Resultater af G20-topmødet (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om resultaterne af G20-topmødet.
Olivier Chastel
Hr. formand, ærede medlemmer! Formandskabet for Rådet og Europa-Parlamentet havde allerede lejlighed til at diskutere G20 den 20. oktober 2010. Det var umiddelbart før G20-ministermødet, og vi afventede udviklingen i Seoul.
Som europæere var vi velforberedte til disse møder både på ministerplan og på stats- og regeringschefniveau. Vi indså, at manglende samhørighed blandt europæere hurtigt ville udtømme EU's troværdighed på den internationale scene. Det skal siges, at topmødet i Seoul fik blandede reaktioner rundt omkring i verden. Efter min mening bør vi trods alt fortsat være optimistiske, selv om resultaterne ikke var så imponerende, som vi havde håbet.
Inden topmødet i Seoul var vi overbeviste om, at den skrappeste og vigtigste prøve ville blive en fastholdelse af vores momentum. Vi skulle ikke begå den fejl at tro, at vi ikke længere har brug for et globalt samarbejde under påskud af, at vi ikke længere befinder os i samme kritiske situation som for 18 eller bare seks måneder siden. Vi mener fortsat, at politiske ledere har ansvaret for at træffe beslutninger, hvilket er essensen af politik. Jeg mener imidlertid, at de også har et andet og endnu vigtigere ansvar: De skal sørge for, at beslutningerne ikke forbliver på papiret, men at de får konkrete resultater og gennemføres fuldt ud.
Topmødet i Seoul viste, at den virkelige udfordring for G20 og dermed for os alle består i at forstå, hvordan vi skal fortsætte med og tilmed fremskynde gennemførelsen. Vi er nødt til at omsætte gode intentioner i praktiske resultater, hvilket er vigtigt af mindst to årsager. For det første stiller markederne sig ikke tilfredse med erklæringer alene. De følger den udvikling, der finder sted 2, 10 og 30 dage efter topmødet, efter at medierne er taget hjem. Den europæiske økonomis tilstand skal forstås under ét og ikke kun som resultatet af fremskridt under det to dage lange topmøde. De fremskridt, vi stræber efter, kan kun skabes gennem et kontinuerligt dagligt arbejde, hvilket Europa-Parlamentets medlemmer ved bedre end nogen.
Den anden årsag er lige så vigtig som den første, og den berører alle de tilstedeværende direkte. Efter min mening kan Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter både stå for undersøgelser og for at give politiske incitamenter til den europæiske og den internationale økonomiske dagsorden, så man sikrer en ordentlig gennemførelse mellem det ene og det andet topmøde, og så G20 i stigende grad bliver en proces i stedet for blot en række møder.
Med hensyn til indhold er der et klart billede af EU's bidrag til en stærk, varig og afbalanceret vækst, der bygger på visse principper: finanspolitiske konsolideringsplaner, der skal skabe en bæredygtig og differentieret vækst; EU 2020-strategien for de strukturreformer, der er nødvendige for at støtte specielt jobskabelsen; reformprogrammet for den finansielle sektor og de finansielle markeder samt til sidst styrkelsen af økonomisk styring i EU. Jeg vil tilføje, at EU er meget interesseret i ekspertgennemgangsprocessen i forbindelse med G20. Som europæere er vi vant til dette, og vi ved, hvor nyttig en sådan øvelse kan være. Alle skal selvfølgelig tage deres tørn og vise fornyet vilje til at bidrage til en vækstindsats.
Jeg vil gerne endnu en gang og i ånden af mine tidligere kommentarer sige, at kampen mod protektionisme ikke kan vindes direkte, men kun ved at bevare det nødvendige globale beredskabsniveau på daglig basis.
Ellers vil jeg gerne fremhæve tre vigtige udviklinger i den seneste måned. Den første er reformen af Den Internationale Valutafond (IMF), for EU viste klart, at det var villigt til at gøre sit til at gøre den nye IMF mere repræsentativ for den nye internationale økonomiske virkelighed og dermed til at lade vækstøkonomierne komme til orde og spille en større rolle. Vi blev enige om at reducere vores tilstedeværelse i IMF's bestyrelse, og vi gav betydelige indrømmelser i form af andele. Efter min mening har vi beholdt det, der var vigtigst for os, og det internationale samfund under ét har nydt godt af det.
Den anden udvikling vedrører Basel III-aftalen. Med hensyn til bankernes kapitalkrav mener jeg, at vi bevæger os i den rigtige retning, og det er naturligvis helt afgørende, at alle de berørte medlemsstater bevarer deres målsætning om at gennemføre Basel III. Spørgsmålet om gennemførelse vil selvfølgelig forblive på den politiske dagsorden hos både EU og G20.
Idet jeg tager de seneste ugers udvikling i den såkaldte valutakrig til efterretning, mener jeg, at EU har gjort et godt stykke arbejde, hvor det har formået at forsvare en afbalanceret holdning, hvilket betyder, at valutakurserne skulle afspejle de grundlæggende økonomiske forhold, og at vi ikke behøver gribe til konkurrerende devaluering.
Endelig har Frankrig efter Seoul overtaget formandskabet for G20, hvilket jeg ser som en enestående mulighed for europæerne og EU som sådan. Det bliver meget vigtigt for os at samarbejde på koordineret vis, så vi kan sørge for, at G20 i det kommende år - og med henblik på G20-mødet i Cannes i november 2011 - vil indfri de forventninger, det har skabt.
Nu består den virkelige udfordring i at vise, at det forum, der blev skabt for at håndtere krisen, også kan levere det nødvendige bidrag og incitament til at nå mellemfristede målsætninger såsom en stærkere, mere bæredygtig og mere afbalanceret global vækst; tydelige og rimelige regler for det internationale finansmarked samt internationale organisationer, der er mere repræsentative for verden af i dag, og som er bedre i stand til at hjælpe de nationale regeringer og EU-institutioner med at håndtere globaliseringen. Efter min mening er det op til G20 i de kommende år at vise, at globaliseringsprocessen ikke kun er økonomisk, men også i høj grad politisk.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Inden denne måneds topmøde i Seoul frygtede man, at når først presset fra krisen, der bragte G20-landene sammen, lettede, ville G20 finde det umuligt at udfylde sin rolle som det primære forum for global økonomisk koordination. Efter denne måneds topmøde i Seoul kan jeg forsikre Dem for, at det negative scenarie ikke blev bekræftet. Vi har set G20 gå fra krisemodus til en mere stabil tilgang til global styring.
Trods vanskelige debatemner og det faktum, at man ikke nåede til enighed om andre emner såsom beskatningen af finanssektoren, leverede G20 atter et vigtigt budskab om global beslutsomhed. Det leverede et virkeligt og solidt fremskridt med hensyn til håndteringen af globale økonomiske udfordringer. Jeg ved, at resultaterne blev modtaget med nogen skepsis, fordi der ikke var noget spektakulært gennembrud i sidste øjeblik med en perfekt timing i forhold til aftennyhederne. Men hvad skeptikerne ikke forstod, er det faktum, at selve G20-processen er en spektakulær nyhed. Det er ikke ligesom vores mere integrerede europæiske proces, hvor alle omkring bordet deler en fælles forhandlings- og kompromiskultur.
Bortset fra EU og nogle af dets medlemsstater omfatter G20 så forskelligartede lande som USA og Kina, Rusland, Brasilien og Japan, Argentina, Saudi-Arabien, Korea og Sydafrika. Det faktum, at de er involveret i en fælles proces med henblik på at tage fat på den globale ubalance og f.eks. blive enige om en finansforordning, skal anerkendes for det, det er: et vigtigt fremskridt med hensyn til den pågældende proces og iværksættelsen af en ny dagsorden og ikke en spektakulær engangsforestilling.
Så jo, det var en succes, og efter min mening kan EU, der blev repræsenteret af mig og formanden for Det Europæiske Råd, være tilfreds med topmødets konklusioner. Vi ydede faktisk også et meget vigtigt bidrag på finansministerniveau, hvor EU var repræsenteret ved Olli Rehn, der er den ansvarlige kommissær for dette område. Alt i alt afspejler konklusionerne de prioriteringer, som EU opstillede inden Seoul, og EU bør være stolt af dets meget vigtige bidrag til processen.
Jeg vil gerne nævne nogle af de vigtigste resultater. Først og fremmest ønskede EU, at der på dette topmøde skulle gøres fremskridt med hensyn til en fælles indsats for at fremme global vækst og job og finde ud af, hvordan man kan løse problemer med globale ubalancer og valutaspændinger. Vi ved alle, at det ville have været et anstrengende arbejde at blive enige om, hvordan man skulle håndtere globale ubalancer, men efter lange og anstrengende forhandlinger valgte G20 en samarbejdsløsning, der indførte en mekanisme og en tidsfrist, der får vores økonomier til at samarbejde om en løsning på dette problem.
G20-partnerne forpligtede sig til at reducere overdrevne skævheder og til at fastholde de aktuelle kapitalubalancer på et bæredygtigt niveau. De skal ikke undervurdere betydningen heraf. G20-drøftelsen om håndteringen af ubalancer viste, at EU er foran kurven. Resultaterne af vores egen tænkning om EU's interne ubalancer fik G20-lederne til at se det som den bedste metode til håndtering af globale ubalancer. Vores metode med at anvende indikatorer til at udløse en vurdering af makroøkonomiske ubalancer og deres kerneårsager udgør grundlaget for den nye G20-mekanisme. Den bliver indført midt i 2011 med den første evaluering inden det næste topmøde i november 2011.
Nu vil vi fokusere på at styrke denne mekanisme mest muligt og sørge for, at den anvendes ordentligt under det franske G20-formandskab i 2011. Konklusionerne var således vigtige, men jeg er enig i, at vi nu skal se, hvordan de bliver gennemført.
Det andet resultat vedrører valutakurser. Det vil kun lykkes at afbalancere væksten, hvis man også ser på valutaspændinger. Her medvirkede EU også til at skabe enighed blandt G20-landene om samarbejdsløsninger. Vi er blevet enige om at arbejde hen imod mere markedsorienterede valutasystemer, der afspejler de bagvedliggende grundlæggende økonomiske principper. Vi blev også enige om at afstå fra at sammenligne vurderingerne og være vagtsomme over for overdreven flygtighed og forstyrrende bevægelser i valutakurserne.
Denne beslutning giver politisk medvind til det franske G20-formandskab, der vil gå ind for en omfattende reform af det internationale monetære system. Jeg er også glad for at se, at G20-topmødet støttede den historiske reform af IMF. Vi har bestemt overgået forventningerne fra Pittsburgh til kvoteforskydning og til vækstøkonomiernes repræsentation. Takket være en åben og samarbejdsvillig holdning hos EU's medlemsstater betyder vores betydelige indrømmelser og vores evne til at dele ansvaret, at fonden nu har den nødvendige legitimitet til at påtage sig de kommende udfordrende opgaver - specielt vedrørende ubalancer og valutaspændinger. Nu skal vækstøkonomierne bevise, at de i stedet for øget repræsentation er villige til at påtage sig et øget ansvar for global økonomisk styring.
Et fjerde resultat af topmødet var en fastholdelse af tempoet i den globale finansielle reguleringsreform med klar fokus på gennemførelse. Vi glæder os over tilslutningen til Basel III-reformen og det faktum, at G20 vil fortsætte arbejdet med systemisk vigtige finansielle institutioner. G20-landene vil fortsætte deres indsats for at skabe finansielle reformer inden for områder som makroprudentielle politiske rammer, skyggebankvirksomhed, råvarebaserede derivatmarkeder samt markedsintegritet og -effektivitet.
EU er førende på mange af disse punkter, og vores interne arbejde vil give næring til G20-processen. Nu er det vigtigt at sikre en fuldstændig og sammenhængende gennemførelse af alle disse forpligtelser i henhold til den vedtagne tidsplan for at sikre lige konkurrencevilkår på globalt plan. Vi har fået et stærkt tilsagn fra USA om, at de deler vores beslutsomhed på dette område. Seoul-topmødet skabte også fornyet fremskridt med hensyn til at afslutte Doha-runden, ligesom G20-landenes engagement i at bekæmpe alle former for protektionisme blev gentaget.
Det er personligt tilfredsstillende for mig, at Seoul-mødets udviklingskonsensus sammenkæder udvikling, handel og investering, således at udvikling er solidt placeret på G20-dagsordenen. Denne nye vækstorienterede tilgang vil komplementere eksisterende donorfokusaktiviteter og FN-systemet. Den vil øge vores indsats for at nå millennium-udviklingsmålene, og den er helt i tråd med de nylige forslag i Kommissionens grønbog om udviklingspolitikkens fremtid. Denne grønbog er nu åben for høring, og jeg ser frem til input fra Europa-Parlamentet.
Endelig glæder jeg mig meget over G20's engagement i G20's antikorruptionshandlingsplan, i det fremtidige arbejde med energispørgsmål og i at sikre et afbalanceret og vellykket resultat af klimaforhandlingerne i Cancún.
(FR) Hr. formand, ærede medlemmer! Den stigende interesse fra virksomheds- og fagforeningsrepræsentanter er et tydeligt bevis på, at G20-processen nu har etableret sig selv som det vigtigste forum for global økonomisk koordinering. Jeg deltog også i G20-erhvervstopmødet, hvor jeg fremhævede betydningen af virksomhedernes sociale ansvar. Jeg bød også velkommen til delegationer af fagforeningsmedlemmer fra Europa, Nord- og Sydamerika og Asien. Jeg var enig med disse delegationer, der var hentet af Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS), om, at beskæftigelse skal prioriteres, og jeg understregede, at Europa foreslår, at beskæftigelse og den sociale dimension skal medtages i konklusionerne.
Efter Seoul-topmødet er vi begyndt at rette opmærksomheden mod det næste G20-formandskab og Cannes-topmødet i november 2011. Vi skal udnytte denne mulighed for at have en af vores medlemsstater i førersædet. Vi skal straks etablere vores position og aktivt hjælpe med at udforme G20-dagsordenen på koordineret vis.
Kommissionen er klar til at give sin fulde støtte til alle det franske formandskabs prioriteter. En af disse er en reform af Den Internationale Valutafond (IMF), og til dette formål er vi nødt til at oprette en række sammenhængende forslag, specielt for at forbedre stabiliteten og reducere valutakursernes flygtighed.
En anden prioritet vedrører flygtigheden i råvarepriserne. Kommissionen foretager en vurdering af de primære markeder for alle råmaterialer i de kommende måneder.
Vi bør se det franske formandskab som en enestående mulighed for Europa til at sætte sit mærke på den globale G20-dagsorden. Hvis vi fortsat handler sammen på G20-niveau, vil Europa konsolidere sin position i centrum af den globale økonomiske og finansielle debat og spille en central rolle for udformningen af vores svar på globale udfordringer.
Jean-Paul Gauzès
Hr. formand, hr. formand for det belgiske formandskab, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Hvis jeg er rigtigt informeret, har jeg et minuts taletid.
Først vil jeg gerne fortælle ministeren, at jeg satte stor pris på den klare vurdering af det seneste G20-topmøde, og at jeg støtter forslagene for fremtiden.
Efter min mening bør man virkelig sige, at resultaterne har været temmelig dårlige, skønt Basel III og IMF-reformen blev godkendt. Vi kan kun håbe - ligesom formanden for Kommissionen - at Seoul-topmødet baner vejen for gennemførelsen af det franske formandskabs ambitiøse forslag, der er retfærdiggjort af et øjeblikkeligt behov og de aktuelle vanskelige omstændigheder. EU skal være konsekvent, hvis det skal have den indflydelse, det fortjener.
Konkrete resultater er helt afgørende, og jeg er enig med Kommissionens formand i, at vores medborgere forventer en indsats og ikke kun ord eller erklæringer. Globaliseringen af økonomien og finansvæsenet kræver, at vi skaber ægte fremskridt i den internationale harmonisering af diverse bestemmelser. Markederne reagerer langt hurtigere end politikerne. Europa må ikke være naiv, og det skal sikre gensidighed.
Udo Bullmann
Hr. formand, mine damer og herrer! I sit indlæg her til morgen spurgte fru Harms, hvorfor gnisten ikke længere går fra topmøderne ud til befolkningen, og hvorfor der ikke strømmer nyt mod og ny tillid ud fra topmødedrøftelserne. Da jeg tidligere lyttede til hr. Barroso, hr. Van Rompuy og Rådet, fik jeg en fornemmelse af, hvorfor gnisten ikke videregives. Gnisten går ikke engang videre til medlemmerne her i mødesalen. Se bare rundt på hinanden. Selvfølgelig er det vigtigt, at der er flere medlemmer til stede. Hvorfor er de her ikke? Det er forkert, at de ikke er her. De hører imidlertid ikke noget nyt alligevel. De fortæller os ting, der allerede har stået i aviserne masser af gange, og De besvarer ikke de meget skarpe spørgsmål, der er blevet stillet. Hvad sker der med hensyn til afgiften på finansielle transaktioner? Det har hr. Schulz spurgt om mange gange. Hvor er svaret? Det er ikke på dagsordenen for G20-topmødet i Seoul. Jeg vil gerne have en forklaring.
Jeg vil også gerne vide, hvorfor Det Europæiske Råd, det belgiske formandskab, sagde, at det støtter dette, mens Det Europæiske Råd på sine tre seneste topmøder blot sagde, at det anbefaler en forundersøgelse på globalt plan, men ikke på europæisk plan. Hvorfor dog ikke? Kan Rådet ikke se, at det sender sagen ind i en blindgyde? Jeg vil spørge hr. Barroso én gang til: Hvornår vil hr. Šemeta leve op til kravet fra Europa-Parlamentet i starten af året om, at der også skal gennemføres en forundersøgelse for Europa. Hvis De fremlægger en udtalelse om dette emne, vil mødesalen faktisk være fuld, og vi vil lytte til Dem. Men lad være med fortsat at undgå emnet. For Europa alene taler vi om 200 mia. EUR pr. år. Spørg medlemmerne af Budgetudvalget, hvilke ubetydelige småbeløb de i øjeblikket drøfter med Rådet. Med et initiativ kunne vi gøre fremskridt. Vi er nødt til at puste nyt liv ind i rollerne, og så vil gnisten atter blive sendt videre. Det forventer vi os af Dem.
Marielle De Sarnez
Hr. formand! Vi kan have lige så mange topmøder og møder, det skal være, men hvis Europa ikke vedtager en fælles offensiv tilgang, har det ingen effekt, og det næste G20-møde bliver blot en uafgjort kamp mellem Kina og USA, hvor vi uundgåeligt vil ende som taberne. Det skorter imidlertid ikke på emner.
Mens euroen har sine egne problemer, der kræver stærke interne reaktioner, befinder det internationale monetære system sig i en meget kritisk periode, hvilket øger vores problemer og skaber en både destabiliserende og uretfærdig konkurrence for Europa. Det er det første punkt. På G20-møderne bør europæerne stille forslag om en ny monetær verdensorden baseret på en regningsenhed, der bygger på en vifte af valutaer, der i særdeleshed omfatter dollar, euro og yuan.
Vi skal også se på finansforordningsspørgsmålet igen. Tilsagnet om at bekæmpe skattelylande er fortsat ikke omsat i praksis, og kreditvurderingsbureauernes aktiviteter kontrolleres fortsat ikke. Det er så meget desto mere beklageligt, da der er andre udfordringer såsom reguleringen af varemarkederne: fossile brændstoffer, mineraler og landbrugsvarer. I denne forbindelse vil jeg gerne stille Dem et forslag. Efter min mening bør europæerne i denne henseende foreslå, at der oprettes en verdensomspændende organisation for råvarer.
Der er bestemt en reel risiko for verdensøkonomien med de mangler, der arrangeres af visse producentlande, og her tænker jeg på Kina. Det er også dybt amoralsk at spekulere i landbrugsvarer, da det oven i klimaforandringsrisikoen udgør en ekstra sultrisiko for udviklingslandene.
Med hensyn til alle disse vigtige spørgsmål, der helt klart vedrører den globale balance, tror jeg på én ting. Jeg tror, at det franske formandskab kun vil være til nogen nytte, hvis det fra starten er placeret inden for europæiske rammer.
Patrick Le Hyaric
Hr. formand, mine damer og herrer! Omfanget af verdenskrisen samt sociale og miljømæssige nødvendigheder kræver en resolut indsats fra EU's side på G20-mødet på baggrund af hensigtserklæringer om reguleringen af den internationale finansiering.
For det første må Verdenshandelsorganisationens forhandlinger ikke gøre verden til en kapitalistisk jungle, men den skal anvende sociale og miljømæssige standarder samt jobskabelsesstandarder vedrørende handelssystemet. De skal håndtere arbejdsløshedssvøben, der i øjeblikket påvirker mere end 250 mio. mennesker på jorden, ved at gøre en ende på de aktuelle sparepolitikker.
Fra det modsatte perspektiv skal man lukke skattelylande og indføre en mekanisme til beskatning af kapitalbevægelser; der skal oprettes en international fond for at stabilisere varepriserne startende med priserne på landbrugsvarer; der skal føres tilsyn med det internationale monetære system med en ny rolle for Den Internationale Valutafond inden for områderne beskæftigelse og bæredygtig menneskelig udvikling samt med oprettelse af en universel verdensvaluta, der kan udfordre dollarens rolle.
Man skal også standse den skandaløse situation, hvor kreditvurderingsbureauer dømmer i deres egne sager udelukkende til fordel for bankerne. Folk bør kunne komme til orde i alle disse spørgsmål, der berører dem.
Georgios Papanikolaou
(EL) Hr. formand! Der kan ikke herske tvivl om, at offentliggørelsen af resultaterne af G20-topmødet var vigtig. En anden gennemlæsning rejser imidlertid vigtige spørgsmål om visse punkter.
For at være helt præcis udsendte 20 industrilande en streng advarsel til alle de lande, der anvender ukoordinerede økonomiske politikker, og alt dette sker i en tid, hvor USA anvender én økonomisk politik med kvantitative lettelser, mens EU anvender en anden politik med aktuel fokus på strenghed, og Kina har valgt at holde sin valuta undervurderet.
Jeg forsøger derfor at forstå følgende. Hvad er pointen med en sådan erklæring, og hvem er den i sidste ende rettet mod? Jeg har meget svært ved at tro, at et sådant budskab er rettet mod lande med beskeden betydning for den globale økonomi. Hvis G20 imidlertid udsendte en sådan erklæring til egen fordel, bør vi virkelig overveje, om der er tale om en meget alvorlig politisk sammensværgelse i en tid, hvor der i økonomisk henseende er behov for en øjeblikkelig indsats.
Charles Goerens
(FR) Hr. formand! Mit spørgsmål var oprindeligt til hr. Barroso, men da han ikke er til stede, vil jeg gerne stille det til det belgiske formandskab.
Nu til dags er det muligt at praktisere handelsdumping uden at krænke Verdenshandelsorganisationens (WTO) antidumpingregler. Med en kronisk undervurderet valuta får man det samme resultat. Selv hvis vi om end noget forsagt begynder at bekæmpe de konkurrenceprægede valutadevalueringer, er spørgsmålet fortsat, hvad EU kan acceptere.
Jeg har følgende spørgsmål til det belgiske formandskab. Hvis ikke det lykkes G20 at gøre en ende på den monetære uorden, tror De så, at WTO-forhandlingerne kan klare sig uskadt igennem?
Nikolaos Salavrakos
(EL) Hr. formand! Efter min mening kom der ingen betydelige resultater ud af G20-topmødet i november måned. Det beviste endnu en gang, at USA har en fremtrædende position, og at Kina forsøger at sikre sig en plads på den internationale scene.
Som vi alle ved, startede den globale økonomiske krise i 2007, da den ene investeringsbank efter den anden i Det Forenede Kongerige fik likviditetsproblemer. Som vi har set - og som hele verden ved - var den amerikanske regering tvunget til at trykke flere penge - 700 mia. USD i første omgang og derefter yderligere 600 mia. USD i den nyligt overståede anden fase.
I modsætning til USA's reaktion på monetære spørgsmål er Europa i almindelighed og euroområdet i særdeleshed forblevet trofast mod princippet om budgetdisciplin og en nøje kontrolleret monetær politik, hvilket har givet markederne plads til at spekulere på bekostning af de mindre hårdføre økonomier i Europa i almindelighed samt euroområdet i særdeleshed.
Jeg vil foreslå, at man overvejer spørgsmålet om at udstede flere penge i Europa enten i form af pengesedler eller i form af euroobligationer.
Michel Dantin
(FR) Hr. formand! Vores medborgere har forventninger til os; de har forventninger til Europa i spørgsmålet om global styring. Vi skal være en proaktiv styrke, en afgørende kraft. Adskillige talere har denne morgen pointeret, at det franske G20-formandskab kan være en mulighed for Europa. Jeg er helt enig, og efter min mening bør formandskabet regelmæssigt informere Parlamentet om udviklingen i G20's arbejde. Jeg kan forstå, at den franske præsident vil være villig til at møde op og tale til os, og det synes jeg, at formanden skal invitere ham til at gøre.
Andris Piebalgs
Hr. formand! G20 er helt klart en ganske særlig størrelse, hvor alle beslutninger skal træffes ved konsensus. Men som det blev understreget af Kommissionens formand og den belgiske præsident, fortsætter processen, og jeg vil blot tage fat på et af emnerne - nemlig beskatningen af finanssektoren.
Selv om der ikke har været tale om et gennembrud, blev man enige om at arbejde videre med innovativ finansiering under det franske formandskab. EU er parat til at støtte arbejdet i G20 med at undersøge og udvikle en global afgift på finansielle transaktioner. Som sagt træffer G20 konsensusbeslutninger, og på nuværende tidspunkt er der mange G20-partnere, der ikke deler vores holdning i dette spørgsmål, men vi vil fortsat arbejde på at skabe konsensus.
I mellemtiden er vi nødt til at arbejde på andre måder for at sikre, at finanssektoren yder et rimeligt bidrag gennem foranstaltninger såsom en afgift på finansielle aktiviteter. Den 7. oktober 2010 skitserede Kommissionen sit syn på dette emne, og det vil forfølge følgende mål. For det første skal vi sørge for, at finanssektoren yder et rimeligt bidrag til de offentlige finanser. Det er særlig vigtigt i betragtning af den støtte, den modtog under krisen. For det andet skal vi sørge for, at enhver skat, som vi indfører, giver ægte fordele og skaber betydelige indtægter uden at underminere EU's konkurrenceevne. For det tredje skal vi sikre os, at kludetæppet af forskellige nationale skatter i de finansielle sektorer ikke skaber nye hindringer for det indre marked.
På denne baggrund har Kommissionen udarbejdet en togrenet tilgang til beskatning af den finansielle sektor. En afgift på finansielle aktiviteter synes at være den bedste måde at håndtere spørgsmålet på i EU. En beskatning af overskud og lønninger i finanssektoren kan sikre en retfærdig beskatning og skabe hårdt tiltrængte indtægter. Endvidere kunne en afgift på finansielle aktiviteter være mindre udsat for de risici ved EU-konkurrenceevnen, som andre beskatningsværktøjer ville udgøre, hvis de blev indført ensidigt.
En afgift på finansielle transaktioner skal fremmes på globalt plan. En international transaktionsafgift på den globaliserede finanssektor er den bedste metode til finansiering af internationale mål inden for områder som f.eks. udviklingsstøtte og klimaforandringer. Med det rette valg af afgift og en ordentlig gennemførelse får vi en vigtig ny indtægtskilde, samtidig med at vi bevarer vores konkurrenceevne.
Kommissionen bestræber sig på at fortsætte arbejdet med disse valgmuligheder for at kunne forelægge politikforslag i 2011. Første skridt bliver en impaktanalyse af beskatning af den finansielle sektor, der dækker de opstillede idéer. I denne henseende vil vi også tage hensyn til medlemsstaternes analyse. Det er vigtigt at foretage en vurdering af den kumulative indvirkning på institutioner i finanssektoren af en ny forordning, mulige bankafgifter og skatter inden iværksættelsen af et forslag.
Jeg vil også gerne nævne noget meget vigtigt. G20 tog meget klart udviklingspolitikmål på dagsordenen. Jeg ser det som et godt tegn, at G20-processen med en ordentlig fasthed fra EU's side kan give fordele for borgerne.
Olivier Chastel
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Som afslutning på denne forhandling vil jeg gerne i generelle vendinger endnu en gang sige, at vi umiddelbart før G20-møderne kraftigt understregede, at det var vigtigt for EU at få et tilfredsstillende resultat vedrørende en lang række emner, og at vi var nødt til at arbejde på at sikre, at G20 først og fremmest vedblev at være et troværdigt og legitimt forum, der kunne skabe konkrete resultater - som jeg netop har sagt - og sætte fornyet koordineret politisk skub i globaliseringen, så specielt EU kan blive hørt i denne sammenhæng. Uden at dække over problemerne - som mange af talerne har omtalt - synes jeg, at EU har levet op til sine forpligtelser, og at arbejdet i EU-institutionerne og i de EU-lande, der deltager i disse G20-drøftelser, kan siges at have været tilfredsstillende.
Seoul var det femte topmøde på to år, og et stort antal kollektive forpligtelser blev lagt på bordet. Mange af disse havde positive resultater med hensyn til økonomisk vækst og verdens finansielle stabilitet, skønt dette arbejde er langt fra at være færdiggjort.
Inden for EU og i fortsættelse af det, som Kommissionen netop har fortalt os om bankafgifter og afgifter på finansielle transaktioner, fastslås det klart i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde den 29. oktober, at arbejdet med disse to emner skal fortsætte både i EU og med hensyn til internationale emner. Med hensyn til afgifter er der stigende enighed om grundlaget for og ånden bag sådanne afgifter. Der er fortsat ikke enighed om hverken målet eller anvendelsen af indtægterne.
Medlemsstaterne er imidlertid i færd med at oprette nationale systemer, der er meget forskellige fra hinanden. Vi er derfor på kort sigt nødt til at indføre et minimalt koordineringsniveau og på mellemlang sigt at bevæge os i retning af resolutionsrammer, der i langt højere grad harmonerer med kriseløsningsarrangementerne - specielt på basis af Kommissionens lovgivningsforslag. På denne baggrund konkluderede Det Europæiske Råd i oktober måned, at de nuværende forskellige afgiftssystemer i højere grad skal koordineres, og Økofinrådet blev inviteret til at vende tilbage med sine konklusioner på Det Europæiske Råds møde i december måned.
Endelig opfordrede Det Europæiske Råd med hensyn til den afgift på finansielle transaktioner, som Kommissionen netop nævnte, Rådet og følgelig Økofin til at undersøge, hvordan vi kan bekæmpe skattelylande og skatteunddragelser, og Økofinrådet pålagde Rådets ekspertgruppe om skatteanliggender at se nærmere på disse vanskelige emner.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (Forretningsordenens artikel 149)
Ioan Mircea Paşcu
Vores internationale institutionelle økonomiske og finansielle arkitektur - fra slutningen af krigen - er på nuværende tidspunkt under stærkt pres. Et internationalt system, der gennemgår en stor forandring, som den globale krise strækker til grænsen og tvinger til at tilpasse sig de nye omstændigheder. Derudover oprettes der nye institutioner som f.eks. G20 som reaktion herpå. Det er imidlertid grundlæggende et mellemstatsligt organ, hvis afgørelser, som påvirker os alle, skal gennemføres nationalt. Derfor er det vigtigt, at der i det mellemstatslige organs afgørelser ikke blot tages højde for medlemmerne, men alle os andre også.
Ud fra dette perspektiv er det positivt at opleve, at man på topmødet i Seoul fremhævede betydningen af samarbejde blandt medlemmerne for at sikre, at afgørelserne gennemføres, og at der er basis for at nå til enighed om grundlæggende strukturændringer, og for at fremme vækst gennem jobskabelse uden at miste fokus på udviklingslandenes behov. Vi må håbe, at EU vil drage fordel af afgørelserne fra et organ, som kun nogle af medlemmerne deltager i, og at de lande, der er uden for euroområdet, også vil drage fordel af afgørelserne.
