores forsøg på at insistere på adgang. Jeg har på den anden side offentligt kritiseret russerne i dette spørgsmål, og det gør jeg ganske ofte. Jeg kommer med bidrag af denne art ved ethvert topmøde, vi har med Rusland.
Desværre er der ikke sket nogen fremskridt. Der er de velkendte problemer med arbejdstilladelser for nødhjælpsarbejdere, muligheden for at bruge FN's VHF-radiosystem, som er vigtigt for sikkerheden for folk, der bevæger sig rundt der, og situationen med flygtninge og internt fordrevne i lejrene. Alle disse spørgsmål bliver rejst igen og igen, og jeg vil gentage min opfordring til, at Parlamentet ser den kommissær, der er ansvarlig for humanitær bistand, som en, der skal holde sig til et relativt snævert defineret område, og det er det, jeg gør.
Vi har andre, der tager sig af den politiske side af drøftelserne. Det er vigtigt ikke bare i forhold til Tjetjenien, men også mange andre steder. De vil se samme holdning, når de taler om adgang til ofre for den israelsk-palæstinensiske konflikt. Da jeg selv er et politisk dyr, vil jeg ikke gå ind i en grundigere politisk drøftelse af denne konflikts art eller de andre spørgsmål, hvor fristende det end kunne være.
Hr. Paasilinna og enkelte andre har rejst spørgsmålet om energidialogen med Rusland og i særdeleshed samarbejdet på naturgasområdet. Det er ganske vanskeligt at nå frem til en hurtig konklusion på et område, hvor realiteterne for forhandlingerne må afspejle, hvem der er kommercielt involveret, og hvem der ikke er det. Spørgsmålet om forhandlingerne om rørledninger til gas er langsigtet. Der er risiko for modsigelser mellem en fastlæggelse af det langsigtede grundlag for den slags handler og liberaliseringen af gasmarkedet inde i Unionen, som vi bør prioritere. På denne baggrund er det ikke så enkelt at tage hensyn til det ønske, som modparten har vist om at få meget langsigtede og stabile kontrakter som grundlag.
Under alle omstændigheder vil det ikke være op til os, men til selskaberne og markedet at definere en sådan kontrakt, hvilket er endnu en grund til, at tingene ikke er så enkle. Desuden er der andre interessante strategiske spørgsmål angående geopolitikken for Europas energiforsyning i de kommende år, herunder spørgsmål, der har at gøre med naturgas, og det er ikke overraskende, at dette er et kompliceret og krævende spørgsmål. Af taktiske grunde vil jeg tilråde nogen forsigtighed med hensyn til, hvordan medlemmer af Parlamentet forfølger denne sag. Det kan være værdifuldt og vigtigt at sikre, at vi får langsigtet samarbejde om forsyninger fra Rusland, men det er også vigtigt ikke at kaste sig ud i forhandlinger, der til syvende og sidst medfører, at vi ikke får så god en aftale, som alle troede, vi ville. Jeg vil derfor tilråde forsigtighed.
Endelig med hensyn til hr. Oostlanders klare spørgsmål om, hvorvidt Litauen kan tiltræde Schengen-aftalen efter denne aftale om Kaliningrad, så har det været et af de punkter, der har defineret vores holdning til forhandlingerne. Det er derfor, vi finder, at en løsning, hvor der ikke er nogen komplikationer af den art, er god.
Jeg vil slutte med at rose samarbejdet mellem Rådet og Kommissionen om denne sag. Det er et af de områder, hvor vi haft ganske stor succes. Det er også noget, som Litauen fuldt ud har anerkendt, og som over for andre kandidatlande har vist, at vi tager deres situation alvorligt.

Bethell (PPE-DE).
Fru formand, der er en politisk dimension her, som hr. Haarder nævnte. Jeg tænker på arrestationen af hr. Sakajev, den tjetjenske repræsentant. Hvorfor har han været i fængsel så længe, uden at der er fremlagt nogen beviser imod ham? Det er en meget foruroligende situation.

Dupuis (NI).
Fru formand, jeg vil gerne sige, at det er en sag, der har varet i nogle år. Tjetjenien har allerede levet i en tragedie i tre år, mens Poul Nielsen, som er udnævnt som kommissær med ansvar for humanitær bistand, har nogle andre til at sige, hvem der forhindrer ham i at udføre sit arbejde, for ellers vil han sige op, for der findes ikke 36 løsninger. Dette har allerede varet i tre år. I tre år har vi spurgt ham, hvilken vej han vil gå, og han har stadig ikke svaret os. Det er umuligt! Enten siger han op, eller også fortæller han os, hvem der forhindrer ham i at gøre sit arbejde.
Nielson
Jeg var der for to år siden. Mit ansvarsområde bliver ikke forsømt. Vi arbejder hele tiden som den vigtigste bidragyder af humanitær bistand til Tjetjenien på dette, også i relation til FN-initiativet. Vi er faktisk de eneste, der holder finansieringsaktiviteterne i live og får dem til at fungere inden for Tjetjenien.
Jeg ønsker ikke at drøfte min rejseplan her. Af de grunde, jeg tidligere har nævnt, er jeg besluttet på at undgå at blande mit hovedansvar sammen med generelt politisk arbejde i denne forbindelse.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Fru formand, efter at have hørt på debatten vil jeg gerne gøre opmærksom på en kendsgerning. Som følge af de tjetjenske rebellers terroraktion er 120 gidsler døde, men også 50 terrorister. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at selv om vi taler om terrorister, kan man aldrig retfærdiggøre en fuldstændig summarisk eksekution, som den blev udført af russiske tropper, mens disse mennesker sandsynligvis sov.
Jeg vil også gerne pege på, at ingen dele af pressen har talt om dette, hvilket er meget alvorligt, fordi det er en fornærmelse mod demokratisk og human sameksistens - hvad enten de er terrorister eller ej - og også på, at denne uhyrligt barbariske aktion ikke har været nævnt her i Parlamentet.

Haarder
. Jeg vil blot gentage over for Lord Bethell, at der er ikke blevet truffet en eneste politisk beslutning i Danmark om hr. Sakajevs varetægtsfængsling. Der er kommet nogle anklager, som det danske politi har undersøgt. En dommer har besluttet, at hr. Sakajev skal forblive i varetægtsfængsel i endnu en tid, men hvis det viser sig, at der ikke er hold i de anklager, der er rejst, vil han selvfølgelig blive løsladt igen. Det er retsvæsenet, der fungerer, og Lord Bethell kan være sikker på, at det danske retsvæsen fungerer i overensstemmelse med alle de principper, som vi hylder i denne union.

Formanden.
Mange tak for det oplysende svar.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om betydningen af parlamentsvalget i Pakistan for indgåelse af handels- og samarbejdsaftalen.
Haarder
. Fru formand, ærede kommissær og parlamentsmedlemmer, for lidt over tre år siden tog general Musharraf magten i Pakistan ved et militærkup. Det vakte stor bekymring i den demokratiske verden og førte til mange fordømmelser. Magtovertagelsen blev senere godkendt af den pakistanske højesteret under forudsætning af, at Pakistan genetablerede demokratiet inden for 3 år efter militærkuppet, det vil sige inden den 12. oktober i år.
Den 14. august sidste år offentliggjorde Musharraf sit såkaldte "Road Map to Democracy", som beskrev, hvordan han agtede at overholde den pakistanske højesterets beslutning og genindføre demokrati i Pakistan. Og denne plan bestod af 4 dele: 1) indsættelse af folkevalgte lokalråd (det skete i august 2001), 2) forberedelse af provins- og føderale valg med oprettelse af en valgkommission, forberedelse af valglister, id-kort m.v., samt gennemførelse af en række forfatningsmæssige ændringer, 3) gennemførelse af selve valghandlingen, og 4) overdragelse af regeringsmagten til civile folkevalgte provinsforsamlinger og føderale forsamlinger, samt valg af forsamlingernes formænd mv. Det skulle finde sted i oktober/november i år.
Valget den 10. oktober i år blev overvåget af valgobservatører, ikke mindst fra EU. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke europaparlamentsmedlem Cushnahan for den store indsats han og de øvrige medlemmer af missionen gjorde i den forbindelse. Alene af sikkerhedsmæssige grunde var gennemførelsen af valgobservationen yderst vanskelig, men dette til trods udførte hr. Cushnahan og hans team den opgave, de havde fået.

Som hr. Cushnahan har bemærket i sin rapport om valgobservationen, er der en række ting i forbindelse med valget i Pakistan, som man kunne have ønsket sig anderledes. Vi har især bemærket os rapportens kritik af de forhold, som gik forud for de egentlige valghandlinger, ikke mindst de forfatningsændringer, som Præsident Musharraf indførte denne sommer. Der var ulige adgang til at føre valgkampagne, til ressourcer og til medier, og der forelå rapporter om manipulation i forbindelse med valgene. Det har alt sammen givet grund til bekymring.
Ikke desto mindre er det Rådets vurdering, at gennemførelsen af valget er et vigtigt skridt på vej mod genetablering af demokratiet i Pakistan. Igennem hele processen har EU løbende været i dialog med Pakistan om genindførelsen af demokratiet og har dermed også løbende haft mulighed for at give udtryk for kritik af de forhold, som trak i den forkerte retning.
Valgresultatet den 10. oktober medførte, at der skal dannes en koalitionsregering. Forhandlingerne er endnu ikke afsluttede. Overdragelse af eksekutiv magt til den kommende premierminister forventes at ske i løbet af denne måned.
I forbindelse med underskrivelse af samarbejdsaftalen mellem EU og Pakistan den 24. november sidste år i Islamabad udsendte EU og Pakistan en fælles erklæring. I lyset af den aktuelle situation bekræftede EU og Pakistan vigtigheden af den internationale indsats mod terrorisme. I samme erklæring bekræftede Pakistan også sine forpligtelser til at genindføre demokrati i henhold til det nævnte "Road Map", hvilket EU hilste velkomment.
Det må konstateres, at Musharraf har holdt sit løfte om at gennemføre det lovede "Road Map". Betingelserne er således tilstede for at gå videre med aftalen. På positivsiden tæller desuden også, at Præsidenten har gennemført en række reformer, som tager sigte på at genoprette økonomien og bekæmpe korruptionen.
Det er afgørende at fastslå, at iværksættelse af samarbejdsaftalen ikke er en blåstempling af det pakistanske demokrati. Som sagt er der meget, vi kunne ønske os var anderledes. Det kan man jo også læse i hr. Cushnahans rapport. I aftalen indgår en første paragraf, hvori aftaleparterne bekræfter deres respekt for menneskerettighederne. Med denne aftale i hånden vil jeg mene, at vi har et bedre redskab til at drøfte demokrati og menneskerettigheder med Pakistan, end tilfældet hidtil har været. Rådet vil fortsætte og udbygge dialogen med Pakistan med henblik på at medvirke til en styrkelse af det pakistanske demokrati.
Og med disse ord vil jeg endnu en gang takke hr. Cushnahan for det fremragende arbejde og det grundlag for en vurdering af demokratiet i Pakistan, som han har givet.

Nielson
Fru formand, Kommissionen er enig med formandskabet i, at det parlamentsvalg og valg til lokalråd, der fandt sted i Pakistan den 10. oktober, skal ses som et første skridt på vejen til en gradvis overgang fra militærstyre til civilt styre med permanente og velfungerende demokratiske institutioner.
Valgene førte til et splittet parlament, hvilket på sin side forsinkede det indledende møde i Nationalforsamlingen. Det fandt endelig sted den 16. november. De omfattende forhandlinger blandt de politiske partier demonstrerer, at der igen er kommet en demokratisk proces i gang i forlængelse af disse valg. Vi forventer, at den nye regering vil blive udstyret med fulde udøvende beføjelser. Kommissionen vil fortsætte med at engagere sig i Pakistan under hele overgangsprocessen.
Kommissionen vil gerne komplimentere de udsendte EU-valgobservatører, ledet af hr. Cushnahan, for det glimrende arbejde, de har gjort under meget vanskelige omstændigheder, i særdeleshed et særligt krævende miljø i sikkerhedsmæssig henseende. Hans ildhu gik langt ud over, hvad man normalt kan forvente af den ledende valgobservatør.
Kommissionen påskønner, at missionen kunne udføre sit arbejde i fuld overensstemmelse med internationalt accepterede kriterier for valgobservation.
Lad mig også benytte denne lejlighed til at udtrykke Kommissionens tilfredshed med samarbejdet med Europa-Parlamentet under observationen af valget i Pakistan. Især vil jeg gerne takke medlemmerne af Europa-Parlamentets delegation, anført af fru Grönfeldt Bergman, for deres uvurderlige arbejde.
Hvad mere er, dette er ikke et enkeltstående tilfælde. Kommissionen og Parlamentet har udviklet meget gode samarbejdsrelationer, når det gælder valgobservation i almindelighed.
Kommissionen mener, at tilstedeværelsen af EU-valgobservatører har tjent til at forstærke den demokratiske proces i Pakistan. Desuden vil dens anbefalinger om, hvordan man yderligere kan styrke denne proces og forbedre rammerne omkring valget, blive taget op i dialogen med de pakistanske myndigheder. Kommissionen er også parat til at se på mulige opfølgningsaktiviteter på basis af dens rapport. Kommissionen er enig med EU's valgobservatører i, at et valg i sig selv ikke garanterer etablering af et demokrati, og at de, der støtter tilbagevenden til demokratiet, bør arbejde sammen for at nå dette mål.
Med hensyn til de metoder, vi anvendte til at observere valget i Pakistan, vil Kommissionen gerne understrege, at vi har fulgt en standardprocedure. Valg er ikke noget, der finder sted en enkelt dag, og hele processen, inklusive perioden forud for valget, må vurderes. Den kritik, der blev fremført i Pakistan, af, at missionen overskred sit mandat, fordi den kom for tidligt og blandede sig i indre anliggender i landet ved at analysere de samlede rammer for valget, er derfor grundløs.
For så vidt angår den nye samarbejdsaftale mellem Fællesskabet og Pakistan, vil Kommissionen gerne erindre om, at de usædvanlige omstændigheder i regionen har nødvendiggjort en reaktion, der svarer til den risiko, præsident Musharraf tog ved at støtte det internationale samfund med hensyn til Afghanistan. Formålet med aftalen er at engagere sig tydeligt og synligt i Pakistan, både politisk og økonomisk, og at opmuntre Pakistan til at holde fast ved gennemførelsen af planen for en tilbagevenden til demokratiet.
Grundene til, at det er vigtigt for EU og Kommissionen at inddrage Pakistan i en forstærket politisk dialog, er velkendte. De indbefatter kampen mod terrorisme, Pakistans vanskelige forhold til Indien, nødvendigheden af stabilitet i nabolandet Afghanistan, Pakistans grundlæggende økonomiske og sociale problemer og sidst, men ikke mindst den fortsatte overgang til demokrati.
Relevante emner, der bør tages op under denne dialog, omfatter elementær skolegang, hvor vores mål er at styrke det verdslige uddannelsessystem, fremme af handels- og forretningsforbindelser og menneskerettighedsspørgsmål, der er et essentielt element i den nye aftale. I denne forbindelse er Pakistan blevet valgt som fokusland under Det Europæiske Initiativ for Menneskerettigheder og Demokrati.
Kommissionen er opmærksom på, at fortsat usikkerhed med hensyn til de politiske institutioners rolle og funktion i Pakistan betyder, at vi nøje må overvåge, om der sker ægte fremskridt med hensyn til overførelsen af magt til det valgte parlament i de kommende uger og måneder. Ratifikation af den nye samarbejdsaftale vil gøre det muligt for os at genetablere den fulde samarbejdsdialog med den nye regering.
Cushnahan (PPE-DE).
Fru formand, for det første vil jeg gerne give udtryk for min anerkendelse over for alle dem, der deltog i EU's valgobservationsmission i Pakistan for nylig, især medlemmerne af min egen kernegruppe og også delegationen fra Europa-Parlamentet anført af fr. Grönfeldt Bergman.
For det andet vil jeg gerne takke personalet fra Kommissionen, som var involveret i valgobservationen.
For det tredje vil jeg gerne give udtryk for min påskønnelse af den moralske støtte og politiske solidaritet, som vi fik fra hr. Patten.
Desværre kan jeg ikke føje Rådet og formandskabet til listen over dem, jeg gerne vil takke. Grunden er, at jeg er meget vred over den udtalelse, der blev udsendt af formandskabet angående valget, og jeg beklager, at de samme følelser blev udtrykt i dag. Jeg vil gerne have afklaret et aspekt af udtalelsen. Hvordan kan formandskabet rose de pakistanske myndigheder for deres samarbejde med missionen, når man er helt klar over, at vi aldrig fik en formel indbydelse fra myndighederne, og at de nægtede at underskrive en samarbejdsaftale, herunder en aftale om at stille sikkerhedsdækning til rådighed.
Disse oplysninger blev officielt bekræftet i en demarche over for det danske formandskab seks uger efter, at vi kom til Pakistan. Formandskabet burde også have været klar over de offentlige angreb på valgobservatørerne fra adskillige ministre i regeringen, der anvendte en ophidsende sprogbrug, som at "these Western whites have no interest in peace in Pakistan; these people come from unfriendly nations and have hostile objectives; this Mission is interfering in the internal affairs of Pakistan" (disse hvide fra Vesten har ingen interesse i fred i Pakistan; de kommer fra uvenlige nationer og har fjendtlige mål; denne mission blander sig i Pakistans indre anliggender). Hvordan kan De betragte det som samarbejde?
Sikkerhedsdækningen blev faktisk til sidst stillet til rådighed for anden halvdel af vores mission, men den kom fra provinsguvernører og ikke fra forbundsmyndighederne.
Desuden gav formandskabet i sin udtalelse udtryk for "bekymring" over forlydender om manipulation - virkelig meget mildt - og De beder valgkomitéen om at følge op på sådanne klager.
Har De faktisk læst vores rapport? De må da være klar over, at vi gav udtryk for alvorlig kritik af valgkomitéen og dens mangel på uafhængighed? At anmode valgkomitéen om at undersøge uregelmæssigheder ved valgene er som at bede Saddam Hussein om at stå i spidsen for FN's våbeninspektører i Irak.
Jeg vil gerne minde Rådet om, at den mission, jeg stod i spidsen for, ikke var udsendt af Parlamentet, det var en EU-mission, der bestod af 88 meget motiverede mennesker, der udførte deres arbejde professionelt ud fra internationalt accepterede kriterier for valgobservation. Som De og Kommissæren har sagt, arbejdede de med stor personlig risiko i et særlig følsomt miljø, både politisk og sikkerhedsmæssigt. Ikke desto mindre tog De, mindre end fire dage efter vores foreløbige rapport var blevet offentliggjort i Islamabad, i realiteten afstand fra vores konklusioner om, at der var alvorlige fejl og mangler.
Det gjorde De til trods for, at medlemsstaterne fik fulde ugentlige rapporter om vores iagttagelser. Jeg og medlemmerne af mit hold briefede også lederne af missionen i Islamabad hver uge.
Ikke en eneste gang har nogen anfægtet vores løbende vurdering. Og selv ved den endelige rapportering fra lederne af missionen i Islamabad blev der ikke givet udtryk for meget modstand mod vores analyse.
Sammenlignet hermed er det ironisk, at formandskabet stærkt kritiserer valgene i Togo den 27. oktober, hvor der ikke var nogen mission af EU-observatører, men vælger at ignorere konklusionerne fra observatørerne i Pakistan, efter at de havde arbejdet i to en halv måned.
Hvorfor blev det oprindelige udkast til Deres reaktion på valget nedtonet? Hvem påvirkede Dem? Hvem lagde pres på Dem?
Og eftersom Deres udtalelse bliver brugt af Pakistans ambassader i hele verden til at underminere vores rapport, har De forrådt den EU-mission, De sendte i marken, og på deres vegne siger jeg: Skam Dem.
Jeg vil også gerne benytte denne lejlighed til at tilbagevise de usandfærdige påstande, som Pakistans ambassadør i Washington har fremsat, nemlig at EU's valgobservatører lækkede en midlertidig rapport. Faktisk blev den lækket af en diplomat i Islamabad på vegne af en medlemsstatsregering, der befandt sig i Europa på det pågældende tidspunkt, og formålet var at underminere valgobservatørernes arbejde.
For at gå tilbage til Deres reaktion, så ikke blot forråder den valgobservatørerne, den forråder også den pakistanske befolknings interesser, særlig dem, der modigt arbejder for at få demokratiet tilbage.
Deres undladelse af at tilslutte Dem konklusionerne fra valgobservatørerne og andre observationsgrupper såsom ANFREL, NDI og Commonwealth gør Deres forgængeres fejl med ikke at kritisere det farceagtige præsidentvalg værre og er direkte ansvarlig for at støtte regeringen i Pakistan i at opføre sig, som den gør.
Men ud over at forråde valgobservatørerne og den almindelige pakistaner forråder De også Deres formandskabs idealer.
Lad mig minde Dem om, at i programmet for Deres eget formandskab har De sat Dem det dobbelte mål at nå "increased effectiveness and greater openness in the field of human rights" (forøget effektivitet og større åbenhed på menneskerettighedsområdet). Udtalelsen om valget i Pakistan viste ikke meget vilje til at gøre dette.
Men det værste er, at det var en total forrådelse af de principper, der ligger til grund for valgobservation, der har til formål at styrke demokratisering og menneskerettigheder, at De af geopolitiske grunde tilpassede Deres reaktion.

Carrilho (PSE).
Fru formand, jeg vil gerne gå direkte til sagen og sige, at selv om diskussionen i dag bør holde sig til emnet, der jo er det seneste valg i Pakistan, er det indlysende, at dette udgør en vigtig anledning til at vurdere hele processen med overgang til demokrati i dette betydningsfulde sydasiatiske land.
Det er ligeledes mere end nogensinde indlysende, at de internationale forbindelser på de forskellige planer, også med hensyn til økonomi og handel, må forudsætte, at indgåede aftaler overholdes, og at der nøje leves op til opstillede forventninger. Vi har alle været meget glade for den støtte, som Pakistans præsident har ydet i kampen mod terrorismen, hvilket har bidraget til at udviske det ellers temmelig negative billede, som var blevet skabt af det militærkup, der fjernede den valgte regering under Nasual Sharif. Vi ved også, at der ikke er tale om et konsolideret demokrati, så længe militæret blander sig i det politiske liv, men vi ved ligeledes gennem adskillige eksempler fra lande i Sydeuropa og i Latinamerika, at det er muligt at indlede en overgang til demokrati i form af en pagt med de civile politikere, såfremt de forskellige faser og de aftalte procedurer overholdes. Det er netop overholdelsen af disse krav, der under overgangsperioden til demokrati giver den nødvendige, om end ikke tilstrækkelige legitimitet til fortsat at lade militæret spille en vis politisk rolle.
Det er imidlertid netop på dette punkt, hvor vi er stærkt bekymrede. Pakistans præsident opstillede i august 2001 en plan for demokrati, der indbefattede det valg, der fandt sted den 10. oktober. Det var et historisk øjeblik. Vi beklager derfor at måtte konstatere, at det i vid udstrækning er blevet spildt. Vi vil ikke fælde nogen dom over processen med overgang til demokrati i Pakistan, men vi kan godt tillade os at sige, at det ikke var nogen god måde at fremme den på, og vi forventer, at de valgte vil have det nødvendige klarsyn og mod samt de politiske betingelser, der skal til, for at gennemføre en fase af ægte overgang til en demokratisk politisk magt.

Lynne (ELDR).
Fru formand, jeg vil gerne gøre det klart, at jeg ikke taler på vegne af ELDR-Gruppen eller for dette beslutningsforslag.
Selv om jeg forstår en del af bekymringen hos dem, der har skrevet dette beslutningsforslag, særlig i forlængelse af valget i Pakistan, særlig at enhver, der er på valg, skal have en universitetsgrad, så er jeg ikke enig med dem.
Jeg er enig i, at præsident Musharraf overtog magten ved et kup. Men lad mig gøre det klart, at det var et kup uden blodsudgydelse. Politiske partier blev ikke forbudt, og der blev ikke brugt nogen restriktioner over for medierne. Ja, den juridiske rammebeføjelse blev genindført af præsidenten, hvilket gav ham beføjelser til at opløse parlamentet. Men jeg forstår det sådan, at sådanne beføjelser findes i nogle EU-lande. F.eks. kan den franske præsident opløse parlamentet. Jeg mener, at vi i for høj grad ser på sagen fra et europæisk perspektiv. Der har i århundreder været påstande om korruption i Pakistan.
Disse valg er et skridt i den rigtige retning. Det at mange, der er modstandere af præsident Musharraf, blev valgt, taler for sig selv. Alle partier i Pakistan glædede sig over disse valg. De har lige valgt en parlamentsformand. De skal til at vælge en premierminister. Præsident Musharraf har faktisk holdt det, han har lovet - som Rådet sagde - nemlig at afholde disse valg. Lad os nu se fremad i stedet for at se tilbage.

Morgantini (GUE/NGL).
Fru formand, efter min mening bør vi altid være meget opmærksomme på vores holdninger og vores politiske praksis over for de lande, som vi har forbindelser til, og som vi har samarbejds- og støtteaftaler med.
Der er øjeblikke, hvor vores faste holdepunkter eller demokratiske model ikke passer ind i den historiske og politiske situation, som vi befinder os i, og hvor der kan opstå nye former for gammelkolonialisme, der skaber mistillid og en følelse af, at værdigheden eller suveræniteten bliver krænket.
Demokrati skal som bekendt ikke kun måles på valgdagen, men ud fra den reelle folkelige opbakning, de borgerlige frihedsrettigheder, lige muligheder, retfærdighed og udvikling. Når det er sagt, ønsker jeg på ingen måde at opgive den holdning, der også er internationalt anerkendt, nemlig at menneskerettighederne er universelle, og derfor er der ingen specifik situation, som kan retfærdiggøre dødsstraffen, hverken i Pakistan eller i USA.
Jeg deltog i valgmissionen i Pakistan under hr. Cushnahans ledelse, og ham skylder vi alle en tak - det gør jeg i det mindste - for hans stringente og seriøse arbejde. Jeg er enig i EU-rapporten og i den kritik, der gives udtryk for i rapporten, og som ikke så meget er rettet mod valget, der, så vidt jeg kunne se, fandt sted på en korrekt måde - vi fik en fin modtagelse af befolkningen og valgrepræsentanterne, og her tænker jeg i øvrigt på Peshawar, som er et område, hvor det islamiske religiøse parti fik de fleste stemmer - men snarere mod hele valgprocessen med dens restriktioner og den vanvittige betingelse, at kun personer med kandidateksamen kan opstille.
Jeg tror, at overgangen fra militærstyre til en demokratisk valgt politisk repræsentation er vanskelig. Demokratiets udvikling i Pakistan er vanskelig, og der er ingen tvivl om, at den hindres af militæret. Efter min mening er det desuden meget svært afskaffe korruptionen og den fattigdom, som går hånd i hånd med dens afskaffelse, og det siger jeg, fordi jeg selv kommer fra et land, som ikke er fattigt, men hvor der faktisk er stor korruption alligevel.
Efter min opfattelse skal vi gøre en kraftig indsats for at fremme samarbejdet og handelsforbindelserne, og vi skal ligeledes foretage en politisk analyse, når det gælder udvikling og uddannelse. Menneskerettighederne er gyldige for alle, også for dem, der anklages for terrorisme. Derfor skal vi anmode Pakistans regering om at tiltræde de internationale traktater.

Messner (Verts/ALE).
Fru formand, indledningsvis vil jeg gerne sige, at jeg er enig i det, som her er blevet sagt fra Kommissionens og Rådets side. Men jeg vil gerne understrege nogle vigtige punkter. Pakistan er i dag en atommagt, som sågar - hvis man indregner Nordkorea - driver handel med atomteknologi.
Afghanistan-krigen var en prøve på Pakistans sammenhængskraft, og jeg mener, at kun dette regime, Musharraf-regimet, overhovedet gjorde antiterrorkoalitionen i Pakistan mulig. Vi har nu som før Kashmir-problemet, et af de store konfliktbrændpunkter i Asien. Desværre betød denne antiterrorstrategi beskæringer i menneskerettighederne og demokratiseringsfasen i Pakistan, sådan som det desværre også var tilfældet i mange andre lande.
Musharraf-regimet på sin side - og det siger jeg kun beskrivende og ikke fordømmende - er væsentligst en følge af, at der før var den ene korrupte regering efter den anden.
Jeg er enig i den opfattelse, som blev ytret før, at Pakistan i generationer er blevet forvaltet af korrupte regeringer, der manglede en ansvarlig statsledelse. Derfor kom der igen og igen militærregeringer til magten. For alle disse regeringer drejede det sig hele tiden om at foregøgle den vestlige verden demokratisering og samtidig tilfredsstille ekstremisterne derhjemme. Det har altid ført til spændinger. Nu en bemærkning om valget. Vi ved, at kun ca. 30% af pakistanerne deltog, hvad årsagerne så har været. I Baluchistan og i den nordvestlige del af landet blev valget vundet af religiøse fundamentalister. Det er et problem, fordi det gør landet endnu mere ustabilt. MMA, fundamentalisternes paraplyparti, vil give Musharraf og den kommende regering problemer.

Collins (UEN).
Fru formand, her til eftermiddag har vi hørt tre meget vigtige udtalelser om det afgørende spørgsmål i denne debat - en fra Rådet, en fra Parlamentet og en fra hovedobservatøren ved EU's mission, som officielt repræsenterede de tre institutioner under selve valget.
Jeg er særlig glad for og tilfreds med udtalelsen fra Kommissionen. Jeg har meget omhyggeligt noteret mig balancen og indholdet, og jeg vil sige til Kommissionens repræsentant her til eftermiddag, at det er en udtalelse, som er udsædvanlig relevant for den situation, der har udviklet sig.
Jeg vil sige til Rådet, at jeg havde ventet mere. Jeg ventede ærlighed, og jeg ventede kendsgerninger. Jeg må sige til rådsformanden, at hans udtalelse gør mig forlegen, og hvis den gør det over for mig, må den bestemt gøre det samme over for vores kollega, hr. Haarder, som vi alle har kendt og respekteret som en mand med principper og integritet, fra han kom her i Parlamentet. Hans udtalelse er totalt irrelevant for den situation, der i virkeligheden foreligger. Vi har hørt fra vores kollega, hr. Cushnahan, som tog dertil med stor personlig risiko for at opfylde en mission, og som har rapporteret ærligt og på en principfast måde om den situation, han overværede. Men før hans udtalelse kunne tages for pålydende, blev den totalt undermineret af Rådet.
Hr. Haarder fortalte os ikke på vegne af sine kolleger i Rådet, hvad Rådets bedømmelse var baseret på. Han sagde: "Council's judgment was" (Det var Rådets vurdering), og den udtalelse, der blev fremsat, var "Council's judgment" (Rådets vurdering). Det er yderst beklageligt, at Rådet har beskrevet situationen på denne måde. Vi vil alle gerne se demokratiet genindført i Pakistan.
Generalen overtog magten ved et kup. Med eller uden blodsudgydelse, et kup er et kup. Vi her i Parlamentet besluttede at afbryde vores parlamentariske forbindelser med Pakistan. Nu har vi hovedobserveratøren, som på vegne af EU nærmest bliver fremstillet som et vrøvlehoved ved en udtalelse fra Rådet, der var fremragende på den kunstfærdige måde, den smuttede udenom på, og som ikke refererer til alvorlige fejl ved valgprocessen, blot en fad henvisning til rapporter om manipulation. Andre steder roser formandskabet de pakistanske myndigheder for deres samarbejde med observatørerne om at sikre en valgdag, der langt hen ad vejen var sikker og fri.
Afslutningsvis glæder jeg mig over de udtalelser, som Kommissionen og hr. Cushnahan har fremsat, men beklageligvis gør udtalelsen fra Rådet Parlamentet uret, for det er en fornærmelse mod vores intelligens og det, vi står for.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Fru formand, jeg tror, vi skal skelne mellem to ting i denne debat, som Kommissionens repræsentant sagde.
For det første de helt exceptionelle forhold i Pakistan og den strategiske rolle, landet spiller i forhold til stabilitet i Afghanistan, den internationale antiterrorkoalition og stabiliteten i alle landene i Centralasien. Men på den anden side tror jeg ikke, at denne kendsgerning har nogen relation til den interne situation i landet, til den voksende islamiske fundamentalisme, de interesser og mennesker, vores allierede, som bliver angrebet i Afghanistan og menneskerettighedssituationen i landet. Der er rædselsvækkende sager som kidnapning, pengeafpresning og tilfangetagning af såkaldte child jockeys, og jeg hentyder selvfølgelig også til resultatet af evalueringen af valget.
Hr. Haarder, De ved, hvor stor hengivenhed og respekt jeg har haft for Dem, siden vi arbejdede sammen i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, men jeg vil gerne spørge Dem, hvad meningen er med at sende en delegation af EU-valgobservatører, hvis medlemmer optræder eksemplarisk med stor risiko for dem selv, til at udføre en vurdering af situationen, som desuden deles med andre internationale delegationer, f.eks. fra Commonwealth og ANFREL, hvis repræsentanten for rådsformanden undlader at autorisere den. Har vi ikke nok uoverensstemmelser allerede i FN's Sikkerhedsråd, Rådet (almindelige anliggender) eller på Det Europæiske Råds møder uden denne yderligere demonstration af uenighed og splittelse?
Jeg tror, fru formand, at vi skal lægge mærke til denne holdning og samarbejde for at forhindre, at situationer af denne type gentager sig, som præsenterer et billede af total fragmentation, som naturligvis sætter EU's image og prestige i udlandet på spil.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Fru formand, Pakistan, som er verdens syvendestørste land med 140 millioner indbyggere, er siden den 12. oktober 1999 blevet styret af et militærregime under general Musharraf. Pakistan har naturligvis haft verdens bevågenhed, siden generalen lovede, at der senest tre år efter militærkuppet ville blive gennemført et valg med henblik på indførelse af demokrati og civilt styre i landet. En meget lille del af dette løfte er blevet holdt: Valget er blevet gennemført. Men en simpel og enkel gennemførelse af et valg er ingen garanti for demokrati. Omstændighederne ved valget er lige så vigtige. For det første blev der før valget foretaget regelændringer i form af lovændringer, der sigtede mod at øge militærregimets magt og mulighed for at opløse parlamentet og afsætte regeringen, hvilket begrænsede valgbarheden for 4% af befolkningen, og begrænsninger af mulighederne for at gennemføre valgkampagner.
For det andet var der under selve valget forhindringer i form af pres på visse politikere, forskellige regler for forskellige kandidater fra forskellige partier, uregelmæssigheder under valgproceduren og begrænsninger af vælgernes mulighed for at stemme.
For det tredje var der efter valget en åbenlys modvilje til at overlade magten til de valgte. Alt i alt fører dette til, at vi i dag desværre kan konstatere, at muligheden for at indføre demokrati i Pakistan blev tabt.
Konsekvenserne for befolkningen i Pakistan kan ikke understreges nok. Arbejdsløsheden, fattigdommen og analfabetismen stiger. Den eneste vej, der kan give Pakistans befolkning bedre levevilkår, går gennem demokrati, overdragelse af den militære magt til civil magt og muligheder for en civil og demokratisk valgt regering at gennemføre reformer for uddannelse og arbejde.
Jeg betragter det som vores pligt og ansvar her i Europa-Parlamentet klart og i henhold til sandheden at redegøre for omstændighederne ved valget, som vi også kunne observere ved Europa-Parlamentets delegation, som var på stedet. Vi må også understrege vigtigheden af, at der fortsat arbejdes på at genindføre demokrati i Pakistan. Jeg støtter derfor hr. Cushnahans udtalelser her i dag. Regeringen i Pakistan må opmuntres til at arbejde i en demokratisk retning, og EU må fortsat følge udviklingen nøje i Pakistan.
Haarder
. Fru formand, når jeg hører hr. Cushnahan og hr. Collins udtale sig, så må jeg jo gribe tilbage i manuskriptet og se, om det virkelig kan være rigtigt, at det var så forfærdeligt, det jeg sagde. Kan det være rigtigt, at jeg slet ikke nævnte hr. Cushnahans kritik. Og så ser jeg i manuskriptet, at jeg faktisk nævnte og roste hr. Cushnahan og refererede fem voldsomme kritikpunkter, 1) de forfatningsændringer der gik forud, 2) den ulige adgang til at føre valgkampagne, 3) den ulige adgang til ressourcer for de politiske partier, 4) den ulige adgang til medierne samt 5) rapporterne om manipulation i forbindelse med valgene.
Jeg vil gerne gentage min tak til hr. Cushnahan for, at han så klart har gjort opmærksom på disse fundamentale fejl ved den demokratiske proces. Men det kan være, at det, der gjorde ham og også hr. Collins så vred, var den efterfølgende sætning, hvor jeg sagde, og jeg citerer: "Ikke desto mindre er det Rådets vurdering, at gennemførelsen af valget er et vigtigt skridt på vej mod genetablering af demokratiet i Pakistan". Det er jo ikke noget tilbageskuende, der siges, snarere at der trods alt er tale om et skridt fra rent diktatur til noget, der er mindre rent diktatur, altså noget der også har et demokratisk element i sig med al den kritik, der i øvrigt kan nævnes.
Man kan selvfølgelig spørge, som hr. Cushnahan gør, hvorfor skulle Rådet overhovedet udsende en erklæring? Men jeg synes, det er vigtigt at fastholde, også for fremtidige valgobservatører, at EU's observatører fungerer fuldstændig uafhængigt af Rådet. Dermed er en erklæring fra dem også fuldstændig uafhængig. Det ligger i sagens natur, og det betyder, at selv om Rådet har sagt noget, så kan valgobservatørerne sige noget helt andet, og selv om valgobservatørerne har sagt noget, ja så kan Rådet altså vælge at referere meget eller lidt, vælge at se bagud eller fremad, de to parter er uafhængige af hinanden, og det syntes jeg, at vi skal holde fast på.
Når Rådet fandt anledning til at komme med en erklæring i denne sag, så skal det selvfølgelig ses på følgende baggrund. Siden årsskiftet var sikkerhedssituationen i regionen blevet stærkt forværret, med omfattende troppeopbygninger både i Indien og Pakistan. Der var tale om en så tilspidset situation, at der var øget risiko for krig. Og begge lande har atomvåben. Rådet havde engageret sig betydeligt i det internationale arbejde for at fremme deeskalering. Og i den forbindelse så Rådet gennemførelsen af valget i Pakistan samt delstatsvalgene i indiske Jahmur og Kashmir som væsentlige skridt på vej mod en bedring af situationen. Der indgår jo også i Rådets erklæring en opfordring til både Indien og Pakistan til at gøre brug af mulighederne efter valget for at forbedre det bilaterale forhold.
Det er i dette håbets lys for fremtiden, at Rådets erklæring skal ses. Rådets erklæring reducerer ikke hr. Cushnahan's kritik, absolut ikke, det vil jeg bede hr. Cushnahan både tro på og trøste sig ved, og jeg vil gerne forsikre om, at hr. Cushnahan's kritik ikke står svagere, fordi Rådet har sagt det, Rådet har sagt. Rådet refererer jo til kritikken, og jeg refererede til kritikken. Så skal vi nu ikke indrømme hinanden dette, at der er brug for valgobservatører, der er brug for uafhængige rapporter, som skal gøre opmærksom på alt det, der ikke er, som det skal være. Jeg har refereret fem stærke kritikpunkter her, men samtidig er der brug for, at Rådet i en så krisefyldt region i verden forsøger at finde holdepunkter for små fremskridt, som kan give håb om fred, og som i hvert fald giver håb om, at vi undgår krig.
Jeg synes godt, at man kan arbejde for begge dele, både for fuldendt demokrati og for pragmatiske forsøg på at bedre mulighederne for fred.

Nielson
Jeg vil gerne begynde med et par ord om det generelle emne valgobservation, idet jeg gentager en sætning fra min udtalelse: Med hensyn til de metoder, vi anvendte til at observere valget i Pakistan vil Kommissionen gerne understrege, at vi har fulgt en standardprocedure. Det er vigtigt. Det illustrerer også professionalismen i den måde, vi gør dette på, og i den måde, vi samarbejder med Europa-Parlamentet på. Generelt har vi i årenes løb haft held til at opbygge en global position, som en valgobservationsgruppe af høj kvalitet. Det, der er blevet nået, og hvad vi har bidraget med i denne sag, er helt sikkert noget, der tæller til vores fordel.
Men det er vigtigt ikke at sammenblande valgobservation med håndtering af forholdene i almindelighed, den samlede dagsorden over for det pågældende land.
Jeg kunne godt lide, hvad fru Lynne sagde om denne proces. Meget kort efter underskrivningen af samarbejdsaftalen i november sidste år, da hr. Verhofstadt og hr. Prodi besøgte præsident Musharraf, besøgte jeg ham på tilbagevejen fra Afghanistan i den første uge af december sidste år og havde en lang og åbenhjertig meningsudveksling med ham. Jeg deler den opfattelse, at han alt i alt mere synes at være en del af løsningen end en del af problemet for Pakistan i dag.
Vi må undgå overforenkling. Vi taler mere om demokratisering end om demokrati. At arbejde konstruktivt og konsekvent på situationen som helhed er en bedre måde at håndtere problemet på end at dvæle for meget ved demokratiets rene og fuldkomne principper. Det er på den måde, vi forsøger at gøre en forskel i Afrika og andre steder.
Lad mig fremsætte en kommentar om samarbejdsaftalen. Hvad vi prøver at nå via aftalen er et bidrag til demokratiseringsprocessen, til fremme af økonomisk udvikling og fremskridt. For at fremskynde processen vil jeg stærkt opfordre Parlamentet til at se denne samarbejdsaftale som et positivt europæisk bidrag til stabilitet i regionen og til at fremme dialogen med præsident Musharraf og de nye pakistanske demokratiske ledere, der er på vej. Det er tankegangen bag samarbejdsaftalen, og jeg håber, at Parlamentet vil se den fra det synspunkt.

Formanden.
Uden at det skal skabe præcedens, for vi skal ikke fortsætte debatten, giver jeg nu ordet til hr. Cushnahan, som vil komme med en præcisering.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, må jeg som svar til hr. Haarder bede om, at han omhyggeligt læser erklæringen af den 12., så vil han måske forstå, hvorfor jeg er vred. Vil han ikke lade sig overbevise af, at de pakistanske ambassader bruger dette i hele verden til at nedgøre vores rapport og sige, at der er noget galt med den?
Er han ikke også enig i - og jeg er enig i det, han sagde om den strategiske betydning af Pakistan i regionen, særlig på dette kritiske tidspunkt - at sammenbrudte stater, krænkelser af menneskerettighederne og af demokratiet lige netop er det, der nærer terrorismen? Den bedste måde at udrydde terrorismen på er ved at genindføre demokrati i stedet for at sætte kikkerten for det blinde øje, når det gælder et militærregime, der misbruger demokratiet, ønsker at beholde sin magt og ikke ønsker at vende tilbage til en civil administration.

Haarder
Hr. formand, jeg er enig, men jeg er også enig i den sidste sætning i resuméet i Deres betænkning, den såkaldte foreløbige udtalelse af 12. oktober. De ender med at sige "the EU EOM hopes that following the completion of this election all parties will work together to achieve the establishment of good governance in Pakistan" (EU's valgobservatører håber, at alle parter efter gennemførelsen af dette valg vil samarbejde om at få etableret et godt styre i Pakistan). Jeg tror, det er vores fælles håb. Jeg mener, vi har brug for begge synspunkter på situationen i Pakistan: Deres kritik og det, jeg sagde om den strategiske betydning af Pakistan.

Formanden.
Jeg har modtaget fem beslutningsforslag

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Rådets redegørelse om det sociale trepartstopmøde.

Haarder
. Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, Rådet er blevet bedt om at afgive en erklæring om emnet social dialog og socialt trepartstopmøde. Rådet er fuldt ud enig i Parlamentets positive vurdering af betydningen af den europæiske sociale dialog og noterer sig de gode fremskridt og de opmuntrende resultater, der opnået i forbindelse med de hidtidige uformelle topmøder på trods af manglen på en formaliseret institutionel ramme for disse møder.
Tætte kontakter baseret på gensidig tillid mellem de offentlige myndigheder og arbejdsmarkedets parter på såvel europæisk, nationalt som lokalt plan er af afgørende betydning for at styrke økonomiske fremskridt, velstand og social integrering i Europa. Parterne anførte i erklæringen til Det Europæiske Råd i Laeken, at Det Stående Udvalg for Beskæftigelse ikke levede op til sin målsætning, og at parterne gerne så udvalget erstattet af en fast praksis for afholdelse af sociale trepartstopmøder. Det Europæiske Råd i Laeken og Det Europæiske Råd i Barcelona konkluderede, at der forud for hvert forårstopmøde skal afholdes et sådant socialt topmøde. Kommissionen fremlagde den 26. juni i år et forslag til Rådets afgørelse om etablering af et socialt trepartstopmøde, samtidig med nedlæggelse af Det Stående Udvalg for Beskæftigelse. Det danske formandskab prioriterede forslaget højt og satsede på en hurtig vedtagelse. I forbindelse med det indledende arbejde i Rådet viste det sig imidlertid, at forslaget gav anledning til en række spørgsmål og juridiske og institutionelle problemstillinger, som man ikke umiddelbart har kunnet afklare. Formandskabet vil arbejde for, at der på Rådets møde den 3. december bliver taget stilling til, hvordan bestræbelserne på at etablere det sociale topmøde skal fortsætte. Skulle man beslutte at arbejde videre med et forslag til en formel afgørelse, vil den nærmere udformning først kunne ske under græsk formandskab. Der er dog intet til hinder for, at de sociale topmøder, som det har været tilfældet hidtil, kan afholdes på uformel basis uden grundlag i en afgørelse.
Jeg håber, at jeg med denne redegørelse har besvaret spørgsmålet om, hvad Rådet agter at gøre for at etablere det sociale topmøde. Spørgsmålet om høring af Parlamentet har endnu ikke været drøftet af Rådet. Når Rådet har truffet beslutning om den nærmere form for etablering af det sociale topmøde, vil der være grundlag for at diskutere, hvorledes Parlamentet kan inddrages.
Jeg vil gerne slutte med at takke Parlamentet for at have rejst spørgsmålet om social dialog og det sociale trepartstopmøde. Det er jo en god anledning til at drøfte forskellige aspekter af dette vigtige spørgsmål. Jeg håber, at vi får en god drøftelse, og jeg kan forsikre om, at det danske formandskab nøje vil inddrage de synspunkter, som kommer frem i dag, i sine videre overvejelser.

Diamantopoulou
Hr. formand, Kommissionen har, som rådsformanden allerede har påpeget det, forelagt et forslag om etablering af dette sociale trepartstopmøde om vækst og beskæftigelse gennem en rådsafgørelse. Dette forslag var ikke isoleret, det indgik som et led i bestræbelserne på at ændre og modernisere den europæiske sociale dialog.
Formålet med forslaget er at formalisere de sociale topmøder, der afholdtes i Stockholm i marts 2001 og Barcelona i marts 2002. Der er intet, der afholder os fra at holde endnu et uformelt møde, men som rådsformanden påpegede, er det meget vigtigt at formalisere dette trepartstopmøde, fordi arbejdsmarkedets parter enedes om det i forbindelse med Det Europæiske Råd i Laeken. Under alle omstændigheder vil det blive et topmøde om vækst og beskæftigelse, og det vil erstatte det eksisterende Stående Udvalg for Beskæftigelse.
Dette forum vil spille en vigtig rolle for implementeringen af Lissabon-processen, fordi det er et passende forum, hvor arbejdsmarkedets parter kan forelægge deres forslag og fælles dagsorden i forbindelse med Lissabon-strategiens gennemførelse.
Kommissionen valgte artikel 202 som retsgrundlag for etableringen af de sociale trepartstopmøder, eftersom den dannede retsgrundlag for Det Stående Udvalg for Beskæftigelse.
Selv om denne artikel ikke kræver høring af Europa-Parlamentet, imødeså Kommissionen i forslaget en høring af Parlamentet om indførelsen af et socialt trepartstopmøde, fordi der er tale om et meget kontroversielt og vigtigt emne.
Det er op til Rådet at afgøre, om det vil følge forslaget eller ej. Kommissionen mener, at det er ekstremt vigtigt, at forslaget vedtages hurtigt. Som nævnt har dette forsalg modtaget udbredt støtte hos arbejdsmarkedets forskellige parter i Europa. Det vil sikre større indbyrdes sammenhæng mellem de forskellige dialoger, som arbejdsmarkedets parter deltager i.
Vi holdt en række uformelle drøftelser med Rådet, og et bredt flertal af medlemsstaterne gik ind for forslaget. Vi tror, at vi vil kunne løse flere af de problemer - af juridisk eller anden art - som findes i visse medlemsstater. Jeg håber, at forslaget vil modtage politisk støtte i Rådet (beskæftigelse og sociale anliggender) den 3. december, så det kan vedtages på mødet i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 9. og 10. december, så vi kan afholde et formelt socialt trepartstopmøde under det græske formandskab.

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, vi har her at gøre med en lidt vanskelig diskussion. Jeg er meget glad for, at der er svaret sådan, men jeg må sige, at svaret er lidt utilfredsstillende. Der foreligger et forslag, som alle egentlig sandsynligvis er enige om, hvad målsætningen angår. Denne målsætning er selvfølgelig, at der holdes et sådant trepartsmøde. Men her begynder alle problemerne.
Kommissionen påberåber sig artikel 202. Rådet er åbenbart ikke enigt heri, fordi det er ved at drøfte det. I afventning af resultatet deraf vil man ikke anmode Europa-Parlamentet om en udtalelse. Især ikke den udtalelse, som forberedes af hr. Ettl. Vi anser dette for at være en fuldstændig uacceptabel situation. Vi koordinatorer fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har også talt om det, og vi mener, at vi, hvis det fortsætter sådan, alvorligt må overveje at gå til Domstolen, fordi Europa-Parlamentets rettigheder på denne måde krænkes. Jeg synes også, fru kommissær, at De, selv om De bruger artikel 202 som grundlag, ikke bruger artiklen korrekt. De må læse den anden del af 202, hvori der står, at der ganske vist i visse tilfælde ikke anmodes om en udtalelse fra Europa-Parlamentet, men at sagen så skal være afgjort i forvejen og efter en udtalelse fra Europa-Parlamentet, eller at der skal være givet en slags mandat. Så vidt vi ved, er der ikke givet noget mandat her. I hvert fald bør det alt sammen undersøges nøje.
Jeg må sige, at man, og det gælder også for Rådet, kunne have sparet sig en masse besvær, hvis Europa-Parlamentet var anmodet om en udtalelse. Hvis det ikke sker, får hele sagen en vis skummel undertone. Vi er selv i øjeblikket ved at rådføre os med Parlamentets juridiske tjeneste om denne sag. Det er naturligvis muligt at bruge et andet retsgrundlag, men jeg er overbevist om, at det for Rådet og Kommissionen vil være overordentlig vanskeligt at finde et retsgrundlag, hvor en udtalelse fra Europa-Parlamentet ikke er påkrævet. For det er det, det drejer sig om her, og vi holder på vores rettigheder. Parlamentets rettigheder er i forvejen forholdsvis begrænsede, når det drejer sig om den slags sager. Det er måske dels berettiget, dels skyldes det også traktaten selv, men vi kan i hvert fald ikke acceptere, at Parlamentets i forvejen begrænsede rettigheder udhules yderligere på denne måde. Det vil jeg bede Rådet og Kommissionen om at tage i betragtning under deres fremtidige drøftelser.
Til sidst har jeg endnu et spørgsmål. Hvis De virkelig vil handle på grundlag af artikel 202, bør udgifterne til denne operation så ikke komme fra Rådets budget i stedet for fra Kommissionens budget, som det hidtil har været tilfældet? Måske er det muligt også at give et svar herpå.

Ettl (PSE).
Hr. formand, allerførst tak, Bartho, fordi du har peget på, at denne artikel 202 absolut er en lovgivningsmæssig fejltagelse, som hverken Rådet eller Kommissionen kan have glæde af. Jeg vil også gerne takke kommissæren for hendes klare udtalelse om oprettelsen af det sociale trepartstopmøde, men også det danske formandskabs bestræbelser har været imødekommende over for os.
Men hvad jeg som planlagt ordfører ikke forstår, er, at vi i en tid, hvor vi aktivt ønsker at behandle beskæftigelsespolitik og vækst, lader tiden gå. Det var planlagt at lade etableringen af dette permanente sociale trepartstopmøde starte nu, før forårstopmødet, så arbejdsmarkedets parter kan tage fat på arbejdet med det samme. Med denne fremgangsmåde mister vi igen tid, muligvis et år, i en tid, hvor vi ønsker at aktivere beskæftigelsesspørgsmål. Det stående Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender er i praksis sat ud af spillet, vi har ikke noget passende instrument. Det er jo ikke særligt aktiverende for den sociale dialog som basisinstrument for arbejdsmarkedets parter for at kunne gøre, ja måtte gøre noget i praksis.
I en tid, hvor vi strækker begrebet "den sociale dimension" og dermed alle instrumenter til det - den sociale dialog - til det yderste og også taler om en uddybning af det sociale spørgsmål i Europa, lader vi tid gå til spilde. Det er det problem, som jeg ikke forstår.
Endnu en bemærkning: I dag står vi over for udvidelsen af EU. Jeg har talt med mange partnerstater. De ønsker alle et effektivt instrument i denne sektor, det vil også hjælpe de nye stater. Men jeg tror ikke, at det bliver lettere at etablere instrumentet endnu senere, hvis det ikke fungerer under det græske formandskab, når partnerstaterne, de nye kandidatlande, er med. Så kan det tværtimod blive endnu vanskeligere, fordi de eksisterende sociale partnerskaber, forbindelserne mellem arbejdsgivere og arbejdstagere, endnu ikke er så intakte. Det er det problem, vi har.
Jeg behøver slet ikke bruge mere af min tid, jeg har allerede givet udtryk for min forargelse over, at der hele tiden henvises til denne fejltagelse 202. Europa-Parlamentets juridiske tjeneste vil i næste uge komme med sin udtalelse til os. Jeg håber, det vil hjælpe os lidt!
Men endnu en gang tak for støtten fra det danske formandskab og fra kommissæren. Jeg håber, at den 3. december bliver en positiv dag for dette område!

Attwooll (ELDR).
Hr. formand, ELDR-Gruppen tilslutter sig fuldt ud argumentet om, at Parlamentet har ret til at blive hørt. Dog er jeg enig med hr. Ettl i, at det netop i denne uge er relevant at tilføje noget om behovet for tidligt at inddrage eventuelle nye medlemmer i det sociale trepartstopmøde og om dialogens vilkår i disse lande. Fagforeningernes og arbejdsgiverorganisationernes opbygning varierer meget fra et land til et andet, og dette gælder også afviklingen og udbredelsen af de kollektive forhandlinger. Udviklingen af arbejdsgiverforeninger er ny og sporadisk, og deres aktiviteter er ikke altid samordnede. I de tilfælde, hvor der eksisterer sammenslutninger af fagforeninger og arbejdsgiverforeninger, er det meget forskelligt, i hvor vid udstrækning de deltager i arbejdet i de tilsvarende sammenslutninger på europæisk plan. Der er derfor fortsat behov for en omfattende indsats for at udvikle grundlaget for en dialog mellem arbejdsmarkedets parter. Jeg er klar over, at Kommissionen allerede har truffet en række foranstaltninger på dette område. Dette arbejde er af stor betydning, eftersom samarbejdet mellem myndigheder, fagforeninger og arbejdsgiverorganisationer er afgørende for den økonomiske og sociale udvikling og følgelig for en forbedring af beskæftigelsen.
Som det danske formandskab for nylig sagde, bør trepartssamarbejdet og den sociale dialog styrkes, hvis de nye medlemsstater skal kunne deltage i arbejdet på samme betingelser som de øvrige medlemsstater.
Vi må sikre, at de og vi selv får mulighed for at komme til orde på passende vis.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gerne påstå, at Rådets holdning til den sociale dialog er selvmodsigende. På den ene side siger den, at den er interesseret i denne dialog, men på den anden side bliver den ved med at lægge gennemførelsen af den hindringer i vejen, således som det fremstår mere end tydeligt med denne udskydelse af den formelle oprettelse af det sociale trepartstopmøde. Kommissæren har allerede givet nogle vigtige informationer, som jeg takker for, og som får os til at drage denne konklusion. Det afspejler desværre den ringe betydning, som de fleste af medlemsstaternes regeringer tillægger de sociale spørgsmål. Jeg trækker her Portugal frem, som er det, jeg kender bedst, fordi jeg er portugiser.
I tillæg til de spørgsmål, som mine kolleger allerede har stillet om Parlamentets deltagelse, men også om betydningen af at udskyde oprettelsen af det sociale trepartstopmøde, vil jeg gerne spørge rådsformanden om, hvilke foranstaltninger man agter at træffe for i det mindste at forbedre kvindernes deltagelse i den sociale dialog, dels i de beslutningstagende organer, dels på basisniveau, dels i hele denne proces' indhold. Hvilke foranstaltninger agter man at træffe for at sikre prioritering af de sociale mål inden for navnlig beskæftigelse, social integration og lige rettigheder og muligheder samt indfrielse af den sociale dagsorden generelt? Hvilke foranstaltninger agter man at træffe for effektivt at beskytte de sociale og faglige rettigheder og for at sikre, at de udmøntes i praksis?

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, Rådet har i eftermiddag besvaret vores spørgsmål klart om end ikke altid så fyldestgørende, som flere kunne have ønsket. Vi er bekendt med den betydning, Danmark selv tillægger det arbejde, der udføres af arbejdsmarkedets parter, alene ud fra det faktum, at 80% af alle danske arbejdstagere er omfattet af kollektive aftaler, men vi er også opmærksomme på, at der, som vi har hørt, findes en række medlemsstater, der ikke deler denne opfattelse.
Parlamentet begynder at føle et stadig mere akut behov for at skabe større sammenhæng inden for arbejdsmarkedets parters aktiviteter. Som sagt vil dette få afgørende betydning i forbindelse med udvidelsen. Vi er interesserede i at få at vide, hvordan og i hvilken udstrækning man har til hensigt at inddrage arbejdsmarkedets parter i tiltrædelseslandene.
Vi er desuden opmærksomme på, at der argumenteres for en sådan høring på mange områder, f.eks. i direktivet om arbejdsforhold for vikaransatte og inden for en hel række andre områder vedrørende familievenligt arbejde, arbejdskvalitet, modernisering af arbejdet, organisering, aktiv ældrepolitik osv. Så det er også vores håb, at denne nye tilgang vil kunne omfatte de kvalitative aspekter af vækst og beskæftigelse, som alt for ofte glemmes, og de sociale implikationer generelt. Jeg kan i vid udstrækning tilslutte mig det, fru Figueiredo allerede har sagt.
Angående finansieringen må jeg erkende, at jeg er enig med hr. Pronk om finansieringskilden, og at vi også her må tage særlig hensyn til udvidelsesprocessen.
For så vidt angår Europa-Parlamentets rolle, begynder vi at finde stadig flere samarbejdsformer og -områder, hvor Parlamentet ikke er inddraget fuldt ud. Åben samordning er et af de områder, hvor vi stadig ikke kan få et klart svar på, hvor i hele processen Parlamentet har sin plads.
Vi er også opmærksomme på, at visse regeringer ikke ønsker nogen form for udvidelse af de parlamentariske beføjelser i forbindelse med konventprocessen. Flere regeringer synes at gå meget hurtigt ind i overvejelser om spørgsmål såsom trepartstopmødet og Parlamentets inddragelse i denne sammenhæng. I forbindelse med spørgsmålet om retsgrundlag skal det påpeges, at dette ikke er det eneste emne, hvor spørgsmålet om Parlamentets inddragelse er relevant. Jeg tænker her på samordning af den sociale sikring for tredjelandsstatsborgere. Vi er spændt på den juridiske vurdering og ser frem til større inddragelse af Parlamentet, således at der for fremtiden ikke vil herske tvivl på dette område.

Haarder
. Hr. formand, det skal ikke skjules, at der er en vis uenighed om retsgrundlaget for disse aktiviteter. Men jeg vil gerne først understrege, at ingen har udtalt sig imod idéen om at have trepartstopmøder. Det har alle jo givet tilslutning til både i Laeken og Barcelona, så det er der ikke nogen uenighed om. Der er dog visse juridiske problemstillinger, som er temmelig indviklede. Jeg kan da kort sige, at Kommissionen foreslår at anvende artikel 202 som retsgrundlag. Den Juridiske Tjeneste i Rådet er imidlertid af den opfattelse, at denne bestemmelse ikke kan anvendes, fordi den ikke tillægger Rådet ubegrænset beslutningskompetence. Den henviser blot til de artikler i traktaten, som præciserer, hvilke foranstaltninger Rådet kan træffe. Og ifølge Rådets Juridiske Tjeneste giver det ikke nogen hjemmel.
Og når Kommissionen foreslår, at topmødet skal bestå af Rådets formandskab på stats- og regeringschefniveau, så mener Rådets Juridiske Tjeneste, at det forholder sig sådan, at Rådet (beskæftigelse, socialpolitik og sundhed og forbrugerbeskyttelse) ikke har mulighed for at træffe afgørelse om at indføre et topmøde på stats- og regeringschefniveau. Dette kunne måske løses på en eller anden måde, hvis den gode vilje var til stede. Rådets Juridiske Tjeneste er heller ikke enig i Kommissionens forslag om, at resultaterne fra mødet, som skal finde sted dagen før Det Europæiske Råd, skal forelægges Det Europæiske Råd i form af en rapport. Den påpeger, at det vil være i modstrid med de regler for tilrettelæggelsen af Det Europæiske Råds arbejde, som Rådet selv vedtog i Sevilla i juni, og at det vil være i modstrid med artikel 2 i Rådets forretningsorden, som pålægger Rådet at forberede Det Europæiske Råds møder, herunder den nødvendige koordinering af hele det forberedende arbejde. Desuden er der i artikel 2 fastsat frister for udarbejdelsen af den foreløbige dagsorden for Det Europæiske Råd og fremsendelse af bidrag til drøftelserne, og disse frister bliver ikke overholdt i henhold til forslaget. Men om dette punkt vil jeg gerne sige, at det med god vilje sandsynligvis kan løses. Det kræver blot lidt nærmere drøftelse.
Jeg tror, at det første problem, jeg nævnte, nemlig anvendelse af artikel 202 som retsgrundlag, er det største. Men lad os se, om vi kan komme videre med det. Nu har jeg givet en åben og ærlig redegørelse for, hvori uenigheden består. Sommetider har man jo lyst til at sige til juristerne, om de ikke kunne prøve at enes, før de giver os politikere besked, men det er nok lettere sagt end gjort. Måske er traktatgrundlaget ikke altid lige klart, og så må vi jo finde en politisk løsning, som gør, at vi kan gøre, det vi vil, uden at det kan påstås, at vi bryder de regler, som er grundlaget for vores arbejde.
Der var et par spørgsmål. Jeg kan forsikre hr. Ettl, at vi ikke spilder tiden. Men indtil vi finder en formel, korrekt løsning, kunne vi måske fortsætte med uformelle møder, altså følge den uformelle fremgangsmåde.
Jeg vil gerne sige til fru Figueiredo, at jeg er fuldstændig opmærksom på det, hun nævnte om parternes repræsentativitet, men det er ikke blevet drøftet i detaljer endnu.
Jeg vil ikke her i Parlamentet lægge op til en stor juridisk debat. Jeg følte blot, at jeg skyldte at fortælle, af hvilke grunde Rådet endnu ikke er klar til at indlede en formel dialog som ønsket. Indtil vi finder en løsning, er vi til gengæld klar til at fortsætte den mere uformelle dialog.

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, Rådet var ret overbevisende. Spørgsmålet er, hvorfor Kommissionen har foreslået dette. Jeg vil gerne spørge kommissæren, om det er muligt for Kommissionen at foreslå et andet retsgrundlag. I forbindelse med artikel 308 f.eks., som ofte anvendes i situationer som denne, har Parlamentet direkte ret til at afgive udtalelse. Var det grunden til, at Kommissionen ikke anførte artikel 308?

Diamantopoulou
Hr. formand, årsagen til, at Kommissionen har valgt artikel 202, er, at det er det retsgrundlag, der er blevet brugt for Det Stående Udvalg for Beskæftigelse, og at det har fungeret i mange år. Nogle af forslagets juridiske aspekter er allerede blevet omtalt. Vi mener, at de kan løses gennem et samarbejde rådene imellem, hvis vi går fra Rådet (beskæftigelse) til Rådet (almindelige anliggender), og der indføjes et endeligt punkt i konklusionerne fra Rådet (almindelige anliggender). Jeg er fuldstændig enig i, at disse problemer vil kunne løses, hvis den politiske vilje er til stede.
Rådet er ansvarligt for budgettet, men det er et meget lille budget. Det skyldes, at det kun tillader indbydelse af otte eller 10 repræsentanter for arbejdsmarkedets parter. Jeg vil ved denne lejlighed sige et par ord om ansøgerlandenes deltagelse. Disse lande vil selvfølgelig blive medlem af de europæiske sammenslutninger, ETUC og UNICE, og vil deltage i det sociale topmøde gennem deres europæiske institutioner og organisationer. Under alle omstændigheder arbejder vi tæt sammen med regeringerne og arbejdsmarkedets parter i ansøgerlandene, fordi nogle skal starte på bar bund, og fordi der er store problemer med at få den sociale dialog til at fungere.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om: 
redegørelser fra Rådet og Kommissionen - udvidelse af Lamfalussy-processen til hele den finansielle sektor (med henblik på Det Europæiske Råds møde i København);
betænkning (A5-0370/2002) af van den Burg for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om reglerne for tilsyn med finansielle institutioner i Den Europæiske Union (2002/2061(INI))
Pedersen
. Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, mine damer og herrer, det er mig en stor glæde at få denne mulighed for at drøfte udvidelsen af Lamfalussy-proceduren til hele den finansielle sektor. Jeg sætter stor pris på at få lejlighed til at gøre rede for Rådets forslag for Europa-Parlamentet, således at vi får en konstruktiv og åben dialog mellem Rådet og Europa-Parlamentet om dette vigtige emne.
Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål har rejst nogle spørgsmål vedrørende det omstrukturerede FSPG og Europa-Parlamentets deltagelse i drøftelserne om politikken på det finansielle område. Jeg håber, at disse spørgsmål kan løses, inden rapporten vedtages af Økofin-Rådet den 3. december.
Finansmarkederne spiller en stadig større rolle for Europas økonomi.
De er en vigtig faktor til at skabe vækst og beskæftigelse, og den finansielle integration i EU og virkeliggørelsen af et fælles marked for finansielle tjenesteydelser vil bidrage væsentligt til forøget velstand. Således viser en rapport, som Kommissionen offentliggjorde i sidste uge, at fuld finansiel integration i EU på lang sigt vil øge EU's BNP med 1,1 %.
Den øgede finansielle integration skaber imidlertid også behov for et forbedret samarbejde om finansielt tilsyn i EU og mere opmærksomhed omkring finansiel stabilitet. Udviklingen på finansmarkederne det seneste års tid har understreget disse behov.
Økofin-Rådet ønsker derfor at udvide den struktur for finansiel lovgivning, tilsyn og stabilitet for værdipapirmarkedet, som Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen blev enige om i februar i år, til at omfatte hele den finansielle sektor. De interinstitutionelle aftaler, som blev indgået i forbindelse med værdipapirmarkederne, vil selvfølgelig også gælde i den udvidede struktur. Og ligeledes styrkes overvågningen af den finansielle stabilitet i EU.
Det er af flere grunde vigtigt og presserende at bruge denne nye struktur også for bank- og forsikringssektorerne:
For det første vil den nye struktur bidrage til finansiel stabilitet og en effektiv harmonisering af finansiel regulering ved at skabe en ramme for effektivt samarbejde og konvergens mellem de finansielle tilsynsmyndigheder. Den stigende integration og indbyrdes påvirkning mellem finansmarkederne i EU gør dette nødvendigt, og det må ikke udsættes.
For det andet er de forhold, som gav anledning til indførelsen af Lamfalussy-proceduren for værdipapirsektoren, også tilstede i bank- og forsikringssektorerne. Vi har i dag en ufleksibel, langsom og tung regeldannelse - og jeg er fuldt ud klar over, at Rådet også kan være en forsinkende faktor i den nuværende proces. Vi har også en uensartet gennemførelse af de fælles regler i medlemsstaterne. Den finansielle sektor som helhed udvikler sig hurtigt, og et hurtigt og effektivt samarbejde om lovgivning og tilsyn er lige så nødvendigt for de andre sektorer, som det var tilfældet for værdipapirmarkederne. Der er behov for at kunne reagere hurtigere end den nuværende struktur tillader.
Initiativer til nye direktiver, så som gennemførelse af kapitalkravsregler på bankområdet og solvens II-regler på forsikringsområdet, vil kræve en del teknisk detailregulering, og det er derfor hensigtsmæssigt at anvende en mere effektiv lovgivningsprocedure på dette område i lighed med den for værdipapirmarkedet. Med den nye struktur lægges der op til en bedre skelnen imellem, hvad der er kernen, det vil sige det politisk centrale, og hvad der kan overlades til gennemførelsesbestemmelser, der løbende kan justeres i trit med de ændrede markedsforhold.
Selv om Kommissionen først forventes at komme med sit forslag om Basel II i foråret 2004, vil det alligevel være nyttigt, at den nye struktur er tidligt på plads.
For det tredje er den nye struktur nødvendig for at sikre effektiviteten i forbindelse med EU's kommende udvidelse. Den nye struktur er mere operationel og effektiv i et EU med 25 medlemsstater. Det Rådgivende Bankudvalg, der for tiden udfører både niveau 2 og 3 opgaver, har 3 medlemmer fra hvert land (det vil sige én fra ministeriet, én fra tilsynet og én fra centralbanken). Efter udvidelsen vil det bestå af 75 medlemmer, plus et antal observatører.
Samordning og konvergens af europæisk tilsynspraksis kan bedst fremmes ved at etablere en ensartet struktur for alle sektorer. Strukturen fra værdipapirmarkedet er her en egnet model. Ved den nye tilsynsstruktur tilgodeses, at tilrettelæggelse af tilsynsudøvelsen fortsat er et nationalt anliggende, og der skabes en mere gennemskuelig komitéstruktur uden blandede mandater, som det er tilfældet på bank- og forsikringsområdet i dag. Der skabes en fast og klar struktur for samarbejde på tværs af de forskellige tilsynskomitéer samt for forholdet mellem tilsynskomitéer og "niveau 2" komitéerne. Der etableres således også et godt tilsynsmæssigt samarbejde på tværs af sektorerne, og der skabes en klar og god ansvarsfordeling.
Sammenfattende kan man derfor sige følgende om den nye strukturs betydning:
Der fokuseres i højere grad på de politiske emner - og dermed på de overordnede principper i reglerne.
De politiske og de tekniske drøftelser sker som udgangspunkt i adskilte fora, og processen forløber hurtigere, fordi der kan arbejdes parallelt på det tekniske plan.
Der skabes større åbenhed og engagement i forhold til de finansielle brancher i mange lande, og gennemførelsen i de enkelte lande af reglerne i de enkelte direktiver bliver mere ensartet, hvilket danner grundlaget for et mere ensartet tilsyn.
Og endelig skabes der herved større sammenhæng mellem reglerne i de enkelte dele af den finansielle sektor.
Det er nødvendigt at finde en god struktur for Europa-Parlamentets rolle i forbindelse med udformningen af de overordnede retningslinjer for politikken på det finansielle område, og jeg er overbevist om, at det også vil være muligt. Som udgangspunkt forestiller jeg mig regelmæssige møder mellem formanden for den omstrukturerede FSPG, Kommissionen og Europa-Parlamentet for at styrke dialogen om de hovedretningslinjer for politikken på de finansielle områder. Man kan dog også forestille sig en genoplivning af 2005-gruppen, såfremt det er at foretrække, og det er jo nævnt i Europa-Parlamentets beslutning om dette emne.
Med hensyn til den omstrukturerede FSPG og dens rolle i udformningen af politikken på det finansielle område vil vi tage hensyn til Europa-Parlamentets bekymring. Den omstrukturerede FSPG's rolle skal ikke beskrives som "udformning af politikken på det finansielle område ("policy-shaping"), som det lyder i teksten. Derimod skal den omstrukturerede FSPG give overblik og rådgive Rådet og Kommissionen. Det vil fremgå af den endelige rapport, der bliver vedtaget den 3. december.
Rådet noterer sig, at Europa-Parlamentet anser det for essentielt for, at den nye struktur kan træde i kraft, at det lovgivningsmæssige system i EU ændres således, at der skelnes klart mellem primære og sekundære retsakter, og at der er de nødvendige tilbagekaldelsesklausuler.
Rådet er bekendt med, at Kommissionen har til hensigt at foreslå Konventet at ændre artikel 202 i traktaten således, at den afspejler hensyn til de lovgivende institutioners - Europa-Parlamentets og Rådets - beføjelser.
Som bekendt kan Rådet ikke som institution træffe beslutninger, der forpligter Konventet eller den kommende Regeringskonference. Det er alene et anliggende for medlemsstaterne, som vil definere deres egen stillingtagen i Konventet og Regeringskonferencen. Som formand for Økofin-Rådet kan jeg forsikre om, at jeg både kan og vil tilskynde mine kolleger til at gøre deres stats- og regeringschefer opmærksom på vigtigheden af dette emne, og samtidig opfordre dem til at overveje og drøfte dette emne under forberedelsen af Regeringskonferencen. Vi er i Rådet opmærksomme på, at Europa-Parlamentets rolle skal respekteres.
Det er meget vigtigt, at Konventet og Regeringskonferencen overvejer et lovgivningsmæssigt system, der giver mulighed for større effektivitet i den lovgivningsmæssige proces og respekterer subsidiaritetsprincippet og beføjelserne for de involverede institutioner.
Det er nødvendigt for at nå frem til en løsning, både hvad angår udfordringerne for de finansielle sektorer og udfordringerne for Fællesskabet som helhed.
Vi må dog alle være klar over, at det er et tværgående spørgsmål, som ikke alene vedrører finansiel lovgivning.
Må jeg til slut udtrykke håb om, at Europa-Parlamentets endelig stillingtagen til denne sag tager hensyn til de faktiske muligheder, som Rådet har, og det velvillighedstilsagn, som jeg har givet Europa-Parlamentet i dag.

Bolkestein
Hr. formand, denne forhandling vedrører både fru Randzio-Plaths beslutningsforslag og fru van den Burgs betænkning. Med Deres tilladelse vil jeg først beskæftige mig med emnet for beslutningen og derefter komme ind på fru van den Burgs betænkning.
Som De måske ved, har Økofin-Rådet givet bred støtte til EFC-rapporter om udvidelse af Lamfalussy-proceduren til også at omfatte forsikringsvirksomhed, bankvirksomhed og finansielle konglomerater. Kommissionen har efter anmodning fra Rådet og formandskabet organiseret en offentlig høring, som afsluttedes sidste uge. Generelt har markedsaktørerne, forbrugerne og andre interesserede parter reageret positivt. Svarene vil i nærmeste fremtid blive tilgængelige på vores websted, hvilket ligger i tråd med den åbne og gennemskuelige tilgang, som Parlamentet ønsker i forbindelse med hele Lamfalussy-proceduren.
Kommissionen støtter Rådets ønske om i højere grad at anvende Lamfalussy-proceduren under fuld overholdelse af alle aspekter af vores ordninger med parlamenterne og vores aftale med Europa-Parlamentet. Jeg tror, at det med tiden vil give virkelig gode resultater, eftersom lovgivningsproceduren bliver hurtigere, mere fleksibel og mere gennemskuelig. Vi må ikke glemme, hvad det er, vi forsøger at gøre. Et af vores mål er at fremme konvergens inden for de regulerende strukturer, hvilket er ved at ske for værdipapirer. Det er vores faste overbevisning, at dette også er nødvendigt inden for de andre sektorer.
Jeg har forståelse for, at De kan være foruroliget over den hidtidige mangel på erfaring med Lamfalussy-tilgangen. Det er uvægerligt en learning by doing-proces. Vi må undersøge eventuelle mangler, og denne opgave er udtrykkeligt blevet pålagt Den Interinstitutionelle Overvågningsgruppe. Men det er stadig nødvendigt i tide at forberede fremtidige beslutninger, ikke mindst fordi vi har brug for tid til at opstille rammerne og strukturerne for en udvidelse af Lamfalussy. Desuden vil afgørelsen om, hvorvidt vi udvider processen eller ej, også influere på, hvilke typer direktiver vi indfører vedrørende bankvirksomhed, forsikringsvirksomhed og finansielle konglomerater. Vi må også tage hensyn til behovet for at etablere effektive beslutningsprocedurer inden udvidelsen. Vi bør derfor ikke vente til 2006 og derefter.
Når det er sagt, har jeg dog fuld forståelse for Parlamentets argumenter vedrørende behovet for reelle demokratiske og ansvarsmæssige normer og garantier. EFC har i forbindelse med forslagenes udarbejdelse modtaget et betydeligt input fra mine tjenestegrene. I særdeleshed respekterer forslagene de gældende interinstitutionelle politiske og juridiske aftaler og de beføjelser, Parlamentet har fået tilkendt. Vi har fastholdt dette gennem hele forløbet og henstillet, at forslaget blev forelagt til offentlig høring.
For øvrigt kan jeg ikke medgive, at overdragelsen af formandskabet for Gruppen vedrørende Politikken for Finansielle Tjenesteydelser til en medlemsstat vil svække Kommissionens rolle. Gruppen vil få en fremsynet og prospekterende rolle, men Kommissionens initiativbeføjelser og især dens rolle i komitologiproceduren vil ikke blive sat over styr. Det fremgår udtrykkeligt af EFC's rapport.
Jeg har bemærket Parlamentets vedholdende interesse for at deltage i Gruppen vedrørende Politikken for Finansielle Tjenesteydelser. Men jeg må ligeledes bemærke, at gruppens rolle er at rådgive Rådet og Kommissionen. Det er ikke en interinstitutionel gruppe. Dog har vi 2005-gruppen, som rådsformanden henviste til, inden for hvilken de tre institutioner regelmæssigt kunne drøfte strategiske spørgsmål.
Jeg har også noteret mig Parlamentets ønske om et klart og utvetydigt tilsagn om en ændring af traktatens artikel 202. Som bekendt har Kommissionen gentagne gange tilkendegivet, at den støtter en ændring af denne artikel. Det var netop det, Kommissionens formand, hr. Prodi, sagde her i Parlamentet den 5. februar 2002, da vi nåede til enighed med Parlamentet om de demokratiske garantier for at gå videre med Lamfalussy-proceduren.
Dette fremgår også af Kommissionens hvidbog om styreformer, Kommissionens meddelelse om bedre regulering og Kommissionens bidrag til konventet i meddelelse af 22. maj om et projekt for EU. I alle disse dokumenter kommer samme holdning til udtryk, nemlig at vi støtter Parlamentets ønske om en ændring af traktatens artikel 202. Kommissionen vil i nærmeste fremtid, sandsynligvis den 4. december, forelægge en meddelelse om institutionel opbygning. Indholdet heraf ligger endnu ikke helt fast, men jeg kan sige, at vi mener, at den lovgivende myndigheds to grene - Rådet og Parlamentet - i fremtiden bør stilles lige, for så vidt angår kontrol med Kommissionen og hele komitologiproceduren. Det står klart.
Det, jeg vil fraråde - og her vil jeg afslutningsvis kommentere fru Randzio-Plaths beslutningsforslag - er, at De i dag vedtager en beslutning, som De på forhånd ved, at medlemsstaterne ikke kan efterkomme af politiske årsager. De kan ikke på forhånd tilslutte sig en regeringskonference, som først skal starte i 2004. De kan ikke give tilsagn om et bestemt resultat. En fornuftig fremgangsmåde ville givet være at sikre, at disse vigtige emner ubetinget opføres på dagsordenen ved regeringskonferencens start.
For så vidt angår fru van den Burgs betænkning, hilser Kommissionen den velkommen. Jeg vil gerne takke fru van den Burg for at have udarbejdet en betænkning om et emne, der virkelig er meget aktuelt, set i lyset af den nuværende debat om udvidelsen af Lamfalussy-proceduren, der er indledt i Parlamentet, Rådet, og som et resultat af den offentlige høring, i andre mere forskellige interessegrupper.
Jeg finder, at betænkningen har et klart fokus. Den er centreret om nøglefaktorerne inden for den finansielle sektor såsom tilsyn med konglomerater, spørgsmål vedrørende globaliseringen af den finansielle sektor og forslag til udbedring af manglerne i den amerikanske reguleringstilgang. Betænkningen slår en realistisk tone an ved at anerkende de forskellige tilsynstilgange i medlemsstaterne. Kommissionen opfordres i betænkningen til at gribe ind på en række områder. Visse af disse forslag er allerede blevet behandlet eller er undervejs. Lad mig nævne fire: for det første en dialog med sammenslutninger, der repræsenterer finanssektoren og forbrugerne, for det andet en dialog med USA, for det tredje forsvarlige regulerings- og tilsynsprincipper for de relevante myndigheder i kandidatlandene og for det fjerde konsekvensevaluering for nye lovgivningsforslag.
Kommissionen vil måske ikke overtage samtlige forslag i betænkningen, men vi vil helt sikkert tage den op til behørig overvejelse. Det glæder mig at konstatere, at betænkningen støtter Kommissionen på en række områder. F.eks. bekræftes Kommissionens ledende rolle i forbindelse med opstilling af lovgivningsrammerne, hvilket er traktatfæstet som initiativretten. Og der er reelt tale om et initiativmonopol. I betænkningen støtter Parlamentet også Kommissionens rolle som en retfærdig power broker. Det konstaterer, at Kommissionens tjenestegrene udfører et vigtigt arbejde med henblik på etableringen af et integreret finansmarked, der, som hr. Pedersen sagde for lidt siden, er af afgørende betydning for EU's mål på mellemlang sigt om at skabe den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi inden 2020.

Van den Burg (PSE)
Hr. formand, i slutningen af sidste uge bebudede også den nederlandske finansminister foranstaltninger for at genoprette tilliden til finansmarkederne. Godt, tænkte jeg, bedre sent end aldrig, og jeg ser, at der også tages lignende skridt i mange andre medlemsstater.
Det ser imidlertid ud, som om hver medlemsstat forsøger at opfinde hjulet selv. Mens vi i EU har travlt med at integrere finansmarkederne under den inspirerende ledelse af kommissær Bolkestein, overser hovedstæderne efter min opfattelse, at en hel del af det, der sker på finansmarkedet, overskrider medlemsstaternes grænser og også sektorers grænser.
Vi begyndte allerede inden sommeren her i Parlamentet at drøfte mulighederne for at øge effektiviteten af tilsynet og det europæiske samarbejde. Der har været afholdt høringer med ledende folk fra tilsynskredse, og den betænkning, som ligger foran Dem, er en afspejling af de diskussioner, som vi har ført. Tilsynsmyndigheder og markedets aktører opfordrer selv kraftigt til mere europæisk samarbejde og integration. Det slog mig under forhandlingen, og jeg tror, at vi politikere har pligt til også at reagere passende på de nye risici, som opstår.
Jeg har i min betænkning valgt en pragmatisk holdning, som hr. Bolkestein også sagde, og foreslået en lang række praktiske foranstaltninger, som jeg ikke vil komme ind på i detaljer nu, men det er faktisk hensigten at arbejde gradvist på et bedre samarbejde og en bedre integration. Jeg har bevidst valgt ikke at nævne en fast plan for, hvad der kunne være en ideel situation, som derefter skulle pålægges ovenfra, men først og fremmest arbejde ud fra den nuværende praksis for ikke at lægge hovedvægten på den interinstitutionelle debat, men netop på kvaliteten og effektiviteten af gennemførelsen af tilsynet på nuværende tidspunkt. Jeg tror, det er et vigtigt udgangspunkt for den debat, som vi skal fortsætte med at føre. Således kan vi skridt for skridt arbejde hen imod en yderligere europæisk integration.
Jeg har lagt mærke til, at debatten i Bruxelles, og her sigter jeg navnlig til EFC-rapporten og diskussionen i Økofin-Rådet, drejede sig om de institutionelle rammer og de indbyrdes magtforhold i stedet for om forstærkning af det strukturelle samarbejde og koordineringen på EU-plan. Der udkæmpes magtkampe om formandskaber og sekretærposter måske også med hjemsteder i baghovedet. Jeg tror ikke, det er klogt. I min betænkning har jeg forsøgt at holde mig langt fra den slags magtspil og først og fremmest koncentreret mig om de konkrete argumenter.
Hr. Bolkestein har allerede sagt det, og for mig er det uomtvisteligt, at vi har brug for en stærk Kommission, som arbejder på grundlag af perspektivet om et integreret marked, og som der spiller rollen som uafhængig mægler, som kan føre udbydere og aftagere af finansielle tjenester sammen. Rådet går efter min opfattelse stadig lidt for meget ud fra blot det nationale plan. Jeg er bange for, at det vil føre til, at først og fremmest store medlemsstater bestemmer og i den forbindelse lader andre interesser veje tungere end betydningen af bedre samarbejde og mere effektivt tilsyn.
Desuden kritiserer vi, at diskussionen i Rådet og i EFC for det meste har fundet sted bag lukkede døre, uden nogen national parlamentarisk involvering. Jeg tror, det var godt, at vi gennem debatten i Parlamentets Udvalg om Økonomi har gjort denne situation åben og også mere gennemsigtig.
Denne diskussion er efter vores opfattelse langtfra afsluttet. Vi opfordrer finansministrene til at sætte en bredere diskussion i gang. Dertil foreslås en række idéer, men, som jeg sagde, foretages der endnu ingen definitive valg i beslutningsforslaget. Dertil er denne bredere debat netop nødvendig.
Jeg vil kraftigt fremhæve og under denne forhandling også insistere på den bemyndigelsesklausul, som vi har optaget i betænkningen for i mellemtiden at skabe et retsgrundlag for muligheden for at gennemføre europæisk tilsyn også på europæisk plan. Måske kan dette drøftes på regeringskonferencen og måske også af Konventet. Det er på nuværende tidspunkt endnu ikke fastlagt i traktaten, hverken for ECB eller for andre eventuelle tilsynsmyndigheder, som man kunne forestille sig på europæisk plan.
Vi lader det være fuldstændigt åbent, hvordan og hvornår det eventuelt tages op, men vi tror, at det er vigtigt at sørge for det nu, som en betingelse for en sådan udvikling. Hr. Bolkestein var åbenbart temmelig overrasket over dette forslag, da vi drøftede det i udvalget. Jeg håber, at han i mellemtiden har tænkt mere over det og nu kan bedømme det noget mere positivt, for det er præcist, hvad vi har savnet med Lamfalussy-proceduren, nemlig at der er tænkt over det i forvejen, og at man også må opstille betingelser for det.
Jeg vil lige sige noget om Lamfalussy-proceduren. Jeg må sige, at jeg ikke selv er tilhænger af denne udvidelse til også at omfatte banker, forsikringssektoren og kæmpekoncerner og pensionsfonde. Det står også tydeligt i beslutningsforslaget, men jeg tror, at det er meget væsentligt, at vi kommer ind på de betingelser, som skal opstilles for at sætte Parlamentet i stand til at spille en virkelig rolle. Det vil vi imidlertid komme nærmere ind på i resten af forhandlingen.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, lad mig først sige noget om Lamfalussy-proceduren og derefter om van den Burg-betænkningen set fra mit synspunkt og fra min gruppes synspunkt. For det første siger vi meget klart ja til en hurtigere, mere fleksibel og gennemsigtig procedure. Derfor siger vi også ja til målene i Lamfalussy-forslaget. Det skal imidlertid siges, at vi ikke ville have nogen problemer med hverken tempoet eller indholdet af resultaterne, hvis Rådet arbejdede lige så hurtigt og fællesskabsorienteret som Europa-Parlamentet. Jeg nævner som eksempel pensionsfondsdirektivet. Parlamentet fremlagde en betænkning i løbet af ni måneder, Rådet skulle bruge 26 måneder.
For det andet gælder Europa-Parlamentets fælles beslutningsprocedure for alle spørgsmål, som er omfattet af Lamfalussy-proceduren. Man skal være opmærksom på, at tekniske detaljereguleringer meget ofte er upolitiske reguleringer. Alligevel er vi positive over for målene med Lamfalussy-proceduren. Ingen tvivl om det. Vi er heller ikke afvisende over for udvidelsen. Men jeg beder Dem forstå, at vi siger, at der ikke kan være tale om en blankofuldmagt.
Jeg vil også gerne minde om, at Lamfalussy-/Wogau-proceduren altid kun har været tænkt som en mellemløsning, en overgangsløsning, aldrig som det endelige produkt. Slutproduktet, slutresultatet, må være en ligestilling mellem Europa-Parlamentet og Rådet. Og dette slutresultat har vi endnu ikke nået. Vi hilser derfor ændringsforslagene fra hr. von Wogau til Bourlanges-betænkningen i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender velkomne. Vi støtter beslutningen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Vi forventer af Kommissionen, at dette punkt i overensstemmelse med kommissionsformand Prodis og kommissær Bolkesteins udtalelser bliver optaget på listen over krav til konventet. Desuden kræver vi en stillingtagen fra stats- og regeringscheferne i København.
Jeg vil gerne foreslå, at der gennemføres en fælles høring af Kommissionen og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål med repræsentanter for CESR og udvalget af markedsdeltagere om erfaringerne med Lamfalussy-proceduren i forbindelse med direktiverne om markedsmisbrug og prospective, så vi også kan inddrage disse erfaringer, som jo ikke kun er positive alle sammen, i de næste skridt.
Vi hilser også van den Burg-betænkningen velkommen, ikke kun fordi nogle af mine ændringsforslag er blevet taget med. Et flertal i gruppen vil stemme for denne betænkning. Jeg vil imidlertid gerne understrege, at for os er tiden endnu ikke inde til at fastsætte det optimale format for et paneuropæisk tilsyn. Derfor går vi også ind for, at finansministrene og de nationale finanstilsyn opfordres til at organisere en bred dialog med alle relevante aktører om et integreret europæisk tilsyn under hensyntagen til de nationale tilsyns rolle og ECB's ansvar. Jeg er også positiv over for bemyndigelsesklausulen i forbindelse med konventet, fordi vi ikke bør binde os, hvis vi eventuelt kommer til et andet politisk resultat. Det drejer sig ikke kun om modsætningen mellem Europa og medlemsstaterne, men om en tilsynsordning, en integreret, som modsvarer det nye indre marked for finansielle tjenesteydelser.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne kraftigt understrege, at van den Burg-betænkningen når Europa-Parlamentet på det rette tidspunkt, fordi vi skal have denne debat om tilsyn i Europa. Men samtidig er det endnu vigtigere end nogensinde før at skelne mellem tilsynsproblemet og reguleringsproblemet.
Jeg synes, det er rigtigt af fru van den Burg, at hun i sin betænkning har valgt en meget åben tilgang. Jeg synes også, det er rigtigt, at hun derefter underkaster de forskellige tilsynsmodeller i EU en undersøgelse uden at tegne en endelig model. For vi må komme hinanden i møde, vi må lære af vores erfaringer, og vi må især forsøge at lade være med at bringe dogmatisme og ideologisering af et enkelt synspunkt ind i debatten. Derfor mener jeg, at denne betænkning giver os et godt grundlag for dialogen med de andre institutioner.
Jeg vil nu koncentrere mig om de problemer, som optager os i forbindelse med udvidelsen af Lamfalussy-proceduren, fordi det jo især drejer sig om regulering. Hr. rådsformand, De har med rette peget på, hvor nødvendig den finansielle integration er, men også på, hvor nødvendig den finansielle stabilitet er. Her lader Europa-Parlamentet sig ikke overgå af noget Råd eller nogen Kommission, for vi mener, at stabilitet på finansmarkederne er et offentligt gode, og at vi som parlamentsmedlemmer må forsvare det.
Men vi må også hele tiden spørge os selv, om de valgte metoder er velegnede til dette formål. Når jeg tænker på, at jeg først for ni måneder siden med noget blandede følelser støttede en aftale, som indførte Lamfalussy-proceduren for området for værdipapirregulering, forekommer det mig at være lidt forhastet allerede i dag at diskutere eller ligefrem gå ind for "Lamfalussy-trillingernes fødsel", nemlig udvidelsen af proceduren til de tre nye områder bankvæsen, forsikring og konglomerater.
Det drejer sig ikke kun om, at der efter vores mening slet ikke foreligger nogen erfaringer endnu. De ved lige så godt som jeg, at det første Lamfalussy-direktiv om markedsmisbrug er langt fra at være gennemført, og at det andet sågar stadig venter på at blive gjort til en fælles holdning. Nej, det drejer sig også om, at Kommissionen helt klart har indrømmet, at man endnu slet ikke ved, hvilke hastelovgivninger der vil komme. Derfor er det meget vigtigt, at vi fra Dem, Kommissionen, og fra Dem, Rådet, får et tilsagn om, at man under alle omstændigheder fortsat vil vægte gennemsigtighedskravet i forbindelse med en udvidelse af Lamfalussy-proceduren.
Jeg synes, vi har opnået gode resultater på dette område. Det vil jeg gerne understrege fra Parlamentets side. Gennemsigtighedskravet er af central betydning for et fungerende demokrati.
Men det drejer sig ikke kun om at institutionalisere nogle flere gennemsigtighedsmekanismer. Nej, det drejer sig også om, hvordan man fortsætter ad lovgivningsmæssig vej. Jeg mener fortsat ikke, at vi har institutionel ligevægt i lovgivningsprocessen, og vi har brug for en ændring af artikel 202.
Hr. Bolkestein har flere gange peget på, at Parlamentet jo altid har mulighed for at blokere for et nyt direktiv i den fælles beslutningsprocedure. Men for os handler det ikke om at blokere. Det handler om konstruktivt samarbejde. Derfor, hr. rådsformand, forventer jeg af Rådet (økonomi og finans), men også af Det Europæiske Råd i København at få en politisk erklæring om, at der er behov for en ændring af traktaten med hensyn til sekundærret, med hensyn til Parlamentets bemyndigelsesvilje, men samtidig med tilbagekaldelsesret, og at man vil arbejde for det med alle de retlige implikationer, som det nødvendigvis vil føre med sig. Der skal være ligestilling mellem Rådet og Europa-Parlamentet som medbestemmende lovgiver. Det er af central betydning for fremtiden for dette parlamentariske demokrati, som vi jo alle ønsker at skabe gennem konventet og regeringskonferencen i 2004.

Huhne (ELDR).
Hr. formand, min gruppe støtter i det store hele fru van den Burgs betænkning. Derfor vil jeg, hvis hun vil have mig undskyldt, fokusere på udvidelsen af Lamfalussy-proceduren. Vores gruppe går ind for en udvidelse af Lamfalussy-proceduren til bank- og forsikringsvirksomhed. Man behøver blot at foretage en mere detaljeret gennemgang af afgørelserne fra Basel om kapitalkrav til banker for at gøre sig klart, at det ikke vil tjene noget formål at optage dem i den primære lovgivning. I USA har myndighederne allerede tilladt, at alle Basel-afgørelserne gennemføres gennem sekundær lovgivning, og en unødig forsinkelse vil forringe de europæiske bankers konkurrenceevne.
Rådet synes dog til tider at have glemt to vigtige ting. For det første at Parlamentet er fuldt engageret i den demokratiske kontrol med udvalg, der udformer gennemførelsesbestemmelser. For det andet at aftalen om at anvende Lamfalussy-udvalg i forbindelse med markedet for værdipapir var en ren undtagelsesforanstaltning, hvilket er grunden til, at der er fastsat fireårige udløbsklausuler, som Rådet har godkendt, i både prospekt- og markedsmisbrugsdirektiverne. Midlertidig betyder midlertidig. Hvis vores demokratiske rolle som tilsynsførende skal være reel, bør traktatens artikel 202 indebære fælles beslutningstagning for gennemførelsesudvalg, ellers vil Parlamentet altid modsætte sig den uddelegering af beføjelser, der er nødvendig for at behandle visse yderst tekniske spørgsmål.
For at sikre god forvaltningspraksis og demokratisk kontrol bør medlemsstaterne - i en rådserklæring eller på anden måde - forpligte sig til at ændre artikel 202, således at man ikke blot indfører samme beføjelser for Parlamentet og Rådet, men også sikrer en passende kontrol fra Parlamentets og Rådets side. I så fald vil vi kunne imødese en udvidelse af Lamfalussy-proceduren, men fortsat kun på et midlertidigt grundlag.

Herzog (GUE/NGL).
Hr. formand, efter krakket og de alvorlige problemer med driften på de globale finansmarkeder er det bydende nødvendigt, at der indføres mere faste europæiske regler som et fælles tilsyn med de finansielle institutioner. Er Lamfalussy-proceduren velegnet? Skal den udvides? Den hviler på en skelnen mellem rammelovgivning og afledt lovgivning. Det er i princippet fornuftigt, men det fører til et grundlæggende problem i forbindelse med udøvelsen af demokrati. Europa-Parlamentet bør faktisk som medlovgiver være på fuldstændig lige fod med Rådet, og i den forbindelse råde over en "call back"-mulighed. Derfor opfordrer jeg i lighed med mine kolleger til en reform af artikel 202 i traktaten. Jeg glæder mig over Kommissionens engagement. Jeg lytter til hr. Pedersens forslag, og jeg venter på en bekræftelse fra Rådet.
Et andet problem med demokratisk kontrol er kvaliteten af tilsynet. Den lovgivningsmæssige dagsorden er endnu ikke blevet genstand for en egentlig drøftelse. Fagfolkene bliver taget mere med på råd end tidligere, men der skal stadig ske store fremskridt for de andre dele af de civile samfund for at opnå tilfredsstillende frister. 
Alt i alt er jeg tilfreds med princippet om Lamfalussy-proceduren, men jeg ønsker, og jeg anmoder om, at den bliver forbedret, inden der sker nogen form for udvidelse.
Jeg kan forstå, at Rådet allerede har bekræftet Økofin-Rådets valg. Beslutningen er taget, uden at en høring kan ændre den, hvilket jeg mener er en afvisning af demokratiet.
Vedrørende grundlaget havde jeg desuden mulighed for at høre Alexandre Lamfalussy gøre status over de vigtigste anliggender: en stor forskel mellem bankerne og forsikringsselskaberne vedrørende markedet og kravet om tilsyn, som er meget centralt. Men vi ved, at de nationale reguleringsstrukturer ikke blot er forskellige, men også indbyrdes afvigende. Derfor er jeg meget overrasket over, at hr. Pedersen allerede på nuværende tidspunkt stærkt anbefaler at fastholde en enkel FSA-agtig løsning, og dette inden nogen form for drøftelse.
Fru van den Burgs betænkning er meget mere forsigtig, og den har til hensigt at skabe en reel koordinering. I betænkningen foreslås det også, at Den Europæiske Centralbanks rolle fastlægges, for den har en vigtig rolle som udlåner i sidste instans.
Tillad mig at tale om et af problemerne i forbindelse med regler, der hænger sammen med vores tilbøjelighed til at rette os ind efter USA's regler og at gå mod et integreret transatlantisk marked. Det er et meget centralt politisk spørgsmål, som vi endnu ikke har drøftet. Jeg er tilhænger af en overensstemmelse, men en overensstemmelse, der forudsætter, at vi udarbejder vores egne modeller. Spørgsmålet om regnskabsstandarderne er allerede blevet rejst offentligt og meget modigt af de medlemmer inden for de europæiske banker, som ikke ønsker, at deres selskaber trues af usikkerhed, hvilket ville blive resultatet, hvis der skulle henvises til markedsværdier ved udarbejdelse af regnskaber.
Jeg bør sige, at Rådet ikke har ansvaret for dette, for det har givet fuldt mandat til ISA's bestyrelse. Når det drejer sig om regler og standarder, der er meget vigtige for europæernes almene interesse, skal man være meget mere krævende, når det drejer sig om den demokratiske kontrol.
Blokland (EDD).
I denne uge er plenarforsamlingen for en stor del domineret af udvidelsen af EU. Forhandlingen om udvidelsen og de konsekvenser, som den har for den eksisterende og den nye lovgivning, gør os bevidste om de forskelle, som der foruden mange lighedspunkter er mellem medlemsstaterne og kandidatlandene. En vigtig forskel ligger i problemet med den sociale markedsøkonomi og det uafhængige tilsyn med dens funktion.
En velfungerende social markedsøkonomi er en af forudsætningerne for kandidatlandenes tiltrædelse af Unionen. Hvad en velfungerende social markedsøkonomi er, beskrives ikke præcist. Det har dog vist sig, at vores egen markedsøkonomi endnu ikke fungerer optimalt. Der er jo skrevet en betænkning under ledelse af hr. Lamfalussy med henstillinger om at forbedre finansmarkederne.
Et vigtigt mål i Lamfalussy-proceduren er forbedringen af kontrollen og tilsynet med finansmarkederne. Jeg er imidlertid meget bekymret over udviklingerne omkring det uafhængige tilsyn i tiltrædelseslandene. Opstillingen af rammer, inden for hvilke finansmarkederne kan fungere, er efter min opfattelse myndighedernes opgave. I betragtning af udviklingen af markederne hen imod et globalt omfang og et verdensomspændende arbejdsområde er det meget vigtigt, at tilsynet og håndhævelsen tilrettelægges effektivt. Således kan borgerne beskyttes, og uønskede vildskud kan bekæmpes.
Det er tydeligt, at udviklingerne på finansmarkederne ikke forbigår de lande, som i de kommende år vil tiltræde EU. Jeg vil derfor gerne have at vide af kommissær Bolkestein, hvordan han tror, at et uafhængigt tilsyn i tiltrædelseslandene hensigtsmæssigt kan opnås. Forventer De, at kandidatlandene vil være i stand til på kort sigt på samme niveau som de nuværende medlemsstater at overholde de direktiver, som finansmarkedernes område dækker?
Jeg undskylder på forhånd, at jeg ikke kan vente på svaret, men jeg vil læse det omhyggeligt senere.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne give udtryk for min tilfredshed med hr. van den Burgs arbejde med et emne som tilsyn, der ikke alene er omfattende og komplekst, men også dårligt defineret, ikke mindst når det gælder det europæiske tilsyn, der skal oprettes, og som indtil videre kun er teoretisk. De sager, der ligeledes nævnes flere gange i betænkningen, nemlig Enron, WorldCom og for andre aspekters vedkommende bl.a. Vivendi, kræver - også for at tage hensyn til forbrugernes, brugernes og de europæiske investorers interesser - at man gør sig nogle overvejelser om effektiviteten af de systemer, der beskytter sparernes interesser og markedsoperatørernes interesser i det hele taget.
Det er efter min opfattelse hensigtsmæssigt, at man i betænkningen understreger, at der ikke er noget bevis for, at Europa er immunt over for sådanne dramatiske kriser. Det var godt, at vi fik Enron-skandalen, og det var det ikke så meget på grund af den nye lovgivning, som den har ført til og vil føre til, men snarere fordi denne skandale har gjort investorerne og pensionsfondene mere bevidste om, at det er nødvendigt med tilsyn.
Inden vi kritiserer det amerikanske system, skal vi også huske, at børsindekset Dow Jones i år faldt med i alt 16%, mens børsindekserne i euroområdet faldt med 34% - i Europa mistede sparerne således et meget større beløb, end det var tilfældet i dette annus horribilis for USA - og i Tyskland var der ligefrem et tab på 40%.
Jeg tror, at man skal være lige så forsigtig - og i den forbindelse er der en meget fornuftig definition i betænkningen - når man ønsker mere regulering som et universalmiddel mod den dårligdom eller de vanskeligheder, som markederne risikerer at støde på, ikke mindst hvis man ønsker offentlige indgreb.
Til sidst vil jeg nævne et mere specifikt punkt, nemlig finansmarkedernes integration. Opretholdelsen af et tilsyn med finansielle institutioner på nationalt plan, det vil sige i centralbankerne, bliver efter min mening mere og mere diskutabel, ikke mindst når det - som i Italiens tilfælde - er et og samme institut, nemlig centralbanken, der står for tilsynet med finansielle institutioner og holder øje med konkurrencen på kreditmarkedet, hvorved der opstår en interessekonflikt, som ikke fremmer markedernes funktionsdygtighed.

Villiers (PPE-DE).
Hr. formand, jeg støtter udvidelsen af Lamfalussy-proceduren, og jeg håber, at de interinstitutionelle problemer kan blive løst snarest muligt, så vi kan komme videre og modernisere beslutningsstrukturerne i forbindelse med bank- og forsikringsvirksomhed og finansielle konglomerater. Alle institutioner bør arbejde sammen for at gøre dette muligt, og jeg håber især, at Rådet vil være i stand til at fremsætte en erklæring, hvori det tilkendegiver, at det er rede til at tage artikel 202 op til fornyet behandling i 2004.
Vi hilser mange væsentlige punkter i fru van den Burgs betænkning velkommen, herunder fokuseringen på forbedret håndhævelse og kravet om, at de tilsynsførende skal tildeles visse skønsbeføjelser og have mulighed for at foretage vurderinger i stedet for ufleksibelt og ureflekteret at håndhæve regler og udfylde blanketter. Vi støtter også kravet om, at Kommissionen foretager en cost-benefit-analyse af sine forslag til regulering og Parlamentet af sine ændringsforslag. Vi er enige i, at der er behov for større samarbejde mellem de nationale tilsynsførende og en udbygning af forbindelserne og dialogen med USA.
I spørgsmålet om en fælles europæisk tilsynsmyndighed er der forskellige holdninger i gruppen. Der er enighed om, at det vil være forkert at oprette en fælles europæisk tilsynsmyndighed nu eller på mellemlang sigt. Nogle af os i det britiske Konservative Parti ønsker at udelukke det principielt, mens andre i PPE-DE-Gruppen ønsker at holde muligheden åben som en option på meget lang sigt. Jeg er imod en fælles europæisk tilsynsmyndighed, fordi den vil få for stor magt. Magtkoncentrationen i f.eks. Det Forenede Kongeriges Financial Services Authority er i sig selv afskrækkende. Et europæisk sidestykke ville blive et bureaukratisk monstrum, som ikke ville være i stand til at holde trit med de dynamiske og nyskabende finansmarkeder. En fælles europæisk regulerende myndighed ville ikke være i besiddelse af den nødvendige ekspertise til at behandle så forskellige transaktioner og markeder som f.eks. Londons marked for termins- og optionskontrakter og de mange tusinde små tyske sparekasser. En effektiv regulator skal være tæt på og forstå det marked, den pågældende myndighed regulerer.
En fælles tilsynsførende myndighed for finansielle tjenesteydelser i EU ville stå over for en umulig opgave, fordi reglerne og lovgivningssystemerne er så forskellige i EU. De finansielle tilsynsmyndigheder spiller en afgørende rolle for forfølgelse og strafferetlige sanktioner, og det er områder, der fortsat bør henhøre under medlemsstaterne. Der er så meget andet arbejde, der er nødvendigt for at skabe et fælles marked for finansielle tjenesteydelser og reelt sikre de fordele, som blev beskrevet i Kommissionens beretning for kun nogle få dage siden. EU's beslutningstagere må acceptere, at en centraliseret løsning ikke altid er den bedste løsning.

Radwan (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, vi går ind for et integreret finansielt marked i Europa, og til det formål må vi også udarbejde reglerne hurtigt og markedsorienteret og gennemføre dem i Parlamentet. Til det formål skabte vismændene Lamfalussy-proceduren. Målet er en bedre og hurtigere lovgivning. Det var det oprindelige krav, som fik Lamfalussy til at starte projektet, som så blev suppleret med Wogau-betænkningen. Vi går principielt ind for dette projekt. Men det hele skal også måles på, om målene bliver nået. Hurtig og bedre lovgivning er målet, som allerede sagt. Det skyldes ikke primært Europa-Parlamentet, at lovgivningen ikke gik så hurtigt igennem som ønsket, og her må Rådet sikkert også gribe i egen barm.
Før vi gennemfører temaet CESR Lamfalussy-udvidelse på andre områder, f.eks. banker, forsikring og konglomerater, må vi først kritisk spørge, hvordan CESR arbejder i dag. Er CESR i dag effektiv på de områder, hvor den er aktiv? Her kan man stadig høre mange spørgsmål og åben kritik fra markederne. Her tror jeg, vi skal begynde med at spørge til gennemsigtigheden, spørge, om det er fornuftigt, at CESR påbegynder sit arbejde allerede parallelt med direktivforslagene. Det er et spørgsmål, om vi vil acceptere det i denne form. Her er jeg splittet. På den ene side er jeg principielt imod, at CESR arbejder parallelt med et direktivforslag. Det har vi i øjeblikket med prospektdirektivet. Her bør CESR først afvente, hvad Parlamentet og Rådet vedtager, før de går i gang.
På den anden side er jeg egentlig taknemmelig for, at CESR arbejder parallelt, fordi vi i en tidlig fase kan følge med i, hvilke tanker man gør sig, og muligvis kan trække i nødbremsen under lovgivningsproceduren. På dette område drejer det sig også om de tekniske detaljer. Jeg har nogle gange indtryk af, at det hele er en teknisk detalje, som et gennemsnitligt parlamentsmedlem efter Kommissionens mening ikke forstår! Det ville i så fald være ganske meget.
Alle tekniske detaljer til trods må man imidlertid ikke glemme - Basel II er allerede blevet nævnt - at emnet så afgjort også indeholder politisk potentiale, sprængstof, som først bliver synligt efter en vis tid.
Derfor skal vi ikke blot overveje artikel 202, den skal ændres. Jeg havde ventet modigere ord fra formandskabet i dag. Senest i København må disse modige ord komme, klare ord, for at gøre det klart, at Rådet og Parlamentet står ligeberettigede ved siden af hinanden. Der appelleres hele tiden til Parlamentet om, at det må være muligt at lave en hurtig, markedsorienteret lovgivning. Det bliver bekræftet, men så kan jeg kun give Rådet følgende anbefaling med i dag: Tag Parlamentets argumenter alvorligt! Der vil komme diskussioner, alvorlige opgør, og vi vil ikke have noget sorteperspil på dette område! Derfor er København en god mulighed for at sende et signal for artikel 202.
Det samme gælder - her vil jeg gerne støtte kommissær Bolkestein - for den fremtidige rolle for Kommissionen. Kommissionen skal beholde sin centrale rolle. Det er Kommissionen, der gennemfører og følger op på de fælleseuropæiske interesser.
Til slut en bemærkning om det integrerede finanstilsyn i Europa. Vi skal sørge for, at der bliver taget højde for de regionale forhold. Derfor kan jeg i vidt omfang tilslutte mig min kollega Villiers opfattelse, at vi i øjeblikket ikke har noget integreret finanstilsyn på det område. Vi skal selvfølgelig også tænke på, hvordan store europæiske virksomheder vil agere på dette område fremover. Her ser jeg i konglomeratdirektivet gode eksempler og den vej, som vi kan slå ind på.

Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, for en udenforstående kan denne eftermiddags to emner forekomme for esoteriske og tekniske, men som flere talere har påpeget, er det emner, som påvirker borgernes liv, og som i øjeblikket påvirker forbrugerne som følge af de store internationale skandaler.
Enron-sagen i USA har været nævnt, men i mit land, Spanien, har vi f.eks. en igangværende stor finansskandale, Gescartera-sagen, som har ført til flere ledende regeringsmedlemmers afgang, og som kan true andre - det spanske parlament undersøger i øjeblikket sagen. Når vi taler om finansielle tjenester, taler vi om noget, som påvirker almindelige borgeres liv. Det påvirker deres pensioner og fremtiden for deres opsparinger.
Vi forsøger for tiden at skabe paneuropæiske finansielle tjenester, som overskrider Europas grænser. Vi er optaget af at garantere vores virksomheder størst mulig frihed og de bedste muligheder for at agere i Europa, men hvis ikke vi skaber et fælleseuropæisk tilsynssystem, så disse virksomheders operationer kan kontrolleres, risikerer vi, at den slags bedragerier og skandaler, som i dag finder sted på et rent nationalt plan, vil finde sted i hele EU. Jeg mener, at et system med liberalisering af finansielle tjenesteydelser i hele EU er utænkeligt, hvis ikke det følges op af et system til at kontrollere finansielle aktiviteter i hele EU.
Vi er alle enige om, at dette emne kræver demokrati. Demokrati betyder folkestyre, og det er kun muligt gennem parlamentarisk repræsentation - i Grækenland var direkte demokrati muligt, fordi alle borgerne mødtes på en offentlig plads. Forsøget på at erstatte demokratiet med et system af offentlig konsultation, uden omvejen om stemmeurnen, ved hjælp af computere eller offentlige høringer f.eks. er, som kommissær Bolkestein sagde, bedragerisk. Den eneste konsultation, der er plads til i dag, er en offentlig konsultation ved hjælp af stemmeurnerne og ved hjælp af lovligt valgte repræsentanter.
I øjeblikket er der f.eks. tale om en procedure, ifølge hvilken Kommissionens forslag kunne blokeres af en simpel konsultation af erhvervssektorer. Efter min mening kunne intet være mindre demokratisk end at udpege de samtalepartnere, som skulle repræsentere det demokrati.
Vi går derfor videre til det endelige punkt, nemlig fru Randzio-Plaths forslag. Fælles beslutningstagning er ikke nogen tilfældig ting, det er en procedure, som betyder deltagelse af Parlamentet, og som er resultatet af en politisk proces. Det er sandt, at der er en udøvende fase og en delegationsfase, og at man kunne argumentere for, at eftersom udøvelsen falder ind under regeringerne i medlemsstaterne, bør Parlamentet ikke involveres i denne fase, som ligger uden for den egentlige kontrolaktivitet. Men på lovgivningsområdet, hvis vi f.eks. taler om delegerede regler, kan jeg ikke se, at det er muligt at følge Lamfalussy-proceduren, medmindre vi sikrer klar deltagelse for Parlamentet ved hjælp af de såkaldte call back-foranstaltninger. Med andre ord har Parlamentet som folkets lovligt valgte repræsentanter ret og pligt til at deltage i kontrollen af den lovgivningsmæssige udvikling.
Som fru Randzio-Plath har påpeget, har vi netop vedtaget Lamfalussy-proceduren, vi har endnu ingen erfaringer med, hvordan den fungerer, og vi vil fortsætte med at begrænse Parlamentets mulige deltagelse uden at have konstateret, om denne procedure fungerer effektivt. Lad os først se, hvordan den fungerer, lad os se, at de demokratiske garantier virkelig bliver opretholdt, og hvis de bliver det, hr. kommissær og hr. rådsformand, kan De være forvisset om, at Parlamentet vil være indstillet på at deltage fuldt ud.
Men demokrati kan ikke bestå af deltagelse af f.eks. virksomheder, i tilfældige fora, i særlige høringer. Intet udvalg kan erstatte folkets vilje, og den kan kun udtrykkes ved hjælp af valg, parlamenter og parlamentarisk repræsentation. Parlamentets arbejdssystem kan forbedres, de parlamentariske strukturer kan blive ændret med den nye forfatning, men ethvert andet system end vedtagelse af lovgivning ved hjælp af et instrument, som er valgt af folket, med en almindelig valgprocedure, ville være bedragerisk og ville være en måde at lægge beslutningerne i hænderne på måske netop de mennesker, som så ville optræde som udbyttere til skade for forbrugerne.
Jeg tror, at vi skal styrke vores tilsynsprocedure, styrke vores mekanismer og gøre dem så fleksible som muligt, og det skal gøres ved hjælp af parlamentarisk deltagelse i hele lovgivningsprocessen, fra top til bund.

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, som mange af mine kolleger er jeg glad for at konstatere, at henstillingerne i baron Lamfalussys rapport er blevet fulgt. Der er uden tvivl behov for at udvide dem til også at omfatte andre finansielle sektorer og for at indføje passende bestemmelser i traktaten i denne henseende. Men inden vi tager dette skridt, bør der foretages en passende evaluering af disse foranstaltninger i lyset af de høstede erfaringer.
Spørgsmålet om afledt ret blev ligeledes taget til efterretning i konventets arbejdsgruppe om økonomisk koordinering, som jeg var medlem af. Hänsch-arbejdsgruppen og senere konventets plenarmøde noterede, at det omfatter horisontale spørgsmål vedrørende komitologi, f.eks. Europa-Parlamentets rolle, som ligger uden for Hänsch-arbejdsgruppens mandat og derfor bør behandles i andre grupper. Vi forventer, at konventet vil tage spørgsmålet op i nærmeste fremtid.
I Hänsch-arbejdsgruppen forsøgte medlemmer af Europa-Parlamentet som fru Berès og jeg at skabe enighed i arbejdsgruppen om, at traktaten bør ændres, således at Parlamentet får en formel tilbagekaldelsesret inden for rammerne af denne procedure. Jeg er uenig med hr. Bolkestein i, at det er umuligt for Rådet at give os et politisk tilsagn. Er der tilstrækkelig politisk vilje i Rådet, er alt muligt. Det giver ingen mening at påstå, at traktatændringer kun kan foretages inden for regeringskonferencens rammer. Det er juridisk "mumbo jumbo". Hvis der er reel politisk vilje i Rådet, kan det lade sig gøre. Jeg føler stadig, at det bør være muligt for hr. Pedersen at udtrykke sig mere præcist.
Lamfalussy-proceduren bør også tages i betragtning i forbindelse med den nationale udvikling af sektoren for finansielle tjenesteydelser. Der er også behov for at udvide den transatlantiske dialog vedrørende sektoren for finansielle tjenesteydelser på det lovgivningsmæssige plan. Det er meget vigtigt. Jeg ønsker endvidere at understrege høringernes betydning. Høringsprocessen bør, som hr. Herzog sagde, formaliseres og gøres så gennemskuelig som mulig.
Jeg støtter ordførerens synspunkt vedrørende bemyndigelsesklausulen. Hvis vi vedtager, at vi har brug for en overnational tilsynsmyndighed, bør der indføjes bestemmelser herom i traktaten efter konventet på næste regeringskonference.

Katiforis (PSE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest lykønske ordføreren, fru van den Burg, med det udmærkede arbejde, hun har udført ved at udarbejde denne betænkning om den fremtidige finansielle regulering i Europa, som er et kompliceret og kontroversielt emne.
Jeg vil gerne understrege, at efter den globale økonomiske tilbagegang, som startede med sammenbruddet på markedet for ny teknologi, var det, der med al ønskelig tydelighed fremgik i USA, den risiko, der er forbundet med en laisser faire-regulering på et ekspanderende marked. Ville regnskabsskandalerne være opstået, hvis reguleringen havde været så omfattende, som den er i dag? Det mener jeg ikke. Man kan selvfølgelig stille modspørgsmålet, om det ville have været muligt at indføre så streng regulering på et ekspanderende marked. Et ekspanderende marked er kendt for i udpræget grad at fungere som en katalysator for bestræbelser på at omgå lovgivningen og endog unddrage sig ethvert krav om hæderlighed. Måske er det en af fordelene ved den nuværende tilbagegang på markederne, at vi kan benytte lejligheden til at indføre en regulering, der vil komme os til nytte, når euforien igen tager over på finansmarkederne, hvilket den uvægerligt vil.
Man kan overveje, om tilbagegangen ville have været så markant, hvis ikke den ene bølge afsløringer af mangelfuld intern og ekstern kontrol havde afløst den anden. Igen må svaret være nej. Men nu er tiden inde til at skærpe bestemmelserne med henblik på bedre tider, modsat historien om de fede og de magre køer.
Jeg argumenterer ikke for en tung regulering eller en regulering, der er i modstrid med målet om at skabe et fælles internt marked eller handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. Jeg er overbevist om, at langt det største flertal af Europa-Parlamentets medlemmer går ind for oprettelsen af et fælles marked for finansielle tjenesteydelser i Europa, hvilket vi i de sidste par år har givet udtryk for i forskellige udtalelser om lovgivningen i forbindelse med handlingsplanen om finansielle tjenesteydelser. Jeg deler ikke visse af mine kollegers tvivl, for så vidt angår en europæisk tilsynsmyndighed. Jeg kan ikke se, at Securities and Exchange Commission har gjort nogen skade i USA.
Der er, bl.a. i Gyllenhammer-rapporten, ført mange beviser for fordelene ved et fælles marked og for, at en integration af markedet for finansielle tjenesteydelser i Europa vil indebære omfattende økonomiske fordele. Det var forventeligt. Ethvert tiltag, der understøtter investeringsprocessen inden for vores økonomi, vil nødvendigvis indebære finansielle fordele, fordi vi er så svage på dette område. Ifølge rapporten forventes gevinsten at udgøre omkring mindst 0,5% yderligere vækststigning om året. Endvidere kan henvises til resultaterne i den nye undersøgelse, Kommissionen offentliggjorde for kun en uge siden, og som indikerer, at den samlede beskæftigelse i Europa vil kunne stige med 0,5% i løbet af de næste 10 år som følge af finansmarkedernes integration.
Man må acceptere, at øget integration øger de europæiske institutioners ansvar for reelt at finde frem til den bedste kontrolform, til at foretage så grundige høringer som muligt, til at gennemføre og fortolke lovgivningen så konsekvent som muligt og til at udvise fleksibilitet, når der opstår problemer. Indtil videre er jeg bange for, at der i forbindelse med den nye Lamfalussy-procedure ikke er tilstrækkeligt bevis for, at Kommissionen har overholdt disse høringsprincipper. Manglen på en indledende høring om direktivforslaget om markedsmisbrug og ændringer i sidste øjeblik af direktivforslaget om investeringstjenesteydelser er ikke gode tegn. Jeg mener derfor, at vi må være meget forsigtige med at udvide Lamfalussy-proceduren til andre former for finansielle tjenesteydelser. Vi har brug for tid og en virkelig analyse af, hvordan processen har fungeret. Den interinstitutionelle tilsynsgruppe til evaluering af Lamfalussy-proceduren har endnu ikke forelagt sin første rapport. Under disse omstændigheder er jeg imod en udvidelse af Lamfalussy-proceduren.

Pedersen
. Hr. formand, jeg må sige, at de gode synspunkter og betragtninger, som jeg netop har hørt, har overbevist mig om, at Europa-Parlamentet og Rådet har en fælles interesse i at finde en løsning på spørgsmålet om udvidelsen af Lamfalussy-proceduren. Så vidt jeg kan forstå, er vi enige om substansen i det problem, vi forsøger at løse. Vi er enige om, at vi har brug for finansiel stabilitet, en effektiv harmonisering af lovgivningen på området samt et effektivt samarbejde og konvergens mellem de finansielle tilsynsmyndigheder. Og jeg forstår, at man har noteret sig Kommissionens rapport om den vækstmulighed, der ligger på det finansielle område ved at gennemføre de nye strukturer, altså at vi kan bidrage til vækst og beskæftigelse. Rådet og Parlamentet har et fælles ansvar over for de store problemer, som vi ser i medlemsstaterne på disse områder.
Og så har jeg et par enkelte bemærkninger, især til hr. Herzog, der siger, at jeg har ment eller givet udtryk for, at jeg gik ind for et enhedstilsyn. På det punkt må jeg have udtrykt mig uklart, for jeg går netop ikke ind for et enhedstilsyn. Vi går ind for et nationalt tilsyn, altså en national løsning, og så må man samarbejde inden for EU. Der er ikke tale om et enhedstilsyn.
Og til fru van den Burg kan jeg sige, at jeg forstår hendes synspunkter vedrørende indholdet. Og til bemærkningen om, at Rådet mere skulle se på markedsstruktur, kan jeg sige, at vi gerne vil ud af det dilemma, der tidligere har præget forsøget på at løse problemer, samtidig med at man diskuterer markedsstrukturer. Vi ønsker nemlig at signalere, at vi respekterer Parlamentet og Parlamentets rolle. Vi nævner det således for at komme de evindelige magtkampe mellem Parlamentet og Rådet til livs. Vi har hver især vort ansvar at håndtere, hvad enten vi er folkevalgte i Europa-Parlamentet, eller vi er valgt i nationale parlamenter og er medlemmer af en regering. Jeg forstår godt Parlamentets forskellige ønsker, dem ville jeg også have, hvis jeg sad som medlem af Europa-Parlamentet. Jeg synes, de er fuldstændig legitime. Problemet er blot, at når man som fru Kauppi siger, at Økofin-Rådet blot kan beslutte at ændre traktaten, er det ikke muligt. Det ville i øvrigt også være et dårligt princip, hvis Økofin-Rådet havde de beføjelser. Derfor er det nødvendigt for mig at henvise til, at traktatændringen hører hjemme i Konventet og efterfølgende på Regeringskonferencen. Det, jeg er i stand til at tilbyde, er, at vi tager det alvorligt, og at vi i Økofin-Rådet gør, hvad vi kan, men at vi også over for vore statschefer ganske klart fortæller, hvilke holdninger der er i Europa-Parlamentet, for Økofin-Rådet har ikke en stemme i Konventet, men det har vore statschefer, det har landene, og den mulighed bør vi udnytte.
Det får mig også til at sige til hr. Blokland, at Europa-Parlamentet har mulighederne, idet vort ønske for så vidt er, at direktiverne bliver udstyret med samme "sunset clause", som vi kender fra værdipapirmarkedet. Og det vil sige, at der skal være et review i 2004. Og hvis man så ikke er enig i det, som Konventet kommer frem til, eller som regeringerne kommer frem til på Regeringskonferencen, ja så falder disse direktiver jo bort. Og den mulighed har Parlamentet. Jeg vil blot appellere til, at man i sin stillingtagen tager hensyn til, hvad Økofin-Rådet har mulighed for at gøre og levere, og så appellere til det ansvar, vi har for at få kapitalmarkederne til at fungere effektivt, så vi hver især yder et bidrag til vækst og beskæftigelse i Europa.
Jeg vil sige mange tak for debatten, mange tak for de synspunkter, som jeg skal bringe videre.

Bolkestein
Hr. formand, jeg antager på grundlag af de forskellige indlæg i eftermiddag om dette emne, at der er generel accept af, at Lamfalussy-proceduren udvides til nye områder såsom bankvirksomhed, forsikringsselskaber og konglomerater. Der er forskellige opfattelser af, hvordan det mere præcist bør gøres, men det generelle princip synes accepteret, hvilket er en god ting. Mange medlemmer har nævnt spørgsmålet om artikel 202. Det er meget naturligt, og i mit første indlæg i eftermiddag oplyste jeg, at Kommissionen er enig med Parlamentet på dette punkt, og at Kommissionen klart har tilkendegivet dette.
Efter at have slået disse to ting fast kan jeg måske gå mere i detaljer med parlamentsmedlemmernes indlæg. For det første sagde fru van den Burg, at hun ønsker en mere praktisk tilgang - hvilket altid er en god ting - og det kan jeg kun tilslutte mig. Hun ønsker mere samarbejde og mere overvågning, men som led i en fortløbende proces og ikke alt på en gang. Også det kan jeg tilslutte mig.
Hun støttede Kommissionen, idet hun mente, at den burde være stærk, og jeg er ikke uenig i dette synspunkt. En stærk Kommission er nemlig nødvendig for at bevare den institutionelle balance. Fru van den Burg henviste derefter til det kontroversielle spørgsmål om bemyndigelsesklausulen og tilstedeværelsen af en sådan i forbindelse med konventet eller regeringskonferencen.
Jeg har under forhandlingerne i eftermiddag konstateret, at der hersker uenighed på dette område. Fru Villiers er meget imod. Fru Kauppi er meget for, og hr. Radwan er, som fru Villiers, også imod, så resultatet er to mod en - i det mindste under denne forhandling. Vi bør følge fru van den Burgs forsigtige linje, fordi den nuværende traktat allerede indeholder punkter, ECB kan anvende til at gøre en omfattende indsats på området. Der er tale om grænsefladen mellem makroøkonomisk udvikling og makroøkonomiske løsninger, og teksten findes i EU-traktatens artikel 105, stk. 6. Der er ingen hindring i det mindste fra ECB's side for at udføre dette arbejde. Hele området bør gennemgås nøje i de kommende år, og her er Lamfalussy-proceduren af afgørende betydning
Sideløbende med denne diskussion bør de tilsynsførende arbejde mere aktivt sammen, end tilfældet er i dag.
For mit eget vedkommende er jeg fortsat noget skeptisk over for denne bemyndigelsesklausul. Den indebærer ingen forpligtelse. Men lad os vente og se, hvordan tingene udvikler sig. Jeg er helt på det rene med, at de tilsynsførende på dette område har divergerende opfattelser, så lad os huske på den gode, gamle britiske talemåde: "fools rush in where angels fear to tread".
Jeg kommer nu til hr. Karas, som desværre har været nødt til at forlade mødet. Han betegner Lamfalussy-proceduren som Lamfalussy/von Wogau-proceduren. Han skal have lov til at tilføje processen navnet på en partifælle, selv om jeg snarere ville kalde den Lamfalussy/Randzio-Plath-proceduren. Det er dog kun en detalje, og jeg skal ikke polemisere. Han sagde, at der var tale om en midlertidig løsning, hvilket også hr. Huhne nævnte under henvisning til ophørsklausulen osv. Jeg er enig. Den vil blive taget op til fornyet behandling på regeringskonferencen i 2004. Men lad os udnytte tiden indtil da til at klarlægge vores tanker og så vidt muligt nå til enighed om vejen frem.
Fru Randzio-Plath anførte, at det var for tidligt. Det er et argument, hun har brugt før. Lad mig gentage, hvad jeg har sagt tidligere. Jeg mener, at vi forholdsvis snart bør begynde at forberede de beslutninger, der ligger forude. Det vil være nødvendigt at nedsætte nye udvalg og skabe nye strukturer. Det vil kræve ny lovgivning, og det tager alt sammen tid. Som nævnt tidligere vil det også influere på, hvilke direktivforslag vi prioriterer. Vi bør også tage i betragtning, at det er vigtigt at nå videre, så vi er i besiddelse af effektive beslutningsstrukturer inden udvidelsen.
Fru Randzio-Plath gentog flere argumenter, som også andre parlamentsmedlemmer har brugt, om ligestilling af Rådet og Parlamentet og ændring af artikel 202. Jeg er enig med hende. 
Hr. Huhne gik også ind for en udvidelse af Lamfalussy-proceduren. Han nævnte, at den var midlertidig og henviste til ophørsklausulen. Han mente, at Parlamentet burde have mulighed for at tilbagekalde gennemførelsesforanstaltninger. Det hænger sammen med ligestillingen af Rådet og Parlamentet, og jeg kan kun give ham ret.
Hr. Blokland spurgte mig, hvordan jeg kunne være sikker på, at de tilsynsførende kan sikres samme uafhængighed i kandidatlandene som hos os selv. Han har ret i, at det er vigtigt at sikre uafhængige tilsynsmyndigheder i kandidatlandene. Desuden har vi med netop det mål for øje i løbet af de sidste fire år undersøgt kandidatlandenes systemer og organisationer i samarbejde med alle medlemsstaternes tilsynsmyndigheder.
Jeg vil desuden gerne tilføje, at der er sket betydelige fremskridt i kandidatlandene. Vi må erkende, at de er nået langt og har gjort betydelige fremskridt, selv om ikke alt er, som det burde være på visse områder. Derfor bør vi overvåge udviklingen i kandidatlandene, idet der dér er et afgørende behov for et uafhængigt regulerende og tilsynsførende agentur. Vi har opstillet et samarbejdsprogram, så vi kan hjælpe kandidatlandene med at forbedre tilsynskvaliteten.
Fru Villiers brugte en stor del af sin taletid på at argumentere imod beslutningen om at styre udviklingen i retning af en fælleseuropæisk tilsynsmyndighed. Jeg har allerede udtalt mig om dette emne, og for så vidt angår Kommissionen, vil den høre Parlamentet, som så kan tage stilling. Selv vil Kommissionen lade dette spørgsmål hvile lidt.
Hr. Radwan talte om CESAR og ønskede at vide, hvordan CESAR fungerer. Dertil vil jeg sige, at CESAR er en ny organisation, som har brug for tid til at udvikle sig og finde sin egen fremgangsmåde. Så vidt jeg ved, har CESAR allerede opnået bemærkelsesværdige resultater i den korte tid, organisationen har eksisteret. Jeg har da også hørt en vis kritik af og klager over CESAR - jeg undrestreger ordet "vis" - som jeg har hæftet mig ved. Klagerne vedrører især organisationens manglende gennemskuelighed og høring. Jeg har henledt opmærksomheden på disse forhold, og jeg er fortsat overbevist om, at CESAR vil blive et meget nyttigt udvalg, som vi alle vil kunne gøre brug af. Det er også grunden til, at vi har en interinstitutionel tilsynsgruppe. Fru Randzio-Plath, jeg selv og flere andre har besluttet at nedsætte en interinstitutionel tilsynsgruppe, så klager som dem, hr. Radwan nævnte, kan blive behandlet på passende vis.
Hr. Medina Ortega henviste til en række skandaler i det land, han har bedst kendskab til. Han har udtalt, at kun demokratisk folkevalgte repræsentanter skal have mulighed for at tilbagekalde gennemførelsesforanstaltninger. Dette argument er også blevet fremført af andre, og jeg har sagt, at jeg kun kan tilslutte mig det.
Jeg vil dernæst lykønske fru Kauppi med hendes veltalenhed - udtrykket "mumbo jumbo" anvendes ikke ofte i Parlamentet, men det er meget malende og udtrykker nøjagtigt, hvad hun mener. Det er altid en god ting, for hvad skulle vi ellers gøre, hvis vi ikke klart kunne give udtryk for vores holdninger? Hun ønsker, at Parlamentet tilkendes den tilbagekaldelsesret, vi drøftede tidligere. Hun siger også, at der skal være politisk vilje i Rådet. Lad os ikke distrahere af "mumbo jumbo", det er hendes budskab. Jeg må henvise fru Kauppi til rådsformanden, hr. Pedersen, som er til stede her i dag.
Hun anfører også, at der bør være en mere aktiv transatlantisk dialog, og jeg kan forsikre hende om, at denne dialog eksisterer og er aktiv. I særdeleshed er Generaldirektøren for Konkurrence, hr. Alex Schaub, netop i dag vendt tilbage fra Washington, hvor han har haft drøftelser i Kongressen på Capitol Hill om den såkaldte Sarbanes-Oxley Act, som så afgjort afstedkommer mange problemer for europæiske revisionsselskaber og andre virksomheder, der er noteret på USA's fondsbørser. Jeg vil selv aflægge besøg i Washington om nogle få uger, og jeg har til hensigt at drøfte disse spørgsmål med formanden eller den fungerende formand for Securities and Exchange Commission. Der vil blive tale om en fortsættelse af den drøftelse, vi havde med hr. Harvey Pitt i Bruxelles for omkring en måned siden. Den drøftelse var meget udbytterig. Desværre er han som bekendt nu trådt tilbage, og vi vil være nødt til at tage tråden op igen der, hvor vi slap, da han aflagde besøg i Bruxelles.
Men jeg kan forsikre fru Kauppi om, at denne dialog er af afgørende betydning, fordi vi ønsker at nå frem til dette store integrerede transatlantiske marked for finansielle tjenesteydelser. Vi kan ikke undvære det, men forbindelserne bør etableres på et gensidigt grundlag og sikre gensidig anerkendelse. Jeg kan forsikre Europa-Parlamentets medlemmer om, at det ud fra mit synspunkt er en topprioritet at indgå i et konvergensprogram med USA. Der er alt, hvad jeg havde at sige til de medlemmer, der har taget ordet i aften.
Endelig har hr. Katiforis opfordret Kommissionen til at udvise forsigtighed. Jeg er meget forsigtig i alt, hvad jeg foretager mig. Så jeg kan derfor berolige hr. Katiforis i denne henseende.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Frederik Bolkestein.
Jeg har modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0373/2002) af Keppelhoff-Wiechert for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fodertilsætningsstoffer (KOM(2002) 153 - C5-0143/2002 - 2002/0073(COD)).

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne takke Kommissionen hjerteligt for dette alt i alt meget positive forslag om fodertilsætningsstoffer, som jeg i det store og hele hilser velkommen. Min tak gælder også det danske rådsformandskab og mine kolleger i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik samt Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Det foreliggende forslag skal konsolidere de nuværende bestemmelser om fodertilsætningsstoffer. Desuden skal de proceduremæssige aspekter omkring sagsvurderingen og de tilsvarende godkendelsesbetingelser formuleres klarere og gøres mere gennemsigtige for såvel producenter som forbrugere.
En ting af væsentlig politisk betydning i dette forslag er forbuddet mod de i dag fire tilladte antibiotiske vækstfremmere fra 2006. Dette forbud er ikke grebet ud af luften, det er baseret på rapporter fra det videnskabelige fødevareudvalg. Det imødekommer desuden et ofte fremsat krav fra medicinsk side. Da man heller ikke længere kan udelukke krydsresistenser til humane præparater, er der behov for handling som en forebyggende forbrugerbeskyttelse. Der skal stadig udøves pres i form af en tidsbegrænset godkendelse, et pres, som skal føre til, at der udvikles andre metoder, f.eks. egnede vacciner.
Principielt er jeg tilfreds med Kommissionens forslag. Jeg synes heller ikke, at det med hensyn til antibiotikaproblematikken er rigtigt så at sige at udstede en blankocheck for anvendelsen af coccidiostatika til ubegrænset anvendelse i fremtiden. Det er ikke plausibelt, at antibiotika skal forbydes af sundhedspolitiske grunde, men at de samme sundhedspolitiske argumenter ikke gælder for anvendelsen af coccidiostater.
Det ansvarlige Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter ønsker, at coccidiostatika og histomonostatika skal være tilladte indtil 2008. Kommissionen bør da inden den 1. januar 2008 fremlægge en rapport om anvendelsen af disse stoffer, forbundet med et forslag om den fortsatte benyttelse derefter. Hvad er så de forskellige opfattelser? For det første regulerer ændringsforslag 2 import af tilsætningsstoffer fra tredjelande til anvendelse i dyrefoder. For at beskytte menneskers og dyrs sundhed skal importbestemmelserne håndteres og kontrolleres mindst lige så strengt som i medlemsstaterne. Med ændringsforslag 4, 7 og 9 går jeg klart ind for principper for godkendelse af fodertilsætningsstoffer. Jeg opfordrer Kommissionen til i samarbejde med Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet at udarbejde og fremlægge principper for godkendelse af fodertilsætningsstoffer. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har med henblik på en forenkling af godkendelsen af fodertilsætningsstoffer i sin afstemning udtalt sig helt klart til fordel for principper. Når et tilsætningsstof er blevet godkendt, må det være tilstrækkeligt, at den tilhørende journal bliver ajourført regelmæssigt og ikke skal kontrolleres helt forfra hver gang.
Parlamentet kræver blandinger og forblandinger med aromastoffer og appetitstimulerende stoffer. De skal undtages fra mærkningspligten. Dette gælder udtrykkeligt ikke for aromastoffer og appetitstimulerende stoffer med en mængdemæssig begrænsning i anvendelse i foderstoffer og drikkevand.
Nu lyder der naturligvis krav her i Parlamentet om, at det kun skal være tilladt at anvende coccidiostatika, hvis det er ordineret af en dyrlæge. Jeg mener - og det siger jeg af praktisk erfaring - at vi må have en forebyggende sundhedsbeskyttelse også for dyrene. Der gælder en slags dyrebeskyttelse, og det er klart, at et dyr, som allerede er sygt, skal behandles med væsentligt større doser. Det kan jeg ikke følge ud fra den praktiske erfaring. Angående forbuddet mod de fire endnu tilladte antibiotika inden 2006 vil jeg gerne sige til Dem, hr. kommissær Byrne, at mit ændringsforslag 31 i denne henseende er et fornuftigt kompromisforslag.
Til sidst en hjertelig tak til alle, som har medvirket så intenst til arbejdet med dette emne.

Byrne
Hr. formand, jeg er glad for og imponeret over, at Europa-Parlamentet så hurtigt har forberedt sin betænkning om Kommissionens forslag om fodertilsætningsstoffer. Det understreger, hvor stor betydning Parlamentet tillægger det kontroversielle spørgsmål om foder og menneskers og dyrs sundhed.
Lad mig især takke fru Keppelhoff-Wiechert og lykønske hende med resultatet af det hårde arbejde, hun har udført i forbindelse med denne betænkning.
Dette spørgsmål prioriteres også højt af det danske formandskab og Rådet. Jeg håber derfor, at vi hurtigt kan gøre fremskridt, så vi kan vise verden udenfor, hvor stor betydning EU tillægger menneskers og dyrs sundhed.
Forslaget har til formål at sikre en omfattende strømlining af de eksisterende bestemmelser om sikkerhedsevaluering og markedsføringstilladelser for fodertilsætningsstoffer.
Denne gennemgang finder sted på et passende tidspunkt og er yderst hensigtsmæssig. Den nuværende lovgivning er blevet ændret over 100 gange. De nye regler vil blive meget enklere og klarere.
Vi vil få en klar og gennemskuelig tilladelsesprocedure. Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet vil blive den første anløbshavn og ansvarlig for evaluering af alle fodertilsætningsstoffer.
Fremover vil en tilladelses gyldighed være begrænset til 10 år Den nye ordning omfatter også en indbygget revision og reevalueringsproces, som gør det muligt at tage ny videnskabelig viden i betragtning.
Det vil blive krævet, at virksomhederne godtgør, at stofferne har positive virkninger for dyrene og ikke indebærer risici for menneskers eller dyrs sundhed eller for miljøet, når de anmoder om tilladelse eller fornyet tilladelse for fodertilsætningsstoffer.
Når hensynet til den offentlige sundhed kræver det, vil Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet foreslå Kommissionen maksimumsgrænseværdier for restkoncentrationer, som skal fastlægges i lovgivningen.
I dag er det ud af alle de antibiotika, der anvendes i både human- og veterinærmedicin, kun tilladt at anvende fire forskellige antibiotika som vækstfremmere i dyrefoder, fordi man søger at undgå krydsresistens.
De fire antibiotika, der er tale om, anvendes ikke i nogen form for antibiotikapræparat til mennesker. I hvidbogen om fødevaresikkerhed tilkendegav Kommissionen, at den havde til hensigt at udfase de resterende antibiotika i foder. Dette afspejlede, at man fra videnskabelig hold ikke fandt det tilrådeligt at anvende antibiotika som vækstfremmer, for så vidt angik menneskers og dyrs sundhed, fordi man var foruroliget over den øgede sygdomsresistens over for antibiotikabehandlinger.
Den Videnskabelige Styringskomité har også anbefalet, at de fire resterende antibiotika gradvist erstattes af alternative ikke-antimikrobielle produkter. Kommissionen foreslår en tilbagetrækning af tilladelserne for de resterende fire antibiotika pr. 1. januar 2006.
For så vidt angår coccidiostater - stoffer anvendt til at forebygge coccidia-infektioner - indeholder forslaget strengere regler for godkendelse og markedsføring. Årsagen er, at hygiejneforanstaltninger og forbedret landbrugspraksis ikke har været tilstrækkelige til at holde fjerkræ fri for sådanne sygdomme. Men for at sikre, at anvendelsen af disse stoffer ikke indebærer risici, foreslår jeg, at de nuværende tilladelser tages op til fornyet behandling inden for en frist på fire år efter forordningens ikrafttræden.
Dette er nogle af de væsentligste punkter, Parlamentet har behandlet. Og jeg håber og forventer, at vi vil kunne nå frem til konstruktive løsninger.
Jeg vil kommentere de forskellige ændringer, Parlamentet foreslår, til sidst i forhandlingen.

Parish (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Keppelhoff-Wiechert for hendes meget praktiske betænkning. Vi bør skaffe os sikkerhed for, hvordan disse tilsætningsstoffer skal behandles, især inden for fjerkræsproduktion. Man kan ikke konstatere, om en kylling indeholder coccidiostater, før den er død, og så er det for sent. Velfærdsproblematikken, for så vidt angår håndteringen af kyllingerne, skal ligeledes overvejes. Vi bliver nødt til at finde en løsning på dette problem og anlægge en meget praktisk synsvinkel.
I Europa lægger vi med rette stor vægt på at beskytte forbrugerne, men hvad skal Kommissionen gøre for at beskytte de europæiske forbrugere mod import af fjerkræ, der sandsynligvis er blevet indgivet vækstfremmere? Der importeres millioner af kyllinger fra Kina og Thailand. Problemet er, at fjerkrækødet ikke kan testes for vækstfremmere, eller at der, hvis kødet testes, kan være gået så lang tid, at kødet ikke længere kan testes herfor. Det vil være umuligt at fastslå, om kyllingerne er blevet indgivet vækstfremmere, hvorfor fjerkræproducenterne i Europa vil være betydeligt dårligere stillet økonomisk.
Dette vil ikke beskytte forbrugerne i Europa, fordi kødet fortsat vil blive importeret. Vi vil kunne konstatere, at europæiske forbrugere spiser kød fra fjerkræ, som er produceret i Kina og Thailand og indeholder stoffer, der er forbudte i Europa. Jeg vil bede kommissær Byrne redegøre for, hvordan han har til hensigt at stoppe denne problematiske udvikling.

Kindermann (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, emnet dyrefoder er i en vis forstand et konstant emne her i Europa-Parlamentet. Vi har i de senere år med stor succes i væsentligt omfang været med til at udforme EU's foderstoflovgivning. Jeg minder om den åbne deklaration af indholdsstofferne i foderstofferne, udarbejdelsen af en positivliste og de nye regler for fremstilling og anvendelse af kød- og benmel. I dag tager vi en ny runde med fodertilsætningsstofferne. Den Socialdemokratiske Gruppe støtter meget af det, som ordføreren netop nævnte, f.eks. forbuddet mod antibiotika osv. Hun har ydet et godt stykke arbejde og været åben over for mange af vores forslag. Det vil jeg gerne takke hende hjerteligt for. Alt i alt er vi derfor tilfredse med betænkningen, som den er vedtaget i udvalget.
Der er imidlertid to punkter, som skal korrigeres, og det vil jeg gerne uddybe. Coccidiostatika og histomonostatika hører ikke hjemme under tilsætningsstoffer til dyrefoder, de skal på lang sigt behandles under lovgivningen om lægemidler til dyr. Her må vi være konsekvente. Hvis vi generelt forbyder antibiotika i dyrefoder, kan vi ikke straks lave en undtagelse for en produktkategori. Det kan man nemlig ikke forsvare over for forbrugerne.
For coccidiostatika skal der ske en kontrolleret brug efter ordinering fra en dyrlæge, som kender situationen i den pågældende bedrift og kan reagere passende på den. Ellers kan generel profylaktisk anvendelse af disse ligeledes antibiotiske produkter sløre eventuelle hygiejneproblemer i bedrifterne. Jeg vil kraftigt protestere mod den påstand, at jeg er ude på at skabe en ny indtægtskilde for dyrlægerne. Vi har stillet ændringsforslag om denne problematik, som jeg vil bede Dem støtte.
Mit andet punkt handler om godkendelsesperioden. Vi støtter godkendelse på ubegrænset tid under den forudsætning, at det ikke påvirker produkternes sikkerhed. Derfor bør der hvert 10. år gennemføres en fornyet vurdering af tilsætningsstofferne, som inddrager aktuelle undersøgelser og forskningsdata. Det betyder pålidelighed for ansøgerne på den ene side og sikkerhed for dyrene og forbrugerne på den anden side.

Pesälä (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne takke ordføreren varmt for en meget velafbalanceret betænkning. Det centrale emne i denne betænkning er forbuddet mod at bruge antibiotika som vækstfremmere i landbrugsproduktionen. Jeg støtter varmt dette forbud. I nogle EU-lande er det allerede blevet gennemført frivilligt. Langvarig brug af antibiotika har alvorlige negative effekter, når mikrober udvikler sig til mutationer, som er resistente.
Ordføreren har udarbejdet en meget velafbalanceret betænkning, som jeg allerede har sagt. Der er imidlertid også forskellige opfattelser i vores gruppe. Hvordan skal vi forholde os til coccidiostatika som et middel mod parasitter i svin? Det ville være forkert, hvis brugen af dem slet ikke blev reguleret, og der blev efterladt en gråzone. Målet må være at opgive brugen af coccidiostatika, men det kan ikke gøres med det samme, fordi de endnu ikke kan erstattes af vaccine. Der er derfor behov for en vis overgangsperiode. Jeg støtter varmt ordførerens forslag.

Lannoye (Verts/ALE).
Hr. formand, direktivforslaget om fodertilsætningsstoffer skal hyldes som et vigtigt fremskridt inden for velfærd, dyrevelfærd og miljø. Faktisk retter det op - måske kun delvist, men det er da allerede noget - på en uacceptabel situation, for det sigter mod at forbyde antibiotika som fodertilsætningsstof.
Jeg gør opmærksom på, at antibiotika ud over deres evne til at dræbe bakterier, der er kilde til smitsomme sygdomme, har en egenskab, der blev opdaget for længe siden i 1940'erne, til at forbedre omdannelsen af foder hos dyr og dermed øge væksten. Således kan kyllinger, der er opdrættet i bure, takket være doping med antibiotika i foderet opnå en vægt på 2,3 kg på syv uger. Det skyldes altså udelukkende foderet, mens en naturlig kylling vejer knap 1 kg efter disse selvsamme syv uger. Man skal altså vente dobbelt så lang tid, før den er klar til forbrug. Den økonomiske interesse i at anvende antibiotika som tilsætningsstof springer i øjnene. 
Metoden med doping af dyr i fangenskab ved hjælp af subterapeutiske doser af antibiotika har bredt sig med udviklingen af det intensive opdræt. Brugen er blevet officiel begrundet, da det ud over øget vækst beskytter dyrene mod smitsomme sygdomme. Man skal være opmærksom på, at betingelserne for opdræt spiller en stor rolle i spredningen af disse sygdomme. Denne praksis blev gjort lovlig i 1970 ved direktiv 70/524/EØF, som på det tidspunkt tillod brugen af 13 antibiotika som tilsætningsstoffer. Men siden 1950'erne har man opdaget en meget skadelig konsekvens af den overdrevne brug af antibiotika, nemlig forekomsten af resistente bakterier, der gør brugen af de pågældende antibiotika ineffektiv.
I årenes løb er dette fænomen blevet bekræftet, og jeg minder om, at det i 1985 - det vil sige 17 år før Kommissionens forslag - førte til, at det svenske parlament vedtog et generelt forbud. Jeg foreslår som hr. Kindermann, at coccidiostatika også forbydes som tilsætningsstof, og at de kun bevares på grund af deres medicinske egenskaber.
Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Keppelhoff-Wiechert for hendes udmærkede arbejde på dette område.
Dette forslag er en af de foranstaltninger, Kommissionen bebudede i sin hvidbog om fødevaresikkerhed. Jeg hilser det velkommen og kan i vid udstrækning tilslutte mig de foreslåede evaluerings- og tilladelsesprocedurer. Det nuværende direktiv er blevet ændret fem gange siden 1970 og er aldrig blevet konsolideret. Der er for øjeblikket tale om en yderst kompliceret og ikke-brugervenlig lovgivning. Det er med det nuværende klima korrekt at gøre de tiltag, der nu foreligger forslag om.
Dette direktiv ændres eller revideres sideløbende med veterinærmedicindirektivet, og der er en forbindelse. Dog vil jeg advare mod at gå for hurtigt fra en fodertilsætningsdefinition til en veterinærmedicinsk definition, før der er etableret alternativer, og man er i stand til at bruge dem.
Jeg er ligesom flere andre bekymret for, hvordan vi kan sikre passende kontrol med import fra tredjelande. Der er en måde, hvorpå vi kan berolige vores landmænd og fjerkræproducenter såvel som vores forbrugere, og det er ved at afsætte flere ressourcer til Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret, så det kan overvåge situationen. Det er ikke tilstrækkelige at tage til Taiwan, Hongkong eller Sydamerika hvert femte år, og det lader ingen sig snyde af længere. Spørgsmålet er blevet behandlet af Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge. Det er en væsentlig problemstilling, der også vedrører eksotiske sygdomme og import af sygdomme og problemer. Hvis vi ønsker at sikre, at reguleringen kan skabe lige vilkår inden for EU, bør vi også sikre, at vores inspektører har tilstrækkelige midler til at kunne opfylde vores forventninger. Jeg anmoder kommissæren om at redegøre for dette særlige forhold.
Der er mange elementer i denne betænkning, jeg hilser velkommen, og jeg vil igen takke ordføreren og Kommissionen. Lad os skynde os langsomt og forsikre os om, at vi har erstatninger, i stedet for at fare frem med en hastighed, som vil fjerne de mennesker, der beskæftiger sig med veterinærmedicin, fra deres nuværende kurs.

Mulder (ELDR).
Hr. formand, jeg vil allerførst give fru Keppelhoff en kompliment. Jeg har altid en fornemmelse af, at den slags betænkninger er i gode hænder hos hende. Jeg kan stort set støtte Kommissionens forslag. Fra tid til anden skal der finde en ny vurdering sted af alle tilsætningsstoffer i foderstoffer. Jeg synes, det passer fuldstændigt til hvidbogen om fødevaresikkerhed.
Jeg er også enig i forbuddet mod antibiotika i al almindelighed i 2005. Forbuddet mod forebyggende anvendelse af det kan støttes. Jeg har flere indvendinger mod coccidiostatika, for hvis vi også forbyder disse, hvad er så alternativet? Jeg har fået at vide, at hvis man gjorde det, ville den følgende behandling af dyr med antibiotika have meget mere skadelige følger i al almindelighed, end hvis vi lod det være, som det er nu. Jeg kan gå med til, at også dette evalueres, og at vi på grundlag af resultatet deraf ser på, hvad der skal ske. Jeg vil gerne gentage, hvad hr. Peres sagde, nemlig at vi stiller meget strenge krav til de europæiske landmænd. Hvordan kan vi opnå, at de samme krav stilles til landmændene andre steder i verden, som vil sælge til os, for at undgå urimelig konkurrence?

Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Kommissionen, fordi den har stillet dette forslag om fodertilsætningsstoffer, og samtidig takker jeg, ligesom mine kolleger, vores ordfører hjerteligt for denne udmærkede betænkning.
Principielt skal det siges, at det er positivt, at man tager fat på principper for en nyvurdering af tilsætningsstoffer. Netop de tilsætningsstoffer, som er godkendt uden begrænsninger, og som i betænkningen betegnes som harmløse, ville gå tabt for dyreproduktionen i landbruget, hvis de skulle gennem en besværlig og kostbar godkendelsesprocedure. Det har man allerede kunnet opleve med en række lægemidler, efter at der blev krævet en fornyet godkendelse. Med en fornyet vurdering i stedet for en fornyet godkendelse kan man måske forhindre, at der sker en udtynding i udvalget af produkter.
Men i hele fødevarelovgivningen drejer det sig om princippet om sporbarhed og gennemsigtighed samt risikovurdering. Det er også nødvendigt, at der er en ægte åbenhed for os forbrugere og for producenterne. Hvis et tilsætningsstof viser sig at udgøre en risiko, skal det fortsat være muligt at udelukke brugen af det.
Jeg vil gerne understrege, at jeg går ind for en central instans. Jeg mener, at Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet vil være bedst egnet til at foretage denne vurdering af tilsætningsstoffer. Jeg er også positiv over for en forenklet godkendelsesprocedure for de tilsætningsstoffer, som allerede er godkendt til brug i fødevarer.
Der er et punkt mere, jeg gerne vil kommentere, og det er importen fra tredjelande. Der skal gælde samme strenge regler for import af kød og animalske produkter fra tredjelande som dem, vi har i EU. For os landmænd er det af eksistentiel betydning.
Jeg vil indtrængende bede Kommissionen om inden udgangen af 2007 at forelægge en rapport for os om brugen af vækstfremmere på antibiotikabasis.

Byrne
Hr. formand, jeg har på ingen måde til hensigt at holde Dem her til midnat.
Tillad mig at redegøre for min holdning til forslagets hovedpunkter og i særdeleshed de uoverensstemmelser, der fortsat eksisterer mellem vores institutioner. Angående datoen for udfasning af antibiotika kan jeg med tilfredshed konstatere, at der er bred opbakning i Parlamentet omkring Kommissionens forslag. Men der er visse mindre uoverensstemmelser vedrørende datoen for tilbagetrækning af tilladelserne. Ifølge den videnskabelige rådgivning, der ligger til grund for denne risikostyringsforanstaltning, er der behov for en overgangsperiode til tilpasning af opdrætsmetoderne og udvikling af alternativer til antibiotika.
Det er disse praktiske hensyn, der er årsag til,. at jeg ikke kan acceptere ændringsforslaget om en udfasning af antibiotika fra 1. januar 2005, selv om jeg har forståelse for, at Parlamentet ønsker antibiotika fjernet fra foder hurtigst muligt. Det ønsker jeg også, men jeg ønsker også, at det sker under hensyntagen til de videnskabelige udtalelser og eventuelle følger for dyrs sundhed og velfærd.
Lad mig, for så vidt angår den eksterne dimension af udfasningsprocessen, redegøre for min holdning. Dette spørgsmål er blevet nævnt af flere talere, bl.a. hr. Parish og hr. Doyle.
Antibiotikaforbuddet vil også gælde importeret foder. For så vidt angår import af foder af animalsk oprindelse, vil de nuværende metoder til bestemmelse af restkoncentrationer blive anvendt til at kontrollere, om der er anvendt forbudte stoffer. Sådanne test beskytter menneskers sundhed, fordi de er udviklet til at påvise tilstedeværelsen af restkoncentrationer af medicin, tilsætningsstoffer og andre stoffer i fødevarer på niveauer, der indebærer uacceptable risici for forbrugerne. De kan ikke anvendes til at kontrollere, om der er anvendt forbudte stoffer i foderet i tredjelande, eftersom der ikke nødvendigvis findes restkoncentrationer af sådanne stoffer på importtidspunktet. Jeg tager med glæde imod alle forslag, der kan bidrage til at øge Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets ressourcer, og glæder mig især over, at bemærkningen er fremsat af en af budgetmyndighedens parter.
Jeg mener, at kontrol med importerede produkter og betingelserne for ækvivalens mellem EU's regler og tredjelandes regler vedrørende opdræt bør være omfattet af horisontal lovgivning. Kommissionen har til hensigt at forelægge et forslag til forordning om kontrol med foder og fødevarer, der foreskriver bestemmelser på dette område. Der vil i dette forslag blive taget højde for de bekymringer, De har givet udtryk for. Det lovgivningsforslag, som vi drøfter i dag, har kun - og jeg understreger kun - til formål at fastlægge bestemmelserne for udstedelse af tilladelser for ufarlige tilsætningsstoffer.
Angående tidsbegrænsningen af tilladelserne må jeg gentage det, jeg sagde i min indledende redegørelse: Jeg kan ikke acceptere andet end tidsbegrænsede tilladelser for fodertilsætningsstoffer.
Med hensyn til coccidiostaternes status er jeg opmærksom på, at nogle er af den opfattelse, at coccidiostater kun bør tillades som veterinærmedicinsk lægemiddel og ikke som fodertilsætning. Jeg må henvise til hr. Kindermanns bemærkning herom.
Min holdning er, at forslagets bestemmelser vil sikre, at coccidiostater anvendes forsvarligt under hensyntagen til menneskers og dyrs sundhed.
Forhastede tiltag, utilstrækkelig tid til udstedelse af tilladelser for samme slags stoffer som veterinærmedicinske lægemidler eller fastsættelse af en skæringsdato uden forudgående evaluering kan få katastrofale følger for den animalske produktion og dyrs sundhed og velfærd. jeg er glad for, at flere medlemmer tilsluttede sig forslaget.
Jeg kan medgive, at der bør udarbejdes en rapport om dette spørgsmål, men jeg kan ikke tilslutte mig forslaget om en skæringsdato for tilladelserne.
Angående fleksibilitet i tilladelsesproceduren indeholder visse ændringsforslag forbedringer i forhold til Kommissionens forslag, fordi de tager hensyn til behovene i forbindelse med mindre udbredte arter og dyr, der ikke indgår i fødevareproduktionen.
Opstilling af specifikke betingelser for databeskyttelse i forbindelse med ansøgninger om tilladelse for mindre udbredte arter er et andet ændringsforslag, jeg hilser velkommen.
Kommissionen kan acceptere disse ændringsforslag. Men vi må erkende, at det er umuligt at opstille særlige bestemmelser for alle slags tilsætningsstoffer og alle kategorier dyr.
Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang takke ordføreren og Parlamentets medlemmer for generelt at have støttet den politik, Kommissionen har taget initiativ til, og som tilgodeser den offentlige sundhed og samtidig tager behørigt hensyn til dyrenes sundhed og velfærd såvel som behovene inden for landbrugsproduktionen.
Europa-Parlamentets sekretariat har fået forelagt en fuldstændig fortegnelse over Kommissionens holdning til hvert enkelt forslag. Jeg antager, at den vil blive vedføjet protokollen fra dette møde

Formanden.
Jeg giver ordføreren ordet igen for en kort bemærkning.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
Hr. formand, kommissæren skal lige høre, hvad jeg siger, ellers nytter det ikke noget!

Formanden.
Så tal direkte med ham, nu og her, det er meget lettere!

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
Hr. kommissær, jeg har et tillægsspørgsmål. Jeg tror kun, De besvarede problemet med tredjelandsimporten med, at De gennemfører stærkere kontroller af foderimporten. Men fru Doyle og hr. Parish talte om slutproduktet. Det er jo sådan, at vi i vores frysediske i hele Europa har færdigprodukter fra disse lande liggende. Derfor spørger vi, i hvilket omfang vi kontrollerer eller afviser, eller om vi skal finde os i konkurrenceforvridning med EU.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0365/2002) af Nisticò for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2001/83/EF om traditionelle plantelægemidler (KOM(2002) 1 - C5-0026/2002 - 2002/0008(COD)).

Liikanen
Hr. formand, jeg vil indledningsvis takke ordføreren, hr. Nisticò, såvel som Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for det arbejde og den indsats, de har lagt i denne betænkning. Hr. Nisticò er en anerkendt ekspert på området, men det har været lidt af en udfordring for mig og mine tjenestegrene.
Lad mig starte med målsætningerne. Hvilke hovedmålsætninger har forslaget? Der er tre. Først og fremmest at sikre et højt beskyttelsesniveau for de europæiske patienter. De vil få adgang til den medicin, de ønsker, så længe alle nødvendige sikkerhedskrav er opfyldt. For det andet at fremme et fælles marked for plantelægemidler. Fastlæggelse af harmoniserede regler og procedurer vil fremme handlen med plantelægemidler på tværs af grænserne, som i dag er meget begrænset. For det tredje at skabe et gennemskueligt og gunstigt miljø for de hovedsageligt små og mellemstore virksomheder, der arbejder inden for denne sektor.
For så vidt angår de specifikke forslag, vil jeg især beskæftige mig med tre hovedtemaer. For det første anvendelsesområdet for den nye forenklede procedure. Der er en lang tradition for at anvende plantelægemidler i Europa. Allerede i middelalderen havde man et omfattende kendskab hertil og anvendte dem ofte. For nye lægemidler kræves nye videnskabelige data, så vi kan sikre, at patienterne behandles med ufarlige lægemidler.
Men hvis vores kendskab til et lægemiddel allerede er tilstrækkeligt, vil nye prækliniske og kliniske undersøgelser indebære en unødvendig byrde og unødvendige forsøg på mennesker og dyr.
For at beskytte patientens helbred skal oplysningerne om et produkts traditionelle anvendelse være tilstrækkeligt pålidelige til, at vi kan konkludere, at produktet er ufarligt. Sådanne oplysninger findes for mange traditionelle plantelægemidler. Den nye procedure bør derfor også begrænses til kun at omfatte plantelægemidler.
For det andet fastsættelse af en minimumsperiode for stoffets anvendelse. Vi ønsker at sikre, at de anvendte oplysninger er pålidelige, og mener derfor, at 30 år bør give os mulighed for at afgøre, om et produkt kan betragtes som ufarligt og effektivt. Evalueringen bør foretages med henblik på anvendelse inden for EU. Jeg understreger dette, fordi et lægemiddels virkning afhænger af anvendelsesformen såvel som af selve produktet. Derfor skal et produkt ifølge reglerne have været anvendt i 30 år inden for EU. Samtidig erkender vi, at der eksisterer vigtige farmakologiske traditioner i lande uden for EU og foreslår derfor at medregne op til 15 års anvendelse uden for EU.
Endelig for det tredje det nye videnskabelige udvalg. Plantelægemidler adskiller sig fra andre lægemiddelgrupper i forskellige henseender. En uformel arbejdsgruppe under Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering har nu i flere år arbejdet med plantelægemidler. Vores forslag giver mulighed for at etablere et klart retsgrundlag for denne arbejdsgruppe og give den et klart mandat vedrørende plantelægemidler. Dette vil også give os mulighed for at indhente specifik national ekspertise til sikring af kvalitet, sikkerhed og effektivitet for plantelægemidler på europæisk plan. Samtidig bidrager det til at forbedre den frie bevægelighed for disse lægemidler.
Jeg glæder mig til forhandlingen i Parlamentet i dag og opfordrer Europa-Parlamentet til at støtte dette initiativ.

Nisticò (PPE-DE)
Hr. formand, kommissær Liikanen, vi er yderst tilfredse med, at Miljøudvalget efter alle de år nu endelig har vedtaget Kommissionens forslag til direktiv om traditionelle plantelægemidler. Jeg bifalder forslagets seriøse og videnskabelige indfaldsvinkel.
Først vil jeg gerne takke alle gruppernes skyggeordførere og navnlig Dagmar Roth-Behrendt for hendes kvalificerede ændringsforslag samt hr. Bowis, fru Doyle, hr. Schnellhardt, fru Müller, fru Oomen-Ruijten og hr. Whitehead for deres konstruktive bidrag til direktivets forbedring.
Takket være dette direktiv bliver det endelig muligt at registrere traditionelle plantelægemidler i de enkelte medlemsstater ved hjælp af en forenklet procedure, når blot de - som kommissæren sagde - opfylder bestemte virknings- og sikkerhedskrav.
Med direktivet anerkender man både plantelægemidlernes fulde værdi og skaber langt om længe orden på et meget forvirret og omstridt felt. Man fastlægger f.eks. direktivets anvendelsesområde og udelukker i den forbindelse anvendelsen af traditionelle plantelægemidler på andre områder såsom fødevarer, kosttilskud og kosmetik. For at beskytte forbrugernes sundhed er der desuden opstillet nogle krav til kvalitet og god fremstillingspraksis, som både gælder for plantelægemidler, der er fremstillet i medlemsstaterne, og for plantelægemidler, som er importeret fra tredjelande.
Parlamentet ønskede at slå fast, at plantelægemidler også i dag er en uudtømmelig kilde af aktive bestanddele, der kan bruges til behandlingsformål. Selv om der ikke er nogen tvivl om plantelægemidlers behandlingsværdi, må man dog ikke glemme, at forkert brug kan medføre en lang række alvorlige, uønskede og giftige bivirkninger, som undertiden desværre har dødelig udgang. I den forbindelse, hr. kommissær, har USA's Food and Drug Administration hidtil konstateret ca. 2.900 tilfælde af forgiftninger, herunder 104 dødsfald, der hovedsagelig skyldtes et misbrug af efedrin, som er et lægemiddel, der frigiver katekolamin, giver hjertebanken og kan forårsage hjertestop. Food and Drug Administration understregede desuden den manglende kontrol med kvaliteten af de markedsførte lægeplanter, der kommer fra fjerne lande som Kina og Indien. Størstedelen af disse lægeplanter er desværre forfalsket med forurenende stoffer.
Derfor ønskede Parlamentet og Kommissionen at sikre, at direktivet hovedsagelig tog sigte på at beskytte forbrugenes sundhed, dels ved at foreskrive høje kvalitets- og sikkerhedsstandarder og dels ved at indføre pligt til, at etiketter og indlægssedler indeholder enkle og klare oplysninger til borgerne om en eventuel giftig virkning og en mulig interaktion med andre lægemidler eller fødevarer.
Jeg vil gerne henlede kommissærens opmærksomhed på, at der ved traditionelle plantelægemidler forstås plantelægemidler, som har været anvendt i mindst 30 år, heraf mindst 10 år i Fællesskabet og 20 år uden for Fællesskabet, sådan som Parlamentet foreslår. Som ekspert på dette område - jeg er farmakolog - mener jeg, at 10 års brug i medlemsstaterne plus 20 års brug uden for medlemsstaterne er tilstrækkeligt til at vurdere eventuelle giftige virkninger. Jeg går således ind for en reduktion af den 15-årsperiode, der er taget højde for i Kommissionens oprindelige forslag, men jeg er ikke enig i Chris Davies' ændringsforslag, hvor der ikke engang er taget højde for 10 års anvendelse i EU. En af årsagerne til min uenighed er, at der på grund af de forskellige befolkningers genetiske situation kan opstå alvorlige giftige virkninger, hvis ikke plantelægemidlet har været anvendt i medlemsstaterne i længere tid.
Endelig er oprettelsen af et udvalg for plantelægemidler et andet positivt aspekt. Sådan som De har kunnet se, hr. kommissær, lægger Parlamentet vægt på, at dette udvalg bliver selvstændigt og får de samme beføjelser som Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter. Jeg håber, at man efterkommer Parlamentets ønske, så EMEA's aktiviteter fortsat kan finde sted på en problemfri og effektiv måde.

Schnellhardt (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, De har jo helt ret. Vi har meget rige erfaringer med traditionelle lægemidler. Forbrugerne i EU lægger større og større vægt på disse lægemidler. Netop derfor tror jeg, det er på høje tid, at der skabes et harmoniseret retsgrundlag for traditionelle plantelægemidler.
Alt for længe er handlen med traditionelle produkter i Fællesskabet blevet hindret af forskelle i de nationale krav. Jeg tror, at betænkningen, såden som den foreligger, vil fjerne disse misforhold, også takket være ordfører Nisticòs fremragende arbejde.
Lad mig nævne to punkter, som er særligt vigtige for mig. For det første at oprette et nyt udvalg for plantelægemidler under Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering. Det, tror jeg, er nødvendigt. Jeg synes også, det er godt, at Kommissionen vælger denne tilgang. En af udvalgets vigtigste opgaver vil være at udarbejde en oversigt over plantestofferne. Men jeg tror også, at bare inddelingen i forskellige grupper, sådan som udvalget kræver, er særligt vigtig. Jeg kunne især ønske mig, at vi kunne nå frem til en yderligere inddeling. De såkaldte well-established medical use-plantelægemidler bør optages i gruppen af rationelle plantelægemidler. Jeg vil gerne kort forklare betydningen af denne skelnen. For well-established use-plantelægemidler kan dokumentationen for en ansøgning føres gennem monografier, som beskriver den alment tilgængelige viden. Ved denne dokumentationsform indsamles der ikke ekstraktspecifikke data.
Det forholder sig anderledes for de rationelle plantelægemidler. Her føres dokumentationen ved at fremlægge specifikke ekstraktrelaterede data, som beskriver det individuelle ekstrakts nøjagtige virkning. For at undgå konkurrenceforvridning - det er noget, jeg lægger særlig vægt på - bør producenten, som gennem kostbar forskning har udforsket rationelle plantelægemidlers virkning, have ret til at vise sine særlige anstrengelser i forbindelse med godkendelsen til glæde og information for forbrugerne.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, jeg glæder mig over dette direktiv og hr. Nisticòs elegante drejning heraf. Vi har ofte været uenige - og i særdeleshed i dag - men ikke om dette.
Millioner af mennesker og flere af os her køber og har tillid til plantelægemidler. Anvendelsen heraf går flere tusind år tilbage. Dette direktiv giver mulighed for den grundlæggende registrering af traditionelle lægemidler. Det bør give vide rammer for fortolkningen af, hvordan og hvor den traditionelle anvendelse modsvarer de nødvendige sikkerhedskrav. Desuden kræver anvendelsen af disse produkter sammen med andre stoffer, herunder narkotika, at man er ekstremt opmærksom på eventuelle mulige bivirkninger.
Dette grundlæggende sikkerhedskrav er så afgjort et beskedent forslag. Det støttes af sammenslutninger af erhvervsdrivende inden for plantelægemiddelbranchen og forbrugergrupper over hele Europa. Det eneste, der kræves, er, at vi har kendskab til kvalitet og indhold. Jo bedre produktet er, jo større tilfredshed bør dette direktiv møde hos producenten. Hvad er der i? Hvordan kan det hjælpe mig? Det er det, forbrugerne ønsker at vide, og som man jo altid ønsker at vide, når man indtager noget - selv vingummi.
Faktum er, at vi nu står over for en meget enkel proces, ikke desto mindre er der andragender, paranoide udtalelser om sammensværgelser og industrilobbyer, der angiveligt er foruroligede på forbrugernes vegne. Hvad er det, de frygter? Det Europæiske Lægemiddelagentur har skønnet, at i Det Forenede Kongerige f.eks. vil kun to eller tre ud af i alt 207 indberettede stoffer sejle gennem registreringsprocessen uden den bekostelige bevisførelse, der kræves for kemiske stoffer. Jeg vil gerne spørge denne industrilobby, som har bragt mange plantespecialister i forlegenhed, om deres egne produkter er så ufarlige og lovlige, eller om de ikke også kunne blive udsat for forfalskning, bestråling eller substitution. Hvor mange test er der foretaget af bivirkninger? Hvor mange håndkøbsudsalg tilbyder ekspertrådgivning? Da britiske forbrugerforeninger afprøvede dette på et bredt udvalg af 30 butikker, var kun fem i stand til at tilbyde fagkundskab i forbindelse med deres rådgivning.
Dette er en lejlighed til at forene tradition og moderne genopdagelse af tidligere tiders viden. Det giver forbrugerne et bredere udvalg og udviklingsmuligheder for producenter af kvalitetsprodukter. Lad os hilse det velkommen.

Davies (ELDR).
Hr. formand, al medicin kan være farlig. Hvis vi har brug for at blive mindet om det, kan vi bare se på de mange tusind mennesker, der hvert år dør efter at have indtaget tilladt receptpligtig medicin. Sammenlignet hermed er de risici, der er forbundet med traditionelle plantelægemidler, minimale. Så lad os bevare en vis proportionssans og sikre os, at vi ikke overser det vigtigste.
Ingen kan være imod bestemmelser, der har til formål at beskytte sundheden og sikre forbrugernes mulighed for at træffe afgørelser på et kvalificeret grundlag. Dog vil en restriktiv håndhævelse af bestemmelserne kunne udgøre en trussel for visse producenter og specialiserede leverandører såsom helsekostforretninger, idet forbrugerne eventuelt vil blive tilskyndet til at købe fra ikke-regulerede leverandører over internettet. Jeg anmoder derfor Kommissionen om at udvise forsigtighed i forbindelse med gennemførelsen af disse bestemmelser og tage hensyn til disse reelle bekymringer. Især anmoder jeg Parlamentet om at sikre, at vi ikke nægter de mennesker, vi repræsenterer, adgang til plantelægemidler, hvis de er blevet anvendt et eller andet sted i verden i over 30 år, og der foreligger klare beviser for, at de er ufarlige ved normal brug. Vi må ikke være så arrogante, at vi antager, at Europa ikke kan lære noget af andre.

Lannoye (Verts/ALE).
Hr. formand, i lighed med mine kolleger mener jeg også, at det er et forslag, der overordnet set er positivt, at Kommissionens målsætninger skal støttes, og at ordførerens forslag i det store og hele er gode. Min gruppe støtter dem altså.
Jeg mener f.eks., at det forslag, der sigter mod at nedsætte et uafhængigt udvalg for plantelægemidler, der har samme beføjelser som udvalget for traditionelle lægemidler, og som naturligvis skal henhøre under Det Europæiske Agentur, er en rigtig god idé. Det er en fremragende idé, som jeg tror vil gøre det muligt for os at få en sikker adgang til kvalitetsplantelægemidler.
Ydermere - og det er vigtigt - vil der i dette udvalg være egentlige specialister inden for planteterapi, hvilket naturligvis er meget væsentligt.
Det andet positive element er det ændringsforslag, der gør det muligt at skelne mellem kosttilskud og lægemidler. Reelt bør det ikke være således, at visse kosttilskud, der ikke har samme virkning som lægemidler, på grund af en alt for streng godkendelsesprocedure bliver klassificeret som sådan.
Endelig er der hr. Davies ændringsforslag. Jeg mener, at det er fornuftigt, og jeg deler hans synspunkt om, at plantelægemidler uanset deres oprindelse skal have samme anvendelsesperiode som almindelige lægemidler. Jeg mener, at det er en lidt arrogant holdning at tro, at lande uden for EU ikke kan komme med korrekte og kvalitative oplysninger, som gør det muligt for os at bruge disse lægemidler uden at løbe nogen risici.
Blokland (EDD).
Hr. formand, siden jordens skabelse har mennesket anvendt vegetabilske og mineralske stoffer, som findes i naturen, til at kurere sygdomme og lindre smerter.
Også inden for den nuværende lægevidenskab spiller plantelægemidler til trods for den moderne farmakologis voksende betydning stadig en vigtig rolle. Det er derfor logisk, at der ligesom for syntetisk medicin også for plantelægemidler fastsættes europæiske kvalitetsstandarder, og at det sikres, at borgere på en forståelig måde informeres om disse midlers virkning og eventuelle bivirkninger. Vi er derfor tilfredse med forslaget om inden for EMEA at oprette en særlig komité for plantelægemidler og om også at lade bestemmelserne om tilsyn med lægemidler gælde for plantelægemidler.
For mange plantelægemidler, som har været brugt længe, er nye test imidlertid ikke nødvendige. De store udgifter, som dette er forbundet med, er vanskelige at retfærdiggøre, især hvis årelang brug aldrig har voldt problemer. Jeg synes imidlertid, det er udmærket, hvis forbrugerne får ærlig information. I tilfælde af, at et middels virkning ikke er bevist, er det godt at nævne dette i brugsanvisningen. Det fremmer muligheden for at foretage et velfunderet valg, således som Europa-Parlamentet også ønsker det ved anden lovgivning.
Til sidst vil jeg understrege, at der fortsat skal være plads til de forskellige behov, som der er i forskellige medlemsstater. Derfor vil jeg opfordre til at stemme for forslaget, for at en medlemsstat, hvis den træffer beslutning om en ansøgning om registrering af et plantelægemiddel, anerkender registreringer eller bevillinger i andre medlemsstater. Med denne bestemmelse bliver det især for små virksomheder nemmere at markedsføre regionale produkter, som har vist sig at have terapeutiske værdier.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, plantelægemidler har været anvendt i århundreder i hele verden. Også i Europa er forbrugerinteressen for længst vokset ud over de traditionelle lokale husråd. Kinesisk ginsengrod eller indisk tetræsolie, mange borgere sværger til naturprodukter. Men i EU findes der endnu ikke fælles regler for plantelægemidler. I nogle medlemsstater skal de godkendes, i andre er det en simplere dokumentation. Hr. Nisticò har fremlagt en meget god betænkning, som i vidt omfang skaber fælles bestemmelser for fremstilling, markedsføring og mærkning af plantelægemidler og stiller høje krav til kvalitet og sikkerhed.
Her er følgende punkter særligt vigtige. Først kvalitet og sikkerhed. Producenterne af plantelægemidler skal dokumentere disses sikkerhed på samme måde som for kemiske lægemidler. I den forenklede godkendelsesprocedure dokumenteres effekten og ubetænkeligheden af et produkt tilstrækkeligt af en mangeårig - netop traditionel - anvendelse.
Vi skal også have et nyt udvalg for plantelægemidler under godkendelsesmyndigheden EMEA. Dette udvalg skal have overdraget alle opgaver, som vedrører plantelægemidler. Det skal udarbejde plantemonografier, som anvendes til en præcis, men hurtig vurdering af godkendelsesansøgningerne. Med det foreliggende forslag sørger vi ikke kun for i vidt omfang fælles godkendelsesbetingelser i Europa, vi letter dermed også markedsføringen af plantelægemidler i alle medlemsstater, samtidig med at subsidiaritetsprincippet respekteres.
De europæiske forbrugere kan fortsat vælge mellem et stort udvalg af produkter, mellem produkter, som producenten lovformeligt har søgt om godkendelse af, og som myndigheden omhyggeligt har kontrolleret og godkendt. Dermed sikres produkternes kvalitet og den bedst mulige beskyttelse af den menneskelige sundhed.

Stihler (PSE).
Hr. formand, jo mere vi beskæftiger os med plantelægemidler, jo mere overbevist bliver jeg om, at der er et akut behov for tiltag på dette område. Som millioner af andre EU-borgere bruger jeg plantelægemidler. Jeg ønsker en garanti for, at den echinacea eller ginseng, jeg køber i min lokale helsekostforretning, er af høj kvalitet og standard.
Desværre har man i Det Forenede Kongerige i dag ingen garanti for, at det er tilfældet. Foran mig har jeg fire analysecertifikater af fire forskellige typer echinacea-produkter. På det første produks etiket er der en echinacearod. Men de andre er ganske enkelt ikke gode nok. Et produkt opfyldte ikke kravene, fordi det indeholdt for store mængder syreuopløselig aske. Et andet indeholdt angiveligt overhovedet ikke echinacearod, og det sidste var ikke udelukkende fremstillet af echinacearodpulver, som anført på etiketten. Det betyder, at næste gang, jeg køber echinacea, har jeg 25% chance for reelt at købe det, jeg ønsker.
Dette lotterispil må ophøre. Disse utilfredsstillende produkter på markedet snyder forbrugerne og skader plantelægemidlernes ry. Men vi har også brug for en fleksibel tilgang, især for sammensætninger af helseplanter og næringsmidler, traditionelle plantelægemidler fra tredjelande og traditionelle lægemidler, der ikke er baseret på planter. Sammensætninger af helseplanter og næringsmidler er ikke klassificerede som lægemidler. I dag kan de normalt sælges lovligt som fødevarer, og det vil ikke blive ændret. I de tilfælde, hvor disse kombinationsprodukter er klassificeret som lægemidler, er de i dag ikke omfattet af Det Forenede Kongeriges bestemmelser vedrørende ikke autoriserede plantelægemidler og kræver derfor markedsføringstilladelse.
EU-forslaget vil sikre mere fleksible betingelser end dem, der gælder i Det Forenede Kongerige i dag, fordi direktivet vil tillade inddragelse af næringsmidler, som er ikke-aktive. Traditionelle lægemidler fra lande uden for EU, f.eks. kinesiske lægemidler, vil kunne opfylde 50-års kravet. Jeg tilslutter mig dog ønsket fra plantelægemiddelsektoren om større fleksibilitet ved vurdering af beviser fra lande uden for EU.
Det væsentligste argument er, at kvaliteten og relevansen af beviserne for traditionel anvendelse er vigtigere end den geografiske oprindelse. Dette direktiv fortjener at blive behandlet i lyset af alle disse kendsgerninger for at sikre den offentlige sundhed, forbrugernes tillid og et større udbud på markedet.

Titford (EDD).
Hr. formand, et ledende etos for denne forsamling synes at være forsigtighedsprincippet, som tager sigte på at nedbringe alle risici så meget, som det er praktisk muligt. Ikke desto mindre fremgår det af de britiske domstoles afgørelser, at dette kræver en afvejning af omkostningerne og de foranstaltninger, der er nødvendige for at fjerne risikoen. Hvis vi skal tro ordføreren, er der betydelige risici forbundet med ukontrolleret anvendelse af plantelægemidler. Men jeg har undersøgt bare en af hans påstande, nemlig påstanden om, at produkter baseret på efedrin har forårsaget mere end 1.200 forgiftningstilfælde, herunder 70 dødsfald i USA. Dog skønner sektoren for kosttilskud, at der hvert år indtages hele 2 milliarder doser af dette produkt i USA.
'For så vidt angår hr. Nisticòs påstande, har USA's Kongres' revisionsmyndighed (GAO) undersøgt de data fra Food and Drug Administration (FDA), som han anvender. FDA har for at nå frem til de omhandlede konklusioner anvendt en kombination af videnskabelige beviser for efedrins virkning og en række bivirkningsrapporter (AER). Ifølge GAO havde FDA baseret sig på "utilstrækkeligt dokumenterede AER'er og svag information". Endvidere forelagde FDA ikke en årsagsanalyse for at fastslå, om efedrinprodukterne forårsagede eller bidrog til bivirkningerne. Kontoret forelagde ikke dokumentation for, hvilke AER'er der var alvorlige, og opstillede ikke kriterier til fastlæggelse af, hvilke tilfælde der var alvorlige. Det forelagde ikke en pålidelig evaluering af kontorets analyse.
Dette er kun korte uddrag fra en 83 sider lang rapport. Jeg har tilsvarende rapporter om de øvrige risici, hr. Nisticò henviser til. Risiciene er blevet alvorligt overvurderet på grundlag af skandaløst dårlige beviser. Der er knapt en målelig risiko forbundet med anvendelsen af plantelægemidler, og den er under alle omstændigheder betydeligt mindre end for almindelig medicin.
Som følge af den minimale risiko fremgår det, at omkostningerne ved denne foranstaltning klart overstiger fordelene. Der er ingen begrundelse herfor. Og jeg er som bekendt berørt af problemstillingen, jeg bruger plantelægemidler dagligt året rundt.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, selv om den moderne farmakologi og syntetisk medicin nyder en uomtvistet status, er plantelægemidlerne stadig vigtige for menneskers helbred og velfærd. På den anden side må man ikke tro, at naturlige substanser ikke kan udgøre en stor risiko for helbredet, hvis de bliver misbrugt eller tilberedt uden omhu. Det er en udfordring for os at finde netop den rette balance, og det er jeg overbevist om, at min kollega hr. Nisticò har gjort i sin betænkning.
Der bør fastsættes stringente kvalitets- og sikkerhedsstandarder for plantelægemidler, og der er behov for klar mærkning og instruktion. Instruktionerne skal indeholde information om substansernes potentielle giftighed og deres interaktion med mad, drikkevarer eller andre medicinpræparater. Desuden skal plantelægemidler så vidt muligt opfylde samme krav som syntetisk medicin for at blive godkendt til salg på markedet. Dette er ikke ment som et angreb på traditionelle plantelægemidler. Målet er tværtimod at sikre, at der er en sikker ramme, som plantelægemidlerne kan trives inden for på det europæiske marked. Producenter i sektoren vil drage fordel af, at markedet vokser, og at velkendte mærker beskyttes, og forbrugerne vil vinde med hensyn til sikkerhed og pris.
Ordføreren rejser nogle problemer, som der har været med uansvarlige producenter, især i tredjelande. Man har fundet giftige plantesubstanser eller gift som arsenik og kviksølv eller andre medicinske substanser såsom hormoner i medicinalprodukter. Når en sådan ligegyldighed kombineres med god tro fra forbrugerens side, er menneskeliv i fare. Folk associerer plantelægemidler med noget naturligt, godt og sikkert, og de forestiller sig ikke, at hvis de doserer forkert, eller der er en anden form for misbrug, kan det forårsage alvorlige skader og endda døden, eller at der kan være alvorlige kvalitetsproblemer med produktet.
Europa-Parlamentet støtter nu en værdifuld menneskelig tradition, nemlig plantelægemidlerne. Nisticò-betænkningen sætter sikre og klare grænser, som industrien kan blomstre og have succes inden for.

Liikanen
Hr. formand, tillad mig kort at kommentere nogle indlæg og ændringsforslag. Parlamentet har fået forelagt en fuldstændig fortegnelse over Kommissionens holdning til hvert enkelt ændringsforslag.
Jeg vil for det første, hvad angår udvidelsen af anvendelsesområdet for den forenklede procedure, understrege, at jeg er taknemmelig for, at De støtter forslaget om principielt at begrænse anvendelsen af den nye forenklede procedure til traditionelle plantelægemidler. Det er af afgørende betydning, at vi etablerer et solidt erfaringsgrundlag med denne nye procedure, inden vi planlægger en eventuel udvidelse.
Samtidig har jeg dog forståelse for anmodningen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om en beskeden udvidelse af proceduren til også at omfatte plantelægemidler, der indeholder andre ikke-plantebaserede ingredienser såsom biologiske ingredienser, der indebærer særlige risici. For sådanne stoffer må vi insistere på at få forelagt de sædvanlige videnskabelige data.
Mange talere har nævnt minimumskravet, for så vidt angår anvendelsesperioden. Generelt er 30 års traditionel anvendelse i alt og 15 år inden for EU minimum for at sikre, at produktet er ufarligt og effektivt. Men der vil blive undtagelser. Det kan ske, at et produkt er blevet anvendt uden for EU i tusinder af år, men kun har været tilgængeligt i EU i 10 år eller mindre.
Miljøudvalget foreslår, at den minimale anvendelsesperiode i EU nedskæres fra 15 til 10 år. Kommissionen er indstillet på at fastlægge specifikke bestemmelser for sådanne undtagelser. Fra et europæisk perspektiv er en europæisk løsning dog at foretrække.
I de tilfælde, hvor et produkt ikke opfylder det generelle kriterium om 30 og 15 år, kunne vi give det nye udvalg beføjelse til at evaluere, om den foreliggende information er tilstrækkelig. Denne metode til at sikre fleksibilitet ville have den fordel at være forenelig med de to målsætninger, som er at beskytte den offentlige sundhed og samtidig fremme den frie bevægelighed for disse lægemidler inden for EU.
Kommissionens forslag giver allerede det nye udvalg betydelige beføjelser. Miljøudvalget ønsker at gå endnu længere og erstatte det udvalg, der generelt beskæftiger sig med humanmedicinske lægemidler, Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter, med det nye "planteudvalg".
Principielt kunne Kommissionen støtte en del af den foreslåede udvidelse. Vi er enige i, at "planteudvalget" bør beskæftige sig med at fastlægge gensidigt anerkendte procedurer i de tilfælde, hvor der foreligger divergerende nationale afgørelser vedrørende plantelægemidler.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0356/2002) af van den Burg for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om vikaransattes arbejdsforhold (KOM(2002) 149 - C5-0140/2002 - 2002/0072(COD)).

Diamantopoulou
. (EL) Hr. formand, jeg vil gerne takke og lykønske fru van den Burg med hendes fremragende betænkning og hendes positive input til Kommissionens forslag om vikaransattes arbejdsforhold. Vi ved alle, at det ikke har været nogen let proces. Der har været alvorlige politiske og tekniske vanskeligheder, og jeg må virkelig takke hende, for jeg tror, at med det arbejde, der er blevet gjort, vil Parlamentet hjælpe med at få gennemført dette vigtige direktiv.
Siden begyndelsen af 1980'erne er vikararbejde blevet en vigtig del af det europæiske jobmarked, fordi virksomhederne efterspørger mere og mere fleksibel personalestyring. I de seneste år har denne type arbejde vundet frem med syvmileskridt.
Der er vokset virkelig store vikarbureauer frem i mange lande, nogle gange med hundreder eller tusinder af arbejdere, og vi ser denne nyskabelse på jobmarkedet som en positiv udvikling. Det skaber ofte job, og det er altid et meget vigtigt redskab for folk, som søger deres første job.
Væksten i vikararbejdet er fastsat på dagsordenen for den sociale og økonomiske reform, som blev styrket på topmødet i Barcelona. I mange lande ser man imidlertid ned på vikaransættelser, især hvis fleksibilitet og arbejdets kvalitet ikke trækker i samme retning. Det er denne mangel på visse jobmarkeder, som dette direktiv skal rette op på eller forebygge i fremtiden. Målet er at skabe en bred, fleksibel ramme baseret på fundamentale arbejdstagerrettigheder. Disse rettigheder skal beskyttes i alle tilfælde, så vi kan beskytte arbejdets kvalitet.
Kommissionen stillede dette forslag, da forhandlingerne mellem arbejdsmarkedets parter brød sammen i maj 2001. Jeg tror, det er meget vigtigt, at Rådet og Parlamentet kan godkende dette direktiv, som udsender et meget vigtigt politisk budskab om, at de europæiske institutioner er rede til at påtage sig deres ansvar og handle, også når arbejdsmarkedets parter ikke kan blive enige.

Van den Burg (PSE)
Hr. formand, jeg vil faktisk også begynde med denne sags vanskelige forhistorie, som går tilbage til 1990'erne, da der blev forelagt en række forslag til direktiver om atypisk arbejde. De har allerede henvist til arbejdsmarkedets parters aftaler og ligeledes til sammenbruddet af deres forhandlinger på dette område. Det har kostet en del besvær at få dette forslag forelagt i Kommissionen. Det har varet næsten et år. Ja, hele denne forhistorie viser, at det var yderst vanskeligt at udarbejde direktivet, og at det også var meget omstridt. Folk har derfor ofte spurgt mig, hvordan det dog kunne falde mig ind at tro, at jeg uden videre kunne få det vedtaget.
Hvorfor har jeg bidt mig så fast i det? Det er for det første, fordi jeg i 25 år har beskæftiget mig med den slags atypiske ansættelsesforhold og med beskyttelse af mennesker i de svageste stillinger.
For det andet fordi jeg er fuldstændig overbevist om nytten og nødvendigheden af fleksibilisering af det europæiske arbejdsmarked og ser vikararbejdet som et godt instrument, såfremt vikarerne beskyttes på en ansvarlig måde.
For det tredje fordi jeg tror på de muligheder, som vikararbejde giver arbejdstagere med specifikke ønsker eller problemer. Mennesker, som har brug for en håndsrækning for at komme ud på arbejdsmarkedet, eller mennesker, som søger skræddersyede arbejdsmønstre, som ikke er mulige hos de almindelige arbejdsgivere.
For det fjerde fordi jeg tror på virksomhedsdriften i vikarsektoren og kunsten at kombinere arbejdstageres og arbejdsgiveres ønsker om fleksibilitet på en god måde. Men jeg tilføjer, at virksomhedsdriftens kunst også er f.eks. ikke at skyde risikoen for for ringe udnyttelse over på arbejdstagerne, men at garantere arbejdstagerne, at man som arbejdsgiver sørger for, at de har arbejde, og at de kan sendes ud på de tidspunkter, hvor de selv ønsker det.
For det femte fordi jeg tror på den regulerende og gavnlige virkning af kollektive arbejdsforhold, som også spiller en vigtig rolle i dette forslag. Det gælder både kollektive aftaler i de sektorer, hvor arbejdet bruges, og kollektive aftaler i vikarbranchen, i selve vikarsektoren.
Endelig fordi jeg er absolut uenig i tendensen til at erklære europæiske bestemmelser på det sociale område for uhensigtsmæssige. Jeg tror, at det netop er meget vigtigt, i hvert fald i betragtning af udvidelsen og de igangværende udviklinger, at skabe dette grundlag i europæisk lovgivning og sikre, at vi ud fra denne også går videre i Europa.
Alt dette står i forslaget til direktiv. Det omfatter fleksibilitet og sikkerhed, forfremmelse og støtte, godkendelse og beskyttelse, liberalisering og regulering. Jeg synes, der er en god balance i kommissionsforslaget, men at denne balance er forbedret gennem det, som vi i Parlamentet har gjort. Jeg modsætter mig derfor kraftigt de forsøg, som nogle her i Parlamentet gør på at fjerne netop denne balance af fleksibilitet og sikkerhed. Deres angreb koncentrerer sig især om tre ting.
For det først forsøger de at fjerne ligebehandlingsprincippet ved ikke at forbinde det med arbejdsforholdene i brugervirksomheden, men tage andre vikarer som referencepunkt. Så får man jo sådan noget som ligebehandling af kvinder ved kun at sammenligne dem med andre kvinder og ikke med mænd.
For det andet bestrider de, at direktivet overhovedet må vedrøre løn. Vi har i mellemtiden fra alle tre institutioner fået juridiske udtalelser om, at det absolut er muligt, fordi det drejer sig om en sammenligning og ikke om at fastsætte lønniveauet. Men med dette forsøg prøver de også at tage brodden af det, fordi løn naturligvis er den vigtigste arbejdsbetingelse.
For det tredje forsøger de at udelukke den undtagelse, som stod i kommissionsforslaget i artikel 5, stk. 4, om kortvarige vikaropgaver, og gøre disse almene og endda forlænge perioden til 12 måneder. Det betyder, at direktivet overhovedet ingen mening har mere, fordi størstedelen af alt vikararbejde, måske det hele, falder uden for det. Jeg ved, at det også er et stort problem i Det Forenede Kongerige. Jeg har også forsøgt at stille et forslag om at muliggøre det for en overgangsperiode, nemlig for de første seks uger. Det er indtil nu ikke blevet støttet i Parlamentet, men jeg håber, at det er muligt at drøfte det yderligere. I mellemtiden er der i sidste uge i det tyske parlament - det er min sidste bemærkning - aftalt et system, som i høj grad er i overensstemmelse med direktivet. Jeg håber derfor - og det vil jeg slutte med - at Rådet (socialministrene) den 3. december vil forsøge at nå frem til en fælles holdning. For vejen er nu banet for, at i hvert fald også Tyskland handler i overensstemmelse med direktivet. Det ville være udmærket og netop et bevis på, at social lovgivning absolut stadig er mulig, hvis vi hurtigt kunne have en beslutning og så kunne fortsætte under det græske formandskab.

Harbour (PPE-DE)
Hr. formand, her i aften har jeg fået det uventede privilegium at være den anden taler ved denne forhandling. Jeg taler på vegne af hr. Gargani, formanden for Udvalget om Retlige Anliggender, i hvis navn vi har afgivet vores udtalelse. Det skyldes min kollega hr. Koukiadis' ædelhed - han er den oprindelige ophavsmand til udtalelsen og til stede i aften. Han prøvede forgæves at overtale udvalget til at støtte hovedlinjerne i Kommissionens forslag. Med et overbevisende flertal vedtog Udvalget om Retlige Anliggender en række fornuftige ændringer, der ville have afbødet nogle af de skadevirkninger, som direktivet, medmindre det ændres, vil få på økonomien og beskæftigelsen i hele EU. Jeg takker hr. Koudiadis, fordi han gjorde det rigtige og opgav sin betænkning.
Som den anden taler vil jeg gratulere fru van den Burg. Jeg har ikke haft fornøjelsen af at arbejde sammen med hende tidligere. Hun har arbejdet på en meget åben og venlig måde. Som hun selv var inde på, har hun fået råd fra en lang række mennesker. Desværre har hun ikke lyttet til disse råd. Jeg glæder mig over, at en række andre grupper har støttet hovedlinjerne i vores ændringsforslag, og jeg takker medlemmerne af min egen politiske familie, fordi de har tilsluttet sig nogle af vores tanker.
Problemet er, at forslaget fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender med de foretagne ændringer ikke fører til den form for fleksibilitet, som dets fortalere, Kommissionen og ordføreren, hævdede. Det er blevet mere påtrængende - der bliver mere regulering. Det, der bekymrer mig ved denne betænkning, er, at man ikke accepterer, at midlertidigt arbejde af høj kvalitet, der leveres af et engageret og veldrevet bureau, ikke blot er den næstbedste form for beskæftigelse.
Til sidst vil jeg gerne takke Udvalget om Beskæftigelse, fordi det har accepteret et af mine ændringsforslag, hvori det hedder: "Medlemsstaterne bør omsætte disse bestemmelser på en sådan måde, at de både fremmer jobskabelsen og gør vikararbejdet mere attraktivt i erkendelse af de pågældende forhold i deres medlemsstat". Hvis De havde opnået det, ville jeg med glæde have støttet direktivet.

Mann, Thomas (PPE-DE)
Hr. formand, i kampen mod massearbejdsløsheden skal der findes mere fleksible arbejdsmodeller. Vikararbejde yder et stadig større bidrag til dette. Hvis der sker en vellykket formidling af tidsbegrænsede job, øges chancerne for en fastansættelse. Det gælder for lavtkvalificerede og langtidsarbejdsløse, men også for specialister.
I min udtalelse for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder tager vi udgangpunkt i EU's charter om grundlæggende rettigheder. I direktivforslaget har vi tilføjet beskyttelse i forbindelse med barsel og nødvendigheden af forældreorloven. Vi er imod enhver form for diskriminering, om det nu er ved betaling af lige eller ligeværdigt arbejde eller i form af forfordeling på grund af køn eller af vikaransatte i forhold til varigt beskæftigede.
Det har været vigtigt for os, at vikarer ikke bliver brugt til at bryde strejker eller til at bidrage til, at fuldtidsjob eller fast personale bliver nedlagt i større omfang. Nu som før er over to tredjedele af de vikaransatte mænd. Når kvinderne holder sig væk, skyldes det vanskelighederne med at kombinere arbejds- og familieliv. Og dog giver netop vikararbejdet mulighed for den ønskede individuelle tilpasning og giver kvinder gode muligheder for at starte eller genindtræde på arbejdsmarkedet.
Men der er problemer i praksis. I Tyskland oprettes der personaleservicekontorer på arbejdsformidlingerne, der som offentlige instanser støttes over skatterne og ikke bærer nogen risiko. Det skader de selvstændige vikarbureauer. Den tyske regering gennemfører ikke som lovet angiveligt banebrydende koncepter, fru ordfører, den udvander dem. Her skal vikarer fra den første dag tjene lige så meget som de ansatte i brugervirksomheden. Men samme betaling fra begyndelsen og udelukkende overenskomstmæssige strukturer er medvirkende til, at vikararbejde forhindres.
Mit forslag om at indføre en frist på seks måneder på europæisk plan fandt desværre ikke flertal. I PPE-DE-Gruppen udvikler vi så et kompromis, som tager rimeligt hensyn til de forskellige ordninger i medlemsstaterne og til subsidiaritetsprincippet.

Glase (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, efter mange måneders intensivt arbejde kan vi nu for første gang stemme i salen om direktivforslaget. Alle, som har beskæftiget sig med dette emne, har arbejdet for at finde den bedst mulige løsning for vikaransatte, vikarbureauerne og en positiv erhvervsudvikling i vores EU-medlemsstater. Det har ikke været let at nå til dette punkt. Jeg takker alle, som har hjulpet med til, at vi i dag kan fremlægge et relativt godt kompromis.
Set i lyset af de ca. 10 millioner arbejdsløse i EU og en ustabil økonomisk konjunktur skal vi passe på, at vi ikke i den gode hensigt at sikre de vikaransatte en grundlæggende social sikring kommer til at lamme et helt arbejdsområde. Det ville være helt forkert at tale om vikararbejde som en atypisk eller sågar uværdig arbejdsform. Vikararbejde kan hjælpe nye erhvervsaktive med at orientere sig med henblik på fremtiden, eller det kan for de "tunge" arbejdstagere være med til at forhindre, at de helt falder ud af arbejdsmarkedet eller lette deres genindtræden på arbejdsmarkedet.
Min gruppe lægger særlig stor vægt på fleksibilitet på dette arbejdsområde. Der må ikke blive opbygget nye bureaukratiske forhindringer, og vikararbejde skal fortsat være til at betale, også for små erhvervsdrivende. Ellers vil det være den sikre død for timebaseret arbejde, og der vil være risiko for endnu flere millioner arbejdsløse i EU.
Hvis vi ved afstemningen i morgen lader os lede af subsidiaritetsprincippet og af tanken om en aktiv erhvervspolitik, som skaber grundlaget for flere arbejdspladser, vil vi give medlemsstaterne i EU større spillerum for deres fleksible, individuelle arbejdsmarkedsudvikling, som ikke er i modstrid med en rimelig beskyttelse på arbejdspladsen. De tiltag, der er indledt i Tyskland med hensyn til vikararbejde, fører ind i en blindgyde. Jeg håber, vi kan skabe en bedre ramme her.

Hughes (PSE).
Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske ordføreren, fru van den Burg, og medlemmerne af de andre grupper, der har hjulpet med til at styre os i retning af det, der forhåbentlig bliver en vellykket afstemning i morgen.
Vi har hørt, at der er forskel fra medlemsstat til medlemsstat, hvad angår beskyttelsen af vikarer. Sådan forholder det sig rent faktisk, og det er en begrundelse for at indføre de grundlæggende rammer for beskyttelsen af vikarer i hele EU, men jeg vil også understrege, at det kommer til at omfatte tiltrædelseslandene. Antallet af disse arbejdstagere er stigende i disse lande, men så vidt jeg ved, findes der i øjeblikket ingen beskyttelse for vikarer.
Mit andet punkt er, at vi i aften forfølger en strategi, der har været undervejs siden 1997, hvor vi vedtog beskæftigelsesstrategien på unionsniveau. I søjlen vedrørende omstillingsevne i denne strategi, som alle medlemsstaterne har tilsluttet sig, blev vi enige om at finde en ligevægt mellem fleksibilitet for virksomhederne af alle former og størrelser og en grad af sikkerhed for de arbejdstagere, der arbejder i og flytter mellem disse virksomheder. Det har vi allerede behandlet i forbindelse med de tidligere forslag om deltidsarbejde og arbejde under tidsbestemte kontrakter. Da vi behandlede direktivet om deltidsarbejde, blev vi advaret om, at det ville koste hundreder af tusinder af deltidsarbejdspladser, navnlig for kvindelige arbejdstagere i EU. Nu står vi med resultaterne, og det er gået lige omvendt, fordi deltidsarbejde nu opfattes som en positiv mulighed. Det, vi arbejder med nu, betyder, at arbejde gennem vikarbureauer også vil blive en positiv mulighed i fremtiden.
Vi får ofte at vide, at det allerede er en positiv mulighed, og at mange ønsker at arbejde gennem vikarbureauer. Kun 10% af de 61.000, der arbejder under vikarbureauer i min egen region, siger, at de arbejder som vikarer af eget valg. Vi kan øge denne procentdel betydeligt, hvis vi gør det rigtigt og får dette forslag vedtaget.
Vi bør fortsat forfølge ligevægten mellem fleksibilitet og sikkerhed. Det mener hr. Harbour ikke, at vi har gjort endnu, men jeg vil sige til ham, at dette kun er første fase. Dette er åbningsspillet og ikke slutspillet. Denne sag skal afgøres med den fælles beslutningsprocedure. Vi har lang vej endnu, gennem en fælles holdning, gennem andenbehandlingen og uden tvivl også forligsproceduren. Vi kan fortsat forfølge ligevægten mellem fleksibilitet og sikkerhed.
I min egen gruppe har to spørgsmål haft stor betydning her ved førstebehandlingen. Det ene er "sammenlignelighed fra dag et". Derfor håber jeg, at ændringsforslag 42 bliver vedtaget i morgen. Det andet er kontrolenheden. Hvem sammenlignes vikaren med i henseende til lønforhold og grundlæggende arbejdsforhold? Ingen af de potentielle løsninger, vi i øjeblikket har på papir, er særlig elegante, men de får os gennem førstebehandlingen, og jeg er sikker på, at vi vender tilbage til dette i forbindelse med den fælles holdning og andenbehandlingen.

Lynne (ELDR).
Hr. formand, jeg mener ikke, at Kommissionen har gjort nok for at løse problemerne i de forskellige medlemsstater. Det er ikke kun et problem i Det Forenede Kongerige, det er også problem for Danmark, Sverige, Nederlandene og forskellige andre medlemsstater.
Det, vi skal gøre, er at udføre en egentlig og omfattende konsekvensvurdering. Vi ønsker at sende direktivet tilbage til Kommissionen, så den kan foretage den vurdering.
Jeg går ind for, at vikarerne skal beskyttes, men jeg mener, at det sandsynligvis er bedst at overlade det til medlemsstaterne i stedet for det direktiv, vi har foran os i dag, og som skal passe til os alle.
I sin nuværende form vil forslaget mindske fleksibiliteten, mindske vikarernes muligheder og føre til øget bureaukrati. Vi har dog foreslået forskellige ændringer, hvis forslaget ikke afvises helt. For at gøre det mere brugbart for medlemsstaterne vil vi først og fremmest holde løn og andre økonomiske godtgørelser helt uden for direktivets dækningsområde. Jeg mener under alle omstændigheder ikke, at EU skal have kompetence på dette område.
Det andet vigtige ændringsforslag går ud på at indføre en undtagelse på 12 måneder for vikarer, der anbringes i brugervirksomhederne. Dette gælder kun løn og økonomiske fordele, ikke sundhed og sikkerhed. De fleste vikarer i Det Forenede Kongerige og visse andre medlemsstater er dækket med hensyn til sundhed og sikkerhed.
Et andet centralt ændringsforslag går ud på at sikre, at brugervirksomheden eller bureauet er sammenlignelige, for at give medlemsstaterne den valgmulighed. Et andet område, der vækker bekymring, er gebyret ved overgang fra vikaransættelse til fastansættelse. Bureauerne skal have en eller anden form for godtgørelse, hvis vikaren ansættes af brugervirksomheden.
Efter min mening vil disse ændringsforslag gøre direktivet langt mere anvendeligt og mere acceptabelt for vikarbureauerne og brugervirksomhederne.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, som bekendt er direktivforslaget fremkommet efter den blokade, som de europæiske arbejdsgivere foretog over for den forhandlingsproces, der foregik mellem arbejdsmarkedets parter. Men selv om forslaget har til formål at forbedre de vikaransattes arbejdsforhold ved at sikre dem lige rettigheder og lige behandling, sikres dette kun gennem minimumsstandarder for beskyttelse baseret på princippet om ikke-diskriminering, med utallige fravigelser og i et farligt perspektiv hen imod udvikling af vikarbureauer, som vil skabe mere usikker beskæftigelse.
Vi støttede derfor under arbejdet i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender ordføreren i alt, hvad der kunne forbedre direktivforslaget og sikre arbejdstagernes rettigheder, og vi fremsatte diverse ændringsforslag, navnlig om at fjerne diverse fravigelser, der underminerer princippet om ikke-diskriminering, bestemmelsen om, at vikaransatte ikke anvendes til at bryde en strejke, og princippet om, at vikarbureauernes virksomhed ikke må betyde mere usikker beskæftigelse.
Vi beklager, at hovedparten af disse forslag ikke er blevet antaget, men kan dog fremhæve det positive, at nogle vigtige synspunkter har vundet indpas, særlig begrænsningen af fravigelserne, hvor princippet om ikke-diskriminering gælder fra første dag, idet fravigelsen om de seks uger fjernes, og at der sikres nogle rettigheder for vikaransatte med hensyn til information og høring samt bestemmelsen om, at de ikke må anvendes til at bryde en strejke.
Andre artikler er udformet på en for arbejdstagerne uheldig, urimelig og i visse tilfælde farlig måde, ligesom de åbner for yderligere fravigelser, som arbejdsmarkedets parter måtte aftale, og for en sikring af vikarbureauernes aktive rolle med henblik på arbejdskraftens større fleksibilitet. Derfor de forslag, som vi lægger frem til afstemning i plenarforsamlingen. Vi ønsker at gøre vores til, at Europa-Parlamentets forslag faktisk kommer til at betyde en forbedring af de vikaransatte arbejdstageres rettigheder og ikke baner vej for mere usikker beskæftigelse. Vi ønsker en opprioritering af arbejdet gennem mere beskæftigelse med høj kvalitet og med rettigheder, ikke med usikkerhed og nedprioritering af arbejdstagerne. Vi håber derfor, at man vil støtte vores forslag og forkaste alle dem, der i praksis vil medføre større usikkerhed og skade de vikaransattes rettigheder, arbejdstagere, der i de fleste tilfælde må ty til denne form for arbejde, fordi de ikke kan finde fast ansættelse. Lad os ikke bidrage til en dobbelt forskelsbehandling.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne rette min varmeste tak til ordføreren for hendes store indsats og vilje til at nå frem til en aftale, uanset hvor vanskelig den vej har været og fortsat vil være.
Min gruppe vil ikke støtte de ændringsforslag, der går imod direktivet, men vil generelt støtte ordføreren. Det er helt korrekt, at der findes mange hæderlige bureauer, som betaler godt, sørger for uddannelse af deres personale og tilbyder udmærkede betingelser og forhold. Disse agenturer er generelt allerede vant til at arbejde inden for regulerede rammer. Direktivet vil muligvis føre til ændringer af dele af denne regulering.
Nogle af de større bureauer, nogle af de største i EU, har fortalt, at de ikke er modstandere af regulering, hvilket ikke er det, den britiske arbejdsgiverforening og andre vil have os til at tro. Men vi har svært ved at tage nogle af de nævnte problemer alvorligt. Nogle af bureauerne har fortalt os, at de ikke kan sammenligne det arbejde, som deres personale udfører, med det arbejde, der udføres af brugervirksomhedernes ansatte, idet bureauets personale udfører enestående funktioner, som kræver høje kvalifikationer og foregår på projektbasis. Så jeg begyndte at undre mig over, på hvilket grundlag man så beregner den betaling, som bureauet fakturerer brugervirksomheden for. Hvilken procentdel af den indtægt udbetales så til arbejdstageren? De kan ikke arbejde i et tomrum. Nogle har sagt, at de interne lønsatser er fortrolige. Men hvordan kan hæderlige bureauer så foretage gennemsigtige revisioner af lige løn for lige arbejde?
Jeg mener ikke, at de gode bureauer har noget at frygte fra dette direktiv. Vi vil gerne tro, at de, der har noget at frygte, er de uhæderlige bureauer, som udnytter lavt kvalificeret arbejdskraft eller mennesker i områder med stor arbejdsløshed, der kun har begrænsede muligheder for at vælge, hvem de arbejder for og på hvilke betingelser. Det er f.eks. rengøringsbureauer, som ansætter midlertidigt ansatte natarbejdere til skifteholdsarbejde og så betaler dem uddannelsessatser i længere tid end nødvendigt, og virksomheder, der i realiteten ansætter vikarer på langtidskontrakter til en lavere løn end fastansatte, og som udskifter fastansatte, der forlader virksomheden, med vikarer, fordi disse kan afskediges langt lettere og på ringere betingelser.
Af en eller anden mærkelig grund har disse agenturer ikke drevet lobbyvirksomhed over for os. Vi må sikre, at vi beskytter rettighederne for arbejdstagere, der ikke har nogen valgmuligheder, og hvis bureauer ved, at de kan udnytte denne svaghed.

Crowley (UEN).
Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske ordføreren med hendes forsøg på at nå frem til et kompromis mellem forskellige synspunkter på dette spørgsmål.
Men som vi flere gange har sagt i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, er udgangspunktet et mangelfuldt forslag. Det er mangelfuldt, fordi vi har bevæget os væk fra modellen med den sociale dialog og partnerskab mellem arbejdsmarkedets parter, hvor der var enighed mellem arbejdsmarkedets parter, før et forslag blev forelagt Parlamentet. Det har sat os alle i en vanskelig situation, fordi vi, der støtter den sociale dialog, beskyttelsen af arbejdstagernes rettigheder og går ind for at øge beskæftigelsesmulighederne for alle mennesker i Europa, ønsker at sikre de bedst mulige betingelser for dem, der har det største behov.
Mens jeg ikke har problemer med hovedindholdet og hovedmålsætningen med dette direktiv, er vi nødt til at erkende en række forhold, før vi yder større beskyttelse til dem, der arbejder under midlertidige arbejdskontrakter og er underlagt bureauer. For det første findes der forskellige nationale love, der allerede giver beskyttelse til arbejdstagerne, og dette vil blot kopiere eller gentage det, der allerede er i kraft. For det andet har vi forskellige typer af beskæftigelsessystemer i de enkelte medlemsstater, og en standardmetode vil ikke nødvendigvis fungere. For det tredje arbejder vikarer under midlertidige ansættelsesforhold efter eget valg, og undertiden kan de tjene flere penge som vikarer under et bureau. For det fjerde indeholder traktaterne ingen bestemmelser om, at Parlamentet, Rådet eller Kommissionen kan fastsætte betingelserne for aflønning af arbejdstagere - det er stadig et område, som hører under medlemsstaterne enekompetence.
Mit sidste punkt vedrører spørgsmålet om seksmånedersperioden. Der er stillet ændringsforslag om, at denne periode skal forlænges til et år. Det er langt mere fornuftigt og praktisk, når man ønsker at beskytte arbejdstagernes rettigheder.

Cocilovo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige med det samme, at Kommissionens forslag til direktiv efter min opfattelse er meget positivt. Det kunne forbedres og gøres mere klart - og det er det efter min mening også blevet, i det mindste delvist - ved hjælp af Parlamentets indgreb, hvilket allerede skete under afstemningen i udvalget. Jeg håber, at det bliver yderligere forbedret i morgen med afstemningen på plenarmødet.
Jeg vil ikke tilføje ret meget - jeg vil faktisk slet ikke tilføje noget - til de udtalelser, som kommissæren og flere af parlamentsmedlemmerne kom med under forhandlingen om vikararbejde, der har gjort det muligt at afprøve nødvendige og hensigtsmæssige former for fleksibilitet og i nogle tilfælde også at imødekomme arbejdstagernes egne planer for deres tilværelse samt øge mulighederne - for det er faktisk det, der er hovedspørgsmålet - for at komme ind på arbejdsmarkedet.
Netop på baggrund af erfaringerne var det nødvendigt at øge visse ufravigelige minimumsbeskyttelsesniveauer og sikre princippet om ligebehandling. Jeg er uenig i det forslag, som nogle har stillet om en ovenfra bestemt "spændetrøje" for lønningsaspekterne, for man kan ikke på EU-plan fastlægge et lønniveau, der gælder i alle medlemsstaterne. Det princip, der skulle sikres, var princippet om ligebehandling, og det har vi allerede gjort, men det vil vi i endnu højere grad kunne gøre, hvis vi - sådan som jeg håber - også vedtager nogle af ændringsforslagene på plenarmødet, så vi ikke gennemtvinger én fælles model eller benægter den direkte rolle, som bureauerne spiller i det trepartsforhold, der er kendetegnende for denne type arbejde.
Vi ønsker ikke et endimensionalt Europa, men derimod et Europa, der kan bevare de særpræg, som giver os en fællesskabsmodel og en fællesskabsindsats, der om nødvendigt forhindrer os i at smide barnet ud med badevandet, og som i endnu højere grad forhindrer os i at smide barnet ud og beholde badevandet.

Weiler (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, de fleste medlemsstater har allerede lovgivning om vikararbejde eller overenskomster, men de er af meget varierende kvalitet. Den hidtidige, tidligere tyske lov var netop ikke enkel, som det er blevet hævdet her, og den var heller ikke accepteret i offentligheden, hverken af arbejdsgiverne eller af arbejdstagerne.
Jeg vil gerne nævne et par kuriositeter i de tyske begrænsninger. Synkronisationsforbud, begrænsning til 12 måneder, forbud mod tidsbegrænsning, forbud i byggebranchen. Derfor synes jeg, det er et meget modigt og vigtigt skridt, at den tyske regering og det tyske parlament allerede har inddraget det europæiske direktiv, som bliver diskuteret i øjeblikket, i de kvalitative forbedringer for Tyskland. Det var nemlig ikke acceptabelt, at arbejdstagerne i Tyskland fik op til 40% mindre i løn end de faste medarbejdere. Derfor er det heller ikke så mærkeligt, at hele branchen har et så elendigt image. Det var jo netop det, vi ville ændre. Men det er jo interessant, at den største samfundsmæssige accept og også den største vækst i vikararbejde kan registreres i de medlemsstater, hvor lighedsprincippet hersker, nemlig i Frankrig og Nederlandene.
Arbejdsgiverne ønsker naturligvis også en samfundsmæssig accept. Hovedårsagen til at anvende vikaransatte, det har vores stiftelse i Dublin fundet ud af, er ikke at spare udgifter, men muligheden for fleksibel indsættelse i sæsonbetingede spidsbelastningssituationer, i forbindelse med personalefluktuation og nogle gange også ved forlængelse af prøvetiden. Netop det giver EU-direktivet med Ike van den Burgs tilføjelser mulighed for. Den nødvendige fleksibilitet bliver desuden sikret gennem overenskomstforhandlinger. Lad os ved vedtagelsen af denne lov i morgen vise, at det sociale Europa faktisk eksisterer!

Attwooll (ELDR).
Hr. formand, til forskel fra nogle kolleger mener jeg ikke, at Parlamentet bør søge af forsinke opfyldelsen af vores forpligtelser over for vikaransatte. Hvis vi ønsker at fremme et fleksibelt arbejdsmarked, må vi sikre, at de mennesker, der arbejder på dem, ikke stilles ringere.
Vi må ikke skabe risiko for, at vikararbejde bruges som en metode til at omgå den normale arbejdsmarkedslovgivning, og ikke, sådan som det burde være, følge en korrekt reguleret metode til opfyldelse af arbejdsgivernes behov på kort sigt. Derfor bør vi ikke svække forslaget ved at fjerne lønnen fra direktivets dækningsområde eller kun lade det gælde for arbejdstagere, der har en kontrakt på over 12 måneder. Når det er sagt, er jeg ikke sikker på, at vi har nået den rette balance mellem fleksibilitet og beskyttelse.
Der er helt konkrete problemer med at foretage en sammenligning af lønnen for en arbejdstager under en tidsbegrænset arbejdsaftale, når der er tale om opgaver af kortere varighed. Derfor opfordrer jeg indtrængende kollegerne til at støtte ændringsforslag 72 og 74, som bør være løsningen på dette problem. Tilsvarende håber jeg på, at man vil stemme for ændringsforslag 71 og 73, som er en garanti imod eventuelle negative følger af direktivet på både kortere og længere sigt.
Endelig vil jeg gerne rette en særlig tak til ordføreren, fordi hun har behandlet et meget vanskeligt sagsområde meget grundigt og ønske hende held og lykke med afstemningen i morgen.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, selv om vi må anlægge en europæisk synsvinkel, er vi uundgåeligt påvirket af situationen i hvert vores land. Mere specifikt er vikarbureauer i mit eget land - eller i hvert fald nogle af disse bureauer - fabrikker for usikkert arbejde. I øjeblikket er 33% af dette arbejde i Spanien usikkert, mere end det dobbelte af det europæiske gennemsnit, som ligger på 13%.
Vi har derfor vanskeligheder med nogle af ændringerne, som min kollega Ilda Figueiredo allerede har nævnt, fordi de kan føre til diskrimination. Ordføren sagde selv i sit indlæg, at hun ikke er glad for de ændringer, som sætter princippet om ikke-diskrimination på spil.
I udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked påpeges det også, selv om det fremhæves, at disse virksomheder har bidraget til at forbedre arbejdsmarkedet, at disse virksomheder i visse lande i EU beskæftiger illegale arbejdere, og at de jævnligt overtræder arbejdernes rettigheder.
Derfor vil det, som min kollega allerede har påpeget, blive vanskeligt for os at stemme for betænkningen, hvis nogle af de nævnte ændringer bliver vedtaget.
På topmødet i Lissabon var der en diskussion om arbejdets kvalitet og ansattes rettigheder. Vi stiller derfor visse ændringsforslag - jeg er ikke sikker på, de vil klare sig så godt - som er inspireret af et princip, som formuleres i et af dem. Vi går ind for, at dette direktiv skal sigte mod at forbedre kvaliteten af vikararbejde og garantere respekt for ikke-diskriminationsprincippet. Det er, hvad vi går ind for, ganske simpelt. Og vi vil støtte ordføreren under den forudsætning, at visse ændringsforslag fra de ærede medlemmer på den modsatte side ikke bliver vedtaget.

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, dette er et overordentlig indviklet direktiv med en indviklet forhistorie, hvilket der allerede er gjort opmærksom på. Vi har haft stort besvær med at afslutte dette direktiv på en god måde. Jeg tror, at det vigtigste er, at den lovgivning, som direktivet vedrører, er meget forskellig i de meget forskellige lande, og at vikararbejde er reguleret er helt forskelligt i de forskellige europæiske lande, og jeg ville ønske, at alle erkendte dette.
Alligevel må vi søge en løsning på grund af forhistorien og også på grund af den kendsgerning, at vi ellers ikke kunne træffe nogen bestemmelser om den grænseoverskridende trafik.
For at gå i retning af Lissabon-processen må vi videreudvikle den vigtige rolle, som vikararbejde kan spille. Det har vi betydelig erfaring med i det land, jeg kommer fra. Det er i øjeblikket stadig det land, der har den højeste procentdel vikarer, og erfaringerne viser, at man kan deregulere, men at man så samtidig skal træffe visse lovmæssige foranstaltninger. Det er en kendsgerning.
Eftersom hvert land har brug for sin egen ligevægt, skal direktivet være forholdsvis fleksibelt. Takket være ordførerens arbejde, men også takket være de to PPE-DE-skyggeordføreres arbejde er det i meget høj grad lykkedes, og jeg vil derfor takke dem alle tre mange gange. Også Retsudvalget har efter min mening ydet et vigtigt bidrag, ligesom Udvalget om Kvinders Rettigheder, til at nå frem til et resultat. Som jeg allerede sagde, er det meget vigtigt, at der kommer et resultat, men der høres sommetider nogle mislyde. Disse mislyde kommer ofte fra mennesker, som kun tænker ud fra deres egen situation, ud fra deres eget land. Det må vi forhindre. Det kan vi ikke acceptere.
Til sidst vil jeg bede De Liberale om endnu en gang at se på deres egne ændringsforslag. Nogle ændringsforslag er stillet dobbelt eller tredobbelt, og der er stillet modstridende ændringsforslag til samme punkt. Sådan kan vi ikke forhandle. På den måde kan vi ikke anvende den fælles beslutningstagning. Jeg vil anmode De Liberale om endnu en gang at gennemgå deres egne ændringsforslag.

Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne lykønske ordføreren med det vanskelige og tålmodige stykke arbejde, hun har udført. Europa-Parlamentet drøfter i dag en betænkning, som det forhåbentlig vedtager i morgen, og som forbedrer Kommissionens forslag. Sådan som det allerede er blevet sagt, er det en meget vanskelig sag, eftersom systemerne i den forbindelse varierer meget fra land til land - de strækker sig fra altomfattende garantier til manglen på enhver form for beskyttelse - og jeg bifalder ligeledes Kommissionens initiativ, hvor man ikke lægger selvstændigheden og subsidiariteten i spændetrøje, men som er et initiativ, der kommer efter, at arbejdsmarkedets parter har forsøgt at nå til enighed de sidste 20 år.
Jeg tror, at forslaget indeholder tre grundlæggende målsætninger om ligebehandling, nemlig vikaransattes ret til samme behandling som andre arbejdstagere, når det gælder sikkerhed og jobstatus, overholdelsen af de etablerede sociale standarder i brugervirksomhederne, idet vikaransatte får samme lønniveau og samme arbejdsforhold som tilsvarende arbejdstagere i brugervirksomhederne, og anerkendelsen af sektoren for vikararbejde som en legitim erhvervsaktivitet, så man afskaffer unødvendige restriktioner, autorisationer og forbud.
Direktivet har således til formål at sikre og harmonisere et fælles minimumsbeskyttelsesniveau for vikaransatte uden nogen forskelsbehandling. Det er et direktiv, som placerer vikararbejde i det segment af arbejdsmarkedet, hvor det hører hjemme, og som anerkender dets betydning og vigtighed, uden at det dog fremhæves i en sådan grad, at det næsten bliver det eneste ansættelsessystem. Eftersom man nævnte Lissabon, tror jeg også, at man i dette direktiv netop regulerer vikararbejde på en sådan måde, at det set ud fra et kvalitativt synspunkt er i tråd med Lissabon-målsætningerne.

Laguiller (GUE/NGL).
Hr. formand, selv om denne betænkning indfører nogle forbedringer på europæisk plan for vikaransattes arbejdsforhold, så sigter den især mod at berettige arbejdsmarkedets fleksibilitet i alle arbejdsgivernes interesse og ydermere i de kapitalisters interesser, der investerer i vikarbureauer. Derfor fremlægger betænkningen vikararbejde, som dog forøger udnyttelsen, fleksibiliteten og usikkerheden, som en normal arbejdsform. Men i perioder med høj arbejdsløshed er det aldrig et reelt valg for arbejdstagerne.
Visse ændringsforslag vover endda at retfærdiggøre arbejdsgivernes synspunkt om den fleksibilitet, som denne form for usikkert arbejde medfører. Dette viser helt klart en mulighed for fra den ene dag til den anden at afskedige ansatte uden forpligtelse til at sørge for en socialplan eller udbetale erstatning. I flere lande er vikararbejde blevet en meget almindelig måde for arbejdsgiverne at drive virksomhed på, hvor 30% eller endda 40% eller mere er vikaransatte, og det sker endda på permanent basis, hvilket bekræftes af den britiske arbejdsgiverforening for vikaransatte, som tæller mere end 1.300.000 vikarer, hvoraf 10% har haft deres stilling i et år eller mere.
Alle steder bør de vikaransatte i det mindste nyde godt af de samme arbejdsbetingelser, løn- og ferieforhold som de fastansatte i den virksomhed, der bruger dem, og det skal være gældende fra den første dag i deres kontrakt. En række ændringsforslag siger tværtimod, at denne forpligtelse kun skal gælde efter seks uger, eller seks måneder eller 12 måneder i virksomheden. Det er forkasteligt! Vi er imod de europæiske direktiver og bestemmelser, der overtager arbejdsgivernes uacceptable politik, der sigter mod at gøre arbejdsverdenen mere usikker og endda forringe den.
Bushill-Matthews (PPE-DE).
Hr. formand, vi ønsker alle mindre fattigdom og større social retfærdighed. Flere job kan føre til begge disse ting. Flere beskæftigelseslove som direktivet om atypiske arbejdsforhold vil ikke sikre nogen af disse ting. Kommissionen forsøger at lægge noget i spændetrøje, som hverken kan eller skal standardiseres.
Min kollega, hr. Pronk, sagde for lidt siden, at han gerne vil have alle til at erkende, at medlemsstaterne tilrettelægger vikararbejde på forskellig vis. Det er helt rigtigt. Også jeg vil gerne have alle til at nå til denne erkendelse, og vi ønsker, at alle medlemsstaterne fortsat kan tilrettelægge dette på forskellig måde. Selve tillægsordet "atypisk" i direktivets titel siger det hele.
Tidligere i denne forhandling sagde fru Attwooll, at ændringsforslag 71 f.eks. vil indebære en garanti mod eventuelle negative følger. Det er ønsketænkning. Dette ændringsforslag indeholder nogen hjælp, men forbedringerne er marginale, og alle vores vikarer, rekrutteringsbureauer og kundevirksomheder vil sige det samme - at vi stadig står med et direktiv, der kan koste 160.000 arbejdspladser alene i Det Forenede Kongerige.
Jeg vil rette mine sidste bemærkninger til kommissæren, selv om hun sikkert aldrig vil tale til mig igen. I sidste uge rapporterede pressen hendes udtalelser om, at EU netto havde skabt 12 millioner arbejdspladser gennem de sidste seks år, og at EU's ufleksible arbejdsmarked ikke var det største problem for Europas økonomi. Det er meget let at sige, at der ikke er noget problem, eller at det, hvis der er, er andres problem. Det er et problem for os alle, men De gør det, med al respekt, faktisk værre. De foreslår direktivet om atypiske arbejdsforhold, som ikke vil fremme fleksibiliteten på arbejdsmarkedet, men snarere bidrage til at dræbe den fuldstændig.
Dette direktiv har ikke meget at gøre med beskyttelse af midlertidigt ansattes rettigheder og bestemt ikke i Det Forenede Kongerige, hvor de heldigvis allerede nyder godt af denne beskyttelse. Det drejer sig i virkeligheden om at beskytte fastansatte arbejdstagere ved at gøre det vanskeligere for virksomhederne at ansætte vikarer.
Financial Times kunne i går fortælle om problemerne på det tyske arbejdsmarked, hvor de beskrev modstanden mod reformer og beskyttelsen af de traditionelle interesser, alt sammen maskeret som fremme af social retfærdighed. Kommissionen burde have modet til at fjerne dette påskud og trække direktivet tilbage. For at tilskynde den til at gøre dette vil de britiske Konservative stemme imod denne betænkning.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru van den Burg med et fantastisk veludført arbejde og kommissæren, fordi hun har fremlagt dette direktiv.
Denne form for detaljeret arbejde i forbindelse med et sådant direktiv værdsættes aldrig efter fortjeneste uden for Parlamentet. Enhver, som har været vidne til, hvordan fru van den Burg har arbejdet med direktivet, er klar over det kolossale engagement og den ekspertise, hun har lagt i sit arbejde.
Vi forsøger at finde en ligevægt mellem fleksibilitet og sikkerhed for arbejdstagere, som i mange lande overhovedet ikke har nogen sikkerhed. Vi har fået at vide, at Irland allerede har en national lovgivning til beskyttelse af disse arbejdstagere. Det er ikke korrekt. Vi får at vide, at det er bedst at overlade behandlingen af disse spørgsmål til medlemsstaterne. Erfaringerne fra Irland viser, at det ikke forholder sig sådan. Der er næsten 100.000 vikaransatte i Irland. Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsforholdene i Dublin offentliggjorde i maj en undersøgelse, der viste, at der ikke er nogen garanti for lige behandling af vikaransatte i Irland, og at der stort set mangler enhver juridisk beskyttelse af vikaransatte. Det er en undersøgelse udført af et institut, som finansieres af EU.
Man påpegede ligeledes, at Irland ikke har gennemført direktivet om sikkerhed og sundhed fra 1991, der ligeledes dækker vikaransatte. I øvrigt har Irland heller ikke gennemført direktivet om deltidsansatte og er nu langt bagud i forhold til resten af Europa inden for disse områder.
Så det er ikke nogen god idé at overlade det til medlemsstaterne - og bestemt ikke nogen god idé at overlade det til den siddende regering i Irland, hvor hr. Crowley er medlem af det førende parti. Jeg vil gerne opfordre ham til at underbygge sine udtalelser i Parlamentet her i aften om, at der allerede findes tilstrækkelig beskyttelse af de irske arbejdstagere på området. Der er ikke tilstrækkelig beskyttelse. Der er slet ingen.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, direktivet om vikaransattes arbejdsforhold markerer et endnu mere organiseret og metodisk angreb på retten til fuld, stabil beskæftigelse og social sikring. Det viser, at politikken med fleksible arbejdsformer er spillevende, det forværrer udnyttelsen af arbejderne, og det forvirrer arbejderbevægelsens kamp. Den kendsgerning, at alt dette sker med samtykke fra de kompromitterede ledere af fagforeningerne og ILO, demonstrerer blot deres destruktive rolle.
Påstanden om, at direktivet sikrer og forøger den professionelle status for arbejderne, at det forbedrer sundhed og sikkerhed, og at det øger beskæftigelsen, er rent bedrageri. Sandheden er, at det er et velorganiseret forsøg på at intensivere udnyttelsen og uddele arbejdsløsheden ved at skabe moderne slavehandelsorganisationer. At beskytte fuld, stabil beskæftigelse med rettigheder til alle er altid et vigtigt mål, men det vil kun blive nået ved at intensivere kampen mod monopolerne og EU's arbejderfjendske politik.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske kommissæren med fremlæggelsen af dette dokument og fru van den Burg med den indsats, hun har gjort for at finde en balance, og jeg vil kort kommentere tre specifikke punkter.
For det første formålet med vikarbureauer som et instrument for fleksibilitet på arbejdsmarkedet, som forener arbejdstagernes ønsker med virksomhedernes behov. Jeg tror, de vil skabe større muligheder og chancer for beskæftigelse, for adgang til arbejdsmarkedet.
For det andet vil jeg gerne kommentere restriktionerne og forbuddene i forbindelse med brug af vikaransatte, og fra et doktrinært eller teoretisk synspunkt vil jeg gerne sige, at hvor det er tilladt at ansætte arbejdere på midlertidig basis, er der ingen grund til at forbyde ansættelse af arbejdere, som er formidlet gennem bureauer. Det må kun være objektive og berettigede - og derfor restriktive - kriterier, som regulerer forbud.
For det tredje vil jeg gerne understrege behovet for en særlig intens indsats for beskyttelse af sundhed og sikkerhed for arbejderne under arbejdet og for sundhed og sikkerhed for arbejdere, som formidles gennem vikarbureauer. Det er der flere grunde til. For det første den midlertidige natur af selve arbejdet, som synes at øge risikoen, for det andet variationen i det arbejde, der skal udføres i de forskellige brugervirksomheder, og måske for det tredje de forskellige metoder og procedurer selv for identiske opgaver eller poster i forskellige virksomheder.
Jeg tror vi bør søge forskellige argumenter - f.eks. det frivillige krav om ikke-diskrimination - som kunne give mulighed for en reference til sundhed på arbejdet, såvel som generelle vilkår og især betaling, uden at regulere dem, men ved at skabe denne reference på basis af støtte til ikke-diskriminationsprincippet.

Van Lancker (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg tilslutter mig med glæde den tak, der er givet udtryk for her over for Ieke van den Burg, og jeg vil gerne endnu en gang understrege, hvor vigtigt det er, at vi har dette direktiv. Et par kolleger har allerede sagt, at vikarsektoren er en meget hurtigt voksende sektor. Hvis vi vil garantere, at denne sektor skaber fleksibilitet på arbejdsmarkedet, samtidig giver kvalitetsjob til de mennesker, der arbejder i den, og desuden ikke skubber de faste ansættelser i baggrunden, skal der komme gode beskyttelsesregler, også på europæisk plan.
Barthe Pronk har ret, når han siger, at systemerne og ordningerne er forskellige i de forskellige medlemslande. Nogle medlemsstater har desuden ordentlig beskyttelse, og den må vi bestemt ikke fjerne. Derfor er klausulen om ikke-regression i direktivet så vigtig. Der er imidlertid også temmelig mange medlemsstater, som ikke har nogen god beskyttelse. Det har Proinsias De Rossa udførligt henvist til. Det er desuden ikke noget onesize direktiv. Der er forskellige nationale valgmuligheder. Jeg vil gerne ganske kortfattet fremsætte tre kommentarer.
Den første vedrører det, som Stephen Hughes netop sagde. For os er det afgørende, at vikarer beskyttes fra den første dag. Det var et punkt, fru kommissær, som efter min mening var svagt i Kommissionens forslag. De vil derfor forstå, at det for os er absolut uacceptabelt at gå med til De Liberales ændringsforslag, som udelukker vikararbejde i indtil et år. Det ville gøre direktivet til en tom skal.
For det andet er det vigtigt, at vikarer får gode arbejdsforhold. Jeg synes stadig, at ligebehandling er bedst tjent med princippet om, at en vikar sammenlignes med arbejdstagere i en brugervirksomhed, hvad angår de væsentlige arbejdsforhold. Men så skal vi naturligvis også garantere, at det, vi definerer som væsentlige arbejdsforhold, også er en god definition. En sådan definition uden løn? Det er da for galt. Det ville fuldstændigt ophæve princippet om ligebehandling.
For det tredje er en undtagelse fra princippet om ligebehandling acceptabel, men kun hvis det drejer sig om systemer, som selv giver gode garantier internt i vikarsektoren, også for perioden mellem to kontrakter. De lande, hvor der er ordentlige bestemmelser om dette, garanterer for det meste kontrakter på ubestemt tid eller lange kontrakter. Jeg vil gerne advare kollegerne fra PPE-DE-Gruppen mod at bevæge sig ud på en farlig glidebane ved at reducere disse garantier for meget. Fru kommissær, jeg håber ligesom De, at vi som lovgivere kan gøre, hvad arbejdsmarkedets parter ikke har kunnet, nemlig garantere en ordentlig social beskyttelse for alle vikarer i hele EU. Det vil bestemt også være Ieke van den Burgs fortjeneste.

Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, i de sidste 10 år er vikararbejde blevet stadig mere almindeligt i EU. Den hurtige stigning forklares ved, at vikararbejde bedre imødekommer krav om fleksibilitet og tilpasning til den økonomiske virkelighed. De mål, som det her behandlede forslag skal nå, er:
sikring af, at vikararbejde bliver en beskæftigelsesskabende faktor, der kan fremme mere stabile og længerevarende ansættelsesforhold,
sikring af vikaransattes rettigheder og sikkerhed
og forbedring af arbejdsmarkedets fleksibilitet.
Den grundlæggende hensigt er på fællesskabsplan at udvide princippet om ikke-diskrimination mellem vikaransatte og andre arbejdstagere. Sikringen af minimumsrettigheder vil gøre denne sektor mere tiltrækkende, forbedre dens anseelse og fjerne de fordomme, der stadig findes.
Denne betænkning er afbalanceret og udgør et fremskridt i forhold til Kommissionens direktivforslag, og jeg vil derfor gerne takke ordføreren og skyggeordførerne fra min gruppe, der har bidraget til den. Denne balance viser sig ikke mindst i definitionen af minimumsstandarder på fællesskabsplan, hvor medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter så kan foretage de nødvendige tilpasninger efter de forskellige landes særlige forhold.
Der er også blevet taget stilling til andre spørgsmål - og dét på en udmærket måde - såsom sikring af grundlæggende beskyttelse, kvinders mulighed for at forene familieliv og arbejdsliv samt unges og mindre uddannedes integration på arbejdsmarkedet. Jeg vil gerne pege på, at artikel 4 er den bestemmelse, der vil give flest vanskeligheder i Portugal, fordi den gældende lovgivning er forholdsvis restriktiv vedrørende denne type beskæftigelse for at sikre, at den kun tages i brug for at imødekomme arbejdsgiverens umiddelbare behov.

Andersson (PSE).
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke ordføreren for et meget godt arbejde. Jeg havde gerne set, at arbejdsmarkedets parter på europæisk niveau havde været i stand til at løse dette problem, så vi på nuværende tidspunkt kunne have haft et direktiv. Arbejdsgiverne vil dog ikke dette. Det var anledningen, hr. Crowley.
Jeg takker derfor Kommissionen for, at den nu har stillet et godt forslag. Denne branche er nemlig blevet alt for stor, hvilket flere allerede har påpeget. Den bliver også grænseoverskridende. Desuden drejer det sig om en atypisk arbejdsform, og derfor er det nødvendigt at vedtage et minimumsdirektiv ikke mindst med henblik på udvidelsen. Vi må ikke skabe en Union udelukkende for kapitalen, for en Union skal også være for dens borgere. Det er egentlig det, som det hele handler om.
Jeg hørte fru Lynne sige, at det også var et problem i Sverige. Som svensk socialdemokrat er jeg ikke enig i dette. Disse oplysninger må komme fra fejlinformerede kilder. Vi har aftaler på dette område i Sverige, som også vil gælde fremover. Det fremgår klart og tydeligt af fru van den Burgs forslag. Naturligvis skal også det vigtigste arbejdsforhold, nemlig lønnen, drøftes. Det drejer sig om diskriminering vedrørende lønforhold. Dette spørgsmål har allerede været stillet i forbindelse med direktivet om tidsbegrænset ansættelse og deltidsarbejde.
Desuden bryder jeg mig ikke om idéen om en seksugersperiode. Det ville nemlig gøre det muligt med kortere ansættelsesperioder, hvilket blot ville opmuntre til snyderi. Bestemmelserne bør derfor gælde fra den første dag. Jeg bryder mig egentlig heller ikke om overgangsperioderne, men jeg accepterer dem som en politisk nødvendighed for at få dette gennemført.
Til sidst vil jeg også fremsætte en bemærkning om de svenske medlemmer af Det Moderate Samlingsparti, som snart vil tale her. I en alt for stor udstrækning allierer de sig med det EU-skeptiske Tory-parti. De taler hele tiden kun om virksomhedens rettigheder og aldrig om lønmodtagernes rettigheder. Virksomhedernes rettigheder på europæisk niveau og lønmodtagernes på nationalt niveau - det tegner til social dumping. Det handler så heller ikke længere om socialt sammenhold, men det skaber et samfund og et Europa med konflikter.
Formanden.
Kære kolleger, jeg afbryder mødet i to minutter, så fortsætter vi.
(Mødet udsat kl. 23.06 og genoptaget kl. 23.08)

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, jeg beklager, at Kommissionen har kastet principperne bag den sociale dialog over bord med dette direktiv. Da forhandlingerne brød sammen, valgte den kun at tage hensyn til synspunkterne på den ene side, nemlig EU's fagbevægelse, EFS, og ignorerede stort set EU's arbejdsgiverforening, UNICE. Hvis den sociale dialog skal fungere, er der behov for en mere afbalanceret indfaldsvinkel til arbejdsmarkedsforanstaltningerne, navnlig under hensyntagen til forpligtelserne vedrørende fleksibilitet på arbejdsmarkedet inden for rammerne af konkurrenceprocessen fra Lissabon.
Definitionen i artikel 3 af en sammenlignelig arbejdstager vil føre til betydelige problemer, og ved at foretage en brugersammenligning kan de vikaransatte se, at deres arbejdsbetingelser varierer, afhængigt af hvilken virksomhed de udsendes til.
I artikel 4 er indførelsen af en begrænsning på anvendelsen af midlertidigt arbejde i strid med beskæftigelsespolitikken på EU-niveau, og der findes ingen økonomisk eller social begrundelse for den. Den vil endda udgøre en forskelsbehandling af kønnene.
I artikel 5 er henvisningen til "væsentlige" ansættelsesforhold uklar og uden præcedens i EU-lovgivningen. Kommissionen har fraveget normal praksis, og ordlyden i tidligere aftaler om den sociale dialog bør bruges som skabelon i stedet for synspunkterne hos kun den ene af arbejdsmarkedets parter. Det samme gælder artikel 6 og de spørgsmål, der er omfattet af punkt 6.2 og 6.3. Her bør medlemsstaterne kunne bestemme selv. Punkt 6.4 i artikel 7 er udtryk for ringe forståelse af forholdet mellem beskæftigelse og erhvervsliv.
Henvisningen til "sanktioner" i artikel 12 afviger igen fra de tidligere anvendte metoder og aftaler inden for den sociale dialog og bør løses på medlemsstatsniveau i overensstemmelse med den nationale praksis for arbejdsmarkedsforhold.
Det er uhensigtsmæssigt at medtage en henvisning til løn som et aspekt af de grundlæggende arbejdsforhold i lyset af de begrænsninger, der indføres ved traktatens artikel 137, stk. 6. Seks uger er alt for kort tid til, at man kan beslutte, hvorvidt en vikaransat skal fastansættes eller ej. Alle arbejdstagere har en prøvetid. Irland er bagud med gennemførelsen af EU-lovgivningen på dette område, men vi har en reel social dialog og et omfattende korpus af national ret, hvori der fastsættes en generel periode på 12 måneders sammenhængende arbejde, før man kan optjene rettigheder. 
Sammenfattende vil jeg sige, at dette direktiv er et eksempel på, at en teoretisk idé ikke er blevet gennemtænkt med hensyn til den praktiske gennemførelse, både set fra den vikaransattes og arbejdsgiverens side. Jeg gratulerer vores ordfører, Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder. Vi har brug for dem, uden dem ville dette ikke kunne lade sig gøre.

?oukiadis (PSE).
Hr. formand, dette initiativ fra Kommissionen og især fra kommissæren om et forslag til et direktiv, der kan supplere de to andre direktiver om atypiske ansættelser, fortjener vores støtte, og fru van den Burg, som har forsøgt at bevare direktivets ånd over for en massiv reaktion, fortjener naturligvis vores lykønskninger. Hr. Harbour har mindet mig om vores sammenstød, men jeg kan forsikre ham, at vores sammenstød altid er spændende.
Ændringsforslag 87, anden del, og endnu vigtigere ændringsforslag 86 bør ikke vedtages, for de fjerner alle de sikkerhedsventiler, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har accepteret. Hvis de bliver vedtaget i deres nuværende form, vil arbejderne i de fleste tilfælde ikke få samme løn som arbejderne i brugervirksomhederne.
Jeg ved ikke, om dette var en svipser, men jeg vil gerne påpege, at vores udvalgs ændringsforslag 40, som vedrører artikel 5, stk. 2, og som siger, at medlemsstaterne skal tage passende forholdsregler for at forhindre misbrug, bliver ophævet med ændringsforslag 86. Ændringsforslag 87 giver medlemsstaterne ret til, på de punkter, hvor der er mulighed for afvigelser, at vedtage love, som tillader nye afvigelser, og de samme arbejdsforhold som dem, der ville gælde for en sammenlignelig vikaransat. Hvor er balancen mellem fleksibilitet og balance, og hvor er beskyttelsen for økonomisk konkurrence i det indre marked?

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Hr. formand, vikarbureauerne er en nødvendig del af fremtidens fleksible arbejdsmarked. Virksomhedernes vanskeligheder med rekruttering løses i stigende grad ved vikaransættelser. Indvandrere har ofte gode muligheder for at få en fod inden for på arbejdsmarkedet gennem disse bureauer. Det er derfor vigtigt at opmuntre og lette vikarbureauernes arbejde.
Vi har her i Europa-Parlamentet hørt, at den lovgivning, som gælder for vikarbureauerne, er meget forskellig i medlemslandene. Det er derfor meget svært at udarbejde en rammelovgivning, som tager hensyn til alle forskellighederne. De politiske udgangspunkter for direktivforslaget er dels at betragte arbejdet i vikarbureauerne som en variant af tidsbegrænset ansættelse og dels at hindre den såkaldte dumping af arbejdsforholdene. Problemet med rammelovgivningen på europæisk plan er meget tydelig, når man ser på Sverige. Der har de politiske udgangspunkter ikke nogen pendant i de faktiske forhold. I Sverige er permanent ansættelse hovedreglen. Omkring 70% af de ansatte gennem vikarbureauerne er fastansatte. Ansættelsesforholdene for både fastansatte og tidsbegrænsede ansættelser er fastsat i en kollektiv aftale.
For tjenestemænd gælder der individuel og differentieret fastsættelse af lønnen, hvilket medfører, at der ikke sker nogen form for lønudligning. For lønmodtagere findes der kollektive aftaler, som garanterer, at lønnen ikke er under lønnen i brugervirksomheden, og at brugervirksomhedens arbejdstider gælder. Dette fastsættes dog ikke i love, men i forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter, hvilket også bør gælde fremover. Derfor mener vi ikke, at løn skal være med i direktivets definition af arbejdsforhold. Eventuelle udligninger af løn- og arbejdsforhold skal heller ikke fastsættes i direktivet.
Vikaransættelser fungerer godt i Sverige, og det kunne være et forbillede for Europa. Der kan man bare se, Jan Andersson! Det stillede forslag fremmer derimod ikke en udvikling af denne branche i Europa. Europa behøver ikke færre ansættelsesformer, men flere.
Moraes (PSE).
Hr. formand, fru Attwooll sagde, at ordføreren havde været meget grundig i udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg vil gerne gå videre og sige, at der er gjort en kæmpeindsats for at forstå situationen i nogle af de største koncentrationer af vikaransatte nogetsteds i EU. F.eks. har vi i min egen region i London rengøringspersonale, sygeplejersker, it-specialister og nu især produktionsarbejdere, hvoraf hr. Harbour tidligere har henvist til flere.
Den nuværende situation er en klassisk kontrast mellem fleksibilitet og beskyttelse. Det er nødvendigt at forstå situationen i lande, hvor lovgivningen vedrørende vikaransatte er mindre veludviklet. Derfor hilser jeg ændringsforslag som ændringsforslag 71 velkommen i kraft af ordførerens og andres bestræbelser på at sætte sig ind i situationen. Vi nærmer os ikke yderpunkterne på dette område. Vi står i en situation, hvor der er tegn på, at disse udsatte arbejdstagere ønsker, at vi skal sikre dem beskyttelse, og hvor de gode vikarbureauer kræver vækst og fleksibilitet. Det er en balance, som vi skal søge at opnå. Vi ønsker at finde den balance. Som hr. Hughes sagde, befinder vi os i begyndelsen af den proces. Lad os udforme et direktiv, der sikrer denne livsvigtige balance.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, en varm tak til fru van den Burg for det arbejde, hun har udført. Gennem snart mange år er det ikke lykkedes for Europa at opfylde målet om at blive verdens mest konkurrencedygtige økonomiske område. Desværre vil dette forslag til et direktiv om vikaransattes arbejdsforhold fjerne os endnu mere fra vores mål. Målene fra Lissabon binder os til et mere fleksibelt arbejdsmarked end før. Forøget bureaukrati og indblanding i kontrakter mellem virksomheder vil hæmme arbejdsmarkedet. Ønsker vi, at udbuddet skal opfylde efterspørgslen?
Siden Rom-traktaten har EU stræbt efter at skabe et dynamisk indre marked. Medlemsstaterne tager sig af de sociale konsekvenser af det ved at tage højde for de ansattes interesser på den måde, de finder bedst. Det er kernen i subsidiaritetsprincippet. Det er ikke EU's job at regulere sektorer, som ikke kræver indgriben på EU-niveau. Af historiske grunde er der store forskelle på arbejdsmarkedssystemerne i medlemsstaterne. En stiv løsning i denne sektor vil ikke passe til alle. Hvis tingene ikke er blevet gjort ordentligt i Irland, betyder det ikke, at dette direktiv skal bruges til at komplicere tingene i Finland, hvor de er blevet gjort ordentligt.
Gennemførelsen af dette direktiv vil helt klart forværre den generelle situation med hensyn til vikararbejde i Finland. Det ser ud til, at der igen ikke er blevet gennemført nogen cost-benefit-analyser. Resultaterne vil i sidste ende afspejles i voksende arbejdsløshed og svækket konkurrenceevne. Udvalgets beslutning om at give vikarbureauerne lov til at modtage dækning for rimelige omkostninger er imidlertid en forbedring af det dårlige forslag, som Kommissionen har stillet. At nægte at betale sådanne udgifter ville føre til, at bureauernes arbejde ville ophøre.
Vikarbureauer tilbyder en fleksibel løsning, fordi de hurtigt kan dække ledige stillinger i sektorer, som lider af personalemangel. Vi bør under ingen omstændigheder forværre deres vilkår.

Formanden.
Hr. Crowley har en bemærkning til forretningsordenen.

Crowley (UEN).
Hr. formand, hr. De Rossa nævnte specifikt mig og bad mig om et argument. I stedet for at bruge Parlamentets tid på at forklare, hvor godt mit parti har klaret sig i regering med hensyn til at skabe beskæftigelse og beskytte arbejdstagernes rettigheder, vil jeg gerne indbyde ham til at drøfte fordele og ulemper over en drink.

Formanden.
Det er et godt forslag!

Diamantopoulou
. (EL) Hr. formand, jeg vil gerne begynde med tre generelle kommentarer. For det første har flere af de ærede medlemmer rejst spørgsmålet om subsidiaritet. Der findes en hel samling af beviser for subsidiaritet, men jeg vil gerne fremhæve et meget vigtigt punkt. I en tid, hvor de nationale markeder med stor hast bliver europæiske markeder, og hvor vi står på tærsklen til udvidelsen, skaber yderst forskellige arbejdsmarkedslovgivninger og forskellige rettigheder fra et land til et andet helt tydeligt forvrængninger i det indre marked. Så der er helt klart et behov, ligesom inden for alle andre sektorer af arbejdsmarkedslovgivning, for en fælles, fleksibel ramme.
Min anden kommentar vedrører spørgsmålet om, hvorvidt vi har evalueret følgerne af dette direktiv. Må jeg minde Dem om, at dette direktiv vil gælde for 1,5-2% af arbejderne i Europa. Men hvad der er vigtigt politisk, er, at denne sektor er voksende, og at arbejdernes rettigheder forvrænges alle vegne, og det er grunden til, at vi bliver nødt til at være proaktive og regulere det så hurtigt som muligt inden for, lad mig gentage det, en fælles ramme.
Vi har taget højde for det, og jeg vil gerne bede Dem læse undersøgelsen - den er tilgængelig for alle medlemmer, som ønsker det - som er udført af CIETT, Confédération Internationale des Entreprises de Travail Temporaire. Virksomhederne selv konkluderer klart i denne undersøgelse, at det er nødvendigt med lovgivning omkring ansættelse for at løse de problemer, som generelt opstår omkring spørgsmål om betaling og arbejdsforhold, og for at understøtte udviklingen af denne sektor, som har et meget dårligt ry i mange lande. Der er en klar reference til Nederlandene og den hollandske model, en model, som har klaret at kombinere fleksibilitet med social sikring og beskyttelse af arbejderne i et land, hvor man finder nogle af de største og mest succesrige vikarbureauer.
Der er blevet givet udtryk for alvorlig bekymring for, at denne model ville drukne i bureaukrati. Jeg mener, at denne bekymring er helt ubegrundet. Lovgivningen introducerer ikke nogen nye procedurer for rekruttering eller overførsel af arbejdere, og hvert land beholder sit nuværende system. Fleksibilitet, i det mindste som vi forstår det i Europa, betyder et sæt politikker og praktikker, som hjælper virksomheden, arbejderen, den offentlige sektor og loven med at tilpasse sig til nye produktionskrav. Fleksibilitet må ikke forstås som færre eller ingen rettigheder som en forudsætning for jobskabelse.
Der har været henvist til Storbritannien, til den følge, at job vil blive nedlagt osv. Alt, hvad der vil ske i netop dette land, er, at der måske kan ske en lille stigning i arbejdsomkostningerne som følge af de minimale sociale rettigheder, som arbejdere på det britiske jobmarked har.
Med Deres tilladelse, hr. formand, vil jeg gerne kommentere nogle specifikke ændringsforslag for at forklare Kommissionens holdning. Der er to typer af ændringsforslag. Den første type præciserer forslaget og tilføjer en række definitioner. Den anden type ændrer forslaget materielt ved at tilføje eller slette visse vigtige bestemmelser.
Hvad den første type angår, hilser jeg forslaget til en ny titel velkommen. Jeg synes, at det giver et meget bedre billede af direktivets formål.
Jeg er enig i det ændringsforslag, som sigter mod tydeligere at understrege trekantsforholdet mellem arbejder, bureau og brugervirksomhed, som i sagens natur deltager i den midlertidige ansættelse. Vi støtter de ændringsforslag, som redefinerer vikararbejde, brugervirksomheden og vikarbureauet.
Vi accepterer også de ændringsforslag, som præciserer teksten. Den foreslåede definition af termen assignment er meget mere præcis.
Den nye formulering for den gruppe arbejdere, som medlemsstaterne ikke kan udelukke fra direktivets anvendelsesområde, er en stor forbedring.
Jeg er enig i den tilføjelse, som specificerer de foranstaltninger, der skal bruges til at informere ansatte om ledige stillinger i brugervirksomheden. Jeg tror også, det er nyttigt at fastslå, at bureauer må modtage en rimelig kompensation for tjenester, som erlægges for brugervirksomheder, men at bureauer ikke må afkræve arbejdere et vederlag, hvis de indgår en permanent ansættelseskontrakt med brugervirksomheden ved afslutningen af deres ansættelse.
Jeg accepterer det ændringsforslag, som formulerer henvisningen til sociale tjenester mere klart. Jeg er også positiv over for henvisningen til sociale aftaler og arbejderrepræsentationen, fordi arbejderrepræsentationen faktisk kan fastlægges i kollektive aftaler.
Jeg er enig i det ændringsforslag, som kræver, at medlemsstaterne skal sikre, at såvel arbejderne som deres repræsentanter er i stand til at presse direktivets bestemmelser igennem.
Det bringer mig frem til de materielle ændringer til direktivet, som tilføjer eller sletter visse vigtige bestemmelser. Jeg vil først behandle de ændringer, som er acceptable, og derefter dem, som ikke er det.
Jeg er enig i det forslag, som udvider området for ophævelse af restriktioner og forbud omkring vikararbejde. Dette område var meget begrænset i forslaget til direktivet, fordi det kun gjaldt restriktioner eller forbud for særlige grupper af arbejdere eller særlige sektorer. Og jeg accepterer selvfølgelig også idéen i det ændringsforslag, som skal sikre, at vikararbejdere ikke bliver brugt til at erstatte arbejdere, som deltager i kollektive aktioner som f.eks. strejker osv.
Jeg synes også, at ikke-diskriminationsprincippet er blevet omformuleret dygtigt. Jeg synes, det er klarere og lettere at fokusere på de arbejdsforhold, som vikararbejdere skal have, hvis de var ansat direkte af brugervirksomheden. Jeg kan gå med til, at fritagelsen for permanente kontrakter begrænses alene til betalingen, men jeg kan ikke gå med til, at denne afvigelse udvides til standardkontrakter. Jeg kan heller ikke gå med til, at perioden på seks uger, hvor vikararbejdere kan bruges i visse lande i en ganske kort periode til mindre vigtigt arbejde, bliver slettet. Dette er en faktor, som vil være til stor hjælp i de generelle forhandlinger.
Lad mig opsummere. Jeg accepterer ændringsforslag 1, 4, 22, 28, 33, 43, 46, 47, 48, 51, 52, 85 og 92 fuldt ud. Jeg accepterer ændringsforslag 6, 15, 16, 20, 23, 26, 27, 29, 30, 31, 32, 34,35, 36, 38, 40, 44 og 49 delvist eller i deres idé, hvis de bliver omformuleret. De resterende ændringsforslag afviser jeg.
Jeg vil gerne takke Dem alle for Deres hjælp med at formulere en ny tekst, som vil lette den endelige accept af direktivet, som uden tvivl er et vanskeligt direktiv, politisk såvel som teknisk. Må jeg igen lykønske fru van den Burg og opfordre det danske formandskab til at gøre, hvad der skal til for at opnå en aftale på rådsmødet den 3. december.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0359/2002) af Damião for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens meddelelse om biovidenskab og bioteknologi (KOM(2002) 27 - C5-0260/2002 - 2002/2123(COS)).

Lage (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, jeg har fået den vanskelige opgave at fremlægge Elisa Damiãos betænkning, da hun er blevet ramt af sygdom og derfor ikke kan være til stede i denne plenarforsamling, selv om hun har haft sin åndskraft og klarhed i behold og har fulgt denne betænkning skridt for skridt, så den derfor med fuld ret bærer hendes navn. Jeg gør det ikke uden en vis sindsbevægelse, og jeg vil da også gerne sende mine hilsner til fru Damião og udtrykke mit håb om, at hun snart kan vende tilbage til vores forsamling, for ikke blot er hun et menneske med store politiske og parlamentariske evner, men også med et stort borgersind.
Hr. formand, ærede medlemmer, biologiens og molekylærgenetikkens fremskridt fascinerer og foruroliger på samme tid. De videnskabelige landvindinger er øget i et sådant tempo, at vi dybtgående kan ændre ikke blot plante- og dyreverdenen, men, på sigt, også vores egen art. Der er tale om en mutation. Videnskabens og teknologiens muligheder har langt overhalet fiktionen i litterære mesterværker som Huxleys "Fagre Nye Verden" og George Orwells "1984". Lykkeligvis forholder det sig dog således, når ret skal være ret, at de visioner, som disse værker om undertrykte og dehumaniserede samfund og mennesker indeholder, ikke er blevet til virkelighed.
Den uro, som kommer til udtryk i offentligheden over f.eks. genetisk modificerede organismer eller kloning, er imidlertid et meget klart signal, som politikerne, videnskaben og industrien må forholde sig til. UNESCO gav et første svar, da organisationen i november 1997 enigt vedtog en universel erklæring om det humane genom og menneskerettighederne. Men blandt de revolutioner, som vores viden har gennemgået, er molekylærbiologien nok den største af dem alle, og genteknologien den teknologi med de største følger på det økonomiske, kulturelle og etiske område.
Bioteknologien er en del af fremtidens teknologi, og dens udviklingspotentiale lader os ane omfattende forandringer på markederne for medicin, fødevarer, landbrugsprodukter og miljø. Teknologiens praktiske anvendelse giver imidlertid anledning til etiske og filosofiske overvejelser, som nu er blevet en del af vor tids kultur, og i forhold til de perspektiver, der tegner sig, vil der, som der altid har været i videnskabens og teknikkens historie, være pessimister, der ser apokalyptiske trusler for menneskeheden, og som vækker urgammel frygt og angst til live.
Vi må imødegå dem, der udnytter frygt, spøgelser og overtro, med en forsigtig, men optimistisk holdning til videnskaben, i bevidstheden om at den bør ledes af høje etiske værdier og juridiske rammer, der befordrer intellektuel nysgerrighed og videnskabelig kreativitet, men som samtidig også forhindrer udskejelser. Den klassiske humanisme er udtrykt i filosoffen Senecas berømte udsagn om, at mennesket er helligt for mennesket. Denne klassiske humanisme må lede vor tids videnskab og den enkelte borger.
EU har i de senere år vedtaget en lang række direktiver og forordninger inden for det bioteknologiske og videnskabelige felt. De mange lovgivningstekster, der er blevet vedtaget, udgør imidlertid et veritabelt patchwork og har ikke en sammenhængende, overordnet og systematisk vision for dette område. Der findes lovgivning, der er vedtaget, men som ikke er gennemført, og lovgivning, som er blevet genstand for fravigelser og sågar moratorier, ligesom lovgivningen - hvad værre er - generelt er temmelig mangelfuld. Den globale kamp på bioteknologiens område er imidlertid overordentlig betydningsfuld.
USA fører helt klart an. Topmødet i Lissabon opstillede dog et ambitiøst mål for EU i det kommende årti, nemlig at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden. Hvordan skal dette mål kunne nås uden en kraftig europæisk satsning på bioteknologien? Europa er ved at sakke agterud i forhold til USA. Godt nok har EU 1.570 virksomheder på dette felt, og USA 1.263, men sagen er, at der i disse virksomheder er beskæftiget 61.000 personer i EU, som producerer en samlet omsætning på 42 milliarder euro, mens der i den samme sektor i USA er beskæftiget 162.000 personer, som producerer, hvad der svarer til 365 milliarder.
Det er, hr. formand, en sammenfatning af den kulturelle, politiske, juridiske og økonomiske kontekst, som Kommissionens meddelelse indskriver sig i, en meddelelse, der får bred støtte i Elisa Damiãos betænkning. Kommissionens aktionsplan og strategi fjerner med et magisk slag den spredning og mangel på sammenhæng samt de huller, som har kendetegnet både EU's lovgivning og EU's politik på bioteknologiens område. Selvfølgelig er dette magiske slag ikke alt, hvad der skal til, men det viser vejen og peger i den rigtige retning.

Liikanen
- (EN) Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, fru Damião, i hendes fravær, og jeg er enig i det, hr. Lage netop sagde om en betænkning, hvor man klart taler for en ansvarlig udvikling af biovidenskab og bioteknologi i Europa. Jeg glæder mig også meget over, at betænkningen er udarbejdet på grundlag af bred politisk enighed.
Denne betænkning markerer et meget vigtigt skridt: Bioteknologi er næste bølge i den videnbaserede økonomi, og bioteknologisk forskning er af afgørende betydning, når man ønsker at styrke Europas konkurrenceevne på dette område.
Europæerne bliver i stadig større grad klar over, at denne teknologi er vigtig for vores fremtidige konkurrenceevne og velfærd. Der er ved at opstå enighed om, hvordan vi kan styrke udviklingen på en måde, der er forenelig med vores europæiske værdier og etiske normer. Vi står over for et politisk valg: enten at træde til side og se disse teknologier blive udviklet andetsteds eller udnytte dem selv på en ansvarlig måde og til gavn for Europas borgere.
Som vi gjorde det klart i den betænkning, som hr. Purvis forelagde Parlamentet i foråret, er bioteknologi en mulighedernes teknologi. Den påvirker eller kan endog ændre store områder som sundhedsvæsen, miljøbeskyttelse, landbrug og fødevarer samt industrielle produktionsprocesser. Den kan være en kilde til fornyelse for både nye og etablerede virksomheder og rummer enestående muligheder for endelig at finde løsninger på problemer, f.eks. på områderne sundhedsvæsen og nye lægemidler. Europa har ikke råd til at gå glip af de fordele, som bioteknologien kan medføre.
Medlemmerne af Kommissionen har under formand Prodis ledelse samarbejdet om at udforme en strategi, der omfatter alle de forskellige anvendelser af bioteknologien, men som også forsøger at give os mulighed for at finde sammenhængende svar på de mere vanskelige spørgsmål og valg, som vi står over for.
Kommissionens meddelelse om biovidenskab og bioteknologi - en strategi for Europa bygger på den fælles videnbase inden for biovidenskab og vil føre til kvalifikationsbaserede arbejdspladser, der kan underbygge fremtidens økonomier. Vi foreslår en række foranstaltninger til fremme af den bioteknologiske udvikling i Europa og samtidig yderligere foranstaltninger vedrørende forsvarlig forvaltning for at sikre, at denne udvikling finder sted i overensstemmelse med vores samfundsmæssige værdier og behov.
Under det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling under ledelse af kommissær Busquin vil der blive ydet betydelig støtte til udbuddet af kvalificerede ressourcer og til at overvinde fragmenteringen inden for forskningen og manglen på en kritisk masse.
Vi må sikre, at forskningsresultaterne kan beskyttes gennem en harmoniseret beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret og omsættes til kommercielle produkter og processer gennem effektiv innovation og teknologioverførsel.
I strategien understreger vi også behovet for at afhjælpe den hidtidige fragmentering af den kommercielle udvikling af bioteknologien i Europa, og adskillige foranstaltninger vil bidrage til at skabe kontakt mellem forskere, nye virksomheder, tjenesteudbydere og finansieringsinstitutioner. Den nuværende nedgang på kapitalmarkederne og manglen på risikovillig kapital kræver særlig og øjeblikkelig opmærksomhed.
Vi kan kun sikre en vellykket strategi på det bioteknologiske område, hvis teknologien opbygges på grundlag af tillid i samfundet. Det er vigtigt, at udviklingen, og navnlig gennemførelsen af offentlige politikker, sker med størst mulig åbenhed. Vi må tilskynde til offentlig dialog overalt i Europa for at sikre, at samfundets mål opfyldes, og at befolkningens ønsker tages alvorligt.
Gennem strategien forfølges det overordnede mål om at sikre sammenhæng mellem politikkerne på de forskellige niveauer. På denne måde kan vi på bedste måde overveje alle aspekter af de politiske beslutninger, der kan påvirke vores konkurrenceevne og vores samfunds fremtidige velfærd.
Kommissionen har indledt gennemførelsesforanstaltningerne på sine ansvarsområder. Vi vil om kort tid offentliggøre den første regelmæssige rapport om status for dette gennemførelsesarbejde.
Men strategien kan kun fungere korrekt, hvis vi alle - europæiske institutioner, medlemsstater, regioner, erhvervsliv og højere læreanstalter - nu indgår forpligtelser i overensstemmelse med vores respektive ansvarsområder og ressourcer.
Vedtagelsen af Parlamentets betænkning og Rådets kommende konklusioner vil udgøre det fundamentale politiske grundlag for en effektiv gennemførelse af strategien på europæisk plan.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg finder Kommissionens mål om atter at give Europa en førende rolle inden for forskning i biovidenskaberne og bioteknologi yderst positivt. Den strategi, der forslås, lever imidlertid langtfra op til forventningerne. Jeg takker derfor fru Damãio for den omfattende betænkning, som på mange felter konkretiserer Kommissionens strategipapir. Europa må atter indtage en aktiv rolle for ikke at miste kontakten til denne førende teknologi.
Det gælder især for den såkaldte grønne genteknik, altså for landbrugsområdet. Det er en grundlæggende forudsætning, at der skabes effektive, forudsigelige og stabile lovmæssige rammebetingelser, både for landbruget og for bioteknikindustrien i Europa. De skal især være i harmoni med WTO-reglerne og sikre sameksistensen mellem alle produktionsformer i landbruget. For at give virksomheder og landbrug større planlægningssikkerhed er det nødvendigt, at de facto-godkendelsesmoratoriet ophæves. Moratoriet skader især de innovative små og mellemstore virksomheder i Europa og er i modstrid med målsætningen fra Lissabon.
Inden for Kommissionen og inden for de europæiske institutioner skal der føres en målrettet europæisk politik til fordel for bEurope. Efter samme mønster som det succesrige eEurope-koncept kunne forskellige generaldirektorater i Kommissionen generelt følge de samme prioriteter.
Følgende punkter er desuden også vigtige. At støtte oprettelsen af bioteknologi-clusters og andre teknologitransfermodeller, adgangen til risikovillig kapital, særligt til virksomhedsopstart og små og mellemstore virksomheder inden for bioteknologiforskningen, oprettelse af et europæisk patent samt en gennemsigtig og videnskabeligt velunderbygget informationspolitik fra myndighedernes, virksomhedernes og videnskabens side.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne ønske fru Damião god bedring. Jeg vil gerne takke hende og hendes medarbejdere, men også hr. Lage for det gode samarbejde. PPE-DE-Gruppen støtter Damião-betænkningen, ikke mindst fordi det hele, handlingsplan og betænkning, bygger på en betænkning fra vores gruppekollega John Purvis.
Damião-betænkningen er et positivt signal for bioteknologien, men den gør det også klart, hvor vi har brug for bedre regler end hidtil. Betænkningen vender sig helt klart mod at se tingene blot som sorte eller hvide. Der findes jo den indstilling, at genteknikken måske er meget positiv inden for sundhedsvæsenet, men at den må afvises inden for landbruget. Betænkningen modsiger denne holdning.
Vi siger helt tydeligt, at der er chancer inden for begge områder, det vil sige, at der også er store chancer inden for landbruget. I betænkningen står der sågar, at genteknikken kan være et bidrag til en bæredygtig udvikling, og det vil jeg gerne understrege kraftigt. Derfor er vi imod de facto-moratoriet. Udsætningsdirektivet er for længst blevet vedtaget. Medlemsstaterne skulle faktisk have gennemført det i national lovgivning i oktober. Jeg sad dengang sammen med David Bowe i Forligsudvalget, og jeg havde ikke drømt om, at vi nu, efter så mange år, stadig ville have dette de facto-moratorium. I betænkningen hedder det, at det skal ophøre senest i 2003. Jeg mener, at det egentlig burde ophøre nu, fordi fristen for gennemførelse af direktiv 220/90 allerede er udløbet. Netop de små og mellemstore virksomheder vil ellers lide for stor skade. Det har fru Müller allerede sagt.
Ligesom der inden for landbruget netop ikke kun findes risici, men også stor nytteværdi, så er der heller ikke kun nytteværdi inden for den medicinske anvendelse, men også store risici.
En risiko ser vi f.eks. i den ukontrollerede anvendelse af DNA-test. DNA-test er ikke en tjenesteydelse som enhver anden. De må kun udføres efter kompetent, sagkyndig, uafhængig og personlig rådgivning, og denne rådgivning skal omfatte medicinske, etiske, sociale, psykologiske og juridiske aspekter. Vores gruppe bestilte for et år siden en rapport. Denne rapport bekræfter, at EU har kompetence på dette område. At udbyde DNA-test er enten en grænseoverskridende tjenesteydelse, eller DNA-testene er et produkt, som forhandles i det indre marked. Derfor har vi også brug for standarder på dette område, kvalitetsstandarder og standarder, som f.eks. har med rådgivningen at gøre. Kommissionen har en opgave, og jeg beder Kommissionen gøre, som der står i betænkningen, nemlig sætte en lovgivning i gang.

Linkohr (PSE).
Hr. formand, jeg kan uden videre tilslutte mig de foregående talere, og jeg går også ud fra, at der vil være flertal for Damião-betænkningen i morgen. Det er der en række grunde til. Bioteknologien er morgendagens nøgleteknologi, det er jeg helt enig med kommissæren i, nogle forstår det tidligt, andre noget senere, men det vil helt sikkert være tilfældet.
Bioteknologien vil også hjælpe os med den bæredygtige udvikling, det er jeg helt enig med hr. Liese i. Jeg vil gerne tilføje endnu en begrundelse, for bioteknologien arbejder ikke med den klassiske termodynamik, men med den irreversible termodynamik, det vil sige med små potentialeforskelle og dermed meget høj virkningsgrad. Ellers ville vi slet ikke blive så gamle, så ville vi dø allerede som 15-årige. Det vil sige, at bioteknologien har mange fordele. Det er også erkendt i vide kredse. Den røde bioteknologi er i dag i vidt omfang accepteret sågar af store dele af det grønne parti. Problemet er, hvordan vi skal håndtere den grønne bioteknologi. Det hænger måske også sammen med, at mange i Europa siger, at de ikke har brug for det, de har nok at spise, problemet er fordelingen, men ikke nye produkter.
Det ser man imidlertid helt anderledes på i udviklingslandene. Om man f.eks. har et produkt, som kan produceres med små vandmængder, om man har en ristype, som indeholder bestemte vitaminer, det er et overlevelsesspørgsmål for mange mennesker i udviklingslandene. Hos os spiller det ingen rolle. Vi køber måske andre produkter med vores mange penge.
Det betyder, at udvikling af bioteknologien, også den grønne bioteknologi, i Europa, også ville kunne hjælpe mange andre mennesker. Her vil jeg imidlertid gerne rydde en misforståelse af vejen, som til dels også har spillet en rolle i vores egen gruppe. Det er blevet sagt, at vi ville bekæmpe sulten i verden med bioteknologien. Det siger vi ikke. Vi siger derimod, at bioteknologien alene ikke kan besejre sulten i verden, og at andre initiativer, f.eks. en bedre fordeling af de fødevarer, der er til rådighed, er meget vigtigere. Det står heri. Jeg vil altså gerne udrydde denne misforståelse på forhånd. Men den kan yde sit bidrag til, at sulten i verden bliver mindre.
Til slut vil jeg gerne sige, at vores konflikt her i Parlamentet ikke består i, at vi ikke vedtager Damião-betænkningen i morgen, men i at vi så stemmer anderledes i lovgivningsprocedurerne. Derfor plæderer jeg for, at vi fører en langt mere dybtgående dialog om dette spørgsmål, både i Parlamentet og med Kommissionen. Ellers vil vi fortsat leve med denne tvedeling, som vi har så svært ved at håndtere.
Plooij-van Gorsel (ELDR).
Ja, fru Damiãos betænkning støttes helhjertet af Den Liberale Gruppe. Jeg vil gerne fremsætte to kommentarer.
Klimaet i EU, klimaet for virksomheder, og også etik og miljø. Til trods for, at bioteknologi spiller en nøglerolle, behandles den stadig som et stedbarn i EU og også i mit eget land, Nederlandene. Jeg bifalder derfor Kommissionens strategi for bioteknologi og biovidenskab, som bidrager til forskning og udvikling i Europa. Ikke blot for industrien, men også inden for sundhedsvæsen og fødevaresikkerhed. Det ændrer imidlertid ikke den kendsgerning, at Kommissionen halter bagefter. For vedtog vi ikke allerede i marts 2000 Purvis-betænkningen, som sigter mod at forbedre klimaet for virksomheder i Europa? Har vi ikke også kritiseret medlemsstater for moratoriet for indførsel af genmanipulerede produkter? Der skal stadig gøres temmelig meget i Europa ved adgangen til startkapital og ved patentrettigheder for at skabe et gunstigt klima. Patentdirektivet for bioteknologiske opfindelser er en konkret forbedring. Men dette direktiv fra 1998 er ignoreret af de fleste medlemsstater. Det er kun gennemført af fire af de 15 medlemsstater. Hvad vil kommissæren gøre ved det?
En anden vigtig hindring for fremskridt og anvendelse er bekymringerne om etik og miljø. Det er naturligvis fuldstændig berettiget, at vi som lovgivere ikke forbigår forbrugernes bekymringer. Kommissionens handlingsplan sørger imidlertid for at sætte en samfundsmæssig debat i gang. Det forekommer mig derfor ikke nødvendigt at forstærke denne betænkning med punkter, som regulerer kommunikationen med samfundet i detaljer. Vi behøver jo ikke holde forbrugerne i hånden. De er udmærket i stand til selv at vælge, hvis vi sørger for den rigtige information.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, mine hilsner, i hendes fravær, til Elisa Damião og mit ønske om, at hun hurtigt må komme sig, selv om jeg ikke er enig i hendes betænkning, som her er fremlagt af Carlos Lage. Betænkningen er nemlig et fuldstændigt udtryk for de store bioteknologiske virksomheders interesser, de agrokemiske og de agroindustrielle virksomheders interesser, hvilket tydeligt viser sig, hvis vi sammenligner betænkningen med UNICE's holdning. Vi går ind for det de facto-moratorium, der har været gældende siden 1998 om godkendelse af nye genetisk modificerede organismer i fødevarekæden, og vi afviser blankt betænkningens støtte til, at moratoriet ophæves, da vi opfatter det som en veritabel forbrydelse mod miljøet.
Ud over de betydningsfulde etiske og menneskerettighedsmæssige spørgsmål i forbindelse med markedsføringen og patenteringen af liv og naturarv, er det vigtigt at være opmærksom på, at det at slippe GMO'er ud i miljøet er uigenkaldeligt og ikke til at kontrollere, men har direkte følger i form af forurening fra landbruget, både konventionel og biologisk, og i form af ringere biodiversitet, hvilket vil have uoverskuelige virkninger på økosystemerne. Det betyder, at der ikke bliver det så opreklamerede og falske frie valg hverken for de biologiske og de konventionelle landmænd eller for forbrugerne. Tværtimod gør det både landmændene og staternes fødevarepolitik afhængig af de multinationale virksomheder. Det er chokerende, hvilken indblanding og pression der udøves på udviklingslandene, for at de skal introducere GMO'er i deres fødevarekæde. Det er virkelig mystificerende og uacceptabelt, at man endnu en gang fremturer med den påstand, at fødevaremangel og sult i verden har en teknologisk løsning, når spørgsmålet - som det er understreget i utallige internationale fora og organisationer - er politisk og må løses politisk. Man skal blot erindre om den så berømmede "grønne revolution" for nogle årtier siden. Vi er for at fremme menneskehedens videnskabelige og teknologiske udvikling, men man bør altid hævde forsigtighedsprincippet.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, man oplever igen og igen, at der inden for bioteknologien egentlig er tale om genteknologi, men at man ikke siger det så tydeligt. I over 20 år er der kun blevet givet løfter, som ikke kan holdes i virkeligheden. Genmanipulerede fødevarer og landbrugsprodukter er et flop. Forbrugerne ønsker dem ikke. Inden for medicinen er det især kopiprodukter, hvor man blot har ændret produktionsmetoden, så man kan få patenter og dermed forlange urealistisk høje priser, som man kan malke sygekasserne for penge med.
Jeg undrer mig også ofte over, hvorfor vi i årevis har diskuteret såkaldte nøgleteknologier, og hvorfor disse såkaldte nøgleteknologier egentlig ikke slår igennem på markedet. Hvor bliver markedet egentlig af? Bioteknologivirksomheder er totale flop på børsen. Vi har ingen produkter, som slår igennem, og som bliver accepteret af markedet. I årevis har vi bare lovprist denne såkaldte genteknologi.
Jeg kommer nu til det egentlige punkt. For os er det helt uacceptabelt at ophæve de facto-moratoriet, for det er kun ganske få medlemsstater, der overhovedet har gennemført udsætningsdirektivet. Jeg synes heller ikke, det er acceptabelt, hvad der sker her. Vi har Scheele-betænkningen, og vi har haft en debat om de facto-moratoriet. Vi har også diskuteret Fiori-betænkningen meget bredt og udførligt, hvor det helt klart blev sagt, at vi ikke vil have patentering af menneskelige gener. I den foreliggende betænkning kræver man nøjagtigt det modsatte. Man vil åbenbart ikke acceptere, at man gennemfører det, som for længst er blevet krævet i andre udvalg. Det synes jeg er en farce og faktisk uacceptabelt.
Jeg tror, vi skal indse, at vi har brug for helt klar gennemsigtighed for forbrugeren og for sikre fødevarer. Så må man ikke sige, at vi er villige til at stille industriens interesser over forbrugernes blot for at pushe disse produkter på markedet.
Under dette aspekt vil jeg gerne klart gentage, at der er mange ting her, som vi ikke er enige i. Alligevel finder jeg det helt godt og plæderer for vedtagelsen af vores ændringsforslag 26 og 27, hvor det præciseres, at sameksistensen i landbruget er meget vigtig, at sameksistensen skal garanteres helt klart for såvel det traditionelle som det økologiske landbrug. Det kræver Kommissionen jo også.

Montfort (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, selv om der er behov for ændringer, er betænkningen af min kollega fru Damião fremragende. Samtidig med at de forhindringer, der hæmmer udviklingen, understreges, viser den ganske rammende den rolle og betydning, som bioteknologien og biovidenskaben har i vores samfund. Den indgår faktisk ganske perfekt i de perspektiver og strategier, der blev bestemt under Det Europæiske Råds møde i Lissabon. Bioteknologi og biovidenskab er uden tvivl de centrale elementer for en mere konkurrencedygtig og dynamisk videnøkonomi. Endelig gives der i betænkningen fuld støtte til det sjette rammeprogram for forskning og udvikling, som jeg er særlig opmærksom på. Bioteknologi er den nye og centrale dimension i fremtidens økonomi, hvilket man forventer vedrørende landbruget, ernæringsmæssigt, i miljøsammenhænge og naturligvis vedrørende lægemidler og behandlingsformer. Da den også er et konkurrenceelement samt et element for kvantitativ og kvalitativ udvikling af beskæftigelsen, bør den ikke af disse grunde drage fordel af et carte blanche vedrørende forskning. Bioteknologien kan ikke sættes over alt andet. Vi står over for et videnskabeligt område med en meget stor rigdom, hvor mange aspekter endnu er ukendte og dermed ikke undersøgt. Men dette videnskabelige område har to sider, og den ene afspejler ikke altid det, som er det bedste for mennesket og vores samfund. Lad os tage os i agt for troldmandens lærlinge.
Biovidenskaben skal støttes og opmuntres, men der bør også opstilles rammer for den. Den kan kun vokse og brede sig i en helt fastlagt ramme, som til stadighed sætter principperne om folkesundhed, beskyttelse, forsigtighed, respekt for menneskeliv og menneskeværd forrest. Jeg tænker her, hvilket De har gættet, på problemerne, som GMO'erne og forskningen i menneskelige embryoner skaber. Derfor glæder jeg mig over, at jeg kan konstatere, at denne bekymring afspejles i betænkningen, ligesom jeg også glæder mig over det arbejde, som Industriudvalget har gjort, for at sætte bedre rammer for forskningen og give forbrugerne bedre informationer.
I den forbindelse er det nødvendigt at iværksætte alt for at forbedre virksomhedernes finansiering og give dem mulighed for at få adgang til risikokapital. Faktisk er disse virksomheder generelt nyetablerede, ofte meget små og derfor skrøbelige. Vi bør også fremme forskernes tilstedeværelse på vores universiteter og gøre deres laboratoriearbejde lettere i henhold til idéen bag det europæiske charter om små virksomheder. Forskningen er grundsubstansen i vores fremtidige konkurrenceevne.
Lad os dog huske på, at der ikke er videnskab uden viden. Al sand videnskab bør være klar over dens rolle i vores samfund. Bioteknologi er helt sikkert nøglen i vores nye samfund, som - hvis vi forvalter det korrekt - bliver et mere retfærdigt samfund med større balance.
Jeg vil her til sidst nævne udviklingslandene. Selv om vi skal arbejde på at bidrage til at bekæmpe sulten, fattigdommen og de sygdomme, der forhindrer landenes udvikling, har vi ikke ret til at pålægge nogen af dem en videnskabelig model eller tankegang. Det er et princip om respekt. Derfor kan vi ikke forvente at kunne indføre denne forskning og disse teknologier som midler til udvikling. Det er op til hver enkelt at vælge, hvordan de vil brødføde sig, og efter hvilken model de ønsker at leve.
Kære kolleger, bioteknologi er den tredje teknologiske revolution, som vores civilisation oplever efter den industrielle revolution og den informationsteknologiske revolution. Jeg ønsker virkelig, at vi kan leve op til denne kæmpe udfordring, og at vi for Europas fremtid og vores børns fremtid kan gøre det i en respekt for de grundlæggende etiske regler og for det enkelte menneskes værdighed.
Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne ønske fru Damião god bedring og lykønske hende med en fremragende betænkning. Den er en yderligere opmuntring til den bioteknologiske sektor, som har behov for sådanne opmuntringer for at udnytte sit potentiale i min skotske valgkreds og overalt i Europa. Hovedlinjerne i betænkningen er helt i overensstemmelse med målsætningerne fra topmødet i Lissabon og en fortsættelse af den fremadskuende holdning, som Parlamentet konstant har udvist. Den kan også tjene som støtte for Kommissionens nyfundne mod med hensyn til bioteknologi og biovidenskab.
Men sikken skrækkelig kontrast til Ministerrådet, som igen i denne uge demonstrerede sin ynkelige mangel på evne til at gennemføre de mål, det satte sig i Lissabon. "Rådet for konkurrence", en yderst fejlagtig betegnelse, kunne ikke nå til enighed om den rette jurisdiktion for patenttvister i Fællesskabet. Hvordan kan vi håbe på at udnytte Europas potentiale på dette område, når Rådet er mindst et år bagud i forhold til den frist, som det selv fastsatte for en aftale om dette vigtige emne? Hvilket incitament er der for vores videnskabsfolk, hvis der ikke findes en omkostningseffektiv metode til at patentere intellektuelle ejendomsrettigheder? Det er blot ét eksempel på det kroniske fodslæberi, som vi konstant ser fra Rådets og de enkelte medlemsstaters side. Moratorier, retlig usikkerhed, trækken i land og forvirring over etiske retningslinjer, forsinket gennemførelse, manglende støtte til dem, som bare gør deres arbejde med praktiske forsøg, omfattende bureaukrati vedrørende mærkning og sporbarhed.
Fru Damião, tak fordi De giver os håb om, at der findes et reelt håb i Europa for bioteknologi og biovidenskab.

Karlsson (PSE).
Hr. formand, fremtiden byder på både trusler og muligheder. Bioteknologien og biovidenskaben er områder, som både vækker skræk og fryd. Der er grunde til ikke at lade sig beruse af dette og tro, at dette er løsningen på alle de problemer, som vi står foran. Samtidig skal vi heller ikke lade os skræmme af, at vi ikke har svaret på alle spørgsmålene.
Unionen har udpeget biovidenskaben som et område, som skal bidrage til at gøre Europa til den mest videnbaserede og konkurrencedygtige økonomi. Hvis bioteknologi anvendes på korrekt vis, kan den byde på løsninger på mange af vores fælles fremtidsproblemer.
For at kunne modstå miljøtruslen er det ikke udelukkende nødvendigt med restriktioner i vores tilværelse, men også med nye observationer, der kan bidrage til, at vi kan modstå miljøtruslen såvel teknisk, mekanisk og biologisk. I denne sammenhæng byder bioteknologien på mange muligheder. Kampen mod fattigdom og sult i udviklingslandene kræver forskellige instanser for at kunne lykkes. Vi skal ikke overvurdere bioteknologien, men vi skal heller ikke undervurdere den. Afgrøder, som er modstandsdygtige over for forskellige temperaturer, tørke og vand kan bidrage til, at der findes mad i de områder, hvor der i dag findes sult. Et samfund, som vil udvikle velfærd og retfærdighed, og som ønsker, at flere mennesker skal kunne leve under tålelige forhold, må sørge for, at der skabes økonomisk vækst.
Mange erfaringsrige brancher svigter i dag. Der er brug for nye. Bioteknologien er en af dem og en af de mest lovende. Lad os derfor i EU i fællesskab bruge vores ressourcer på at fortsætte denne udvikling sammen. Det er ikke nok at tale om, at vi skal skabe fremskridt, men vi må også foretage handlinger, og en af disse handlinger kunne være at vedtage fru Damiãos betænkning. Det er en positiv handling for en god fremtid.
Davies (ELDR).
Hr. formand, man behøver ikke være en arg modstander af GMO'er - og det er jeg heller ikke - for at protestere mod det betingelsesløse forsvar for GMO'er i denne betænkning. Det vil mange liberale gøre i morgen, når vi skal stemme om betænkningen. 
Vi ønsker at få reduceret anvendelsen af pesticider og herbicider. Vi ønsker en mangfoldighed af insekter og vilde planter i naturen. Vi ønsker et bæredygtigt landbrug i udviklingslandene. Men vi er nødt til at være sikre på, at den foreslåede løsning ikke skaber endnu større problemer.
Vi hører krav fra producenterne, som er så fokuserede på at stoppe lommerne fulde af penge og sikre, at landmænd i hele verden bliver fastlåst i deres forsyningskæde. Men hvad siger den videnskabelige forskning om de mellem- og langsigtede følger af GM-afgrøder på biodiversiteten? Hvem betaler erstatning til økologiske landmænd, når deres afgrøder bliver forurenede og mister værdien? Vi skal have svar på de spørgsmål, før vi åbner for sluserne.
Juryen er stadig ude at kigge på GM-afgrøder, og da disse beslutninger ikke står at ændre, er der ikke noget rimeligt grundlag for at hævde, at bioteknologien er løsningen på alle vores problemer.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 00.10)

Goebbels (PSE)
Jeg minder Dem om mine ønsker for et samlet og fredeligt Europa. Jeg er derfor for udvidelsen af EU med alle de nuværende kandidatlande, herunder Tyrkiet.
Jeg afholdte mig ikke desto mindre fra at stemme ved afstemningen om hr. Broks betænkning, for jeg mener, at den kommende udvidelse sker under meget dårlige betingelser. Hverken den nuværende Union eller kandidatlandene er reelt klar. Man forliges med at sige, at Nice-traktaten ikke har givet Unionen de nødvendige strukturer til at kunne fungere ordentligt med 25, 27 eller 28 medlemsstater.
Konventet, som bør supplere disse strukturer, er ved at prioritere formen højere end indholdet. Hvad skal man f.eks. med en præsident for Rådet, der vælges for fem år, som ikke vil få ret til at træffe beslutninger, mens fællesskabspolitikkerne renationaliseres og samordnes? Det nuværende Europæiske Råd har desuden i stedet for at beslutte sig for at udøve en større solidaritet med kandidatlandene, som praktisk talt står over for meget alvorlige økonomiske og sociale problemer, besluttet sig for at reducere de støtteordninger, der blev besluttet i 1999 i Berlin.
Intet er fastlagt vedrørende den kommende finansiering, undtagen bevillingerne til den fælles landbrugsordning, som vil blive låst efter 2006 med en nedadgående tendens til med færre penge at tjene flere lande! Den finansielle blokering er altså forudset til efter udvidelsen. Der er stor risiko for, at den udvidede Union ender som et simpelt frihandelsområde uden reel solidaritet og dermed uden europæisk integration.
