Fri bevægelighed og opholdsret for unionsborgere
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0009/2003) af Santini for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (KOM(2001) 257 - C5-0336/2001 - 2001/0111(COD)).
Vitorino
Fru formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Santini, og Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender for denne meget positive betænkning.
Betænkningen drejer sig om et længe ventet forslag til direktiv, der er af afgørende betydning for at lette den frie bevægelighed for personer, og som tager hensyn til det arbejde, der er udført i slutningen af 1990'erne, i særdeleshed af det højtplacerede panel om unionsborgerskab, som Simone Veil var formand for.
Dette forslag fastlægger betingelserne for udøvelsen af den grundlæggende ret til fri bevægelighed og opholdsret, der ifølge traktaten direkte tilkommer enhver EU-borger, og som er indeholdt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. I denne forbindelse repræsenterer forslaget et første skridt i retning af at definere en stærk opfattelse af unionsborgerskab, som bekræftet af det grundlæggende formål med forslaget.
EU's borgere bør alt andet lige kunne bevæge sig mellem medlemsstaterne på samme vilkår som statsborgere i en medlemsstat kan flytte rundt og skifte opholdssted i deres eget land. I særdeleshed skal direktivet lette udøvelsen af retten til fri bevægelighed ved at reducere de administrative formaliteter til det absolut nødvendige, ved bedre at definere situationen for familiemedlemmer, ved at indføre permanent opholdstilladelse efter fire års uafbrudt ophold i værtsmedlemsstaten og ved yderligere at begrænse mulighederne for at nægte eller for at afslutte ophold af hensyn til den offentlige orden.
Forslaget indfører også vigtige fornyelser i sammenligning med det nuværende acquis communautaire. I særdeleshed forlænger det den periode, hvor borgerne ikke er underkastet andre formaliteter end besiddelsen af et gyldigt identitetskort eller pas, fra tre til seks måneder. Det afskaffer pligten til at få opholdstilladelse for borgere i EU og erstatter den med direkte registrering hos de kompetente myndigheder, hvilket allerede er tilfældet i nogle medlemsstater. Det etablerer et system, hvor en borger i EU simpelthen skal erklære, at han opfylder de betingelser, der knytter sig til udøvelsen af opholdsretten. Endelig indfører det permanent opholdstilladelse efter fire års uafbrudt ophold uden yderligere betingelser.
Som det med rette understreges i hr. Santinis betænkning, kommer retten til fri bevægelighed endnu i dag ud for mange forhindringer. Det er blevet bekræftet i de gentagne domme fra Domstolen om denne sag. Forslaget medtager de tydeliggørelser, som kan udledes af Domstolens afgørelser i den senere tid, og når det er vedtaget, bør det i væsentlig grad kunne simplificere udøvelsen af alle europæiske borgeres grundlæggende rettigheder.
Santini (PPE-DE)
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke kommissær Vitorino for denne introduktion, som gør det let for mig at fremlægge min betænkning. Det direktiv, som vi drøfter, udgør nemlig et reelt kvalitetsløft i debatten om unionsborgerskabet og den frie bevægelighed for personer. For første gang anerkender vi de rettigheder, som borgerne ikke har i kraft af deres økonomiske aktiviteter, men som personer og som indehavere af de subjektive rettigheder, som unionsborgerskabet består af foruden de objektive rettigheder. Opholdsretten og retten til fri bevægelighed er udtrykkeligt stadfæstet i EU-traktaten. Som kommissæren sagde, har de eksisteret længe, og de giver borgerne nogle nye og meget vigtige grundlæggende rettigheder. Man kan faktisk sige, at dette direktiv lægger grunden til det dobbelte borgerskab - nemlig statsborgerskabet og unionsborgerskabet - som er nævnt i det traktatudkast, der også drøftes i konventet. Indførelsen af den permanente opholdsret er et konkret eksempel på dette.
Før jeg kommer yderligere ind på direktivet, vil jeg definere dets anvendelsesområde. Direktivet er rettet mod unionsborgere og deres familiemedlemmer uanset nationalitet. Princippet om ligebehandling af unionsborgeres familiemedlemmer, der er statsborgere i et tredjeland, har været gældende siden 1960'erne, og direktivet gør dette princip endnu mere effektivt og konkret. 
Denne ret er beslægtet med den ret, som den unionsborger har, de er i familie med. Det skal siges med det samme, at direktivet ikke gælder for tredjelandsstatsborgere eller i det mindste ikke for dem, som ikke er i familie med unionsborgere, også selv om de opholder sig i en medlemsstat eller udøver deres ret til fri bevægelighed inden for EU.
Den store fordel ved dette direktiv er, at alle de tidligere bestemmelser på området bliver samlet i én tekst. En anden fordel er dets klarhed, og i den forbindelse tror jeg også, at nogle af ordførerens ændringsforslag har været med til at forenkle de lidt for bureaukratiske passager så meget som muligt.
En af de største nyskabelser er - sådan som kommissæren var inde på - forslaget om at erstatte opholdstilladelsen med et simpelt bevis for registrering hos de kompetente myndigheder. Registreringsprocedurerne skal være enkle og direkte, og man skal under alle omstændigheder anvende princippet med overensstemmelseserklæringer, sådan som det allerede er tilfældet i nogle medlemsstater. Det samme skal gælde for bevismaterialet, f.eks. indkomstbeviset og sygesikringsdækningen. Familiemedlemmer fra tredjelande skal bevise den familiemæssige tilknytning med et identitetsdokument, hvilket udelukkende sker for at hindre misbrug, som der altid er risiko for.
Et andet nyskabende princip i direktivet vedrører udvisningen af tredjelandsstatsborgere, som har opholdsret på EU's område. I direktivet står der, at der under ingen omstændigheder kan foretages en udvisning. Denne indfaldsvinkel er i tråd med Amsterdam-traktatens princip om, at der skal skabes et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed uden grænser, men nogle af medlemsstaterne vil formodentlig fastlægge deres egne regler på dette område.
Jeg har gemt det mest omstridte spørgsmål til sidst, sådan som vi altid gør i forhandlingerne her i Parlamentet, nemlig familien, dens sammensætning og definitionen af par og ægtefælle. For at undgå, at en så stor mængde nyskabende bestemmelser ender med at sidde fast i det sædvanlige tovtrækkeri, har jeg som ordfører bestræbt mig på at være så åben som muligt, og derfor har jeg strakt mine og min politiske gruppes principper til det yderste blot for at nå til vejs ende med direktivet som helhed. Der er i øvrigt ingen tvivl om definitionen af ægtefælle i fællesskabsretten, hvilket Domstolen har fastslået ved flere lejligheder. I den forbindelse - og med hensyn til ugifte par - har ordføreren overtaget nogle af de ændringsforslag, som PSE-Gruppen har stillet og siden har trukket tilbage, og hvor man opfordrer medlemsstaterne til at fjerne de lovgivningsforskelle, der stadig eksisterer på EU-plan. Jeg tror, at denne demokratiske henvisning til subsidiariteten og medlemsstaternes suverænitet er i alles interesse, så vi undgår de sædvanlige korstog, der risikerer at svække betænkningens indhold og gøre direktivets bestemmelser forgæves. De enkelte medlemsstater skal således regulere familiespørgsmålene på baggrund af deres egen lovgivning og interesser. Det ville virkelig være en skam, hvis vi ikke var i stand til at give Rådet en ordentlig tekst, som der er enighed om, når man tænker på den enestående lejlighed, som den fælles beslutningsprocedure giver os på dette område. Det ville i øvrigt være utænkeligt at påtvinge 13 medlemsstater en model, som kun to af dem går ind for, og at prioritere symboler og dogmer højere end de fornuftige bestemmelser, som millioner af borgere venter på for at kunne tilrettelægge deres tilværelse.
Til sidst skal det understreges, at ordførerens linje i høj grad er i tråd med Kommissionens. Kommissionen har udarbejdet en konsekvent og objektiv tekst, der som bekendt også giver udtryk for Rådets holdning. Vi har mulighed for at give borgerne nogle nye og tidssvarende bestemmelser, som giver større garantier. Jeg er sikker på, at de bliver vedtaget under Parlamentets afstemning, og jeg vil gerne takke ordførerne for udtalelse og alle de parlamentsmedlemmer, hvis ændringsforslag har gjort mit arbejde lettere og uden tvivl forbedret direktivets indhold.
Medina Ortega (PSE)
Fru formand, unionsborgerskab var et af de store resultater af unionstraktaten, der blev vedtaget i Maastricht i 1992.
I overensstemmelse med kendelser fra Domstolen blev retten til unionsborgerskab, herunder retten til fri bevægelighed og ophold inden for Unionens grænser, gjort til en grundlæggende rettighed for europæiske borgere, en ret, som ikke krævede nogen juridisk gennemførelsesprocedure.
I overensstemmelse med dette retsgrundlag mente Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, at der ikke var nogen grund til at indføre restriktioner af administrativ art, hverken for indrejse i et land eller fri bevægelighed og ophold.
Der er gjort store fremskridt med hensyn til den juridiske organisation ved hjælp af Schengen-konventionen, men det forholder sig sådan, at visse lande stadig modsætter sig disse fremskridt og ikke deltager i dem.
Derfor håbede Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, at dette forslag til direktiv ville udgøre et effektivt fremskridt ved at fjerne alle restriktioner af administrativ og indholdsmæssig art for borgernes mulighed for at etablere sig i et andet fællesskabsland.
Det var formålet med de ændringsforslag, som Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked vedtog.
Ændringsforslagene fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked blev ikke accepteret af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, og ordføreren vil naturligvis gerne have dem opretholdt, men har ikke insisteret for ikke at bringe de aftaler, der er nået på dette område, i fare.
Jeg vil dog gerne henlede opmærksomheden på et ændringsforslag, som i nogen udstrækning kunne imødekomme de bekymringer, man havde i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Jeg hentyder til ændringsforslag 23 - der indfører en ny artikel 4b - hvori der står: "Direktivet må ikke føre til ophævelse af eksisterende rettigheder, som er indført på grundlag af EU-lovgivning eller Domstolens domme".
Jeg mener, at dette ændringsforslag er af afgørende betydning, hvis der ikke skal ske tilbageskridt med hensyn til rettighederne for unionsborgere.

Karamanou (PSE)
Fru formand, Kommissionens forslag til direktiv om borgeres ret til fri bevægelighed er utvivlsomt et vigtigt skridt i retning af at fjerne de ubegrundede tekniske hindringer, som fortsat findes selv i et forenet Europa. De ændringsforslag, som Parlamentet har stillet, har naturligvis forbedret Kommissionens forslag væsentligt. De ændringsforslag, der er stillet af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, har til formål at tilvejebringe et antal forbedringer, der vil styrke fri bevægelighed for kvinder og tage hensyn til de særlige problemer, som kvinder står over for, samt til princippet om ikke at diskriminere på grund af køn.
Desværre har Deres ambition om at tillade europæiske borgere at udøve deres ret til ophold frit og uden hindringer ikke ført til en tekst, der er neutral i kønsmæssig henseende og tager hensyn til de særlige problemer, som kvinder står over for, hr. kommissær. Det væsentligste problem drejer sig om kvinder, der er økonomisk afhængige af deres mænd, og som i tilfælde af død eller separation ikke har nogen udsigt til at forlænge deres ret til ophold i et andet europæisk land. Med andre ord, de bliver automatisk berøvet enhver juridisk ret, der hidrører fra deres ophold i en anden medlemsstat i Unionen. Vi føler, at der må rettes op på dette.
Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder understreger også vigtigheden af at beskytte forholdet mellem mennesker ved at give samboende partnere af begge køn samme rettigheder som en ægtefælle. Flere og flere medlemsstater finder måder, hvorpå de kan anerkende par, der lever sammen uden officielt at blive gift. De fleste lande tillader nu, at partnere kan bliver officielt registreret, og denne kategori må derfor medtages i definitionen på familiemedlemmer.

Pirker (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, det direktivforslag, som bliver fremsat her, er et stort skridt fremad i retning mod at gennemføre Det Europæiske Fællesskab, for dét er, hvad vi opnår ved gennemførelsen af den frie bevægelighed for borgerne i EU. Målet er, at betingelserne for unionsborgernes rejser mellem medlemsstaterne skal ligne dem, der gælder inden for de enkelte medlemsstater. Det betyder, at vi nu endelig vil fjerne de sidste barrierer og overvinde bureaukratiske og politiske hindringer, som står i vejen for denne frie bevægelighed. Vi støtter derfor fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater udtrykkeligt Kommissionens forslag og de finpudsninger og modifikationer, som ordføreren har foreslået. Det er målsætningen, og på denne vej befinder vi os nu, og jeg er overbevist om, at vi kan nå vores mål, hvis bestemte betingelser bliver opfyldt.
Det skuffer mig, at nogle kolleger under debatten om det store emne fri bevægelighed kun har fokuseret på et enkelt lille punkt, nemlig definitionen af begrebet familie. Det er kun en lille del, som skal drøftes, men vi bør tage afsked med den opfattelse, at nogle få ved, hvad en familie er, og vil påtvinge alle andre parlamentsmedlemmer eller medlemsstater deres definition. Det kan ikke være rigtigt! Vi bør nå frem til en konsensus, hvor vi accepterer, at de forskellige stater har forskellige opfattelser og ordninger på dette område. Men vi bør ikke lade nogle få påtvinge alle andre stater deres form, deres definition af familiebegrebet. Hvis det lykkes os at træde et skridt tilbage og finde en konsensus, hvor vi accepterer de enkelte medlemsstaters forskellige ordninger, så vil der være bredt flertal og bred støtte til dette forslag. Jeg appellerer til alle, som har stillet disse forslag, om at vælge fornuftens vej i denne sag, af hensyn til den frie bevægelighed for borgerne i EU.
Terrón i Cusí (PSE).
Fru formand, på vegne af min kollega, Carmen Cerdeira, der har været skyggeordfører for denne betænkning og desværre ikke kan være til stede, vil jeg forsøge så vidt muligt at tale på min politiske gruppes vegne.
Unionsborgerskab - institutionaliseret og oprettet ved Maastricht-traktaten og senere modificeret ved Amsterdam-traktaten - giver en række rettigheder og pligter til borgere fra alle medlemsstater.
Hensigten er i højere grad at involvere borgerne i den europæiske integrationsproces ved at styrke beskyttelsen af deres rettigheder og fremme idéen om europæisk identitet ved at skabe en følelse af at høre til blandt Unionens borgere. Borgerrettighederne og Unionen som helhed vil kun have troværdighed blandt borgerne, hvis de kan anvendes i praksis i folks daglige liv.
Inden for rammerne af unionsborgerskabet er en af de fundamentale rettigheder, som dette borgerskab giver, fastlagt i artikel 18, stk. 1, i traktaten, der giver enhver borger i unionen ret til frit at rejse ind i, rundt i og opholde sig i en anden medlemsstat.
Samme ret, med en lignende ordlyd, bliver givet til europæiske borgere i artikel 45, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder, og det forekommer at være meget vigtigt.
Som følge heraf er disse rettigheder af en grundlæggende og ikke blot fortolkende art. Med andre ord, man får dem uden hensyn til tilladelser fra medlemsstaterne.
Vi glæder os over Kommissionens forslag, som vi anser for et ægte fremskridt. Bevægeligheden for Unionens borgere mellem medlemsstaterne bør alt andet lige finde sted på betingelser, der er de samme, som gælder for borgerne i de enkelte medlemsstater.
Faktisk har Unionens borgere taget dette princip til sig langt hurtigere og grundigere end deres regeringer, fru formand. De har taget det til sig, og de udøver det. Jeg kan forsikre Dem, at i min del af Unionen på den kyst, hvor jeg tilbringer adskillige dage, er der mange europæiske borgere, der opholder sig ulovligt, og som simpelthen rejser frem og tilbage mellem deres to huse, det ene i deres oprindelsesland og det andet i mit land, når de har lyst og uden at udfylde nogen papirer. Det kan ikke bevises, om disse mennesker har tilbragt de sidste seks måneder i deres hus, for sommetider er det 60 km fra nabolandet. Euroen vil gøre dette endnu lettere og mere gennemførligt, og jeg håber, at der kan ske fremskridt i Kommissionen. Derfor har min gruppe stillet ændringsforslag, der har til formål en gang for alle at gøre ende på overvejelsen af folks økonomiske forhold og give forrang til deres ret som unionsborgere og anerkende, at i øjeblikket udøver borgerne og deres familier allerede retten til fri bevægelighed inden for EU.

Sørensen (ELDR).
Fru formand, på vegne af den liberale gruppe vil jeg gerne slå fast, at vi støtter hr. Santinis forslag, som det blev vedtaget i udvalget. Formålet med direktivet er at styrke unionsborgerskabets indhold og øge borgernes frie bevægelighed inden for Fællesskabet.
Forslaget vil betyde en konsolidering af den nuværende mangfoldighed af forordninger og direktiver og domme på området. Retstilstanden bliver herved mere klar og mere tydelig. En klar lovgivning vil samtidig betyde, at det bliver lettere at overvinde mange af de praktiske hindringer for borgernes frie bevægelighed, som stadig eksisterer.
Den liberale gruppe støtter fuldt ud princippet om ligebehandling, hvorefter EU-borgere fra andre medlemsstater i størst muligt omfang behandles efter samme regler som egne statsborgere. Dette direktiv er et skridt i den rigtige retning.
Men vi støtter også den progressive familiedefinition, der er indarbejdet i forslaget. Generelt vil jeg nu gerne slå fast, at det ikke er intentionen med forslaget at fastlægge familiedefinitionen. Formålet er helt grundlæggende at opretholde familiens enhed. Diskussionen omkring familiedefinitionen bør derfor ikke aflede opmærksomheden fra forslagets formål og de positive konsekvenser af direktivets vedtagelse, nemlig styrkelse af regelgrundlaget for den frie bevægelighed, forøgelse af arbejdskraftens mobilitet og, selvfølgelig, opretholdelse af familiens enhed.
Di Lello Finuoli (GUE/NGL).
Fru formand, forslaget til direktiv om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område er en vigtig etape i opbygningen af et mere frit og åbent EU, og det tager desuden sigte på at forenkle og rationalisere en sand jungle af bestemmelser om lønmodtagere, selvstændige, pensionister, studerende og borgere, der ganske enkelt ønsker at bo i et andet land. De ændringsforslag, der blev vedtaget i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, har i øvrigt forbedret den oprindelige tekst betydeligt ved at give arbejdstagerne større retssikkerhed og beskytte dem mod farerne ved illegal indvandring. De europæiske borgere burde dog også beskyttes mod disse farer. Som fru Karamanou og hr. Medina Ortega slog fast, er der naturligvis stadig meget, der skal gøres.
Vi har beskæftiget os med forventningerne hos familiemedlemmerne til dem, der ønsker at bosætte sig i et andet land, og her har vi også forsøgt reelt at gøre frihedsrettighederne mere omfattende ved at hindre forskelsbehandling på grund af køn, seksuel orientering eller samlivsform. Vi er sikre på, at på samme måde som rettigheder som retten til skilsmisse eller abort har rodfæstet sig i langt de fleste europæiske mænd og kvinders bevidsthed, er der også et klart behov for at indføre retten til at bo i et andet land, til at bo alene eller med en person af samme køn og til at stifte familie uden at være tvunget til at indgå ægteskab.
Jeg ved ikke, om Rådet kan eller vil tage de politiske og kulturelle konsekvenser af Parlamentets beslutninger, eller om det vedtager betænkningen i den udgave, der blev vedtaget af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, men vi er sikre på, at Rådet i modsat fald - sådan som fru Terrón i Cusí var inde på - går imod de fleste unionsborgeres vilje, hvilket risikerer at gøre afstanden mellem befolkningen og institutionerne større.
Buitenweg (Verts/ALE).
Fru formand, også min gruppe er meget glad for både det foreslåede direktiv og for betænkningen. Mens vi ofte hører, at EU vil gå for hurtigt frem med integrationen på andre områder, er dette nu typisk en sag, som der efter folks mening skulle være truffet bestemmelser om for længst. Folk tror faktisk ofte, at der allerede er truffet bestemmelser om det, og så er de skuffede, når det viser sig, at den frie bevægelighed slet ikke er så fri, som de troede.
Det drejer sig f.eks. om en svensker, der vil bo og arbejde i Italien. Det bliver nu nemmere. Nu ved jeg, at nogle kolleger og især også nogle medlemsstater tror, at det drejer sig om udvandring. Jeg synes, det er lidt konstrueret. Det drejer sig først og fremmest om fri bevægelighed for EU-borgere, og det drejer sig kun om tredjelandsborgere, som er gift med eller har langvarige forbindelser med EU-borgere. Lad os derfor også se det i perspektiv.
Et vigtigt aspekt heraf er naturligvis, at mange mennesker, som ønsker at rejse i EU eller vil bo i et andet land, ikke vil gøre det alene, men sammen med deres familie eller livsledsager. I betænkningen er der skrevet meget om det, definitionen er udvidet, og det er min gruppe tilfreds med. Men af hr. Pirkers ændringsforslag og bemærkninger slutter jeg, at definitionen stadig er meget kontroversiel. Hvad angår ægteskabet, finder vi det logisk, ægtefællen får lov at komme med. Vi tror også, at problemet med registrerede partnerskaber kan overvindes. Den registrerede partner må gerne komme med. Men et langvarigt forhold bliver noget vanskeligt.
Jeg vil gerne citere hr. Pirker, også for at vise, at jeg faktisk har lyttet til ham. Han sagde: "Vi bør tage afsked med den opfattelse, at nogle få ved, hvad en familie er." Det er jeg helt enig i. Jeg tror, at det allervigtigste er, at mennesker er forpligtet over for hinanden, at mennesker vil påtage sig ansvaret for hinanden, og at mennesker vil sørge for hinanden. Jeg synes derfor, det er absurd, at vi vil forstyrre familielivet, fordi der mangler en bestemt officiel underskrift. Man kan også se på alternativer, f.eks. hvor længe mennesker har boet sammen. Der er alternativer. Det vigtigste er, at mennesker er forpligtede over for hinanden, og at de har et familieliv. Måske mangler der en officiel underskrift, men lad os i EU se på, hvad vi kan gøre ved det, så vi ikke splitter familielivet, fordi der mangler en underskrift.
Blokland (EDD).
Fru formand, både ordføreren, hr. Santini, og Kommissionen roser unionsborgerskabet. Dette bør nu udformes konkret i forslaget om at give EU-borgere ret til fri flytning og frit opholdssted. Denne ret "udgør en del af den juridiske arv, som hver borger i EU har" ifølge Kommissionen.
Hvilken arv mener Kommissionen her præcist? Jeg synes, at denne udtalelse er lige så mærkelig som udtrykket unionsborgerskab. Fordi en nederlænder nu lettere kan tage til Frankrig for at arbejde, føler han sig pludselig som unionsborger. Nej, han er stadig en nederlænder, som arbejder i Frankrig. Rent praktisk er det et godt og endda fornyende forslag. Det vil fjerne meget administrativt bureaukrati og ukontrollerbare regler.
På to punkter kommer Kommissionen efter min mening for tæt på medlemsstaternes beføjelser til at træffe beslutninger. For det første i artikel 25, hvor det forbydes et værtsland at træffe beslutning om udsendelse, hvis den pågældende har fået permanent opholdsret. For det andet i artikel 30, stk. 2, hvori der står, at en person senest to år efter udsendelse kan indgive en ny ansøgning om adgang til området. Det er ikke særlig gennemtænkt.
Jeg kan ikke støtte de ændringsforslag i Santini-betænkningen, som udvider definitionen af begrebet partner, og de ændringsforslag, som afsvækker kommissionsforslaget.
Cappato (NI).
Fru formand, vi har ventet på dette direktiv om fri bevægelighed for personer i mange år - måske i for mange år - og nu, hvor det endelig er her, bakker vi op om det og støtter det. Når jeg tager ordet, er det i virkeligheden også for både mundtligt og skriftligt at præsentere ordføreren for Det Tværnationale Radikale Partis andragende, som er underskrevet af 1.122 personer fra 30 forskellige lande, der kræver en fuldstændig overholdelse af princippet om fri bevægelighed for personer i EU for at hindre forskelsbehandling af par af samme køn.
I den forbindelse vil jeg navnlig gerne sige til ordføreren, hr. Santini, og hr. Pirker - der tilsyneladende betragter nogle af de ændringsforslag og passager, som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder har medtaget, som et udtryk for ønsket om at bruge direktivet til at påtvinge hele Europa én bestemt familiemodel - at denne beskyldning er forkert, hvilket de vedtagne tekster beviser. Det, som vi forsøger at gøre, er ikke på en urimelig måde at diktere én bestemt familiemodel, men at sørge for, at der med hensyn til den frie bevægelighed for personer - det vil sige EU-lovgivningen - ikke finder forskelsbehandling sted, fordi nogle par er anerkendt på den ene eller den anden måde, og fordi nogle par er homoseksuelle eller heteroseksuelle. Det er, hvad vi beder om. Vi mener ikke, at man med fri bevægelighed for personer i EU automatisk indfører registrerede partnerskaber i hele Europa, men hvis registrerede partnerskaber er anerkendt i et land, skal man, når det homoseksuelle par flytter til et andet land, anerkende dets ret til fri bevægelighed, selv om man ikke anerkender alle familierettighederne. Det er det, som er sagens kerne, og derfor beder jeg også parlamentsmedlemmerne fra de andre grupper om ikke at fjerne ordene "uanset køn". Man er kommet med den indvending, at det er unødvendigt og overflødigt. Vi er ikke advokater eller jurister, men vi mener, at disse ord og denne henvisning bør bevares. Hvis den så er overflødig, er det kun godt. Der skal med andre ord være fri bevægelighed for personer, som har indgået ægteskab eller registreret partnerskab uanset køn.
Coelho (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, som jeg understregede i min betænkning om unionsborgerskabet, som vi vedtog ved plenarmødet i september sidste år, har det været en langsom proces at anerkende unionsborgerskabet, og endnu i dag står vi over for alt for mange forhindringer, som gør det nødvendigt at tage initiativer for at sikre, at idéen om unionsborgerskab bliver fuldt gennemført i sine politiske, administrative, juridiske, sociale og økonomiske aspekter.
Jeg anbefalede også dengang, at det forslag til direktiv, som vi drøfter i dag, skulle vedtages så hurtigt som muligt for at håndtere de vanskeligheder, der stadig hindrede EU-borgernes ret til fri bevægelighed og ophold. Ved at revidere de foreliggende tekster havde dette forslag til formål at indføre en hårdt tiltrængt strømlining ved at kombinere retten til fri bevægelighed og ophold inden for Europas område i et enkelt juridisk dokument og i særdeleshed at kodificere retten til permanent opholdstilladelse efter fire års uafbrudt ophold. Det er et kærkomment forslag.
Det arbejde, vores ordfører, hr. Santini, har gjort - og det er udmærket arbejde - har hjulpet med til at indføre en række bidrag i forslaget, som jeg betragter som yderst positive. Ikke desto mindre er der to områder, som allerede er nævnt under denne debat, der stadig frembyder problemer. Det drejer sig om definitionen af begrebet familie, en alt for bred definition, som ser ud til at ville tvinge national lovgivning til at anerkende definitionen af en ugift partner som et familiemedlem. Jeg mener, at almindelig sund fornuft her vil diktere respekt for den nationale lovgivning og for de bestemmelser, der gælder i hver medlemsstat. Det gælder også den alt for brede opfattelse af et familiemedlem, hvor jeg mener, det ville være mere fornuftigt at opretholde EU's nuværende acquis med hensyn til direkte efterkommere og direkte beslægtede i opstigende linje i modsætning til den udvidelse, der er foreslået. Dette kan føre til en enorm forøgelse af antallet af de mennesker, der beder om familiesammenføring. Den udvidelse af definitionen, som hr. Santini har foreslået, er derfor kun acceptabel af humanitære grunde eller af alvorlige helbredsgrunde.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Fru formand, jeg takker ordføreren og Kommissionen for at have udarbejdet denne vigtige betænkning, der på fornuftig vis behandler væsentlige ting. Vi her i Parlamentet må forsøge at gøre alt, hvad vi kan, for at gøre det lettere for europæiske borgere frit at bevæge sig omkring i Unionen.
Det er ikke normalt, at det i øjeblikket er lettere at flytte varer og kapital rundt i EU, end det er for europæiske borgere at flytte rundt. Hr. Vitorino sagde i begyndelsen, at fri bevægelighed er begrænset af alt for mange forhindringer, og fru Buitenweg har lige givet nogle eksempler, der gør dette indlysende. Hvis EU skal komme tættere på borgerne, må vi i langt højere grad gøre det til et fælles marked for befolkningen, end det er i øjeblikket.
Men ligesom med erhvervslivet må der også her være regulering, hvis det skal fungere effektivt. F.eks. må britiske pensionister, der slår sig ned i Spanien, og andre, der rejser fra det ene land til det andet for at arbejde, befris for unødvendige bureaukratiske foranstaltninger. Hvis vi skal nå vores mål, at gøre EU til den mest konkurrencedygtige økonomi i verden inden 2010, og gøre det lige så let for EU-borgere at flytte fra en medlemsstat til en anden, som det er for borgere i USA at flytte fra den ene stat til den anden i USA, så har vi brug for fri bevægelighed for europæiske borgere, der flytter mellem landene for at bo og arbejde. Det drejer sig om, at europæiske borgere og deres familier frit skal kunne bevæge sig rundt for at arbejde og bo; det drejer sig om, at teenagere skal have opholdstilladelse i det land, hvor de er vokset op.
Men der er aspekter af denne betænkning, der kan misfortolkes eller misbruges. Det er derfor, der er brug for at indbygge nogle ekstra paragraffer. Min egen regering er ivrig efter at sikre, at vores bestræbelser for at lette bevægeligheden for rigtige EU-borgere ikke åbner nye kanaler, der kan udnyttes af kriminelle bander og andre.
Som vi kun i alt for høj grad er klar over, lever vi i en farlig verden. Der er et mindretal - selv om det er et meget lille mindretal - af mennesker, der måske vil udnytte den bevægelighed, som denne betænkning letter, til ulovlige formål og vold. Derfor bør vi ikke nægte medlemsstaterne ret til at udelukke mennesker, når der er bevis for, at de udgør en trussel mod den nationale sikkerhed.
Vi har brug for endnu et par sikkerhedsforanstaltninger for at beskytte folk mod farerne ved den moderne tilværelse. Jeg kan tilslutte mig, hvad hr. Di Lello Finuoli har sagt: Det virkelige spørgsmål er ikke, om folk er gift, eller hvem de lever i et varigt forhold med. Traktaten garanterer alle borgeres ret til et familieliv, og vi her i Parlamentet har beføjelser til at hævde dette. Andre har talt om dette. Legitime og varige parforhold bør ikke trues. På den anden side må vi måske for at afbalancere dette sikre, at der er sikkerhedsforanstaltninger, der afskrækker det lille mindretal, der kunne ønske at bruge ægteskab som en vej til at opnå ulovlig indrejse. Det drejer sig om fri bevægelighed for mennesker og frihed for dem til at leve deres liv, som de ønsker; et frit marked for mennesker, et fælles marked for EU's borgere og deres familier.
Ludford (ELDR).
Fru formand, dette forslag indfrier endelig det 50 år gamle løfte om at gøre det muligt for EU-borgere og deres familie at bo i en anden medlemsstat. Det er storslåede nyheder for frihedens sag. Men når man hører på visse, herunder "konservative" i den britiske Labour-regering, skulle man tro, det drejede sig om at lette illegal indvandring og terrorisme. Det er på tide, at dette uoplyste hysteri i Det Forenede Kongerige hører op. Der er tilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger i denne foranstaltning og i EU-lovgivningen.
Med hensyn til definitionen af den familie, EU-borgere kan tage med sig, når de flytter, så må den i det mindste respektere loven i det land, hvor de oprindeligt var bosat. Hvorfor skulle et homoseksuelt partnerskab, der er registreret og godkendt i Sverige, miste enhver anerkendelse, når de f.eks. flytter til Italien? Regeringerne, herunder den britiske, er meget glade for at gå ind for princippet om gensidig anerkendelse med hensyn til strafferetten, herunder den europæiske arrestordre. Lad os også fremme det, når det gælder frihed for rettigheder for folk, herunder briter.
Klaß (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, forslaget til et direktiv om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område er resultatet af den nye retlige og politiske situation, som blev skabt med indførelsen af EU-statsborgerskabet. De forskellige eksisterende retsakter skal erstattes af en enkelt retsakt. Betingelser og formaliteter skal ændres, og det skal nu afklares, hvilke begrænsninger der kan ske med begrundelse i den offentlige orden og sikkerhed og sundhedsmæssige hensyn.
Vi taler om unionsborgernes og deres familiemedlemmers ret. Under drøftelserne er vi i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder - og ikke kun der, kan jeg høre i dag - stødt på problemet med at definere begrebet familiemedlemmer. Hvordan definerer vi familien i dag? Er familien far, mor og børn, også forældre eller bedsteforældre? Er familier ugifte par, uanset deres køn? Her er lovgivningssituationen forskellig i de enkelte medlemsstater, og jeg tror, medlemsstaternes subsidiaritet må gælde på dette felt. Alligevel tror jeg, der er et påtrængende behov for at få en europæisk definition af begrebet familie, det er jo et begreb, vi arbejder med.
Hvem sikrer den mor eller far, som opdrager børnene og derfor ikke kan have et job, som giver hende eller ham dokumentation for en selvstændig indkomstsikring, hvis den erhvervsaktive partner dør eller forlader ham eller hende? Ved et ophold på over seks måneder kræves det stadigvæk, at der fremlægges en erklæring, hvoraf det fremgår, at man er økonomisk uafhængig. Men ofte er det kvinderne, som har en økonomisk afhængig og dermed ustabil status. Derfor har vi brug for en uafhængig retsstatus for ægtefæller. Familien er for mig det sted, hvor man påtager sig ansvar, opdragelse, forsørgelse og pleje af andre. De mennesker, som yder dette, og som også forpligter og binder sig - herunder dem, der har indgået ægteskab - dem skal samfundet efter min opfattelse også give sikkerhed.
Cashman (PSE).
Fru formand, jeg er enig med kommissæren i, at det drejer sig om borgerret i EU, og at det er afgørende, hvis man skal fremme fri bevægelighed for vores borgere. Som De med rette siger, hr. kommissær, bør EU-borgere alt andet lige være i stand til at flytte fra den ene medlemsstat til den anden, og de administrative byrder bør reduceres til det absolut nødvendige.
Jeg glæder mig over den bredere definition i denne betænkning af begrebet familie og den vægt, der bliver lagt på de humanitære hensyn ved anvendelsen af direktivet. Men den bredere definition af begrebet familie vil ikke blive budt velkommen af alle, og jeg deler ikke den britiske regerings - min egen Labour-regerings - analyse af dette direktiv.
Med hensyn til den bredere definition må vi se på vores fordomme og faste overbevisninger. Det drejer sig om nationalt borgerskab og EU-borgerskab. Vi må bevæge os fremad i et tempo, der ikke må dikteres af den medlemsstat, der er mindst tilbøjelig til reform. Definitionen af "ægtefælle" er måske klar ifølge Domstolens opfattelse, men det er op til os som lovgivere at redefinere og revidere definitionerne, særlig i lyset af det moderne familieliv og de forskelligartede varige forhold.
Hvad dette angår, befinder jeg mig i et forhold til en af samme køn, der har varet i 20 år, men den partner, jeg har haft i 20 år, ville ikke kunne defineres som familie, hvis han flyttede med mig til Bruxelles, så jeg kan arbejde i Parlamentet. Jeg bliver bedt om at betale samme skatter og overholde samme love, men både jeg og mit forhold - der ikke kan anerkendes i Det Forenede Kongerige - bliver nægtet ligeret. Så enten opfordrer vi folk til at indgå ærlige, varige forbindelser eller til at indgå bekvemmelighedsægteskaber, der helt ville splitte dette direktiv og alle dets hensigter ad.
Enten drejer det sig om fri bevægelighed for alle borgere, eller også gør det det ikke. Baronesse Ludford har helt ret. Der bør være et princip om gensidig anerkendelse her. Jeg opfordrer PPE-DE-Gruppen til at gå sammen med os om at udforske mulighederne og nå frem til et fornuftigt kompromis med Rådet, der tager hensyn til den moderne verden og giver lige rettigheder for alle vores borgere, ikke blot for nogle af dem.
Swiebel (PSE).
Den frie bevægelighed for personer, som vi her taler om, er et af kerneprincipperne i EU, og det er mærkeligt, at vi stadig har alle mulige meningsforskelle herom. Det nuværende arbejdsmarked og mulighederne for at studere og for at nyde sin pension i et andet land end det, man kommer fra, kræver fleksible regler i Europa. Ingen bør hindres unødigt deri. Alligevel ser det ud til, at Kommissionen vil udelukke en betydelig gruppe borgere fra denne rettighed. Nemlig de borgere, som vil tage deres familiemedlemmer med til et andet land, men som ikke er gift, og som har indgået et registreret partnerskab, som ikke er anerkendt i det andet land. En fransk kvinde f.eks., som har indgået et registreret partnerskab, må ikke tage sin drømmemand eller drømmekvinde med til Italien, fordi dette land ikke kender til registreret partnerskab. Hr. Pirker kalder det en mindre detalje. For mig forekommer det at være en katastrofe. Men heller ikke to mænd eller to kvinder, som er gift i Nederlandene eller i Belgien, har lov til sammen at flytte til Grækenland, hvis en af dem får job der. Forestil Dem, hvordan det føles. I henhold til Kommissionens forslag kan familiemedlemmer kun få lov at flytte med til et andet land, hvis de er ægtefæller af modsat køn eller ugifte partnere, hvis værtslandet sidestiller disse par med gifte partnere. Denne holdning fører imidlertid til diskriminering på grundlag af nationalitet, hvilket for længst er forbudt i EU. Det er en mærkværdig sag, som vi må finde en løsning på.
Derfor har jeg sammen med en række kolleger stillet ændringsforslag, som også er vedtaget i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, for at indføre systemet med gensidig anerkendelse på dette område. Dette system sikrer, at alle mulige former for forhold anerkendes gensidigt af medlemsstaterne. Ægteskabet, det registrerede partnerskab og også de facto-partnerskabet, uanset dets sammensætning, altså uanset køn. For øvrigt taler vi ikke kun om par af samme køn. Et voksende antal mænd og kvinder foretrækker ikke at gifte sig og vil hellere bo sammen, men uden at miste alle rettigheder. Der er heldigvis allerede otte medlemsstater, som gør dette muligt for deres borgere. Men denne valgfrihed må borgerne ikke miste i det øjeblik, de flytter over grænsen. Derfor er jeg glad for, at et overvældende flertal i Parlamentet tilsyneladende støtter anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse på dette område. Det er et stort fremskridt, og det lover godt for de kommende diskussioner i Rådet. Men hvorfor vil min gruppe så alligevel holde fast ved udtrykket "uanset køn"? Grunden hertil er, at vores venner i PPE-DE-Gruppen hidtil ikke har kunnet blive enige om, hvorvidt de virkelig er rede til at anvende dette princip med gensidig anerkendelse over hele linjen, altså inklusive forhold, hvad enten der er indgået ægteskab eller ej, mellem personer af samme køn fra de lande, hvor det er juridisk tilladt. For os er halv lighed ingen lighed. I betragtning af denne tvivl er det foreløbig ingen skade til at støtte homofile mænds og kvinders rettigheder ekstra. I den henseende kan jeg kun støtte det, som Michael Cashman sagde, og jeg håber derfor, at vores venner i PPE-DE-Gruppen kan løse dette problem i næste fase af lovgivningsforløbet.
Hedkvist Petersen (PSE).
Fru formand, den frie bevægelighed er kernen i EU-retten. Vi skal virkeliggøre den frie bevægelighed i EU. Jeg glæder mig derfor over en fuldstændig lovsamling, som kan gøre det lettere for borgerne at bevæge sig frit mellem EU's forskellige medlemsstater. Efter udvidelsen bliver det endnu mere vigtigt, at lovgivningen om den frie bevægelighed er klar og enkel, så alle unionsborgerne, såvel nye som gamle, kender deres rettigheder og ved, hvilke love der er gældende.
Som en opfordring til øget bevægelighed i EU skal vi starte med en forenkling af lovgivningen. Den skal også være generøs. Jeg glæder mig derfor over, at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har foreslået bestemmelser, som gør den frie bevægelighed for forskellige familiemedlemmer lettere. Jeg glæder mig i særlig grad over, at udvalget har foreslået en udvidelse af familiebegrebet. Personer, som ikke lever i traditionelle familiemønstre juridisk set, skal have de samme rettigheder som gifte par, der lever sammen i EU-landene. De skal være sikre på, at de samme rettigheder gælder for os alle. Dette er naturligvis provokerende for mange i EU, hvor det provokerer de traditionelt tænkende. Vi bør dog gribe denne udfordring og den mulighed, som det giver, netop fordi vi lever i en fælles union og vil skabe et unionsborgerskab. Det handler i bund og grund om respekt og ligeværd for alle mennesker. Lovsamlingen for familieanliggender i EU skal være generøs og ikke diskriminerende.
Vitorino
Fru formand, for det første vil jeg gerne igen takke ordføreren for den udmærkede betænkning og bekræfte, at Kommissionen vil kunne medtage det store flertal af de stillede ændringsforslag i vores ændrede forslag, som jeg om lidt vil præsentere.
Lad mig gå til de to kontroversielle spørgsmål under denne debat. For det første må man vedrørende artikel 2 og familiebegrebet erkende, at en harmonisering af betingelserne for opholdstilladelse for borgere i EU ikke må føre til, at vi påtvinger medlemsstaterne en ændring af deres lovgivning om definition af familiestatus. Jeg forstår denne debat og vanskeligheden ved på den ene side at sikre forenelighed med artikel 13 i traktaten, der er retsgrundlaget for bekæmpelse af diskrimination, herunder diskrimination mod ugifte par eller par af samme køn, når traktaten på den anden side undtager familielovgivningen fra EU's kompetenceområde. På dette meget følsomme område må Kommissionen respektere den udvikling, der indføres i medlemsstaternes lovgivning og må være fleksibel her. Der er ikke nogen juridisk universalløsning for denne art de facto-partnerskaber eller for registrerede partnerskaber eller ægteskaber med partnere af samme køn.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på, at vi ikke bør overdrive omfanget af de praktiske vanskeligheder, som ugifte par eller par af samme køn møder i forbindelse med udøvelsen af deres opholdsret. Når to mennesker faktisk er borgere i EU, har de begge opholdsret i kraft af artikel 18 i traktaten, uafhængigt af arten af deres forhold. Men jeg erkender, at problemet opstår, hvis en af dem er borger i et tredjeland. I øjeblikket foreslår Kommissionen at definere ægteskab med reference til termen "ægtefælle", og vi prøver ikke at definere denne term. Faktisk er der i øjeblikket kun to medlemsstater, hvor lovgivningen anerkender en forbindelse mellem personer af samme køn som ægteskab.
I henhold til afgørelser fra Domstolen betegner termen "ægteskab" en forbindelse mellem personer af modsat køn. Kommissionen foretrækker i øjeblikket at følge Domstolens afgørelser og at bruge en formel, der giver mulighed for en progressiv fortolkning af dette begreb på basis af fremtidig udvikling i medlemsstaternes lovgivning.
Hvad angår ugifte, herunder registrerede partnere, mener Kommissionen også, at en anerkendelse af disse forhold må ske under hensyntagen til værtslandets lovgivning. Jeg forstår argumentet om gensidig anerkendelse, men man må være meget forsigtig, når man anvender det. Anerkendelse med henblik på opholdstilladelse for ugifte partnere på basis af lovgivning i oprindelsesmedlemsstaten kunne give problemer i de medlemsstater, hvis familielovgivning ikke anerkender disse muligheder. Hertil kommer, at princippet om ikke-diskrimination forudsætter, at værtsmedlemsstaten behandler ugifte par fra andre medlemsstater på samme måde som sine egne borgere. Jeg mener derfor, at alle især på dette område må være enige i, at vi ikke bør skabe omvendt diskrimination. Det ville være det faktiske resultat af et sådant forslag.
Jeg vil meget nøje følge med i Deres debat i morgen og forhandlingerne i Rådet. Jeg er sikker på, at De alle er opmærksomme på vanskelighederne i denne debat og medlemsstaternes forskellige holdninger.
Ordføreren har stillet et ændringsforslag til artikel 21 angående ligebehandling, der sigter mod at udelukke folk uden for erhverv fra social bistand i de første seks måneder i stedet for i de første fire år, hvor de opholder sig i en anden stat, indtil de får permanent opholdstilladelse, som det er beskrevet i Kommissionens forslag. Jeg er opmærksom på, at Kommissionens tekst må tilpasses den dom, der for nylig faldt ved Domstolen om dette område, og hvoraf det fremgik, at enhver borger, der legalt opholder sig i en anden medlemsstat, skal have samme behandling som dens borgere på det sociale område. Men til trods for, at hr. Santinis ændringsforslag går i den rigtige retning, er det ikke muligt at acceptere det i dets nuværende form, da det ikke er helt i overensstemmelse med den afgørelse fra Domstolen, som jeg lige har refereret til. Kommissionen anser det for bedre at tage forslaget op til fornyet overvejelse og at se nøjere på indholdet af afgørelsen fra Domstolen. Vi vil fremsætte et ændret forslag så snart som muligt.
Ludford (ELDR).
Fru formand, jeg vil gerne stille kommissæren et spørgsmål. Han sagde, at det eneste problem for et par i et registreret partnerskab er, når en af dem er fra et tredjeland. Hvis de begge er EU-borgere, kan de i henhold til artikel 18 begge uafhængigt af hinanden flytte til en anden stat. Det er rigtigt, men hvad de mister er status som registreret partnerskab og de skattemæssige og sociale rettigheder, der følger hermed - f.eks. retten til at blive anerkendt som nærmeste pårørende, hvis en af dem er på hospitalet. Hans svar tager ikke højde for dette problem.
Det drejer sig ikke kun om indvandring, det drejer sig også om anerkendelse som familie. Jeg tror ikke, han kan komme uden om dette, og jeg mener, at argumentet om gensidig anerkendelse har stor vægt ligesom i andre sektorer, såsom strafferetten.
Vitorino
Fru formand, fru Ludford har naturligvis ret, men hendes bemærkning rejser et andet problem, der drejer sig om lovgivningen i det værtsland, der diskriminerer mod uregistrerede par. Man må erkende, at partnere, der ikke mister de privilegier, de har i oprindelseslandet, vil have et privilegium, som borgerne i værtslandet ikke har. Det er det, der er kernen i problemet.
Jeg respekterer Deres opfattelse, fru Ludford, og jeg ser frem til drøftelsen med Rådet under den fælles beslutningsprocedure og proceduren med kvalificeret flertalsafgørelse, som De kender langt bedre end jeg.
Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlig erklæring (artikel 120)
Zrihen (PSE)
Betænkningen og forslaget til direktiv er et vigtigt skridt hen imod konkretisering af et grundlæggende element i det europæiske borgerskab nemlig en reel fri bevægelighed for personer i EU.
Jeg vil trods alt fremsætte en kritik vedrørende et aspekt, som desværre ikke er taget i betragtning.
Der er reelt et misforhold mellem statsborgere fra en medlemsstat og statsborgere fra en anden medlemsstat, der på permanent basis opholder sig i den første medlemsstat, og som har en permanent ret til ophold, der er bekræftet ved udstedelsen af en opholdstilladelse. Disse personer bliver fortsat stillet ringere end de nationale statsborgere, når det drejer sig om overskridelse af en indre grænse i EU, for de bør således medbringe et pas eller et identitetskort, der er udstedt af det land, som de er statsborgere i, hvilket giver flere procedurer og administrative omkostninger.
Det er beklageligt, at en anledning til at stoppe denne uretfærdighed ikke er blevet udnyttet enten med forslag om et system med europæiske identitetskort eller med forslag om, at en permanent opholdstilladelse betragtes som et identitetskort i forbindelse med overskridelse af EU's indre grænser.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0010/2003) af Terrón i Cusí for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kommissionens forslag med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed (KOM(2001) 386 - C5-0447/2001 - 2001/0154(CNS)).
Vitorino
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren, fru Terrón i Cusí, og alle de, der har bidraget til denne meget positive betænkning, som vi behandler i dag.
Med dette direktivforslag fremlægger vi en ramme, som, når den er vedtaget, vil få medlemsstaterne til at være mere åbne og gennemskuelige med hensyn til deres indvandringspolitik. Det er i høj grad et fremskridt. I dag kender medlemsstaterne ikke virkelig hinandens indvandringspolitik. Mange af de nationale indvandringspolitikker har indtil nu været gennemført gedulgt. Hvad offentligheden ved er, at de, der kommer ulovligt ind, ender med at få deres forhold legaliseret af medlemsstaterne på den ene eller den anden måde.
Vores forslag er et første skridt, der sigter mod at gøre en ende på dette mønster. Indvandrere må kunne komme lovligt ind og få arbejdstilladelse og rettigheder, hvis der er arbejde - og det er vi i stigende grad opmærksomme på, at der er - som ikke kan besættes på basis af det nationale jobmarked. I denne forbindelse må det påpeges, at sådanne rettigheder ikke dækker retten til at forblive i EU som arbejdsløs. Forslaget hjælper yderligere med til at strømline besværlige procedurer og bringe klarhed og juridisk sikkerhed.
Men som vi klart har sagt i vores meddelelse om indvandringspolitik af november 2000, agter vi ikke pr. direktiv at bestemme det antal indvandrere, som vores økonomier og samfund er parate til at optage. Forslaget til direktiv overlader denne beslutning til medlemsstaterne, der sammen med deres civile samfund og frem for alt deres lokale og regionale myndigheder ved, hvor mange de er i stand til at integrere.
Jeg vil derfor understrege, at dette forslag, som jeg altid har sagt, ikke tillader, at en eneste indvandrer får adgang til EU's arbejdsmarked. Kommissionen vil bestemt ikke skabe en subjektiv ret til indvandring. Dens formål er simpelthen at harmonisere procedurerne for adgang, og den mener, at en sådan harmonisering er nødvendig. Vi ønsker simpelthen, at medlemsstaterne skal underrette hinanden og Kommissionen om, hvad der sker, så alle kan lære af hinandens erfaringer og finde ud af, hvad den ekstra værdi ved en løsning på europæisk plan kunne være. Og det så meget mere som vi for det meste lever i et område uden grænser, hvor beslutninger påvirker vores naboer. EU må primært mobilisere sine nuværende menneskelige ressourcer, herunder vandrende arbejdstagere, der allerede nu bor legalt i EU.
Der må gøres meget mere ved uddannelse og for at få ældre mennesker samt kvinder ind på arbejdsmarkedet. I denne forbindelse giver forslaget en klar fortrinsstilling til det hjemlige arbejdsmarked. Der er derfor ingen uforenelighed mellem forslaget og kampen mod arbejdsløshed. Vores arbejdsløse har fire uger til at møde op og tage arbejde uden konkurrence fra fremmede arbejdstagere. Men i betragtning af at vores arbejdsløse ikke altid er villige eller i stand til dette, indebærer den aldrende befolkning og den dermed forbundne mangel på kompetencer, at begrænsninger for legal indvandring risikerer at bringe vores økonomiske sundhed i fare. Som jeg allerede har sagt, selv hvis medlemsstaterne skulle stå over for mangel på arbejdskraft, vil det stå dem frit for at lægge loft over det totale antal indvandrere, de er parate til at tage imod, hvis de f.eks. mener, at deres samfund allerede har en for stor integrationsbyrde.
Antallet af indvandrere er noget, vores borgere prioriterer meget højt, og et af de områder, hvor de klart forventer, at vi håndterer dette på europæisk niveau. Jeg håber, at denne debat og dens indvirkning på Rådet vil gøre det muligt for os at gøre fremskridt.
Terrón i Cusí (PSE)
Fru formand, vi har sagt tusind gange her i Parlamentet, at en generel europæisk indvandringspolitik først må baseres på etableringen af lovfæstede indvandringsregler og dernæst på stærke instrumenter, der kan sikre, at disse regler bliver overholdt. I dag drøfter vi et forslag til direktiv, som vil udgøre hjørnestenen i denne politik, et direktiv, som Rådet naturligvis ikke har gjort mange fremskridt med. Parlamentet burde også have afgivet sin udtalelse for noget siden, men vi er altid bagefter i disse spørgsmål.
Jeg har valgt dette øjeblik til at fremlægge en betænkning, fordi det græske formandskab for første gang i lang tid har sat spørgsmålet om lovlig indvandring på den politiske dagsorden, hvilket glæder mig.
Kommissionens direktivforslag har til formål at harmonisere betingelserne for indrejse og ophold for borgere fra tredjelande, der agter at rejse til en medlemsstat af beskæftigelsesmæssige grunde. Det giver mulighed for indrejse for arbejdstagere fra et tredjeland i tilfælde af, at stillingen ikke kan besættes af en borger fra det pågældende land eller en anden medlemsstat i Unionen eller af en bosat i et tredjeland med ret til at melde sig på arbejdsmarkedet. Forslaget kræver en kontrakt fra begyndelsen for den vandrende arbejdstager, bortset fra dem, der af andre grunde har lovligt ophold inden for EU. Opholdstilladelsen og arbejdstilladelsen skal kombineres i et enkelt dokument.
Vedtagelsen af dette direktiv vil indebære anerkendelse af behovet for juridiske kanaler for indvandring for at skabe en mere gennemskuelig ramme med enklere procedurer, der vil give de økonomiske aktører flere muligheder og styrke indvandrernes rettigheder.
For mit vedkommende glæder jeg mig over Kommissionens forslag. Jeg beklager kun, at Kommissionen, uden tvivl som et udslag af realisme, ikke har været i stand til at afspejle nogle af de idéer, den har fremlagt i tidligere meddelelser, i dette forslag til direktiv, for jeg mener oprigtigt, at vi ikke kan blive ved med at kopiere de modeller for kontrol med indvandring, der blev anvendt i sidste århundrede, da industrisamfundet var på sit højeste, men at vi må kunne forestille os nye procedurer, der passer til vores verden, til et samfund og et arbejdsmarked, der opererer efter principper, som er meget forskellige fra dem, man så i årtierne efter krigen. Nogle af de foranstaltninger, Kommissionen har set på, såsom bevægelighed, gik i den rigtige retning, og virkeligheden vil tvinge os til at vende tilbage til dem.
Fru formand, dette er kun en betænkning efter høringsproceduren. Jeg ville have foretrukket at udarbejde et beslutningsforslag i stedet for en række ændringsforslag - som næppe vil blive læst eller taget i betragtning af dem, der har reelle beføjelser til at træffe beslutninger. Men vi har af proceduremæssige grunde, måttet fremlægge en pakke med ændringsforslag, og de skal afspejle to fundamentale forhold.
For det første en stærk vilje og et stærkt signal for en europæisk indvandringspolitik. Vi har brug for klare regler, som kan overholdes. Vi har derfor afvist de ændringsforslag, i særdeleshed dem, der er blevet forelagt af PPE-DE-Gruppen, der har til formål at ændre direktivet til en slags henstilling, som medlemsstaterne kan rette sig efter eller lade være. Ej heller har vi accepteret de ændringsforslag, der indførte andre krav end beskæftigelse, og som var vanskelige at verificere. Hvis vi accepterer, at muligheden for at udføre et stykke arbejde er det, der legitimerer indrejse og ophold i Unionen, så må vi sikre, at dette system virker. Ved at kræve, at indvandreren har en kontrakt eller et fast tilbud, mens han endnu opholder sig i oprindelseslandet, regulerer vi herved tilgangen i overensstemmelse med arbejdsmarkedet. Selv i en situation med arbejdsløshed ville det simpelthen blive lammet.
For det andet må vi fastlægge regler, som kan overholdes, og derved tilskynde til indvandring ad regulære kanaler og forhindre illegale kontrakter, samt forhindre indvandrede arbejdstagere i af bureaukratiske grunde at ende i en ulovlig situation, når de først er kommet ind i Unionen, og vi må så vidt muligt afskrække indvandrere uden tilladelse fra at rejse ind. Vi har foreslået tre ting i denne forbindelse: at folk med lovlig opholdstilladelse i Unionen, eller som er her lovligt af anden grund eller er rejst ind med opholdstilladelse og har mistet den, kan genvinde deres juridiske status og ikke permanent befinde sig i en ulovlig situation, og at medlemsstaten, hvis den ønsker det, kan oprette seks måneders visa for arbejdssøgende.
Andre elementer, vi har indført, er styrkelsen af lige betingelser for arbejdstagere med henblik på at forhindre alle former for diskrimination og fremvækst af et andenklasses arbejdsmarked, som både indvandrere og det pågældende lands arbejdstagere ville blive ofre for. Vi har også til hensigt at give arbejdstagerne de samme rettigheder og pligter og mulighed for at bevæge sig frit inden for medlemsstaten - af indlysende grunde tror jeg ikke, vi behøver at gå længere - og generelt at reducere fristerne og de bureaukratiske forhindringer for at iværksætte denne indvandringspolitik.
Som vores borgere og deres repræsentanter, og som Unionens arbejdsgivere, håber jeg, at vi kan skabe klare regler baseret på kriterier om effektivitet og ikke på ideologiske problemer, der ikke er til meget nytte.

Lambert (Verts/ALE)
Fru formand, jeg takker ordføreren. Jeg er også glad for at se, at visse ændringsforslag, der blev stillet af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender - men ikke accepteret af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender - er blevet stillet af en række forskellige politiske grupper her i Parlamentet. Flertalsholdningen i mit udvalg er, at det er nødvendigt at simplificere procedurerne og gøre dem mere gennemskuelige.
Vi har fra et antal respektable virksomheder hørt om, hvor lang tid det kan tage at få arbejdstilladelse til deres ansatte, hvilket har skubbet nogle i retning af at bruge turistvisa for at få deres ansatte ind i landet for at opfylde kontraktlige forpligtelser, og for andre har ført til tab af forretningsmuligheder. Vi har hørt fra små og mellemstore virksomheder uden personaleafdelinger, hvor kompliceret det kan være at finde den person, man ønsker, og håndtere papirarbejdet, og hvor lang tid det kan tage, før den pågældende faktisk begynder at arbejde.
Vi har hørt fra enkeltpersoner, hvilken frustrerende og latterlig proces det kan være, når en ansøgning bliver forsinket af mindre tekniske grunde, og ingen har ansvaret for at oplyse den pågældende om, hvad grunden er. Vi har også hørt om problemet med, at man bliver nødt til at vende tilbage til sit oprindelsesland med store udgifter og til stort besvær for at ansøge om en ny arbejdstilladelse i forbindelse med et nyt job. Det var fra en ansat i UNICE, arbejdsgiverforeningen.
Derfor støtter vi de ændringsforslag, der drejer sig om at stramme tidsplanen og reaktionstiden med hensyn til arbejdstilladelser, og kravet om at informere ansøgeren om problemer i en ansøgning og om at gå væk fra, at arbejdsgiveren skal påvise behovet endnu en gang, før en indbygger i et tredjeland kan besætte en stilling, hvis den bliver ledig inden for 12 måneder - selv om vi på baggrund af de rædselshistorier, vi har hørt om, hvor lang tid det kan tage at få tilladelse, måske bør forlænge denne frist yderligere.
Vi har prøvet at komme af med noget af dobbeltarbejdet med hensyn til, hvad henholdsvis arbejdsgiveren og staten skal gøre for at forsøge at behandle arbejdstageren som en ansvarlig voksen. Vi har støttet ECOSOC's forslag om at se på idéen om en tilladelse for arbejdssøgende, der kan være til stor nytte for små og mellemstore virksomheder.
Von Boetticher (PPE-DE)
Fru formand, i Udvalget for Andragender modtager vi nogle henvendelser, som handler om manglende indvandringsmuligheder i Europa. Også derfor er der behov for et sådant direktiv. Hr. kommissær Vitorino, De har også ret i, at det efter dette direktivs ikrafttræden fortsat skal være op til medlemsstaterne at afgøre, om og i givet fald i hvilket omfang de ønsker indvandring. Men med dette direktivforslag sender De naturligvis et signal, og dette signal er, at der eksisterer et krav på indvandring. Men De skal heller ikke på torsdag hjem til et land, hvor der i øjeblikket er 4,6 millioner arbejdsløse! Eller lad mig spørge på en anden måde: Findes der skoler i Portugal, hvor halvdelen af børnene ikke længere forstår portugisisk?
Det er rigtigt, at vi har brug for en ordning for legal indvandring, og denne indvandring skal vi styre. Men det er også rigtigt, at vi i øjeblikket har økonomiske og uddannelsespolitiske problemer og derfor ikke de nødvendige arbejdspladser til vores egne medborgere. Derfor sender De med dette direktiv trods nogle gode takter det forkerte signal på det forkerte tidspunkt. De vil f.eks. også give en tredjelandsstatsborger retskrav på at indvandre, hvis han bl.a. kan bevise, at der har stået en stilling ledig i fire uger. Og De, kære fru Terrón i Cusí, vil sågar underbyde dette forslag med Deres treugersfrist! Det minder mig om væddeløbet i en James Dean-film, hvor det drejede sig om, hvem der sprang sidst ud af en bil, der kørte mod afgrunden. Filmen hed i øvrigt i den tyske version "For de ved ikke, hvad de gør".
I Tyskland er der mange ubesatte stillinger, trods høj arbejdsløshed. Det skyldes til dels også et forældet uddannelsessystem. Deres budskab er nu, at vi ikke skal bekymre os om uddannelsesreformer i vores egne lande. Vi besætter bare stillingerne med indvandrere. Men det kan ikke være løsningen!
Og derfor vil jeg gerne gentage, at forslaget er godt ment, men det sender et forkert signal. Og som De ved, hr. kommissær, mener jeg i øvrigt, at konventet skal blive endnu modigere.
Nassauer (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, med dette direktiv fremlægger kommissær Vitorino det bærende europæiske lovforslag for indvandring til Europa. Her følger han en helt bestemt systematik. Han åbner de europæiske arbejdsmarkeder for indvandring generelt og giver undtagelsesvis medlemsstaterne mulighed for at reducere indvandringen under hensyntagen til den aktuelle nationale optagelseskapacitet, om nødvendigt til nul. Det sker i en tid, hvor vi i Europa har 15 millioner arbejdsløse - alene i mit land er tallet på vej mod fem millioner. Alle eksperter siger, at det vil vare ved i flere år frem, og man kan derfor uden videre konstatere, at der i mange år frem ikke vil være noget generelt behov for arbejdskraft i Europa.
Der findes et behov inden for visse sektorer, visse brancher, i visse regioner og temporært, men netop ikke principielt og generelt. Derfor vil presset på arbejdsmarkederne i Europa vokse, hvis dette direktiv skulle blive til lov, og det vil ske på bekostning af dem, som allerede er arbejdsløse, og ikke mindst på bekostning af de legale tredjelandsstatsborgere, som findes i EU, og som i forvejen lider under større arbejdsløshed end EU-borgerne. Denne mulighed åbner De, hvis en stilling ikke kan besættes inden for fire uger. Hjemme hos os i Tyskland var en stilling sidste år i gennemsnit ubesat i godt 70 dage fra opslag til tiltrædelse. Det vil sige, at denne fireugersfrist er latterligt kort og som sagt vil øge presset på arbejdsløsheden hos os ganske betydeligt.
Det er problematisk, at dette system er forbundet med et retskrav, for hvis en ansøgning bliver afslået, skal ansøgerne kunne indbringe sagen for de nationale domstole. Den slags sager har vi allerede særdeles dårlige erfaringer med i forbindelse med asylsager, og derfor ønsker vi ikke at opleve det en gang til i forbindelse med indvandringen. Det hele skærpes desuden dramatisk i den ærede kollega Terrón i Cusís betænkning, for flertallet i udvalget har slettet netop den bestemmelse, som hr. Vitorino havde indføjet i sit forslag, nemlig den nationale styringsmulighed, så der kun er åbningen tilbage. Desuden skal selv illegale indvandrere efter hendes mening have mulighed for at søge om arbejdstilladelse, hvilket er det samme som en præmie for illegal indrejse. Det kan man naturligvis fornuftigvis heller ikke tilslutte sig.
Rådet har tygget på dette forslag siden juli 2001. Jeg er helt sikker på, at Terrón i Cusí-betænkningen vil lande i Rådets store papirkurv, og også kommissær Vitorino kommer til at ændre sit forslag markant, hvis han skal have en chance for at finde det nødvendige flertal.
Evans, Robert J.E. (PSE).
Fru formand, jeg vil gerne takke kommissæren og ordføreren for hendes betænkning. Jeg bifalder i høj grad princippet om, at dette er blevet fremlagt til debat. Det er et væsentligt skridt i retning af en fælles europæisk indvandringspolitik. Uden juridiske ressourcer griber mange til farlige og ulovlige måder at krydse grænserne på. Uden lovlig indvandring må vi kæmpe hårdt for at nå vores mål, at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige økonomi i verden inden udgangen af 2010.
Jeg blev ked af, hvad hr. Nassauer sagde. Vi må komme videre i debatten. Der er 350 millioner mennesker i EU i øjeblikket, og snart vil der være ca. 500 millioner. Han har fremhævet, at 50 millioner af dem måske vil være arbejdsløse, heraf 5 millioner i Tyskland. Men som hr. Nassauer vil vide, og som vi har hørt under den tidligere debat, er det ikke så let, som vi gerne ville have det, for folk at flytte fra et EU-land til et andet. Vi må bestemt gøre mere for at lette dette, men i mellemtiden må vi også gøre mere for at få lovlig indvandring, så vi sikrer, at de ledige stillinger, vi har, bliver besat. Vi må også sikre, at der er sikkerhedsforanstaltninger, for når vi tilskynder borgere fra tredjelande til at flytte til EU, må vi også sikre os, at vi ikke berøver disse lande de meget vigtige nøglearbejdstagere, som de har brug for for at udvikle sig. Vi vil ikke tage alle lægerne, sygeplejerskerne og lærerne fra udviklingslandene, simpelthen fordi vi har brug for dem. Men på den anden side ønsker vi heller ikke at sige til borgere i tredjelande: "I kan komme ind i EU, men de eneste job, I kan få, er elementære, fysiske, modbydelige job, som vi ikke har lyst til at bestride". Så vi må få en ordentlig balance med lovlig indvandring, der respekterer individerne og deres forhold, og som støtter både tredjelandene og EU.
Det Forenede Kongerige har måske ikke valgt at gå ind for denne foranstaltning i øjeblikket, men jeg bidrager til denne debat og deltager i den ligesom andre britiske medlemmer, fordi vi ønsker at sikre os, at vi får en fornuftig lovgivning med fornuftige bestemmelser, så Det Forenede Kongerige vil være i stand til at vælge at tilslutte sig det i fremtiden.
Sørensen (ELDR).
Fru formand, på vegne af den liberale gruppe vil jeg gerne hilse betænkningen af Terrón i Cusí velkommen. Det er en vigtig og nødvendig betænkning. Betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere eller udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed er meget forskellige i de enkelte medlemsstater. Kun få fælles regler og procedurer er gældende i alle medlemsstaterne, og dette medfører, at der ikke eksisterer et legalt og administrativt værktøj, der kan bidrage til en bedre styring af migrationsstrømmene. Forslaget vil rette op på denne situation.
Med direktivets vedtagelse vil der blive fastsat fælles regler for tredjelandsstatsborgeres rettigheder og pligter. Direktivet vil tillige sikre en retfærdig håndhævelse af de eksisterende regler. Med forslaget øges adgangen til arbejdskraft, og dermed styrkes fleksibiliteten og mobiliteten på det europæiske arbejdsmarked. Samtidig rummer direktivet tilstrækkeligt stærke sikkerhedsklausuler til at begrænse den økonomiske migration.
Jeg mener, at vedtagelsen af denne betænkning vil indebære nogle klare gevinster. Dels vil der inden for EU-området blive skabt en proceduremæssig klarhed og en tiltrængt harmonisering af reglerne for denne gruppe af tredjelandsstatsborgere. Derudover vil forslaget øge retssikkerheden for denne gruppe af legalt indrejste og selvforsørgende tredjelandsstatsborgere. Endelig vil forslaget give medlemsstaterne et redskab, der sikrer, at de hurtigt kan reagere på forandringer i de økonomiske og demografiske omstændigheder på arbejdsmarkedet.
Jeg håber, i modsætning til en foregående taler, at forslaget vil blive godt modtaget i Rådet med henblik på en hurtig vedtagelse. Forslaget har længe gået på omgang mellem institutionerne, og det er derfor vigtigt, at Rådet ikke lægger hindringer i vejen på dette vigtige område.
Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Fru formand, kære kolleger, det forslag, vi har behandlet i dag, sigter mod at fastlægge en harmoniseret juridisk ramme for betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold. Man kan konstatere, at EU stadig nærer en smule frygt over for dette emne. Vi kan kun beklage hykleriet fra de europæiske politikeres side. Mens alle lande ser udviklingsbistanden som et middel til bekæmpelse af den illegale indvandring, reduceres budgetterne til samarbejde, og man bidrager uden skrupler til en hjerneflugt ved ikke at påtage sig noget ansvar for uddannelse. Man tøver ikke med at foretage en udvælgelse af de gode indvandrere, som er dem, der tjener vores interesser, og til de andre bruges klausulerne om fornyet adgang i samarbejdsaftalerne for lettere at udvise de illegale indvandrere, som allerede har skabt sig et socialt og fagligt liv, og som fuldt ud deltager i opbygningen af Europa. Man opfylder derved medlemsstaternes økonomiske og demografiske behov ved udnyttelse af en kontrolleret indvandring, der først og fremmest tjener til at dække over manglen på arbejdskraft og til at kompensere for den demografiske ubalance, der kan udnyttes og bruges på nåde og unåde uden at bekymre sig hverken om disse personers fremtid og deres beskyttelse eller om overholdelse af deres grundlæggende rettigheder såsom ret til sundhed, uddannelse og bolig.
Ja, fru Terrón i Cusí har ret. Indvandringsspørgsmålet skal indgå i et globalt og langsigtet aspekt i EU's fælles politik. I den forbindelse skal spørgsmålene om forvaltning af indvandringsstrømmene behandles, herunder visumpolitikken, den grundlæggende politik, politikken om familiesammenføring, særligt vedrørende rettigheder i forbindelse med det europæiske borgerskab, samt den nye definition af udviklingsbistanden, der kræver et virkeligt samarbejde. Selv om en af konklusionerne fra Tampere var at sikre lige behandling af tredjelandsstatsborgere, er vi langt fra dette mål, når vi ser nærmere på betingelserne for indrejse og ophold, men også vedrørende borgerrettighederne, særligt den frie bevægelighed, retten til at leve i familier eller de rettigheder, der bør være knyttet til ophold og ikke til nationalitet.
Hvis den europæiske lovgivning gør det muligt at gøre arbejdere fra tredjelandene til en billig arbejdskraft, en slags kanonføde for det farlige arbejde, vil EU tabe hele den troværdighed, som Unionen via programmer til bekæmpelse af diskrimination har brugt år på at opbygge. Det er programmer, som Unionens idealer om retfærdighed og frihed tvinger den til at forsvare. Enhver ved, at borgernes Europa ikke kan bygges på diskrimination, som medfører uretfærdighed og udvisninger, og som fremmer racismen. Det er derfor vores ansvar at udarbejde en fælles humanitær indvandringspolitik, som respekterer de grundlæggende rettigheder og endnu en gang bekræfter, at indvandring er en chance for Europa.
Berthu (NI).
Hr. formand, det forslag til direktiv, som vi behandler i dag, sigter mod på europæisk plan at harmonisere reglerne for udstedelse af arbejdstilladelser til tredjelandsstatsborgere. Derved opstår det første store problem: Hvilket formål tjener den helt nøjagtig?
I begrundelsen nævnes tre argumenter. For det første er de nuværende bestemmelser vedrørende adgang for arbejdstagere fra tredjelande meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat. Men hvor er problemet? Det er tværtimod godt, at det i henhold til subsidiaritetsprincippet er således, at den enkelte stat kan tilpasse reglerne for adgang af fremmede arbejdstagere til behovene i samfundet og på arbejdsmarkedet.
Den anden grund er, at ansøgerne og arbejdsgiverne støder mod nationale administrative procedurer, der ofte - det får vi fortalt - er meget komplekse. Men endnu en gang er det et problem, der henhører under medlemsstaternes ansvar, og EU's instanser kan derfor ikke blande sig.
Den tredje begrundelse er, at lovgivningen om indvandring af arbejdstagere fra tredjelande bliver en hjørnesten i den generelle indvandringspolitik. Det beviser ingenting, for Amsterdam-traktaten har ikke gjort den generelle indvandringspolitik fælles. Desuden skal hjørnestenen efter min mening, hr. kommissær, snarere være bekæmpelse af den illegale indvandring og ikke udstedelse af arbejdstilladelser.
Når alt kommer til alt, er denne fælles harmonisering af arbejdstilladelser ikke begrundet. Den har kun den fordel, at den åbner en lille smule for indvandringspolitikken, skønt der allerede er alt for mange arbejdsløse. Som eksempel vil jeg citere den overraskende bestemmelse i forslagets artikel 29, stk. 4, som fastsætter, at en medlemsstats afvisning af udstedelse af en arbejdstilladelse til en tredjelandsstatsborger skal indeholde "en begrundelse baseret på objektive og verificerbare kriterier". Jeg mener, at udstedelsen af en arbejdstilladelse til en tredjelandsstatsborger er et regale, og at staterne ikke skal stækkes på dette område navnlig i den nuværende økonomiske situation, hvor de har brug for at sikre deres væsentlige interesser. Ydermere fastlægger forslaget til direktiv grundlaget for en endnu større centralisering på et senere tidspunkt. Europa-Parlamentets udvalg om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har forstået det så godt, at det går i brechen herfor og foreslår, at andre af statens beføjelser ophæves f.eks. retten til at indstille udstedelsen af tilladelser med henvisning til manglende modtagekapacitet. Man kan se, hvor vi er på vej hen, hvis direktivet vedtages. Men det krænker helt åbenlyst subsidiaritetsprincippet og proportionalitetsprincippet, som vi jo hele tiden hører om, hvilket jeg håber, at nogle i Rådet vil stoppe.
Pirker (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, kommissæren har ret, når han siger, at dette er et første forsøg på at skabe fælles regler for legal indvandring af selvstændige og arbejdskraft. Jeg synes også, det er positivt, hvad der bliver foreslået i mange enkeltpunkter, som f.eks. den - selvfølgelige - mulighed for begrænsning fra medlemsstaternes side, for at fastsætte, hvilke og hvor mange arbejdere der skal komme ind i EU, eller udvisning af forbrydere eller dokumentation for økonomiske midler og lignende.
Der er mange positive ting i forslaget, men der er to principielle problemer for os i PPE-DE-Gruppen. Efter vores opfattelse overskrider Kommissionens forslag for det første EU's kompetence inden for lovgivningen. Hvor der i EF-traktaten findes enkelte regler om indvandring, drejer det sig her om at fastsætte en generel regulering fra EU's side. Vi ønsker, at hovedkompetencen fortsat skal ligge hos medlemsstaterne, og vi ønsker, at EU regulerer det, som tilkommer EU, nemlig hvordan tredjelandsstatsborgeres indrejse i EU skal reguleres, f.eks. via et arbejdsvisum og tilhørende kontroller, og hvordan den frie bevægelighed i EU så skal reguleres. Det er det hele, og sådan skal det blive ved med at være!
Kommissionen vælger også en forkert indholdsmæssig indfaldsvinkel for sit forslag, fordi den går ud fra, at det generelt er nødvendigt med indvandring. Det er imidlertid en kendsgerning, at situationen i de forskellige medlemsstater er helt forskellig, både hvad angår kvalifikationerne hos de arbejdstagere, som skal indvandre, og hvad angår omfanget af den indvandring, der er behov for. Heraf udleder Kommissionen en ret til indvandring, som oven i købet skal kunne indbringes for domstolene. Det findes intetsteds i verden, og det vil vi heller ikke have! Og når dette forslag så endda bliver udvidet med forslag, som kommer fra udvalget, så går betænkningen så vidt, at vi ikke kan stemme for den. Vi ønsker nogle principielle regler, hvad indrejsen i EU angår, men vi vil ikke have generelle regler, som i vidt omfang skubber medlemsstaternes kompetence af banen!
Oreja Arburúa (PPE-DE).
Hr. formand, for at opnå lovgivning på indvandringsområdet på fællesskabsplan, bør vi være særlig opmærksomme på de positive virkninger af indvandringen, noget vi drøfter her i dag. Jeg kommer fra et land - Spanien - hvorfra mange borgere indtil for få år siden udvandrede for at søge arbejde, og i dag er vi et land, hvor vi takket være vores vækst og stabilitet modtager mange indvandrere, der søger arbejde, ofte respektabelt arbejde, mennesker, der utvivlsomt yder et positivt bidrag til vores virksomheder og ofte udfører arbejde, som vores egne borgere afviser.
Den aktuelle realitet, nu hvor strømmen af indvandrere hele tiden vokser, afspejles hver dag i den spanske presse. Vi ser tusinder af marokkanere og afrikanere fra områder syd for Sahara, der kommer til vores land og søger arbejde.
I betragtning af dette, der ikke begrænser sig til Spanien, må vi søge en måde, hvorpå vi kan kontrollere og regulere forholdene for at forhindre fremvæksten af netværk, der handler med indvandrere.
Kampen mod ulovlig indvandring kræver regulering af den lovlige indvandring. Hvis der er beskæftigelsesmuligheder, og vi ikke giver muligheder for lovlig indvandring, vil vi fremme den ulovlige indvandring og sammen med den arbejde, der ofte er umenneskeligt, uærligt og undertiden grænser til udbytning.
Jeg glæder mig derfor over Kommissionens forslag, eftersom det fremmer en koordineret økonomisk indvandringspolitik. Men som andre ordførere fra min gruppe har sagt, må vi opretholde medlemsstaternes kompetence til at regulere, hvor mange indvandrere de kan modtage for at få dækket deres arbejdskraftbehov.
Vi må være fornuftige. At give indvandrere adgang til vores arbejdsmarked kan blive et problem i fremtiden, når situationen i vores lande ændrer sig, og vores arbejdsmarkeder får højere arbejdsløshedstal end i øjeblikket.
Vi kan ikke give direkte adgang til arbejdsmarkedet for ulovlige indvandrere, i særdeleshed dem, der er kommet lovligt ind, men som nu opholder sig ulovligt på vores område, folk, der er desperate efter at finde arbejde. Det ville utvivlsomt føre til udnyttelse fra mange arbejdsgiveres side og til den udbytning, jeg nævnte tidligere.
Vi må forbedre alle mulige mekanismer for beskæftigelse af indvandrere fra deres oprindelsesland. Vi må give arbejdsgiverne mulighed for at beskæftige disse indvandrere, så forholdet mellem indvandrerne i oprindelseslandet og arbejdsgiverne bliver så smidigt som muligt.

Ceyhun (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg tror, at vi alle er enige om, at vi absolut har brug for indvandring i EU, fordi vi, hvad arbejdskraften angår, i vores erhvervsliv ganske enkelt ikke længere kan klare os med de aktuelle tal. Derfor er indvandringen meget nødvendig. Det er også klart, at denne indvandring skal styres optimalt og naturligvis også skal tjene arbejdsmarkedets krav og samtidig befolkningens interesser, også indvandrernes. Det er vi alle enige om. Det er også en selvfølge, at vi får behov for arbejdskraft inden for nogle erhvervsområder og ikke inden for andre. Også det er vi enige om. Det er også klart, at vi hverken kan eller vil tillade en konkurrence til den hjemlige arbejdskraft. Så vidt er vi altså alle enige.
Når jeg ser på betænkningen fra vores kollega Anna Terrón i Cusí, kan jeg konstatere, at man allerførst må være taknemmelig for, at hun så modigt støtter Kommissionens forslag og netop har ydet et bidrag til, hvordan vi i sidste ende kan udforme en fælles ordning, når det gælder det europæiske arbejdsmarked og indvandringen. Når hun har gjort det, er det kun en selvfølge, at der nogle, som har problemer med hendes forslag, ligesom de har det med Kommissionens. Men på den anden side, hr. Nassauer, kan jeg ikke se, at denne betænkning eller Kommissionens direktiv skulle være lige til papirkurven. Hvorfor skal EF-traktaten betragtes som en bibel? Og hvorfor har vi EU-politikere, som på alle andre områder inden for den europæiske politik vil have kompetencen til Bruxelles, pludselig kæmpeproblemer, når det drejer sig om arbejdsmarkedet, og vil regulere det hele på nationalt plan? Her synes jeg nok, vi på længere sigt kunne se lidt mere generøst på hele sagen og vise større vilje. Det, som ikke passer os i dag, kunne gå hen og blive europæisk politik allerede om fem år. Derfor kan jeg godt forestille mig, at man kunne behandle dette område langt mere generøst.
Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, inden for rammerne af et arbejdsmarked, der bliver mere og mere globalt, har EU været udsat for et konstant indvandringspres, som må håndteres på en ordentlig måde. Jeg er enig i behovet for at udforme en ny fælles indvandringspolitik, men denne politik må altid tage hensyn til arbejdsmarkedets reelle behov og de enkelte medlemsstaters økonomi.
Derfor kan vi kun vedtage den betænkning, som fru Terrón i Cusí har forelagt, hvis de ændringsforslag, der er blevet genfremsat af PPE-DE-Gruppen, bliver godkendt. Jeg vil gerne fremhæve to punkter. For det første søger forslaget til direktiv at etablere en fælles juridisk ramme for indrejse- og opholdsbetingelser for indvandrere med henblik på beskæftigelse. Følgelig vil indvandring med henblik på beskæftigelse i EU blive tilladt, hvis visse betingelser er opfyldt.
Men efter vores mening må medlemsstaternes beføjelser til gennem deres regeringer at regulere, om deres arbejdsmarkeder skal åbnes eller ej, ikke på nogen måde tages fra dem. Med andre ord, det er en afgørelse, som kun kan træffes af medlemsstaterne selv og ikke på fællesskabsniveau. Det er hver enkelt medlemsstats ansvar at vurdere og afgøre, om den har brug for at forøge sin arbejdsstyrke eller ej, med hvor meget og inden for hvilke sektorer, under hensyntagen til dens reelle behov såvel som evne til at modtage og integrere indvandrere fra tredjelande - og det tror jeg, vi alle er enige om.
For det andet kritiserer Terrón i Cusí-betænkningen, at Kommissionens oprindelige forslag kun tager fat på situationen for personer, der har lovligt ophold på Unionens territorium. Den kræver også, at illegale arbejdstagere ligeledes skal have ret til at anmode om opholdstilladelse, som de så skal have. Uanset ordførerens generøse holdning vil det klart opmuntre til en forøgelse af den illegale indvandring, idet man grundlæggende siger til disse mennesker, at hvis de først befinder sig på Unionens territorium, vil de få ret til at blive legaliseret, selv om de er kommet ulovligt ind.
Hr. formand, som på andre områder for indvandring må vi være fornuftige. Det drejer sig ikke kun om at beskytte borgere fra medlemsstaterne. På disse områder skaber alt for generøse løsninger flere problemer, end de kan løse.

Banotti (PPE-DE).
Hr. formand, stakkels hr. Vitorino har et af de vanskeligste job i Kommissionen, og han gør det særdeles godt. Jeg kommer fra et land, der desværre har en historie med masseudvandringer igennem århundreder. I lyset af vores historie er jeg måske lidt mere liberal i min opfattelse af disse spørgsmål. Mine kolleger fra Spanien og Portugal har allerede nævnt dette.
Jeg er enig med min gruppe i, at den væsentligste kompetence stadig må forblive hos de enkelte medlemsstater, ikke fordi jeg ønsker at antyde, at vi vil holde indvandrere ude, men så vi kan begynde alvorligt at tage fat på den kaotiske situation, der eksisterer i mange af vores lande, med hensyn til behandlingen og accepten af indvandrere. Det er et alvorligt problem i et lille land som mit eget.
Mange af dem, der kommer til visse medlemsstater - og det gælder faktisk også min egen - bliver behandlet yderst dårligt, særligt af arbejdsgiverne, der ikke selv er underkastet den slags kontrol, der udøves mod, hvad der ser ud til at være lovlige indvandrere til landet. Disse indvandrere bliver underbetalt, og de bliver ofte huset under uanstændige forhold. I mange tilfælde som om det var dyr snarere end mennesker, vi bragte til landet.
Vi må acceptere, at medlemsstaterne bedst kender deres egen situation. Vi har også en situation, hvor mange af dem, der er blevet bragt til Irland som lovlige arbejdstagere, på grund af den stigende arbejdsløshed bliver afskediget, simpelthen fordi det ikke længere er bekvemt for arbejdsgiverne at have dem. Jeg er enig i meget af det, kommissæren sagde, men vi må være realistiske her. Det drejer sig ikke om at holde folk ude, men om at sikre, at de bliver behandlet med den værdighed, de fortjener, når de er kommet ind.
Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand, for det første mener jeg, som en bemærkning til forretningsordenen, at indvandringspolitikken har mange elementer, og jeg ønsker ikke at drøfte spørgsmål såsom bevillinger i denne betænkning. Jeg mener, vi vil gøre det ved hjælp af den åbne koordinationsmetode i en kommende betænkning.
For det andet vil jeg rent personligt siger til hr. Nassauer og hr. Coelho, at ingen del af min betænkning fremmer ulovlig indvandring eller giver mulighed for, at der udstedes arbejdstilladelser i EU til folk, der er kommet ulovligt ind. Jeg taler om folk, hvis illegale status skyldes bureaukratiske årsager, som ikke er blevet udvist, og som endnu en gang opfylder adgangskriterierne. Jeg mener, at dette ligger langt fra at fremme ulovlig indvandring. Min betænkning åbner på ingen måde mulighed for at rejse ulovligt ind og søge arbejde.
Endelig beklager jeg, hr. Nassauer, at De er glad for, at det, der meget vel kan være flertalsopfattelsen her i Parlamentet, bliver forkastet. Jeg håber, at deltagerne i konventet har en anden opfattelse, og at der i fremtiden tages hensyn til flertallets mening her i Parlamentet.

Nassauer (PPE-DE).
Hr. formand, for god ordens skyld henviser jeg til ændringsforslag 17. Dette forslag omformulerer hr. Vitorinos oprindelige forslag. Der kan ansøges, "hvis ansøgeren opholder sig lovligt dér eller allerede opholder sig dér og er indrejst på lovlig vis med henblik på at bosætte sig."
I begrundelsen hedder det, at "personer, der opholder sig illegalt i landet, bør dog også have mulighed for" at få en ansættelseskontrakt. Det betyder, at man skal kunne ansøge ud fra en status som illegal; det står der i Deres begrundelse.
Vitorino
Hr. formand, hvad for det første angår retsgrundlaget - det spørgsmål, hr. Pirker rejste - er det vores vurdering, at artikel 63, stk. 3, i traktaten om betingelserne for indrejse og ophold er det korrekte retsgrundlag for dette forslag til direktiv, der drejer sig om fælles definitioner, kriterier og procedurer med hensyn til betingelserne for indrejse og ophold for borgere fra tredjelande med henblik på beskæftigelse.
Jeg erkender, at dette er en vanskelig debat. Helt ærligt har hr. Nassauer og jeg drøftet disse spørgsmål meget længe, og vi ved alle, at der ikke er nogen nem løsning på dette meget komplicerede problem med indvandring. Jeg accepterer kritikken, jeg kan endog acceptere, at jeg kan tage fejl. Men jeg har vanskeligt ved at acceptere at blive kritiseret for ting, som jeg aldrig har sagt, og som ikke står i mit forslag. Jeg har aldrig sagt, at der findes en ret til indvandring. Der findes ingen ret til indvandring. Det vil jeg gentage hundrede gange: Der findes en ret til asyl, men ikke til indvandring. Indvandring er kun en mulighed. Det fremgår meget klart af vores forslag. Beslutningen om adgang bliver udelukkende truffet af de enkelte medlemsstaters egne regeringer eller endog af medlemsstaternes regionale eller lokale myndigheder - Bruxelles har ingen bestemmelsesret vedrørende en eneste indrejse.
Jeg erkender, at forbindelsen mellem indvandring og arbejdsløshed er meget kompliceret. Der er noget, der tyder på, at tilrejsende kan påvirke og virke forstyrrende på det indre arbejdsmarked. De første ofre for nye bølger af indvandrere, for så vidt angår funktionen af vores medlemsstaters arbejdsmarked, er den forrige bølge af indvandrere, fordi der er direkte konkurrence mellem de nyankomne og de tidligere indvandrere. Det giver anledning til bekymring, for de eksisterende indvandrere vil være en byrde for den sociale velfærdsstat.
Er der en direkte forbindelse mellem ankomsten af indvandrere og genindtræden af vores egne europæiske borgere på arbejdsmarkedet? Her er forbindelsen meget mere kompliceret, for i visse tilfælde er vanskeligheden ved at komme ud på arbejdsmarkedet igen mere et spørgsmål om de særlige karakteristika ved velfærdsstaten og det sociale sikringssystem, der gavner vores egne borgere. Det er urimeligt at sige, at indvandringspolitikken er skyld i, at europæiske borgere har vanskeligt ved at komme ud på arbejdsmarkedet igen. Faktisk er det mangel på reformer af velfærdsstaten, der har skylden for vanskelighederne ved at tilskynde folk til at komme ud på arbejdsmarkedet igen. Naturligvis varierer manglen på reformer fra den ene medlemsstat til den anden. Jeg vil ikke harmonisere noget med hensyn til reformer af velfærdsstaten.
For så vidt angår betænkningen, er Kommissionen tilfreds med og helt enig i ændringsforslag 6, 11, 8 og 12, men vi kan ikke i dag forpligte os med hensyn til de ændringsforslag, der drejer sig om regler om overførsel inden for virksomheder og om leverandører af ydelser i henhold til en kontrakt. Disse regler er meget interessante, og vi vil have dem in mente. Men de er nært forbundet med internationale handelsspørgsmål, og vi må vente på udfaldet af de igangværende forhandlinger i WTO for at se, hvilken virkning disse forhandlinger vil få på indvandringspolitikken, frem for alt for så vidt angår tjenesteydelser. Jeg vil opfordre Dem til at holde fast i henvisningen til EURES-systemet, før man kan rekruttere arbejdstagere fra tredjelande, for en bevaring af dette system vil garantere princippet om fortrinsstilling for det europæiske arbejdsmarked. Det er et fundamentalt princip i vores forslag.
Jeg ser frem til at se Parlamentets ændringsforslag og takker Dem for denne meget interessante og stimulerende debat.
Formanden.
Mange tak, hr. Vitorino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (Forretningsordenens artikel 120)
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0005/2003) af Hernández Mollar for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 539/2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav (KOM(2002) 679 - C5-0609/2002 - 2002/0280(CNS)).

Vitorino
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Sevilla den 21. og 22. juni 2002 fastsatte et vist antal prioriteringer i kampen mod illegal indvandring, og en revision af forordning 539/2001 om visa inden udgangen af 2002 var bestemt en af dem.
Kommissionen har monopol på initiativer på dette område, men fandt det passende at drage fordel af medlemsstaternes erfaring og fra dem via et særligt spørgeskema indsamle relevante informationer om de kriterier, på basis af hvilke borgere fra tredjelande pålægges eller undtages fra visumtvang. Svarene fra medlemsstaterne samlede sig i alt væsentligt om to faktorer: en væsentlig stigning i antallet af illegale indvandrere fra Ecuador og respekt for princippet om gensidig anerkendelse med hensyn til visa. Hvad angår sidstnævnte, noterede man sig, at visse tredjelande, der er undtaget fra visumkravet, ikke giver eller i hvert fald kun i begrænset omfang giver undtagelse for visumtvang for indbyggere i visse medlemsstater.
Under hensyntagen til disse to aspekter foreslog Kommissionen at overføre Ecuador til bilag 1 i forordning 539/2001, der opregner de tredjelande, hvis borgere er underkastet visumtvang.
Herudover foreslår vi at forelægge en beretning om gennemførelsen af gensidighed med hensyn til visa for Rådet og Parlamentet.
Kommissionen er meget tilfreds med samarbejdet med Parlamentet, der omgående behandlede denne sag, og påskønner i høj grad hr. Hernández Mollars betænkning, der bekræfter vores egen holdning. Vi vil gerne komplimentere ordføreren.
Hernández Mollar (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, en ordentlig forvaltning af indvandringsstrømmen gennem alle medlemsstaterne, herunder oprindelses- og transitlandene, kampen mod menneskehandlere og ulovlig indvandring samt behovet for at justere indvandringspresset i forhold til de modtagende samfunds kapacitet, er aspekter, som vi i mange henseender - som vi lige har hørt - har fremhævet som nødvendige midler til at gøre en ende på de menneskelige tragedier og dramaer, som ukontrolleret indvandring frembringer inden for og hinsides vores grænser.
Desuden må vi ikke glemme, at den gradvise forsvinden af Unionens indre grænser som et middel til at skabe et rum med frihed, sikkerhed og retfærdighed, sådan som det blev efterlyst i Tampere, er et projekt, der indebærer visse risici.
Spredningen af alle mulige former for mafiaer, terrorister og kriminelle grupper, såvel som deres frie bevægelighed gennem hele Unionen, må bekæmpes ved, at alle medlemsstater lever op til deres ansvar, og det er derfor nødvendigt at skærpe kontrollen ved Unionens ydre grænser.
EU er derfor nået frem til den konklusion, at det er nødvendigt at etablere en objektiv liste over lande, hvis borgere skal have visum for at komme ind på europæisk territorium, hvilket er en start på harmoniseringen af medlemsstaternes visumpolitik. Derefter blev der i den generelle plan til bekæmpelse af illegal indvandring fastsat det mål, der blev ratificeret ved Det Europæiske Råd i Sevilla, at man inden udgangen af år 2000 skulle se på listen over tredjelande, sådan som kommissæren lige har påpeget.
Det er emnet for den betænkning, vi drøfter i dag, og som jeg er ordfører for. Den reagerer på de data, som medlemsstaterne har stillet til rådighed, og som viser forøgelsen i antallet af ulovlige indvandrere fra Ecuador, og den lægger op til, at det er nødvendigt at medtage Ecuador på listen over de lande, hvis borgere skal have visum.
Selv om det er rigtigt, at de dramatiske begivenheder, der overgår næsten hver eneste stat ved Europas sydkyst, er de mest synlige og opmærksomhedsvækkende aspekter af den ulovlige indvandring, må vi ikke glemme, at det er et fænomen med mange andre facetter.
Fra et kvantitativt synspunkt kan den lille daglige strøm af ulovlige indvandrere, der kommer i små både, ikke sammenlignes med det antal udlændinge, der kommer ind i Fællesskabet via andre grænser, såsom lufthavne. De fleste kommer blot som turister, der kun behøver at medføre et lille beløb - hvilket ofte bliver arrangeret af mafiaer - og når de først er i Europa, bliver de ulovlige indvandrere, der arbejder på det sorte marked, hvilket fører til udbytning af arbejdskraften.
Det er derfor helt afgørende, mine damer og herrer, at vi sammen med de begrænsende foranstaltninger, der kun tager højde for en del af fænomenerne i forbindelse med illegal indvandring, vælger at vedtage regler, der har til formål at fremme indvandring af mennesker til Europa ad lovlige kanaler.
Det forslag, vi drøfter i dag, skal ses i denne forbindelse. På basis af den virkelighed, som påvises af de data, vi i øjeblikket har til rådighed, må vi lette lovlig indvandring af ecuadorianere og forhindre, at de falder i hænderne på hjerteløse bander, såvel som at der vækkes falske forventninger om, hvad der venter dem i Europa.
Endelig, hr. kommissær, hr. formand, mine damer og herrer, vil denne foranstaltning på den ene side kræve, at Republikken Ecuador opfylder sine forpligtelser til ordentligt at overvåge sin egen udvandring, og på den anden side, at EU prioriterer en samarbejdspolitik på udvandringsområdet med landene i Latinamerika. Vi vil derfor stemme for de ændringsforslag, som med henblik på dette er blevet forelagt af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe.

Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand, jeg vil først gerne gøre det klart, at jeg under debatten om den forrige betænkning ønskede at læse en sætning på spansk, som er den korrekte sproglige version. Det havde jeg ret til at gøre, men jeg vil gøre det i morgen under afstemningen, selv om det er mindre bekvemt, eftersom den afviger fra den sætning, som hr. Nassauer læste.
Med hensyn til den betænkning af hr. Hernández Mollar, vi drøfter nu, vil jeg gerne sige, at det ikke er nogen lykkelig situation. Vi kan ikke glæde os over indskrænkningen af retten til fri bevægelighed, der - som vi påviste i morges - er en essentiel faktor i den europæiske verdensopfattelse.
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil trods den uansvarlige tendens i retning af ulovlig indvandring, som jeg bliver anklaget for af visse medlemmer fra PPE-DE-Gruppen, stemme for medtagelse af Ecuador på listen over lande, hvis borgere skal have et Schengen-visum. Det vil vi gøre efter at have analyseret de oplysninger, der er blevet stillet til rådighed af de lande, som kræver det, og fordi vi mener, at det bedre vil beskytte de mennesker, som i dag nægtes indrejse i Europas lufthavne, hvilket også ofte rammer folk, der ønsker indrejse som turister.
Under alle omstændigheder vil jeg opfordre Kommissionen til at se dette som en alvorlig advarsel med hensyn til et land, der er ved at nå et alvorligt fattigdomsniveau, og i overensstemmelse med dens egne udtalelser om Unionens indvandringspolitik at behandle dette land som et højt prioriteret mål med hensyn til udviklingssamarbejde og foranstaltninger i retning af fælles udvikling.
Jeg mener, at vi derved kunne kompensere for det triste budskab, som vi desværre i dag må sende fra Unionen til det pågældende lands borgere.
Jeg takker ordføreren for hans arbejde og for at have accepteret dette ændringsforslag, for jeg er sikker på, at vi deler denne bekymring.

Fitzsimons (UEN).
Hr. formand, lige siden topmødet i Tampere mellem EU's ledere i 1999, har spørgsmålet om at formulere en fælles europæisk politik til at håndtere indvandring stået højt på vores institutioners dagsorden. Det afgørende er, at vi lever i en Europæisk Union, hvor der er et system med fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital.
EU har, som vi alle ved, en befolkning på 370 millioner, og med udvidelsen vil befolkningen stige til 500 millioner. Det er ikke kun et spørgsmål om at håndtere de rettigheder, EU's borgere har, når de arbejder i forskellige europæiske lande, det drejer sig også om at formulere fælles politikker til at tage sig af folk, der vil ind i EU som asylsøgere eller flygtninge, eller dem, der må rubriceres som økonomiske flygtninge.
Vi må se på, hvordan vi kan beskytte EU's ydre grænser. Handel med mennesker er nu verdens hurtigst voksende kriminelle aktivitet. De forsøg, der er blevet gjort på europæisk niveau på at tage hånd om dette problem, er utilstrækkelige. Vi har desværre også været vidne til mange tragedier i den seneste tid, såsom mennesker der forsøger at komme ind i EU og er døde under frygtelige omstændigheder.
Kampen for at besejre den plage, som handel med mennesker er, må føres på europæisk niveau på en koordineret og struktureret måde. Organiserede kriminelle bander med store ressourcer, der ulovligt fører mennesker ind i EU, må ikke under nogen omstændigheder få lov til at virke ustraffet.
Det er et andet spørgsmål, men et, der står i forbindelse med det just nævnte, at arbejdsgruppen om frihed, sikkerhed og retfærdighed i Det Europæiske Konvent har fremsat mange interessante forslag på dette område. Der er bestemt mange mennesker, der mener, at kvalificerede flertalsafgørelser og proceduren med fælles beslutningstagning bør benyttes til at håndtere indvandringsspørgsmålene.
Man mener også, at det mål at få en fælles indvandringspolitik bør nedfældes i den foreslåede nye traktat. Det vil i hvert fald skærpe opmærksomheden hos dem, der udarbejder denne traktat i de kommende måneder og i tiden forud for næste regeringskonference. Men forslaget om, at det juridiske samarbejde på dette område vedrørende civile anliggender skal styres af kvalificerede flertalsafgørelser, er kontroversielt. F.eks. har Irland og Storbritannien systemer, der hviler på sædvaneret, men mange andre stater i EU har en civilretlig struktur. Det er et område, der fortjener den største opmærksomhed.
Vitorino
Jeg vil gerne takke ordføreren for hans betænkning og støtte.
Af rent juridiske grunde er der et af ændringsforslagene, som Kommissionen ikke kan acceptere. Jeg hentyder til det ændringsforslag, der opfordrer Kommissionen til at afgive en beretning om virkningen af visumforpligtelsen og om nødvendigt at stille forslag til forenkling af procedurerne. Dette spørgsmål kan ikke styres af forordningen om visa, som på grund af dens retsgrundlag, artikel 62, stk. 2, litra b), i traktaten, er begrænset til at fastlægge listen over lande, der er underkastet eller undtaget fra visumtvangen.
Kommissionen ser dette ændringsforslag som et tegn på støtte til de bestræbelser, den inden for de rette juridiske rammer allerede gør sig for at sikre en korrekt anvendelse af procedurerne til udstedelse af visa og til evaluering af disse foranstaltningers tilstrækkelighed, noget som den derefter vil rapportere om til Parlamentet.
Formanden.
Mange tak, hr. Vitorino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0024/2003) af Marset Campos for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Belarus - Hen imod et fremtidigt samarbejde (2002/2164(INI)).

Marset Campos (GUE/NGL)
Hr. formand, efter gennemførelsen af udvidelsesprocessen og den europæiske integration i forlængelse af konventet og den nye unionstraktat af 2003 vil EU have nye grænser, som ikke blot vil kræve en ny form for økonomisk, socialt og kulturelt partnerskab og samarbejde med disse nye naboer, men frem for alt også en fast, vidtfavnende og effektiv fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Årsagen hertil er vigtigheden af disse nye naboer, fra Ukraine og Georgien til Belarus, hvor tilstedeværelsen af giganten Rusland spiller en afgørende rolle. Det er derfor en stor udfordring for EU at gøre det rette med hensyn til, hvordan forholdene i disse lande udvikler sig.
Et af disse lande, Belarus, grænser op til Letland, Litauen og Polen og havde indtil 1996 udviklet sig på en måde, der meget svarede til den, der gjaldt for andre tidligere sovjetrepublikker. Men efter dette år er landet slået ind på en autoritær kurs, der har begrænset menneskerettighederne og demokratiet og indført undertrykkende social kontrol, som forhindrer EU i at etablere sådanne mekanismer til fremme af forbindelser, associering og samarbejde som dem, der er udviklet med de øvrige lande i denne gruppe.
Dette gælder i så høj grad, at de tre europæiske institutioner, som har overvåget udviklingen af begivenhederne i Belarus, OSCE, Europarådet og EU - den parlamentariske trojka - ikke har tøvet med at beskrive disse begivenheder som uforenelige med de demokratiske mindstekrav og har suspenderet forbindelserne med denne republik, indtil disse krav bliver opfyldt.
Forelæggelsen af dette beslutningsforslag er blevet udsat i væsentlig grad som følge af, at et første udkast til betænkning om Den Europæiske Unions forhold til Belarus har skullet ændres til en initiativbetænkning af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik på grund af forværringen af situationen for udøvelsen af demokrati og respekt for menneskerettighederne i Belarus.
I 1995 havde EU udarbejdet en aftale om handel og handelsmæssigt samarbejde baseret på den aftale, der havde eksisteret siden 1989 mellem USSR og EØF, og yderligere havde Lukasjenkos sejr vakt et vist håb. Men alt det gik i hårdknude, da præsident Lukasjenko bremsede op for demokratiseringsprocessen.
Lukasjenkos autoritære tilgang har været karakteriseret ved vedtagelsen af mekanismer til chikane af oppositionen, til eliminering af kritiske røster og etablering af et netværk af nepotisme ved hjælp af magtmisbrug, og samtidig har han søgt at komme tættere på og gøre sig mere afhængig af Rusland, hvilket Putin for nylig har trukket sig tilbage fra. De forskellige valg, der er holdt siden 1996, er af den parlamentariske trojka blevet beskrevet som værende uden effektive demokratiske garantier. Det har ført til konsolidering af en demokratisk oppositionsplatform, der har udviklet sig og involverer et bredt spektrum, fra partier på højrefløjen til partier til venstre - f.eks. det kommunistiske parti - der er enige om fundamentale aspekter, såsom etableringen af demokrati, partnerskab og, når det er relevant, integration i EU.
I det belarussiske samfund er der stigende erkendelse af behovet for demokrati, og der er et voksende antal medlemmer af det nuværende parlament i Belarus, der går ind for demokratiske reformer, som vil tilvejebringe en juridisk ramme for frihed, der ligger tættere på EU's krav.
Derfor kombinerer den henstilling, som vi i EU må komme med, og som vi foreslår i dette beslutningsforslag, to hensyn: på den ene side en fast afvisning af at komme frem til en associeringsaftale på nuværende tidspunkt, eftersom det ville indebære en legitimering af det nuværende autoritære regime og hindre etableringen af demokrati, og på den anden side en forøgelse af initiativer, der sender et klart signal om samarbejde og solidaritet - f.eks. med ofrene fra Tjernobyl - eller en tilnærmelse på det sociale, kulturelle og fagforeningsmæssige område, som vil muliggøre en genindførelse af demokratiet. Det er det, vores forslag sigter på.
Vi må ikke glemme den vigtige rolle, Rusland kan spille i denne proces.
Jeg vil gerne slutte med at takke medlemmerne af Udenrigsudvalget for et særdeles godt samarbejde, og jeg må endelig erkende, at der af de grunde, jeg just har anført, er nogle af de ændringsforslag, der er stillet af min egen gruppe, jeg ikke accepterer.

Patten
Hr. formand, jeg glæder mig meget over denne mulighed for at drøfte spørgsmålet om Belarus og forbindelserne mellem Belarus og EU. Jeg komplimenterer ordføreren, hr. Marset Campos, for hans udmærkede forberedende arbejde. Jeg vil i mine bemærkninger antyde, hvor vi er helt enige i det, ordføreren har sagt.
Det er en meget trist kendsgerning, at fokus ved mange tidligere lejligheder, når vi har drøftet Belarus, har været på et antal meget vanskelige spørgsmål: hele spørgsmålet om sager med forsvundne personer, chikane over for medierne, begrænsningerne af tale- og religionsfrihed samt de åbne konfrontationer fra de belarussiske myndigheders side over for OSCE's bistands- og overvågningsgruppe i Minsk for nylig.
Desværre har vi aldrig kunnet indgå en partnerskabs- og samarbejdsaftale med Belarus. Dette land er den eneste europæiske efterfølger af det tidligere Sovjetunionen uden et kontraktligt forhold til EU, der indebærer privilegier, herunder en klar gensidig forpligtelse på fælles værdier om demokrati og menneskerettigheder.
Det er indlysende, at det nuværende stade, hvad angår forholdene mellem EU og Belarus er dybt utilfredsstillende for begge parter. Mens vi er ved at udvikle nye former for samarbejde f.eks. med Den Russiske Føderation, mens vi er ved at tage fat på de særlige udfordringer og muligheder for udvidelsen ved at definere nye former for samarbejde med disse lande, som vil blive vores nye naboer mod øst efter udvidelsen, har Belarus desværre valgt tilskuerens rolle.
Kommissionen blev ved Det Europæiske Råds møde i København opfordret til at fremlægge forslag om EU's fremtidige relationer til sine naboer, herunder Belarus. Jeg er sikker på, at et antal medlemmer under denne debat vil ønske at nævne denne debat om "nye naboer" eller "et bredere Europa". Naturligvis må vi være forberedt på det øjeblik, hvor Belarus sender et signal om, at de er parat til at samarbejde med os. I betragtning af den nuværende situation for demokrati, talefrihed og frihed for medierne samt for menneskerettighederne i almindelighed, er det vanskeligt at forestille sig, hvornår EU vil være i stand til at få et normalt forhold til Belarus.
Jeg er meget taknemmelig for det klare budskab, som denne debat og Parlamentets beslutning vil sende i denne henseende. Men jeg er helt enig i de elementer i beslutningen - og jeg er sikker på, at dette vil blive fulgt op i et antal indlæg i dag - som har mindet om den betydning, Belarus har, ikke bare for EU, men også for stabiliteten og velstanden i hele regionen. Jeg kan forsikre Dem, at dette er det fælles grundlag, alle arbejder på. Der er mange spørgsmål, hvor Kommissionen gerne ville udvide sine aktiviteter og sit samarbejde med Belarus, hvad enten det drejer sig om at konfrontere fælles trusler i form af grænseoverskridende organiseret kriminalitet og illegal indvandring, eller med hensyn til regional udvikling, økonomiske og strukturelle reformer, miljøbeskyttelse osv. Hver dag, der bliver spildt, før vi kan tage fat på disse spørgsmål, øger vanskelighederne for befolkningen i Belarus, og de risici, der tårner sig op ved denne del af vores kommende østgrænse.
Ved forskellige lejligheder, i særdeleshed siden begyndelsen af 2000, har EU samarbejdet med OSCE og Europarådet om at bygge en bro, der kunne hjælpe Belarus med at bevæge sig i retning af en normalisering af forholdet til det internationale samfund. Belarus har ved adskillige lejligheder ladet disse muligheder slippe sig af hænde, herunder forud for valgene i 2000 og 2001.
Parlamentet og dets Delegation for Forbindelserne med Ukraine, Belarus og Moldova har været meget aktive inden for rammerne af den parlamentariske trojka sammen med de parlamentariske forsamlinger i OSCE og Europarådet. Mens EU har begrænset sine officielle kontakter med Belarus til et absolut minimum, er denne alternative form for politisk dialog meget nyttig og viser, at de valgte repræsentanter i alle tre organisationer taler med én stemme til Belarus, når det drejer sig om minimumsstandarder for demokrati og menneskerettigheder.
Kommissionen er helt enig i understregningen i beslutningen af en styrkelse af dialogen med det civile samfund, ngo'erne, de demokratiske kræfter, medierne og universiteterne i Belarus. Men med hensyn til opfordringen til Kommissionen i punkt 9 i beslutningsforslaget om at "udvikle en særlig strategi inden for rammerne af dens forslag om et bredere Europa med det formål at fremme demokratiseringen og udviklingen af en social markedsøkonomi" i Belarus, forekommer det mig indlysende, at enhver assistance eller hjælp fra Kommissionen kun kan være en støtte for en omfattende regeringsstrategi. Det kan aldrig erstatte en strategi fra Belarus' egen side. Den drivende kraft ved denne form for forandring må nødvendigvis komme fra Belarus. Desværre ser den endnu ikke ud til at være til stede.
Hvad vi kan og vil gøre i Kommissionen er at bruge de instrumenter, vi har til rådighed til fortsat at støtte og hjælpe græsrodsorganisationerne fra det civile samfund, journalister og uafhængige medier, universiteter og også - hvor det er rimeligt - lokale myndigheder. Inden for de begrænsninger, som blev fastsat ved mødet i Rådet (almindelige anliggender) i september 1997, går Kommissionen også videre med teknisk bistand til grænseoverskridende og regionale projekter såvel som til projekter, der er forbundet med følgerne af Tjernobyl-katastrofen.
Når vi opfordrer til et bredere engagement med hensyn til bistand, bør vi heller ikke glemme det vanskelige grundlag, vi arbejder på i Belarus. Det er myndighederne, med instrumenter som den berygtede "Forordning nr. 8", der gør de fremmede donorers og deres partneres arbejde i Belarus yderst vanskeligt.
Vi har haft nogle fælles projekter med OSCE's kontor for demokratiske institutioner og menneskerettigheder i Belarus. De facto-lukningen af OSCE's bistands- og overvågningsgruppe i Minsk i oktober sidste år har naturligvis truet den videre gennemførelse af den slags projekter. Først efter de 14 EU-medlemsstaters beslutning af 19. november 2002 om at indføre forbud mod visum til præsident Lukasjenko og syv andre ledende personer i Belarus nåede man endelig frem til et kompromis om at etablere et nyt OSCE-kontor i Minsk fra den 1. januar 2003.
De kommende uger og måneder vil vise, om myndighederne i Belarus endelig har besluttet sig til at følge vejen til frihed, demokrati og forbedringer af menneskerettighederne. Normaliserede forbindelser med OSCE kunne være et første skridt. Overholdelse af minimumsnormerne ved kommende lokalvalg i begyndelsen af marts kunne være endnu et skridt, fulgt af en overbevisende indsats for at opfylde alle de betingelser, der er skitseret i Parlamentets beslutningsforslag.
Det er den slags mål, der kan bane vej for en eventuel tiltrædelse af Belarus til Europarådet og derudover åbne perspektiver om en gradvis normalisering af forbindelserne med EU.
Jeg er ordføreren meget taknemmelig for det arbejde, han har gjort for - som vi alle håber - at muliggøre dette i fremtiden.
Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Marset Campos for et godt stykke arbejde med betænkningen, som er karakteriseret af en stor enighed. Det er en meget vigtig debat, som kommissær Chris Patten her fremhæver. EU bliver nu offensiv og er i forhold til tidligere aktiv på en helt anden måde i sine forbindelser med Hviderusland. Vi har tydeligvis en pariastat ved vores grænser. På trods af dette er det vigtigt, som en række ændringsforslag fra bl.a. PPE-DE-Gruppen påpeger, at der indledes en struktureret dialog med Hviderusland. Hr. Patten antyder, hvordan denne dialog skal være. Det er vores opgave som Europa-Parlament at kræve, at en sådan struktureret dialog kommer i stand. Fælles indenrigspolitiske og grænseoverskridende interesser som menneskehandel, "mandehandel", kvindehandel og illegal indvandring står på spil. Det handler også om, at vi fra EU's side på en struktureret måde nu indleder en drøftelse og udøver pres på de hviderussiske myndigheder, ikke ved at fremme isoleringen, men ved opsøgende virksomhed og dialog.
Jeg mener, at EU faktisk burde prioritere Hviderusland i den nuværende situation. I betragtning af at EU er så splittet i sit syn på Irak, kunne det måske være en ekstra anledning til, at den ødelagte fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som blev fastlagt i Maastricht-traktaten, får et indhold vedrørende Hviderusland. Netop nu, hvor vi er splittede i EU, burde vi samle os om de områder, hvor vi kan handle effektivt. Jeg mener, at vi burde ransage os selv og stille os selv spørgsmålet: Har vi udvist tilstrækkelig kraft og energi vedrørende Hviderusland?
Hviderusland lider naturligvis under enorme problemer. Problemerne omfatter en leder, som meget bevidst styrer sit land diktatorisk, og personer forsvinder, såvel oppositionspolitikere som andre personer, hvis skæbne vi ikke kender til, f.eks. Victor Gonchar, Anatoly Krasovksy og Yuri Zaharenko. Et yderligere problem er den manglende foreningsfrihed, som indebærer, at regimet forsøger at kontrollere fagforeningerne, en lovgivning om religionsfrihed, som begrænser forskellige nye evangeliske kirkers ret til frit at drive deres virke i dette land, og selv politikere, som ikke blot forsvinder, men også fængsles. Vi må dog forsøge en strategi mod de hviderussiske myndigheder, som indebærer, at vi siger: "Vi vil ikke isolere jer, men vi vil gerne føre dialog med jer". Den isolering, som Hviderusland har været udsat for, har været selvforskyldt. Lad os gøre en kraftanstrengelse i EU på at skabe nye forbindelser med Hviderusland med krav om demokrati og menneskerettigheder.
Wiersma (PSE).
Jeg giver Marset Campos en kompliment, især for den måde, hvorpå han har fastholdt en konsekvent linje i betænkningen. Konsekvent i forhold til alle Europa-Parlamentets udtalelser og foranstaltninger i de forløbne år. Den, som læser den betænkning, der blev vedtaget i Udvalget om Udenrigsanliggender, vil have svært ved at forestille sig, at det drejer sig om et europæisk land, som fra maj næste år vil være en nabostat. Landet får absolut bundkarakter. Til trods for alle forsøg, også fra Europa-Parlamentets side gennem den parlamentariske trojka med OSCE og Europarådet, er der ikke sket nogen som helst forbedring i den demokratiske situation siden 1997. Der er snarere tale om det modsatte.
Den vigtigste konklusion må derfor være, at der ikke er nogen grund til at ændre politikken med mere eller mindre fastfrosne forbindelser med det nuværende regime, så længe præsident Lukasjenko fortsætter sin politik med selvvalgt isolation. Og det er meget beklageligt for de 10 millioner indbyggere i landet, som fortjener bedre. Politikken i landet står i vejen for en forbedring af forbindelserne og dermed også for et ønsket samarbejde på talrige områder, bl.a. det humanitære. Så længe præsident Lukasjenko ikke tager væsentlige skridt i retning af mere demokrati, er det ikke muligt for EU at gennemføre en positiv politik. Det er ærgerligt, fordi f.eks. vores fremtidige grænser med landet faktisk giver anledning til det.
EU skal dog fortsætte med at støtte alternative kræfter i Hviderusland. Jeg tænker navnlig på de uafhængige medier, men også på den tredje sektor og det, vi kalder det civile samfund. Uden en intern dynamik i landet, uden en intern demokratisk bevægelse vil situationen ikke hurtigt ændre sig. Hjælpen til ofrene for Tjernobyl skal også forbedres. Vi har allerede tidligere her i Parlamentet talt om at yde ekstra støtte til kræfthospitaler i Hviderusland inden for rammerne af budgettet.
Marset Campos' betænkning indeholder også en implicit opfordring til Den Russiske Føderation om at bekymre sig mere om det hviderussiske regimes demokratiske niveau. Jeg har nogle gange oplevet, at russerne lykønskede præsident Lukasjenko med et valgresultat, efter at hele Europarådet og EU havde misbilliget det. Det går naturligvis ikke. Det er en slags modsætning, som vi ikke kommer nogen steder med. Har russerne virkelig til hensigt at skabe en union med et land, hvis leder har et så dårligt omdømme i EU og de andre europæiske organisationer? Jeg anmoder derfor Rådet og især Kommissionen om at stå mere fast på dette punkt, i samråd med Den Russiske Føderation. Det fælles økonomiske og politiske pres fra EU og Rusland og nødvendigheden af en større intern dynamik, hvilket jeg allerede henviste til, vil i sidste instans vise sig at være afgørende faktorer. Pres udefra og pres indefra, og navnlig også med nogen vægt på det økonomiske element. Forhåbentlig vil denne opfattelse også kunne genfindes i den kommende meddelelse om et udvidet Europa. I mellemtiden må vi nøjes med den kanal, som vi selv har været med til at skabe, den parlamentariske trojka, for at kunne opretholde en minimal dialog med landet. Men det er stadig trist og meget frustrerende.
Malmström (ELDR).
Hr. formand, ELDR-Gruppen håber, at Hviderusland en dag kan optages i EU. Vi håber, at landet kan indføre demokrati, menneskerettigheder og retsstatsprincipper. Vi håber, at der bliver indført markedsøkonomi, så det hårdt plagede hviderussiske folk kan drage fordel af en økonomisk fremgang og tør tro på fremtiden. Desværre er vi uendelig langt fra denne vision. Udviklingen går i den helt forkerte retning, og det er ingen overdrivelse at sige, at Lukasjenko er en afskyelig diktator. Hans seneste udtalelse om venskab med diktatorvennen Saddam Hussein passer meget godt ind i det, vi allerede ved om den hviderussiske leder.
Listen over overgreb i Hviderusland er uendelig: fængslede og forsvundne journalister, ikkeeksisterende ytringsfrihed, forfølgelser, mishandlinger, tortur af oppositionen, farceagtige valg og hyppig brug af dødsstraf. Desuden er Hviderusland både oprindelses- og transitland for en omfattende handel med kvinder og børn, og illegale våben cirkulerer i meget stor udstrækning.
Det er åbenlyst, at det ikke er muligt at have officielle og formelle kontakter med det hviderussiske regime. Selv om jeg glæder mig over tanken om en struktureret dialog, undrer jeg mig over, hvordan den skal kunne finde sted med det nuværende styre. Derimod er det vigtigt, netop som kommissær Patten sagde, at styrke den lille og modige opposition, der findes i form af oppositionspartier, menneskerettighedsforeninger, frivillige organisationer og journalister, som desperat har brug for hjælp, og som kæmper i ekstrem hård modvind. Denne støtte skal gives i et relevant samarbejde med OSCE, Europarådet og FN. Den trojka, som Europa-Parlamentet indgår i, har også i den forbindelse en meget vigtig funktion.
Hr. formand, der er grund til at se dystert på udviklingen i Hviderusland, men lad os ikke af den grund svigte det hårdt prøvede hviderussiske folk, og lad os aldrig ophøre med at udøve pres på regimet og myndighederne. De kommende lokalvalg er et vigtigt holdepunkt.
Min gruppe støtter hr. Marset Campos' meget udmærkede betænkning, og vi vil gerne lykønske ham med dette arbejde.
Frahm (GUE/NGL).
Hr. formand, Hviderusland bliver som bekendt EU's nye nabo, og derfor er det utrolig vigtigt, at vi begynder at beskæftige os med, hvad der foregår, og tage landet alvorligt. Derfor er det også en vigtig betænkning, som min gruppefælle har skrevet, og af den fremgår det, hvis man ikke skulle vide det i forvejen, hvor kritisk og vanskelig situationen er, hvor meget der går i den forkerte retning, når vi taler om menneskerettigheder, demokrati osv.
Jeg vil sige mange tak til Pedro Marset Campos for en utrolig god betænkning om et meget vigtigt tema. Nu er det sådan, at min gruppe er en konføderal gruppe, og derfor er det ikke nogen naturlov, at vi roser hinanden, men jeg kan i hvert fald sige på vegne af Nordisk Grønne Venstre, at Pedro har vores fulde opbakning i forhold til det, han har skrevet i sin betænkning.
Det betyder også, at der er kommet ændringsforslag fra gruppen, som vi ikke er enige i, og jeg støtter ligesom ordføreren heller ikke de ændringsforslag, der er kommet. Det fremgår af denne betænkning, at der kræves mange ting, hvis Hviderusland nogensinde skal nå til det sted, hvor det kan blive medlem af EU, hvilket jeg håber det bliver engang. Først og fremmest kræves der en udvikling på den demokratiske front, og her mener jeg, at EU kan spille en afgørende rolle, hvis vi vil. Det bør være vores opgave som gode demokrater at støtte de aktiviteter i og uden for Hviderusland, der har til formål at ændre forholdene for almindelige mennesker og for de demokratiske bevægelser. Kirken er blevet nævnt, men jeg tænker også på fagforeningerne og en række journalister, som virkelig gør et stort stykke arbejde for at bevæge landet i den rigtige retning.
Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne som det første takke ordføreren, Pedro Marset Campos. I denne betænkning har han virkelig sammenfattet de afgørende konklusioner fra Parlamentets arbejde i de sidste år på en god måde. Derfor er betænkningen et meget vigtigt dokument i diskussionen om Belarus.
I denne forbindelse er det også vigtigt endnu en gang at gøre det klart, at det ikke er EU's institutioner, der isolerer dette land. Det er landet selv, det er diktatoren, som har ført det ud i krisen, og som forbyder og undertrykker enhver demokratisk ytring.
Vi er stadig langt fra at kunne indlede normale relationer til dette land. Hr. kommissær, det er jeg helt enig med Dem i. Men realiteten er alligevel, at Belarus er vores nabo, og vi må have en interesse i at overvinde denne selvpåførte isolation. Hvis det ikke kan ske inden for normale relationer, så er det alligevel nødvendigt, hr. kommissær Patten, at EU udvikler en strategi for, hvordan man vil behandle dette land. Jeg ville være glad, hvis De alligevel ville rette Deres opmærksomhed mod punkt 9. I punkt 9 kræves der en strategi fra vores side for, hvordan vi vil behandle dette land. Konsekvensen af det ville nemlig være at overveje, hvor vi kan anvende vigtige diplomatiske instrumenter som "gulerod og pisk" eller hvilke instrumenter, vi vil anvende, hvor vi vil sanktionere, og hvor vi vil støtte. De instrumenter, vi hidtil har haft, er ofte uegnede, og det betyder, at vi må modificere dem med henblik på Belarus. I punkt 9 beskrives det meget klart, i hvilken retning de skal modificeres, og på hvilke områder der bør gøres mere, end der blev gjort under det sidste program. Det er hensigten med dette punkt, og jeg synes, at det på den måde giver Kommissionen nogle rigtig gode tips.
Jeg vil også gerne endnu en gang pege på, at det lokale valg og dermed også vores observation på stedet vil være et meget vigtigt element i de fortsatte relationer. Jeg håber, at vi vil kunne samarbejde med Kommissionen om en god strategi.
Belder (EDD).
Hr. formand, Hvideruslands betydning for EU er uomtvistelig. Allerede nu går mere end 60 % af handelen mellem EU og Rusland gennem hviderussisk territorium. Efter Polens, Litauens og Letlands planlagte tiltrædelse af EU i 2004 bliver Hviderusland en af Europas nye naboer. Det er derfor overordentlig vigtigt, at vi har normale forbindelser med landet. Hidtil har præsidentens regime i Minsk blokeret denne udvikling. Det udgør ikke nogen grund til at kaste håndklædet i ringen. Vi må kommunikere med myndighederne og det civile samfund i Hviderusland. Den rolle, som Den Russiske Føderation får tildelt i dette beslutningsforslag, er berettiget. Netop Rusland kan få en fod indenfor på grund af de to landes indbyrdes økonomiske forbindelser. Dette er fuldstændig i overensstemmelse med præsident Putins økonomiske opfattelse af "modernisering gennem europæisering"!
Efter EU's opfattelse er modernitet i Europa uløseligt forbundet med en demokratisk retsstat. Det er Lukasjenkos Hviderusland langtfra. Ærligt, men med medfølelse for befolkningen, som hurtigt bliver fattigere, peger ordføreren, Marset Campos, på utallige krænkelser af elementære grundlæggende rettigheder. Jeg anmoder Rådet, Kommissionen og Parlamentet om i den kommende tid at være særlig opmærksom på konsekvenserne af en skærpet religionslov i Hviderusland. Hvordan vil registreringen af kristelige samfund og kirker forløbe? Religionsfrihed er da bestemt ikke noget for Lukasjenko og de ortodokse? Også overholdelse af denne væsentlige grundlæggende rettighed fremmer en normalisering af forbindelserne mellem EU og Hviderusland.
Kronberger (NI).
Hr. formand, det er naturligvis legitimt at rejse kritik af det politiske system i Hviderusland. Det gælder imidlertid også for de øvrige tidligere sovjetstater. Men jeg vil også gerne pege på, at der også findes yderst positive tendenser i Hviderusland. Jeg tænker på Sakharov Universitetet i Minsk, hvis miljøaktiviteter kan betragtes som førende. EU bør i større omfang støtte reforminitiativer af denne type. Det vil på sigt også bidrage til demokratiseringen af landet. Sidste år havde jeg absolut indtryk af, at livssituationen var blevet forbedret i forhold til de foregående år, men naturligvis kan et kort besøg i et land ikke give noget fuldstændigt indtryk.
Desværre kan man ikke afblæse alarmen, når det gælder følgerne af Tjernobyl. Massedødeligheden i regionen Gomel fortsætter. Personer over 45 år behandles ikke længere på grund af pengemangel. Det internationale samfund må give dette problem større opmærksomhed og især også større materiel hjælp.
Stenzel (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, med EU's udvidelse ændres det politiske miljø. Kommende medlemmer som Letland, Litauen og Polen vil fra maj 2004 have ydre grænser med Hviderusland, et land, som vil grænse op til EU, som er opstået af boet efter Sovjetunionens sammenbrud, og som desværre såvel politisk som økonomisk og retligt kan betegnes som bageste vogn og som et problem. Vi kan ikke være uberørte af, at et land, som er nabo til EU, på denne måde udvikler sig baglæns til et autoritært, diktatorisk regime. Hviderusland isolerer sig mere og mere. OSCE-missionen i Minsk blev ikke forlænget. Europarådet vil ikke have Hviderusland med i sin organisation. Hvideruslands isolation er altså tiltagende, og det ændrer naturligvis ikke på situationen. Det er derfor positivt, at Europa-Parlamentet forsøger at få indflydelse med en betænkning, om ikke andet så for at sende et signal til de ganske vist svage, men dog eksisterende oppositionelle demokratiske kræfter, for at opmuntre dem til at give et livstegn fra sig ved de kommende kommunalvalg i marts.
Et land, som på den måde udelukker sig fra en europæisk orienteret udvikling, bliver naturligvis også et sikkerhedsproblem for EU. På grund af den de facto ikke eksisterende grænsesikring til nabolandet Rusland, som det både økonomisk og politisk er nært knyttet til, er Hviderusland et hovedtransitland for den illegale migration fra Rusland til EU. Hviderusland har større betydning som transitland for den illegale migration end som oprindelsesland. Der ses således en tydelig tendens til migration fra det indiske subkontinent og Irak via Hviderusland og Ukraine til Østrig. I de seneste måneder er Minsk blevet et problem for fly til Østrig. Illegale migranter fra Irak og Indien er i stadigt stigende antal dukket op i lufthavnen Schwechat i Wien i fly fra Minsk. Det ville derfor være yderst ønskværdigt at få en struktureret dialog, så snart forholdene tillader det.
Volcic (PSE).
Hr. formand, vi ville gerne have, at Belarus var en af EU's naboer, og at det måske også blev en del af EU en dag. Hvad nogle lande angår, spørger vi os selv, hvorvidt de kan blive en del af Europa, men dette problem eksisterer ikke for Belarus' vedkommende, for Belarus er allerede i Europa. Den seneste status over situationen, som Europarådet gjorde for et par måneder siden, udelukker dog muligheden for at invitere Belarus til at deltage i dets parlamentariske forsamling. Set ud fra et demokratisk synspunkt har forholdene ikke ændret sig synderligt, men alligevel håber Europa-Parlamentet tålmodigt på et initiativ, der fremmer genindførelsen af visse rettigheder. Til at begynde med burde man måske også blive enig om de enkelte definitioners betydning, eftersom det nogle gange virker, som om det er en dialog mellem døve og mellem to parter, der ikke forstår, hvad den anden mener med ordet "demokrati". Det er rigtigt, at der er mange grunde til Belarus' tilknytning til Rusland, men det ville være i landets nationale interesse at bevare en vis ligevægt. De kommende kommunalvalg bliver under alle omstændigheder en lejlighed til at konstatere, om der er sket fremskridt med de grundlæggende rettigheder eller ej. Dødsstraffens afskaffelse, pressefrihed, foreningsfrihed og religionsfrihed er minimumsbetingelserne, men hvor lang tid går der, før de bliver gennemført, så man kan genoptage dialogen? Det ville være fornuftigt ud fra et geopolitisk synspunkt, og det sker også før eller senere. Den udbredte korruption, fattigdommen og kaoset bragte Lukasjenko til magten i 1994, men hans kur var alt for streng. Han mindskede ganske vist korruptionen, men hans autoritære tendenser var kombineret med den form for planøknomi, som førte til Sovjetunionens sammenbrud, og det har ikke ændret sig meget siden. Lad os håbe, at der snart sker fremskridt.
Väyrynen (ELDR).
Hr. formand, EU prøver på alle mulige måder at lægge pres på Belarus for at få det til at respektere menneskerettighederne og indføre demokratiske reformer. Indtil nu har vi mere brugt stokken end guleroden.
I fremtiden vil det være klogt af os at forsøge at finde mere positive måder at nå vores mål på. Efter udvidelsen af EU vil Belarus blive vores nabo og dele grænse med ikke mindre end tre nye medlemsstater: Letland, Litauen og Polen. Vi må opmuntre Belarus til at opretholde sin uafhængighed som stat og orientere sig mod det europæiske samarbejde. Et flersidet samarbejde vil give os et godt forum for samarbejde med Belarus.
Holdningerne i Østersørådet vil ændre sig, når de baltiske lande og Polen går fra at være naboer til at blive medlemmer af EU. I denne situation må EU forpligte sig mere end hidtil, hvad angår arbejdet i dette råd, og afsætte flere midler til projekter, der kan gå i gang. Med udvidelsen af Unionen vil betydningen af det nye samarbejde på tværs af grænserne vokse. Vi må opmuntre Letland, Litauen og Polen i særdeleshed til at udvikle et grænseoverskridende samarbejde med Belarus. I fremtiden må Unionen være parat til at finansiere projekter i forbindelse hermed.
Der må indføres en ny ordning til at skaffe midler fra EU til samarbejdet på tværs af grænserne, enten i forbindelse med Tacis eller som en særlig ordning. Der må ske en mere tydelig kanalisering af midler fra Unionen, end det har været tilfældet indtil nu, i retning af udvikling i vores nabolande, i særdeleshed naboregionerne på den anden side af vores grænser. Forskellene i levestandard må også effektivt formindskes ved Unionens ydre grænser.

Coûteaux (EDD).
Hr. formand, kære repræsentanter for medlemslandene, selv om vi godkender den generelle målsætning i Marset Campos' betænkning, som sigter mod at genskabe de tætte forbindelser med Belarus, hvilket for øvrigt også skal ske med Rusland, kan vi ikke godkende de betingelser, han fastsætter, eller de klausuler, han har tænkt sig at indføre. Faktisk er vi i færd med at generalisere den irakiske retspraksis, hvis jeg må være så fri. Vi lader med andre ord, som om vi vælger regimer og ikke anerkender staterne.
Det er en tankegang, som kan brede sig vidt omkring. Det er reelt ikke op til os at dømme regeringerne. Lukasjenkos styre lever måske ikke op til kravene i vores demokratier, som for øvrigt langtfra er perfekte, og som i stadig større grad udhules for alt indhold i en sådan udstrækning, at den nationale suverænitet sættes ud af spillet. Mit ophold i Minsk i forbindelse med en mission for Europa-Parlamentet gav mig dog mulighed for at konstatere, at demokratiet trods alt skaber reelle fremskridt, og at pluralisme ikke er et tomt ord og navnlig, at præsident Lukasjenko har en vis berettigelse. Dette kan forklares ud fra den kendsgerning, at han efter det sovjetiske styres sammenbrud har erstattet en række kortvarige regeringer, der har ophidset den belarussiske befolkning ved at privatisere ud over alle grænser helt til de grundlæggende offentlige tjenester, der i den forbindelse er overgået til vestlige selskabers kontrol, og især ved at forsøge at løsrive Belarus fra Rusland, hvilket den belarussiske befolkning ikke kunne godkende.
Det er heller ikke vores opgave, hvilket betænkningen opfordrer til, hverken at opmuntre oppositionen eller noget som helst politisk parti eller at udnytte alle ngo'erne til handlinger, der kan vælte styret. Det er heller ikke længere vores opgave at vælge en særlig økonomisk model for dette land. Mine damer og herrer, der er mange farlige retninger i det, for det internationale samfund kan ikke leve i fred, hvis en eller flere stater, fordi de er rige og stærke, tager sig ret til at vælte de regeringer, de ikke bryder sig om, og i stedet udnævner regeringer på egen hånd. Der kan ikke skabes fred under sådanne vilkår.
Lad os derfor respektere staterne, som de er, og befolkningerne, som de er. Hvad der end sker, hører Belarus til Europa, og det har det gjort i århundreder. Det vil under alle omstændigheder være en vigtig partner for vores lande og naturligvis først og fremmest for Frankrig.
Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, Belarus er den sidste overlevende europæiske bastion for den neo-sovjetiske ideologi. Landet er nu politisk betydningsfuldt, da det i 2004 bliver nabo til EU. Man kan sige til dets fordel, at det i modsætning til sine naboer har holdt sig fri af etniske stridigheder og ensidigt har givet afkald på sit atomvåbenlager såvel som på mange konventionelle våben. Det har også ganske overraskende stadigvæk en økonomisk vækstrate på 4 %.
Desværre sank landet ned i autoritært styre og undertrykkelse af sproglige og religiøse rettigheder efter valget af Lukasjenko som præsident i 1994. Men han er ikke nogen Saddam Hussein. Valget førte først til et håb om, at landets love ville blive håndhævet, korruptionen udryddet og økonomien bragt tilbage på sporet, i særdeleshed ved at standse den udplyndring og skatteunddragelse, man ser i andre tidligere sovjetrepublikker.
Belarus er i øjeblikket udsat for et enormt pres for at styrke sine grænser mod Rusland og Ukraine for at undgå yderligere tilstrømning af indvandrere, og EU må samarbejde på dette område, uanset hvordan regeringen i Minsk er. Private foretagender kan ikke virke effektivt i Belarus, og følgerne af Tjernobyl-katastrofen giver stadig anledning til alvorlig bekymring. Der er påstande om chikane over for oppositionen, undertrykkelse af kritik og etablering af et netværk af nepotisme i hele landet.
De kommende lokalvalg i marts 2003 vil udgøre en prøvesten for mulighederne for en gunstig politisk udvikling i Belarus, og vi håber, at der bliver inviteret observatører fra Parlamentet. EU bør afvente valgresultaterne og afpasse sin reaktion over for Belarus i overensstemmelse hermed ud fra idéen om en politik, der går frem skridt for skridt.
Der er voksende forståelse i Belarus for behovet for demokrati. Deraf behovet for større kontakt med Vesten med demokratisk indstillede parlamentsmedlemmer for at undgå risikoen for en selvpåført isolation.
Endelig må vi også, hvis Belarus' befolkning ønsker det, tilbyde dem udsigten til muligt medlemskab af EU på længere sigt.
Patten
Hr. formand, jeg har ikke særlig meget eller noget særlig vigtigt at føje til, hvad der blev sagt i mine indledende bemærkninger. Men eftersom der har været et antal henvisninger til debatten om et "bredere Europa", bør jeg måske holde medlemmerne informeret om, hvordan vores idéer udvikler sig på dette område.
Kommissionen er forpligtet på at frembringe en beretning om "det bredere Europa" til mødet i Rådet (almindelige anliggender) i marts ud fra det pålæg, vi fik i København. Det forpligter os til at se ikke bare på naboerne mod øst - som vi i dag har vendt vores opmærksomhed imod - men mod alle de mange naboer mod syd og øst. I forbindelse med denne beretning vil vi gerne følge det punkt, hr. Väyrynen så glimrende fremlagde, op, vedrørende både finansielle instrumenter og betydningen af den nordlige dimension og dens forskellige komponenter i enhver seriøs politik over for vores naboer. Vi vil gerne gå energisk videre med disse ting.
Jeg vil slutte med en kort oversigt over, hvad jeg sagde i begyndelsen: Vi vil gerne strække hånden frem i venskab og samarbejde til Belarus, men det kræver en virkelig forandring i Belarus i dets holdning til de politiske og rent ud sagt også økonomiske værdier, som er os dyrebare. Jeg håber, der vil ske tilstrækkelige ændringer i Belarus til, at vi kan udvikle varmere forbindelser med dette vigtige land. Men for at låne en metafor fra sportsverdenen, så ligger bolden på den belarussiske regerings banehalvdel.
Formanden.
Mange tak, hr. Patten.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
(Mødet udsat nogle få minutter i afventning af afstemningstiden)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Betænkning (A5-0006/2003) af Karamanou for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Kongeriget Spanien med henblik på ændring af Schengen-reglerne vedrørende udstedelse af visum ved grænsen, herunder udstedelse af visum til søfolk (8372/2002 - C5-0289/2002 - 2002/0810(CNS)) 
Før afstemningen
Karamanou (PSE)
Hr. formand, som Parlamentet ved, drejer min betænkning sig om det spanske initiativ til forenkling af Schengen-reglerne og afskaffelse af mest muligt bureaukrati ved at give mulighed for at udstede gruppevisa til søfolk i transit ved de ydre grænser, hvilket gør tingene lettere for medlemsstater, der har en flåde.
Min betænkning er en betydelig forbedring i forhold til det oprindelige forslag, fordi borgernes rettigheder og personlige oplysninger beskyttes gennem brug af Schengen-reglerne, som forordningen er baseret på. Min betænkning indeholder også et forslag til ændring af teksten for at gøre den kønsneutral i erkendelse af, at mange kvinder i de senere år er begyndt at arbejde som søfolk. Vigtigst af alt afviser vi kriteriet om fælles nationalitet, fordi der ikke er tilstrækkeligt grundlag for at kræve, at søfolk skal have samme nationalitet for at få et gruppevisum. I betænkningen foreslår jeg derfor, at kortvarige gruppevisa skal udstedes til grupper på mellem fem og 50 søfolk, selv om de ikke har samme nationalitet. Dette vil være en betydelig hjælp for den europæiske skibsfart.

Paulsen (ELDR)
Hr. formand, det skulle overhovedet ikke være noget problem at forbyde E 425 konjac. Det er et helt unødvendigt tilsætningsstof, som desuden er farligt.
Det, som derimod er en smule kontroversielt, er mit og et enigt udvalgs forslag om, at Kommissionen skal gennemgå alle lister over fødevaretilsætningsstoffer ud fra børnenes synspunkt. Det handler frem for alt om sodavand, slik og lignende, som børn konsumerer i større mængder end ønskeligt. Jeg vil anbefale, at vi stemmer nej til ændringsforslag 1 og 3, hvis Kommissionen nu giver os et fuldstændigt løfte om at ændre disse lister over tilsætningsstoffer og undersøge dette nærmere inden for rimelig tid. Dette er således et spørgsmål til Kommissionen.
Patten
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med på vegne af min kollega, hr. Byrne, at sige til fru Paulsen, hvor taknemmelige vi er for hende for hendes arbejde som ordfører angående dette yderst vigtige emne.
Jeg vil svare direkte på det, hun sagde. Jeg kan bekræfte, at revisionen af listen over tilladte tilsætningsstoffer til fødevarer er påkrævet inden for det samlede rammedirektiv og i de tre specifikke direktiver om de forskellige klasser af tilsætningsstoffer. Det kræves i rammedirektivet, at fødevaretilsætningsstoffer skal tages op til genvurdering, når som helst det er nødvendigt. De særlige direktiver kræver, at medlemsstaterne overvåger forbruget af tilsætningsstoffer til fødevarer, og at Kommissionen bruger disse oplysninger til at rapportere til Parlamentet og Rådet. Kommissionen fremlagde en første rapport for to år siden, i 2001. Jeg vil gerne understrege, at den dækkede brugen af tilsætningsstoffer i fødevarer både til voksne og børn. Den har udpeget tilsætningsstoffer, som der er brug for bedre data om. I særdeleshed konkluderede den, at børns forbrug af en række tilsætningsstoffer, f.eks. sulfitter og benzoater, burde vurderes nøjere af medlemsstaterne. En ny rapport forventes næste år, 2004.
I oktober mindede Kommissionen formelt medlemsstaterne om deres forpligtelse til at stille oplysninger til rådighed for denne nye rapport. Derefter har tre medlemsstater videregivet oplysninger, og fire medlemsstater har bekræftet, at de har undersøgelser i gang. Selv om alle medlemsstater ikke fremlægger sådanne oplysninger, vil det være muligt på denne basis at vurdere, om det nuværende forbrugsmønster for nogle tilsætningsstoffers vedkommende må modificeres. Om nødvendigt vil Kommissionen på basis af denne nye rapport foreslå begrænsninger i forhold til de nu tilladte forbrugsmønstre og i særdeleshed sikre, at det, børn spiser, er sikkert. Jeg håber, at disse forsikringer er et svar på de meget vigtige ting, ordføreren nævnte.
Formanden.
Ønsker ordføreren at opretholde det råd, hun gav, før hun stillede spørgsmålet til Kommissionen?
Paulsen (ELDR)
Hr. formand, jeg anbefaler mine kolleger, at de stemmer nej til ændringsforslag 1 og 3, at de stemmer ja til ændringsforslag 2, samt at de naturligvis stemmer ja ved den endelige afstemning.
McNally (PSE).
Hr. formand, min stemmemaskine laver mærkelige lyde og har en masse lys på.
Formanden.
Vi vil notere os, hvad vi kan kalde "McNallys præcedens", med andre ord, en larmende maskine.

(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)

Betænkning (A5-0005/2003) af Hernández Mollar for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 539/2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav (KOM(2002) 679 - C5-0609/2002 - 2002/0280(CNS)) 
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0024/2003) af Marset Campos for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Belarus - Hen imod et fremtidigt samarbejde (2002/2164(INI)) 
Før afstemningen om ændringsforslag 5
Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, for punkt 14 foreligger der mange forskellige oversættelser, som er meget forvirrende. Det fremgår af konteksten, at det ikke drejer sig om De Forenede Stater, men om De Forenede Nationer. Det skal fremgå klart. Den engelske oversættelse er heller ikke rigtig, den tyske heller ikke. Man må gå tilbage til den spanske version. Det er klart, at det her drejer sig om De Forenede Nationer. Det drejede sig nemlig om internationale organisationer. Det skal man være opmærksom på, og det er måske også vigtigt nu i forbindelse med afstemningen.
Formanden.
Vi vil notere os Deres kommentarer og sikre, at versionerne på alle sprog stemmer overens.
Før afstemningen om ændringsforslag 3
Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg har stillet ændringsforslag 6, som falder bort, hvis ændringsforslag 3 bliver vedtaget. Men jeg vil med mit ændringsforslag anmode om en øjeblikkelig indledning af en dialog mellem EU og Belarus i forbindelse med bekæmpelse af kriminalitet og behandling af mennesker. Ændringsforslag 3 stiller som nødvendig betingelse, at Belarus opfylder alle de betingelser, som er nævnt i betænkningen, hvilket vil sige, at samarbejdet vedrørende bekæmpelsen af kriminalitet ikke begynder før om flere år, selv om det burde indledes med det samme.
Jeg foreslår Dem, at De enten stemmer for mit ændringsforslag inden ændringsforslag 3, eller at De foretager en delt afstemning og stemmer separat om sætningen "så snart de grundlæggende betingelser er opfyldt". Jeg opfordrer Dem til at stemme imod denne sætning, for jeg mener, at et sådan samarbejde, der vedrører bekæmpelsen af kriminalitet, bør indledes med det samme, uanset hvilke betingelser der hersker i det pågældende land.
Formanden.
Afstemningslisten viser, at der skal stemmes først om ændringsforslag 3. Ændringsforslag 6 hviler på dette. Vi har fået et forslag om, at der i stedet skal være delt afstemning. Jeg beder om ordførerens råd i denne sag.
Marset Campos (GUE/NGL)
Hr. formand, jeg har ikke noget imod opdelt afstemning, men jeg er enig i den fastlagte rækkefølge, for det var den, vi blev enige om i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik har ikke stillet ændringsforslag 3. Udvalget har kun stillet et enkelt ændringsforslag, og det er ændringsforslag 6.
Formanden.
Det hjælper ikke. Vi har fået forelagt gyldige ændringsforslag, hvoraf det første er ændringsforslag 3. De har opfordret til en delt afstemning, og ordføreren sagde, at han ville gå ind for dette. Er det korrekt?
Marset Campos (GUE/NGL)
Hr. formand, mit forslag er først ændringsforslag 3 og så dernæst ændringsforslag 6. Og hvis der findes et ændringsforslag 6, så opdelt afstemning.

Formanden.
Så hvis vi stemmer for ændringsforslag 3, bortfalder ændringsforslag 6. De, der gerne vil stemme for ændringsforslag 6, ved nu, hvad konsekvenserne vil blive.
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Formanden. Hermed er afstemningen afsluttet.
Stemmeforklaringer
Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
For alle normale mennesker betyder fri bevægelighed, at hver enkelt borger i et EU-land, eller en borger, som er kommet udefra, og som nu engang er i EU, kan bevæge sig og opholde sig, som vedkommende ønsker. Men det ville være for enkelt for de selvudnævnte generationer af "Europas fædre".
De uendelige studehandler mellem staterne, der kun er forenet af viljen til at gøre bevægeligheden for kapital fri, har ført til et sådan virvar af forskellige regler om visum, at det er blevet generende selv for forretningslivet. Spanien er blevet berørt af dette, ikke vedrørende menneskerettighederne, men fordi det medfører "spild af kostbar tid, hvilket er til alvorlig skade for søfolkene, for rederierne og luftfartsselskaberne, fordi det ofte giver anledning til, at søfolk kommer for sent til deres flyafgange eller mister tilslutningsforbindelser". Derfor er det nødvendigt med nogle fleksible foranstaltninger, der kan lette opnåelsen af visum for visse grupper.
Vi har ikke stemt imod denne betænkning, for med den nye lovgivning vil vi måske undgå nogle af de ubehageligheder og ydmygelser, som søfolk i dag lider under. Men disse latterlige studehandler og disse smålige foranstaltninger viser tydeligt afstanden mellem den påtagede vilje til at opbygge et fælles Europa af befolkningsgrupper og virkeligheden i et Europa, der stadig er opdelt, omringet af pigtråd og ude af stand til at sikre en egentlig bevægelsesfrihed for de personer, der lever der.
Coelho (PPE-DE)
Selv om visa kun bør udstedes ved grænserne i undtagelsestilfælde, skal der indføres fælles procedurer i medlemsstaterne til brug i forbindelse med søfolk i transit, en faggruppe, der er genstand for kolossal mobilitet i forbindelse med deres arbejde.
Formålet med initiativet er at ajourføre, forklare og tilpasse reglerne for udstedelse af visa til søfolk i transit. Den største lovgivningsmæssige fornyelse består i muligheder for, når visse betingelser er opfyldt, at udstede kollektive transitvisa til søfolk fra samme fartøj, der rejser i en gruppe på mellem fem og 50 mennesker, når der er tale om en begrænset transitperiode. Det må imidlertid ikke være et krav, at de har samme nationalitet, for det ville i praksis ophæve virkningerne af dette forslag.
Det er også vigtigt at gøre befragteren og rederiet ansvarlige for visumansøgningerne. Behovet for udveksling af information skal også understreges, f.eks. for at kunne vurdere, hvorvidt en person har været anholdt, om vedkommende har en ren straffeattest, hvorvidt vedkommende er under mistanke for at være involveret i smugleri eller ulovlig indvandring.
Dette initiativ kan sammen med Europa-Parlamentets ændringsforslag bidrage til at gøre de komplicerede Schengen-regler lidt mere forståelige og føre til løsninger, der måske ikke lige er de løsninger, vi ønsker - såsom indførelse af mere tilbundsgående reformer af Schengen-reglerne - men som ikke desto mindre er løsninger, der kan gennemføres i praksis.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg stemte især for denne betænkning af to grunde. På den ene side erkender jeg behovet for at fremme harmoniseringen af de forskellige lovgivninger på dette område, en central forudsætning for at gøre Schengen-reglerne forståelige og tilgængelige. Jeg vil imidlertid understrege, at selv om det ikke var tilfældet, ville jeg ikke se det mindste problem i, at der findes forskelle, hvad angår national lovgivning om indvandringsfænomenet. Jeg mener tværtimod, at ethvert kunstigt forsøg på at standardisere, der overskrider bestemmelserne i EF-traktatens artikel 63, stk. 3, litra a), vil stride mod vores egne hensigter. Desuden deler jeg ordførerens overbevisning om betydningen af at kontrollere de ydre grænser som et middel til at bekæmpe ulovlig indvandring og kriminalitet.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg glæder mig over, at den fælles vejledning udvides med procedurer for søfolk i transit, og jeg vil fremhæve betydningen af ordningen med kollektive visa, som, hvilket ordføreren med rette bemærkede, kan blive umulig at håndhæve, hvis det kun kan udstedes til borgere fra samme stat.
Jeg beklager imidlertid den "politisk korrekte" fremgangsmåde, som ordføreren har lagt sig fast på ved at insistere på at indsætte kønsrelaterede udtryk, når det forholder sig således, at grundlæggende fortolkningsregler vil være tilstrækkelige, og der helt klart aldrig har været tale om nogen diskrimination i Kommissionens tekst.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, da jeg i går sad i flyet fra Bergamo til Strasbourg, lukkede jeg øjnene et øjeblik, og da så jeg den italienske teaterfigur Pantalone, som er kendt for at være ludfattig og uden penge på lommen. Pantalone talte med hr. Santini og stillede ham følgende spørgsmål: "Hvorfor giver din betænkning mig ikke lov til at rejse rundt i Europa?" "Hvad gør den ikke?!", svarede hr. Santini. "Du kan da sagtens rejse rundt!" Og Pantalone svarede: "Det passer ikke, for i betænkningen står der, at de, som ønsker at rejse rundt, skal være i besiddelse af tilstrækkelige økonomiske midler til at betale for rejsen og flyturen. Der kræves med andre ord en vis økonomisk velstand. Jeg er Pantalone, og jeg er fattig og har ingen penge. Så jeg kan ikke rejse rundt i Europa! Det synes jeg ikke om, og derfor vil jeg råde hr. Fatuzzo til at stemme imod betænkningen." Hvilket jeg også gjorde.
Formanden.
Det kan De tage op med hr. Santini over frokosten.
Schulz (PSE).
Hr. formand, blot en kort bemærkning til Santini-betænkningen. PSE-medlemmerne har stemt for Santini-betænkningen og også for de vigtige ændringsforslag fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, selv om vi er klar over, at der er nogle elementer i denne betænknig, som vil møde store betænkeligheder i Rådet, også fra den tyske regerings side. Under de videre forhandlinger, særligt når Rådets fælles holdning skal fastlægges, vil vi komme tilbage til disse kontroversielle elementer, som især gælder familiemedlemmers forsørgelsespligt. Jeg afgiver denne stemmeerklæring, fordi vi så muligvis i forbindelse med andenbehandlingen vil være nødt til at revidere vores holdning.
Evans, Robert J.E. (PSE).
Hr. formand, flertallet af de britiske Labour-medlemmer, inklusive mig selv, har afholdt os fra at stemme om Santini-betænkningen. Selv om vi støtter dens fundamentale mål, der ser fornuftigt ud, er vi bekymrede for, at de bestemmelser, der skal sikre, at vi når dette mål, ikke indeholder tilstrækkelige garantier mod mulig udnyttelse af kriminelle bander og af dem, der forsøger at komme illegalt ind i EU, sådan som betænkningen lyder i øjeblikket. Vi accepterer f.eks. ikke behovet for at afskaffe skriftlig dokumentation for familieskab.
Desuden kan vi, selv om vi ønsker at beskytte ugifte og partnere af samme køn, ikke tillade, at der opstår en situation, hvor de ugifte partnere for EU-borgere kan få større ret til at komme ind i en medlemsstat end denne stats egne indbyggere. Desuden må der være sikkerhedsforanstaltninger, der garanterer, at vi ikke fremmer brugen af ægteskab som et middel til at opnå illegal indrejse. De bestemmelser, der skal mildne de økonomiske betingelser, der knytter sig til opholdstilladelse under særlige forhold, må der arbejdes mere på, og de må gøres klarere før næste behandling.
Endelig accepterer vi ikke bestemmelsen i artikel 26, stk. 2, der vil forhindre medlemsstaterne i under særlige omstændigheder at udvise personer med permanent opholdstilladelse. Denne beføjelse bruges sjældent, men vi må forbeholde os retten til at bruge den, hvis der sker alvorlig krænkelse af den offentlige sikkerhed.
Alavanos (GUE/NGL)
Beslutningsforslaget om at give europæiske borgere bevægelses- og opholdsfrihed på Fællesskabets område er et skridt i den rigtige retning, og derfor støtter jeg det. Det giver borgerne større mulighed for at udøve deres ret til frit at bevæge sig rundt i hele Fællesskabet, idet der opfordres til en forenkling og en reduktion af procedurerne. Det kan naturligvis give anledning til social forskelsbehandling, når ophold på mere end seks måneder gøres betinget af de økonomiske ressourcer. Nu, hvor definitionen af familien er blevet udvidet til samme køn eller samlevende partnere, afspejler direktivet i højere grad mangfoldigheden i vore dages familieforhold. Endelig er der behov for større fleksibilitet for studerende, der læser i udlandet; længden af de moderne studier betyder, at dette kan betragtes som en grund til at få opholdstilladelse.

Berthu (NI)
Forslaget til direktiv om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område indeholder en gradvis forskydning i alle afsnit i betydningen af denne ret. Faktisk har retten i traktaten den betydning, at borgerne i de enkelte medlemslande først og fremmest kan færdes eller opholde sig på andre medlemslandes område, men den betyder ikke, at bopælslandet ikke har ret til at foretage kontroller eller ikke har ret til en begrundet afvisning.
Men i det direktiv, som Kommissionen foreslår, skiftes der fra en betydning til en anden, og man støtter sig til Domstolens retspraksis, men går ud over den, og det uden at de nødvendige præciseringer er blevet indført i traktaten efter en demokratisk drøftelse.
Teksten slutter med at fratage medlemslandene alle midler og medfører, at de mister lidt mere af kontrollen med deres område, hvilket vi afviser. Selv den franske regering, der dog har en vis overlegen holdning til de fællesskabelige institutioner, har protesteret, navnlig mod ophævelsen, hvilket forudsættes i direktivet, af retten til udvisning af en unionsborger efter et permanent ophold på fire år. På de vilkår har vi stemt imod forslaget.
Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Retten til fri bevægelighed inden for EU blev principielt besluttet ved underskrivelsen af Rom-traktaten i 1957 og burde være trådt i kraft på samme tid som traktaten. Det faktum, at man 45 år efter stadig ikke har vedtaget de beslutninger, der betyder, at denne ret bliver effektiv, er virkelig et tegn på, at kun den frie bevægelighed for kapital og varer og ikke menneskerettigheder tæller for beslutningstagerne i EU.
Det er f.eks. op til modtagerlandet at fastsætte, hvorvidt der skal bevilges ydelser vedrørende social bistand eller legater til studerende. Hvilket ikke forhindrer, at vi hele tiden hører om det europæiske borgerskab!
Vi har ikke desto mindre stemt for betænkningen, for anbefalingerne forbedrer det planlagte direktiv væsentligt vedrørende borgernes ret til at færdes og opholde sig i EU særlig i forbindelse med rettighederne for ægtefæller og børn.
Figueiredo (GUE/NGL)
Jeg glæder mig over forbedringen af situationen for EU-borgere, der ønsker at slå sig ned i en anden medlemsstat i Unionen, navnlig reduktionen af det bureaukrati, der i øjeblikket breder sig.
På grundlag af Kommissionens forslag til direktiv vil en EU-borger nu få mulighed for at forblive på en anden medlemsstats område uden at skulle overholde nogen formaliteter i en periode på seks måneder og ikke kun de tre måneder, der ligger i de nuværende krav. Hvis en borger fra Unionen har indtægtsgivende beskæftigelse, skal vedkommende ved ophold på mere end seks måneder fremsætte en erklæring herom. Hvis vedkommende ikke har indtægtsgivende beskæftigelse, skal vedkommende erklære at have tilstrækkelige ressourcer, og medlemsstaterne kan ikke fastsætte nogen grænse for dette. Den pågældende skal også tegne en sygeforsikring, der dækker de første fire års ophold.
Retten til varigt ophold ved udgangen af de fire år er en vigtig nyhed, som indføres gennem direktivet, og den består i, at denne ret tildeles den europæiske borger og medlemmerne af dennes familie. Betænkningen indeholder nogle positive forbedringer, familiebegrebet udvides, en del af bureaukratiet afskaffes eller forenkles, og flere rettigheder end de oprindeligt planlagte sikres. Derfor stemmer vi for.

Kirkhope (PPE-DE)
Hr. formand, støtte til disse foranstaltninger fra medlemmer fra det britiske Labour og De Liberale kommer på et tidspunkt, hvor vores regering har måttet indrømme, at indvandringssystemet i Det Forenede Kongerige allerede er på bristepunktet.
Disse forslag kommer på et tidspunkt med forøget risiko for terror i EU, og hvor medlemsstaterne allerede kæmper for at klare vægten af folkevandringen tværs over kontinentet.
De britiske Konservative kan derfor ikke støtte denne betænkning.
Lund og Thorning-Schmidt (PSE)
. Vi har i dag i Europa-Parlamentet undladt at stemme for betænkning af Santini (A5-0009/2003) om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område.
Grundlæggende mener vi, at Kommissionens forslag er for vidtgående, idet en medlemsstat ikke kan udvise personer med permanent opholdstilladelse. Vi har dog stemt for flere af Europa-Parlamentets forbedrende ændringsforslag, der bl.a. ligestiller registrerede partnere med ægtefæller.
Meijer (GUE/NGL)
I én henseende er EU en succes. I bevidstheden hos de 15 EU-landes indbyggere står det borgerne i hver medlemsstat frit at besøge en anden medlemsstats område og opholde sig der i lang tid eller endda udføre betalt arbejde. Næsten ingen tror, at der stadig findes regler, som alvorligt begrænser denne ret. Derfor er det egentlig latterligt, at vi i dag stadig drøfter, under hvilke betingelser et sådant ophold kan tillades og for hvor lang tid, og hvilke rettigheder partnere af samme køn eller ugifte, der bor sammen med en med en anden nationalitet, har. I dag ser det ud, som om vi begrænser en eksisterende frihed i stedet for at udvide den, især for at udelukke folk fra social sikring i de første fire år. Konstant opfordrer vi til større arbejdsmobilitet, hvor europæere ligesom amerikanere skal være rede til at flytte i tusindvis af kilometer for at få betalt arbejde. Denne tvang vil folk absolut ikke have, men derimod den frihed, som de troede, de havde, til selv at vælge, om de vil bo og arbejde i udlandet. Jeg stemmer for denne ordning, fordi den formindsker de nuværende begrænsninger og udelukker, at folk udvises på grund af sygdom eller en ulykke.
Queiró (UEN)
Vi er klar over, at behandlingen af denne betænkning ved første øjekast så ud til at blive vanskelig, grundlæggende ikke kun på grund af spørgsmålet om de personkategorier, der skulle med i definitionen af "familiemedlem" - eller "modtager" ud over EU-borgerne, definitionen af retten til at rejse rundt og navnlig opholde sig i EU - men ligeledes problemerne med at definere de betingelser, som EU-borgerne skal opfylde for at nyde godt af denne rettighed.
Det forholder sig således, at de løsninger, der blev vedtaget for disse centrale definitioner i både Udvalget om Borgenes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og i plenarforsamlingen, alle har et flertal fra det parlamentariske venstre bag sig.
Med hensyn til definitionen af udtrykket "familie" går de fleste løsninger i en retning, der ikke stemmer overens med de værdier, jeg sætter højt, navnlig ændringsforslag 53: "ægtefællen", uanset køn, "ugift partner" og/eller "person, som de bor sammen med", uanset køn, "i et de facto ægteskab", "med hvem ansøgeren har et varigt forhold" og "registreret" i henhold til bestemmelserne i den relevante nationale lovgivning, "partneren" og/eller "personen, som de bor sammen med" fra tredjelande eller uden opholdstilladelse, og endelig ansøgerens direkte efterkommere og direkte slægtninge i opstigende linje eller den ægtefælle eller registrerede partner, som de bor sammen med.
Min holdning bunder ikke i nogen form for ideologisk eller religiøs fundamentalisme. Jeg dømmer ikke, og jeg har heller ikke ret til at vurdere andres rettigheder på grundlag af deres seksuelle orientering eller holdninger. Jeg ser ingen grund til, at EU skal fremme juridiske definitioner af familien, der ligger fjernt fra ikke blot den nationale lovgivning, hvilket gør det vanskeligt at omsætte dem, men også fra de traditionelle værdier, der altid har hersket almindelig enighed om. Bortset fra alt andet vil sådanne definitioner tilskynde til alle typer af misbrug fra mennesker, som forsøger at flytte til EU illegalt og slå sig ned der. Derfor stemmer jeg imod.

Ribeiro e Castro (UEN)
Selv om jeg mener, at indførelsen af et ægte europæisk område med fri bevægelighed og en reel definition af Unionens borgeres opholdsrettigheder retfærdiggør en sammenhængende og konkret politik, var jeg nødt til at stemme imod betænkningen. Jeg beklager, at de overdrevne bestemmelser i forslagene, som især blev vedtaget af venstrefløjen i Parlamentets udvalg, fjerner alle eventuelle fordele ved betænkningen og fører den langt væk fra ordførerens betydeligt mere afbalancerede fremgangsmåde.
Den endelige tekst lider under, at man ikke til de fastlagte rettigheder og friheder tilføjer de pligter, der hører sammen med dem, hvorved man afviser behovet for at tage hensyn til deres faktiske værdi og eksistens. Man søger også at indføre en europæisk identitet, idet man ser stort på den sande nationale identitet. Man indfører en kunstig ligestilling af familien og andre menneskelige forhold på en måde, der ikke længere er overraskende, og hvor man opportunistisk udnytter en sag til at fremme en anden; og man ser stort på de europæiske borgeres tredjestørste bekymring - kampen mod organiseret kriminalitet.
Ud over at bryde Unionens indre vægge ned vil teksten ikke give medlemsstaterne mulighed for at lære om og overvåge immigrationsfænomener, en faktor, der vil påvirke den sociale balance i deres hjemlande og gennemførelsen af deres budgetter, navnlig til social bistand.
Europa-Parlamentet har således valgt en tydeligt overdrevet løsning, som er langt mere vidtgående end det, der er behov for. Det vil virke mod hensigten og kun skabe yderligere problemer og nye, unødvendige hindringer for vedtagelsen af disse regler. Som tidligere nævnt vil de, der ønsker at nå for meget, hindre os i at nå de grundlæggende mål.

Sacrédeus (PPE-DE)
Sammen med hele PPE-DE-Gruppen har jeg stemt nej til betænkningen, som dog blev godkendt med 269 ja-stemmer, 225 nej-stemmer og 46 hverken eller.
Vi kristelige demokrater kan ikke dele den udvidede definition af ægteskab og familie, som flertallet af Europa-Parlamentet støtter, ved at begreberne også skal omfatte selv partnere af samme køn, ugifte samboende og registrerede partnere, uanset køn, hvis oprindelseslandet eller modtagerlandet i henhold til lovgivningen eller i praksis sidestiller disse med gifte par.
I stedet støtter vi fuldt ud Kommissionens forslag, som bygger på hævdvundne definitioner af familie og ægteskab, sådan som vores vesterlandske kristne civilisationer gennem århundreder har defineret ægtemager, det vil sige som ægtemand og ægtehustru.
Vilkårene for fri bevægelighed og ophold i EU for personer uden unionsborgerskab skal være tydelige og enkle at tilpasse juridisk. Vedtagelsen i dag af ændringsforslagene 14-16 (262 ja-stemmer, 238 nej-stemmer og 30 hverken eller) viser, at et flertal vil gå i den modsatte retning.
Det strider mod samarbejdsånden i EU, og i mine øjne er det dybt rystende, at man med det mindst mulige politiske flertal forsøger at anvende europæiske bestemmelser om fri bevægelighed og ophold på denne måde nemlig for at eksportere og indirekte påtvinge andre medlemsstater et syn på familie og ægteskab, som ikke er en del af disse landes kultur og nationale lovgivning.
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, lidt efter at jeg havde set den italienske teaterfigur Pantalone, som rådgav mig om, hvad jeg skulle stemme til hr. Santinis betænkning, så jeg en mafiaboss. Pludselig stod der en mafiaboss foran mig og grinede hånligt: "Ha ha ha! Nu har I vedtaget hr. Hernández Mollars betænkning, som skal forhindre os mafiabosser i at rejse frit rundt i Europa. Jeg må sige, at du er sympatisk, når jeg lytter til dine stemmeforklaringer, Fatuzzo. Men selv om I forhindrer borgere fra et hvilket som helst tredjeland i at rejse rundt uden visum, er vi mafiabosser så dygtige, at det under alle omstændigheder lykkes os at rejse ind og begå vores kriminelle handlinger. Ville det så ikke være bedre at give alle fri bevægelighed uden visum og kontrollere os enkeltvis, hvis I ikke ønsker, at vi skal rejse ind og lave ulykker?"
Kirkhope (PPE-DE)
Muligheden for medlemmerne af EU for selv at bestemme over deres egen politik om visumkrav for rejser til disse stater og deres ret til at ændre dem, hvis og når det måtte være påkrævet af hensyn til sikkerheden eller af andre grunde, vil blive påvirket i negativ retning af denne foranstaltning.
Visa er nødvendige og nyttige redskaber til tilvejebringelse af kontrol.
De britiske Konservative kan derfor ikke acceptere dette forslag.
Meijer (GUE/NGL)
Visa er et middel for myndighederne til at plage folk. De tror, at de med deres pas kan få adgang til andre lande, men de afvises, fordi de kommer fra et land, som betragtes som for fjendtligt, for fattigt eller for langt væk. EU-borgere underkastes ligesom amerikanere meget færre visumforpligtelser end mange andre, fordi vores område er rigt og magtfuldt og betragter sig selv som verdens midtpunkt. Af erfaringer, som EU-borgere gør på gennemrejse i Serbien eller Hviderusland, kan vi lære, hvilke hindringer vi skaber for andre. Det første, vi kan lære, er, at man ikke må lade folk stå i kø en tid på eller uden for et toldkontor for at betale en transitafgift. Det andet, vi kan lære, er, at man aldrig må sende folk tilbage til en ambassade langt væk i en hovedstad eller endda i deres hjemland, for at de der kan få et visum. Hvis vi afviser folk, skal der være en god grund til det. Hvis vi giver folk adgang, må det ikke kun ske, fordi vi håber, at virksomheder i vores lande kan gøre forretninger med dem. En visumpolitik skal være rimelig, også for studenter, turister og folk, som kommer og forelægger deres problem for internationale organisationer.
Queiró (UEN)
Europa-Parlamentet har i dag skullet tage stilling til, at fem medlemsstater har erklæret sig villige til at overføre Ecuador til listen over tredjelande, hvis statsborgere skal have visum, navnlig på grund af ulovlig indvandring, menneskesmugling, regional samhørighed og overvejelser vedrørende den offentlige orden. Ifølge de foreliggende oplysninger rejser mange ecuadorianere lovligt ind i Europa som turister, men bliver så boende ulovligt i mere end tre måneder. Der sker stadig hyppigere udvisning af ecuadorianske statsborgere, navnlig på grund af manglende bevis for, at de har tilstrækkelige midler til at klare sig og deres manglende evne til at fremlægge gyldigt bevis for formålet med deres rejse.
Der er også overvejelserne om geografisk samhørighed, fordi der i øjeblikket er visumpligt for statsborgere fra andre Andeslande, hvilket gør ecuadorianske pas mere "interessante" og tilskynder til forfalskning og eftergørelse.
Eftersom Kommissionens forslag blev udarbejdet som reaktion på prioriteringen ved Det Europæiske Råds møde i Sevilla med henblik på at bekæmpe ulovlig indvandring, har vi stemt for det.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg stemmer for denne betænkning, især fordi den er et yderligere bevis på, at Østtimor anerkendes som en fuldgyldig stat.
Jeg forstår behovet for en ny gennemgang af listen over tredjelande, der er underlagt visumkrav, på grund af den nødvendige og hastende kamp mod kriminalitet og ulovlig indvandring, og jeg glæder mig over muligheden for en revurdering af virkningerne af visumpligt, navnlig i forbindelse med rejser i forbindelse med arbejde, fritid og forskning.
Jeg går nu videre til det mest omdiskuterede punkt, og i lyset af medlemsstaternes svar på Kommissionens spørgeskema er det klart, at der er god grund til at overføre Ecuador til den permanente liste over lande i bilag I til forordning (EF) nr. 539/2001 som følge af problemerne med ulovlig indvandring, menneskesmugling, regional samhørighed og den offentlige orden. Den ecuadorianske regering er forståeligt nok bekymret over den lovgivningsændring, vi drøfter, men vi må ikke minimere den afskrækkende virkning, som erfaringen har vist, at det er nødvendigt at optrappe. Med indførelsen af dette ændringsforslag skabes der bedre muligheder for at undgå, at den menneskelige tragedie ved at blive fordrevet, ved at befinde sig i en ulovlig situation og ved at mangle midlerne til overlevelse føres videre, således at vi kan sætte en stopper for den særlige tiltrækningskraft, som et ecuadoriansk pas udøver på falsknere.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, tillad mig at henvende mig direkte til Belarus' statschef. Kære Lukasjenko, jeg kan se på side 13 i hr. Marset Campos' betænkning, at du ikke længere udbetaler pension til pensionisterne. Pensionen bliver udbetalt alt, alt for sent. Jeg vil foreslå dig en metode, som man bruger i nogle europæiske lande, når man ikke er i stand til at udbetale pension. I Italien har man f.eks. vedtaget en lov om, at der ikke længere skal udbetales pension til en bestemt gruppe borgere. Så hvorfor udbetaler du pensionen for sent, kære Lukasjenko? Vedtag en lov - det har du magt til - der afskaffer en stor del af pensionerne i Belarus, så kan du helt lovligt gøre det, som man nu blot kalder for dårlig administration.
Alavanos (GUE/NGL)
Belarus har isoleret sig fra det internationale samfund på grund af regimets autokratiske politik. Denne politik omfatter forfølgelse af oppositionen, restriktioner på pressefriheden, restriktioner på fagforeningsfriheden, fængsling, mishandling og fjernelse af politiske modstandere samt anvendelse af dødsstraf. Belarus er nødt til at indlede en demokratiseringsproces, hvis landet skal kunne ratificere partnerskabs- og samarbejdsaftalen med EU i en ikke alt for fjern fremtid. Det giver sig selv, at Europa-Parlamentets opfordring til demokratisering ikke må være et skjult forsøg fra EU's side på at udfordre Belarus' ret til at fastlægge sin egen udenrigspolitik.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Styret i Belarus er helt sikkert et diktatur, der er gennemsyret af korruption, og som undertrykker befolkningen. Men at give indtryk af at en hurtig ændring til markedsøkonomi vil give befolkningen i landet håb er at ignorere de hundredvis af fattige lande i verden fra Haiti til næsten hele Afrika, som fuldstændig er integreret i markedsøkonomien, og som dog alligevel ofte lever i en endnu større elendighed under åget fra lige så afskyelige diktaturer. Man kan også nævne lande som Argentina, som - selv om landet har et økonomisk niveau, der er højere end i Belarus - i lige så høj grad har set middelklassen synke ned i elendighed på grund af pludselige spring i markedsøkonomien.
Derudover stilles et Rusland, der præsenteres som demokratisk, i betænkningen over for et ikke demokratisk Belarus. De mest ivrige tilhængere af en ændring af styret i Rusland er dog tvunget til at erkende den store korruption i de grupper, der styrer landet, vældet af officielle eller kriminelle mafiagrupper og den skandaløse berigelse for enkelte personer ved udplyndringen midt i en generel forarmelse af befolkningen uden at nævne rædslerne fra krigen i Tjetjenien. Under disse vilkår kan vi ikke tilslutte os teksten.
Korakas (GUE/NGL)
 Europa-Parlamentets medlemmer fra Grækenlands Kommunistiske Parti stemte imod betænkningen om Belarus, fordi den er udtryk for en monumental indgriben i et selvstændigt lands indre anliggender fra EU's side. Problemet for EU drejer sig ikke om demokrati. Det skyldes, at Belarus insisterer på respekten for folkeretten, territorial integritet og national suverænitet og er imod at sælge ud til de multinationale.
I betænkningen - og det er ren afpresning - gøres de kommende forbindelser med Belarus afhængige af landets øjeblikkelige overgang til markedsøkonomi, og der opfordres endda til et samarbejde med USA i et forsøg på at gøre dets indgriben - hvilket i dag kan betyde alting, også militær intervention - mere effektiv.
Der er problemer med respekten for menneskerettigheder og demokratiske frihedsrettigheder i Belarus. Men det er en sag for landets egen befolkning og retfærdiggør ikke udenlandsk intervention. De såkaldte demokratiske friheder, som internationale imperialistiske organisationer og denne betænkning forsøger at presse Belarus til at acceptere, er handlefrihed for multinationale selskaber og frihed til at ødelægge alle resultaterne fra det socialistiske styre.
Alt dette illustreres af, at ændringsforslaget fra Europa-Parlamentets medlemmer fra Grækenlands Kommunistiske Parti, hvor vi opfordrer EU til at samarbejde direkte med Belarus om bekæmpelse af menneskesmugling, blev forkastet til fordel for et ændringsforslag, hvori det kræves, at Belarus opfylder EU's krav.

Formanden.
Hermed er stemmeforklaringerne afsluttet.
(Mødet udsat kl 12.44 og genoptaget kl. 15.00)
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Salafranca Sánchez-Neyra for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en associeringsaftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Republikken Chile på den anden side (13767/2002 - KOM(2002) 536 - C5-0589/2002 - 2002/0239(AVC)).

Patten
Hr. formand, først og fremmest føler jeg på mange måder, at jeg bør indtage andenpladsen i forhold til det ærede medlem hr. Salafranca Sánches-Neyra, når vi drøfter dette emne, for han har spillet sådan en vigtig rolle med hensyn til at nå frem til det, vi drøfter i dag. Han er på en måde - hvis dette ikke bliver betragtet som blasfemisk - Johannes Døberen ved denne aftale. Vi har begge tidligere haft den fornøjelse at tale ved konferencer om dette emne og har talt om det i Santiago og andre steder. Det er yderst vigtigt at erkende den rolle, som han og andre medlemmer har spillet ved denne lykkelige og vigtige lejlighed.
I dag overvejer vi et vigtigt forslag om vedtagelse af den associeringsaftale med Chile, vi underskrev i november sidste år. Denne aftale er ikke kun af afgørende betydning for forbindelserne mellem EU og Chile, den er også yderst vigtig i den latinamerikanske kontekst under ét. Faktisk er denne aftale et meget håndgribeligt udtryk for EU's vilje til at indgå i et strategisk partnerskab med dette kontinent til trods for dets nuværende økonomiske problemer og dets politiske uro og den vold, som nogle lande i regionen stadig lider under, ikke mindst fra terrorisme - et emne som det ærede medlem forståeligt nok har udtrykt betydelig bekymring over. Vi kommer begge fra lande, der tidligere har lidt under tåbelig og ondsindet terrorisme, og vi føler sympati for de lande, der som Colombia lider under terroristernes galskab i dag.
Det er vigtigere end nogensinde for os at sende et positivt signal om støtte til regionen - fra EU til Latinamerika.
Parlamentet har spillet en aktiv og positiv rolle under forhandlingerne om denne aftale. I november 2001 vedtog Parlamentet et beslutningsforslag, der opfordrede Kommissionen til at afslutte forhandlingerne om aftalen mellem EU og Chile ved det andet topmøde mellem EU og Latinamerika og Caribien i Madrid i maj 2002. Jeg noterer med tilfredshed, at Kommissionen nåede dette mål og faktisk fik en meget ambitiøs aftale forhandlet på plads. Vi arbejdede tæt sammen med det spanske formandskab i første halvdel af 2002 for at opnå dette, og det var et meget vigtigt fremskridt.
Denne associeringsaftale er for det første en politisk aftale - det er faktisk vigtigt for EU at indgå privilegerede forbindelser med lande som Chile, der deler fælles værdier og mål. Som vi ved, er Chile en konstruktiv aktør på den internationale scene og går ind for de samme værdier og politikker, som vi forsvarer i EU. For eksempel er det ikke overraskende, at Chile sidste år ratificerede Kyoto-protokollen. Der er mange andre eksempler. Vi ønsker bestemt at uddybe den politiske dialog med Chile og at definere positioner, hvor vi kan nærme os hinanden i spørgsmål af fælles interesse.
Det glæder mig, at Chile er ivrig efter at få tættere politiske forbindelser med EU. Det viser sig i den næsten enstemmige støtte, som den chilenske Kongres gav til aftalen i januar, mindre end to måneder efter at aftalen var underskrevet i Bruxelles.
Aftalen mellem EU og Chile er også en omfattende frihandelsaftale, der efter den meget vigtige undersøgelse af bæredygtigheden, som blev udført af Kommissionen, bør føre til en yderligere vækst i Chiles bruttonationalprodukt på omkring 0,5 % og bidrage til at hæve den chilenske befolknings levestandard. EU har længe været Chiles vigtigste handelspartner. Denne aftale bør yderligere konsolidere og forøge vores handelsforbindelser. Lad mig som eksempel påpege, at EU-Mexico-aftalen - som på mange måder har dannet mønster for EU-Chile-aftalen - kun to år efter at den er indgået, allerede har ført til en forøgelse af samhandelen på 28 %.
Aftalen bør tillade os at overvinde forhindringer og opbygge en fungerende ramme for iværksættere, der skaber mere forudsigelighed, tillid og større handel. Ikke alene er Chile og EU enedes om gradvis at liberalisere over 97 % af vores bilaterale handel med varer, men vi er også enedes om en lang række regler, der skal lette handelen, om etablering af et frihandelsområde for tjenesteydelser, liberalisering af investeringerne og gensidig åbning af regeringernes licitationsmarked. Størstedelen af afsnittet om handel trådte i kraft den 1. februar, og jeg stoler på, at iværksættere og forbrugere på begge sider snart vil høste fordelene af aftalen.
Men partnerskabet mellem EU og Chile vil gå langt ud over politik og handel. Det vil intensivere vores samarbejde på en række områder og stimulere den sociale, økonomiske og miljømæssige udvikling. Den samarbejdsstrategi, som vi sammen med de chilenske myndigheder har udarbejdet for perioden 2000-2006, skal muligvis tilpasses, så den tager bedre hensyn til henstillingerne i undersøgelsen om bæredygtighed og implementeres parallelt med gennemførelsen af denne aftale.
Lad mig sige et sidste ord om den institutionelle ramme for denne associeringsaftale. Aftalen understreger behovet for en forøget inddragelse af det civile samfund - det bør vise sig gennem regelmæssige møder for repræsentanter for Chile og Europas civile samfund, så der bliver mulighed for at få en meningsudveksling om gennemførelsen af de forskellige dele af aftalen. Jeg vil også gerne understrege etableringen i denne aftale af et parlamentarisk associeringsudvalg, der bliver et diskussionsforum for medlemmer af Europa-Parlamentet og medlemmer af den chilenske Kongres. Jeg håber, at de ærede medlemmer af Parlamentet vil deltage aktivt i dette udvalg. At dømme efter den begejstring, hvormed de har presset os til at indgå denne aftale, burde dette ikke være noget problem.
Endnu en gang vil jeg gerne takke Parlamentet for det lederskab, det har vist i denne sag. Jeg er sikker på, at dette ikke blot vil være til gavn for befolkningen i EU og Chile, men også for de samlede forbindelser med et så vigtigt og dynamisk kontinent.
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne takke de politiske grupper i Parlamentet for deres samarbejde i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning, som blev vedtaget enstemmigt i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, og jeg vil gerne fremhæve dette samarbejde, da det ikke forekommer særligt ofte.
For det andet vil jeg lykønske Kommissionen med dens upåklagelige forhandling af denne associeringsaftale med Chile - som kommissær Patten påpegede - hvor man tog Europa-Parlamentets forslag til sig vedrørende tidsplanen og løsning af problemerne vedrørende forhandlingsretningslinjer. Kommissær Patten bad os stole på hans vurdering for at klare problemerne med tidsplanen, og det har vist sig, at han havde ret. Resultatet, hr. formand, er, at vi har den mest nyskabende, ambitiøse og globale aftale, som EU nogensinde har indgået med et tredjeland, som ikke er tiltrædelseskandidat. En aftale, som Kommissionen - med rette, mener jeg - beskriver som en aftale for det 21. århundrede, en fjerde generation plus-aftale.
Jeg mener, at vi skal være glade for, at denne aftale er indgået med et land som Chile, for aftalen er på en måde en anerkendelse af dette lands borgeres store civile modenhed og deres afgørende ønske om åbenhed og handel.
Som kommissær Patten sagde for et øjeblik siden er aftalen også et håbets budskab til en region, som i øjeblikket gennemlever vanskelige tider: ustabilitet i Venezuela, krise i Argentina, håb og udfordringer som følge af valget af præsident Lula da Silva i Brasilien, fattigdom på subkontinentet og volden i Colombia.
Jeg vil især udtrykke min taknemmelighed over hr. Pattens ord, som på Europa-Parlamentets vegne også skal sende et budskab om solidaritet til de colombianske myndigheder i forbindelse med angrebet, hvor så mange mennesker i Bogotá blev dræbt i sidste weekend.
Denne aftale er - som kommissæren med rette påpegede - baseret på en tilsvarende metode som associeringsaftalen med Mexico, der har ført til en stigning i handelstransaktionerne siden dens ikrafttræden, og der er tale om en aftale, der går langt videre end disse krav, idet den rummer mulighed for en 100 % liberalisering af transaktionerne, hvoraf mange går langt videre end de prognoser, der blev udarbejdet i forhandlingerne inden for Verdenshandelsorganisationen.
Jeg vil gerne fremhæve et aspekt, som efter min mening bliver særligt vigtigt, og det er, at Chile har indgået sin associeringsaftale med EU, før landet indgik sin aftale med USA.
Jeg vil også understrege, at Kommissionen har erklæret, at denne aftale går ud over en rent økonomisk tankegang, idet man gennem associeringsaftalerne forsøger at etablere et strategisk partnerskab baseret på de principper og rettigheder, der er indeholdt i den demokratiske klausul for begge parter.
Aftalen er meget indholdsrig, hvad angår handelsliberalisering. Den omfatter næsten alle produkter, ikke kun landbrugsprodukter, men produkter af alle typer, der indføres krav vedrørende aftaler og tekniske klausuler, der indføres den højeste grad af liberalisering, der nogensinde har været tale om i en aftale om tjenestesektoren, og, hr. formand, der indføres den mest generøse behandling, som Chile nogensinde har givet et tredjeland, og for første gang i forhandlinger med EU gives udenlandske investorer adgang i en aftale af denne art.
Jeg mener, at denne aftale er fuldstændiggørelsen af det netværk af aftaler, der forhandles om i øjeblikket. Den eneste, der mangler, er aftalen med Mercosur, og vi afventer forhandlingsretningslinjer for aftaler om politisk dialog og samarbejde med Andeslandene og de centralamerikanske lande, som vi håber - hvilket Parlamentet har anmodet om ved adskillige lejligheder - kan blive til associeringsaftaler.
På denne måde, hr. formand, mener jeg, at vi vil kunne reagere på den vanskelige situation, som visse latinamerikanske lande oplever, og skabe en omfattende række af forbindelser mellem vores to regioner, som skal kulminere - og det er, hvad Parlamentet ønsker - ved det kommende topmøde for statslederne i Mexico, og vi håber, at disse aftaler kan bane vejen for et strategisk og bi-regionalt partnerskab, der vil resultere i det globale partnerskab, vi ønsker.
Derfor udgør denne aftale, hr. formand, en geografisk konsolidering af de eksisterende forbindelser mellem begge regioner, som er bestemt til at blive politiske, handelsmæssige og strategiske partnere, og den giver os flere værktøjer til at reagere på de udfordringer og usikkerhedsmomenter, vi står med i denne globaliserede verden.
Jeg vil gerne takke alle de politiske grupper for deres positive og konstruktive holdning ved udarbejdelsen af denne positive udtalelse til associeringsaftalen.

Ferrer (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne udtrykke Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokraters - og særligt min egen - tilfredshed med indgåelsen af denne associeringsaftale mellem Fællesskabet og dets medlemsstater og Chile, den mest ambitiøse, innovative og globale aftale, som EU nogensinde har indgået med et land, der ikke er tiltrædelseskandidat, for nu at bruge Kommissionens ord i sammenhæng med det, der, som allerede nævnt, skal være et bi-regionalt, strategisk partnerskab mellem Latinamerika og EU, som Parlamentet har foreslået.
Endvidere vil og skal jeg lykønske hr. Salafranca med det arbejde, han har udført for at få denne betænkning igennem, og Kommissionen for den indsats og rådgivning, den har bidraget med for at få aftalen på plads, og som blev indledt, så snart Chile havde genvundet sine rettigheder og friheder, hvilket ikke havde været muligt uden de chilenske lederes visioner og målbevidsthed, lige fra præsident Elwin til den nuværende præsident Lagos, og som afspejler Chiles og Den Europæiske Unions og dennes medlemsstaters vilje til at etablere privilegerede politiske relationer inden for politik, handel og samarbejde, som aftalen vedrører, og til at styrke forbindelserne som et resultat af de fælles værdier, der binder os sammen.
Inden for rammerne af liberaliseringen af markederne kan der ikke sættes spørgsmålstegn ved fordelene i form af økonomisk vækst og bæredygtig udvikling, som udspringer af gensidige økonomiske og handelsmæssige forbindelser, og det samme gælder fordelene ved en politisk dialog, der sigter mod at fremme demokrati og udforme fælles svar på de store udfordringer i dette årtusinde. Derfor er jeg overbevist om, at denne aftale - som min gruppe vil stemme et rungende ja til - er et positivt skridt, ikke kun for forholdet mellem EU og Chile, men også for det chilenske folks økonomiske og sociale velfærd på dets demokratiske rejse, der hidtil er foregået på eksemplarisk vis, og som skal tjene, og i virkeligheden allerede tjener, som eksempel for Latinamerika i disse vanskelige tider for nogle af landene der.

Sakellariou (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne begynde med en hjertelig lykønskning til ordføreren, hr. Salafranca. Det er ikke uden årsag, at denne betænkning er kommet gennem udvalget uden vanskeligheder og med enstemmighed, for samarbejdet har fungeret særdeles godt, ikke kun omkring denne aftale, men generelt, og med hr. Salafranca har Chile fundet en værdig ordfører for sin sag.
Som det allerede er blevet nævnt, er der tale om en aftale med mange mål, en aftale, som er komplet, og som vil bearbejde store områder og bringe os nærmere til hinanden. Kommissæren fortalte, at den bilaterale handel er steget med 28 %, allerede mens aftalen blev udarbejdet. Jeg tror, der er plads til yderligere vækst og mere samarbejde. Jeg vil imidlertid gerne slå fast, at Chile faktisk fortjener denne særlige nye aftale, fordi Chile i øjeblikket udgør en ø af stabilitet i det latinamerikanske ocean, som er uroligt i både økonomisk, politisk og anden henseende. Vi har en interesse i at bevare denne stabilitet og bidrage til, at den befæstes yderligere.
Jeg er især interesseret i det politiske aspekt, og jeg vil kommentere to punkter. Det første punkt, som i begyndelsen så ud til at være et lille problem, og som kunne afklares i samarbejde med den chilenske ambassade i Bruxelles og regeringens tilsagn, er ratificeringen af traktaten om den internationale straffedomstol. Vi lægger stor vægt på, at Chile ratificerer denne traktat. Vi er bekendt med de aktuelle konstitutionelle vanskeligheder. Men vi håber, at ratificeringen vil komme snart, nu hvor vi er nået frem til den overbevisning, at regeringen arbejder på det.
Det andet punkt er, at Chile for tiden er medlem af Sikkerhedsrådet. I disse meget vanskelige dage er det meget vigtigt, at Chile gennem aftalekoordinering også med de pågældende medlemmer af EU hjælper med til at nå frem til en fredelig løsning på den aktuelle konflikt.
Vallvé (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, vi skal være glade for indgåelsen af denne aftale mellem EU og Republikken Chile, og jeg mener også, at det er på sin plads at lykønske ordføreren, hr. Salafranca, med hans indsats og de resultater, han har opnået.
Det er en meget bred aftale, som utvivlsomt vil øge de kommercielle transaktioner mellem EU og Chile, og det er positivt på et tidspunkt, hvor mange lande i Latinamerika befinder sig i en særdeles vanskelig situation.
Det skal understreges, at den samlede told på import fra Chile, inden for industriprodukter, vil blive begrænset i 2006, og at dette vil ske på landbrugsområdet i 2012.
Aftalen rummer også store muligheder inden for tjenester og finansielle tjenester samt alle aspekter vedrørende investeringer. Det er også positivt, at den indeholder en protokol om fiskerivirksomheder.
Jeg har læst en rapport fra International Human Rights Federation om de indfødte befolkninger i Chile. De udgør 4,4 % af den samlede befolkning, eller 13 %, afhængigt af kilden til statistikken.
Blandt disse befolkningsgrupper er mapuchefolket den procentuelt største. Problemerne for den indfødte befolkning skyldes skovbrug og gennemførelse af store vandkraftprojekter.
Vi skal huske på, at disse problemer blev forstærket kolossalt under Pinochets diktatur. Vi glæder os over, at betænkningen indeholder eksplicitte henvisninger til beskyttelse af menneskerettigheder, og at man specifikt omtaler de indfødte mindretals rettigheder.
Vi håber, at denne aftale vil skabe større gennemsigtighed og gensidig forståelse, og at den også vil føre til en anerkendelse af de indfødte folks rettigheder.
Mens vi beskæftiger os med Chile, vil jeg som borger i Catalonien her til sidst anerkende Chiles modtagelse af cataloniere, der flygtede fra Francos diktatur.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, associeringsaftalen mellem EU og Chile medvirker til et særlig ambitiøst og styrket samarbejde. En sådan intens drøftelse skal selvfølgelig fremmes for et større antal tredjelande med henblik på støtte til den økonomiske udvikling og fremhævelse af EU's miljømæssige værdier og demokratiske bestemmelser. Set i et bredt perspektiv mener vi i øvrigt, at denne aftale er blevet realiseret alt for hurtigt, særlig med hensyn til den konsekvensundersøgelse, der blev indledt i denne forbindelse. Vi beklager, at konsekvensundersøgelsen reelt ikke har været anvendt som grundlag for associeringsaftalen.
EU's forhandlinger, der er meget beslutsomme med hensyn til handel og i vores øjne for vidtgående vedrørende liberaliseringen, bør dog ligeledes på en afbalanceret måde dreje sig om menneskerettighederne og miljøet. Efter de sorte afsnit i Chiles historie bør vi rette hele vores opmærksomhed mod de politiske rettigheder og navnlig mod mapucheindianernes skæbne.
Hvad angår fiskeriet, skal EU's interesser for Chile være reelle og udelukkende give mening og være fremadrettede i forbindelse med udvikling og bæredygtig forvaltning af fiskeressourcerne. Lad os spare de chilenske fiskere for denne overudnyttelse af ressourcerne, der har reduceret vores egne europæiske havressourcer. Og lad os i særdeleshed spare Chile for at blive forvist til rollen som surrogatfiskere i vores fællesskabshavne.
Vi mener, at konsekvenserne af aftalen på forhånd burde have givet anledning til en lige så stor diskussion. Aftalen, som giver sig ud for at være en model for det 21. århundrede, er blevet behandlet alt for hurtigt. Selv om aftalen er interessant, fordi den indfører aspektet om menneskerettigheder og høring af det civile samfund, forholder det sig ikke desto mindre således, at den havde fortjent en mere grundlæggende drøftelse om de mulige positive såvel som negative konsekvenser. Vi har stillet et mundtligt spørgsmål for at få en forhandling, der var på højde med aftalen, men forslaget blev ikke vedtaget.
Vi understreger, at disse bemærkninger, der langtfra er forhindringer for gennemførelsen af den aftale, som vi behandler, er et forsøg på at styrke aftalens relevans og bæredygtighed. De Grønne ønsker, at aftalen fra det 21. århundrede bliver ledestjernen for en ny handelsfacon, som er baseret på en ligeværdig handel med respekt for miljøet og menneskerettighederne.
Lang (NI).
Hr. formand, i henhold til Kommissionen er den nye associeringsaftale mellem EU og Chile den mest ambitiøse, innovative og omfattende, der nogensinde er blevet indgået med et ikke-kandidatland. Vi får fortalt, at den, eftersom den betegnes som en fjerdegenerationsaftale, endog skal være model for de kommende associeringsaftaler med de øvrige latinamerikanske lande.
Disse storslåede perspektiver giver dog anledning til mere bekymring end glæde. Hvad angår det økonomiske område, forudsætter aftalen en total fjernelse af toldgrænserne, men i modsætning til det, som de ekstreme tilhængere af den frie handel giver indtryk af, udgør de ikke en handelsbarriere. Tværtimod. Grænserne, hvis funktion kan sammenlignes med sluserne i forbindelse med sejlads på floder, gør det muligt at foretage en regulering mellem lande med forskellig levestandard. Mange af vores industrivirksomheder er allerede blevet ofre for fjernelse af toldafgifterne. Aftalerne med WTO, som Bruxelles har accepteret, har således tvunget dem til at flytte deres produktion for at kunne stå imod konkurrencen. Udvidelsen mod øst, der blev vedtaget i hast, har forværret situationen. Hvis denne fjerdegenerationsaftale breder sig til hele Latinamerika, vil den gøre endnu flere millioner af mænd og kvinder arbejdsløse. Hvad angår vores sidste landmænd, er der ringe chance for, at de, der overlever udvidelsen mod øst, også overlever en åbning mod vest, for i henhold til aftalen vil importen af landbrugsafgrøder om 10 år være næsten fuldt ud liberaliseret.
Hvad angår det politiske område, nævnes med en vis begejstring oprettelsen af en transatlantisk euro-latinamerikansk forsamling. Dette viser, at euroføderalisterne efter i Bruxelles at have skabt en bureaukratisk superstat og efter at have opslugt et Østeuropa, der kun lige netop var sluppet ud af det sovjetiske imperium, endnu ikke er blevet mætte. Hvornår og hvor stopper de? De ønsker med en form for politisk grådighed efter Tyrkiet og Lilleasien at indføre hele Latinamerika i deres økonomiske aspekt. Naturligvis findes der en naturlig solidaritet mellem vores lande og de latinamerikanske lande. Men på samme måde, som vi ønsker et Europa af frie stater og ikke et antinationalt og antisocialt Europa, ønsker vi også, at de europæiske lande bygger deres samarbejde med de latinamerikanske lande på princippet om national suverænitet og økonomiske realiteter.
Linkohr (PSE).
Hr. formand, jeg ville bare sige til hr. Lang, at åbningen over for verdensmarkederne har givet resultater for Chile. Levestandarden er steget, væksten i Chile er langt højere end i andre latinamerikanske lande, og jeg håber blot, at denne politik også vil smitte af på de andre.
Til hr. Patten vil jeg gerne sige, at vi allerede nu arbejder aktivt sammen med de chilenske parlamentsmedlemmer. Allerede i efteråret, før aftalen blev ratificeret, havde vi et møde og forbavsende nok en særdeles livlig debat her i Strasbourg med kongressen og parlamentet fra Chile. Det problem, vi har nu, er ikke aftalen. Aftalen er udmærket, og jeg vil også gerne lykønske hr. Salafranca med hans fremragende betænkning. Vi har en aftale, men denne aftale skal ikke bare være en hul skal. Den skal fyldes ud. Den skal fyldes konkret ud. Jeg vil i øvrigt gerne minde om, at vi også har en videnskabsaftale med Chile. Også den skal fyldes ud, så det ikke blot er et rent formelt dokument. Og det vil jeg opfordre til, at vi gør! Det kræver penge, men penge er ikke det vigtigste. Det kræver især vilje, vilje fra EU's institutioner, men også vilje fra virksomhedernes og organisationernes side.
Jeg håber, at denne aftale, som også har en meget stærk politisk mission, i sidste ende vil bidrage til, at Latinamerika vokser sammen, at Europas relationer til Latinamerika styrkes og især, at samarbejdet med Chile vil bidrage til at overvinde konflikterne i nogle lande i Latinamerika, til dels åbne konflikter som i Colombia.
Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Hr. formand, flertallet af de foregående talere har lovprist aftalen, først og fremmest ordføreren. Jeg vil gerne istemme dette næsten enige kor, men jeg vil gerne give udtryk for mine tvivl.
Det egentlige spørgsmål, og det, som fortjener at blive stillet, er, om befolkningen i dette land takket være aftalen fremover vil blive mindre fattig, bedre uddannet og få bedre pleje? Vil de kunne surfe på internettet og rejse hvorhen, de vil? Det er jeg ikke sikker på. Der findes under alle omstændigheder en befolkningsgruppe, der ligesom jeg tvivler, og det er Mapuchefolket. For det første har den chilenske regering endnu ikke ratificeret aftale 169 om den oprindelige befolkning fra Den Internationale Arbejdsorganisation. Der er endnu ikke idømt straffe for adskillige tilfælde af vilkårlig vold fra politiets side mod de oprindelige befolkningsgrupper. For det andet bekræfter aftalen, at et af de principper, der indgår i aftalen, er princippet om bæredygtig udvikling, skønt mapuchebefolkningens jorder lider under en blind udnyttelse af de naturlige ressourcer, herunder afskovning og konstruktion af dæmninger, der oversvømmer de fædrende jorder, hvilket er resultatet af de nationale vandingsplaner. Endelig er jeg ikke sikker på, at den altomfattende liberalisering i aftalen medfører en harmonisk udvikling af dette lands økonomi. Den økonomiske og monetære afhængighed kan føre til en situation a la Argentina for landet. Det er de risici, der findes, og det er mine tvivl. Jeg afholder mig fra at stemme om aftalen.
McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, en ting, som ikke er blevet nævnt under denne debat, er fiskeriprotokollen, der har været knyttet til denne aftale. Virkningen af denne fiskeriprotokol er, at EU-støttede selskaber nu får lov til at investere i Chile med op til 100 %'s ejerskab. Det vil give dem direkte adgang til de chilenske fiskebestande. Der er adskillige aspekter, der giver anledning til bekymring for Chiles kystsamfund: eksempelvis unfair konkurrence med den lokale ikke-industrielle sektor og den ukendte virkning på havressourcerne. Vi behøver kun at se på tilfældet med Argentina.
EU-selskaber vil kunne opkøbe chilenske fiskekvoter for fuldt udnyttede fiskebestande, og de vil også have fri adgang til Chiles underudnyttede fiskeressourcer. De muligheder, denne protokol giver EU's fiskerivirksomheder i kombination med privatiseringsprocessen inden for det chilenske fiskeri, truer bæredygtigheden for den ikke-industrielle fiskerisektor. Protokollen vil blive brugt til at overføre en del af EU's overkapacitet til chilenske farvande.
Jeg er led og ked af den uansvarlige holdning til problemet med overkapacitet for EU-fartøjer og den udnyttelse, det fører til. Er det mon en tilfældighed, at denne protokol er blevet tilføjet under det spanske formandskab og tvunget igennem? Den synes at være blevet brugt som noget, man kunne handle med, og den har ikke taget hensyn til en sektor, der beskæftiger mere end 60.000 fiskere og giver arbejde til 400.000 inden for erhvervslivet på dette område.
Fiskeriet fra mindre fartøjer bidrager med over 90 % af de fisk, der forbruges lokalt, og skaffer 25 % af eksportindtægterne til fiskerimarkedet. Så det er uacceptabelt, at dette aspekt ikke er blevet ordentligt vurderet og taget med i betragtning.
Patten
Hr. formand, denne debat har været lidt livligere, end nogen af os havde forudset. Jeg vil erklære mig helt enig i hr. Linkohrs bemærkninger som svar til hr. Lang, som måske bor på den rigtige planet, men det er i hvert fald en anden planet end den, jeg bor på. Som en, der taler for den bureaukratiske superstat, vil jeg gerne først svare hr. Sakellariou på det vigtige punkt, han rejste om Den Internationale Straffedomstol.
Han vil vide, at Chile deltog aktivt i det forberedende arbejde vedrørende statutten for Den Internationale Straffedomstol. Den 22. januar sidste år godkendte det chilenske Deputeretkammer teksten med stort flertal, men Senatet bad om en udtalelse fra Forfatningsdomstolen i Chile. Denne domstol svarede, at det var nødvendigt at ændre den chilenske forfatning, før traktaten kunne godkendes.
Siden det at ændre forfatningen er en langvarig proces, da det kræver to tredjedeles flertal i Kongressen, kan traktaten ikke ratificeres endnu. Men ratifikation af traktaten står fortsat højt på den politiske dagsorden for den chilenske regering, siden den er helt i overensstemmelse med dennes udenrigspolitik, der går ud på at fremme respekten for menneskerettighederne. Hvis der er et land, der bør forstå argumenterne for Den Internationale Straffedomstol, så er det, som det ærede medlem og jeg vil være enige om, Chile.
Han sagde også, at han håbede, at den chilenske regering som medlem af Sikkerhedsrådet ville forsøge at koordinere sin reaktion på Irak-krisen med de europæiske medlemsstater. Jeg håber ikke, at han betragter det som majestætsfornærmelse fra min side at sige, at jeg håber, at medlemsstaterne i EU vil forsøge at koordinere deres politik i Sikkerhedsrådet, når de skal håndtere den skrækkelige krise i Irak.

Der er artikel 19 i traktaten, og der er Maastricht-traktaten, men måske bør jeg ikke lade mig føre ad dette spor. Det er interessant, at vi i konventet drøfter, hvor meget længere vi kan komme i retning af koordinering af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, når vi ikke engang kan bruge og gennemføre bestemmelserne i Maastricht-traktaten. I hvert fald bruger jeg simpelthen det, han sagde om Chile, som affyringsrampe for nogle af mine tanker om dette emne.
Adskillige ærede medlemmer har rejst spørgsmålet om indfødte befolkninger, som altid er et meget væsentligt spørgsmål ved disse lejligheder. Hvor vanskelige disse spørgsmål end er, forsøger den chilenske regering at håndtere dem på en følsom og demokratisk måde. Den har oprettet et agentur, der skal håndtere nogle af disse udfordringer. De har truffet mindst 16 konkrete foranstaltninger for at hjælpe med løsningen af nogle af problemerne, hvilket medlemmerne er blevet informeret om.
Det er min opfattelse, at vi kan hjælpe med de bestræbelser, som den chilenske regering allerede gør sig, f.eks. gennem samarbejdsprojekter der bliver betalt af midler, der er bevilget af Parlamentet.
Med hensyn til fiskerispørgsmålet - og jeg er klar over, hvor kontroversielt et spørgsmål, dette kan være - vil jeg gerne minde de medlemmer, der har talt, om, at associeringsaftalen ikke inkluderer en fiskeriaftale, selv om vi vil være interesseret i at indgå en. Der er protokollen, som er blevet nævnt. Fællesskabsfiskerivirksomheder vil få lov til at eje op til 100 % af chilenske fiskerivirksomheder. Men det er under nøjagtig samme betingelser som chilenske investorer. Det indebærer, at de f.eks. skal respektere de fangstkvoter, der er fastsat i chilensk lovgivning. Der er en omfattende regulering i Chile til at håndtere overfiskning af fiskebestande, eftersom der hovedsageligt på grund af overfiskeri er sket et alvorligt fald i fangstniveauet for visse arter i slutningen af 1990'erne. Det er ikke rigtigt at sige, at gennemførelsen af denne aftale vil føre til overudnyttelse af fiskeressourcerne.
Den nuværende dynamik i den ikke-industrielle fiskerisektor i Chile er noget, som vi alle bør anerkende, og den må understreges, når man drøfter disse ting. Denne sektor leverer de fleste fiske- og skaldyrsprodukter til hjemmemarkedet for frisk fisk. I øjeblikket giver den 25 % af eksportindtægterne fra fiskeriprodukter. Der er i de seneste år blevet registreret en væsentlig vækst i denne sektor, og de interesser, som sektoren har, er blevet beskyttet ved den fiskerilovgivning, der for nylig er blevet vedtaget. Hvis der sker en reduktion af fiskeriet fra mindre fartøjer på lang sigt - og det kan meget vel ske, eftersom dette fiskeri er yderst arbejdskraftintensivt, men ikke kapitalintensivt - så vil det sandsynligvis ske med eller uden de aftaler, vi drøfter i dag.
Jeg anbefaler denne aftale til Parlamentet helt uden forbehold. Jeg er sikker på, at næstformanden i Kommissionen også varmt vil tilslutte sig alt, hvad vi har forsøgt at nå med denne vigtige aftale.
Endnu en gang vil jeg gerne takke hr. Salafranca Sánchez-Neyra og hans kolleger, hr. Linkohr og andre, som har vist en så aktiv interesse for denne sag. Det er en model for denne form for aftale. Det er en aftale, som ikke vil gøre verden fattigere, som ikke vil bringe folk de "glæder", der kendetegner den nordkoreanske økonomi - som nogle mennesker går ind for - men som vil gøre verden mere velstående, som vil sikre, at vi beskytter miljøet bedre, og at vi får større politisk stabilitet, end det ellers ville være tilfældet.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0019/2003) af Caveri for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om indførelse af et økopointsystem, som finder anvendelse i 2004 på lastvogne, der kører gennem Østrig (KOM(2001) 807 - C5-0699/2001 - 2001/0310(COD)).

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer dette forslag blev fremsat den 20. december 2001 som svar på en anmodning fra Det Europæiske Råd i Laeken. Kommissionen mener imidlertid ikke, at økopointsystemet er velegnet til at løse trafikproblemerne i følsomme regioner.
Den tekst, vi vil fremlægge, indeholder visse betydningsfulde elementer, såsom fjernelse af 108 %-bestemmelsen, hvorved der indføres en årlig grænse på antallet af rejser, som lastbiler fra Fællesskabet foretager gennem Østrig. På den anden side betyder forslaget en videreførelse af det system, der er gældende på hele det østrigske område, og ligeledes antallet af økopoint, som er til rådighed i 2003. I 2003 vil man rent faktisk nå målsætningen med systemet, nemlig at mindske forureningen med 60 % gennem de seneste 12 år.
Forslaget opfylder derfor stats- og regeringschefernes ønske og indebærer en begrænset forlængelse - et år med mulighed for fornyelse i yderligere to på hinanden følgende år, det vil sige op til højst tre år - men det kan under ingen omstændigheder være det endelige forslag, men blot en midlertidig løsning, indtil vi kan indføre andre løsninger.

Caveri (ELDR)
Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, kære kolleger, dette er et spørgsmål, som vedrører hele EU, selv om der er flest italienere og østrigere på talerlisten. Jeg vil dog gerne starte med at sige, at jeg som bjergbo udmærket forstår østrigernes bekymringer. Østrigs situation og Alpespørgsmålet i det hele taget er i øvrigt en direkte konsekvens af en transportpolitik, der bør undergå nogle gennemgribende ændringer, sådan som der med rette står i den hvidbog, vi tilfældigvis skal drøfte her i eftermiddag.
Der er to krav, nemlig dels den frie bevægelighed for varer og det indre marked, og dels miljøbeskyttelsen, færdselssikkerheden og den offentlige sundhed eller kort sagt det, som man med et lidt smart udtryk kalder for "bæredygtig udvikling". Hvordan bør vores transportstrategi være? Færre lastbiler, flere tog, en mindre ensidig transportkultur, mere intermodal transport, færre veje og vejtunneller, flere jernbanetunneller - og i det hele taget en ny og velafbalanceret tilrettelæggelse af situationen, så der tages højde for markedsfriheden, men også for nødvendigheden af retningslinjer og af en klar information om de reelle transportomkostninger - en konsekvent tariffastsættelse, frigørelsen af ressourcer til investering i jernbanerne, udviklingen af et europæisk jernbanesystem via jernbanepakkerne, sikkerhedsgarantier med det særlige tunneldirektiv og med fælles bestemmelser, som gør vejtransporten mere sikker, og endelig en stadig større indsats for at få nogle mindre forurenende transportmidler samt, hvilket jeg gerne vil slutte af med at sige, brugen af systemer som satellitsystemet Galileo til kontrollen af vogntog.
Den østrigske situation vedrører Alperne, men gælder også for andre bjergkæder såsom Pyrenæerne. Der er sket en eksplosion i varetransporten, og dette fænomen vil tiltage endnu mere i forbindelse med udvidelsen. Tidligere brugte Østrig dette økopointsystem - som man hurtigt gik bort fra - og vi kunne se, at Det Europæiske Råd efter mødet i Laeken var underligt ubeslutsomt lige indtil midnat sidste år, hvor man nåede frem til det, som vi i udvalget har kaldt en "virtuel løsning", fordi tallene var rent teoretiske. Derfor valgte et overvejende parlamentsflertal i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme en løsning, hvor man tager udgangspunkt i nødvendigheden af at arbejde i retning af et retsgrundlag, som ikke mindst omfatter Alpekonventionens transportprotokol, der er det eneste instrument, som også tvinger EU til at regulere strømmen af lastbiltrafik i Alpeområdet. Der er brug for en ny politik, som bygger på den schweiziske model.
Det udvalg, som jeg er formand for, har gjort, hvad det kunne for at finde en harmonisk løsning. Vi har hørt ministrene, vi har sørget for, at datoen for Brenner-jernbanetunnellens opførelse definitivt bliver rykket fra 2021 til 2012, og i de ændringsforslag, som vi forelægger for Parlamentet, har vi ikke mindst forsøgt at finde en løsning, hvor man går bort fra økopointsystemet, idet vi dog har fundet en løsning indtil 2006, der som sagt er baseret på nødvendigheden af at tage højde for retningslinjerne i Alpekonventionen og mere generelt for de følsomme områder i Alperne. Det er ikke tilfældigt, at der i ændringsforslag 15 henvises til andre områder såsom Fréjus, Alperne nordvest for Italien, Mont Blanc-området og de østrigske Alper eller kort sagt alle Alpeområderne, for jeg tror, at de udgør det samlede billede, som vi bør beskæftige os med i dag. Navnlig i artikel 13 har vi lagt stor vægt på at opnå en udfasning af lastbilerne ved at indføre et kvotesystem for 2004, 2005 og 2006, som i 2005 og 2006 fører til et forbud mod EURO 0- og EURO 1-lastbiler, en kvote for EURO 2-lastbiler og fri passage for EURO 3-lastbiler.
Endelig vil jeg med hensyn til ændringsforslagene sige, at jeg ikke kan godkende hr. Swobodas og hr. Simpsons ændringsforslag, eftersom de i høj grad ændrer det forslag, der blev vedtaget med et bredt flertal i udvalget. Jeg kan heller ikke godkende hr. Racks ændringsforslag, da det ligeledes ændrer spillereglerne betydeligt. Jeg godkender ændringsforslag 19, som De Grønne har stillet, og hvor man opfordrer til yderligere debat. Endelig mener jeg, at vi bør sige nej til ændringsforslag 20 og 21, for også i dette tilfælde ændrer man forslaget fuldstændigt.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at det som udvalgsformand og ordfører var min pligt at finde den rette balance. Som bjergbo havde jeg måske foretrukket at gå endnu længere, men efter min mening var det hensigtsmæssigt at give Parlamentet indblik i, hvor langt vi er nået med debatten på nuværende tidspunkt.
Peijs (PPE-DE).
Hr. formand, takket være ordførerens koordinerende bestræbelser har vi kunnet opnå en temmelig høj grad af overensstemmelse i Parlamentet. Der foreslås en ny ordning til erstatning af det gamle økopointsystem. Da målsætningerne for det gamle system, som udløber ved udgangen af 2003, blev nået i 2002, mente vi ikke, at det ville være godt at fortsætte det gamle system. Denne ordning sørger for en god balance mellem dels beskyttelse af det følsomme Alpeområde, dels den østrigske befolknings ønsker og det meget fundamentale princip om fri bevægelighed for varer. Det er ikke let for nogen at nå frem til en afbalanceret løsning på transittrafikken gennem de østrigske Alper. Bekymringerne over miljøforureningen og befolkningens sundhed er forståelige. Østrig er geografisk set nu engang et transitland, og derfor har vi også foreslået at udelukke de mest forurenende lastvogne fra dette område. Samtidig opfordrer vi Rådet og Kommissionen til at fremme de rene og stille kategori EURO 4-lastvogne, så snart de er på markedet, ved at give transportvirksomhederne anskaffelsessubsidier og på den måde hjælpe dem med at bære den betydelige finansielle byrde, som disse lastvogne udgør.
Dette er i mine øjne en af de store fordele ved Parlamentets forslag i forhold til Rådets og Kommissionens forslag. Hvis vi fremmer renere lastvogne, tilskyndes transportvirksomheder til at anskaffe miljøvenlige køretøjer. Renere lastvogne, de såkaldte EURO 3 og EURO 4, falder derfor ikke ind under kvoteordningen, men har fri passage. Hverken i Kommissionens eller Rådets forslag tilskyndes der på nogen som helst måde til brug af rene lastvogne. Brug af de rene EURO 4 straffes endda ved at reducere antallet af punkter, som vil være til rådighed.
Endvidere skal det også for alle involverede parter være helt klart, at det virkelig er slut efter 2006. Der kan absolut ikke længere være tale om forlængelse eller nogen anden form for kvoteordning. Den østrigske undtagelsesstilling kan ikke fortsætte, slet ikke i betragtning af det gamle systems diskriminerende art. Kun 10 % af de tonkilometer, der køres på det østrigske område, vedrører transittrafik gennem Østrig, mens der slet ingen krav stilles til den nationale trafik om at gøre noget ved de skadelige NOx-emissioner. Forbindelsen mellem ikrafttrædelsen af direktivet om betaling for brug af infrastruktur og pointsystemets ophør gælder altså kun, hvis direktivet om betaling træder i kraft inden udgangen af 2006.
Jeg har to indtrængende anmodninger. For det første anmoder vi Kommissionen om, at den gør det muligt for Rådet at foreslå Parlamentet en støtteordning for EURO 4 uden risiko for anklager om statsstøtte. For det andet anmoder vi Østrig om at gøre noget, øge antallet af tog, og sørge for, at de er renere. Endelig anmoder vi om, at der sættes mere fart på Brenner-basistunnellen. Det er absolut uacceptabelt, at den først bliver færdig i 2021. Jeg er fuldstændig overbevist om, at min kollega, Paul Rübig, er enig i denne støtte, som også sigter mod små og mellemstore transportvirksomheder.
Fava (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. Caveris betænkning er glimrende, men det forhindrer os ikke i at føle os lidt utilfredse i forbindelse med vedtagelsen af den. Jeg vil gerne understrege, at denne utilfredshed skyldes Rådets efter vores mening formalistiske og helt upassende opførsel, da det på et møde nytårsaften, den 31. december, på nogle få timer besluttede at vedtage en flertalsbeslutning, som fjerner al fornuft fra denne løsnings indhold, eftersom det er en løsning, der ikke er blevet accepteret og godkendt af de lande, som er direkte involveret, nemlig Østrig og Italien. Vi stiller os ligeledes uforstående over for beslutningen om, at der for visse lastbiltypers vedkommende skal være en gratis undtagelse for to lande, nemlig Grækenland og Portugal, som om vi først lige var begyndt på integrationsprocessen og derfor var nødt til at tage højde for dispensationer og undtagelser.
Når jeg er utilfreds, hr. formand, skyldes det også, at der er en kraftig selvmodsigelse ved dette økopointsystem, som ikke løser det spørgsmål, kommissær de Palacio også var inde på. Vi bliver nemlig ved med at forlænge den overgangsordning, som blev vedtaget, da Østrig kom med i EU, men netop fordi der var tale om en dispensation fra traktaternes bestemmelser om fri bevægelighed for varer - og i dette tilfælde også, fordi den vedører Alpeområdet, som i forvejen er en naturlig hindring for varernes bevægelighed i nogle lande - var det kun meningen, at det skulle være en overgangsordning.
Som kommissæren så rigtigt sagde, skal der stadig være tale om en overgangsløsning, og det er den tredje grund til vores utilfredshed, nemlig at det går langsomt med den naturlige løsning, der hedder Brenner-tunnellen og intermodal transport. Som hr. Caveri sagde, er det i øvrigt positivt, at man har sat en lidt kortere og lidt mindre usandsynlig frist end 2021, der var den frist, som man oprindeligt foreslog den østrigske regering for Brenner-arbejdets begyndelse.
Endelig, hr. formand, skyldes utilfredsheden også det forsøg, som man på en ret grotesk måde har gjort på at skabe et temmelig systematisk modsætningsforhold her i Parlamentet mellem dem, som ønsker at beskytte miljøkvaliteten, og dem, som repræsenterer speditionsfirmaernes interesser. Sådan forholder det sig ikke! Det er efter vores mening en uacceptabel forenkling af kendsgerningerne. Vores gruppe - og jeg tror også, at det gælder Parlamentet som helhed, eftersom det har gjort, hvad det kunne for at stille kompromisændringsforslag - har først og fremmest fokuseret på bæredygtig udvikling og miljøkvalitet i Alpeområdet. Hr. Caveris betænkning er prisværdig, fordi den indeholder kompromisændringsforslag, som på en harmonisk måde forener kravene om miljøbeskyttelse og det grundlæggende princip om fri bevægelighed, hvilket er de parlamentsmedlemmers fortjeneste, som har bidraget hertil.
Hr. formand, jeg vil slutte af med at minde mig selv om, at en forlængelse af økopointsystemet ikke er en løsning, men en udsættelse af den beslutning, der skal træffes. Nu er det op til regeringerne.
Vermeer (ELDR).
Hr. formand, jeg vil i dag anbefale det nederlandske polder-økopoint, den skotske Highland-afgift og den spanske Pyrenæer-afgift. For en ordens skyld og for oversættelsens skyld vil jeg lige sige, at dette ikke er seriøst. Økopointsystemet for Alperne, som sigter mod at beskytte det lokale miljø, stiller den uretfærdige lokale østrigske stilling over for retten til fri bevægelighed for varer, og betyder, at jeg ikke er tilhænger af det nuværende system. Jeg blev derfor ikke begejstret, da jeg hørte, at det var lykkedes det danske formandskab at forlænge systemet til 2006. Frankrig og Italien har også Alper, og Pyrenæerne er også sårbare.
Hr. Caveris betænkning har kunnet reducere Rådets ukritiske forlængelse af et dårligt system til rimelige dimensioner. Hvis det er nødvendigt, lad det så gøres sådan. Forureneren skal betale, og de mest miljøvenlige lastvogne skal fortsat undtages fra økopointsystemets fulde virkning. Jeg er også glad for den indfaldsvinkel, som indebærer, at de østrigske Alper ikke længere betragtes som en helhed, men at der netop ses på de områder, hvor man virkelig har at gøre med meget sårbare miljøomstændigheder. Hvis Østrig vil gribe miljøbelastende transittrafik seriøst an, må det investere i infrastruktur, i jernbaner og i tunneller. Hvis problemet skydes over på andre ved at opfordre til et strengere økopointsystem, forekommer det mig, at man ikke er solidarisk med de omkringliggende lande. Det kunne netop skabe ekstra trafik i disse lande, og det ville gavne det europæiske miljø for lidt, fordi trafikken er nødt til at køre en omvej. Jeg håber inderligt, at afstemningen i morgen ender med et godt resultat.
Meijer (GUE/NGL).
Hr. formand, Schweiz forsøger at holde tunge lastvogne, der kører igennem landet, væk fra veje gennem Alperne og lade de lastvogne, som alligevel tillades, betale for forbedringen af jernbanerne. Sandsynligvis ville Østrig gerne gøre det samme for den nord- og sydgående trafik, men medlemskabet af EU lægger hindringer i vejen for det. Tyske og italienske vejtransportvirksomheder foretrækker fri passage, ligesom de nederlandske virksomheder, som er stærkt repræsenterede i denne sektor. Ved Østrigs tiltrædelse af EU blev der aftalt et kompromis om en kvoteordning. Landet blev derefter sat under pres for at tillade flere og større lastvogne. Den, som vil beskytte de omkringboende og deres miljø mod støjgener og luftforurening fra store antal lastvogne, har derfor nu grund til at nære mistillid til motiverne for hver ny ordning. Da den nu foreslåede løsning består af en kombination af kvoter, forbud og afgifter, lader et flertal i min gruppe dog tvivlen komme den til gode for 2004, men uden en jernbanetunnel under Brennerpasset kan problemet ikke løses.
Echerer (Verts/ALE).
Hr. formand, ærede kommissær, kære kolleger, i forbindelse med økopointene bliver Østrig ofte fremstillet i offentligheden som et land, som stædigt vil gennemtvinge sine interesser med alle midler imod EU. Det er en vigtig sag for os alle, og både De Grønne i Østrig og De Grønne i Europa-Parlamentet mener, der er behov for en afklaring på dette punkt. Der er ikke tale om et rent internt østrigsk problem. Det drejer sig også om hele den følsomme zone i Alperne. Her er jeg ikke enig med min kollega, hr. Vermeer.
Vi bør ikke spille varernes frie bevægelighed ud mod balancen i det økologiske system. Det drejer sig altså - her er jeg enig med hr. Caveri - også om et europæisk problem. Derfor skal initiativerne til at løse det også komme fra Europa.
Østrig kan ikke klare hele zonens problem alene. Man kan have forskellige meninger om økopointene. De var et instrument. Man kan bebrejde Østrig, at det ikke har gjort sit hjemmearbejde, ikke har søgt og fundet allierede. Dets aktiviteter har måske været for få, kapaciteten på jernbanen er måske ikke udnyttet fuldt ud. Det er muligt.
Men vi venter! Vi venter på et europæisk forslag. Vi ville slet ikke have haft behov for denne debat i dag, hvis vi havde taget fat på det komplekse emne, som trafikken er, i rette tid. Tarifering af infrastrukturudgifterne, det eftertragtede direktiv om omkostninger for landevejstransport, der går rygter om, at dokumentet eksisterer. Men vi ved ikke noget om det. Vi ved heller ikke, om der findes specifikke foranstaltninger for den følsomme alpezone, om der overhovet findes sådanne specifikke foranstaltninger for følsomme zoner i Europa.
Vi beder Dem se vores ændringsforslag i denne ånd. Med disse ændringer ønsker vi at tage højde for trafikproblemerne samt miljøproblemerne og helbredsproblemerne, både i den interne trafik i Alperne og i den trafik, som krydser Alperne. Det går ikke uden en øvre grænse. Vi ønsker ikke nogen midlertidige overgangsløsninger. Vi har brug for en effektiv løsning, indtil direktivet om omkostninger for landevejstransport træder i kraft, jo før, jo bedre.
Vi beder Dem se vores forslag i den komplekse ramme, som en fælles europæisk trafikpolitik udgør. I forbindelse med Alpekonventionen kunne det være et mønstereksempel ikke kun for de østrigske Alper og ikke kun for Alperne, men for alle følsomme zoner i Europa. Det ville hele den europæiske befolkning, som lever i disse regioner, være os taknemmelig for.
Raschhofer (NI).
Hr. formand, kære kolleger, hr. Jarzembowski, Deres udholdenhed sættes på en hård prøve i dag med hensyn til Østrig, men jeg beder om Deres forståelse! Kære kolleger, afstemningen om forlængelse af økopointsystemet handler om vitale østrigske interesser. Målet om permanent og bæredygtig reduktion af de skadelige stoffer, som er formuleret i transitaftalen, er endnu ikke nået. Belastningen fra transittrafikken har i nogle dele af mit hjemland nu nået et uacceptabelt omfang.
Med forslagene i Caveri-betænkningen udhules økopointsystemet fuldstændigt. Jeg beder Dem derfor støtte ændringsforslag 18, som er stillet af nogle østrigske medlemmer på tværs af partierne og på basis at det danske rådsformandskabs kompromisforslag. Selv om dette forslag efter min mening ikke er vidtgående nok, så er det dog i det mindste en gangbar middelvej for alle involverede. Østrig vil ikke bare redde sit økopointsystem langt ind i fremtiden. Også for os er målet at finde en retfærdig og frem for alt bæredygtig europæisk trafikløsning. Men så længe en sådan ikke er i syne, og det nye direktiv om omkostninger for landevejstransport ikke er vedtaget, må der findes en overgangsordning i transitspørgsmålet, som tager højde for Østrigs problemer.
Rack (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand for Kommissionen, kære kolleger, spørgsmålet om lastvognstransitten gennem Østrig er et vigtigt indenrigspolitisk anliggende for alle østrigere. Det var også tilfældet i 1992-1994 under forhandlingerne om den såkaldte transitaftale, og dengang stemte vi endda kun ja til medlemskab af EU på betingelse af, at der blev fundet en god og fremtidsorienteret løsning på dette problem. I dag som dengang betragter vi transitreguleringen som et centralt spørgsmål. Hverken dengang eller i dag er vi ude efter særlige privilegier, altså særordninger for vores land som permanent undtagelse fra det indre marked. Det, vi ønskede og stadig stræber efter, er en fremtidsorienteret trafikpolitik i EU, hvor der, ud over og som supplement til det indre markeds friheder, også tages behørigt hensyn til interesserne hos naboer, som er berørt af trafikken, og til miljøet, som berøres af trafikken, særligt i følsomme områder.
Med dette ønske er vi i overensstemmelse med Kommissionens trafikpolitiske mål. Den lover os i hvidbogen om trafik, som vi skal diskutere bagefter, at man vil optage bestemmelser i det planlagte nye direktiv om omkostninger for landevejstransport, som indeholder gebyrer for benyttelse af infrastrukturen samt inddragelse af de eksterne udgifter, og hvor der helt konkret tænkes på tværsubsidiering til fordel for de mere miljøvenlige trafikmidler. Alt det ønsker vi også. Derfor er det også så vigtigt, at der ikke opstår et hul mellem det nye direktivs ikrafttræden og udløbet af transitordningen. Derfor har vi brug for en passende overgangsordning. Det danske rådsformandskab nåede næsten sit mål i sine bestræbelser på at nå frem til et kompromis på dette yderst følsomme område mellem alle involverede på rådsniveau, men kun næsten, fordi der ikke var nok trafikministre, der rejste til Bruxelles i sin tid.
Nu vil det efter vores beslutning i Parlamentet være op til Rådet på sit trafikministermøde formelt at vedtage det kompromis, der i sin tid blev fundet i sagen, og til det formål ville det være vigtigt, at vi fra Parlamentets side kunne signalere, at vi tror på en fælles, god, fremtidsorienteret løsning på problemet. Jeg beder Dem derfor på vegne af alle de østrigske kolleger om at give ændringsforslag 18, som stort set alle politiske grupperinger i vores land står bag, størst mulig opbakning. Menneskene i de berørte områder og miljøet vil takke os for det.
Swoboda (PSE).
Hr. formand, fru næstformand, kære kolleger, jeg sætter stor pris på hr. Caveri, men jeg er ikke enig med ham i, at det forslag, der nu sættes under afstemning, er et meget velafbalanceret forslag. Det tager i hvert fald ikke tilstrækkelig hensyn til Østrigs interesser. Men det er egentlig ikke som østriger, jeg er skuffet over det foreliggende, men som én, for hvem miljøet er en hjertesag. Jeg tror, at vi med rette kan gå ud fra og må gå ud fra, at vi kan nå frem til en varig løsning med hensyn til trafikken. Det er jo sådan, at transittrafikken udgør et særligt problem, fordi den praktisk talt ikke er til nogen nytte for landet, men skaber store omkostninger og miljøskader.
Alligevel er jeg enig i, som alle talerne her, at vi må nå frem til en generel permanent løsning, som omfatter alle lastvogne, som er tilsvarende forurenende. Jeg er enig med kollegaen i, at vi nok ønsker miljøvenlige lastvogne, men vi har dem endnu ikke. For vi ved udmærket godt, at Euro 4-lastvognen i praksis endnu ikke er på markedet. Også derfor har vi brug for en overgangsordning. Vi siger her helt klart, at det er en overgangsordning, vi har brug for! Jernbanen skal udbygges, det er helt rigtigt! Men, kære fru Peijs, i år 2000 - og det har ikke ændret sig siden - var der alene på Brenneraksen 36 millioner ton ledig fragtkapacitet. Banen bliver ikke udnyttet. Den er ganske enkelt for dyr, så længe der ikke findes et fornuftigt afgiftssystem for vejene. En kollega mente, at det ville være uretfærdigt kun at skabe forudsætninger for Østrig. Vi vil meget gerne være solidariske med andre regioner på dette kontinent. Men det kan da ikke være rigtigt, at det kun er Schweiz, der har mulighed for at opkræve en passende vejafgift og investere pengene i en tunnel. Vi er også indstillet på - og jeg går absolut ind for det - at fremskynde bygningen af basistunnellen i Brenner. Men vi skal også have mulighed for at finansiere den. Hvis man på den ene side ikke skaber finansieringsmuligheden og på den anden side siger, at banen skal udbygges, men denne ikke engang bliver udnyttet, når den er udbygget, fordi der ikke er noget incitament til det, så kan hele systemet ikke fungere.
Vi håber stærkt, at direktivet om omkostninger for landevejstransport kommer. Nu er jeg spændt på diskussionen, og jeg ser nogle her i salen, som vil sige, at man også skal tage højde for miljøudgifterne, det er jo slet ikke så meget, og man skal være meget forsigtig med tværfinansieringen. Jeg kan allerede se forslagene til den næste betænkning af Izquierdo Collado, hvor man ganske vist principielt går ind for tværfinansiering. Men eksemplet Schweiz afvises igen af kollegerne fra PPE-DE-Gruppen med den begrundelse, at der tages for radikalt hensyn til miljøet. Derfor mener jeg, at det ikke er nok, at vi i ord går ind for bæredygtig udvikling, vi bør også skabe instrumenterne. Vi ved udmærket, at en miljøorienteret trafikpolitik er et af de vigtigste instrumenter til at skabe en bæredygtig udvikling i Europa. Derfor er det ikke nogen østrigsk særordning, men det er måske en pionerrolle, som vores land spiller, og denne pionerrolle vil vi ikke gerne opgive, før vi har et alternativ i hånden. Men vi er indstillet på at gå ind for et alternativ og anvende det fuldt ud.
Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg har lagt mærke til, at der her er mange nederlandske indlæg, men det er måske ikke noget tilfælde, for i Nederlandene findes der et hit, som lyder nogenlunde sådan: "med min 30 ton diesellastvogn suser jeg over Brennerpasset, langt fra mit hjem, men i den syvende himmel". Befolkningen i Østrig og Alpeområdet nævnes ikke deri. Om de er i den syvende himmel, spiller absolut ingen rolle i sangen, men det gør det i denne betænkning. Den er symbolsk for den europæiske transportpolitik. Betydningen går ud over Østrigs og endda hele Alpeområdets grænser. Den er en løftestang for bæredygtig udvikling inden for den europæiske transportpolitik. Derfor anmoder Verts/ALE-Gruppen gennem ændringsforslag 19, 20 og 21 om en hurtig, bæredygtig og altomfattende løsning for de økologiske, økonomiske, sociale og sikkerhedsmæssige problemer, som i årtier er forårsaget af trafikken gennem Alperne, og som EU er klar over.
Afviklingen af det østrigske økopointsystem kan først accepteres, hvis der kommer en anden slags beskyttelse for hele Alpeområdet og ikke kun for Østrig, som er baseret på Alpekonventionen. Der må ikke opstå et tidsvakuum i denne beskyttelse. Der skal også være en begrænsning af antallet af lastvogne gennem Alperne. Uden en tydelig talmæssig målsætning har det alt sammen ikke ret meget mening. Vi anmoder derfor om en varig begrænsning på 8 % vækst i forhold til 1991. Vi kan ikke godkende denne betænkning, så længe der ikke kommer en løsning på mellemlang sigt for hele Alpeområdet.
Kronberger (NI).
Hr. formand, i protokol nr. 9 til dokumentet om Østrigs optagelse i EU står der, at der mellem den 1. januar 1992 og den 31. december 2003 skal ske en permanent og bæredygtig reduktion af de skadelige stoffer, som forårsages af lastvogne i transit, med 60 %. Det er primær ret mellem Østrig og EU. Hverken reduktionen af de skadelige stoffer med 60 % eller en permanent løsning respektive bæredygtighed er opnået endnu. Det konstaterer Kommissionen og Det Europæiske Miljøagentur også i deres 68. tekniske rapport. I stedet er der sket en massiv vækst i transittrafikken og en vækst i belastningen med skadelige stoffer på 52 % i forhold til 1992.
Økopointordningen udløber med udgangen af 2003, selv om dens mål, nemlig denne bæredygtige reduktion af de skadelige stoffer, ikke er nået. Da direktivet om omkostninger for landevejstransport, som Kommissionen har lovet flere gange, endnu ikke foreligger, er der aftalt en overgangsløsning med Østrig fra 2004 i form af transitordningen. Denne aftale skal sikre, at der ikke sker en yderligere stigning i emissionerne fra transittrafikken i forhold til 2003. Hvis den foreliggende betænkning bliver vedtaget, vil det have den modsatte virkning, nemlig en dramatisk stigning i emissionerne fra transittrafikken.
Betænkningen er for det første en forringelse både i forhold til Kommissionens forslag og i forhold til den danske rådsbeslutning og rådsbeslutningen fra Laeken. For det andet ignorerer betænkningen fuldstændig udtalelsen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, som blev vedtaget med stort flertal i udvalget. For det tredje er den i modstrid med målene i Kyoto-protokollen og Alpekonventionen samt EU's miljømål generelt.
Europa-Parlamentets opgave er især at varetage de europæiske borgeres interesser. Hvis vi ikke lever op til denne opgave, vil den hårdt ramte befolkning - som allerede annonceret - forsøge at gennemtvinge sin ret ved hjælp af vejblokader.
Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, jeg kan ikke forstå mine østrigske kolleger. De burde da være tilfredse med, at Caveri-betænkningen endnu en gang giver dem en fornuftig overgangsordning. Jeg vil endnu en gang pege på noget, som Rådet hidtil har tilladt, og som Kommissionen har støttet. For dele af Østrig, som ikke hører til Alperne, og hvor man ikke ser nogen Alper, men som er rent fladt land, gælder den østrigske særordning også. Det er et særtilfælde, kære kolleger, som overhovedet ikke er berettiget. Hvad tror De ikke, vi har af transittrafik i Nordtyskland? Hvad tror De ikke, andre dele af Tyskland, af Belgien har af transittrafik? Dem kan man stille dårligere! De ønsker særlige privilegier! Det kan De jo overhovedet ikke retfærdiggøre!

Undskyld, hr. kollega, prøv dog at opføre Dem som et parlamentsmedlem! Vi skal ikke kun varetage de østrigske borgeres interesser, vi skal varetage 370 millioner EU-borgeres interesser, og de har også ret til at benytte sig af tjenesteydelsernes frie bevægelighed! Det er ikke kun østrigernes ensidige ret, det handler om, de andre 360 millioner borgere har også krav på, at fællesskabsretten overholdes! Vi foreslår i Caveri-betænkningen - og det er jo storartet ved den betænkning - at der endnu en gang skal være en overgangsordning for Alperegionen på tre år. Prøv engang at se rigtigt på det. I 2005 skal man ifølge Caveri-betænkningen sågar forbyde gennemkørsel for lastvogne af klasse 0 og 1. Vi kommer jo Deres befolknings interesser i møde! Det, De gør her, nemlig opbygger et skrækbillede af, at resten af EU er imod Dem og imod miljøet, og at det kun er Dem, der er miljøvenlig, det er jo ubærligt, mine damer og herrer!
Caveri-betænkningen har foreslået et godt kompromis mellem interesserne hos 360 millioner EU-borgere og hos under 10 millioner EU-borgere. Det skal man veje op mod hinanden! Jeg tror, at De med Caveri-betænkningen for sidste gang får et godt tilbud om en overgangsordning. Men det går ikke an, at østrigerne siger, at de vil have særrettigheder! For, hr. kollega fra den østrigske socialdemokratiske gruppe, hvad er det, der er sket i de seneste år? De har hele tiden villet have tværsubsidiering. De har taget forhøjede vejafgifter, som det er blevet fastslået af Europa-Domstolen, men De har ikke bygget basistunnellen i Brenner med de yderligere midler, som De har opkrævet! Det er jo sandheden!
Lisi (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for hans tålmodighed og ihærdighed. Også jeg er af den opfattelse, at Transportudvalget er nået frem til et godt resultat - hvilket man ikke kan sige om det, som Rådet har præsenteret os for - og det er netop et godt resultat, fordi det forener to ting, som er vanskelige at forene. Det drejer sig på den ene side om opretholdelsen, opprioriteringen og styrkelsen af indsatsen for at bevare miljøet på begge sider af Alperne - der er nemlig både en østrigsk side og en italiensk side - og på den anden side om respekten for et af EU's grundprincipper - hvis vi virkelig tror på EU - nemlig det indre marked og fri bevægelighed for personer og varer, det vil sige de nødvendige minimumsbetingelser, hvis det ikke blot skal være et økonomisk fællesskab, men også et personfællesskab. Der er således tale om en balance, hvor man én gang for alle - og det kan ikke være anderledes, hvis ikke man ønsker at træde traktaterne og lovgivningen under fode - arkiverer økopointspørgsmålet, idet man dog erkender nødvendigheden af endnu en overgangsperiode med en frist, som efter vores mening er bedre end den, Kommissionen har foreslået, og som vi beder Kommissionen om at overveje.
Jeg er således helt enig i denne indfaldsvinkel, som vi i øvrigt har bidraget til. Der er dog noget, som jeg gerne vil sige åbent og ærligt til de østrigske medlemmer her til sidst, nemlig at jeg er lidt ked af, at vores østrigske kolleger her i Parlamentet bakkes kraftigt op af deres landsmænd fra alle politiske partier, men ikke modtager nogen som helst støtte fra andre landes parlamentsmedlemmer. Det vil jeg opfordre dem til at tænke over. Kære kolleger, vores ansvar som medlemmer af Europa-Parlamentet i et så vanskeligt øjeblik for EU - og her tænker jeg også på andre spørgsmål - gør det også nødvendigt for os at forklare borgerne, at medlemskabet af en Union har sine fordele og fortrin, men undertiden også indebærer nogle vanskeligheder. Det er ikke ved at skærpe disse vanskeligheder, at vi finder en europæisk løsning. Jeg beder Dem indtrængende om at tænke efter. Vi kunne også have forskanset os bag en uforsonlig holdning, men vi besluttede os i stedet for en mere fornuftig indfaldsvinkel. Jeg mener, at De for EU's skyld burde indtage en mere moderat og forsonlig holdning.
Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, der er jo allerede blevet sagt meget, jeg kan fatte mig relativt kort. Hvad handler det om? For det første, Europa-Parlamentet accepterer Østrigs krav om en forlængelse af en undtagelsesordning. Jeg mener, det er en yderst bemærkelsesværdig procedure, som jeg heller ikke har støttet gennem lang tid, og som vi nu beslutter i morgen med stort flertal. Det skal man lægge mærke til. Men jeg vil advare imod, at vi nu begynder at tillægge en bestemt del af menneskene stor værdi og andre mennesker mindre værdi.
Jeg har den ære at repræsentere en valgkreds, som grænser direkte op til det smukke Østrig, og jeg vil gerne sige det meget klart her, at jeg kan ikke acceptere, at menneskene i Lindau i Zollhaussiedlung er mindre værd end dem i Tyrol. De må nemlig hver dag, nat og dag, leve med omkørselstrafik, som kører den vej for at undgå den lille transit gennem Østrig fra Bayern til Schweiz, hvilket overhovedet ikke har noget med Alpeovergang og økologi at gøre, men skyldes, at den er belagt med økopoint, hvis den bliver afviklet ad motorvejen.
Det er ikke i orden, og det bliver De nødt til at indse. Det går ikke an, at der opstår omkørselstrafik og forskydning af trafik osv. Kun 11 % af lastvognstrafikken i Østrig er økopointpligtig. Det går ikke an, at jeg i Tyrol hører fra repræsentanter for initiativerne, at hvis lastvognen er indregistreret i Østrig, har vi ingen problemer. Men hvis den ikke er indregistreret i Østrig, så har vi problemer. Det er alt sammen ikke i orden, og det vil jeg gerne sige højt og tydeligt!

Det er ikke noget, jeg finder på. Jeg har da ført de samtaler. Jeg er der jo, jeg har kontakter. Jeg kan ikke acceptere, at en bestemt del af den europæiske befolkning bliver tillagt højere værdi i denne sag. Det, det handler om for østrigerne - og det kan man læse helt klart af tallene - er at styrke deres egne vognmænd, og netop det har de opnået med økopointordningen. Men det kan ikke være EU's opgave at gøre en særlig indsats for en bestemt regions økonomiske interesser.
Cocilovo (PPE-DE).
Hr. formand, hvis det ellers var muligt, ville jeg også gerne stille uret tilbage og starte forfra på denne parlamentsforhandling med en lidt anden tone end den, der var kendetegnende for nogle af talerne. Som hr. Lisi lige sagde, havde vi forventet et større bidrag - i det mindste som parlamentsmedlemmer og repræsentanter for de europæiske befolkninger, og her vil jeg gerne understrege ordet "europæiske" - så de problemer, hvis årsager vi alle sammen kender, kan tages op uden at blive blokeret af en fortolkning af de nationale interesser, som undertiden er martyragtig, opgivende eller politisk manipulerende. Vi kommer ikke et skridt videre, så længe vi mener, at den berettigede beskyttelse af legitime interesser som miljøbeskyttelse og -bevarelse udelukkende kan ske ved at tilsidesætte og fornægte andre rettigheder. Vi kommer ikke et skridt videre!
Den løsning, som man når frem til i hr. Caveris betænkning, og som endnu en gang er en overgangsordning, er efter min mening den bedste løsning på de givne betingelser. Nu skal vi forsøge at lægge vægt på det, der skal fremmes, i stedet for at lægge vægt på det, der skal begrænses. Det gælder dels brugen af lastbiler, som forurener mindre, og dels det, der kun kan betragtes som en positiv udvikling i retning af fastlæggelsen af de tarifsystemer, som vi har ventet på i lang tid for at kunne afhjælpe problemet som helhed, og i retning af en løsning, som - og her skal vi naturligvis fastlægge de europæiske prioriteringer, hvilket dog forudsætter, at man konsekvent påtager sig det nationale ansvar - fremmer de investeringer, der i fremtiden virkelig skal forene det legitime krav om miljøbeskyttelse med den frie bevægelighed for varer og de rettigheder, som også producenterne syd for Alperne har. De må ikke spises af med løsninger, som kun består af upassende restriktioner.
Hvis vi alle beslutter os for at tage dette ansvar, som de nationale regeringer har ignoreret alt for længe, og støtte udvalgets forslag i den retning, tror jeg, at den næste forhandling om dette spørgsmål bliver den rolle, vi spiller som Parlament, mere værdig.
Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, også jeg vil gerne have appelsiner fra Italien og skotske kilte fra Storbritannien. Men det er overhovedet ikke nødvendigt at transportere f.eks. kartofler fra Tyskland gennem hele Europa, få dem skrællet i Italien og derefter transportere dem tilbage igen. Det har ikke noget at gøre med varernes frie bevægelighed! Og de tusinder og atter tusinder af tomkørsler, som med for høj hastighed tordner gennem Bayern og Østrig, har slet ikke noget med den at gøre.
Transitforum Østrig/Tyrol, en af Østrigs største ngo'er, har lavet en ubehagelig oversigt. Rent faktisk er NOx-emissionerne fra lastvognstransitten i 1991 og 2001 steget med 18 %. Rent faktisk er lastvognstransitkørslerne gennem Republikken Østrigs område steget med 50 %! Rent faktisk er der ikke i et eneste år sket en flytning fra vej til jernbane. Tværtimod er tonnagen på vejen over Brenner steget med 15 millioner ton gods til 26 millioner ton gods. Det er 73 % mere.
De mennesker, som bor langs transitstrækningerne, er fortvivlede. Det er i stort omfang bønder, hvis familier har boet på deres gårde i århundreder. Ikke at de skal vurderes højere, men de bor lidt højere oppe. Jeg beder Dem, tag ikke ethvert håb fra disse mennesker!
Økopointsystemet var jo i sig selv et kompromis, min kære ven Georg! Rådets nytårsbeslutning var for mig at se den allersidste chance for at finde en fælles vej. Caveri-betænkningen ser jeg derimod som det rystende resultat af en benhård lobbys arbejde, en økonomisk og også på andre måder meget magtfuld gruppe, nemlig fragtmændene.
Også i Østrig er der naturligvis grupper, som forsøger at indføre deres berettigede krav i politikken. Men så brutalt og ugeneret, som jeg har oplevet det i EU - og jeg har da nogle år i politik bag mig - det var nyt! Jeg kunne nævne navnene på nogle kolleger her - bare rolig, jeg gør det ikke - som har sagt til mig, vi forstår jer østrigere, vi er på jeres side. Men hvad skal vi gøre? Vores vognmænd slår os ihjel!
Jeg beder Dem, jeg bønfalder Dem, afvis Caveri-betænkningen, og vedtag kompromisforslaget fra det danske formandskab! Jeg vil gerne takke kommissæren hjerteligt.
Uden for min taletid en rettelse til den unge mand derovre: Det er virkelig op til ham selv, hvis han udelukkende vil se Alperne, dette vidunderlige Guds skaberværk, som en transitforhindring!
Jeggle (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, dette forslag handler om at forlænge økopointsystemet for lastvogne, der kører gennem Østrig. Jeg finder det vigtigt at understrege, at der her er tale om en forlængelse af en dispensation for Østrig, som landet har været berettiget til, lige siden det blev medlem af EU, og som var forbundet med den betingelse, at Østrig skulle forbedre sin transportinfrastruktur, så den kunne få en positiv effekt på den fri udveksling af varer, som det indre marked garanterer. Hvis vi nu skal til at diskutere en forlængelse af en dispensation, så må det være klart, at man ikke bare opretholder status quo i endnu tre år, hvorfor det må fremgå af den beslutning, som vi skal træffe, at dispensationsordningen må ophøre senest i 2006.
Min valgkreds i den sydlige del af delstaten Baden-Württemberg grænser op til Østrig, som - det må jeg medgive - er et meget smukt land, og da jeg er bekendt med klagerne fra speditionsfirmaerne over det uforståelige økopointsystem, er jeg enig med min gruppe i, at det nuværende system skal ændres på følgende punkter. Det første, jeg vil sige, er, at undtagelser er berettiget i Alperne, som er et følsomt område. Økopointsystemet bør derfor kun gælde for kørsel gennem Alperne, således som det oprindeligt var hensigten, og ikke for kørsel i det øvrige Østrig. Alternativet ville være, at økopointsystemet ville være udtryk for en egenmægtig foranstaltning, og at andre medlemsstater ville kunne gøre krav på at have et sådant. For det andet må økopointsystemet definitivt ophøre i 2006. For det tredje skal lastvogne i emissionsklasse 3 og 4 undtages helt for økopointpligten på grund af den tekniske videreudvikling.
Derudover kræver jeg særligt for det, som jeg ville kalde "Hörbrenz-transit", som navnlig berører min valgkreds - nemlig trafikken på en kun 16 km lang forbindelsesstrækning mellem den tyske A 96 og den schweiziske A 14 - særbehandling i form af tildeling af et tilstrækkeligt antal økopoint.
Santini (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi må ikke glemme, at vi ganske vist taler om Østrigs specifikke tilfælde, men at vi skal have et meget bredere perspektiv, der dækker hele netværket af Alpepas, hvis vi skal være objektive og træffe nogle beslutninger, som alle kan tilslutte sig. Det, der sker ved det ene Alpepas, har nemlig umiddelbare konsekvenser for alle de andre Alpepas. Hvad Brennerpasset angår, må man sige, at de seneste begivenheder mildest talt har været kaotiske. Jeg vil gerne påpege, at når man ser bort fra Brennerpassets naturlige tiltrækningskraft som en direkte vertikal forbindelseslinje mellem Nordeuropa og Middelhavsområdet, er trafikken gennem Brennerpasset - det vil sige i Østrig, men også i Italien - i den sidste tid blevet øget uforholdsmæssigt meget over nogle meget lange perioder som følge af lukningen af først Mont Blanc-tunnellen og siden Sankt Gotthard-tunnellen og som følge af de kroniske kriser ved Fréjuspasset og de andre schweizerpas. Alt dette har været med til at forværre Østrigs miljøbeskyttelsessituation, men vi må ikke glemme - og det har man aldrig taget højde for - at Alperne også har en anden side, nemlig den italienske, hvor jeg bor, hvilket De sikkert ikke bliver overrasket over at høre. Man har aldrig anerkendt, at vi er udsat for nøjagtigt samme miljøskader som Østrig, der til gengæld har fået kompensation i form af økopoint og andre systemer, som nogle af talerne var inde på. Vi har aldrig fået lov til at benytte os af hverken økopoint eller afgifter, sådan som det er tilfældet med Europabroen og den motorvejsstrækning i Østrig, som er en af de højeste i Europa.
Derfor er jeg nået til den konklusion, at det er en retfærdig løsning, der foreslås i hr. Caveris betænkning. Det er rimeligt at lade økopointsystemet gælde for EURO 1 og EURO 2 samt at fritage EURO 3 og alle de nyere generationer af lastbiler. Men det er også rimeligt, at man afskaffer økopointene efter 2006 og snarere finder nogle alternative måder at dække de eksterne omkostninger på, ikke blot for Østrigs vedkommende, men også når det gælder alle de kritiske og følsomme områder i Europa. Endelig er det hensigtsmæssigt at fokusere på de større jernbanearbejder og intermodale transportprojekter, først og fremmest Brenner-tunnellen, for det er på høje tid, at vi ikke bare arbejder på projekterne, men også fører dem ud i livet.
De Palacio
Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Caveri for hans arbejde med denne sag, som - hvilket vi har set i dag - er meget vanskelig og følsom. Der findes en række interesser, som alle er legitime, men fuldstændig modstridende. Jeg vil blot påpege over for nogle af medlemmerne, at vi har brug for en hurtig beslutning, fordi den nuværende overgangsperiode udløber den 31. december 2003.
For det andet er den nuværende situation midlertidig. Med andre ord: Det, der fastlægges i tiltrædelsestraktaten, protokollen, som hele økopointsystemet er baseret på, gælder i en begrænset periode.
For det tredje skal vi være klar over, at de øvrige 14 lande i EU accepterer at gøre en indsats og en undtagelse for at tilfredsstille Østrig i forbindelse med det, der er en af de grundlæggende friheder i den europæiske integration - oprindeligt i Fællesmarkedet og nu i Den Europæiske Union - nemlig fri transit for personer.
På dette grundlag fremsatte Kommissionen et forslag, hvor vi foreslog en forlængelse af det nuværende system med højst tre år - et år ad gangen - for at give tid til at finde generelle regler, som naturligvis ikke betyder, at Østrig eller andre skal opretholde økopointsystemet eller et tilsvarende system. Dette siger jeg, fordi det er indlysende, at der ikke er tale om at finde et system, som er radikalt anderledes end økopointsystemet, eftersom det kun skal være i kraft i en begrænset minimumsperiode. Jeg skal understrege, at vi leder efter et overgangssystem, så Østrig, der deltager i økopointsystemet, sammen med de øvrige 14 lande - 24 om nogle få måneder - kan nå frem til et fælles system og en bedre indregning af de eksterne omkostninger ved de forskellige infrastrukturer i EU uden undtagelser for nogen. Det er derfor en foreløbig undtagelsesbestemmelse, der i princippet skal være baseret på det nuværende system, for i to eller tre år vil det ikke give meget mening.
I hr. Caveris forslag er der ting, som går i samme retning som princippet bag den aftale, som det danske formandskab foreslog den 31. december. Der er tale om et kompromis, og jeg er glad for, at der f.eks. er enighed om at forbyde de mest forurenende lastbiler, om at fritage de mindst forurenende lastbiler fra økopointsystemet, om at indføre en varighed for overgangssystemet på et år med mulighed for forlængelse til maksimalt tre år. Der findes imidlertid bestemmelser, som efter vores opfattelse vil gøre det vanskeligt for Kommissionen at nå til enighed med Rådet - det vil jeg gerne slå helt fast - og det kan give flere problemer end løsninger.
Det er tilfældet med begrænsningen af systemets dækningsområde til kun at omfatte De Østrigske Alper, som virkelig er yderst følsomme, fordi følsomheden for andre områder i Østrig - og mange af talerne havde ret - er den samme som for andre områder af Europa. Men selv om jeg i princippet har forståelse for dette, vil det skabe enorme problemer med forvaltningen af projektet. Derfor vil jeg anmode om, at man holder fast i hele det østrigske område. Desuden har vi i Rådet diskuteret, hvorvidt Hörbranz Pass, Lindau-St. Margarethen, som omfatter en vejstrækning på mindre end 15 kilometer, en meget kort strækning, skal holdes udenfor eller ej. De vil også skabe problemer. Derfor vil jeg bede Dem fjerne denne del.
Bestemmelserne for kontingenteringen, som varierer afhængigt af kategorierne, vil også skabe problemer. Desuden tager det fastsatte antal økopoint udgangspunkt i de nuværende medlemsstater, og det vil gøre tingene endnu mere komplicerede, hvis det nuværende system skal anvendes på de kommende medlemsstater.
Lad os håbe, at der er fundet en endelig løsning på dette problem, før disse lande kommer med som fuldgyldige medlemmer.
Desuden beder vi Dem om ikke at insistere på genindførelsen af 108 %-bestemmelsen, fordi vi ikke kan fastholde og repræsentere noget, som - og det kan jeg fortælle Dem - Rådet aldrig vil acceptere, og som Kommissionen også har afvist. Desuden var den bestemmelse ikke med i forslaget.
Derfor, hr. formand, mine damer og herrer, kan vi acceptere seks ændringsforslag, et af dem om et grundlæggende spørgsmål og om nødvendigt med visse ændringer af ordlyden ændringsforslag 1, 5, 11, 12 og den første sætning af 15 og 18.
Derfor vil jeg gerne sige, at den virkelige løsning består i at bygge Brenner, at bygge Lyon-Torino, at indføre reel intermodalitet. Der ligger løsningerne.
De må forstå, at vi er nødt til at tilstræbe et kompromis, og at der er behov for en hurtig løsning. Vi har ikke mange måneder. Og det perfekte er altid det godes fjende. Dette siger jeg henvendt til alle. Jeg vil bede Dem samarbejde, så vi i fællesskab kan løse dette problem, som er meget følsomt i en af Unionens medlemsstater. Vi skal finde et svar og opnå et resultat, der giver mulighed for at gøre fremskridt, ved at fremlægge forslag, der tjener til at skabe et mere rationelt system for belastning af infrastrukturerne i hele EU.
Endnu en gang vil jeg lykønske hr. Caveri med det vanskelige arbejde, han har udført i et forsøg på at finde en ordning, der kan accepteres af alle, og Kommissionen vil under alle omstændigheder som altid tage Parlamentets udtalelser til efterretning og forsøge at medtage disse ting i grundlaget for en aftale, der kan accepteres af Parlamentet og Rådet.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0444/2002) af Izquierdo Collado for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Kommissionens hvidbog om den europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg.
Izquierdo Collado (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, hvidbogen om transport er dateret den 12. september 2001, og det kan godt se ud, som om vi har brugt for lang tid på at behandle denne vigtige rapport fra Kommissionen. Jeg må imidlertid sige, at vi har brugt denne tid godt til at debattere og koordinere holdninger mellem Parlamentets forskellige grupper. Disse tilnærmelser foregår stadig, og jeg vil indtrængende opfordre til, at vi når frem til en gennemgribende konsensus til afstemningen i morgen.
Vi har brugt denne tid på at informere sektorerne og give dem mulighed for at deltage i processen. Jeg er sikker på, at Kommissionen har haft mange kontakter med alle de involverede sektorer, før den udarbejdede hvidbogen, men jeg må sige, at Parlamentet ikke har ladet den noget efter, og at praktisk talt alle europæiske organisationer, som repræsenterer de forskellige transportmidler, er blevet hørt af Parlamentet, og at mange af deres forslag er blevet indarbejdet i den indfaldsvinkel, vi har arbejdet på.
Denne indfaldsvinkel er især karakteriseret af en grundlæggende kendsgerning, hr. kommissær, i denne sag er Parlamentet ikke i modsætning til Kommissionen. Tværtimod viser Parlamentet sin vilje og gennemfører en positiv analyse af Kommissionens forslag, af forslagene i hvidbogen, og vi mener, at Parlamentet fuldt ud kan støtte langt størsteparten af dens tilbud og analyser.
Vi viderefører imidlertid disse overvejelser og kommer med en vis konstruktiv kritik og specifikke forslag, som Kommissionen bør tage op.
Vi befinder os i en afgørende tid for transporten. Det er sandt, at der i 1992, i den sidste hvidbog om transport, blev udstukket nogle mål, som næsten til fulde er blevet opfyldt. Vi kunne sige, at liberalisering af transporten var strategien og det grundlæggende mål for den daværende hvidbog. Implementering af teknologi, nedbringelse af transportudgifterne, stigende konkurrence - målene er nået, men vi har vundet krigen og tabt slaget om bæredygtighed, og det glæder mig, at Kommissionen er den første til klart at se alvoren i dette problem og indse, og at vi ikke kan tillade os at udskyde beslutningerne, hvis vi vil være effektive.
Bæredygtighed i bred forstand, miljømæssigt naturligvis, med de alvorlige konsekvenser af den forurening, som transporten skaber, som ophæver de besparelser, som den øvrige industri foretager for at opfylde Kyoto-aftalen, og med effekten ikke bare på naturen generelt, men også på borgernes helbred, som ifølge nogle undersøgelser kommer op niveauer, som er næsten lige så alvorlige som trafikulykkerne.
Ligesom de rent miljømæssige aspekter vækker også den tiltagende trafiktæthed bekymring. Vi havde tidligere et fungerende effektivt transportsystem, som var konkurrencedygtigt, men nu blokeres hovedtrafikårerne, byer blokeres af trafik, kilometervis af jernbaner og veje og tilkørsler til lufthavne viser sig at være strukturelt svage, når det gælder konkurrenceevne. Det er yderst skadeligt for konkurrenceevnen. Dette er ikke det rette tidspunkt at komme med tal, det vil jeg ikke gøre, men jeg må sige, at vi også bevæger os i den retning.
Vejafgifter er en usleben diamant i hvidbogen, som vi bør kunne anvende fremover, og som er af afgørende betydning. Vi må fremme de transportmidler, som tager hensyn til miljøet, og skabe synergi mellem de forskellige trafikmidler ved hjælp af intermodalitet og de nødvendige logistiske faciliteter for at skabe en så effektiv transport som muligt.
Vejenes centrale rolle skal respekteres og værdsættes, jernbanerne skal liberaliseres, cabotage på korte og mellemlange strækninger skal styrkes etc.
Sikkerheden står ikke til diskussion. Parlamentet stiller forslag om at oprette et europæisk agentur for vejsikkerhed - det eneste, der mangler fra hvidbogen om transport - og jeg håber, det vil blive godt modtaget, ligesom andre problemer vedrørende sikkerheden til søs, på jernbanerne etc.
Fru kommissær, tidspunktet er nu kommet, hvor vi må sige meget klart, at EU's transportpolitik ikke kan fungere uden en konsistent budgetpolitik, hvorfor vi har stillet forslag om den europæiske transportfond, som vi behøver, og om det finansielle instrument for transport.
Det er sandt, at der ikke i tilstrækkeligt omfang tages højde for den europæiske asymmetri i hvidbogen, at problemerne omkring byerne ikke er medtaget, fordi de betragtes som subsidiære og ikke som genstand for Kommissionens forslag, at den offentlige trafik endnu ikke er behandlet tilstrækkeligt - her beder vi Kommissionen om supplerende dokumenter - og at der ikke rigtig er taget højde for udvidelsen i hvidbogen, men hvis Europa vil deltage i globaliseringsprocessen og ikke vente på, at andre skal gennemføre den, og hvis det vil være så levedygtigt som muligt, så må det have bedre transport. De har samarbejdet i hvidbogen i denne henseende, og Parlamentet ønsker at gøre det samme.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke hr. Izquierdo Collado for det arbejde, han har udført over en lang periode. Jeg tror, at dette arbejde har sat os i stand til at afholde de til tider lidenskabelige debatter, som var en følge af hvidbogen.
Vi taler om at fremme en transportpolitik og tage højde for nye elementer, som det er blevet sagt, på en klar og præcis måde, f.eks. kombinere bæredygtig udvikling og vækst, med andre ord integrere livskvalitet og beskyttelse af miljøet som vigtige faktorer, når vi skal udarbejde vores politikker.
Derfor sigter de næsten 60 initiativer, som foreslås fra nu og til 2010, på at genskabe balancen mellem transportmåderne, hvilket ikke er ensbetydende med at skære ned på vejtransporten - lad det være helt klart - eller søtransporten, som er de to mest konkurrencedygtige transportmidler, målet er blot at undgå, at der sker en forringelse af jernbanetransporten eller transporten ad de indre vandveje i Nordeuropa, som er meget vigtige transportmåder, som skal spille en grundlæggende rolle, når nye transportbehov skal dækkes, og dette gælder også for udviklingen af søtransporten.
Det er således et spørgsmål om at genskabe balancen mellem transportmåderne, fjerne flaskehalse, etablere en politik for sikker transport - sikkerhed er et afgørende punkt i serviceringen af brugerne - og at håndtere globaliseringen, som opleves inden for mange transportmidler i dag, især luft- og søtransport.
Den analyse, som vi præsenterer i hvidbogen, er blevet drøftet grundigt, også af branchen og de mest berørte sektorer. Også af Rådet. De fleste af de initiativer, der foreslås i hvidbogen, er blevet præsenteret af Kommissionen for Parlamentet og Rådet. På nogle områder er der sket store fremskridt, f.eks. Galileo, adgang til Eurocontrol, etablering af agenturer for luft- og søsikkerhed - jeg vil senere komme ind på vejsikkerheden, som hr. Izquierdo Collado nævnte - inklusive initiativer om arbejdstid inden for vejtransportsektoren eller den nylige aftale i Rådet om det fælles luftrum og Marco Polo-programmet.
Hvad angår den anden jernbanepakke, er forhandlingerne nået meget langt, og Parlamentet udtrykte sin holdning meget klart for blot et par måneder siden. Andre vigtige forslag er stadig under forberedelse, f.eks. de transeuropæiske net. Som De ved, foretrak Rådet, på trods af at Parlamentet støttede den delvise reform, som Kommissionen havde foreslået, at udsætte den og gå videre med en mere generel revidering. I denne forbindelse håber jeg, at Van Miert-gruppen, som overvejer en overordnet revidering af de transeuropæiske net set i lyset af udvidelsen, altså et EU med 27 medlemmer - fordi det omfatter de lande, hvor forhandlingerne enten er afsluttet eller langt fremskredne - vil nå frem til et godt resultat før udløbet af det græske formandskab, og at dokumentet således kan fremlægges under det italienske formandskab. Det bør derfor også diskuteres i Parlamentet.
Jeg vil gerne sige, at vi også er tæt på at lancere infrastrukturpakken, som kommer til at indeholde tre vigtige elementer for udviklingen af infrastrukturen. En metode for opkrævning af omkostninger - som hr. Izquierdo Collado nævnte for et øjeblik siden, og som vi diskuterede tidligere i forbindelse med økopointene i Østrig - som en midlertidig løsning før et direktiv om omkostninger for landevejstransport, som vil indikere, hvor langt Rådet og Parlamentet vil gå i dette spørgsmål, og som fastsætter form, måde og grænser.
For det andet et system, som skal tilskynde til partnerskaber mellem det offentlige og private omkring opførelse af infrastruktur. Vi er nødt til at involvere privat kapital i udviklingen af ny infrastruktur for at sætte skub i implementeringen af de nye infrastrukturer i et EU med 25 og snart 27 medlemmer.
For det tredje et europæisk system for elektronisk opkrævning af vejafgifter, som skal ledsages af kompatibilitet, altså samvirkende praktiske og tekniske systemer i de forskellige EU-lande, med det mål på mellemlang sigt at skabe ensartethed og etablere et enkelt system baseret på satellitkontrolsystemer, det vil sige Galileo-systemet.
Med hensyn til sikkerheden på vejene glæder det mig, at medlemmerne er enige i vores målsætning om at halvere antallet af alvorlige trafikulykker inden 2010. Kommissionen har netop vedtaget et forslag til et direktiv om sikkerhed i tunneller, og vi vil om kort tid fremlægge en samlet handlingsplan for sikkerheden på vejene. På dette område vil vi også stille vigtige forslag om kontrol af vejtransporten med hensyn til at identificere de sorte pletter på motorvejene.
Jeg håber, at disse nye initiativer vil bidrage til, at dette mål kan nås, og de skal ledsages af nationale og lokale initiativer, for på dette felt er der et markant rum for subsidiaritet.
Inden for sikkerheden til søs, mine damer og herrer, har vi diskuteret det i adskillige år oven på den tragiske Erica-ulykke og igen for nylig efter Prestige-katastrofen. Kommissionen kan imidlertid sige, mine damer og herrer, at vi har fremlagt en sammenhængende pakke af initiativer, som markant forbedrer den maritime sikkerhed i EU, som blot mangler at blive implementeret, og de resterende initiativer vil blive fremlagt om kort tid. Nogle af dem er allerede blevet fremlagt, f.eks. tidstabellen for udfasning af enkeltskrogede olietankere, som erstattes med dobbeltskrogede olietankere, behovet for mere sikre og mere moderne olietankere til transport af de mere forurenende hydrocarboner, og vi vil snart præsentere emner som f.eks. strafansvar i tilfælde af grove overtrædelser. Vi må insistere på overgrænsen for kompensationsfonde i forureningstilfælde eller på forslagene om i samarbejde med medlemslandene at arbejde for ændringer inden for den internationale havret, som bygger på totalt forældede principper, der passer bedre til det attende århundrede end det enogtyvende.
Med hensyn til lufttransport vil vi i 2003 koncentrere os om eksterne relationer, inklusive mandaterne til genforhandling af aftaler om luftrummet, som er en sag, der haster meget, begyndende med aftalerne med USA.
Mine damer og herrer, jeg har behandlet ordførerens forslag generelt, men jeg vil kommentere de forskellige punkter mere indgående senere. Jeg tror, at vi arbejder i samme ånd. Jeg håber, at Parlamentets godkendelse med de ændringer, som Parlamentet finder passende i en betænkning om hvidbogen, vil bidrage til at fremskynde de diskuterede initiativer, både i Parlamentet og i Rådet, og at de kommende initiativer vil afklare muligheder, marginer og grænser og især vil gøre det muligt at fremskynde diskussionen med Parlamentet inden for samme mandat.

Isler Béguin (Verts/ALE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, faktisk er det ikke en enkelt betænkning om fremtidens trafik, der ligger til grund for forhandlingen. Det drejer sig reelt om en af de sidste nødudgange efter en generation med produktion og mobilitet, der er ved at kvæle sig selv.
Hvem tør blive ved med at tale om katastrofer eller dårlige varslinger fra økologisvindlerne om verdens miljømæssige tilstand over for Verdenssundhedsorganisationens undersøgelser, der vurderer, at 800.000 dødsfald om året i Europa skyldes udstødningsgasser fra køretøjer.
Der er dog kun tilbage at forsøge at dæmme op for de nuværende miljømæssige krisefaktorer. Det, som hastede for De 15, bliver nu en forpligtelse for De 25, og enhver transportpolitik, der ikke indeholder et aspekt om bæredygtig udvikling, vil være ødelæggende for sig selv.
Derfor tvinger vores usikre levevis os til en egentlig revolution inden for transportkulturen. Bevidstgørelsen om dette kommer helt sikkert for sent, men den har endelig gjort det muligt at frigøre det stigende antal transporter fra den økonomiske vækst.
Denne nye tankegang om transport, der ligger langt fra tidligere tiders traditioner, bør i stigende grad medtage miljøkravene i sine undersøgelser, give brugeren en central plads i definitionerne og skabe sammenhæng til ngo'erne i alle overvejelserne. Den stigende urbanisering bør følges af en optimering af den fælles transport. For hvert eneste nye projekt skal der være plads til at fremhæve mulighederne for intermodalitet mellem de allerede eksisterende eller kommende netværk. Desuden skal der ikke længere være modstand mod denne new deal for transport for 2010 med finansielle spidsfindigheder. Et ambitiøst fælles forsknings- og udviklingsprogram skal gennemføres mod de gift- og lydskader, der skyldes transportsektoren, og med henblik på opfyldelse af målene i Kyoto-protokollen.
Miljøudvalget nævner i betænkningen alle de menneskelige konsekvenser af disse skader. Overalt er der alarmsignaler, men det er ikke grund nok til at være tilfreds med blot at meddele, at vi står foran en uundgåelig katastrofe. Vi er gået fra bevidstgørelse til meddelelser. Det er nu tid til handling.
Fru kommissær, EU bør over for denne annoncerede miljøkatastrofe i stedet for at være afvisende vedtage ændringer vedrørende transport og stille som betingelse, at alle aftaler og programmer - og gud ved, hvor mange der er - indeholder en respekt for de miljømæssige krav. Uden dette støder vi direkte mod en mur og det endda med fuld viden om det.
Formanden.
Mine damer og herrer, jeg erklærer nu forhandlingen for afbrudt. Vi genoptager den kl. 21.00.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er meddelelsen fra Kommissionen om tilpasning af de finansielle overslag som følge af udvidelsen.
Fru kommissær Schreyer har ordet.
Schreyer
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, topmødet i København var en stor triumf, en succes for både de nye medlemsstater og for EU, en succes for alle dem, der i så mange år har arbejdet hen imod, at udvidelsen med de nye medlemsstater, med kandidatlandene i Østeuropa, Malta og Cypern kunne finde sted. Topmødet gjorde det også muligt at afslutte forhandlingerne om finanspakken, som ikke var helt ligetil.
Med virkning fra tiltrædelsen, i maj 2004, vil de nye medlemsstater deltage i alle støtteprogrammer på EU-budgettet. Landbruget vil blive fremmet gennem deltagelse i markedsforanstaltninger. Landmændene vil modtage direkte støtte, og hjælpen vil være særlig vigtig for landbrugere med små gårde.
Der skal bevilges 6,7 milliarder euro i strukturfondsmidler til finansiering af projekter inden for beskæftigelse, infrastruktur, højere miljøstandarder og forbedring af vejene. De nye medlemsstater vil i stigende grad deltage i forskningsprogrammerne og i alt andet - programmer til fremme af miljø og energi, studenterudveksling og ungdomsprogrammet.
Og efterhånden vil der naturligvis også arbejde mere og mere personale fra de nye medlemsstater i og for EU i Bruxelles og Luxembourg. Og der skal indføres et nyt program - et helt nyt program: den såkaldte Schengen-facilitet til medfinansiering af kontrollen ved de ydre grænser.
Der vil være behov for at tilpasse den finansielle programmering for at forankre disse udgifter i budgettet. Resultatet af forhandlingerne i København var et afbalanceret kompromis mellem forskellige interesser. Den finansielle ramme for udvidelsen holder sig inden for den ramme, som blev fastlagt i 1999 i den interinstitutionelle aftale for perioden 2000-2006. Kommissionen har i dag vedtaget sit forslag til tilpasning af de finansielle overslag. Heri er resultaterne af forhandlingerne i København fordelt på de enkelte udgiftsområder. Samtidig er de finansielle overslag tilpasset 2004-priser.
Ifølge Kommissionens forslag vedrørende udvidelsen udgør ressourcerne - udtrykt i løbende priser - til landbruget og strukturfondene, til interne politikker og administration i alt en forhøjelse på 45 milliarder euro i forpligtelsesbevillinger, en forhøjelse, som stadigvæk ligger inden for rammen fastlagt i Berlin. Sagt på en anden måde sænkes loftet med 1,7 milliarder euro sammenlignet med de hypotetiske lofter i den interinstitutionelle aftale for perioden indtil 2006.
Sagens kerne, mine damer og herrer, er Kommissionens forslag om udgiftsområde 7 "Førtiltrædelsesstøtte". Vi foreslår, at der ikke ændres på dette udgiftsområde. I fremtiden skal førtiltrædelsesstøtten til Bulgarien og Rumænien betales her fra, og vi foreslår en forhøjelse af disse støttepakker i forhold til beløbene i 2003 med 20 %, 30 % og så i 2006 med 40 %, og således opnås et absolut maksimumsbeløb i 2006 på 1,4 milliarder euro. Jeg tror, at denne betragtelige støtte til begge lande så vil sætte os i stand til at arbejde intensivt på at hjælpe dem frem mod deres mål: at blive medlemsstater i EU i 2007.
Kommissionen og Rådet foreslår også, at førtiltrædelsesstøtten til Tyrkiet, som hidtil er blevet finansieret over udenrigsbudgettet, for fremtiden skal finansieres over udgiftsområde 7. Vi vil om kort tid fremlægge et forslag om at forhøje bistanden til Tyrkiet betragteligt. Jeg mener, at det er i EU's fælles interesse at støtte reformbestræbelserne massivt med midlerne til førtiltrædelsesstøtte.
Desuden skal der oprettes et nyt udgiftsområde i de finansielle overslag, så ikke-bunden finansiel støtte, de såkaldte lump sum-overførsler, som blev aftalt i København, kan komme med på fremtidige budgetter. Vi foreslår, at dette udgiftsområde i enhver henseende skal ligne den tilpasning af de finansielle overslag, som blev foretaget, da EU senest blev udvidet med Finland, Sverige og Østrig, hvor der også blev aftalt lump sums, og hvor der også skulle indføres et nyt udgiftsområde i de eksisterende finansielle overslag.
Vi i Kommissionen er blevet enige om følgende forslag med hensyn til Cypern: Da de tabeller for udvidelsen, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i København, endnu ikke indeholder mulige midler - i form af finansiel støtte - til Nordcypern, fremlægger Kommissionen nu to tabeller for Dem, nemlig en over tilpasningen af de finansielle overslag med Nordcypern og en uden. Det vil konkret sige, at hele proceduren ikke skal starte forfra i tilfælde af en politisk løsning for Nordcypern, men at den tilpassede tabel, som er på 273 millioner euro mere end den uden Nordcypern, da straks kan træde i kraft. Jeg tror, at denne fremgangsmåde for det første sender et rigtigt politisk signal og for det andet naturligvis også er mere enkel, hvad proceduren angår.
Budgettet for 25 EU-medlemsstater vil for fremtiden ikke gøre forskel på nye og gamle medlemmer. Det næste budget, for 2004, kan ifølge forslaget udgøre op til 1,12 % af BNI - svarende til 115 milliarder euro - i forpligtelsesbevillinger og 1,08 % - det vil sige 111 milliarder euro - i betalingsbevillinger. I henhold til punkt 25 i den interinstitutionelle aftale fra 1999 vil dette forslag fra Kommissionen nu blive debatteret og behandlet af både Rådet og Parlamentet, da den interinstitutionelle aftale helt klart siger, at en tilpasning af de finansielle overslag som led i enhver udvidelse er underlagt en fælles beslutning truffet af Parlamentet og Rådet.
Den næste trilog finder sted allerede på næste torsdag, hvor vi for første gang vil få lejlighed til at arbejde sammen interinstitutionelt på baggrund af Kommissionens forslag, så vi i god tid kan skabe rammerne for det første budget for et EU med 25 medlemmer.
Formanden.
Tak, fru kommissær Schreyer.
De parlamentsmedlemmer, som er til stede, vil nu have mulighed for at stille korte, præcise spørgsmål, således som det er beskrevet i artikel 38. Vi følger den såkaldte catch the eye-procedure. Det er altid lidt vanskeligt, hvis formanden er nærsynet, men da mange af de sædvanlige er til stede, skal det nok gå.
Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, de finansielle følger er naturligvis betragtelige, og det ville derfor interessere mig at vide, i hvilket omfang der er blevet taget hensyn til Lissabon-processen - som jo viser de enkelte landes styrker og svagheder - i planlægningen, om det vil komme til udtryk i enkelte budgetposter, og hvilke strategier De forestiller Dem her.
Schreyer
Hr. Rübig, tilpasningen af de finansielle overslag betyder naturligvis, at vi starter med at tilpasse de midler, som er bevilget til de nye medlemsstater, til udgiftsposterne i de finansielle overslag. For så vidt vedrører Deres spørgsmål udgiftsområde 3 i de finansielle overslag, de interne politikker, som indeholder mange individuelle programmer, der støtter Lissabon-processen. Ifølge afgørelsen i København og Kommissionens forslag vil forhøjelsen til de interne politikker i 2004 i alt udgøre 1,6 milliarder euro, så 1,5 milliarder euro, så 1,5 milliarder igen, alt sammen i løbende priser. Heraf vil der årligt blive bevilget omtrent 1 milliard euro til de traditionelle områder for interne politikker, det vil sige til programmerne under udgiftsområde 3, og disse midler vil så blive fordelt på de enkelte programmer inden for rammerne af budgetproceduren for 2004. Der vil så afhængigt af procedurerne, hvoraf nogle vil være med fælles beslutningstagning, blive vedtaget en fælles beslutning om udvidelsen af den finansielle ramme for de enkelte programmer.
Colom i Naval (PSE).
Hr. formand, dette er virkelig en forhandling for de indviede, og vi taler Fællesskabets 12. sprog, nemlig budgetsproget. Fru kommissær, så vidt jeg har forstået, er tallene fra København budgettal, mens de tal, som vi drøfter i øjeblikket i forbindelse med Deres fremlæggelse, er finansielle overslag. Med andre ord kan de finansielle overslag - udgiftsområderne - overstige budgettallene, som blev godkendt i København. Er det korrekt? Mener Kommissionen, at vi skal bruge tallene fra København som minimum og gå videre derfra, hvis behovene er større end i Rådets skøn?

Schreyer
Hr. formand, hr. Colom i Naval, forhandlingerne i København blev ført på en måde, så de skulle føre frem til maksimumsbeløbene for udvidelsen. I afgørelsen i København er ordet "lofter" faktisk også anvendt. Det er også specificeret i tiltrædelsestraktaterne, at der er tale om maksimumsbeløb for tilpasningen af de finansielle overslag.
Wynn (PSE)
Hr. formand, for at følge op på dette er de tal, vi har fået - tallene fra København - faktisk lavere end de tal, vi fik efterfølgende. Derfor kan København-tallene ikke have været maksimumstal, da de tal, vi har set senere, rent faktisk er højere.
Jeg vil gerne høre kommissærens syn på, hvad der vil ske, hvis Rådet indsætter København-tallene i tiltrædelsestraktaterne. Som De ved, skal vi drøfte dette med formandskabet i Athen i næste uge. Men som Parlament står vi i det dilemma, at Rådet kan sætte disse tal ind for at sikre, at vi stemmer for tiltrædelsestraktaterne. Hvis det er tilfældet, hvad så med artikel 25 i den interinstitutionelle aftale, og hvilken rolle får Parlamentet i forbindelse med en genforhandling eller revurdering af de finansielle overslag? Hvis Rådet gør det, hvordan vil kommissæren da vurdere værdien af de finansielle overslag?
Schreyer
Hr. formand, svaret på hr. Wynns første spørgsmål, som vedrørte sammenligningen mellem tallene indeholdt i afgørelserne i København og tallene i tabellerne i Kommissionens forslag, er, at det skal understreges, at alle forhandlinger i København blev ført i 1999-priser, da vi holdt os til afgørelserne i Berlin, som baserede på disse. Kommissionen har i dag samtidig vedtaget tilpasningen af de finansielle overslag i 2004-priser, hvilket giver en difference. Må jeg gøre opmærksom på, at vi også har medtaget Cypern i en af tabellerne.
Hvad Deres andet spørgsmål angår, så vil jeg sige, at den interinstitutionelle aftale fra 1999 var en aftale mellem alle tre institutioner, og Rådet derfor også skal overholde den.
Böge (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, hvis De mener, at beregningsmetoden måske er mangelfuld, er det navnlig udgiftsområde 3, som berettiger én til at spørge, om revideringen, som jo åbenbart er foretaget på baggrund af bestemte skønsmetoder for de enkelte udgiftsområder, kunne have givet aftaler vedrørende flerårige programmer, som er vedtaget under proceduren med fælles beslutningstagning, en ublid medfart, så disse skønsmetoder kunne have en ufordelagtig effekt på afgørelser, som tidligere er blevet truffet sammen med Parlamentet, hvor der var aftalt bestemte udgifter i de flerårige programmer. Før sådanne tal indføjes i aftalen, bør man derfor granske den tankegang, der ligger bag spørgsmålet om, hvorvidt og i hvilket omfang det er nødvendigt at gå meget længere i den detaljerede undersøgelse af disse ting.
Svaret på hr. Colom i Navals spørgsmål foranlediger mig til at stille endnu et. Hvor står Kommissionen egentlig? Det er helt klart, at tabellerne og tallene fra København skal betragtes som et minimum, der skal garanteres, så længe der ikke foreligger en politik på grundlag af artikel 25 i den interinstitutionelle aftale. Jeg vil gerne benytte lejligheden til særligt at bede Kommissionen om at gøre alt, hvad der er muligt, for at forhindre Rådet i at forsøge at skabe præcedens ad bagdøren og gøre varig skade på den institutionelle struktur i budgetlovgivningen. Kommissionen vil i løbet af proceduren i de kommende uger også skulle tage stilling til, hvilken side den støtter.
Schreyer
Hr. Böge, jeg kan ikke helt forstå, hvad De mener med mangelfulde beregningsmetoder. Der blev ført langvarige forhandlinger i København, snarere end foretaget beregninger. For de interne politikker, såvel som for de andre områder, blev tallene fastlagt for, hvor meget der er til rådighed. Må jeg endnu en gang gøre opmærksom på, at der inden for de interne politikker vil komme nye programmer, Schengen-faciliteten er bare et eksempel. Ingen af de programmer, som vi har haft i en Union med 15 medlemsstater, kan sammenlignes hermed. Selv det specifikke program til støtte af lukning af atomkraftværker er nyt. De nye medlemsstater vil naturligvis kunne deltage i de eksisterende programmer for fremtiden - som nogle af dem jo allerede gør - og der er bevilget omkring 1 milliard euro årligt til tilpasningen heraf.
Vedrørende Deres spørgsmål om, hvad man skal gøre i en situation, hvor vi har afgørelserne i København på den ene side, tiltrædelsestraktaterne på den anden og så naturligvis den interinstitutionelle aftale, som lægger vægt på, at tilpasningen af de finansielle overslag besluttes i fællesskab, så har Kommissionen altid understreget det over for Rådet. Det er også nævnt i afgørelserne i København. Der sagde Det Europæiske Råd, at Kommissionen skulle tage hensyn til den tabel, som sammenfatter forhandlingsresultatet, i sit forslag.
Vi ved nu, at det ikke var let at nå frem til forhandlingsresultaterne. Kandidatlandene var også engageret i dybtgående forhandlinger ikke kun om beløbets størrelse, men også om de pågældende udgifters struktur. Det mener jeg er noget, vi bør respektere. Det var f.eks. derfor, at Kommissionen overtog disse forslag og forhandlingsresultaterne med hensyn til strukturfondenes størrelse sammenlignet med lump sum-overførslerne. Jeg synes, at det er meget vigtigt og meget godt, at vi allerede i næste uge har mulighed for at drøfte den videre fremgangsmåde med Rådet.
Walter (PSE).
Fru kommissær, det er jeg nødt til at følge op på, fordi det rent faktisk vil være sådan med hensyn til tiltrædelsestraktaterne, at Parlament vil have en godkendelsesprocedure, som forhindrer os i at sige andet end ja eller nej. Disse tiltrædelsestraktater er naturligvis folkeretligt bindende, og de stipulerer også beløb, som der normalt ville blive truffet afgørelse om i en procedure med fælles beslutningstagning, hvis vi havde behandlet dem sammen og under betingelserne i de finansielle overslag, så vi kunne have opnået indflydelse på forhandlingerne. Hvis man nu går ud fra, at tallene fastlagt i København indarbejdes i traktaterne og fastlægges definitivt i kun en godkendelsesprocedure, som vil skulle finde sted meget snart, er der, som De sagde, de facto mulighed for at påvirke de finansielle overslag i proceduren med fælles beslutningstagning mellem budgetmyndighedens interesserede parter, eller er vi blevet kastet tilbage til en take it or leave it-position, hvor vi kun kan vedtage eller forkaste det? Og det til trods for, at det ville stride mod hele den generelle tanke bag modus operandi, som blev udviklet helt tilbage i 1999.
Nu til mit andet spørgsmål. De har bebudet at ville oprette et udgiftsområde for tiltrædelsesstøtte, som i fremtiden vil omfatte Bulgarien og Rumænien, og at støtten bliver forhøjet. Bulgarien og Rumænien har nu de sidste 10 år gennemgået en konkret procedure, herunder implementeringen af acquis communautaire m.m. De sagde, at De har foreslået, at endnu en stat skal omfattes af dette udgiftsområde for tiltrædelsesstøtte, nemlig Tyrkiet, som til dato ikke har haft en status, som kan sammenlignes med hverken Bulgarien eller Rumænien. Og forhandlingerne med Tyrkiet er langtfra så langt fremskredne, som det er tilfældet med de to andre lande. Sidestiller De nu disse lande? Foreslår Kommissionen, at vi sigter mod at give Tyrkiet samme status som Bulgarien og Rumænien, og hvad kan De fremføre som støtte for denne fremgangsmåde, for det er en vurdering, som går langt videre end tidligere? Når vi taler om tiltrædelsesstøtte - og vi har på det seneste hørt forskelligt fra forskellige kilder, herunder at kommissionsformand Prodi går ind for, at Kroatien og andre Balkanlande skal have status som kandidatland - er disse lande så allerede omfattet af udgiftsområde 7, som De nu har planer om, eller hvis ikke, hvordan vil vi skulle behandle dem i de kommende år?
Schreyer
Hr. formand, også i den interinstitutionelle aftale fra 1999 er det fastlagt, hvor meget den finansielle ramme maksimalt kan forhøjet ved en udvidelse, og således var det også en begrænsning. Det var også den begrænsning, som udgjorde rammen for Kommissionens forslag og for forhandlingerne med kandidatlandene.
Jeg vil dog gerne understrege endnu en gang, at det juridiske spørgsmål er meget væsentligt for så vidt angår vigtigheden af tiltrædelsestraktaternes godkendelse med tallene heri sammenlignet med forhandlingerne om den interinstitutionelle aftale. Det er noget, som vi må drøfte meget indgående i trilogen i næste uge.
Til Tyrkiet skal siges, at Rådet i år også har vedtaget forslaget om at lade Tyrkiet blive omfattet af udgiftsområde 7, altså blive berettiget til førtiltrædelsesstøtte. I forhold til Tyrkiet har vi en slags førtiltrædelsesstrategi, og det retsgrundlag, hvorpå der betales støtte fra udgiftsområde 4 - endnu en meget "intern" debat - indeholder netop dette begreb, hvorfor der ikke kræves et nyt retsgrundlag for at overføre Tyrkiet - i finansiel henseende - fra udgiftsområde 4 til udgiftsområde 7.
Til Deres spørgsmål vedrørende Balkan vil jeg sige følgende: Som det har været fremme i pressen flere gange i år, har Kroatien besluttet sig for at ansøge om at blive medlem af EU. Det er nu op til Rådet at overveje, hvad der nu skal ske. Det vil sandsynligvis anmode Kommissionen om at undersøge sagen, hvilket Kommissionen naturligvis vil gøre. Det er på nuværende tidspunkt ikke op til os at overveje, hvorvidt endnu et land skal være omfattet af udgiftsområde 7.
Jeg vil dog gerne endnu en gang gøre opmærksom på, at Kommissionen foreslår, at der ikke ændres ved udgiftsområde 7, og at der foretages tilpasninger af den finansielle programmering af udgiftsområderne 1 og 2, altså landbrug, strukturfonde, interne politikker og administration som følge af udvidelsen.
Formanden.
Tak, fru kommissær Schreyer. Jeg vil bede Dem besvare spørgsmålene fra de to følgende talere under ét.
Garriga Polledo (PPE-DE).
Hr. formand, udgiftsområde 1 og 2 blev forhandlet i København, og i virkeligheden er beregningerne for de interne og eksterne politikker mere eller mindre på plads. Betyder det på baggrund af Deres forklaring, at beløbene i udgiftsområde 3 og 4 er vejledende, mens beløbene i udgiftsområde 1 og 2 er fastlagt?

Mulder (ELDR).
Også jeg vil først og fremmest tilslutte mig det, som hr. Walter har sagt. Det er naturligvis ikke særlig logisk, at Rådet i København siger, at det i 2004 skal bedømmes, om Tyrkiet kan blive medlem eller ej, om forhandlingerne kan begynde eller ej, mens det samtidig siger, at Tyrkiet kan placeres i kategori 7, det vil sige i førtiltrædelseskategorien.
Jeg har et spørgsmål om kapitel 6 i det finansielle overslag. Hvis jeg har forstået det rigtigt, har De ikke sagt noget om det. Har Kommissionen eller Rådet nogensinde overvejet at udvide garantireserven i forbindelse med de øgede aktiviteter i de nye medlemsstater, som Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling i London foretager? Mit andet spørgsmål vedrører følgende: Der har altid været en valutareserve, der havde at gøre med landbrugspolitikken og især med de lande, som ikke var medlem af eurozonen. Der kommer snart 10 nye lande til, hvoraf intet vil blive medlem af eurozonen. Er denne valutareserve nu ikke længere nødvendig, og hvad er grunden til det?
Schreyer
Hr. formand, lad mig tage hr. Garriga Polledos spørgsmål om udgiftsområde 4 først. Som De ved, var udgiftsområde 4 ikke på dagsordenen i København, og hvad udgiftsområde 3 angår, var der Kommissionens forslag vedrørende rammen, således som den er indeholdt i den interinstitutionelle aftale fra 1999, og der var forhandlingerne om de specifikke programmer, som nu bliver indført. Som nævnt omfatter de Schengen-faciliteten og programmet - som efter min mening er yderst vigtigt - for yderligere hjælp til opbygning af en effektiv administration og programmet til lukning af atomkraftværker.
Vedrørende hr. Mulders spørgsmål om valutareserven så blev der truffet en afgørelse i 1999 - som også er fastlagt i den interinstitutionelle aftale - om at afskaffe valutareserven, hvorfor den ikke eksisterer længere. Hvad garantifonden angår, så er situation den, at garantifonden også har skullet bruges til at garantere for lån til tiltrædelseslandene og f.eks. til forskellige EIB-programmer. Når tiltrædelseslandene nu bliver medlemsstater, så vil det ikke længere være nødvendigt at bevilge de pågældende garantier over budgettet. Efter udvidelsen vil der med andre ord være større råderum til at støtte lån til tredjelande over garantifonden.
Formanden.
Tak, fru kommissær Schreyer.
Forhandlingen er afsluttet.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0010/2003). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Første del
Formanden.
Spørgsmål nr. 36 af Didier Rod (H-0050/03):

Om: Tobaksreklamers indvirkning på den fælles konkurrencepolitik
Det fremgår af presseudtalelser fra repræsentanter for den internationale automobilorganisation (FIA), at denne organisation truer med ikke længere at tillade noget formel 1 løb på racerbaner i EU's medlemsstater som følge af det nye europæiske direktiv om tobaksreklamer, som medlemsstaterne skal have omsat til national lov i 2005. Hvilke konsekvenser kan Kommissionen drage heraf på konkurrencerettens område, særlig med hensyn til de aftaler, der er indgået mellem den og FIA?
Hvad er Kommissionens konkurrenceretlige standpunkt til, at FIA vil overlade det til de enkelte team at afgøre, om de vil deltage eller ej i et løb i en medlemsstat som følge af en lov, der forbyder tobaksreklamer ved sportsbegivenheder, og kan den redegøre for det under hensyntagen til Domstolens praksis og det standpunkt, Det Europæiske Råd, Kommissionen og Parlamentet har indtaget til sport?

Monti
Hr. Rod bringer et af de mest komplekse racerløbsspørgsmål på bane, nemlig valget af racerbaner til formel 1-løb og fastlæggelsen af Grand Prix-kalenderen. Ifølge de oplysninger, vi har til rådighed, var det netop hr. Ecclestone, som repræsenterer den organisation, der promoverer formel 1-mesterskabet, som udtalte offentligt, at det EU-forbud mod sponsorering fra tobaksindustrien, som træder i kraft inden 2006, risikerer at medføre, at man flytter formel 1-løbene til lande uden for EU.
Hvad Den Internationale Automobilorganisation angår, er hr. Rod sikkert bekendt med FIA's erklæring om tobaksindustriens sponsorering af racerløb og den internationale aftale om et egentligt forbud fra 2006. FIA forklarer, hvordan det er muligt at afholde formel 1-løb i Frankrig eller Det Forenede Kongerige, selv om disse to lande har forbudt sponsorering fra tobaksindustrien. Kommissionen har i øvrigt modtaget en redegørelse, hvor man bebuder, at det belgiske Grand Prix på Spa-Francorchamps-banen ikke er blevet medtaget i mesterskabskalenderen for 2003. Grunden hertil er tilsyneladende, at den belgiske lov, som forbyder tobaksreklamer og sponsorering fra tobaksindustrien, træder i kraft i årets løb. Ifølge hr. Ecclestones udtalelser lader det til, at det østrigske Grand Prix i Spielberg kommer til at lide samme skæbne i 2004, hvor et lignende forbud træder i kraft i Østrig.
Hvad konkurrencelovgivningen angår, er det vigtigt, at alle parter, som er involveret i den komplicerede proces med at fastlægge kalenderen for formel 1-mesterskabet, holder sig til deres egen rolle og deres egne opgaver. Det lader til, at beslutningen om at afholde formel 1-løb i det ene land frem for det andet snarere træffes ud fra økonomiske betragtninger end ud fra de juridiske betragtninger i forbindelse med racerløb. Det system, der er udviklet af de forskellige parter, som er involveret i formel 1-løb via de aftaler, der er blevet forelagt for Kommissionen, vil stadig være gældende. Når det gælder det specifikke tilfælde med Spa-Francorchamps-banen, er Kommissionen ved at undersøge, om EU's konkurrencelovgivning er blevet overholdt.
I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse, som var genstand for en politisk aftale i Rådet i december 2002, står der, at det fra 31. juli 2005 er forbudt at sponsorere begivenheder, som involverer eller finder sted i flere medlemsstater, eller som har andre grænseoverskridende virkninger, hvilket naturligvis også gælder for formel 1-løb. Direktivet tager højde for, at de forskellige medlemsstaters lovgivninger om sponsorering i forbindelse med reklame for tobaksvarer afviger fra hinanden, hvilket kunne føre til konkurrenceforvridninger. Direktivet tager sigte på at løse disse problemer og skabe en indbyrdes tilnærmelse mellem bestemmelserne på dette område.
Rod (Verts/ALE).
Hr. kommissær, tak for Deres meget klare svar på dette spørgsmål. Vi har stillet dette spørgsmål, som vi mener er vigtigt. Om end det i dag drejer sig om Spa-Francorchamps-banen, vil det naturligvis vedrøre andre, der ligeledes er berørt af direktivet om tobak. Vi er stadig personligt store tilhængere af direktivet om forbud mod tobaksreklamer. Vi mener, det er meget vigtigt, at sundhedsproblemer går forud for de problemer, der fremkommer med forbuddet mod tobaksreklamer, og vi er meget bekymrede over Det Internationale Automobilforbunds holdning i denne sag. Som De understregede, og som det har været drøftet med kommissær Byrne, er han optaget af at undersøge mulighederne for at udvide forbuddet mod tobaksreklame til hele verden, det vil sige at undersøge mulighederne for at samarbejde med Verdenssundhedsorganisationen på dette område.
Naturligvis er de bestemmelser, der på nuværende tidspunkt træffes i automobilforbundene, meget bekymrende for dem, der arbejder på at begrænse mulighederne for rygning, hvor vi alle ved, at det er ekstremt skadeligt for helbredet. Derudover medfører beslutningerne i automobilforbundene en forvridning af beskæftigelsesniveauet og særlig inden for sport, hvilket også er meget beklageligt.
Monti
Jeg takker hr. Rod for de supplerende bemærkninger, som jeg dog ikke mener giver anledning til et nyt svar fra min side.
Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, den principielle afgørelse om at forbyde reklamering for et produkt, som forhandles på legal vis, rejser spørgsmålet om, hvad der vil ske i fremtiden inden for konkurrenceretten. Hvis der bliver truffet flere afgørelser om forbud mod reklamering for slik, biler og andre produktkategorier, så vil vi stå over for et problem med selve markedsøkonomien. Selv om disse produkter er lovlige, så vil det ikke være tilladt at reklamere for dem. Hvilken indvirkning tror De det vil få på andre områder - f.eks. alkohol - som også bidrager væsentligt til f.eks. finansieringen af motorløb?
Monti
Det er et meget interessant spørgsmål, som jeg er nødt til at give et kort og principielt svar på. Det, som Kommissionen set ud fra et konkurrencepolitisk synspunkt bør gøre fra gang til gang og i det tilfælde, De nævnte, hr. Rübig, er at undersøge, hvorvidt der har fundet specifikke overtrædelser af konkurrencelovgivningen sted. Det er således ikke muligt at give et generelt svar, men det vil vi eventuelt gøre, såfremt der opstår særlige omstændigheder.
Formanden.
Spørgsmål nr. 37 af Anna Karamanou (H-0031/03):

Om: Udrejseforbud til offer for seksuelt misbrug i De Forenede Arabiske Emirater
Ifølge oplysninger i den franske presse nedlagde myndighederne i De Forenede Arabiske Emirater allerede den 15. oktober 2002 udrejseforbud til den franske statsborger Touria Tiouli. De pågældende myndigheder har anklaget hende for sex uden for ægteskabet, hvilket straffes med mindst seks måneders fængsling. Touria Tiouli havde selv meddelt de nationale politimyndigheder, at hun havde været offer for seksuelt misbrug, begået af tre borgere i De Forenede Arabiske Emirater.
Vil Kommissionen parallelt med de foranstaltninger, den franske regering har iværksat, lægge pres på regeringen i De Forenede Arabiske Emirater for at bevirke, at den fængslede kvinde bliver løsladt og voldtægtsforbryderne straffet, og samtidig påpege, at beskyttelsen af kvinders rettigheder og navnlig bekæmpelse af seksuel vold er en af de grundlæggende værdier for Den Europæiske Union?

Patten
Jeg vil gerne klart tilkendegive, at Kommissionen deler det ærede medlems indignation over omstændighederne ved tilbageholdelsen af fru Touria Tiouli. Hun er fransk statsborger med marokkansk baggrund, og er blevet tilbageholdt i Dubai mod sin vilje siden den 15. oktober 2002. Jeg har selv læst presserapporterne og kan udmærket forstå, hvorfor det ærede medlem har rejst spørgsmålet.
Kommissionen følger begivenhederne meget nøje. Det er op til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvis borger der er tale om, at træffe alle de nødvendige forholdsregler for at støtte den pågældende borger. Så vidt Kommissionen ved, gør den franske regering alt, hvad der står i dens magt, for at bringe denne uheldige situation til ophør. Kommissionen er villig til at støtte de franske myndigheder, hvis de anser det for nødvendigt og hensigtsmæssigt. Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at vi reagere på den måde, som situationen tilsiger, og at vi vil holde øje med situationen.
Karamanou (PSE).
Hr. kommissær, jeg er nogenlunde tilfreds med Deres svar, men jeg havde håbet, at Kommissionen ville bruge sin myndighed til at lægge pres på De Forenede Arabiske Emirater. Heldigvis har domstolen i Emiraterne frikendt fru Tiouli for voldtægsforbrydernes beskyldninger, men hendes problemer er ikke ovre endnu, da hun skal blive i landet i 14 dage, efter at kendelsen er afsagt. Jeg mener, at kendelsen blev afsagt den 26. januar, for 14 dage siden i dag, og hun har stadig ikke fået udleveret sit pas, så hun kan forlade landet.
Hvis De påtænker at samarbejde med den franske regering og den franske ambassade i De Forenede Arabiske Emirater, vil jeg gerne bede Dem, hr. kommissær, om at bruge Deres myndighed og beføjelser som kommissær i EU til at bringe denne franske kvindes mareridt til ophør.

Patten
Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at det på ingen måde mindsker vores bekymring for denne sag, at jeg endnu en gang skal beskrive den situation, vi befinder os i.
Det er den franske regering, der har kompetence til at beslutte, hvordan den vil håndtere en sådan situation. Vi holder os klar til at træffe foranstaltninger inden for rammerne af EU, hvis og når den franske regering anser det for hensigtsmæssigt. Derfor vil vi fortsat følge denne sag, og hvis den franske regering på et tidspunkt beslutter, at det vil være nyttigt med et indgreb fra vores side, vil vi være klar til det.
Formanden.
Hr. kommissær, mine damer og herrer, den næste spørger og den næste kommissær er ikke til stede, og derfor afbryder vi i 3-4 minutter, hvorefter spørgetiden kan fortsætte.

Formanden.
Spørgsmål nr. 38 af Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (H-0054/03):

Om: MEDA-programmet og kvinder
Inden for rammerne af fællesskabsbevillingerne til de regionale MEDA-programmer og på grundlag af konklusionerne fra det regionale forum i Bruxelles den 14. juli 2001 om kvindens betydning for den økonomiske udvikling, der blev arrangeret af det belgiske formandskab, opfordredes Kommissionen til at forberede det første regionalprogram om kvinders bidrag til det økonomiske og sociale liv og udvikling.
Europa-Kommissionen har imidlertid hidtil ikke forelagt et konkret forslag inden for rammerne af dette program. Kan den oplyse årsagerne til denne ubegrundede forsinkelse? Har Kommissionen en konkret tidsplan, som den vil gennemføre i løbet af år 2003 med henblik på iværksættelsen af programmet?
Hvilke hovedretningslinjer har Kommissionen til hensigt at fastlægge for dette regionalprogram om kvinder, og hvilke behov vil først og fremmest blive dækket?

Patten
Jeg glæder mig over, at det ærede medlem er til stede. Det giver mig lejlighed til at besvare et spørgsmål, som jeg lægger vægt på. Det skal siges, at min kollega, kommissær Solbes Mira, også er meget taknemmelig over, at det ærede medlem er til stede, idet det giver ham et par minutter til at komme ned fra Kommissionens møde, der stadig er i gang.
Og nu til det ærede medlems vigtige spørgsmål. Kommissionen erkender betydningen af at styrke kvinders rolle i det økonomiske liv i partnerlandene omkring Middelhavet. Derfor glædede vi os over og støttede mødet, som blev afholdt om dette emne i juli 2001 under det belgiske rådsformandskab. Som et resultat af dette møde medtog Kommissionen bl.a. et regionalt program om emnet i det regionale vejledende program for Meda for 2002-2004.
I en situation med begrænsede ressourcer er Kommissionen nødt til at foretage vanskelige valg blandt de prioriterede emner. Kun omkring 10 % af Meda-programmet er til rådighed for regionale aktiviteter, og det skal dække alt lige fra støtte til retsstaten og forsvarlig forvaltning til aktiviteter til fremme af regional integration og handel, planer for sammenkobling af infrastrukturer og lovgivningsharmonisering, dialog mellem kulturer og civilisationer, støtte til retligt samarbejde, kampen mod organiseret kriminalitet og terrorisme samt aktiviteter vedrørende immigration.
I denne situation er programmet om kvindernes rolle i det økonomiske liv taget med på det vejledende regionale program for 2004 med en finansiering på 5 millioner euro. Med henblik på at sikre programmets iværksættelse i 2004 indledtes identifikations- og forberedelsesfasen i december sidste år, og den afsluttes i april eller maj 2003 med en regional Meda-workshop.
Med henblik på at fremskynde den faktiske gennemførelse af programmet offentliggøres der en indkaldelse af forslag med en suspensionsklausul i andet halvår af 2003 på grundlag af resultaterne af denne workshop.
Den regionale finansieringsplan for 2004 skal fremlægges for MED-Udvalget inden udgangen af 2003, for at finansieringen af de udvalgte projekter kan sikres for det efterfølgende år.
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Tak for Deres svar, hr. kommissær. Jeg har indtryk af, at De heller ikke denne gang sagde noget nyt. Vi kender alle til programmet fra Kommissionens tjenestegrene. I lyset af forsinkelserne i forbindelse med programmet og dets meget lille budget vil jeg gerne høre, om De tror, at Kommissionen for alvor går ind for ligestillingsdimensionen og kvinders deltagelse i denne ambitiøse og for os vigtige plan om at udvikle et egentligt Euro-Middelhavs-samarbejde? Måske kommer dette program med sine forsinkelser og et lille budget kun i anden række i det samlede billede? Mener De, at Kommissionens tilsagn er tilstrækkeligt? Kan vi tilbyde andet end gavmilde tiltag i form af mindre lån, ordentligt arbejde og ordentlig uddannelse for at integrere kvinder økonomisk? Noget, som i stedet garanterer og finansierer kontrolmekanismer for den juridiske ligebehandling af disse emner og udfordringer.
Patten
Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at vi tager denne sag meget alvorligt. Det er ikke kun et spørgsmål om at fokusere på dette program. Når vi skal revidere vores programmer med henblik på fremtiden, vil jeg lægge stor vægt på at få den utroligt vigtige rapport, som UNDP har udarbejdet for nylig, taget med i betragtning. Det ærede medlem husker måske, at UNDP under ledelse af deres udmærkede regionaldirektør, som i øvrigt er kvinde, har udarbejdet en rapport, hvor man forsøger at besvare spørgsmålet om, hvorfor landene i Den Arabiske Liga ikke har udviklet sig lige så meget som andre sammenlignelige samfund.
Svarene på det spørgsmål var tydelige: Jo, der var problemer med regeringsførelse og retsstaten. Jo, der var problemer med uddannelse, men der var også et betydeligt problem med kvinders lave anseelse og kønsspørgsmålet som helhed inden for såvel det økonomiske som det sociale liv i disse lande.
Jeg går klart ind for, at vi skal forsøge at anskue vores programmer i regionen i lyset af denne rapport, som, og dette er vigtigt, ikke er skrevet af europæere eller amerikanere, men af arabere: arabiske mænd og kvinder, arabiske politikere, arabiske journalister, arabiske akademikere. De har givet os en vigtig påmindelse om at tage disse spørgsmål mere alvorligt. Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at jeg tager disse spørgsmål yderst alvorligt, og at Kommissionen tager dem meget alvorligt. Jeg glæder mig over, at hun har givet mig mulighed for at slå dette fast - og det samme gælder de efterfølgende spørgere - og jeg er glad for at have fået lov til at uddybe det.
Formanden.
Vi begynder anden del af spørgetiden, hvor kommissær Solbes svarer.
Anden del
Spørgsmål til kommissær Solbes
Formanden.
Spørgsmål nr. 39 af Alexandros Alavanos (H-0024/03):

Om: Grækenlands ajourførte stabilitetsprogram 2002
I Kommissionens konklusioner om Grækenlands ajourførte stabilitetsprogram (9. januar 2003) påpegedes blandt andet, at den offentlige gæld i en periode med stærk vækst i den græske økonomi er faldet langsomt.
Hvorledes bedømmer Kommissionen det langsomme tempo i reduktionen af den offentlige gæld i Grækenland på trods af stor stigning i BNP, som navnlig skyldes fællesskabsstøtterammen og de olympiske lege?
Hvorledes vil udviklingen af Grækenlands offentlig gæld efter Kommissionens opfattelse blive efter 2004, når vækstraten for BNP sandsynligvis vil være lavere?

Solbes Mira
Gældskvoten i Grækenland er en af de højeste i Fællesskabet. Den steg indtil midten af 1990'erne med et toppunkt på over 110 % af BNP i 1996. Det skyldtes den øgede ubalance på budgettet og den lave vækst i BNP.
Stabiliseringsbestræbelserne med henblik på at deltage i Den Monetære Union og forbedringen af de vigtigste makroøkonomiske indikatorer har fået gældskvoten til at falde - men langsomt. Gælden udgjorde stadig 107 % af BNP i 2001.
Denne udvikling kan tilskrives tre faktorer, nemlig primærsaldoen, det vil sige eksklusive finansielle betalinger, samt den nominelle vækst i BNP og andre autonome faktorer eller restfaktorer. Disse omfatter især de finansielle operationer, som ikke påvirker budgetsaldoen, men gældens størrelse. De hyppige justeringer af gældens størrelse, som udgjorde 7,1 % af BNP i 2001 og er anslået til 4 % af BNP i 2002, betyder, at udviklingen i gældskvoten ikke helt afspejler udviklingen i budgettet for de offentlige myndigheder, opnåelsen af stadig større primære overskud eller væksten i BNP.
Udviklingen i den offentlige gæld har ifølge Grækenlands stabilitetsprogram i 2002 delvis været påvirket af revisionen af de statistiske metoder, der anvendes i forskellige finansielle operationer. Denne revision blev udført i overensstemmelse med Eurostats system for at opfylde betingelserne i det europæiske nationalregnskabssystem ENS95.
Den statistiske revision, som blev udført i 2002, medførte en stigning i Grækenlands gældskvote i 2001, som steg til 7 procentpoint af BNP højere end det tidligere anslåede beløb. Da der blev indført et nyt budgetområde ved revisionen, anslås gældskvoten ifølge det opdaterede stabilitetsprogram at falde med 1,7 procentpoint i 2002 og endnu kraftigere efter 2003 med ca. 0,4 procentpoint indtil slutningen af 2006. Fra 2003 vil ændringen af gældskvoten være i bedre overensstemmelse med det primære overskud.
I overensstemmelse med Kommissionens økonomiske prognoser fra sidste efterår bør Grækenlands gældskvote falde indtil slutningen af 2004, selv om det vil ske langsommere end anslået i stabilitetsprogrammet for 2002.
I det opdaterede stabilitetsprogram tages der højde for et vist fald i den reale produktionsvækst i perioden efter 2004, og derfor skal der anvendes en troværdig budgetjusteringsstrategi for at sikre, at gældskvoten falder i overensstemmelse med programmet.
Den seneste revision af de offentlige regnskaber har i denne forbindelse øget regnskabernes gennemsigtighed og dermed deres troværdighed samt troværdigheden af budgetjusteringsstrategien i overensstemmelse med de generelle vilkår i Grækenlands stabilitetsprogram.

Alavanos (GUE/NGL).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Dem for Deres fleksibilitet og kommissæren for hans grundige svar. Han nævner en form for strategi i forbindelse med et eventuelt fald i BNP. Hvad mener han denne strategi skal indeholde? Hvordan tages der højde for eventuelle nye faktorer, herunder virkningen af en eventuel krig mod Irak på BNP?
Solbes Mira
 Kommissionen. (ES) Mit svar er meget kort. Programmets strategi er udarbejdet uden formodning om en krig i Irak. I strategien forudses naturligvis en stigning i det primære overskud, eller sagt på en anden måde, udnyttelse af vækstpotentialet for primært at kunne sænke skatterne.
Problemet med krig kan anskues fra helt forskellige synsvinkler. Efter min mening bør dette scenario ikke drøftes allerede, men i stabilitets- og vækstpagten er der naturligvis taget højde for usædvanlige begivenheder, som utvivlsomt omfatter krig. Jeg mener dog, at det er for tidligt at foretage os mere på nuværende tidspunkt i forbindelse med dette emne.

Formanden.
Spørgsmål nr. 40 af Jonas Sjöstedt (H-0045/03):

Om: Overførsel af overskud fra den svenske centralbank til statskassen
Den 17. maj 2001 vedtog Rigsdagen, at den svenske centralbank (Riksbanken) i indeværende år udover den sædvanlige overførsel på 8,2 milliarder kroner af centralbankens overskud ekstraordinært skulle overføre 20 milliarder kroner til den svenske statskasse. Dette øgede naturligvis de midlerne, der er afsat til reformer på det svenske statsbudget. En lignende overførsel blev foretaget året før.
Ville en overførsel af denne art fra Riksbanken have været muligt, hvis Sverige på dette tidspunkt havde deltaget fuldt ud i EMØ's tredje fase?
Spørgsmål til kommissær Lamy
Solbes Mira
Emnet, som det ærede medlem omtalte, blev behandlet i konvergensberetningen, som Kommissionen vedtog den 22. maj 2002, og i afsnit 6.2 i Den Europæiske Centralbanks konvergensrapport 2002.
Det bemærkes, at Kommissionen i beretningen understreger, at der mangler detaljeret lovgivning om finansielle overførsler fra Riksbanken til det svenske finansministerium, især i forbindelse med fordelingen af ekstraordinære ydelser og overførsler. Lovgivningen bør fastlægge regler og betingelser for gennemførelsen af disse overførsler og sikre, at Riksbanken beholder de finansielle midler, der er nødvendige for at opfylde forpligtelserne inden for rammerne for Det Europæiske System af Centralbanker.
Da der mangler sådanne regler, findes der ikke tilstrækkelig garanti for Riksbankens uafhængighed og især dens økonomiske uafhængighed. Det bemærkes også, at de relevante krav i traktatens artikel 108 om centralbankens uafhængighed og i artikel 109 om den nationale lovgivnings forenelighed med traktaten finder anvendelse på både de deltagende medlemsstater og medlemsstaterne med forbehold.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Jeg takker kommissæren for svaret. Jeg ønsker blot at få klar besked om dette. Jeg tolker svaret, som om Kommissionen ikke kan godtage eller ikke mener, at det er foreneligt med medlemsskab i ØMU's tredje fase, at man overfører store midler fra centralbankens overskud til statskassen, sådan som den svenske regering har gjort. Det drejer sig alt i alt om 40 milliarder kroner i løbet af to år. Jeg beder Dem bekræfte, at det er en korrekt fortolkning af det, De netop sagde.
Solbes Mira
Jeg har forsøgt at give et tydeligt svar. Manglen på detaljerede regler for gennemførelsen af sådanne overførsler sikrer ikke centralbankens uafhængighed, som er et vigtigt element for deltagelse i Den Monetære Union. Det er min kommentar, og den fremgår også af vores beretning.
Der er tid nok til gennemførelse indtil deltagelsen i Den Monetære Union, men opdateringen er afgørende for at kunne deltage. Det vigtigste er at opnå økonomisk uafhængighed, som er grundelementet for institutionens uafhængighed.

Schmidt, Olle (ELDR).
Lad mig først og fremmest sige, at de 20 milliarder, som hr. Sjöstedt taler om, i stedet kunne have været anvendt til at mindske den svenske statsgæld og derved bidrage til en stærkere svensk økonomi.
Jeg har følgende kommentar til kommissæren: Viser tidligere erfaringer og adskillige videnskabelige studier ikke, at en uafhængig centralbank og en fælles valuta i høj grad bidrager til at forstærke økonomien og derved øger reallønnen og borgernes købekraft, med andre ord øger det råderum for reformer, som hr. Sjöstedt nævner i sit spørgsmål?
Solbes Mira
Ganske kort, som De ved, er de nationale myndigheder ansvarlige for at træffe beslutninger i forbindelse med brugen af ressourcer. Kommissionen skal bekræfte, at stabilitets- og vækstpagten overholdes, og dermed overvåge beslutninger, der påvirker stabilitetsprogrammer, eller i dette tilfælde, konvergensprogrammet.
Det problem, som De nævner, er mere kompliceret. Problemet med de offentlige finanser er fordelingen mellem indtægter og udgifter. Vi har selvfølgelig udarbejdet rapporter om denne slags beslutninger, og de er ikke bindende, men blot forslag til, hvordan vi mener, at visse beslutninger bør håndteres.

Lamy
De faldende kaffepriser er helt sikkert katastrofale. Jeg tror, at vi alle er klar over konsekvenserne af denne prisudvikling for kaffeavlerne, hvilket - og det har vi vidst i lang tid - kun er en del af det generelle problem med de fattige landes afhængighed af en række basisprodukter. Vi har med stor opmærksomhed studeret de tal, som vi har fået fra Oxfam, der i særlig grad drejer sig om den meget store forskel mellem detailprisen i supermarkederne og den pris, som kaffeavlerne får. Vi har ikke ladet eksperter undersøge alt dette, og vi kan ikke sige, om de handelsmargener, som den ene eller den anden har indført, er fornuftige med henblik på forarbejdningsomkostninger, transportomkostninger, detailleddets overskudsmargen osv.
Under de omstændigheder kan de ikke-statslige organisationer som Oxfam eller andre, hvis de vurderer, at en række selskabers praksis f.eks. bør være genstand for en undersøgelse vedrørende konkurrenceregler - jeg taler her om EU - give os de nødvendige oplysninger, så vi kan træffe foranstaltninger, hvilket vi almindeligvis gør i denne slags sager.
Hvad er årsagen til de faldende priser? Der er ganske enkelt et meget ulige forhold mellem udbud og efterspørgsel. Hvad kan vi gøre? Det er et komplekst problem med mange facetter. Vi kan f.eks. hjælpe dem, der beskæftiger sig med en ligeværdig handel, og som således bestræber sig på at hjælpe producenterne i de allerfattigste lande med at få en større fortjeneste i forhold til den pris, der betales af den endelige forbruger. Fra Kommissionens side hjælper, støtter og finansierer vi allerede forskellige tiltag på dette område. Vi støtter, og jeg støtter også i forbindelse med handelspolitikken, projekter, som f.eks. har til formål at indføre adfærdskodeks eller social mærkning. Derved støtter vi, hvis jeg må sige det, alle de mænd og kvinder, der beskæftiger sig med en ligeværdig handel.
På lang sigt er mangfoldighed sandsynligvis den løsning, der gør det muligt at formindske afhængigheden og skrøbeligheden for disse lande og disse befolkningsgrupper over for udsving i priserne for basisprodukterne. Det kræver en integreret tilgang mellem udviklingspolitikken og handelspolitikken, hvilket vi, som De ved, igennem flere år har arbejdet på sammen med hr. Nielson. Faktisk prøver vi at komme frem til en bedre koordinering mellem de instrumenter, som vi råder over. Vi har f.eks. startet Alt undtagen våben-initiativet, som gør det muligt for nogle af de fattigste lande at variere deres eksportvarer. Det drejer sig om en politik, som vi - hvis jeg må sige det - har gjort gældende og gennemført sammen med forskellige internationale organisationer, bl.a. Verdensbanken. Vi arbejder ligeledes i denne retning med henblik på gennemførelse af Cotonou-aftalen. Vi beskæftiger os også inden for Den Internationale Kaffeorganisation med at støtte alle de foranstaltninger, der træffes for at forbedre kvaliteten og fastsætte minimumskvalitetskrav, der således kan fjerne kaffe af meget dårlig kvalitet fra kaffemarkedet, hvilket også har præget priserne.
Vi arbejder på nuværende tidspunkt sammen med en række ngo'er og i særdeleshed med Oxfam. Vi har taget kontakt med de vigtigste kafferisterier, og vi har kontakt til en række distributører. Vi er åbne over for idéer om dette spørgsmål, som jeg gentager er meget komplekst. Under alle omstændigheder er det et eksempel, som bør give dem, der hylder den totale liberalisering af landbrugsmarkederne, stof til eftertanke.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissær Lamy for hans svar. Jeg skal videregive svaret til ngo'en Intermón-Oxfam i de vendinger, som kommissæren brugte over for Parlamentet.

Formanden.
Spørgsmål nr. 42 af Glenys Kinnock (H-0039/03):

Om: Økonomiske partnerskabsaftaler
Er Kommissionen klar over, at det i AVS-landene er den fremherskende opfattelse, at der i forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler indtil nu ikke har været tilstrækkelig fokus på udvikling? Hvilke praktiske foranstaltninger vil der kunne gennemføres, som vil kunne overbevise AVS-landene om, at formålet med forhandlingerne ikke udelukkende er handelsliberalisering?

Lamy
Hr. formand, spørgsmålet fra fru Kinnock drejer sig om vores forhandlinger med AVS-landene om de økonomiske partnerskabsaftaler. De økonomiske partnerskabsaftaler er først lige ved at blive forhandlet. Det er en del af den idé, som blev vedtaget i Cotonou, og vi bestræber os på at skabe betingelser, således at vores AVS-forhandlingspartnere kan udgøre grupper, der er tilstrækkeligt store til at afhjælpe den nuværende situation. Situationen er kort sagt, at vi har givet dem - tildelt hed det dengang - væsentlige handelspræferencer, som for øvrigt skaber problemer for andre lande, hvilket vi har oplevet inden for WTO, og de drager ikke tilstrækkelig fordel af det. Det skal derfor ændres.
I hele denne proces har det, der har ledt os, været aspektet om udvikling, og vi har i denne sag meget klart forstået at vægte de handelsmæssige overvejelser mindre end overvejelserne om udvikling, da det er vores højeste prioritet for alle AVS-landene. Derfor forsikrer jeg - hvis det er nødvendigt - fru Kinnock om dette. Det er ikke handelsfolk, der tørster efter adgang til helt ekstraordinært tiltrækkende markeder, der har overtaget styringen af forhandlingerne. De fortsætter ad den vej, som vi har aftalt med Rådet og Europa-Parlamentet, det vil sige med udvikling som højeste prioritet.
Det skal dog erkendes - og fru Kinnocks spørgsmål er helt sikkert afledt af dette - at mange AVS-repræsentanter stadig har et vist forbehold over for forhandlingerne om regionale økonomiske partnerskabsaftaler. Mange af AVS-landene stiller os faktisk mange spørgsmål f.eks. om graden af liberalisering eller det niveau for gensidighed, som vi sigter mod, som om det var det vigtigste formål med disse aftaler. Jeg gentager så mange gange, det er nødvendigt, at det vigtigste formål med disse aftaler ikke er at åbne AVS-landenes markeder for EU-produkter.
De økonomiske partnerskabsaftaler er efter vores mening ikke simple frihandelsområder, som kun tjener som instrumenter for handelen. Vi ønsker at indgå i et samarbejde, en proces og et partnerskab til fordel for udviklingen i selve disse lande, særligt ved at vi får mulighed for at tage fat på det problem, som giver mange interne forhindringer for handelen, hvilket findes i både Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet, men også ved at vi får mulighed for at tage fat på de forpligtelser, der påvirker konkurrencesituationen i disse områder, med henblik på at oprette økonomiske vækstcentre. Vi har for øvrigt i den forbindelse indledt konsekvensanalyser - vi kalder dem vurderinger om betydning og bæredygtighed - for at analysere de sociale, økonomiske og miljømæssige konsekvenser af disse aftaler, som, hvilket jeg minder om, først og fremmest er gensidige aftaler mellem disse lande, og vi vil gøre vores til, at der bliver taget hensyn til resultatet af disse undersøgelser i løbet af hele forhandlingsforløbet. Jeg minder også om, at vi har stillet de nødvendige økonomiske midler til rådighed for AVS-landene med henblik på gennemførelse af deres egne analyser og på tilstedeværelse af den nødvendige tekniske bistand.
På nuværende tidspunkt er vi på dette sted i forhandlingerne, som først lige er indledt, og vi ønsker, at de fører frem til den anden forhandlingsrunde, som indledes i starten af september. Vi har taget kontakt med forskellige AVS-områder, og vi ved alle, at nogle er mere klar til at indlede drøftelser med os end andre. De har for deres del en række valg at træffe inden for gruppen af AVS-lande. Vi har ikke tænkt os, og jeg har ikke tænkt mig, at gøre det for dem. Vi vil diskutere med dem, når de er klar, og de, der bliver først klar, vil indlede drøftelser med os, når de har truffet beslutning om det.
Kinnock, Glenys (PSE).
Tak, hr. kommissær, fordi De udtrykker forståelse for, at denne opfattelse gør sig gældende hos AVS-landenes forhandlere. Det kan skyldes, at Deres repræsentant ved et møde for nylig sagde, at forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler ikke drejede sig om udvikling, men om fastlæggelse af nye handelsordninger, og at det var mandatet. Det kan være grunden til deres opfattelse.
Det lykkedes sydafrikanerne at opnå enighed om, at deres handelsforhandlinger skulle omdøbes til "handels- og udviklingsforhandlinger". Det var et centralt element med henblik på at sikre et vellykket resultat af forhandlingerne. Vil De overveje at omdøbe dem? Ville det ikke være en god tillidshandling over for AVS?
Der er tilsyneladende også modstand mod at tage udvikling med på dagsordenen for forhandlingerne. Kan De bekræfte, hvorvidt dette er tilfældet eller ej? Forholder det sig således, at fordi De ikke er parat til at sætte det på dagsordenen, bekræfter det igen opfattelsen af, at De ikke er villig til at overveje at medtage udvikling som en integreret del af disse forhandlinger, fordi det efter Deres mening vil give AVS-landene flere argumenter i de efterfølgende forhandlinger?
Lamy
Som svar til fru Kinnock vil jeg sige, at jeg mener, at opfattelsen af forhandlingernes fremskriden og perspektiverne i disse aftaler varierer afhængigt af de regioner, det drejer sig om. Jeg vil ikke gå i detaljer, men jeg har kendskab til regioner i gruppen af AVS-lande, som er klar til at indlede forhandlinger i morgen. Formålet med forhandlingerne skal være så tilstrækkeligt klart for dem, at det ikke giver dem problemer.
Hvad angår betegnelsen, mener jeg, at betegnelsen økonomiske partnerskabsaftaler er dækkende. Det vil sige, at der ikke udelukkende er tale om aftaler om handel og frihandel mellem EU og AVS-landene, men også om aftaler om et økonomisk partnerskab, hvis vigtigste opgave, og jeg vil gerne insistere på dette punkt, er at få medlemslandene i AVS-gruppen til at indgå handelsaftaler med hinanden vedrørende investeringer, intellektuelle ejendomsrettigheder, transport, forvaltning af infrastrukturer og fastsættelse af standarder, med henblik på at de selv kan udgøre betydningsfulde økonomiske områder.
Er udvikling formålet med forhandlingerne? Ja, naturligvis, med den undtagelse, at udvikling ikke kan forhandles, mens der skal ske forhandlinger om handelen. Derfor har vi indført en række aspekter fra handelsforhandlingerne, dog med det i mente at udviklingen skal være formålet og ved, som jeg nævnte for et øjeblik siden, at tage afsæt i et enkelt synspunkt, som jeg tror, De deler med Kommissionen. Den situation, som vi har oplevet i de sidste 20 år, som er baseret på udstedelsen af unilaterale præferencer til disse lande, medfører af en lang række grunde ikke, at denne handelsliberalisering, som vi ensidigt har besluttet, bliver et reelt udviklingsinstrument. Forholdet mellem handel og udvikling er ikke så simpelt som så, for AVS-landene skal i særdeleshed i fællesskab skabe markeder af en tilstrækkelig størrelse til at interessere investorerne.
Under alle omstændigheder kan jeg forsikre Dem om, at det er en handelsforhandling, som har til formål at bidrage til en bedre og mere aktiv udvikling end nogensinde før af disse lande.
Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 43.
Formanden.
Spørgsmål nr. 44 af Richard Howitt (H-0058/03):

Om: Anmodning fra Thailand og Filippinerne om præferentiel adgang til EU for deres tunfiskekonserves
Som svar på anmodninger fra Thailand og Filippinerne om at få præferentiel adgang til EU for deres tunfiskekonserves forelagde WTO's assisterende generaldirektør henstillinger i december 2002. Hvis disse henstillinger imødekommes og implementeres af EU, vil de blive til alvorlig skade for AVS-staternes og Andespagt-landenes eksport af tunfiskekonserves.
Er Kommissionen enig i, at enhver præferentiel adgang for Thailand og Filippinerne vil fortrænge AVS-landenes og Andespagt-landenes eksport til EU, hvilket vil true fattige fiskeres eksistens og EU's investeringer i AVS-staterne, med hvilke EU har indgået 16 bilaterale fiskeriaftaler om adgang til fiskeressourcerne i deres farvande? Kan Kommissionen bekræfte, at den ikke vil imødekomme henstillingerne fra WTO's formidler, men i stedet vil undersøge hele spørgsmålet inden for rammerne af den igangværende WTO-Doha-runde, hvor der kan nås et mere afbalanceret resultat til alle parters tilfredshed?
Spørgsmål til kommissær Diamantopoulou
Lamy
Hr. formand, spørgsmålet fra hr. Howitt drejer sig om Kommissionens forpligtelse fra Doha-forhandlingerne til at undersøge en anmodning, som med stor beslutsomhed blev fremsat af Thailand og Filippinerne vedrørende det toldsystem, der gælder for import af tunfiskekonserves fra AVS-landene.
I meget store træk og for at gøre det kort anvender vi over for AVS-landene præferencer, som Thailand og Filippinerne ikke drager fordel af, og på det tidspunkt, hvor vi forsøgte at opnå en aftale med WTO vedrørende en generel undersøgelse af alle præferenceordningerne, vurderede disse to lande, at det var belejligt at ophæve deres egen aftale til fordel for en forhandling med os.
Vi har accepteret anmodningen, navnlig fordi den gavner AVS-landene, eftersom accept af anmodningen var afhængig af WTO's godkendelse af deres præferenceordning med os. Vi har forpligtet os til at indlede høringer med Thailand og Filippinerne og om nødvendigt at indlede en mæglingsprocedure. Jeg gentager for at gøre tingene helt klart, at uden denne procedure med høring og mægling, kunne WTO's dispensation vedrørende Cotonou-aftalen ikke have været opnået.
Vi indledte altså disse høringer med Thailand og Filippinerne i december 2001, i januar sidste år og i foråret året før. De har ikke ført til en aftale. Deres anmodning om adgang til vores marked forekom os på det tidspunkt for overdrevne, og de tilbud, som vi gav dem på det tidspunkt, forekom dem utilstrækkelige. Vi bad derfor hver især om en mægling inden for WTO sidste efterår.
I december havde mægleren bestemt sig og anbefalede, at Fællesskabet åbnede for en kvote på 25.000 ton tunfiskekonserves til en importafgiftssats på 12 %, skønt den almindelige sats, hvis jeg må sige det, er på 24 %, og satsen for AVS-landene er på 0 %. Altså, AVS 0 %, almindelig sats 24 %, mæglerens forslag 25.000 ton til 12 %.
Kommissionen er for vedtagelsen af disse anbefalinger. Vi mener, at det er et spørgsmål om troværdighed, tillid og den måde, hvorpå vi forvalter vores forbindelser med en række handelspartnere inden for WTO. Vi mener, at henvendelsen til en mægler i denne slags sager er en ærlig procedure, at den på en måde sætter store elefanter som EU på linje med de små elefanter som Thailand eller Filippinerne, og at det indgår i vores måde at opfatte vores handelsforbindelser med en række lande på og herunder særligt den tredje verden.
Vi har vurderet mæglerens anbefalinger, og vores vurdering er, at den pågældende kvote på 25.000 ton ikke vil have væsentlig betydning for import fra AVS-landene og import fra andre lande, som også drager fordel af de generelle præferencer. Jeg tænker i særdeleshed på en række lande i Latinamerika. Denne kvote udgør næsten 9 % af den totale import af tunfiskekonserves i EU og 4 % af det totale forbrug i Unionen.
Fællesskabets import af tunfiskekonserves fra AVS-landene er steget væsentligt i de seneste år. Den udgør på nuværende tidspunkt næsten 60 % af den globale import og i betragtning af de meget tætte og ofte meget velkomne forbindelser mellem industrivirksomhederne i AVS-landene og en række sektorer inden for Fællesskabets industrier, mener vi, at import fra AVS-landene ikke er alvorlig truet af denne mægling. Det er grunden til, at vi støtter og har foreslået vedtagelse af mæglerens holdning i Ministerrådet. Afhængigt af resultatet af denne høring vil vi så hurtigt som muligt fremlægge et forslag til forordning for at få denne afgiftskvote indført.
Howitt (PSE).
Jeg vil gerne takke kommissær Lamy for det udtømmende svar. Jeg har tre tillægsspørgsmål. Selv om kommissæren talte med forbilledlig tydelighed, ville det være tydeligere for os og alle andre, hvis vi kendte tidsplanen for aftalen i Ministerrådet, og vidste, hvad der vil ske, hvis der ikke opnås enighed ved afstemningen med kvalificeret flertal. I den forbindelse var han så venlig at invitere mig og andre til hans konference om konsekvensvurdering i sidste uge. Det var en fantastisk god konference, men en enkeltstående erklæring vil ikke få større indvirkning på AVS-landene. Der er behov for yderligere opbakning. Med Senegal som ansvarlig for 8.000 ton i import og Côte d'Ivoire med 41.000 ton mener AVS-landene, at de kan blive påvirket meget kraftigt.
Endelig vedrørende det tidligere svar på et spørgsmål fra min kollega, fru Kinnock, om vores forpligtelser i henhold til Cotonou-aftalen om udvidet markedsadgang for AVS-landene i forbindelse med handelsforhandlingerne: Er dette ikke et brud på de løfter, og anfægter det ikke vores engagement i udviklingen i disse lande?
Lamy
Som svar på Deres tre spørgsmål, hr. Howitt, vil jeg begynde med tidsplanen. Vi er på nuværende tidspunkt på teknisk plan i kontakt med medlemsstaterne. Jeg mener, at vi råder over det nødvendige kvalificerede flertal. Hvis det ikke er tilfældet, vil jeg beslutte, hvorvidt jeg vil gå videre med sagen. Det kommer lidt efter lidt. Det er en sag om troværdighed for os. AVS-landene vidste godt, da vi mødtes i Doha, hvorfor og hvordan de skulle opnå denne undtagelse for at dække vores præferencesystem, herunder ømtålelige områder som bananer. Det er de fuldt ud klar over. Alt er foregået med gennemsigtighed. Hverken Filippinerne eller Thailand har skjult deres mål med denne sag for AVS-landene, nemlig at drage fordel af den del af markedet, som de mente, det var logisk at drage fordel af. Ingen er blevet overrasket, og lige så snart vi accepterer en mægling, bør vi - jeg tror, det er spillets regler - acceptere resultaterne af den.
Hvad angår betydningen af handelen med AVS-landene, mener vi, at den kun vil have beskeden betydning, da det drejer sig om tunfiskekonserves, og der - som De sikkert ved - er en lille forskel mellem tun på dåse og tun, der ikke er på dåse, nemlig en industriel proces, som finder sted i datterselskaber, og afhængigt af måden har en væsentlig betydning for Fællesskabets industri. Vi mener, at der vil løbe en del vand i åen, inden Filippinerne eller Thailand råder over en tilsvarende fordel, og at det altså ud fra det synspunkt ikke udgør en alvorlig trussel. Når det er sagt, er vi, hvis et AVS-land ønsker at drøfte disse tekniske aspekter med os, klar til det.
Endelig vedrørende det tredje spørgsmål. Drejer det sig om en undtagelse, en ændring i forhold til forpligtelserne vedrørende adgang til markederne, som vi har truffet vedrørende AVS-landene? Nej, selvfølgelig ikke. Det er ikke en ændring. Det ændrer intet ved præferencerne. Lad os minde om, at hvis vi ikke har accepteret denne måde at forhandle med Thailand og Filippinerne på, så er det alle EU's handelspræferencer for AVS-landene, der bliver taget som gidsler. Det er den oprindelige grund til denne sag, som vi alle skal huske på, så vi kan glæde os over de resultater, der bliver fremlagt i dag.
Diamantopoulou
Hr. formand, Kommissionen har foretaget en detaljeret effektvurdering, som i høj grad er baseret på oplysninger fra International Confederation of Temporary Work Businesses (CIETT) og på argumenter i en undersøgelse, som denne organisation har udarbejdet.
Ved vurderingen af virkningerne af dette forslag må man også tage højde for den betydelig grad af fleksibilitet, som det foreslåede direktiv vil medføre. Der er mulighed for undtagelser fra princippet om ikke-diskrimination. Disse omfatter undtagelser, med objektive begrundelser, på grundlag af kollektive aftaler samt for vikarer med tidsubegrænsede kontrakter.
Disse undtagelser og afvigelser er særligt vigtige i lyset af den nuværende mangfoldighed inden for sektoren. Den fleksibilitet og mangfoldighed, de tilbyder, gør det umuligt at fremsætte forsimplede konklusioner vedrørende de mulige omkostninger og fordele ved direktivet. Trods disse vanskeligheder har Kommissionen foretaget en kvalitativ analyse af direktivets mulige virkninger på grundlag af alle de tilgængelige oplysninger. Følgende konklusioner er meget vigtige i den henseende.
For det første vil de faktiske ændringer, som vil være påkrævede i henhold til direktivet, være meget begrænsede, fordi der hovedsagelig er tale om en kodificering af bestemmelser, som allerede er gængs praksis, og som er indskrevet i national lovgivning, kollektive aftaler eller adfærdskodekser.
For det andet vil den faktiske virkning blive opblødt i kraft af den fleksibilitet, som direktivet rummer, selv i de tilfælde, hvor der kan være behov for ændringer.
For det tredje vil omkostningerne ved direktivet således være yderst begrænsede, og det foreslåede direktiv vil være en vigtig faktor for skabelsen af en hensigtsmæssig lovgivningsramme for vikarsektorens fortsatte ekspansion.
Sammenfattende mener Kommissionen, at forslaget vil bidrage til at realisere sektorens fulde beskæftigelsespotentiale i Europa. Det vil forbedre den sociale accept af vikararbejde og gøre det mere attraktivt. Det understreger CIETT ligeledes i sin undersøgelse. Navnlig adgangen til arbejdstagere med højere kvalifikationer og mere diversificerede færdigheder vil tilskynde flere virksomheder til at benytte vikarer. Dette vil give bureauerne mulighed for at rekruttere deres arbejdstagere blandt en større gruppe af kandidater og gå ind på nye områder.
Endelig er det med hensyn til Det Forenede Kongerige vigtigt at nævne den lovbestemte konsekvensvurdering, som foretages af det britiske handels- og industriministerium. Det skønnes, at direktivet vil have en positiv indvirkning på den samlede beskæftigelse og på vikarernes produktivitet. Det erkendes ligeledes, at det kan føre til større sikkerhed i ansættelsen for vikarer og gøre vikararbejde mere attraktivt.
Harbour (PPE-DE).
Jeg vil gerne takke kommissæren for det interessante svar. Men jeg vil gerne fortælle hende, at i virkelighedens verden viser en undersøgelse foretaget af den britiske arbejdsgiverforening over for mere end 200 virksomheder i Det Forenede Kongerige, som har flere vikaransatte end noget andet land, at hendes direktiv vil betyde, at 60 % af disse virksomheder vil beskæftige færre vikarer.
Jeg vil også delagtiggøre hende i resultaterne af den undersøgelse, som viser, at 40 % af de mennesker, der begynder som vikarer, kommer fra gruppen af langtidsledige, og 40 % får fast arbejde inden for et år. Jeg vil gerne have hende til at fortælle, hvordan hendes holdning til dette direktiv og disse resultater stemmer overens med rapporten fra Kommissionen og den rapport, der netop er udkommet, hvori det hedder, at uden en yderligere indsats ser Unionen ikke ud til at kunne nå sit beskæftigelsesmål for 2005. Jeg vil påpege, at Det Forenede Kongerige allerede opfylder målsætningen om en beskæftigelsesprocent på 70.
Hvordan kan hendes holdning til dette direktiv og dets praktiske anvendelse på virksomheder, der benytter vikarer, på nogen måde stemme overens med målsætningen om at nedbringe arbejdsløsheden i EU? Det giver simpelthen ikke mening. Som kommissær for beskæftigelse skal hun tage hensyn til, hvad folk fortæller hende.
Diamantopoulou
Først vil jeg gerne sige, at den virkelige verden findes i alle lande, og ikke kun i Det Forende Kongerige, hvilket De sikkert er enig i.
Det er ikke sandt, at Det Forenede Kongerige har flere vikaransatte end andre lande. Andelen udgør 3,2 % i forhold til 4,6 % i Holland, 2,5 % i Frankrig og endnu færre i Tyskland.
Det særlige marked for vikaransatte spiller sin egen rolle. På baggrund af vores analyse af hvert enkelt land kan vi se, at der i lande som f.eks. Holland, som bruger nøjagtigt det samme system som i direktivet, ikke er nogen problemer, og at sektoren bliver mere og mere dynamisk. I USA er den meget rentabel og tiltrækker store investeringer. Derfor har vi en model, som ikke øger udgifterne. Vi blander os overhovedet ikke i arbejdstagernes nettoløn, men sikrer arbejdstagernes minimumsrettigheder. Indtil videre har denne model været en succes i de to europæiske lande, som har anvendt den.
Lovindgrebet berører i øjeblikket meget få arbejdstagere - 1,5 % i hele Europa. Det er dog vigtigt, at indgrebet indfører rammer, som sikrer arbejdstagernes minimumsrettigheder, af hensyn til den fremtidige udvikling af denne sektor.
Vores undersøgelse viser, at denne sektor har et dårligt omdømme på arbejdsmarkedet, da arbejdstagerne ofte ikke engang har grundlæggende rettigheder, beskyttelse eller pensions- eller forsikringsrettigheder. Hvis blot minimumsrettighederne sikres, vil sektoren blive dynamisk. Det er også CIETT's holdning.
Som jeg nævnte i begyndelsen, har CIETT ført kontrol med disse vikarbureauer, som mener, at brede lovgivningsmæssige rammer vil give bedre resultater og udvide markedet. Jeg kan endda sætte tal på.
Ifølge den seneste CIET?-undersøgelse kan vikarbureauerne med de rette lovgivningsmæssige rammer og med basisforsikring for arbejdstagerne have 6,5 millioner ansatte inden 2010. Det er en stigning på 4 millioner ansatte. Som nævnt tidligere, er disse tal baseret på vikarbureauernes egen vurdering og ikke kun Kommissionens.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Deres svar gør mig nysgerrig, fru kommissær. For det første siger De, at en stor del af Deres oplysninger er baseret på det, CIETT har fortalt Dem. CIETT har fortalt mig, at de er oprørte over dette direktiv, og jeg vil tage kontakt til dem igen på grundlag af Deres svar i dag.
De fortæller også, at vikararbejde florerer i Nederlandene. I henhold til mine oplysninger har tendensen inden for vikarsektoren været faldende, siden deres nationale lovgivning blev ændret. Den nederlandske arbejdsgiverforening, VNO-NCW, ønsker at genindføre fleksibilitet. Den har haft adskillige møder med mig og spurgt, om jeg kan opnå yderligere støtte til mine ændringsforslag i den retning.
De siger, at direktivet er baseret på alle tilgængelige oplysninger. I sidste uge sagde byrådet i Birmingham, en af de største lokale myndigheder - ikke kun i min region, men i hele Europa - at man vil ændre sin brug af vikarer, som i øjeblikket koster 20 millioner euro om året. Vi taler om tusindvis af arbejdspladser. Årsagen til denne ændring er Deres direktiv. Vil De i lyset af de seneste oplysninger indvillige i at gennemgå dette skadelige direktiv endnu en gang, før det gør større skade på beskæftigelsesudsigterne i hele EU?
Diamantopoulou
Som De ved, hr. Bushill-Matthews, drøftede fagforeningerne og arbejdsgiverne direktivet, før Kommissionen stillede dette forslag. Hverken fagforeningerne eller arbejdsgiverne er tilfredse med det foreliggende direktiv, da det prøver at finde en balance mellem at gøre det mere attraktivt at ansætte vikarer og samtidig være i overensstemmelse med de grundlæggende europæiske principper og arbejdstagernes minimumsbeskyttelse ifølge traktaten. Vi har ikke tilføjet så meget som et komma ud over arbejdstagernes minimumsbeskyttelse.
De nævnte, at min dokumentation bygger på CIETT's oplysninger til mig. Jeg har ikke haft drøftelser med eller modtaget mundtlige oplysninger fra CIETT. Vi har brugt deres undersøgelse og dokumenter, men jeg vil hellere end gerne drøfte hvad som helst med dem. Jeg er åben over for alle oplysninger, som de kan give mig.
Jeg har talt med disse vikarbureauer i Holland. De udvikler sig hurtigt, og bortset fra en mindre nedgang for to år siden går det godt for branchen.
De nævnte en omkostning i Det Forende Kongerige, som jeg selvfølgelig hverken kan bekræfte eller vurdere på nuværende tidspunkt. Jeg går ud fra, at De mener omkostningen i forbindelse med at forsikre de vikaransatte. Jeg kan naturligvis ikke tale for, at der ikke skal være forsikring, pensionsrettigheder eller andre former for bidrag, som skal betales. Dette er det eneste punkt i forbindelse med betaling, hvor direktivet griber ind. Det kræver ikke nogen form for ligeværdig behandling bortset fra, hvis vikaren for den fraværende person har nøjagtig de samme kvalifikationer, samme anciennitet og samme antal års erfaring. Her skal arbejdsbetingelserne være identiske, hvilket naturligvis er meget kompliceret. Jeg vil dog meget gerne drøfte de enkelte elementer med vikarbureauerne.

Formanden.
Spørgsmål nr. 46 af Lennart Sacrédeus (H-0902/02):

Om: Den demografiske udfordring, familiedannelse og arbejdsliv
Sygefraværsprocenten er steget dramatisk i Sverige i de seneste år, og også i andre EU-lande er der tegn på en foruroligende udvikling. Samtidig har Europas lande rekordlave fødselstal. I de næste 50 år vil befolkningstallet derfor falde dramatisk i f.eks. Tyskland, Italien og Frankrig. Med den aldrende befolkning vil det blive en økonomisk belastning at opretholde pensionssystemerne og det sociale sikringsnet. På EU-topmødet i Stockholm i marts 2001 blev den demografiske udfordring fastslået som en af Unionens prioriterede spørgsmål i fremtiden.
Hvilken lære kan drages af denne alvorlige udvikling, samt hvilke initiativer har Kommissionen truffet for at fremme et bedre helhedssyn på familiedannelse, børnefødsler, den demografiske udfordring, de stigende sygefraværsprocenter samt bæredygtige pensionssystemer?

Diamantopoulou
Den demografiske udfordring er et af de europæiske landes største problemer. Demografiske politikker skal naturligvis omfatte både individuelle politikker samt økonomiske og sociale incitamenter, hvoraf de fleste hører under medlemsstaterne og deres kompetence.
Jeg vil gerne kommentere den europæiske merværdi i denne sektor, eftersom det demografiske problem findes i de enkelte lande og i Europa som helhed, hvor befolkningen bliver ældre, men befolkningstallet falder.
Der er to sider af dette problem. For det første ældes befolkningen og har en højere forventet levealder. Det er positivt, at folk lever længere som følge af bedre levevilkår og lægebehandling, men det kræver særlige politikker til at håndtere denne aldrende befolkning. Inden for sektoren den aldrende befolkning har EU vigtige politikker om offentlige udgifter, og hvordan de offentlige udgifter kan forbedres og forbindes med sundheds-, pensions- og naturligvis beskæftigelsespolitikker. I denne forbindelse skal det nævnes, at den åbne koordinationsmetode vedrørende beskæftigelse, programmer i forbindelse med fattigdom og social udstødelse samt pensioner er afpasset efter ældre arbejdstagere, hvilket er et af metodens principper.
Den anden række politikker skal styrke familien, så folk kan få flere børn, da mange lande har meget lave fødselstal. Den omfatter lovgivning, især for at støtte småbørnsforældre og hjælpe dem med at forene arbejds- og familielivet, politikker om ligestilling og kvinders adgang til arbejdsmarkedet - det skal erindres, at familier ofte er i alvorlige økonomiske vanskeligheder - og naturligvis socialpolitikker, især sociale infrastrukturer.
Sociale infrastrukturer er medlemsstaternes ansvar, men De bedes igen erindre, at de for det første modtager omfattende støtte fra EF-støtterammen i forbindelse med beskæftigelse. For det andet blev de specifikke mål fastsat i Barcelona for et år siden, hvor alle medlemsstaterne forpligtede sig til at tilbyde 95 % af de 3-6 årige børn offentlig eller privat pasning inden 2010. Det vil hjælpe familierne meget.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jeg takker kommissæren mange gange for svaret. Vil kommissær Diamantopoulou være interesseret i, at man sideløbende med tilvækstmålingerne faktisk også førte løbende statistik over, hvordan fødselstallet udvikler sig i EU? Opbygningen af en familie er det store projekt i livet. Jeg har selv oplevet dette i 1990'erne. Jeg tror, at vi på alle måder skal give udtryk for den positive holdning, som det indebærer, at der fødes børn, og at der kommer en ny generation her i Europa, det vil sige, at vores lande er livskraftige. Det handler om de økonomiske behov, men det handler faktisk også om livsglæde og om fremtiden i EU.
Kunne kommissæren tænke sig, at man sideløbende med tilvækstmålingerne statistisk meget nøje fulgte fødselsudviklingen i Europa?
Diamantopoulou
Det var en forglemmelse fra min side, at jeg i min første tale glemte at nævne, at en af Kommissionens vigtigste opgaver er at overvåge den demografiske udvikling, og det fremlægges i den årlige socialrapport, som støttes af Det Europæiske Observationscenter for den Sociale Situation, Demografi og Familiepolitik, der yder finansiel bistand til vigtige undersøgelser. I rapporten, som beskriver situationen i Europa i form af meget detaljeret statistik, omtales de nævnte indikatorer for antallet af fødsler i hvert land, antallet af fødsler i hver region og forholdet mellem indvandrere og befolkningen i hvert land. Denne statistik er detaljeret og nøjagtig, og kortlægger situationen i Europa fra år til år.

Fatuzzo (PPE-DE).
Kommissær Diamantopoulou, også jeg går stærkt ind for, at vi skal øge fødselstallet i EU, og det gælder i øvrigt også den italienske regering. Den italienske minister, hr. Maroni, har nemlig udtalt, at en lov, der lige er trådt i kraft, vil være et incitament for unge par. Jeg har ligeledes sagt til mine pensionister, at de skal gøre den størst mulige indsats for at øge fødselstallet, og det har de forsikret mig, at de vil gøre. Det spørgsmål, som jeg gerne vil stille Dem, er følgende. Mener De virkelig, at et højere fødselstal er tilstrækkeligt til at løse problemet med pensionerne og de mange ældre, eller er det ikke lige så vigtigt at skabe nye arbejdspladser? Så længe der er folk, som er arbejdsløse, er nye unge ikke ensbetydende med, at man løser de ældres problem, for så får vi blot et stadig større antal arbejdsløse unge, som ikke kan betale for de ældres pension. Ville det ikke være bedst, at man foruden et større fødselstal også sørgede for flere arbejdspladser?
Diamantopoulou
Jeg er bange for, hr. Fatuzzo, at hvis vi sammenligner antallet af nye job med antal fødsler, kommer vi ud for nogle ret ubehagelige overraskelser. Jeg vil blot sige, at selv om fødselstallet stiger betydeligt i Europa, og antallet af indvandrere fordobles, vil Europas befolkningstal fortsat være ustabilt og falde yderligere. Således er de demografiske problemer et brændende spørgsmål for regeringerne. Hvad angår arbejdsmarkederne, vil en stigning i befolkningstallet naturligvis også skabe en mere dynamisk økonomi. Et godt eksempel er USA, hvor befolkningstallet stiger kraftigt, efterhånden som indvandrerne bliver integreret.
Derfor er det afgørende at indse, at den aktuelle situation vil skabe alvorlige problemer på det nuværende arbejdsmarked, hvor der vil opstå mangel på arbejdstagere under 30 år fra 2030. Men uanset hvor mange bestræbelser vi skal lægge i at løse beskæftigelsesproblemerne, og vi er ganske rigtigt nødt til at skabe stadig flere job, skal vi også bestræbe os på helt konkret at få befolkningstallet i Europa til at stige.

Khanbhai (PPE-DE).
For det første er det en stor fornøjelse at have kommissæren her. Jeg har lyttet til forhandlingen på tv'et i mit kontor, og jeg hørte Deres svar til mine kolleger.
Jeg vil gerne følge op på hr. Fatuzzos spørgsmål, fordi det findes i min betænkning om informations- og kommunikationsteknologi og dens indvirkning på SMV'er. Jeg håber, at De er enig i en af anbefalingerne i min betænkning, nemlig at mange ældre mennesker, som er gået på pension, når de er over 55, med glæde vil vende tilbage til beskæftigelse, hvis de har et økonomisk incitament til at gøre det. Informations- og kommunikationsteknologi er et område, hvor vi kunne bruge dem, hvis der fandtes økonomiske incitamenter til at uddanne dem. Hvis de så efterfølgende skulle arbejde, vil det være vigtigt, at deres indkomst ikke beskattes, fordi de også har deres pension.
Dette vil medføre to ting. For det første vil det give ældre mennesker mulighed for at arbejde og udnytte deres færdigheder. Derfor vil deres disponible indkomst have betydning for økonomien i landdistrikterne, fordi de vil have tendens til at bruge deres indkomst. For det andet vil vi ikke være så afhængige af importeret arbejdskraft. Selvfølgelig er et højt fødselstal en god ting, men det vil tage årevis, før tendensen slår igennem i arbejdsstyrken. Min anbefaling vil udgøre en hurtig løsning. Jeg vil gerne høre kommissærens syn på den.
Diamantopoulou
Jeg er enig i, at det er bydende nødvendigt at integrere arbejdstagere over 55 år på det europæiske arbejdsmarked.
Tallene er bekymrende. I Europa er kun 37 % af alle personer over 55 år stadig i arbejde. I de fleste lande har man i adskillige år brugt førtidspension som en omstruktureringsmekanisme. Mange mennesker er på den måde blevet fjernet fra arbejdsmarkedet, og efterhånden som informationssamfundet omstruktureres, er det selvfølgelig de ældste arbejdstagere, der ryger først. Når vi analyserer pensionssystemerne og de tilhørende problemer, fokuserer vi generelt på behovet for at forhøje pensionsalderen. Det er en økonomisk tilgang, som adskillige lande er nødt til at have. Vi kan imidlertid ikke forhøje pensionsalderen, medmindre der, som De sagde, findes specifikke politikker eller incitamenter til at indtræde på arbejdsmarkedet, hvilket er årsagen til, at befolkningsgruppen over 55 år, i hvert fald på europæisk plan, har været en af de vigtigste prioriteter i vores beskæftigelsesstrategi og i vores seneste vurdering af denne strategi.
Ifølge Barcelona-målet har landene forpligtet sig til senest i 2010 at sikre, at 50 % af gruppen over 55 år vil være i arbejde. Landene forpligtede sig også til at medtage en vis procentdel af gruppen over 55 år i deres politik for videreuddannelse og livslang læring. Der vil med andre ord være incitamenter i form af skattelettelser eller støtte, så disse mennesker tilskyndes til at gå på arbejde igen.
Der er, som De nævnte, også den vigtige sociale sektor, hvor der ikke er fuld beskæftigelse, men hvor der tilbydes sociale ydelser med visse specifikke incitamenter. Det er den type aktiv ældrepolitik, vi altid støtter, og som er omfattet af vores retningslinjer.

Formanden.
Spørgsmål nr. 47 af María Izquierdo Rojo (H-0014/03):

Om: Kvinders adgang til forsvaret og sexchikane
Hvilke skridt er der taget for at sikre gennemførelse af direktiv 2002/73/EF

Diamantopoulou
Det er en fornøjelse for mig at være her, især fordi diskussionen er så interessant, og der er så mange deltagere.
I bestemmelserne i direktiv 2002/73/EF, der blev vedtaget for nylig, defineres chikane på grund af køn og sexchikane for første gang som diskrimination på arbejdspladsen i en bindende fællesskabsretsakt, hvilket betyder, at de forbydes. Desuden skal medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger for at tilskynde arbejdsgiverne til at undgå chikane og sexchikane på arbejdspladsen. Disse bestemmelser vedrører den private og den offentlige sektor og omfatter også de væbnede styrker.
Med det nye direktiv styrkes beskyttelsen af ofrene for diskrimination på grund af køn gennem specifikke bestemmelser, der afspejler retspraksis ved Domstolen.
For at overholde direktivets bestemmelser skal alle medlemsstaterne, naturligvis også Spanien, indføre gennemførelsesforanstaltninger, der skal træde i kraft senest den 5. oktober 2005. Senest pr. denne dato skal disse foranstaltninger, også vedrørende chikane og sexchikane, også gælde for de væbnede styrker. Medlemsstaterne skal pr. denne dato garantere, at man har truffet alle nødvendige foranstaltninger for at afskaffe diskrimination på grund af køn inden for alle de spørgsmål, som er omfattet af direktivet.
Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, mange tak for dette svar, som er ganske fornuftigt. Jeg ved ikke, hvad vi skal gøre for at få Spaniens forsvarsminister til at behandle visse alvorlige sager om voldtægt og seksuelt overgreb, som tilfældet i hæren med soldaten Quiñoa. For et år siden lovede ministeren i det spanske parlament at fremskynde disse sager, men har ikke levet op til dette løfte.
Der er imidlertid et alvorligt juridisk tomrum, da disse seksuelle overgreb behandles inden for det militære retssystem som embedsmisbrug og ikke som overtrædelse af menneskerettighederne, hvilket de jo er.
Fru kommissær, hvad kan vi gøre for at fremme anvendelsen af dette direktiv? Jeg vil meget gerne have, at der indføres et tiltag i den henseende. Et brev adresseret til Dem og formidlet videre til den spanske forsvarsminister, så han føler sig forpligtet til at behandle denne sag om soldaten Quiñoa, kan måske have en effekt. I over to år er offeret ikke blevet udstationeret, men er tværtimod blevet degraderet, mens hendes voldtægtsmand, løjtnant Iván Moriano, stadig er i hæren og kan fortsætte sine ugerninger, mens der ikke gøres noget ved sagen. Dette er et alvorligt eksempel på seksuelt overgreb i hæren, som der endnu ikke er taget hånd om.
Det er også et europæisk spørgsmål, fru kommissær. Jeg har fundet ud af, at der findes andre sådanne sager i EU. Hvis De tillader, hr. formand, vil jeg derfor gerne sende et brev til kommissæren, som uddyber dette spørgsmål, og som De kan formidle videre til forsvarsministeren, hr. Trillo, som bør tage sig af dette alvorlige problem.

Diamantopoulou
Hr. formand, direktivet er endnu ikke gennemført, så derfor kan Kommissionen ikke handle effektivt. Efter min mening er det meget vigtigt at fortælle ministeren om et meget specifikt instrument, som han kan benytte, før lovgivningen gennemføres. Dette instrument er Kommissionens adfærdskodes, der findes som bilag til Kommissionens henstilling fra 1991.
Det er en adfærdskodeks vedrørende behovet for at forhindre sexchikane og chikane på arbejdspladsen. Heri forudser man specifikke politiske foranstaltninger. Disse omfatter information til arbejdstagerne, hvorved man bibringer arbejdstagerne de vigtigste budskaber, uddannelse af arbejdstagerne, uddannelse af mellemlederne i disse spørgsmål, hvorefter de skal tage ansvaret.
Arbejdsgiveren skal tage ansvaret for at skabe et miljø, der forhindrer sexchikane. Arbejdsgiveren skal give den ansatte mulighed for og ret til at klage og drøfte det specifikke problem med en bestemt person inden for ledelsen. De kan indføre de første foranstaltninger for at forberede de væbnede styrker på direktivets gennemførelse.
Jeg vil med fornøjelse sende adfærdskodeksen til ministeren. Den kan være nyttig for de væbnede styrker i Spanien.
Formanden.
 Der må ikke stilles flere spørgsmål, hr. Moraes, medmindre De stiller et supplerende spørgsmål til fru Izquierdos spørgsmål. Et supplerende spørgsmål.

Moraes (PSE).
Jeg ved, at kommissæren er personligt engageret i bekæmpelse af racisme og artikel 13-pakken. Det er venligt af hende at ville besvare dette tillægsspørgsmål. Ganske kort kunne kommissæren ikke deltage i FN's verdenskonference mod racisme, men hendes engagement blev overbragt til konferencen. Ngo'erne og mange andre aktører i denne artikel 13-pakke er bekymrede over, at mens de medlemsstater, der har en lovgivning for ligestilling?
(Formanden afbrød taleren)
Formanden.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 48-81 blive besvaret skriftligt.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om europæisk transportpolitik frem til 2010.
Peijs (PPE-DE).
Hr. formand, sammen med ordføreren har alle grupper gjort, hvad de kunne, for at opnå en vis grad af enighed i denne sag - de er allerede nået langt - og jeg takker ordføreren for samarbejdet. Som vi sagde i eftermiddag, har det måske nok varet længe, fru kommissær, men til syvende og sidst er vi alligevel noget hurtigere end Rådet.
Først vil jeg generelt sige, at den hvidbog, hvori de forskellige former for europæisk transportpolitik frem til 2010 skitseres, i mine øjne har en stor fejl. Den lægger for stor vægt på jernbanetransporten, som om den er den eneste rigtige transportform i fremtiden. Vi må imidlertid være realistiske. Vi kan ikke give jernbanen en større rolle, end den fortjener og kan klare i betragtning af de nuværende præstationer. Det er yderst nødvendigt, at liberaliseringen af jernbanen, som Parlamentet for nylig besluttede at støtte, gør den mere sikker ved grænseoverskridende transport, mindre bureaukratisk, mere kundevenlig og mere forudsigelig. Den skal ikke pr. definition føre til privatiseringer.
Omvendt er det fuldstændig uberettiget, at der i hvidbogen næsten ikke lægges vægt på landevejstransport, men navnlig heller ikke på søtransport, transport ad indre vandveje og lufttransport. Landevejstransportens høje grad af fleksibilitet, effektivitet og pålidelighed har ført til en enorm vækst i denne sektor. Landevejstransportens kvalitet er afgørende, og den bærer den europæiske økonomi. Vi må derfor fortsat investere i forbedringer, f.eks. ved at gøre vejene mere intelligente og ved udvidelse af vejnettet. En konkurrencedygtig europæisk økonomi står og falder med en sund europæisk transportsektor.
Der lægges i hvidbogen praktisk taget ingen vægt på transport ad indre vandveje, som i nogle dele af Europa har større muligheder for at aflaste landevejstransporten end jernbanerne. Det er meget skuffende. Jeg er derfor glad for, at Parlamentet i sin reaktion på hvidbogen kommer ind på betydningen af transporten ad indre vandveje som en fornyende, miljøvenlig og forholdsvis billig transportform, som snart vil forbinde Øst- og Vesteuropa med hinanden. Muligheden for vækst i denne sektor er stadig meget stor. Kombinationen med nærskibstrafikken gør transporten ad indre vandveje til en transportform, som man virkelig kan regne med.
Finansieringen af transportinfrastrukturen for alle transportformer viser sig at være et stort problem overalt i Europa. Især toginfrastrukturen vil i fremtiden koste borgerne milliarder. Alt dette skal finansieres ved at internalisere de eksterne udgifter, som skal indføres samtidig for alle transportformer. Krydssubventionering, således som Kommissionen foreslår, er kun acceptabel i specifikke områder såsom Alperne og Pyrenæerne. Vi er altså ikke imod det, hr. Swoboda. Det kan ikke være sådan, at landevejstransporten beskattes ekstra hårdt for derefter at finansiere jernbanen ved hjælp af disse indtægter. Dette er i strid med princippet om den frie markedsøkonomi, hvor hver transportform skal kunne konkurrere på samme vilkår. Prissætning som instrument vil vi derfor helst ikke have, men hvis den alligevel anvendes, skal det helst ske på en ærlig måde. Brugerne betaler, og forurenerne betaler, men hver skal betale for sin egen forurening og for sit eget brug og ikke for en konkurrerende transportforms forurening og brug.
Ud fra denne synsvinkel forstår jeg ikke noget af hr. Bolkesteins forslag om at begynde med nye punktafgifter for vejtransporten, nemlig på benzin og dieselolie. Det er jeg uenig i, for i sammenhæng skal alle transportformer behandles på samme måde samtidig. Vi har aldrig troet, at der findes politikere, der vil pålægge jernbanen ekstra afgifter. Det affinder vi os med, men så vil vi heller ikke have, at det sker for landevejstransporten.
Jeg vil lige komme ind på to vigtige punkter. De vedrører det europæiske agentur for trafiksikkerhed og oprettelsen af en europæisk transportfond. Flertallet i PPE-DE-Gruppen er bestemt ikke glad for disse to initiativer. Hvad angår agenturet, er det naturligvis meget vigtigt at øge sikkerheden på landevejene i Europa. Hvert trafikoffer er et for meget. Men spørgsmålet er, om et agentur på nuværende tidspunkt er et effektivt middel til at gribe denne problematik an, især fordi der næsten ikke findes beføjelser på EU-plan inden for trafiksikkerhed. En lettere form for koordinering forekommer os at være en bedre egnet måde. Transportfonden forekommer mig virkelig for meget for lande, som ikke selv kan betale deres egne veje og heller ikke vil gøre det i andre lande.
Piecyk (PSE).
Hr. formand, jeg vil starte med at takke ordføreren for hans arbejde og også for hans bestræbelser på at forene forskellige holdninger, som vi har hørt om i dag.
Jeg mener, at hvidbogen åbner en stor mulighed for europæisk transportpolitik til at drage de rigtige konklusioner af den ubarmhjertige analyse, som den indeholder. Det må ikke være ensbetydende med ikke at gøre noget. Vi kan ikke stikke hovedet i busken, da det ville gøre den transportpolitiske kollaps uundgåelig. Analysen er barsk og grusom, og, fru Peijs, vi må tage den til efterretning: Hver dag er der 7.500 km kødannelse på Europas veje, CO2-emissionerne er steget med 15 % i perioden 1990-1998, godstransporten ad jernbane er i de seneste år faldet fra 21 % til 8,5 %, og alene i perioden 1990-1996 blev der hver dag bygget nye motorveje i et omfang svarende til 10 fodboldbaner.
Vi kan ganske enkelt ikke fortsætte på den måde, og grundlæggende ændringer af transportpolitikken er den eneste løsning. Derfor siger jeg, at analysen i hvidbogen ikke længere har noget som helst med virkelig mobilitet at gøre, som vi ønsker, eller med en mere miljøvenlig transportpolitik. Der er derfor behov for radikal nytænkning, navnlig inden for godstransport, hvor der er behov for en omlægning til jernbane og vandveje. Det drejer sig derfor om en omlægning til fordel for miljøvenlige transportformer og om at gøre bæredygtighed til vores grundlag og målestok. Økonomisk vækst og vækst i transporten skal heller ikke tages for givet, for som transportpolitikere burde vi også overveje, om det var muligt at undgå trafik. Efter min mening forsømmer hvidbogen det aspekt.
Jeg mener, at Kommissionen har draget de rigtige konklusioner af analysen og taget initiativ til mange gode foranstaltninger. Vi har gjort store fremskridt inden for jernbanepolitik, og vi har også gjort fremskridt inden for skibssikkerhed, ikke mindst - desværre - på grund af tankskibene Erika og Prestige.
Nu mangler der kun et meget kompliceret område, nemlig internaliseringen af de eksterne omkostninger. Det vil sige, at ikke alle, som benytter vejene, jernbanen eller vandvejene, betaler samme pris for det, som de faktisk benytter. Derfor håber jeg, at der meget snart kommer et seriøst forslag fra Kommissionen - som vi så vil diskutere indgående - så vi kan garantere, at alle transportformer har en fair omkostningsbyrde, baseret på faktiske og gennemskuelige omkostninger.
Mit sidste punkt, fru kommissær, går på noget, som De var inde på i Deres tale før. Vi står lige foran udvidelsen, og jeg mener, at vi må gøre alt for at undgå at begå de samme fejl eller vælge den samme uheldige transportpolitik, som vi har set blive gennemført i medlemsstaterne i de seneste 30-40 år. Vi må ikke begå disse fejl på ny med de nye medlemsstater. Derfor mener jeg, at De har et meget stort ansvar med hensyn til at undgå disse fejl med de nye medlemsstater og også arbejde sammen med dem for, på et tidligt tidspunkt, at iværksætte en god og fair europæisk transportpolitik.
Vermeer (ELDR).
Hr. formand, det er blevet tydeligt for mig, at vi nemt kunne have gjort hvidbogen om Kommissionens transportpolitik med dens 150 sider til et udkast på 300 sider. Proceduremæssigt er vi i Europa-Parlamentet bundet til denne betænkning. Jeg har heller ikke misundt ordføreren. Han skulle integrere, afspejle og sammenfatte de forskellige opfattelser, som findes her i Parlamentet om transport, således at Kommissionen også kan udlede en tydelig opfattelse eller holdning. En klar betænkning om et så bredt emne med sin udfordrende titel "frem til 2010" viste sig at være en enorm opgave. Jeg har med fornøjelse været inddraget i forberedelserne med ordføreren og de andre skyggeordførere for at udarbejde et udkast til en holdning, som Kommissionen kan acceptere. Jeg er tilfreds med udkastet, og jeg tror, vi kan komme fremad. Afsnit, som kan få liberale hjerter til at banke, vedrører opkrævning af infrastrukturafgifter, internalisering af de eksterne udgifter ved de forskellige transportformer, den relative adskillelse af økonomisk vækst og transportvækst, større vægt på multimodale transportudviklinger og vægt på transporten ad indre vandveje. Hvad jeg ønsker, er udmærket udtrykt, og jeg er glad for hr. Izquierdos bidrag.
Inden jeg fortaber mig i Kommissionens detaljer, vil jeg gerne endnu en gang omtale metodikken og også Kommissionens målsætning i dens hvidbog. Metodikken med krydsbeskatning for at overføre transportpresset fra vejene til de andre transportformer må ikke føre til konkurrenceforstyrrelser på transportmarkedet. Hvad jeg vil sige, er, at hver transportform har sine egne relative fordele, og det må vi i første instans koncentrere os om. Jeg ser i fremtiden gode muligheder for jernbane og transport ad indre vandveje, men også for kystsejlads. Kort sagt var jeg glad for, at fru de Palacio i eftermiddags også var så positiv med hensyn til transporten ad indre vandveje, og jeg håber, at der lægges tilstrækkelig vægt på multimodale knudepunkter og kvalitet med anvendelse af ICT.
Meijer (GUE/NGL).
Hr. formand, bortset fra søfolk og soldater var det før i tiden kun de rigeste og mest magtfulde mennesker, der rejste langt væk. Kun en lille privilegeret gruppe kunne købe varer, som var produceret langt væk. Nu om dage har økonomien udviklet sig til enorm stordrift, mange mennesker arbejder andre steder, end hvor de bor, og de tilbringer deres ferie endnu længere væk. Råstoffer, halvfabrikata og slutprodukter transporteres over meget store afstande fra steder, hvor produktionen er billigst, til andre steder, hvor der forventes mange købere, som vil betale en høj pris for dem. EU's eksistens har forstærket denne tendens yderligere, bl.a. gennem indførelsen af en fælles valuta, stor frihed for afgiftsfri lufttrafik og anlæg af grænseoverskridende motorveje.
I lang tid var det kun fordelene ved denne stordrift, der blev fremhævet. Det blev betragtet som et vældig stort fremskridt, at den dertil nødvendige transport hele tiden blev forholdsvis billigere. Opinionslederne ville helst ikke indse, at voksende trafikstrømme fører til et stigende pres på de offentlige arealer, luftforurening, støjgener og trafikulykker. I mellemtiden oplever stadig flere mennesker ulemperne. Vi ved nu, at det er vigtigt at formindske unødig transport og vælge transportformer, som ikke bruger ret meget plads, og som forurener miljøet mindre. Det er svære valg. Det er tilfældigvis også navnet på Kommissionens hvidbog om transport frem til 2010, som vi i dag skal bedømme.
Foretager vi nu virkelig et valg? Kommissionen har i hvert fald forsøgt at skelne mellem dels biler og fly, som er en stadig større belastning for miljøet, dels miljøvenlig transport med jernbane og ad vandveje. Dertil hører en forskydning af eksisterende transportstrømme og kanalisering af en eventuel yderligere vækst på en måde, hvorpå mennesker og miljø rimeligt kan overleve i et stadig tættere befolket område. De første reaktioner både fra interesseorganisationer og fra Parlamentet var desværre negative. Ingen er imod vækst inden for transport med tog eller skib, men for lufttrafik og landevejstrafik anmodede man om ligebehandling, altså mulighed for at vokse mindst lige så meget. EU's politik bør derfor koncentreres om at skabe overkapacitet på skatteydernes bekostning. Gennem denne dyre overkapacitet får godstransportvirksomheder fra tilfælde til tilfælde frie hænder til at vælge den transportform, som på det tidspunkt er hurtigst eller billigst for dem.
Denne overkapacitet kan desuden føre til skarpere konkurrence. Det vil betyde, at arbejdstagere, især inden for jernbanerne og havnene, er mindre sikre på at beholde deres job og deres indkomst. De spilles dermed ud mod folk i andre sektorer, som heller ikke er sikre på et stabilt tilbud om arbejde. Alle mulige liberaliseringsforslag kan få en negativ virkning på mennesker og deres miljø. Desværre ser det ud til, at der frem til 2010 stadig ikke i tilstrækkelig grad træffes de mest nødvendige valg. Så vil vi i de nye medlemsstater se jernbaner blive erstattet af motorveje, en udvikling som også hr. Piecyk for lidt siden med rette advarede mod. Det må ikke gå den vej, og desværre har vi for lidt garanti for det.
Bouwman (Verts/ALE).
Alle ved, at der er tale om en enorm vækst inden for transport, og hr. Piecyk har i dag meddelt, hvilke elendige virkninger det alt sammen har. Kort sammenfattet er det sociale virkninger og virkninger på miljøet, sundheden og sikkerheden, og her spiller globalisering en rolle. Kort sagt synes jeg, at problemet er godt beskrevet i hvidbogen. Vi stræber naturligvis bl.a. af miljøgrunde, men også af en række andre grunde, i princippet efter adskillelse af økonomisk vækst og transport og dermed forbundne problemer.
Jeg savner, hvad vi i Nederlandene kalder transportforebyggelse eller transportbegrænsning, og jeg tilslutter mig her hr. Piecyk, som talte om at undgå trafik. Det er hos os absolut en eksisterende politik, og jeg vil gerne have, at denne tages alvorligt på europæisk plan. Det er en sektormæssig holdning. Alle kan forestille sig, hvad der sker, når man beslutter at producere mere regionalt, f.eks. i landbrugssektoren. Så behøver man ikke transportere kød eller dyr.
En anden mulighed er naturligvis at gribe det an med ny teknologi. Man kan i den forbindelse tænke på alle mulige ting, f.eks. biler med ringe emissioner og lavt energiforbrug. Når det gælder omlægning til andre transportformer, hørte jeg for lidt siden fru Peijs hævde, at jernbanen ikke skal have dette incitament af EU. Det er jeg fuldstændig uenig i. Jeg tror, at det er nødvendigt, men jeg tror også, at det er absolut nødvendigt, at der tages alvorligt fat på jernbanens emissionsproblemer i forhold til de andre transportformers emissionsproblemer.
Det sidste punkt er prissætningen. Når vi ser på diskussionerne om prissætning indtil nu, synes jeg, det er skuffende, efter de fire år, jeg har været her i Parlamentet, efter at en gruppe på højt plan har arbejdet på dette emne, og efter at vi har udarbejdet Costa-betænkningen, at vi stadig ikke har gjort fremskridt på dette plan. Jeg må sige, at jeg ser mere i de praktiske måder at gribe det an på som f.eks. i Schweiz end i de teoretiske betragtninger over det. Og endelig støtter jeg holdningen omkring udvidelsesproblemerne og tilskyndelsen til ikke at begå de samme fejl, som tidligere er omtalt.
Van Dam (EDD).
Et nøglebegreb i EU's transportpolitik er bæredygtighed. Herunder er miljøet efter vores opfattelse det vigtigste aspekt. Det glæder os, at Kyoto-målsætningerne står centralt i beslutningsforslaget. Den nærmere udformning viser sig at være vanskeligere. Spændingerne mellem voksende transportstrømme og miljøbelastninger kan kun ophæves med rigoristiske foranstaltninger. Det er et spørgsmål, om EU vil og kan træffe foranstaltninger, som har indflydelse på omlægningen til andre transportformer. Også her hører vi påstande om, at dette er uønsket. Brugerne - markedet - bør jo vælge, hvilke former de i sidste ende vil benytte. Der er ingen, der kan og vil afvise, at dette har ført til betydelige bivirkninger. Derfor er en korrektion af denne bevægelse legitimeret, og derfor kan vi tilslutte os initiativer som bestræbelser efter en omlægning til andre transportformer, internalisering af de eksterne udgifter, formindskelse af de eksterne virkninger og reduktion og forebyggelse af transport.
Lad os ved disse foranstaltninger ikke tabe realiteten og forholdene på markedet af syne. Ikke alle ideelle forhold vil vise sig at være opnåelige. Det gælder i hvert fald for tiltrædelseslandene, hvor transportpolitikken bevæger sig i en uønsket retning. Selv om de skal udvikle deres egen infrastrukturpolitik, skal der fra EU's side være et stærkt incitament til at give bæredygtige transportformer (vandveje, jernbaner, rørledninger) en ærlig chance for at undgå den prekære situation, som EU befinder sig i nu.
Endelig er der EU's regionale udvikling og eventuelle fysiske planlægningspolitik. Det overrasker mig, at mange kolleger - som er tilhængere af det frie marked - netop her går ind for en patroniserende politik. Efter vores opfattelse har visse fysiske planlægningssituationers succes for det meste en historisk eller geografisk oprindelse. Forsøg på at efterligne en sådan succes ved hjælp af kraftige kapitalindsprøjtninger er kostbare og vil ikke kunne ophæve forskellene. En europæisk fysisk planlægningspolitik forekommer os derfor ikke fornuftig. Der ligger et omfangsrigt beslutningsforslag foran os. Med stærke og mindre stærke punkter. Jeg anbefaler derfor, at mine kolleger er opmærksomme på vores ændringsforslag.
Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, hele fremgangsmåden i hvidbogen om den europæiske transportpolitik er inkonsekvent, selv om vi anerkender ordførerens gode indsats. Den skaber grundlag for en mere kritisk betænkning på et senere tidspunkt. Vi må glæde os over Kommissionens engagement i ansvarsdeling inden for transportpolitikken samt dens opmærksomhed over for princippet om inddragelse af lokale og regionale myndigheder, fagforeninger, relevante sammenslutninger og transportbrugere i denne politiske beslutningsproces.
Vi må også vise ordføreren anerkendelse, fordi han i forbindelse med en oversigt over de samlede økonomiske, sociale og miljømæssige virkninger opfordrer Kommissionen til at fremme bedste praksis for en reduktion af transporten gennem indførelse af nye produktionsprocesser, der vil mindske transportbehovet. Men det er selvmodsigende samtidig at foreslå en liberalisering og en åbning af markederne inden for jernbanesektoren og fuldstændig afskaffe offentlige tjenester.
Desuden kan vi ikke acceptere Deres synspunkt om, at omkostningerne ved transportinfrastrukturer af helt indlysende sikkerhedsmæssige årsager fortsat skal dækkes af den offentlige sektor, mens de økonomiske gevinster overlades til private virksomheder.
Transport er af central betydning for den økonomiske bæredygtighed og indre balance i ethvert samfund, uanset om det drejer sig om EU som helhed eller et lille land som mit eget.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på spørgsmålet om hurtigtogsforbindelsen mellem Paris og Madrid gennem den vesteuropæiske korridor med knudepunktet i Baskerlandet. I stedet for at modernisere jernbanenettet i overensstemmelse med baskernes klare ønsker har man prioriteret højhastighedsforbindelsen og fremmer den miljøfjendske holdning, der allerede er tydelig inden for motorvejspolitikken, uanset de eksterne omkostninger ved denne transportform.
Denne selvmodsigende metode gør det muligt at se bort fra det princip, som Kommissionen lægger så stor vægt på, vedrørende følsomme regioner i det meget følsomme område af Pyrenæerne. Som hr. Bouwman sagde, skal vi tage hensyn til det, der sker i Schweiz på transportområdet.
Kan kommissæren fortælle mig, hvornår Pyrenæerne får deres egen "Alpekonvention"?
Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ønsker fru de Palacio tillykke med den foreliggende hvidbog om transport. Det er et veludført stykke arbejde fra Kommissionens side, som giver os mulighed for at se helt frem til 2010.
Jeg vil også gerne takke ordføreren, hr. Izquierdo Collado, for hans betænkning. Jeg tror, at alle de politiske grupper mere eller mindre vil stemme på samme måde på en række punkter, som er vitale for fremtiden for transport i EU.
For mig personligt er vores retningslinjer for den umiddelbare udvikling af transporten i Europa at færdiggøre det indre marked, fremme konkurrencen, især ved at liberalisere transporten på de områder, der endnu ikke er liberaliseret, sikre at alle former for transport er sikre, og prioritere miljøbeskyttelsen højt.
Jeg vil gerne uddybe disse principper med et par kommentarer om nogle af de enkelte emner. Først og fremmest må debatten om de transeuropæiske net på et eller andet tidspunkt holde op med at være en debat og blive udmøntet i handling, det vil sige, at de transeuropæiske net skal fremmes i praksis, og det vil kræve dels politisk vilje fra medlemsstaternes side, dels national finansiering og EU-finansiering. Vi må derfor øge finansieringen på Fællesskabets budget specifikt til de transeuropæiske net.
For det andet bliver vi nødt til at åbne jernbanemarkedet. Rådet må presse den anden jernbanepakke igennem så hurtigt som muligt på basis af Parlamentets forslag, så EU har noget at fremvise inden for jernbanesektoren.
For det tredje må vi styrke nærskibstrafikken. Dette er vitalt, især i visse dele af EU, og det medvirker naturligvis til at beskytte miljøet.
For det fjerde skal vores debat omfatte den særlige rolle, som yderligt beliggende regioner i EU og øregioner skal spille, hvis der skal være en afbalanceret udvikling af transportnettene i EU.
For det femte er der sikkerheden på vejene. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater er delt i denne sag. Personligt går jeg ind for et agentur for vejsikkerhed, eftersom 40.000 mennesker bliver dræbt på Europas veje hvert år, og jeg tror, vi bliver nødt til at gøre noget på europæisk niveau, med respekt for subsidiariteten.
Til slut to korte kommentarer til initiativerne til fremme af sikkerheden til søs og opkrævning af afgifter for brug af infrastruktur. Vi skal se på dette emne, men vi skal være meget forsigtige, for det er et følsomt emne, og selv om Kommissionen må komme med et udspil, må den tage omhyggeligt bestik af situationen, før den stiller forslag.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, jeg vil starte med at takke kommissæren for den hvidbog, som hun har fremlagt. Den er ingen radikal fornyelse, men den vil få vidtrækkende konsekvenser for transportpolitikken i fremtiden. Jeg vil også gerne takke hr. Izquierdo Collado, en spanier, som har arbejdet med denne hvidbog med en grundighed, som man normalt kun ville tillægge en tysker, og som har lagt megen energi i sin betænkning.
Som altid med sådanne kompromiser er der selvfølgelig en række divergenser, som jeg gerne vil pege på. I punkt 9 hedder det, at der skal være en vis omlægning til jernbane, men at det under ingen omstændigheder må påvirke landevejstransportens konkurrenceevne negativt. Man må så derfor sige, at vi for øjeblikket har en unfair konkurrencesituation, som der må rettes op på, netop fordi der ikke bliver taget hensyn til bestemte omkostninger forbundet med landevejstransport - særligt miljøomkostninger.
Det drejer sig heller ikke om, som det står i punkt 10, at gennemtvinge en omlægning. Omlægningen vil alligevel kun berøre visse områder. Vi har selvfølgelig også brug for lastvognstransporten. Men det drejer sig om, at den uudnyttede kapacitet på jernbanen bør udnyttes bedre, når vejene er overbelastede og miljøomkostningerne ikke bliver medregnet. Jeg kan allerede i dag sige, at selv Brennerpasset - som er så kontroversielt - har uudnyttet kapacitet, som kan benyttes, og at det ville bidrage til at forbedre miljøet.
Til sidst vil jeg nævne spørgsmålet om tværfinansiering. Jeg finder det rigtigt i punkt 75 at henvise til, at det, som Kommissionen foreslår, er den rigtige vej. Det handler heller ikke om vilkårlige subsidier, men om at kompensere for den eksisterende forskelsbehandling og om at styrke en transportform, som i de seneste årtier desværre har lidt under, at man har prioriteret udbygningen af landevejstransporten højest. Det drejer sig derfor kun om at genoprette balancen, og det bør siges her.
Jeg vil gerne gentage, at jeg håber, at betænkningen, hvis den bliver vedtaget nu, vil være en hjælp for Kommissionen med henblik på at gennemføre forslagene i hvidbogen.
Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Izquierdo Collado, for den velforberedte og grundige betænkning. Ordføreren har indført vigtige forbedringer af Kommissionens forslag. De vigtigste mål er at modvirke trafikpropper, at skabe centre, forbedre sikkerheden og fremme den bæredygtige transport. Disse mål er primært rettet mod EU's centrale regioner.
Jeg vil gerne minde alle om transportbehovene i yderligt beliggende og fjerne distrikter og regioner og geografisk problematiske områder. Gode og levedygtige transportforbindelser er livsvigtige for disse områder, som har en lav trafiktæthed. Disse behov ignoreres praktisk talt i Kommissionens hvidbog. Der skal tages højde for de særlige behov på tyndt befolkede øer og i bjergområder i enhver udvikling af en fælles transportpolitik. Gode transportforbindelser vil sikre, at hele EU's areal er omfattet af et fungerende indre marked, og at alle EU-ressourcerne anvendes.
Jeg vil gerne nævne en sidste detalje. En hård vinter har afsløret en ny type sikkerhedsrisiko inden for søtransporten. Der sker et øget antal forsendelser af olie i Østersøen fra Ruslands nye oliehavn. Samtidig er risikoen for oliekatastrofer under usædvanlige isforhold om vinteren steget. EU har ligesom IMO ingen aftaler om et olieskibs evne til at sejle i is. Dette hul i sikkerhedskravene bør lukkes hurtigst muligt.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, hvidbogen om den europæiske transportpolitik frem til 2010 giver klar støtte, hvilket jeg glæder mig over, til en oprettelse af balancen mellem de forskellige transportformer til fordel for jernbanen og søfarten. I hvidbogen defineres prioriteterne med henblik på denne afbalancering, nemlig en rimelig prissætning, bekæmpelse af flaskehalse og miljøforringelse og af brugernes rolle. Men i lighed med de øvrige direktiver om dette emne er det altid jagten på liberalisering i alle transportsektorer, der sættes i højsædet, som om det var den eneste gyldige løsning.
Betænkningen af min kollega, hr. Collado, bidrager med en række forbedringer til støtte for respekten for miljøet. Den indeholder også forslag til harmonisering af afgifter på brændstoffer og en prisstruktur på transportområdet. Jeg synes, det er godt, at der vedrørende trafiksikkerheden anmodes om oprettelse af et agentur for sikkerhed på landevejen.
Da der siden direktivet om interoperabilitet mellem jernbanenettene har været opmærksomhed om det væsentlige spørgsmål om finansiering, deler jeg fuldt ud et andet af hr. Collados forslag, nemlig det forslag, der sigter mod oprettelse af en europæisk transportfond til sikring af finansiering og troværdighed i de foreslåede politikker. Derimod kan jeg ikke, og det forstår De, tilslutte mig ordførerens støtte til den igangværende liberalisering.
Vi har fået forelagt direktiver om jernbanen, om luftfarten og får forelagt et direktiv om teknisk-nautiske tjenesteydelser i næste uge, der alle sigter mod at liberalisere disse sektorer. Naturligvis skal anmodningen om en vurdering, som Kommissionen skal udarbejde vedrørende virkningerne af disse liberaliseringer, støttes, hvilket hr. Collado også gør. Men jeg mener, at de offentlige tjenester også skal styrkes ved at modernisere dem. Jeg er overbevist om, at de offentlige tjenester eller forsyningspligtydelser skal være centrale elementer i EU's transportpolitik og skal indføres uden ændringer i de kommende traktater.
Jeg mener, at det virkelig er nødvendigt at gennemføre en oprettelse af balancen i transportsektoren til fordel for jernbanen, men det er alligevel nødvendigt med større fremskridt vedrørende spørgsmålet om konkurrenceforvridning, som stadig er væsentligt, og der skal med større beslutsomhed i særdeleshed kræves en nedsættelse af arbejdstiden for langturschauffører, hvilket også vil give en større sikkerhed.
Min gruppe mener for øvrigt, at betænkningen bør indeholde mange flere sociale spørgsmål. En række ændringsforslag, som min gruppe har stillet, drejer sig om det centrale spørgsmål vedrørende en harmonisering af de højeste sociale bestemmelser for alle transportformer.
Transport er naturligvis også søfart, og i en tid, hvor vi stadig er berørt af katastrofen med Prestige, vil jeg gøre mine kolleger opmærksom på et ændringsforslag fra min gruppe, som opfordrer Kommissionen til at stille et lovgivningsforslag, der forpligter alle forurenerne - olieselskaber, klassifikationsselskaber, redere og befragtere - til at betale samtlige skadesomkostninger i forbindelse med de katastrofer, de er involveret i. Jeg minder ligeledes om, at Europa-Parlamentet har anmodet om forbud mod sejlads under bekvemmelighedsflag, og jeg ønsker, at Kommissionen hurtigst muligt træffer foranstaltninger i den forbindelse.
Af alle disse grunde kan De nok forstå, at min gruppe afventer eventuelle fremskridt i forbindelse med vedtagelsen af ændringsforslagene, inden vi tager endelig stilling til betænkningen.
Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil først gerne takke ordføreren, hr. Izquierdo, og ønske ham tillykke med hans fremragende arbejde. For det andet vil jeg gerne sige undskyld til kommissæren, for dette er første gang i denne valgperiode, at dette medlem vil henvise udtrykkeligt til hendes region, Andalusien.
Andalusien er, som De ved, et af de mest vidtstrakte områder i EU, med næsten 8 millioner indbyggere, og i 2002 modtog det 21 millioner gæster, som skabte 13.200 millioner euro. Som De ved, er det et af EU's mål 1-områder, med et af de laveste indkomstniveauer, men det overlever takket være landbrug og turisme.
Betænkningen omtaler den store effekt, som transporten har på den europæiske turisme, og behovet for at skabe nord-sydgående korridorer for at lette frihandelsområdet mellem Europa og Middelhavsområdet og udviklingen af de fjerntliggende regioner. Men hvad mener De, mine damer og herrer, om den kendsgerning, at Algeciras, som er EU's største containerhavn i Middelhavet, kun har én jernbaneforbindelse til baglandet, som følger en rute, der er over et århundrede gammel, og hvor gennemsnitshastigheden er 17 km i timen? Vidste De, at den eneste middelhavskyststrækning i hele EU, som ikke har en motorvej, er strækningen mellem provinserne Malaga og Almeria? Mellem dem ligger provinsen Granada, som har den laveste indkomst i Spanien og i Europa. Hvis infrastrukturen ikke når derhen, hvordan skal vi så udvikle? Dette er eksempler på manglen på infrastruktur i de perifere regioner i EU.
Så længe EU's politikker tillader disse flaskehalse, er der ikke meget, vi kan gøre for at skabe sammenhængende transport og intermodalitet ud fra sociale og miljømæssige aspekter.
Det glæder mig, at denne betænkning ikke har glemt brugerne af tohjulede køretøjer, som er ekstremt vigtige for den personlige transport og dens bæredygtighed i byer, som takket være dem er mere humane steder at opholde sig. Vi skal fortsætte med at arbejde for at højne sikkerhedsstandarderne inden for transport og infrastrukturer, idet vi udpeger de sorte pletter og beskytter dem. Mine damer og herrer, lad os investere mere i sikkerhed, om ikke andet så for pengenes skyld. Et dødsfald koster os 1 million euro, og vi har 40.000 dødsfald om året på vejene.
Betænkningen nævner ikke ikke-transport. Vi må arbejde på et innovativt aspekt, nemlig fodgængerne i byerne.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, indledningsvis vil jeg gerne takke næstformanden oprigtigt for hvidbogen, som hun og hendes kolleger har skrevet. Jeg mener, at det er en god tilgang til europæisk transportpolitik, der bliver slået til lyd for i hvidbogen, nemlig at arbejde på udbudssiden for at opnå ligevægt mellem transportformerne i 2010.
Fru kommissær, jeg vil gerne bede Dem gøre alt, hvad De kan, for at tilskynde det græske formandskab til at sætte den anden jernbanepakke på Rådets dagsorden, og for at få vedtaget en fælles holdning, for jernbanepolitikken er et af kerneelementerne i Deres hvidbog, og hvis vi ikke gør fremskridt her, kan vi glemme hele idéen om at få mere fragt og flere passagerer tilbage til jernbanen, som De nævner i hvidbogen. Det kan man med rette frygte, hvis de store lande går sammen og ganske enkelt siger: Vi ønsker ikke at åbne markederne, vi ønsker ikke at modernisere jernbanestrukturerne.
Jeg håber, at De vil fortælle os, hvor sandsynligt det efter Deres mening er, at vi vil få vedtaget den anden jernbanepakke i indeværende valgperiode. For hvis vi ikke formår det i denne periode, så er spørgsmålet, om vi gør det i 2005, 2006 eller 2007. Hvis vi ikke når det, vil det underminere hele målsætningen med Deres hvidbog, nemlig at opnå ligevægt mellem transportformerne i 2010.
Jeg vender mig nu mod vores glimrende ordfører for at sige, at mine venner og jeg i hvert fald må afvise to punkter, nemlig for det første punkt 66 om oprettelsen af et agentur for trafiksikkerhed. Hr. Izquierdo Collado, fru kommissær de Palacio har i sin hvidbog med rette redegjort for, at vi ikke ønsker lovgivning inden for trafiksikkerhed inden for de næste fem år. Vi vil benytte bedste praksis og se, hvordan vi kan sænke antallet af trafikdræbte og opnå større trafiksikkerhed på det grundlag. Hvis der ikke findes en europæisk lovgivning, hvad skal vi så bruge et nyt agentur for trafiksikkerhed til? Jeg vil foreslå, at vi bør sikre, at det maritime agentur, agenturet for luftfartssikkerhed og jernbaneagenturet gør deres arbejde ordentligt. Men lad os ikke få et agentur til!
Jeg må sige til ordføreren, at jeg heller ikke kan støtte punkt 79, hvori der bliver slået til lyd for oprettelsen af en ny transportfond. Jeg siger til de foregående talere: Det er Deres region og Deres medlemsstat, som skal forbedre den offentlige lokaltrafik i Deres byer. Vi kan ikke bruge EU-midler på opgaver, som hører ind under medlemsstaternes kompetenceområde. Vi har brug for de midler, som vi har, til de transeuropæiske net. Og som det er nu, har vi for få ressourcer her. Hvis De ser på, hvad vi har opnået med Essen-projekterne, som vi vedtog i fællesskab i 1996, vil De konstatere, at ikke engang alle 14 projekter er blevet gennemført, og vi har ikke penge nok til dem.
Vi har allerede Samhørighedsfonden, Regionalfonden, Ispa-fonden. Mine damer og herrer, lad os ikke få endnu en europæisk transportfond! Vi må fremme de transeuropæiske net og overlade resten til medlemsstaterne.
Stockmann (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, efter næsten halvandet års debat om hvidbogen og dermed om vores transportpolitiske strategi har vi nu en betænkning, som der i det store og hele kan skabes flertal bag. Tak til ordføreren for at have skabt konsensus, hvilket altid er en vanskelig opgave.
Hvidbogen selv fortjener bestemt betegnelsen strategisk, fordi den har en optimering af den europæiske transport som helhed for øje, og fordi den underbygger sin målsætning med at opnå en afbalanceret fordeling af transportbehovet på transportformerne med omkring 60 konkrete individuelle tiltag. Nøjagtigt lige så mange - nemlig 60 - konkrete lovforslag samler stadigvæk støv i Rådet. Det er den transportpolitiske virkelighed, og det er efter min mening en skandale. Rent matematisk er vi praktisk talt tilbage i 1992, ved starten af gennemførelsen af den sidste hvidbog.
Jeg vil gerne understrege to ting i dag. For det første er det bydende nødvendigt med et kompromis vedrørende Galileo. Der er fare for, at hårdknuden sætter spørgsmålstegn ved et af vores flagskibe inden for de transport- og industripolitiske projekter. Det er jo absurd, at ingen medlemslande ville betale i starten, og nu skændes de om, om der ikke bør betales mere.
Vi havde tre års udviklingsforspring i forhold til det amerikanske GPS3-system. Vi har spildt et år, amerikanerne indhenter endnu et år med store investeringer, og hvis vi ikke skynder os, sætter vi succesen ved projektet over styr, som vi ønsker os så brændende.
For det andet er der stor bevægelse på den europæiske himmel, og det afspejler sig også i vores lovgivning. Efter at projektet med et fælles luftrum er blevet sendt ud i det rigtige kredsløb, tilskynder vi Kommissionen til at fuldføre sin open skies-strategi, også selv om den måtte stride mod nationale interesser, for vi har brug for et fælleseuropæisk luftrum.
Et sidste afsluttende punkt: Vi burde egentlig ikke have transportpolitiske debatter hvert tiende år, men løbende, også her i plenarforsamlingen og, som det er tilfældet i dag, på et fornuftigt tidspunkt på dagen.
Costa, Paolo (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, hvidbogen har sat gang i en stimulerende debat, som har givet os en strategisk indfaldsvinkel, der gør det muligt for os at fokusere på målsætningen om at skabe de betingelser for varers og personers bevægelighed, som er nødvendige for at opnå en reel integration af det udvidede Europa og stræbe efter territorial samhørighed, idet vi dog skal undgå ethvert spild af jord og begrænse de uønskede virkninger på miljøet, sikkerheden og den offentlige sundhed. Det er en yderst ambitiøs målsætning, og der er tilsyneladende god tid til 2010, men i betragtning af tidsrammerne for de nødvendige strukturelle og infrastruktuelle ændringer må man sige, at vi allerede er stærkt forsinkede. Ud fra dette synspunkt er det bekymrende, at Rådet (transport) ikke er nået særlig langt med det strategiske spørgsmål - og heller ikke med andre spørgsmål - mens vi kun kan glæde os over Kommissionens aktive indsats på alle disse områder. Det er i den retning og med dette formål, at vi efter min mening også bør blive ved med at undersøge det, der tilsyneladende stadig er teoretiske og ufærdige koncepter såsom frakobling eller forsøget på at mindske transportens indvirkning på udviklingen, som der så afgjort ikke er nogen, der ønsker at begrænse, eftersom det indebærer en afprøvning af sideløbende politikker for den fysiske planlægning og optimeringen af den eksisterende infrastruktur ved at anvende ny teknologi.
Det er desuden lige så vigtigt, at man er med til at skabe ligevægt i valget af transportform ved at internationalisere de eksterne omkostninger og også udnytte forskellene i de interne tariffer og omkostninger til at koordinere nogle mere kompatible transportformer.
Det er vanskelige og presserende emner, som vi risikerer at køre fast i, men de er også af afgørende betydning for de spørgsmål, som vi tager op nu. Jeg håber, at vi som lovet snart får en meddelelse fra Kommissionen om metoderne for de eksterne omkostningers opkrævning, så vi også kan sørge for en mere ligelig fordeling af transportomkostningerne end den nuværende og erstatte de generelle tariffer, som vi betaler i øjeblikket, med specifikke og hensigtsmæssige tariffer.
Caudron (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, spørgsmålet om de europæiske transportformer, som vi diskuterer i anledning af behandlingen af en hvidbog med den flotte titel "...transportpolitik frem til 2010 - De svære valg" og betænkningen af vores kollega, hr. Collado, om hvidbogen, er for mig en fuldstændig illustration af den kløft eller måske canyon, der findes i Europa såvel på dette område som på mange andre områder, mellem behovene og virkeligheden, de fastsatte målsætninger og midlerne til at nå dem. Og alt dette skyldes, at en overordnet idé om markederne, der stammer fra en hvidbog fra 1992 med udgangspunkt i direktiver om konkurrence og liberalisering, har medført, at sikkerheden, miljøet, det sociale aspekt og egnsplanlægningen ignoreres.
Den absurde overbevisning om liberalismens storhed eller perfektionisme har skabt en snæversynethed vedrørende fremtiden, har forringet værdien af de offentlige tiltag og de offentlige tjenester, har givet skylden til dem, der tror på nødvendigheden af offentlige investeringer på lang sigt, og har sektoropdelt finansieringen og dermed ikke medtaget forsyningspligten og såvel de positive som negative virkninger af de beslutninger, der træffes på kort sigt. Ordføreren har taget meget kraftig afstand fra dette, og det takker jeg ham for. Og jeg støtter ham naturligvis, når han siger, at transport er en strategisk sektor til egnsudvikling og for den økonomiske og sociale samhørighed, og når han taler om de alvorlige konsekvenser for miljøet. Han angiver, at den bæredygtige udvikling skal være grundlaget i den europæiske transportpolitik, og det er jeg enig med ham i. Han anmoder om en overordnet forvaltning af transportsektoren, og det er jeg enig med ham i. Jeg er naturligvis også enig med ham i hans bekymring for sikkerheden og de sociale krav. Jeg støtter altså mange af ordførerens anmodninger, men jeg er meget bange for, at det nødvendige elektrochok under afstemningen ikke er tilstrækkeligt til at opnå en grundlæggende ændring af politikken på området.
Ordføreren taler om nødvendigheden af en bedre afbalancering mellem transportformerne, og det er godt, men det er ikke tilstrækkeligt, faktisk langtfra. Det er snarere nødvendigt, hvilket jeg anmodede om under forhandlingerne om det sjette rammeprogram for forskning og udvikling, med forskning på området. Det er nødvendigt, at de offentlige investeringer meget hurtigt styres i en anden retning, og derfor er der brug for statslån, endda meget store statslån. 2010 er om syv år, og det er meget tæt på. Europa skal, hvis det ikke vil begrænse sig til en liste over fromme ønsker, allerede fra nuværende tidspunkt i 2003 styre alle investeringer og alle valg i denne forbindelse i en anden retning ved at tildele sig selv nye midler, både lovgivningsmæssige og finansielle, der kan stå mål med det, der står på spil.
Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, jeg er glad for, at vi faktisk er kommet så langt, og det endda på min fødselsdag. Det er sandelig en perfekt timing af Parlamentet. Vi er imidlertid allerede i 2003, og i morgen godkender vi omsider vores kollega Izquierdo Collados betænkning om hvidbogen om transportpolitikken. Bedre sent end aldrig. Hvidbogen indeholder planer frem til 2010. Den periode, hvor hele pakken med foranstaltninger skal udformes nærmere, er nu presset sammen til syv år. Jeg ønsker derfor Kommissionen held og lykke med gennemførelsen af alt dette. Nøglen til temmelig mange målsætninger, som Kommissionen opstiller for sig selv, er en rimelig pris på transportformer og infrastrukturer. Det er derfor på høje tid, at Kommissionen omsider forelægger prissætningsdirektivet. Kommissionen har længe talt om det, og der er et stigende krav om det, ikke blot her i denne sal fra mennesker, som bekymrer sig om miljø og trafiksikkerhed, men også i medlemsstaterne, som vil have, at de virkelige forurenere betaler.
En diskussion, som er nært forbundet med dette, er kravet om en brændstofafgift. Kommissionen må foretage sig noget på dette område. Det kan ikke være rigtigt, at transeuropæiske jernbaner på den ene side subsidieres, og at man på den anden side åbner døren for flyvninger fra Bruxelles til London til den pris, et brød koster. Hvidbogen gør det muligt at give et kraftigt svar på den slags spørgsmål. Det er nu op til Kommissionen at arbejde hurtigere på de forslag, som må følge efter denne hvidbog.
Jeg vil til sidst gentage, hvad jeg sagde i min jomfrutale for nogle måneder siden, nemlig at de mest miljøvenlige kilometer er de kilometer, der ikke køres, og denne hvidbog giver ingen løsning på at undgå transport. Det er en forpasset lejlighed.
Formanden.
Tillykke med fødselsdagen, hr. Dhaene. Jeg håber, at De får en god aften, når De skal fejre dagen sammen med Deres venner.
Lisi (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hans omfattende arbejde, hvilket dog ikke skal afholde mig fra at komme med en personlig kommentar. Jeg er ærligt talt ikke særlig overbevist om, at det er en fordel for vores parlamentariske arbejde, at vi i over halvandet år har tvunget Parlamentet til at arbejde med et dokument, der ganske vist er så omfattende som hvidbogen, og som bl.a. indeholder over 400 ændringsforslag. Det skyldes også, at resultatet så er denne forhandling, der i sagens natur er meget kort og kompakt, og hvor det er vanskeligt at tage et sådant spørgsmål op. Måske ville det være bedre at finde en ny metode til behandlingen af disse vigtige hvidbogskapitler og at gå frem afsnit for afsnit. Det foreslår jeg netop, fordi det er yderst vanskeligt at finde ud af, hvad man skal sige om et så omfattende emne på to minutter. Derfor vil jeg ikke koncentrere mig om det, jeg er uenig i - og det er størstedelen af hvidbogen - men om det, som man efter min mening stadig ikke har kastet tilstrækkeligt lys over, fru kommissær, nemlig de transeuropæiske net.
Som hr. Jarzembowski så rigtigt sagde, skal vi, hvis vi ønsker en koncentreret EU-indsats også på det økonomiske område, kigge i den retning, nemlig i retning af de projekter, der virkelig har europæisk betydning. Jeg kan dog ikke lade være med at bemærke, at man lægger for lidt vægt på disse projekter i hvidbogen, og at man ikke kommer ind på dem i tilstrækkelig grad. Vi har opdateret en liste over de projekter, hvor der allerede er opstået problemer og forsinkelser, og som man ikke når videre med. I stedet for at forsøge at finde ud af, hvorfor man ikke når videre med dem, og at finde en måde at sætte skub i dem på, så de hurtigere bliver gennemført, har vi gjort denne liste længere og bl.a. tilføjet nogle meget krævende og kostbare projekter. Deres forslag om at erklære, at nogle af disse projekter er af europæisk interesse, var glimrende, men det er et forslag, som aldrig er blevet gennemført.
Til sidst vil jeg gerne sige, fru kommissær, at der er et generelt behov for at fokusere mere på de grundlæggende målsætninger, ikke mindst når det gælder spørgsmål om EU's infrastruktur. Vi skal opfordre medlemsstaterne til at arbejde i den retning, men også udvalgets indsats og ressourcer skal så vidt muligt være rettet mod dette spørgsmål.
Hedkvist Petersen (PSE).
Hr. formand, vi skal satse på et transportsystem i Europa, som stiller høje krav til miljø og sikkerhed. Jeg vil derfor takke Kommissionen og ordføreren for det arbejde, de har udført i forbindelse med hvidbogen. Vi påpeger nu endnu tydeligere, hvad vi vil opnå, når det gælder miljø og sikkerhed. Jeg vurderer, at vi nu kan tage afsæt i dette arbejde.
Jeg glæder mig også over og støtter fuldt ud forslaget om at overføre transport ad vej til transport ad jernbane og søfart. Det er vigtigt. Vi skal dog huske på, at vejnettet har meget stor betydning i visse dele af Unionen bl.a. i de tyndtbefolkede og perifere områder. Derfor skal de forskellige transportlovgivninger supplere hinanden. Det er en stor udfordring at skabe et transportsystem i EU, eftersom Europa ikke er et homogent geografisk område. Vi må derfor tage hensyn til forskellige vilkår, og det er meget vigtigt med transeuropæiske net. Det er vigtigt at oprette TEN-korridorer. Hvis vi satser på øst-vest TEN-korridorer, kan vi aflaste de centrale dele med meget høj trafikintensitet. En satsning på de transeuropæiske net giver fordele.
Det er meget tydeligt lykkes for ordføreren at lægge vægt på betydningen af de perifere regioner og regionerne med lange afstande. Hensynet til disse er yderligere blevet forstærket i betænkningen. Jeg har endnu nogle kommentarer. Jeg er enig i, at vi har store investeringsbehov, og at vi skal anvende det transeuropæiske net. Vedrørende punkt 79 kan jeg acceptere forslaget om, at Kommissionen skal undersøge udviklingen af nye metoder til finansiering af større infrastrukturprojekter.
Forslaget om oprettelse af et agentur for trafiksikkerhed tolker jeg, som om en sådan myndighed skal være med og være det gode eksempel, se en sag fra alle sider og fremme samarbejdet på forskellige niveauer. Vi skal forbedre trafiksikkerheden i Unionen. Nu venter vi på Kommissionens tredje trafiksikkerhedsprogram, og det har vi gjort længe. Jeg håber, at det snart kommer.
Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. Izquierdo Collado har helt ret, når han minder om, at transportpolitikken skal bidrage til en afbalanceret udvikling og til økonomisk og social samhørighed. Når man overvejer og udstikker en transportpolitik, skal det tages i betragtning, at der er tale om en strategisk vigtig sektor og en offentlig service, som skal tjene grundlæggende mål. Lige så vigtigt er det, at der tages højde for folks ret til mobilitet, som er sikker, overkommelig i pris og af høj kvalitet. Når vi prioriterer transportmidler, som er i samklang med miljøet, garanterer det også vores aftale, selv om vi straks må påpege modsigelsen mellem denne principielle udtalelse og den måde, som betænkningen favoriserer vejene på.
Ikke desto mindre vil jeg gerne sige, at på nogle fundamentale punkter bevæger vi os langt væk fra Kommissionens hvidbog og også fra Collado-betænknigen, fordi betænkningen ikke tager tilstrækkelig afstand fra hvidbogen på disse punkter. Især er vi uenige i og afviser det spring fremad, som den konstante støtte til liberaliseringen udgør, til åbning af markederne i transportsektoren, som om det var et universalmiddel, som kunne løse alle de vanskelige situationer, der er bygget op gennem årene, og som har ført til, at offentlig transport underordnes privat transport, og ført til degraderingen af denne service.
Der er endnu ikke udført nogen undersøgelser, som dokumenterer, og ingen har endnu været i stand til at bevise, at man kan løse sektorens problemer ved at åbne transporten for konkurrence. Tværtimod, de steder, hvor der har fundet en liberalisering sted, har resultaterne bevist, at nøjagtig det modsatte er tilfældet. Det er grunden til, at vi har disse jernbane- og flyulykker, som grundlæggende skyldes manglende investeringer i udstyr og sikkerhed eller afskedigelser og forringelse af de ansattes sociale vilkår.
Desuden sker der det, at idéen om, at eksistensen af flere operatører på disse linjer eller ruter fører til en situation med tilsyneladende åbenhed, systematisk ender med at skabe virkelige monopoler. Den aktuelle diskussion om lufttransportsektoren kaster lys over denne sag. Endelig synes jeg ikke, det er acceptabelt, med henblik på at sikre sikker transport af høj kvalitet, at staterne kun har infrastrukturer, som de må investere dyrt i, og at de samme stater - med penge fra de offentlige kasser - fortsætter med at subsidiere virksomheder, som vil tilbyde tjenester, og at disse i sidste ende høster profitten ved at drive disse tjenester. Det er helt sikkert en profitabel forretning for disse virksomheder. Det gælder imidlertid ikke for offentlige operatører.

Foster (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke min kollega fru Peijs for hendes meget store indsats for at nå frem til passende kompromiser om en så kontroversiel og vanskelig betænkning. Trods dette har vi desværre ikke skiftet mening. Betænkningen blev fremstillet som forslag og et handlingsprogram på transportområdet frem til 2010, men det er min faste overbevisning, at den ikke indeholder meget mere end dårligt underbyggede og halvfærdige tanker.
Det bør ikke overraske nogen, at de fleste af de foreslåede idéer ikke kan overvejes seriøst, fordi Kommissionens oprindelige forslag var så tilbageskuende. Ikke blot fokuserer man i dokumentet næsten udelukkende på jernbaner på bekostning af alle andre transportformer, men man gør heller intet for at lette den vanskelige situation, som luftfartsindustrien desværre har befundet sig i, især siden den 11. september.
Igen dukker den ældgamle tanke om skat på flybrændstof op, en anden måde at liste den ind ad bagdøren på. Konkurrencen synes også at blive efterladt i vejkanten gennem dette forslag. Enten ignorerer man den bevidst, eller også har Kommissionens jernbaneentusiaster simpelthen glemt den i spændingen. Forbrugeren har ret til at vælge sin transportform, så en forbedring af alle transportformer i stedet for den ensidige fokusering på jernbanerne ville måske have givet transportindustrien mulighed for at konkurrere på lige vilkår.
Det er klart, at nogle af de mest kontroversielle punkter i dokumentet vedrører subsidiaritetsaspektet. Det er klart, at et europæisk trafiksikkerhedsagentur vil være totalt spild af skatteydernes penge og endnu et unødvendigt lag af bureaukrati. Desuden modsætter vi os oprettelsen af en europæisk transportfond, da det stinker langt væk af velerhvervede interesser. Et andet punkt vedrørende beskatning og afgifter på infrastruktur vil blive taget op af min kollega hr. Bradbourn.
Til slut vil jeg gerne sige, at forslaget er udtryk for en forspildt mulighed fra Kommissionens side for at fremkomme med vidtgående, innovative tanker, som de fleste af os kunne have støttet. Kort fortalt er det et reaktionært, dårligt gennemtænkt forslag, som vi vil stemme imod.
Poignant (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg mener, at der findes en række områder, som EU skal beskæftige sig med. Skønt det ikke har nogen forbindelse til hvidbogen, er uddannelse et af dem, for ydelse afhænger af viden, og jeg vil også nævne forskning, for en del af vores vækst afhænger af innovation, og jeg nævner transportområdet, for det bæredygtige aspekt i vores udvikling afhænger af kvaliteten på dette område.
Derfor er der brug for midler. Der er brug for penge. Idéen med en europæisk fond er derfor ikke dårlig. Jeg kan stadig huske det, som Jacques Delors sagde, nemlig at vi har brug for et stort europæisk lån til store projekter. Det ser ud til, at det i dag er gået af mode. Det er en smule gammeldags, men økonomi er ikke en videnskab. Nogle gange vender de gamle idéer tilbage, og selv om Keynes' tanker er mindre populære i dag, er det ikke ensbetydende med, at tankerne er dårlige. Jeg vil ud over dette økonomiske aspekt gøre Dem opmærksom på tre andre aspekter.
For det første er Europa ved at udvide sig mod Øst, og vores område er derfor ved at komme i ubalance. Jeg mener, at Kommissionen bør holde nøje øje med alle de yderste dele af Europa, der har en kompliceret geografisk placering, det være sig øer, bjerge og halvøer, og at der skal være opmærksomhed på, at udvidelsen ikke fører Europa for langt mod Øst. Jeg taler i den forbindelse varmt for Atlanterhavskysten i Vesteuropa, men jeg er sikker på, at De er opmærksom på det.
For det andet har Europa mange havne, mange kyststrækninger og mange strande. Derfor skal alle sejl sættes til - og det er ikke et ordspil - på området for kystfart. Der kunne sandsynligvis gøres meget mere. Det forudsætter, at vi i forbindelse med søfartssikkerhed fortsætter i den retning, De har angivet, som jeg tror er den rigtige.
Endelig for det tredje er der vores regioner. Vedrørende transport skal der ske fremskridt i vores regioner. Regionalpolitikken indeholder måske trepartsaftaler fremover, og ud fra det synspunkt er transport et godt områder, der forbinder vores lande, regioner og Europa. Jeg mener, at Kommissionen gennem denne hvidbog og denne opgave har en god anledning til at knytte alle disse forbindelser.
Rack (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer, både hvidbogen og hr. Izquierdo Collados betænkning viser med al tydelighed, at der stadigvæk er en hel del, der skal gøres inden for transportsektoren. Alligevel vil det være på sin plads at påskønne den nuværende transportkommissærs arbejde. Hun har på kort tid sat en del ting i bevægelse. Vi kan med fortrøstning forvente, at de fortsætter med at bevæge sig godt og hurtigt.
Ordføreren sagde på et tidligere tidspunkt, at EU's transportpolitik stadigvæk har en mangel i én henseende: Han mente, at vi havde tabt slaget om bæredygtigheden. Jeg vil gerne tage dette spørgsmål op og referere til et særligt transportpolitisk aspekt. Gebyrer og finansieringsinstrumenter bliver med rette bragt specifikt på bane i punkt 75 og følgende i hr. Izquierdo Collados betænkning. Også inden for transport går hovedspørgsmålet altid på, hvad transportydelsen koster. Derfor skal de sande omkostninger for brugerne og omkostningsfordelene ved de enkelte transportformer sammenlignes ordentligt og detaljeret.
I eftermiddags debatterede vi det østrigske transitsystem. Lad mig gentage og understrege det, som vi allerede har hørt tidligere: Så længe det er billigere at køre gennem Alperne og andre følsomme områder med lastvogn, så vil selv det bedste alternative infrastrukturtilbud ikke være nogen nytte til. Selv en tunnel under Østrig ville ikke hjælpe, hvis det var billigere at køre igennem landet ovenover.
Jeg anmoder derfor om seriøse forslag om transport i særligt følsomme områder, og det så hurtigt som muligt.
Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand for Kommissionen, mine damer og herrer, må jeg allerførst have lov at ære en person med forbindelse til transportverdenen, den lokale politileder, som for nylig blev myrdet af terrorgruppen ETA.
Dernæst, idet jeg vender mig til betænkningen, vil jeg gerne komme med en række kommentarer. Jeg vil gerne lykønske ordføreren med hans arbejde og Karla Peijs, vores skyggeordfører, som har ydet meget store bidrag til dette dokument.
Jeg vil nu gå videre til emnerne i betænkningen. For det første er der bekymring i en række delegationer, en række grupper, fordi vi ikke mener, at betænkningen i tilstrækkelig grad afspejler situationen i visse lande, hvor der endnu ikke er etableret infrastruktur, i modsætning til andre lande, hvor infrastrukturerne, investeringer i infrastrukturer, især veje, er helt afsluttet og blot skal forbedres. Det er en af vores gruppes bekymringer.
For det andet vil jeg gerne udtrykke vores støtte til etableringen af et agentur for sikkerhed på vejene. Antallet af dødsulykker på Europas veje i dag kræver ikke bare en meddelelse, men en effektiv og aktiv europæisk politik, og vi mener, at agenturet for sikkerhed på vejene kan være et godt instrument.
Endelig støtter vi også oprettelsen af transportfonden, med andre mål og overvejelser end de transeuropæiske net og strukturfondene på transportområdet. Vi vil støtte disse to idéer, som vi mener er positive.

Musotto (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, hvidbogen indeholder en række punkter, som er af stor og direkte interesse for Italien, f.eks. spørgsmålet om Alpepassene, finansieringen af større infrastrukturarbejder, genskabelsen af balancen mellem transportformerne, bæredygtigheden og samhørigheden i Europa. Transportpolitikken bør efter min mening bidrage betydeligt til at forbedre den økonomiske og sociale situation i Europa, og den skal navnlig tage højde for de yderste randområders og øområdernes særpræg samt sørge for, at der for disse områders vedkommende træffes foranstaltninger, som så vidt muligt forbedrer deres ugunstige stilling og sikrer den territoriale kontinuitet.
På De Europæiske Råd i Essen og Dublin fastlagde man 14 prioriterede projekter, og uden at vente på disse målsætningers gennemførelse har man tilføjet flere målsætninger i hvidbogen, hvilket giver en klar spredning af ressourcerne. I den forbindelse vil jeg gerne understrege, at ingen af disse projekter er rettet mod Syditalien, hvor situationen er kritisk, og hvor man efter udvidelsen løber en endnu større risiko for at blive marginaliseret. Når jeg siger, at situationen er kritisk, tænker jeg på landtransporten, de transeuropæiske net, søtransporten, lufttransporten og den generelle transportsikkerhed. Jeg vil med andre ord gerne præcisere, at vi taler om nogle regioner, der lider under alvorlige strukturproblemer og mangler, som skyldes forkerte valg og forkerte politikker. Her i Parlamentet repræsenterer jeg borgerne fra to store øer, nemlig Sicilien og Sardinien, der har ca. syv millioner indbyggere. Jeg anmoder om, at vi ikke glemmer de løfter, som de europæiske ministre gav de yderste randområder og øområderne i Amsterdam-traktaten. Jeg håber, at den tiltagende liberalisering af transporten bliver ledsaget af udviklingsgarantier til de ugunstigt stillede områder.
Bradbourn (PPE-DE).
Hr. formand, i mit bidrag vil jeg gerne fokusere på en række centrale områder, hvor jeg er uenig, både i det, der står i betænkningen, og i Kommissionens oprindelige forslag. Indledningsvis vil jeg gerne erklære mig helt enig i de bemærkninger, som min kollega fru Foster fremsatte tidligere.
For det første mener jeg, at anti-vejtransport-følelserne i denne betænkning tangerer det ekstreme. Veje er og vil altid være hovedhjørnestenen i vores transportindustri og give os mulighed for at nå ud i alle hjørner af vores respektive lande og hele vores kontinent. Derfor er det yderst urealistisk at tro, at branchen som helhed har en fremtid, hvis vi ignorerer dens forbindelse til kunderne: vejnettet. Alligevel ignorerer man i dokumentet hårdnakket vejsektoren, og derfor er det totalt ubalanceret.
Det er vigtigt at kombinere vejene med andre transportformer. Jeg er ikke i tvivl om, at en bedre offentlig transport har en central rolle i denne transportstrategi. Men landevejstransport er med rette det rigtige valg for flertallet på grund af dens bekvemmelighed og fleksibilitet. Det er et utroligt farligt skridt at straffe folk for at bruge landevejene, men det er netop det, man anbefaler i betænkningen. Et sådant eksempel er tanken om afgifter på infrastruktur. Det er især et spørgsmål om subsidiaritet og bør end ikke overvejes på europæisk plan, helt bortset fra spørgsmålet om, hvorvidt sådanne afgifter er rigtige i princippet i lyset af de kolossale beløb, som bilisterne allerede betaler i skatter og afgifter. Kun en lille del af skatteindtægterne bruges til at forbedre transportsektoren. Det gælder helt sikkert i Det Forenede Kongerige.
De britiske Konservative modsatte sig på det kraftigste afgifter på infrastruktur i vores land, og vi vil kæmpe lige så kraftigt imod her i Europa. Men alligevel går denne betænkning videre end blot at pålægge direkte afgifter på befolkningen. Ved at forsøge at afskære sammenhængen mellem transport og økonomisk vækst ser vi bort fra de tydelige beviser, der går århundreder tilbage i tiden. Sagt helt enkelt fremmer øget handel et lands økonomi og dets BNP. Selv grundlæggende handel ville ikke være mulig uden et effektivt transportsystem, som er tilgængeligt for alle.
Jeg anerkender, at vi har vidst, at denne betænkning ville blive vanskelig, og jeg har forståelse for ordføreren, som står i en situation, hvor hun kun kan tabe. Men mine konservative kolleger og jeg tvivler alvorligt på, hvor dette dokument vil føre os hen med dets alvorlige konsekvenser for hele transportindustrien. Derfor opfordrer jeg Parlamentet til at afvise denne betænkning i dens helhed.
Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at liberaliseringen af transportmarkedet har haft positive virkninger for varers og menneskers mobilitet, men det sker i en situation med vejtrafikkens fortsatte dominans, voksende trafiktæthed og skadevirkninger på miljø og folkesundhed.
I hvidbogen foreslås det at løse situationen ved gradvis at afskaffe sammenhængen mellem væksten i trafikken og den økonomiske vækst eller et stigende BNP, samtidig med at man erkender, at den økonomiske vækst vil skabe et større mobilitetsbehov. Omvendt kan vi ikke se bort fra betydningen af transportens bidrag til økonomisk vækst og udvikling. Situationen i Irland er et glimrende eksempel på dette. Vejtrafikken i Dublin er steget eksponentielt i det seneste årti, hvor vi har oplevet rekordhøje vækstrater i vores økonomi. Men den deraf følgende trafikmængde udgør nu en alvorlig hindring for yderligere vækst. Her taler vi om behovet for at få skabt den rette ligevægt. Vi har også miljøpåvirkningen på vores luftkvalitet.
Tilsvarende vil udvidelsen også skabe yderligere landevejstransport. Moderniseringen af infrastrukturen i kandidatlandene vil kræve massive investeringer. Efterhånden som de øger deres BNP og deres indkomst pr. capita - hvilket vi alle håber, at de vil - vil trafikken og trafikpropperne øges tilsvarende. De foranstaltninger, der foreslås i hvidbogen, omfatter en omfordeling mellem de forskellige transportformer, udvikling af jernbanetjenester af høj kvalitet, udvikling af færgeforbindelser, indre vandveje og kombineret transport samt fremme af fair konkurrence mellem sektorerne. Nye TEN-projekter er nødvendige for at løse problemer med nuværende og kommende flaskehalse sammen med en hensigtsmæssig politik for infrastrukturafgifter. På luftfartsområdet støtter jeg Open Skies-initiativet fuldt ud.
Jeg mener ikke, at harmonisering af brændstofafgifter bør have nogen større rolle. Vejtransport vil fortsat være den dominerende transportform for medlemsstater, hvor alternative transportformer ikke er mulige eller realistiske. Selv når de er, hvad kræver det så at få os ud af bilerne?
Sammenfattende vil jeg sige, at selv om trafiksikkerhed er et vigtigt spørgsmål, og antallet af dræbte og kvæstede på vore veje når skræmmende niveauer - 40.000 om året i EU - stejler jeg over for endnu et europæisk agentur og mener, at de nationale myndigheder burde kunne planlægge strategier, der er tilpasset de særlige omstændigheder i deres land.
Sudre (PPE-DE).
Fru kommissær, kære kolleger, blandt de vigtigste målsætninger i hvidbogen foreslås, at der lægges vægt på bæredygtig udvikling, genoprettelse af søtransport og jernbanetransport, fremme af intermodaliteten, foregribelse af virkningerne af den trafik, som udvidelsen skaber, eller forbedring af adgangen til de perifere regioner. Jeg er fuldstændig enig i den modale genoprettelse af balancen, som bør medføre en række foranstaltninger, der knytter prisstrukturen, genoplivningen af alternative transportformer i forhold til vejtransport og investeringer i det transeuropæiske netværk sammen.
Vi må imidlertid ikke glemme, at transportpolitikkerne i henhold til definitionen i Maastricht-traktaten skal være til gavn for samhørigheden, og i den forbindelse skal det transeuropæiske transportnetværk være et instrument til økonomisk, social og territorial samhørighed i EU. Der skal foretages ekstremt præcise analyser om affolkningen af de perifere regioner, særligt regioner på øer og regionerne i den yderste periferi, og samtidig skal der formuleres en forpligtelse for de offentlige tjenesteydelser, der hænger sammen med nødvendigheden af at sikre princippet om områdets beståen og søgningen efter de bedst mulige driftsbetingelser.
Der er reelt usikkerhed, når transportens rolle i den regionale udvikling af de yderste områder eller i områderne i den yderste periferi nævnes, selv om det i traktaterne for deres vedkommende erkendes, at der er nødvendigt med foranstaltninger, der kan afvige fra de fælles bestemmelser på transportmarkedet. Den særlig bekymrende situation med luftfartsselskabernes flugt fra de franske oversøiske departementer efter Air Libs forsvinden, som var et luftfartsselskab, der var specialiseret i ruter til disse områder, er et godt billede på de nuværende mangler, som jeg lige har nævnt. Situationen viser også nødvendigheden af nogle fremtidsperspektiver, der er koncentreret om udviklingen af de perifere områder, hvor politikken om regulering af transporterne skal knyttes sammen med den regionale udvikling. Jeg er ikke sikker på, at hvidbogen, som i særdeleshed beskæftiger sig med dette problem ud fra en synsvinkel om en mulig opblødning af fællesskabsrammerne vedrørende bistand til regionale formål vedrørende transport, særlig for forbindelserne til de perifere områder og de små øer, fuldstændig har forstået omfanget af dette emne, der er så vigtigt for de berørte europæiske befolkningsgrupper.
Vatanen (PPE-DE).
Hr. formand, fru de Palacio, det er glædeligt, at Kommissionen tager seriøst fat på Europas transportproblemer. At nedbringe antallet af dødsulykker på vejene med 50 % er især et mål, som fortjener vores fulde støtte. Der er ikke nogen god grund til, at nogen overhovedet skal dø på vejene. Trafikpropper i Centraleuropa er også et stort problem, mens bekymringen i de perifere regioner går på at sikre forbindelser til de europæiske markeder.
Hvidbogen indeholder mange gode forslag, men desværre også alvorlige fejlvurderinger. Kommissionen ønsker at bryde forbindelsen mellem økonomisk vækst og vækst i transporten. Det vil ikke kunne lade sig gøre, selv om vi sagtens kan bremse den økonomiske vækst. Ved at lette transportproblemerne kan vi uden bekymring lade trafikken stige. Nye køretøjer vil udsende op til 90 % mindre emissioner end de køretøjer, der blev fremstillet før 1970. Det opdager man kun, hvis man ser nærmere på sagen. Ved at ophæve alle indregistreringsafgifter i Europa og sænke afgiften for mindre forurenende biler vil vi kunne forbedre miljøets tilstand drastisk.
Et andet mærkeligt forslag er at fastfryse de forskellige transportmidlers markedsandel på 1998-niveau. Det er noget, vi kunne vente fra det tidligere Sovjetunionens politbureau, men det svækker Kommissionens autoritet voldsomt. Det ville være tåbeligt at begynde at styre balancen i markedsandelene med magt i retning af mål, der er blevet besluttet i et elfenbenstårn. Vi bør i stedet skabe en retfærdig konkurrencesituation for alle transportmidler. Lad så markedet selv afgøre den naturlige balance for transportmidlerne.
Den tredje fejl vedrører harmoniseringen af lovgivningen om arbejdsforhold og sociale forhold. Det er kun rimeligt at harmonisere den maksimale køretid, hvis det drejer sig om transportsikkerheden, og da vil det være på den betingelse, at der er foretaget en nøje cost-benefit-analyse. Hvis vi begår disse tre fejl, vil vi være længere væk fra et dynamisk Europa end nogensinde før.
Opløsningen af Sovjetunionen var resultatet af dens egen umulige situation, men vores storartede europæiske projekt fortjener bedre. Vores stive økonomi trænger til behandling, og vores selvpåførte sygdom er ikke kun indbildt. Desværre ser det ud til, hvis jeg tør sige det, at kommissærens medicin er noget, han har købt i en bazar. Mon ikke det er på tide, at vi holder op med at tale om den europæiske model og begynder at lede efter opskrifter på succes hos dem, som klarer sig bedst?

Izquierdo Collado (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, tak, fordi De overværer denne debat. Bag alle talerne ligger der, hvad jeg vil kalde et grundlæggende koncept. Dette grundlæggende koncept er et fælles europæisk transportområde, et europæisk transportområde, som ikke blot er kompatibelt med den europæiske asymmetri, men som faktisk skal inkorporere den. Europa er ikke ens, som hr. Sudre netop sagde, Europa har visse infrastrukturområder, visse perifere regioner, visse samhørighedsområder, visse kerner - flere nu, med udvidelsen - som kræver meget betydelig støtte, men dette er ikke inkompatibelt med det fælles europæiske transportområde.
For et par måneder siden, fru kommissær, godkendte Parlamentet og Rådet det sjette forskningsrammeprogram. Dette program etablerede et fælles europæisk forskningsområde.
Kommissæren sagde til de europæiske forskere: Vi har forladt det stade, hvor I mødtes for at fortælle hinanden, hvad I lavede, og for at dyrke venskabeligt samarbejde. Det er nødvendigt at skabe et fælles europæisk forskningsområde, så al forskningskapacitet og -indsats fokuserer på de samme projekter, har samme mål og samme territorium, så vi ikke opfinder hjulet femten gange. Derfor er det europæiske forskningsområde nøglen til at forstå alle de taler, som i eftermiddag har lydt som en regnbue af opfattelser, som det kunne være svært at forene. Men jeg kan forsikre Dem, at afstemningen i morgen ikke vil give et mudret billede, som man kunne tro på baggrund af debatten i aften, men et klart defineret billede. De er heldig, fru kommissær, for Parlamentet siger: Fortsæt bare, De har Parlamentets støtte til at formulere de emner, som De har præsenteret for os i hvidbogen, som direktiver, og De har fået visse supplerende bidrag fra Europa-Parlamentet, som kan være nyttige. Der åbnes dermed mange døre, og Rådet kan ikke vende det døve øre til de grundlæggende krav og den appel, der udtrykkes i hvidbogen om transport, om at tiden er inde til at tage beslutninger, til at skabe en egentlig europæisk politik, for set i lyset af denne europæiske politik vil effekten være en synergi, som vil være et svar på tilbageholdenheden hos dem, som siger, at det europæiske sikkerhedsagentur vil koste penge, at den europæiske transportfond ikke vil blive brugt fornuftigt, hos dem, som ikke tror på, at intermodalitet i én havn vil gavne hele Europa, at investeringer og korridorer, i et hvilket som helst område, vil gavne omkring 400 millioner europæere, når EU er blevet udvidet.
Derfor, fru kommissær, selv om der tilsyneladende er en hel regnbue af forskellige meninger her i Parlamentet, kan jeg garantere, at vi er meget tæt på hinanden.
Jeg vil gerne afslutte med at takke alle de medlemmer, som har medvirket til denne betænkning, fordi de har givet mig mange idéer og et helt igennem konstruktivt samarbejde.

De Palacio
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Izquierdo, for hans arbejde, alle medlemmer af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme for betænkningens kvalitet generelt og de forskellige talere, som har talt for de forskellige udvalg under denne debat. Jeg vil også gerne takke alle de medlemmer, som har talt, også dem, som var meget kritiske, for jeg mener, at de giver farve og variation og især udtrykker de følelser og meninger, som der skal tages hensyn til, når vi taler om at komme med løsninger på et område, der, som hr. Izquierdo sagde, er så stort og differentieret og til tider så asymmetrisk som det europæiske område.
Jeg vil gerne påpege, at jeg er enig med de ærede medlemmer i, og det siges tydeligt i hr. Izquierdos betænkning, som jeg finder meget afbalanceret, at vi taler om bæredygtig transport, og dette kræver først og fremmest et konkurrencedygtigt transportsystem. Hvis ikke vi skaber et konkurrencedygtigt transportsystem i Europa, vil hele vores industrielle struktur, hele vores produktive sektor lide under det. Vi skal derfor skabe konkurrencedygtig transport, men samtidig skal vi tage højde for samfundets krav, som hænger sammen med livskvalitet og respekt for miljøet. Og det er denne ikke altid helt lette opgave, som vi skal leve op til med vores forslag.
Jeg har noteret mig den klare støtte, som gives af hr. Izquierdo og den foreslåede betænkning fra Parlamentet. De har taget Deres tid, men Rådet handler ikke spor hurtigere, det vil jeg gerne understrege, når det gælder om at udtrykke støtte til skift i transportmidler, åbning af jernbanerne, oprettelse af et fælles luftrum, lancering af Galileo-programmet, hvor det er meget vigtigt, at der hurtigt træffes beslutninger og handles.
Ligesom det er tilfældet for Kommissionen, omfatter Deres prioriteter sikkerheden og behovet for at leve op til investeringsbehovene i de transeuropæiske net, særligt ved om nødvendigt at opkræve afgifter for brugen af infrastrukturer.
Jeg er også glad for, at betænkningen insisterer på de aspekter, som har med forbindelserne til de yderligtliggende regioner at gøre, på vejenes økonomiske betydning, på behovet for at nedbringe trafikken - når jeg taler om yderligtliggende regioner, taler jeg om øer, som ligger tusinder af kilometer fra det kontinentale Europa.
Jeg synes, at alle disse punkter er meget interessante og fortjener vores opmærksomhed, og de fortjener at blive fremhævet i denne betænkning. Jeg vil imidlertid gerne komme med et par kommentarer om de vigtige punkter, der er blevet nævnt her og i betænkningen.
For det første er der agenturet for sikkerhed på vejene. Jeg forstår fuldt ud denne idé, for den stammer fra behovet for at skabe nogle midler til at fremme ansvarligheden på alle niveauer for at reagere på den manglende sikkerhed på vejene, samtidig med at man respekterer subsidiaritetsprincippet og Kommissionens initiativret.
Jeg mener, vi bør overveje de skridt, der skal tages for at opnå dette mål. Jeg håber, jeg kan komme med flere detaljer i den meddelelse om sikkerhed på vejene, som jeg vil sende Dem i nær fremtid, men der er ikke stor forskel på et overvågningsorgan og et agentur. I sidste ende går det ud på det samme.
Jeg vil gerne i forbindelse med den tekst, vi diskuterer, komme med et par bemærkninger om konkurrenceevne, respekt for miljøet og inkorporering af tjenesternes kvalitet, sikkerhed og livskvalitet.
I punkt 9 hedder det, at overflytning af godstransport på vejene til andre transportmidler bør fremmes ved at forbedre kvaliteten af disse andre transportmidler, som er mere miljøvenlige, og uden at påvirke vejtransportens konkurrenceevne i negativ retning. Jeg tror, at denne sætning er fundamental.
Europa kan ikke tillade sig at gøre vejtransporten mindre konkurrencedygtig, eftersom den udgør grundlaget for Europas økonomiske udvikling, vækst og internationale konkurrenceevne. Det drejer sig om at gøre f.eks. jernbanerne lige så konkurrencedygtige som vejtransporten. Til dem, som helt afviser liberaliseringen af jernbanerne - det er et mindretal her i Parlamentet - eller indførelsen af konkurrence, og vi taler snarere om at indføre konkurrence end om liberalisering, eftersom der er tale om en stærkt reguleret form for liberalisering, vil jeg gerne sige, at vi ved, hvad det ville føre til, hvis vi bibeholdt den nuværende situation, nemlig til at vi havde museumsjernbaner, men ikke virkelige jernbaner i drift.
Jeg mener, vi bør prøve at vælge andre veje, som har vist gode resultater inden for andre transportsektorer, men jeg vil gerne understrege, at det ikke drejer sig om at straffe, men om at forbedre kvaliteten af andre systemer.
De ærede medlemmer foreslår også, at der skabes store akser (øst-vest, nord-syd) af veje og jernbaner, som beskrevet bl.a. i punkt 36. Jeg vil gerne understrege, at dette er et spørgsmål om at inkorporere udvidelsen inden for de transeuropæiske net og dette europæiske område, hvor det er transporten, som garanterer, at der findes et marked, og at varer og mennesker kan bevæge sig omkring i hele dette europæiske område.
Vi må insistere på at styrke jernbanerne. Det er et grundlæggende punkt, og vi kan ikke ignorere det. Bl. a. i punkt 36 henvises der til dette aspekt. Jeg er klar over, at det også betyder støtte til indre vandveje, den maritime sektor, men i nogle tilfælde kan vi ikke undgå at bygge nye veje, fordi der er områder, som stadig mangler infrastruktur i form af veje. Derfor må vi ikke være dogmatiske, vi skal have et praktisk blik for virkeligheden for de europæiske transportbehov.
Med hensyn til den store fond til finansiering af transport er jeg naturligvis helt enig med hr. Izquierdo Collado i, at vi har brug for større europæiske fonde, som kan støtte etableringen af infrastrukturer, særligt jernbaneinfrastruktur, og til afhjælpning af flaskehalse for at forbedre udnyttelsen af de europæiske infrastrukturer.
Kan det gøres på den måde, som hr. Izquierdo Collado foreslår? Jeg tror snarere, at vi inden for rammerne af de nye finansielle overslag, hvis principielle elementer skal diskuteres om kort tid, skal drøfte behovet for at tilføre større midler til de transeuropæiske net. Jeg tror, det er her, vi skal søge disse større midler, disse større resourcer, for det er klart, at vi bliver nødt til at fremskynde processen med at skabe infrastruktur. De midler, der i dag er afsat til de transeuropæiske net, er utilstrækkelige, og vi må gøre fremskridt på dette felt, fordi disse net er til gavn for Europa som helhed, uanset hvilke lande de forbinder eller gennemskærer. De er interessante på europæisk niveau, fordi de støtter - det insisterer jeg på - etableringen af de indre markeder og integrationen af selve det europæiske område.
Hvad angår EIB, er det naturligvis en anden måde at bringe os nærmere på, og vi skal også støtte offentlig og privat deltagelse i finansieringen. Jeg vil om kort tid præsentere alle disse emner i infrastrukturpakken, inklusive spørgsmålet om vejafgifter. Hr. Costa nævnte det, men jeg vil gerne sige, at opkrævning af afgifter omtales i punkt 75 og 76, som taler om samtidig introduktion af et prissætningssystem for alle transportmidler, både for infrastrukturer og for de relaterede eksterne omkostninger, og som siger, at ingen under nogen omstændigheder må straffes, men at vi skal støtte en balance og tillade tværfinansiering.
Mine damer og herrer, jeg er helt enig i denne model, med den undtagelse, at tværfinansiering skal begrænses til undtagelsestilfælde til brug for alternative ruter, og under ingen omstændigheder må tværfinansiering eller vejafgifter blive en måde at skabe indtægter på ud fra et lands geografiske beliggenhed inden for det europæiske område. Ellers ville vi være tilbage ved forholdene i middelalderen, hvor det at kontrollere f.eks. en bro over en flod gav tilstrækkelig indkomst til at leve i luksus og blive medlem af det bedre selskab. Vi skal etablere et vejafgiftssystem, som dækker omkostninger, der er øremærket til infrastruktur, forbedring af infrastrukturen, forbedringer af sikkerheden på vejene, forbedring af de steder, hvor de opkræves, og i særlige tilfælde skal der være mulighed for tværfinansiering, eftersom det tydeligvis er et godt instrument, der har ført til gode resultater, f.eks. i Schweiz.
Inden 2004 vil Kommissionen udarbejde en meddelelse om transportsituationen i kandidatlandene. Vi mener ikke, der er behov for en særskilt meddelelse i 2003, fordi vi vil udarbejde to redegørelser. For det første en komplet opfølgningsrapport, seks måneder før optagelsesdatoen, det vil sige omkring november 2003, som vil undersøge, hvor godt forberedte kandidatlandene er inden for alle sektorer, inklusive transport, og en meddelelse i 2003 om samarbejde med kandidatlandene og nabolande omkring de transeuropæiske net. Alt dette sker som supplement til rapporten fra van Miert-gruppen, som beskriver nettene i en kontekst på 27 lande, det paneuropæiske net.
Mine damer og herrer, midtvejsevalueringen i 2005, som er fastsat i hvidbogen, vil være en perfekt lejlighed til at behandle disse anliggender og integrere alle disse informationer.
Hr. formand, jeg vil afslutte denne lange og yderst vigtige debat med endnu en gang at takke hr. Izquierdo Collado for hans arbejde, som har været seriøst, afbalanceret og vanskeligt, eftersom det ikke er let at forene forskellige synspunkter. Til slut håber jeg, at det i morgen, efter hvad jeg har hørt under debatten i dag, klart vil blive slået fast, at de centrale retningslinjer for transportpolitik i EU for de næste 10 år fuldt ud vil blive afspejlet i afstemningen i Parlamentet.

Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0025/2003 af van Velzen for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om anvendelse og kommerciel udnyttelse af den offentlige sektors dokumenter (KOM(2002) 207 - C5-0292/2002 - 2002/0123(COD));
A5-0016/2003 af Auroi for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om fuld dækning med mobilnet af tredje generation (2002/2240(INI));
A5-0013/2003 af Paasilinna for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens meddelelse "eEurope 2005: et informationssamfund for alle. En handlingsplan som oplæg til Det Europæiske Råds møde i Sevilla 21.-22. juni 2002" (2002/2242(INI));
A5-0434/2002 af Khanbhai for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om e-økonomiens indvirkning på europæisk erhvervsliv: økonomisk analyse og politiske konsekvenser (KOM(2001) 711 - C5-0285/2002 - 2002/2145(COS)).
Van Velzen (PPE-DE)
Det er faktisk et trist tidspunkt. Klokken bliver måske over 12, og et af de vigtigste emner, som berører i hundredvis af millioner job, flyttes således af Parlamentets Præsidium til behandling om natten. Jeg håber ikke, at det er symbolsk for fremtiden for Det Europæiske Råds forårstopmøde, som snart finder sted.
Men jeg skal sige noget om anvendelse og kommerciel udnyttelse af offentlig information. Først og fremmest er det godt endnu en gang at understrege, at dette direktiv kun har til formål at nå frem til en minimal harmonisering. Minimal harmonisering, fordi vi ellers ikke kan få indført fælleseuropæiske indholdstjenester inden for offentlig information. Undersøgelser, bl.a. i USA, har vist os, at der findes et stort potentiale til at markedsføre eksisterende offentlig information. Det gælder især for de meget små virksomheder, SMV'erne, som derved kan skabe et betydeligt antal arbejdspladser, og det er jo netop, hvad vi vil. I USA har vi allerede set, at det udmærket kan lade sig gøre ved at opmuntre til anvendelse af denne information og stille den til rådighed mod et mindre gebyr. Det første politiske spørgsmål er naturligvis, hvorfor vi ikke gør ligesådan i Europa.
Vi ved alle sammen, at den såkaldte 3G-sektor, tredje generation af mobile kommunikationstjenester, er i store vanskeligheder, og at vi sjældent har været i stand til at overføre så mange penge fra den private sektor til den offentlige sektor. Man skal derfor forsøge navnlig på nuværende tidspunkt at give denne 3G-sektor alle mulige chancer. Jeg synes derfor også, at det er overordentlig skadeligt, hvis vi stiller denne information til rådighed mod et højt gebyr, for det betyder også, at disse indholdstjenester dermed ikke kommer i stand. Jeg opfordrer virkelig kraftigt alle mine kolleger til ikke kun at bruge flotte ord om Lissabon, men også virkelig iværksætte aktioner der, hvor det er muligt, og her er et godt eksempel.
Der var en hel del diskussion om, hvorvidt kulturelle institutioner, universiteter, forskningsinstitutioner osv. bør falde uden for direktivets rækkevidde. Oprindeligt ville jeg have, at de skulle omfattes af det. I sidste instans har vi fundet et kompromis, som fjerner dem fra direktivet, og derfor forstår jeg ikke, hvorfor ændringsforslag 33 er nødvendigt. Jeg opfordrer kraftigt vores socialdemokratiske venner til at trække ændringsforslag 33 tilbage, fordi det oprindeligt var et kompromisændringsforslag, som nu ikke længere er nødvendigt, for jeg har gjort en indrømmelse.
Der er også stadig medlemsstater, som forsøger at indbygge et ekstra filter for at sikre, at alle således igen skal anmode om tilladelser osv. Dermed får man igen en ekstra barriere, et ekstra skridt, man skal tage, og det er overordentlig skadeligt netop for de ganske små virksomheder. Derfor vil jeg sige, at det heller ikke må ske.
I betænkningen skelner vi mellem basisinformationer og øvrige informationer. Disse basisinformationer er informationer, som enhver borger har brug for for at kunne fungere i en normal retsstat. Disse informationer skal man egenlig også kunne stille gratis til borgernes disposition, for at borgerne kan udøve deres normale rettigheder som borgere. De supplerende informationer skal stilles til rådighed mod et mindre gebyr. Først da handler vi progressivt og fremadstræbende. Hvorfor skulle Parlamentet ikke for en gangs skyld kunne være drivkraften til en ny udvikling inden for informationssamfundet? Jeg opfordrer derfor også kraftigt mine kolleger til at følge mig i den retning.
Jeg taler nu ikke længere som ordfører, men fremsætter en række bemærkninger som medlem af PPE-DE-Gruppen om fru Aurois og hr. Paasilinnas betænkninger. Først og fremmest vil jeg takke de to ordførere mange gange for deres arbejde, deres kollegialitet, og især for den umage, de har gjort sig for at arbejde på en fortræffelig betænkning. Vi ved alle sammen, at 3G-sektoren er i store vanskeligheder - det nævnte jeg for lidt siden - og det, som det naturligvis nu gælder om, er at sørge for, at vi fra Parlamentets side afgiver et signal til det kommende Europæiske Råd, for at der dér træffes foranstaltninger, som bringer os et skridt videre. Vi tænker her på foranstaltninger, som skal genvinde borgernes, men også investorernes tillid, så folk ved, hvad der vil ske på dette område. Jeg tror f.eks., at det ville være nyttigt at arbejde på en situation, hvori medlemsstaterne ikke blot som i øjeblikket tillader fælles net - tak til kommissæren for, at han har arbejdet så stærkt for det - men at man også skal være klar over, at 3G er et helt andet produkt end 2G. Det er meget indviklet. Den fornyende kæde, som skal udvikles, kræver temmelig mange investeringer, som operatørerne ikke kan foretage alene. Derfor skal man fremme samarbejdet mellem operatørerne, for ellers bliver det kunden - De, hr. formand, og jeg - der i sidste instans skal betale gildet.
Jeg opfordrer derfor indtrængende kommissæren til ved hjælp af retningslinjer at muliggøre samarbejde mellem operatørerne og konkurrence mellem de tjenester, som operatørerne vil levere. For hvis disse små apparater, disse flotte mobiltelefoner, ikke kan kommunikere med hinanden, fordi der ikke er interoperabilitet, kommer vi ikke videre, og det er efter min mening et afgørende punkt.
Jeg synes også, det er vigtigt at bringe de regioner, hvor 3G allerede nu er under udvikling, i nær forbindelse med hinanden, fordi man lærer af hinanden. Således kan man også undgå, at man støder på de samme faldgruber. Det er meget vigtigt, at vi stimulerer forskning, så den nuværende forskning vedrørende 3G ikke især koncentreres i Japan. Vi må ikke se på USA, men på vores store nederlag i konkurrencen med Japan.
Endelig har hr. Paasilinna naturligvis med rette lagt hovedvægten på den kendsgerning, at vi skal have en meget solid eEurope-handlingsplan, som er udmærket for det kommende møde i Det Europæiske Råd. Jeg går ind for, at vi i sidste ende skal nå frem til en hurtig og harmoniseret gennemførelse af de nye rammebestemmelser, og jeg er særdeles glad for, at Kommissionen i dag omsider har oprettet en Cyber Security Task Unit. Det var på tide, for vi ved alle sammen, at sikkerhed er meget vigtig. Jeg roser Kommissionen, fordi den alligevel er kommet. Jeg tror, at vi har en pakke, som vi igen kan tage med ud til borgerne, at vi igen bringer 3G-sektoren et vigtigt stykke fremad, og at vi får et godt svar, hvad angår videnøkonomien, fordi vi på denne måde kan bringe Lissabon et skridt videre.
Auroi (Verts/ALE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er eEurope, der i aften er i søgelyset, hvis jeg må være så fri, og jeg vil i særdeleshed beskæftige mig med fuld dækning med mobilnet af tredje generation.
Forhandlingen er organiseret lidt som et lotteri, det vil sige i uorden, hr. kommissær, for vi begyndte med van Velzens betænkning, som næsten mere kan betragtes som et supplement, eftersom den drejer sig om de oplysninger, der kan indføres i GSM af tredje generation, såsom meteorologiske oplysninger eller trafikmeldinger, der ydes af en offentlig tjeneste. I sidste ende er det ikke alvorligt, for det er for øvrigt også et spørgsmål om med GSM af tredje generation at undgå den "digitale kløft", som min kollega hr. Paasilinna helt sikkert vil tage kraftig afstand fra. Når alt kommer til alt, er det derfor helt normalt, at vi kan have denne forhandling under ét.
Jeg skal måske minde om, at Det Europæiske Råd i Barcelona i marts 2002 erklærede, at "teknologisk konvergens giver alle virksomheder og borgere nye muligheder for adgang til informationssamfundet. Digitalt tv og tredjegenerationsmobilkommunikation (3G) kommer til at spille en central rolle, hvis man vil sikre bred adgang til interaktive tjenester". Det ser imidlertid ud til, at sektoren for den tredje generation er i vanskeligheder. Måske er det for at undgå den digitale kløft og ikke ødelægge eEuropes fremskridt nødvendigt at sige, at G3-tjenester skal indgå i en overordnet idé, men dertil skal også føjes de vigtige spørgsmål om forbrugernes sundhed og kvaliteten af miljøet. Der skal drages erfaringer af det nuværende marked for GSM, så de fejl, som måske er blevet lavet førhen, ikke gentager sig.
Et af de væsenligste spørgsmål i udviklingen af mobiltelefoni er interoperabiliteten mellem terminalerne. På det område gør Kommissionen opmærksom på, at der i 2002 skete fremskridt i forbindelse med udviklingen af 3G-terminaler. De første modeller er klar. De er for øvrigt også klar i Kina. Jeg tillader mig at gøre Dem opmærksom på dette, da vi fik oplysninger om det i sidste uge. Desuden er de eksisterende 2G-net blevet moderniseret og er blevet til 2,5G. Der er stadig nogle tekniske problemer, men lad os gå ud fra, at det hele virker.
Vedrørende situationen på markedet er opnåelsen af de nuværende 3G-tjenester ikke helt klar. De kan fås i Japan, men operatørerne er tillidsfulde, og eftersom der findes ca. 50 operatører, der kan tilbyde disse tjenester, vil problemet med konkurrence løse sig. Det må kunne lykkes.
Hvad angår de lovgivningsmæssige spørgsmål, meddeler Kommissionen, at proceduren med udstedelse af 3G-licenser er blevet indledt i alle EU-landene. Der er et tilstrækkeligt antal licenser. Det er derfor ikke noget problem for konkurrencen.
Efter høringer med de aktører, der er interesserede i dækning med 3G-mobilkommunikation, er der opnået enighed om tre punkter. For det første kræver perioden med dækning af 3G-tjenester ikke en lovgivningsmæssig indgriben. Markedets frie kræfter skal have frit råderum. Dernæst skal 3G-kommunikation på lang sigt blive en af platformene for et informationssamfund for alle. Endelig bør de offentlige myndigheder engagere sig i udbygningen gennem vedvarende støtte. Tre faktorer er altså blevet defineret, nemlig stabile, harmoniserede og gennemskuelige reguleringsrammer, der tager hensyn til forbrugernes interesser. For det andet opfordres EU til at spille en proaktiv rolle med hensyn til støtte, og endelig peges der på langsigtede initiativer, der tager hensyn til de hidtidige erfaringer inden for 3G-sektoren og udvidelsesperspektivet. Sammenhængen mellem alle disse valg skal skærpes.
Kommissionen mener ikke, at det er nødvendigt at foretage ændringer vedrørende udstedelsen af licenser, og den mener ikke, at gyldighedsperioden for licenserne ikke bør ændres på kort sigt. Det er dog nødvendigt med en præcisering af reglerne vedrørende den fælles brug af netinfrastrukturerne.
Som ordfører mener jeg derfor, at Kommissionen har behandlet emnet godt på det økonomiske plan, men det er nødvendigt at tilføje en række punkter. Det er en kostbar teknologi, og teknologien kan møde konkurrence f.eks. fra WiFi, det vil sige, at man i dag spørger sig selv, om det er 3G, der vil omfatte en del af det, som informationssamfundet består af, eller om det i modsætning hertil er informationssamfundet, der lidt efter lidt vil erstatte det, som GSM gør. Det er trods alt markedet, der skaber denne modsætning, men det er godt, at spørgsmålet stilles, så det kan drøftes på forhånd.
Generelt skal adgangen til 3G-tjenester være tydelig for hele verden, og de brugere, der har problemer, skal beskyttes, såsom børn og handicappede, der måske har brug for særlige løsninger. Endelig skal sikkerheden vedrørende betalingen beskyttes, ellers har forbrugeren ikke tillid til det.
Jeg kommer nu til forsigtighedsprincippet, som mine kolleger fra højrefløjen for øvrigt gerne ville fjerne. Jeg vil tale om de sundhedsproblemer, der kan opstå, da de på nuværende tidspunkt er blevet nævnt af flere forskere. Der har været ekstrem enighed om i det mindste på europæisk plan at respektere anmodningerne fra Verdenssundhedsorganisationen. Vi får i dag at vide, at det er tilfældet, men det skal dog stadig vurderes.
Afslutningsvis bør etableringen af 3G-antenner/relæer ske under overholdelse af miljø- og planbestemmelserne. Medlemsstaterne skal påse, at udstedelse af anlægstilladelser sker i henhold til en klar procedure, der omfatter offentlige høringer. Der er rent faktisk behov for 4-16 gange så mange antenner til 3G som til 2G. Idéen om fælles brug af antenner eller samhusning, som også Kommissionen anbefaler, er derfor yderst vigtig.
Som konklusion vil stabile reguleringsrammer medvirke til en harmonisk udvikling af denne teknologi, hvis EU tager hensyn til de sociale, miljømæssig og økonomiske aspekter.
Paasilinna (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke alle ordførerne for deres fremragende samarbejde. Vi giver nu Rådet en klar meddelelse, og forhåbentlig et skub i retning af ikke længere at smøle på dette felt.
Jeg vil gerne tale mere om den betænkning, som min kollega hr. van Velzen har udarbejdet. Det er en meget vigtig start, og den repræsenterer en afgørende ændring i udviklingen af informationssamfundet. Det er nok en god idé at have tillid til hans ord, som virkelig var rammende. Informationssamfundssektoren er en stor arbejdsgiver og en faktor, som forener os alle i Europa som helhed på en helt ny måde. Dets udvikling vil medføre markante økonomiske, politiske og kulturelle muligheder. Tilliden til sektoren er imidlertid faldet drastisk, og vi ved også hvorfor, for vi har talt om det så mange gange. Det er resultatet af auktioner og generel usikkerhed.
Selv om digitalisering og networking byder på en bred vifte af udviklingsmuligheder, har de også ført til en verdensomspændende kløft mellem menneskene i de rige lande og udviklingslandene. Desuden er kønsforskellen f.eks. med hensyn til studerende enorm, og den er især udtalt i EU's landdistrikter og i udviklingslandene. Oveni har indførelsen af informationsteknologi ført til en omstrukturering af jobbeskrivelser, mange job er forsvundet, og nogle midaldrende har opgivet at arbejde. Desuden risikerer de grupper, som befinder sig i en svagere position, at blive diskrimineret dobbelt. De kommer ikke med ind i informationssamfundet. Jeg kan ikke se nogen nemme løsninger her. Det er vores største udfordring.
Netværket er også blevet et politisk redskab. Det øger mulighederne for civil aktion og forhåbentlig også mulighederne for indflydelse. Jeg er tilfreds med Kommissionens eEuropa 2005 handlingsplan, og med den vil vi øge investeringerne, søge at skabe job og give alle mulighed for at deltage i informationssamfundet. Jeg opfordrer også Kommissionen til at fremskynde indførelsen af tredje generation af mobiltelefoni og fjerne de tekniske og administrative hindringer, der findes i denne sektor. Medlemsstaterne selv bør holde sig til en fleksibel tilgang til indkøb af frekvenser og de udgifter, der er forbundet med at skabe den nødvendige infrastruktur, og gøre det hurtigt på en ny måde. Medlemsstaterne bør tilbyde deres borgere tilstrækkelig internettid, det vil sige deltagelse i informationssamfundet.
Kommissionen bør forske i mulighederne for at udvikle stemmekontrollerede tjenester. De vil være til rådighed om kort tid og vil gøre det lettere for os alle at bruge internettet. Jeg vil også bede Kommissionen undersøge mulighederne for voksenuddannelse inden for sektoren, og om der er behov for et generelt diplom for at gå videre til de næste teknologiske trin. Medlemsstaterne bør ligeledes støtte de små og mellemstore virksomheder og hjælpe dem med at komme online, eftersom de repræsenterer det største potentiale for øget beskæftigelse. Måske bliver der også behov for at oprette fonde i medlemsstaterne, som kan hjælpe socialt udstødte grupper med at blive integreret i netværkssamfundet.
Efter min mening er det godt, at Kommissionen nu har etableret en indsatsstyrke for cybersikkerhed. Det er nu tre år siden, Lissabon-strategien blev skabt, og den har mødt politisk og økonomisk usikkerhed. Vi ser en udvikling, men den foregår ikke hurtigt nok, og den er ikke tilstrækkeligt koordineret. I de sidste seks år har vi set omkring en million nye job blive skabt hvert år, selv om tallet sidste år kun lå på omkring en halv million. Hvilken økonomisk knowhow kan man opnå, når træning, uddannelse og forskning forsømmes så groft, som det er tilfældet i dag, og mange medlemsstater ikke overholder aftalte regler eller implementerer aftalte projekter? Hr. kommissær, hvad vil De gøre for at sikre, at visse medlemsstater ikke slækker på udviklingen i denne sektor? Det vil måske vise sig, at et antal medlemsstater vil etablere deres egen form for Information Society Europa indbyrdes, medmindre vi involverer alle medlemsstater i denne udvikling.
Endelig vil jeg gerne sige, at overførslen af social information og viden til netværket i digitaliseret form, som hr. van Velzens betænkning fremhævede, vil skabe et helt nyt trin i udviklingen af informationssamfundet. Det vil skabe arbejde og muligheder, men også problemer. Beskyttelsen af privatlivet er ikke det mindste af disse problemer, men når samfundets funktioner er online, vil vi være i en situation, hvor vi kan sige, at informationssamfundet er blevet så udbredt, at vi alle er i det sammen.

Khanbhai (PPE-DE)
Hr. formand, først vil jeg sige tak til kommissær Liikanen, det er en fornøjelse at have Dem her. Jeg tænker altid på ham som kommissæren for innovation, der er venligtsindet over for SMV'er, og det har han sandelig vist sig at være, så vi er meget heldige med at have ham.
Drømmen på Det Europæiske Råds møde i Lissabon om, at EU skal være den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden inden 2010, kan ikke virkeliggøres, medmindre vi stimulerer, og jeg mener stimulerer, SMV'erne. SMV'erne er drivkraften bag den økonomiske vækst. De uddanner mennesker med få færdigheder, de identificerer lokale behov og reagerer ved at fremstille eller forædle de nødvendige produkter. De skaber beskæftigelse, rigdom og sikkerhed for lokalsamfundet.
Hvilke hindringer, problemer og flaskehalse står SMV'er over for i EU? Hvorfor vokser de ikke i samme tempo som SMV'er i USA? Overdrevet bureaukrati, høje direkte og indirekte skatter og afgifter og utilstrækkelig adgang til lån og tilskud, utilstrækkelig godtgørelse for at "dygtiggøre" arbejdstagere og mangel på sponsorerede lærlingeordninger.
Europas fædre og mødre i halvtredserne og tresserne ejer og leder deres virksomheder på traditionel vis. De er tilbageholdende med at investere i ny teknologi, for det første fordi de har mistanke om, at investeringen ikke vil medføre tilstrækkelige fordele. For det andet forstår de ikke omfanget og funktionen af den nye teknologi med hensyn til at øge produktiviteten og omsætningen. For det tredje er de bekymrede over forsyningssikkerhed, kvalitet, betaling og det juridiske ansvar.
I min betænkning analyserer jeg de problemer, som SMV'erne står over for, og jeg foreslår et handlingsprogram, der skal stimulere dem, således at de kan konkurrere på globalt plan. Jeg vil gerne bede kommissær Liikanen lægge nøje mærke til denne sammenfatning, som er det, EU efter min mening bør gøre og gøre nu.
Revidere den eksisterende regulering af e-økonomien og foretage en drastisk reduktion af byrderne på mindre virksomheder.
Reducere de administrative byrder på virksomhederne ved at forenkle dataindsamlingen, navnlig opkrævning af skatter og afgifter.
Mindske bureaukrati, navnlig for selvstændige.
Finde løsninger på problemer med onlinesikkerhed ved at styrke pålideligheden af de netværk, virksomhederne benytter.
Skabe let og billig adgang til juridisk rådgivning.
Tilskynde til grænseoverskridende handel for at sikre en europæisk e-økonomi. Det er meget vigtigt.
Brug af benchmarking til at fremme og fastslå bedste praksis, at integrere SMV'er i e-økonomien.
Give medlemsstaterne mulighed for at tilbyde lån til lav rente og skatteincitamenter til støtte for SMV'er. Jeg ved, at kommissær Monti måske anser det for et problem, men for mig er det væsentligt.
Etablering af et tæt samarbejde mellem erhvervslivet, uddannelsessektoren og statslige agenturer med henblik på at slå bro over IT-kløften.
Et af de vigtigste aspekter er at tilbyde økonomiske incitamenter til de arbejdsløse og de ældre samt pensionisterne. Jeg beder ikke medlemsstaterne ændre deres pensionsregler, men jeg beder EU overveje muligheden af at give pensionister et økonomisk incitament til at uddanne sig og erhverve færdigheder. Når de arbejder og udnytter disse færdigheder, vil jeg foretrække, at de slet ikke beskattes. Man kan ønske at pålægge en nominel skat, men helst slet ingen skat. Dette mindsker rent faktisk importen af arbejdskraft og pumper straks penge ud til mennesker, der efter al sandsynlighed vil bruge deres penge i landdistrikterne og derved fremme økonomien der.
At skabe økonomiske incitamenter for teknisk bistand til virksomheder for at give SMV'er billig adgang. Det er en af de største svagheder, vi har i EU: Folk vil med glæde købe udstyr og teknologi, men hvor er den tekniske bistand, hvis noget går galt? Den er meget dyr og meget upålidelig, og vi er nødt til at tilbyde økonomiske incitamenter i den retning.
Jeg håber, at alle EU-borgere snart vil bære rundt på det, jeg foretrækker at kalde en "hånd c", ikke en "pc", et armbåndsur, der er en kombination af en pc, en mobiltelefon og en LCD-skærm, der giver os mulighed for at kommunikere audiovisuelt, behandle data, købe, sælge og betale via voicemail, se alle former for sportsudsendelser og lytte til vores favoritmusik. Teknologien kan tilbyde os dette i dag, kommissær Liikanen, lad os producere mere uden problemer, lad os få mindre stress og have det sjovere.
Liikanen
Hr. formand, jeg er glad for at se, at alle med interesse for dette område er til stede i aften. Jeg drømmer om den dag, hvor vi kan diskutere dette emne i dagtimerne - den kommer måske.
Informations- og kommunikationsteknologier er en kraftfuld kilde til vækst og produktivitetsforøgelse, der bidrager til at forbedre vores levestandard. Derfor er det netop nu så vigtigt at genoprette denne sektor.
De fem betænkninger, som Parlamentet skal behandle i dag og i morgen, giver os mulighed for at opretholde den politiske dynamik med henblik på at opfylde dagsordenen fra Lissabon, hvilket mange ærede medlemmer har sagt i dag. Disse betænkninger bidrager også til processen for opbygning af tillid til informations- og kommunikationsteknologisektoren.
Først vil jeg gerne takke alle ordførerne, hr. van Velzen, fru Auroi, hr. Paasilinna, hr. Khanbhai og fru Read samt skyggeordførerne og de politiske grupper for deres grundige arbejde med disse meddelelser og forslag fra Kommissionen.
Jeg glæder mig også over muligheden for at fortælle Dem, at Kommissionen har vedtaget fire vigtige dokumenter i dag. Det drejer sig om følgende: en meddelelse om situationen inden for telekommunikationssektoren, et udkast til forordning om etablering af et europæisk agentur for netværk og informationssikkerhed, som har været nævnt her, den endelige beretning om eEurope 2002 og henstillingen om relevante markeder. Jeg håber, at De finder dem på Deres computere, når De vender tilbage til kontorerne.
Jeg skal gentage vores fælles engagement i en effektiv og rettidig gennemførelse af de nye lovgivningsmæssige rammer. Rammerne vil stimulere investeringer og derved fremme en facilitetsbaseret konkurrence, som på mellemlang til lang sigt er den bedste garanti for vedvarende fordele for forbrugerne, innovation og investeringer. Med henstillingen om relevante markeder tilstræber vi retlig sikkerhed og forsøger at bidrage til at genoprette tilliden til sektoren.
Lad mig vende tilbage til aftenens temaer og knytte et par bemærkninger til den første betænkning om 3G. Fru Aurois betænkning, som blev vedtaget i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, er et vigtigt signal på et tidspunkt, hvor de første 3G-tjenester er ved at skulle lanceres. Ved denne skillevej har udrulningen af 3G helt klart høj prioritet. Vi må tilskynde til løsninger, der fremmer en hurtig udrulning af netværk, og hvor der samtidig tages højde for de miljømæssige behov.
I dagens meddelelse om situationen inden for telekommunikationssektoren opfordrer Kommissionen til, at der indføres en række foranstaltninger for at fjerne hindringerne for udrulningen af 3G. Heriblandt kan nævnes en afklaring vedrørende deling af netværksinfrastruktur, og betydningen af dette understreges også i betænkningen.
Det er vigtigt med information til borgerne om de sundhedsmæssige aspekter vedrørende mobilkommunikation og fortsat forskning. De videnskabelige resultater skal gøres bredt tilgængelige. Kommissionen vil fremme formidling af information, f.eks. gennem et specifikt websted. Verdenssundhedsorganisationen er den førende autoritet på dette område, og vi har et tæt samarbejde med den.
Endelig vil jeg understrege betydningen af 3G inden for rammerne af adgang til åbne og interoperable platforme. Dette vil øge forbrugernes valgmuligheder og dermed bidrage til etableringen af et informationssamfund for alle. Inddragelse er et princip af overordnet betydning i eEurope 2005.
Kommissionen lægger vægt på at fortsætte foranstaltningerne i retning af åbenhed og interoperabilitet for platforme, hvilket Parlamentet så tydeligt har ønsket.
Jeg skal kort gentage hovedmålsætningerne med handlingsplanen eEurope 2005. Formålet med eEurope er at stimulere udbuds-efterspørgsels-cyklussen ved på efterspørgselssiden af fremme indhold, tjenester og applikationer, hvor der findes en central rolle for offentlige onlinetjenester - eGovernment, eHealth og eLearning - samt for eBusiness.
Dette vil både stimulere og blive stimuleret af udbudssiden ved at sikre udbredt adgang til og brug af sikre bredbåndsforbindelser på flere platforme.
Det er af vital betydning for at sikre et inddragende informationssamfund. Derfor fremmer vi adgang via flere platforme, hvilket omfatter digitalt tv, 3G-mobilenheder, pc'er, kiosker og alle andre tilgængelige terminaler.
Det glæder mig, at hr. Paasilinna i sin betænkning lægger så stor vægt på hovedtankerne i handlingsplanen for eEurope. Vi er helt enige i, at en garanti for bredbåndsforbindelser til en overkommelig pris, hvilket er vigtigt for en konkurrencedygtig og dynamisk økonomi, kræver en afgørende indsats fra medlemsstaternes regeringer.
Hr. Paasilinna spurgte, hvordan vi kan fremskynde medlemsstaternes adgang. Vi fortsætter vores konsekvente rapportering og benchmarking af aktiviteterne. Samtidig har vi iværksat to præsentationer af bedste europæiske praksis inden for eGovernment og eHealth. Vi vil nominere bedste praksis og sikre, at den finder vid udbredelse blandt medlemsstaternes offentlige myndigheder.
I vores meddelelse om situationen inden for telekommunikationssektoren, som blev vedtaget for nylig, opfordrer vi medlemsstaterne til at forpligte sig til at have deres nationale bredbåndsstrategi på plads inden årets udgang.
Som det bemærkes i hr. Khanbhais betænkning om e-økonomiens indvirkning, er SMV'erne centrale drivkræfter for økonomisk vækst og bør aktivt tilskyndes til at deltage i e-økonomien. Jeg er i det store og hele enig i de synspunkter, der kommer til udtryk i hr. Khanbhais betænkning, f.eks. behovet for, at SMV'erne får let adgang til rådgivning om gældende lovgivning, IKT og færdigheder inden for eBusiness. Vi er enige i, at europæiske virksomheder, og navnlig SMV'er, har brug for støtte til at "blive digitale". Kommissionen samarbejder i øjeblikket med medlemsstaterne om at udvikle en ny politisk ramme for eBusiness-politikker for SMV'erne, herunder eventuelle kvantitative mål.
Netværkssikkerhed er blevet et politisk anliggende af central betydning og derfor et centralt tema i handlingsplanen for eEurope 2005. Parlamentets udtalelse om dette spørgsmål fra oktober sidste år blev i høj grad værdsat. Som tidligere nævnt vedtog Kommissionen i dag et udkast til forordning om agenturet.
Kommissionen lægger også vægt på gennem eEurope 2005 at fremme en bredere adgang til og øget deltagelse i fordelene ved informationssamfundet, navnlig for ugunstigt stillede grupper. Ud over de specifikke foranstaltninger i selve MODINIS-programmet har Kommissionen til hensigt at udvikle og videreføre adskillige initiativer, der vil blive tilrettelagt inden for rammerne af Det Europæiske Handicapår, og som vil være en opfølgning på dens tidligere meddelelse om adgang til websteder.
Programmet eEurope 2005 vil til dels blive gennemført gennem MODINIS og, selv om det ikke er en del af vores forhandling i dag, vil jeg gerne takke Parlamentet for dets støtte til Kommissionens forslag, navnlig hvad angår de budgetmæssige aspekter.
Jeg vil nu gå over til det stykke lovgivning, som vi nu har på bordet: direktivet om anvendelse af den offentlige sektors dokumenter. Som hr. van Velzen sagde i dag, og det understreger han også i sin betænkning, er indholdet af afgørende betydning for informationssamfundets udvikling. Budskabet her er tydeligt, og det kommer på et tidspunkt, hvor de finansielle problemer inden for sektoren skaber opmærksomhed om det forhold, at oplysningerne i den offentlige sektor er en væsentlig indholdsressource i alle informationssamfundets tjenester. Nøgleelementerne er gennemsigtige procedurer og betingelser for anvendelse, ikke-diskriminering og fair konkurrence.
Direktivet vil stimulere til oprettelse af informationstjenester baseret på eller med anvendelse af oplysninger fra den offentlige sektor. Det er vigtigt for indholdsindustrierne og ligeledes for telekommunikationssektoren, som skal finde metoder til at skabe indhold til 3G-tjenesterne.
Jeg er helt enig med hr. van Velzen i, at operatørerne skal samarbejde om at skabe et marked. Vi har brug for samarbejde og interoperabilitet for at skabe et marked, der kan overbevise forbrugerne.
Hr. formand, jeg vil gerne takke alle medlemmerne for denne vigtige forhandling og for deres bidrag til hele processen, siden vi indledte arbejdet med rammerne for telekommunikation.
Formanden.
Tak, hr. kommissær. Jeg håber også, at forhandlingen kommer til at finde sted om dagen næste gang. Det er også bedre for den, som er formand.
Hernández Mollar (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil først gerne fremhæve, at ændringsforslagene fra Udvalget om Borgernes Friheder er blevet accepteret af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, og især kravet i artikel 41 og 42 i chartret om grundlæggende rettigheder om god forvaltning og adgang til institutionernes dokumenter (dette svarer til ændringsforslag 1 fra Udvalget om Borgernes Friheder).
Støtten til gratis computerprogrammer er en mulighed, som i stigende omfang anvendes af offentlige administrationer, og som demokratiserer adgangen til og brugen af dokumenter og data. Hvis vi gør dokumenterne tilgængelige i et format, som ikke kræver, at der anvendes særlige computerprogrammer, der involverer betaling, vil vi faktisk reducere diskrimineringen i forhold til brugernes økonomiske forhold.
Det er vigtigt at støtte brugen af information for folk med nedsat syn eller hørelse, f.eks. gennem en tekstbeskrivelse af grafer og billeder i et dokument. Desuden skal offentliggørelse af alle alment tilgængelige dokumenter, også dem der vedrører juridiske og forvaltningsmæssige procedurer, nå frem til den offentlige sektor. Dette er et grundlæggende instrument for udviklingen af borgernes ret til viden og et grundlæggende demokratisk princip.
Dette mål gælder for institutioner på alle niveauer, lokalt, nationalt og internationalt, og desuden er det nødvendigt for den offentlige forvaltning, uanset institutionelt niveau, at støtte brugen af den information, der stilles til rådighed.
Jeg vil gerne afslutte med at understrege, at vi naturligvis mener, at alle disse principper også bør gælde for de europæiske institutioner.

Niebler (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, lad mig starte med at komme med et par bemærkninger til fru Aurois betænkning. Først vil jeg naturligvis rette en stor tak til ordføreren for hendes forslag til betænkning og også for hendes vilje til at indarbejde ændringsforslag fra andre parlamentsmedlemmer i betænkningen.
Telekommunikationssektoren har det dårligt. Sammenlignet med Japan kommer 3G-teknologien kun meget langsomt i gang. Også på EU-plan må vi gøre alt for at støtte denne sektor. Det handler om at have tilforladelige rammebetingelser, det vil sige konsekvent gennemførelse og anvendelse af telepakken, om at udvise tilbageholdenhed med hensyn til regulering og naturligvis også udnyttelse af fælles ressourcer. Det er alt sammen, som De ved, indeholdt i Kommissionens udkast.
På den baggrund finder jeg det beklageligt, at priserne for internationalt roaming og call termination skal reguleres, således som det f.eks. allerede er tilfældet i Det Forenede Kongerige. I den forbindelse er jeg også nysgerrig, hr. kommissær, med hensyn til anbefalingen af de relevante markeder, som De nævnte kort, og som - hvis jeg ikke tager fejl - skal præsenteres i morgen. Selv om forbrugerne ganske vist profiterer af de billige priser ved en regulering, så er det kun på kort sigt. På lang sigt er det til skade for alle, hvis vi ikke gør os alle bestræbelser på at styrke sektoren, fremme 3G-tjenester og således også skabe arbejdspladser på mellemlang sigt.
På den baggrund har et bredt flertal i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi støttet betænkningen og fremme af 3G. Denne betænkning er et klart signal til fordel for indførelsen af mobiltelefoni af tredje generation i EU.
Jeg vil nu gerne komme med et par overvejelser om hr. van Velzens betænkning om anvendelse og udnyttelse af den offentlige sektors dokumenter. Indledningsvis vil jeg naturligvis gerne takke hr. van Velzen for det arbejde, han har udrettet som ordfører. Han har lagt et stort engagement for dagen i sin betænkning, og det har endnu en gang båret frugt i form af en god betænkning.
Ligesom flertallet i Industriudvalget er også jeg af den opfattelse, at offentlige informationer principielt bør stilles til rådighed til gavn for alle parter. Myndighederne i medlemsstaterne ligger inde med enorme mængder af informationer, som er blevet samlet over lang tid. Borgerne og virksomhederne bør også profitere af denne guldgrube af informationer, hvis kommercielle værdi det er svært at sætte tal på. Jeg er overbevist om, at en generel adgang til offentlige informationer vil øge væksten, konkurrenceevnen og beskæftigelsen markant inden for EU.
Men på trods af den store enighed, der er kommet til udtryk under debatten, så savner jeg stadigvæk et væsentligt punkt. Det kan ikke komme som nogen overraskelse, at jeg gentager det, som jeg allerede har sagt ved mange lejligheder i udvalget: Skal Europa virkelig gribe til handling her? Er det ikke et anliggende for medlemsstaterne at fastsætte betingelserne for og i hvilket omfang offentlige informationer stilles til rådighed?
Jeg for min del kan ikke se et retsgrundlag for en harmonisering på dette område. Her gælder det gamle mundheld om, at alle problemer i Europa ikke er et problem for Europa. Det er også grunden til, at flere af de tyske medlemmer af min gruppe vil stemme imod betænkningen. Jeg skulle måske også minde om, at afgrænsningen af kompetencerne også har vist sig at være væsentlig i den debat, som er i gang i konventet.
Hvis vi altid vil behandle kompetencespørgsmålet så overfladisk her i udvalgene og i det daglige parlamentsarbejde, så varsler det ikke noget godt. Jeg beder om forståelse for, at jeg, selv om jeg er enig i betænkningens indhold, og de tyske medlemmer af min gruppe ikke vil støtte den ved den afsluttende afstemning.
Read (PSE).
Hr. formand, jeg lykønsker alle fire ordførere, som har arbejdet længe og hårdt med disse spørgsmål. Jeg byder også velkommen til mine fire veterankolleger i teknologiforhandlingerne. Vi skal måske på et eller andet tidspunkt tildele os selv en Lissabon-medalje for udholdenhed. Jeg tager Deres bemærkning om berammelsen af denne forhandling til efterretning. Her i Parlamentet bør vi skamme os over, at det signal, vi udsender til de få, der lytter på dette tidspunkt af aftenen, er manglende seriøsitet fra vores side. Vi må stå sammen og virkelig protestere fremover.
Først vil jeg gerne kommentere hr. van Velzens betænkning om offentlige oplysninger. Jeg vil rose ham for det store arbejde, han har lagt i denne betænkning.
Hvad er det vigtige i dette forslag? For det første er det vigtigt at gøre fremskridt. Det er blevet meget klart for mig som skyggeordfører for denne betænkning, at anvendelse af offentlige oplysninger vil blive en vigtig økonomisk drivkraft. Vi må sikre, at der gøres fremskridt på det område. For det andet er det vigtigt at støtte de undtagelser for universiteter, biblioteker og museer overalt i EU, der er medtaget i Kommissionens forslag. Vi ønsker at bevare denne undtagelse.
Den tredje væsentlige ting er at sikre et rimeligt udbytte af investeringerne. Jeg har lyttet opmærksomt til ordførerens ord. Jeg ønsker at fastholde ændringsforslaget på min gruppes vegne - ændringsforslag 33. Heri forklares Parlamentets holdning. Jeg håber, at man vil støtte det. Det er vigtigt med et rimeligt udbytte af investeringerne, og det bør tages med i betragtningerne. Jeg forstår, at der sandsynligvis kommer en omfattende andenbehandling, og at der skal udføres et stort stykke arbejde på rådsniveau. Vi vil uden tvivl vende tilbage til dette på et senere tidspunkt.
Nu vil jeg gerne gå over til hr. Paasilinnas betænkning. Han har med vanlig grundighed og talent for at fremsætte praktiske forslag fremsat nogle gennemtænkte tanker om uddannelse, sundhed, handicappede og ældre samt betydningen af at sikre adgangen for landdistrikter og mindre virksomheder. Det er alt sammen prisværdigt.
Hr. Khanbhai, som tilsyneladende ikke er her, sluttede sin tale med at sige, at han ville have det sjovt. Jeg er ikke sikker på, hvor meget sjov han synes, der er ved forhandlinger om dette emne på denne tid af aftenen. Han har ret i én henseende: Dette er vigtigt for virksomhederne, men det er også vigtigt for folks livskvalitet og for de ting, de laver i deres fritid.
Fru Auroi havde en meget vanskelig opgave. Jeg vil gerne lykønske hende. I forbindelse med hendes arbejde vil jeg gerne understrege betydningen af, at 3G-virksomheder og -teknologier forvaltes og drives korrekt. Det har ikke altid været tilfældet i den globale sammenhæng.
Plooij-van Gorsel (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, på Den Liberale Gruppes vegne lykønsker jeg alle ordførerne med betænkningerne, som efter min opfattelse er relevante for udviklingen af eEurope og et informationssamfund for alle. Jeg vil gerne fremhæve to ting i forbindelse med Velzen-betænkningen.
Anvendelse og kommerciel udnyttelse af offentlig information, således som ordføreren foreslår, fører til et virkeligt informationssamfund for alle. Når det gælder basisinformationer såsom lovtekster og retspraksis, bør disse stilles gratis til rådighed for de europæiske borgere. Som skatteydere har de jo allerede betalt for denne information. Vi lader da ikke vores borgere betale to gange for det samme. Desuden er god information nødvendig for, at en demokratisk retsstat kan fungere. Jeg mener, at vi som Parlament skal kæmpe for borgernes rettigheder. Offentlig information bør derfor stilles gratis til rådighed for borgerne eller mod et mindre gebyr til at dække udgifterne til reproduktion og formidling. Vores gruppe støtter til fulde ordføreren, van Velzens, kurs.
Det bringer mig til mit andet punkt. Nogle kolleger opfordrer til, at visse offentlige institutioner får tilladelse til at beregne et rimeligt afkast af investeringer, fordi en del af deres indkomst kommer fra offentliggørelse af deres oplysninger som f.eks. vejrudsigter eller landkort. Selvfølgelig er det muligt, hvis der er tale om en merværdi. Det står der også i undtagelserne. Det forekommer mig overordentlig farligt ukritisk at optage i direktivet, at et rimeligt afkast af investeringer er tilladt. For spørgsmålet er, hvad der er rimeligt. Er det 10, 20 eller 30 %'s fortjeneste, og skal vores borgere betale det? Endvidere er det vigtigt, at der gælder samme betingelser i alle medlemsstater. Subsidiaritet er i dette tilfælde forkert. Der bør nemlig opstå lige vilkår. Kun da kan det indre marked for offentlig information gennemføres.
Jeg vil fortsætte med sidstnævnte punkt. Dette direktiv skal fremme anvendelse og udnyttelse af offentlig information. Myndighederne skal derfor optræde som igangsættere, altså som launching customer, for at stille disse oplysninger til rådighed mod et mindre gebyr. De små og mellemstore virksomheder får dermed chancen for at udnytte disse oplysninger, således at der opstår et godt marked for dem ligesom i USA. For et marked, der som nu styres af monopolister, fører ikke til større beskæftigelse og mere velfærd.
Nu kommer jeg til 3G. Det er allerede sagt, at overførslen af milliarder fra den private sektor til den offentlige sektor har været katastrofal for mobiltelekommunikationssektoren. Det betyder, at vi nu ikke må pålægge den unødig lovgivning. Indgriben kan imidlertid være nødvendig for at garantere konkurrence. Men også da må vi sørge for lige vilkår. Ingen ensidige foranstaltninger fra medlemsstaters side for at lette mobilnetoperatørernes byrde. Det kan ikke være sådan, at Frankrig giver rabat på licenser, og at andre medlemsstater forlænger licenser. Jeg tror, at Kommissionen skal komme med tydelige foranstaltninger for at garantere disse lige vilkår.
Til sidst vil jeg lige sige noget om hr. Khanbhais og hr. Paasilinnas betænkninger, for disse betænkninger er et bidrag til det eEurope, som vi går ind for her i Parlamentet, for at sørge for, at borgere og virksomheder fuldt ud kan høste fordel af informationssamfundet. Indtil nu sker det for lidt. Ganske vist aftalte vi i 2000 i Lissabon, at vi i 2010 skal være den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnøkonomi, men det viser sig, at det kun er flotte ord, som hurtigst muligt skal omsættes i handlinger.
I praksis viser det sig, at medlemsstaterne gang på gang trækker sig tilbage til deres nationale kæpheste, hvad enten det nu drejer sig om det europæiske patent eller om adgang til offentlig information. Derfor er det godt, at Kommissionen nøje følger udviklingen og holder medlemsstaternes ledere vågne. Udgangspunkterne er glimrende, men når det gælder gennemførelse af anvendelserne såsom e-sundhed, e-myndigheder og e-læring, er det beskæmmende at se, hvad der virkelig sker. Jeg ønsker os alle, Parlamentet og Kommissionen, held og lykke med gennemførelsen af et bedre eEurope.
Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, først skal jeg lede efter de ansvarlige for recessionen i den tredje generation af mobil kommunikation, og jeg har i sinde at finde dem. De skyldige er regeringerne i de lande, som arrangerede auktioner over radiospektre og overførte de penge, som virksomheder i sektoren havde investeret, til sig selv. De initiativer, som de offentlige myndigheder har taget for at bøde på dette hul i investeringerne, har ikke været tilstrækkeligt effektive. Der er givet autorisationer til at installere udstyr, som skulle fungere sideløbende til almindelig brug, men det er det hele. Derfor fortsætter hullet i investeringerne i tredje generation af mobil kommunikation, og de fromme håb til de ambitiøse mål fra Feira, Lissabon, Barcelona og Sevilla er ikke blevet opfyldt. Der bør sættes mere realistiske mål.
Nu hvor jeg har givet udtryk for mine protester, vil jeg gerne sige tak. Hr. Paasilinnas betænkning har rettet opmærsomheden mod et informationssamfund for alle, og mod den vigtige grund til handlingsplanen, nemlig at informationssamfundet skal gøres tilgængeligt for alle, og jeg mener alle. Det er demokrati. Dette demokrati skal fremmes gennem offentlige investeringer. Ud over de tekniske redskaber og hurtige forbindelser skal vi være opmærksomme på brugsanvisninger og vejledninger, for udstyret er ikke til nogen nytte, hvis informationssamfundets aktører ikke kan bruge det.
Jeg vil gerne minde hr. van Velzen om noget, der står i begrundelsen i hans betænkning, som nævner, at hvis offentlige institutioner skal fortsætte deres arbejde, er det vigtigt, at de også kan beregne et vederlag for at give information for at starte de nødvendige investeringer for at fremstille visse databaser. Grundlæggende informationstjenester skal være gratis eller i det mindste billige, men der skal også tages højde for historiske investeringer i de produktionsomkostninger, der er involveret i genbrug af databaser fra f.eks. registre, museer, universiteter og institutter.
Vores gruppe støtter det ændringsforslag, der er fremsat af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, som behandler dette emne, og vi håber, at hr. van Velzen kan vise sin støtte til at bevare generelle forbrugertjenester med brugerbetaling, uden at de skal finansieres over skatterne.

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, som jeg allerede har bemærket ved tidligere lejligheder, skal emner, som vedrører informationssamfundet, stå øverst på dagsordenen for EU og for EU's institutioner. Det er et af fremtidens store emner og et, som byder på de største muligheder, som mangedobles ved vores fælles indsats. Det er ikke tilfældigt, at vi efter handlingsplanen eEurope 2002 allerede ser frem mod eEurope 2005, særligt for at opfylde konklusionerne fra Det Europæiske Råds møder i Lissabon og Feira, som blev afholdt under mit lands formandskab, og senere i Barcelona og Sevilla.
Det bør huskes, at vores mål er at gøre EU til det mest konkurrencedygtige samfund i verden, og det er også derfor, handlingsplanen eEurope 2005 er blevet udarbejdet, med det formål at skabe et miljø, som favoriserer private investeringer og jobskabelse, sætter skub i produktiviteten, moderniserer den offentlige service og giver alle mulighed for at deltage i det globale informationssamfund.
I denne forhandling under ét vil jeg gerne indlede med at lykønske hr. Paasilinna med hans fremragende arbejde, som klart afspejles i den konsensus, som betænkningen er blevet modtaget med her i Parlamentet. Jeg sætter især pris på hans holdning til at skaffe de nødvendige tekniske midler til at implementere disse mål, f.eks. udvidelse af båndbredden og multikanaldistribution, og det vanskelige spørgsmål om informationssikkerhed. Hvad angår emnet om genbrug og kommerciel udnyttelse af den offentlige sektors dokumenter, forstår og deler jeg hr. van Velzens holdning, som anbefaler en bred ensartet tilgang. Jeg mener også, at alt, hvad der har at gøre med grundlæggende information i forbindelse med den demokratiske retssikkerhed skal være gratis tilgængeligt, og den øvrige information skal være tilgængelig til en marginal pris, som ikke overstiger omkostningerne ved at reproducere og udbrede den, uden at anfægte det særlige system, der skal defineres af den offentlige kultursektor, med hensyn til intellektuel og kunstnerisk ophavsret.
Afslutningsvis vil jeg gerne kort henvise til hr. Khanbhais betænkning for at lykønske ham med hans arbejde og for at udtrykke det ønske, at Kommissionen vil få fuld succes med de handlinger, som den anbefaler for at sikre, at EU's erhvervsliv kan udnytte de potentielle fordele ved eEconomy. Fremskyndelse af opbygningen af en klar og forudsigelig ramme for e-handel, støtte til de små og mellemstore virksomheders deltagelse i økonomien, forbedring af adgangen til risikovillig kapital og markedsfinansiering etc. er de handlinger, som skal gøre målet om et informationssamfund for alle til virkelighed og sikre, at man også på dette afgørende område kan forfølge og nå de ambitiøse mål i Lissabon-strategien.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, trods det sene tidspunkt har det været en forfriskende forhandling. Det er vigtigt og godt, at vi har samlet så mange fremragende ordførere. Jeg takker dem alle for deres behandling af forskellige aspekter af emnet.
Jeg tænker på kommissærens nyhed om, at han nu har givet os fire betænkninger mere at arbejde på. Vi må overveje, hvordan vi mest effektivt kan komme med input til denne proces. Jeg lykønsker hr. van Velzen og hr. Paasilinna, som begge er til stede i aften, med initiativet til den høring, vi afholdt forleden uge, hvor kommissæren deltog. Vi har en fælles interesse i at fremme videnøkonomien. Det, vi skal tale om i dag, er værktøjerne, midlerne og rammerne, som vi skal arbejde inden for.
Jeg har sporet en vis pessimisme hos en række kolleger. Men det er værd at tænke på, at om nogle uger får vi de første kommercielle tredjegenerationstjenester i et større land. De vil blive leveret af en ny investor på markedet, som ikke på nogen måde er forbundet med de eksisterende virksomheder. En ny investor har foretaget en kommerciel investering i markedet.
Lad os minde os selv om, at videnøkonomien vil blive drevet frem af private investeringer. Det er der, de fleste penge skal komme fra. Innovationen og teknologien skal også komme derfra. Ingen af os ved, hvordan og i hvilken retning teknologien vil udvikle sig. Men jeg tror, at vi kan komme med en bestemt forudsigelse: Om nogle få år - det er nok den mest præcise prognose - kan vi forvente, at flere mennesker rundt om i Europa og verden vil være tilsluttet internettet via en trådløs enhed end gennem nogen anden type af forbindelse.
Deri ligger betydningen af den tredje generation. Vi må ikke undervurdere den. Overgangen til tredje generation vil åbne nye markeder for små og store virksomheder. Den vil også fjerne omkostninger fra virksomhederne og hjælpe virksomhederne med at gøre tingene på en anden måde.
I Japan har jeg besøgt DoCoMo's, det japanske teleselskabs, forskningslaboratorier, hvor de har mennesker ansat, der opfinder kommercielle applikationer af tredje generation. Vi skal frem for alt huske på, at det, vi skal gøre som politikere, er at lade markedet fungere. Vi har de rigtige juridiske rammer, men vi må sikre, at lovgiverne ikke griber ind for tidligt eller for hårdt, og at de lader kreativiteten på markedet gør sit. Det er det, der hidtil har været en succes inden for mobiltelefoner. Det er det, der vil blive en succes i den tredje generation. Det er det, der vil være drivkraften i videnøkonomien. Det er det vigtigste budskab, som vi alle må huske på.
Zrihen (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, man kan kun glæde sig over enigheden i disse betænkninger, der vil føre Europa videre mod en ny teknologisk forandring, og dette skal ske med meget konkrete midler.
Men måske er markedsinteressen ikke det eneste, der tæller, hvilket vi lige har hørt. Jeg mener også, at der er en vis interesse i at udvikle informationssamfundet mod et samfund, der ligeledes fokuserer på mennesket.
Det informationssamfund, som vi bevæger os hen imod, er uden tvivl et samfund med en intensiv brug af de teknologiske informationsnetværk, og som producerer en meget stor mængde information og nye kommunikationstjenester. Men det er også et samfund med stor risiko for udstødelse. Hvis disse nye realiteter for det enkelte menneske ikke erkendes, kan vi risikere, at det vil komme til at lide under konsekvenserne. Samfundsmæssigt er det det samme som at tilsidesætte en del af befolkningen.
Dette giver helt sikkert nye udviklingsmuligheder. Information og viden betragtes i vores samfund som et råstof og som en kilde til nye former for rigdom. Ved at skabe sammenhæng mellem dem og gøre dem tilgængelige ses det eksisterende potentiale for nytænkning. Men det er yderst vigtigt, at EU's offentlige politik følger udviklingen på disse markeder og fremmer fordelene ved denne udvikling. Det første krav er altså at sikre, at ingen borgere bliver udelukket fra informationssamfundet, eftersom det at træffe foranstaltninger vedrørende de offentlige tjenester og i offentlighedens interesse til en vis udstrækning involverer brugen af informationsteknologi i udviklingen af Fællesskabet og af landene.
Ved med alle midler at sikre en aktiv deltagelse og at betragte adgangen til det som en borgerret og en generel forpligtelse for medlemsstaterne, kan man sikre, at informationssamfundet udvikler sig til gavn for borgerne. Et afbalanceret informationssamfund opbygges altså metodisk, tålmodigt og med fastlagte strategier. Det er vigtige elementer, hvis vi skal sikre, at 2010 ikke blot bliver et teknologisk fatamorgana.
Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, de videnskabelige fremskridt har været ikke mindre end mirakuløse i de sidste 10 år, særligt inden for informationsteknologien. Under andre omstændigheder kunne dette fremskridt måske føre til rigdom for samfundet som helhed.
Under det kapitalistiske system tjener videnskabelige fremskridt imidlertid markedet, ikke samfundet. Videnskaben udvikler sig inden for en ramme, som kræver, at det, som en gang var offentlige tjenester - velfærd, helbred, sågar kultur og uddannelse - bliver privatiseret og kommercialiseret, undertrykt af det mest konkurrencedygtige videnbaserede samfund, som EU vedtog i Lissabon. Kort fortalt bliver det en kilde til profit for de få og ikke en kilde til rigdom for de mange.
Under disse omstændigheder er de positive punkter i Paasilinna-betænkningen af begrænset praktisk værdi for dårligt stillede sociale grupper, som risikerer at blive ved med at være udstødt af informationssamfundet. Hvis fjerntliggende regioner, handicappede mennesker osv. løber disse risici, hvad kan vi så sige om den arbejdsløse masse, om den underbeskæftigede masse, den endnu større masse af underbetalte? Hvilken værdi har f.eks. telematiske sundhedstjenester eller det berømte europæiske helbredskort for disse mennesker? Hvem vil kunne udbyde disse tjenester? Familielægen eller de multnationale virksomheder, som bliver ved med at plyndre sundhedssektoren? Vil udviklingen af den tredje generation eller europæiske operationelle systemer løse problemet?
Endelig må jeg kommentere forslaget om at skabe et marked for offentlige dokumenter. I EU, hvor alting købes og sælges, hvor der er blevet skabt et marked for radiofrekvenser og sågar et marked for forurening af atmosfæren og retten til at forurene, får vi nu et marked for offentlige dokumenter.
Jeg beundrer Kommissionens entreprenante foretagsomhed og er spændt på at se, hvad der bliver det næste offer for markedet. Måske den luft, vi indånder?
Crowley (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig mine kollegers lykønskninger til de fire ordførere med deres arbejde med disse betænkninger. Dette sker på et meget vigtigt tidspunkt. Mange kolleger har allerede talt om de nærmere detaljer i betænkningerne og vores håb for fremtiden.
I dag hører vi ofte påstanden, at verden ligger for vores fingerspidser: et klik, og man har adgang til hele verden. For mange mennesker svarer det ene klik til at bestige Mount Everest, fordi de ikke er opdraget i informationsteknologiens tidsalder, og de har ikke adgang til almen eller faglig uddannelse, der kan sikre, at de kan gøre brug af dette vidunderlige nye værktøj. En lang række af de tjenester, som burde leveres til folk via internettet, leveres ikke. Jeg taler især om mennesker med handicap, hørehæmmede, der kunne få tekstbeskeder overført, eller synshandicappede, som burde have adgang til stemmestyrede meddelelser. Mange af disse nye teknologier er for dyre til, at almindelige brugere kan få adgang til dem.
Når vi ser på den overordnede sammenhæng med dette nye perspektiv for videnøkonomien og de muligheder, det udgør, findes der muligheder, men på grund af de kolossale beløb, der kræves til investeringer og infrastruktur, risikerer vi, at de perifere områder og landdistrikterne bliver taberne og ikke får adgang til disse muligheder, medmindre staten og andre instanser inddrages sammen med privat finansiering.
Et af initiativerne på skolerne gik ud på, at der skulle være en computer for hver 15 elever. Heldigvis er dette lykkedes for os i Irland. Vi ligger nu over det gennemsnit. Vi har en computer for hver 12 elever, og alle elever har adgang til e-mail, internet og videnbaseret uddannelse på skemaet hver eneste dag.
Med hensyn til sundhedsvæsenet kan der gennemføres en vigtig ting, nemlig levering af sundhedstjenester til landdistrikter og perifere områder. Dette gælder især øer, hvor det ikke er enkelt eller nemt at etablere den teknologi eller ekspertise, som en forbindelse til det nærmeste større hospital - med en konsulent i den ene ende og den lokale læge eller sygeplejerske i den anden - indebærer. På denne måde kan man yde bistand i stedet for at skulle transportere patienter over store afstande.
Den sidste ting, jeg vil tage op, vedrører 3G. Jeg er bestemt opmærksom på de bemærkninger, som Malcolm Harbour fremsatte i sit indlæg, og jeg er enig med ham. Der ligger et stort potentiale i 3G. Vi har allerede set den kolossale eksplosion i brugen af mobil teknologi. Men udgifterne til dette og de summer, som virksomhederne, der byder på 3G-licenser, mister, vil efterhånden blive ført over på forbrugerne, medmindre vi griber ind og sørger for at sikre en korrekt regulering af gebyrerne for sådanne tjenester.
Rovsing (PPE-DE).
Hr. formand, jeg synes, det er en spændende debat, og jeg synes, at vore ordførere har lavet et helt fremragende stykke arbejde, som også er blevet behørigt anerkendt.
Jeg har et par bemærkninger især til brugen og genbrugen af den offentlige information. Nogle lande er langt længere fremme end andre, og det er klart, at det afspejler en forskellighed, som bl.a. også har sit udtryk i den åbenhed, hvormed landene arbejder. Som eksempel kan anføres, at det i Danmark var således, at der var en betydelig interesse for en vis borgmesters restaurations- og rejseregninger, og da enhver i Danmark har adgang til disse, bare ved at møde op, var der for mange, der mødte op. Derfor lagde man dem ud på nettet, så enhver borger kunne se hvert eneste originale bilag der. Jeg tror ikke, at vi kan se, hvordan kommissærerne eller deres medarbejdere arbejder og rejser, eller hvad de bruger, men det kan man altså for sådanne folk i Danmark, og i den sammenhæng bruges nettet, og det stilles gratis til rådighed.
En lang række "services" anvender de samme data igen og igen, og de stilles til rådighed for borgerne, som derved selv kan regulere dem og f.eks. automatisk ændre deres skattebetaling og andre ting. Hvorfor gør man det gratis, og hvorfor fremmer man det? Af to grunde. For det første, jo mere borgerne selv laver, desto hurtigere får de svar, og desto flere offentlige ansatte sparer vi. For det andet har samfundet en enorm interesse i, at disse data anvendes og genbruges, da vi ikke i fremtiden kan regne med at få tilstrækkeligt mange offentligt ansatte til at løse disse opgaver. Og det kan gøres gratis, fordi de offentlige besparelser er så store, som de er.
Formanden.
Jeg har selv været borgmester, og derfor er jeg nysgerrig efter at vide, om det var et enkeltstående tilfælde, eller om det gjaldt alle borgmestrene. Men det er ikke et spørgsmål, som De behøver at svare på nu. De kan svare mig personligt.
Gill (PSE).
Hr. formand, jeg lykønsker alle ordførerne med deres arbejde med disse betænkninger. De er blevet en af EU's topprioriteter. Deres sigte med at tilpasse eksisterende politikker og lovgivning og gøre dem til globale strategier er rosværdigt. Men for at dette skal kunne lykkes, må alle medlemsstaterne gå sammen for at sikre universelt interaktive offentlige tjenester, og herved forhåbentlig fremme informationssamfundet og garantere lige offentlig adgang til information.
Hr. Paasilinnas handlingsplan indeholder yderst prisværdige mål såsom indarbejdelse af eGovernment, eLearning, eHealth og eBusiness. Målsætningen om at skabe en konkurrencedygtig økonomi baseret på information vil få betydelig indvirkning på vækst, produktivitet, beskæftigelse og social samhørighed i Europa. Det er en målsætning, som jeg helhjertet støtter, og den er ofte blevet fremført som en væsentlig prioritering for EU. Vi må imidlertid erkende, at fremskridtene på dette område er sket alt for langsomt. Vi må skabe langt bedre resultater, end vi har gjort hidtil. Vi må undersøge, hvordan vi kan opnå større deltagelse og sikre, at vi ikke får et Europa i to hastigheder eller en informationsmæssig underklasse. Jeg kan fuldt ud støtte det, hr. Paasilinna sagde.
Med hensyn til hr. van Velzens betænkning om anvendelse af offentlige oplysninger kan dette være en central og meget betydningsfuld økonomisk drivkraft, der skaber produkter og tjenester med merværdi og fornyet fremgang for virksomhederne, navnlig SMV'er. I min region, West Midlands, leder mange SMV'er efter denne type oplysninger. Men som hr. van Velzen sagde, er vi nødt til at fjerne hindringerne og skabe lige betingelser overalt i Unionen.
Jeg har arbejdet i den offentlige sektor gennem en længere årrække. Jeg er bekymret over, at man lægger en urimelig byrde på de offentlige instanser. Derfor vil jeg opfordre til, at man sikrer et rimeligt udbytte af investeringerne. Vi står over for et dilemma, idet vi på den ene side må opmuntre virksomhederne, og på den anden side ønsker virksomhederne oplysningerne til lave priser eller gratis. Vi må sikre, at disse udgifter ikke påføres de offentlige instanser, som har pligt til at levere oplysningerne, men kun har begrænset manøvrerum.
Jeg støtter også i høj grad det, fru Read sagde om dette, og jeg er enig med hende.
Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, når vi taler om informationssamfundet, bør vi huske, at der netop er foretaget en storstilet reform af loven om kommunikationsmarkedet med nye lovgivningsmæssige normer, skabt specielt for telekommunikationen og andre netværksforretninger. Medlemsstaterne er netop nu ved at effektuere pakken.
Vi må ikke lade denne debat forvrænge billedet af lovgivningen på telekommunikationsområdet, hvilket kun ville skabe usikkerhed for investeringer i tredje generation af mobil kommunikation. Vi skal hjælpe den besværede branche for tredje generation af mobilkommunikationen, ikke lægge den hindringer i vejen. GSM-kommunikationsbranchen, som er vokset betydeligt på fem år, er hjørnestenen i vores konkurrenceevne og praktisk talt det eneste, der driver Lissabon-strategien. Efter katastrofen med den økonomiske udnyttelse af tredje generation af mobil kommunikationen må vi vise, at vi er ansvarlige i fællesskab. Mobiltelefonindustrien er en stor arbejdsgiver, som repræsenterer innovationens spydspids. Der skal komme et nyt opsving i sektoren, ellers vil japanerne overhale os en gang for alle.
Jeg har undersøgt påstanden om en stigning i forekomsten af hjernecancer i Finland siden 1990'erne. Mens netværket af basisstationer er vokset markant, er tallene for cancer i Finland faldet drastisk. Det er svært at sælge kedelige fakta til offentligheden. I EU har vi fastsat nøjagtige grænser for stråling, som er lavere end WHO's standarder. Der er mere stråling fra mikrobølgeovne end fra basisstationer. Tallene for spanske operatører er på kun en tohundrededel af de sikre grænseværdier. Det er imidlertid lettere at påstå, at mobiltelefoner smelter vores hjerner.
Offentlige dokumenter skal gøres tilgængelige i elektronisk form. Basale informationer skal være gratis. En myndighed kan tage en betaling, der dækker omkostningerne, men det er unødvendigt at bede om yderligere betaling. Medlemsstaterne må have ansvaret for at sørge for, at de offentlige institutioner har de nødvendige ressourcer. Til slut vil jeg gerne udtrykke min varmeste tak til ordførerne.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Hr. formand, det er mig en fornøjelse at tale til 13 parlamentsmedlemmer, som åbenbart er helt ude af stand til at slæbe sig væk fra salen, og i særdeleshed til den ene dame, som stadigvæk lytter med. Fem minutter i midnatstimen har vi et emne, som åbenbart tiltrækker de store masser, eller lad mig sige det på denne måde: Vi ved, at vi ønsker og har brug for Europa, så lad mig benytte de resterende 90 sekunder til at tale om, hvordan vi kan opnå det.
Prøv engang, mine damer og herrer, at benytte det, som vi diskuterer her. Klik Dem ind på et websted - Rådets f.eks. og gå derhen, hvor der står "Adgang til dokumenter" og klik her. Hvad sker der? Intet. Klik igen. Hvad sker der? Intet. Vi siger til vores venner i Rådet og vores venner i Kommissionen - hvis websted ligner noget, der er taget fra Sommer i Tyrol i halvtredsernes Østrig - brug dog de penge, som vi f.eks. kunne spare ved ikke at afholde møder i denne form og invester 50.000, 60.000, 100.000 euro på et up to date websted, som er mere nyttigt end det, der er der for øjeblikket. Det ville faktisk være at gøre vælgerne en tjeneste.
De kunne også få søgefunktionerne til at virke. Når disse helt banale ting er gjort, så kan vi - mener jeg - overveje, hvad vi kunne bruge dette nye eEurope til, f.eks. som redskab til opinionsundersøgelser. Det er imidlertid også muligt at forestille sig, at der bliver afholdt folkeafstemninger i hele Europa med en minimal indsats og uden de store omkostninger.
Dette skal alt sammen ses på baggrund af mit ceterum censeo - man kan ikke have et demokrati uden gennemskuelighed, og internettet, brugt rigtigt, er en rigtig god måde at opnå det på.
Rübig (PPE-DE).
Hr. kommissær, mine damer og herrer, hr. Hans-Peter Martin har ret. Vi er ikke ret mange i salen. Vi ved ikke, hvor mange der kigger med oppe på kontorerne, og vi ved ikke, hvor mange der ville kigge med, hvis vi kunne transmittere dette møde på internettet. Hvis det også var muligt at benytte videostream og vise dette møde på et behageligt tidspunkt af dagen, så ville hittene på vores websted skyde i vejret, og folk ville have mulighed for at analysere og kontrollere, hvad der foregår her, mere gennemskueligt og også mere effektivt.
Hvad har vi brug for? Det skal gå hurtigere, det skal være mere effektivt. Vi har brug for søgemaskiner, som inden for kort tid leder folk det rigtige sted hen på basis af søgeord. Hvis man indtaster "Hans-Peter Martin", "Paul Rübig", "e-handel" og "tilstedeværende deltagere" burde man straks blive ledt hen til dette møde. Jeg tror, at vores verden har ændret sig, at it-samfundet allerede er en realitet. Det har længe været muligt at afvikle bureaukratiske formaliteter, indgå forretninger osv. elektronisk, men der mangler nogle nødvendige forudsætninger.
Ved WTO-forhandlingerne i Cancun til efteråret må vi spørge os selv: I hvilken udstrækning er verdenshandelen blevet liberaliseret? Hvis hr. Hans-Peter Martin klikker sig ind på et websted nu og vil bestille en bog fra USA eller noget software, hvilke barrierer og hvilket bureaukrati vil han så skulle slås med? Hvad skal der betales i told, og frem for alt hvad vil postvæsenet gøre med hensyn til forsendelses- og leveringsomkostninger, som for øjeblikket er helt urimelige for småforsendelser?
Vi har brug for øget konkurrence på postområdet. Vi har brug for sikre betalingssystemer, vi har brug for et erstatningssystem, som beskytter kunderne mod svig, og vi har brug for e-penge, som vi kan betale med som med kontanter. At overføre systemet med pengesedler til e-penge er noget, som vi absolut bliver nødt til at gøre i fremtiden. Endelig har vi brug for en tværeuropæisk undersøgelse af de hindringer, der ligger i vejen for at udnytte disse nye teknologier.
Vlasto (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, hvis jeg skal være en smule humoristisk, vil jeg sige, at forhandlingen om dette vigtige emne varede i to dage, for det er nu blevet den 12. februar.
Hr. formand, kære kolleger, når det er sagt, vedrører de offentlige oplysninger et meget vigtigt område, eftersom de vedrører offentlig information, der enten direkte eller indirekte forvaltes af de offentlige myndigheder.
Fællesskabslovgivningen vedrørende gennemsigtighed og tilgængelighed af offentlige informationer giver allerede mulighed for et meget komplet samarbejde, men for visse sektorer er det nødvendigt at fremsætte nogle præciseringer for at undgå enhver konkurrenceforvridning, der kan opstå ved et eventuelt lovgivningsmæssigt hul.
Jeg glæder mig over Kommissionens forslag vedrørende genbrug og udnyttelse af dokumenter fra den offentlige sektor. Jeg beklager dog de manglende præciseringer i visse dele af teksten. Jeg tænker f.eks. på de nævnte dokumenter, som jeg ikke mener giver en klar og præcis definition. Som jeg foreslog til det kompetente udvalg, kan begrebet offentligt dokument med fordel begrænses. Jeg taler ikke om harmonisering, men ganske enkelt om en relevant definition med henblik på at sikre, at alle borgerne helt nøjagtigt er klar over, hvilke offentlige dokumenter der anses som hørende under direktivets anvendelsesområde.
Det ville også være ønskeligt at indføre en henvisning til fristen for adgang til de offentlige dokumenter. Jeg glæder mig derimod over, at forslagene om ensidig afbrydelse af produktionen af informationer samt forslagene vedrørende betingelserne for indstilling af disse aktiviteter, og i særdeleshed at der i den forbindelse skal udvises rimelighed, blev vedtaget. Reelt vil en afbrydelse, der øjeblikkeligt blev indført, medføre en risiko for de berørte aktører. Jeg tænker her særligt på de små og mellemstore virksomheder, som ikke råder over de tekniske og finansielle midler til at håndtere sådanne situationer, uden på forhånd at være blevet informeret om det med rimelig tid.
Derfor opfordrer jeg Dem, kære kolleger, til at stemme for hr. van Velzens betænkning, som er et godt supplement til Kommissionens oprindelige forslag, og som er blevet diskuteret med klogskab af de forskellige politiske grupper, vi tilhører.
Oreja Arburúa (PPE-DE).
Hr. formand, der er ingen grund til at insistere på vigtigheden af informationssamfundet for alle, både for den offentlige sektor og for virksomheder og borgere.
Jeg vil kun fokusere på to af de betænkninger, der er til debat i dag. Med hensyn til Kommissionens initiativ om genbrug af dokumenter fra den offentlige sektor er der flere og flere virksomheder i Europa, som gør brug af information fra den offentlige sektor, og som genbruger den. Vi må sikre, at betingelserne for at få adgang til denne information er de samme i hele Europa. Prisen for denne information skal stå i forhold til produktionsomkostningerne, men på den anden side kan vi ikke forpligte forvaltningen - som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har sagt - til at producere al denne information, hvis den ikke er relevant eller nødvendig.
Med hensyn til Rådets forslåede beslutning om overvågning af eEurope og udbredelse af god praksis og sikkerhed på nettene vil jeg gerne fremhæve to aspekter. Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som udarbejdede udtalelsen til Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, som udarbejdede hovedbetænkningen, har også udtalt, at det er nødvendigt ikke blot at støtte udvekslingen af god praksis mellem offentlige og private fagfolk, men at Kommissionen også bør finansiere informations- og oplysningskampagner om netværkssikkerhed.
Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med dens initiativ i dag til at præsentere et fælles system for netværkssikkerhed. Det er tydeligt, at vores arbejde og vores økonomier i stigende grad bygger på informationssamfundet, og det er derfor vigtigt at nedbringe risikoen for usikkerhed på systemerne.
Vi skal garantere både sikker adgang og beskyttelse af de private data for dem, som går ind på den offentlige sektor og netværkene generelt.
For at fremme en elektronisk økonomi inden for virksomhederne er det også vigtigt at fremme en kultur, som bygger på iværksætterånden, og at stimulere virksomhederne til at deltage i informationssamfundet i større omfang. Hvor den strategiske målsætning i Lissabon, som andre medlemmer har sagt, var at gøre den videnbaserede økonomi til den mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomi i verden, er informationssamfundet uden tvivl en vigtig og afgørende drivkraft.

Liikanen
Hr. formand, det har været en meget bred og meget interessant forhandling. Jeg vil gerne takke hr. van Velzen for hans arbejde om den offentlige sektors dokumenter. Vi er alle enige om, at kvalitet er en af de væsentlige faktorer for udviklingen af de nye tjenester i informationssamfundet og navnlig 3G-tjenester.
Jeg vil foretrække at fremlægge Kommissionens holdning til ændringsforslagene skriftligt, fordi direktivet om sikkerhed på arbejdspladsen indledes med grænserne for vores arbejdstider!

Formanden.
Det er en meget fornuftig beslutning. Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Betænkning af van Velzen (A5-0025/2003)

Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 1, 3, 4, 5, 14, 26, 27, 28, 32 og 34.
Tre ændringsforslag til forslagets indhold kan Kommissionen acceptere helt eller delvis: ændringsforslag 19, 24 og 31. I ændringsforslag 24 indføres muligheden for at anmode om en ændring af gebyrerne, hvis ansøgerne finder dem uretfærdige. I ændringsforslag 19 indføres en pligt til at give en underretning med en rimelig frist, når udarbejdelsen af en bestemt type oplysninger ophører.
Ændringsforslag 31 om indførelse af en pligt til at udarbejde lister over indholdsaktiver er en vigtig ændring, som Kommissionen i princippet kan acceptere.
Ændringsforslag 12, 13, 20 og 29 kan accepteres i princippet.
Ændringsforslag 7, 10, 18 og 21 kan delvis accepteres.
Kommissionen kan ikke acceptere de resterende ændringsforslag, herunder adskillige vedrørende gebyrer.
Sylla (GUE/NGL)
Jeg glæder mig over den høje kvalitet i fru Terrón i Cusís betænkning.
Kommissionens forslag til direktiv, der drejer sig om adgang og ophold for tredjelandsstatsborgere, sætter endnu en gang fokus på den lovlige og ulovlige indvandring og stiller som forudsætning spørgsmålet om beskæftigelse som nødvendig betingelse for tildeling af en stabil retsstilling.
Jeg glæder mig over den forbedring, som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har tilført forslaget til direktiv, men jeg vil dog stadig understrege, at ordføreren har været meget skarpsindig og har behandlet emnet uden demagogi.
Jeg har bemærket flere interessante forslag og fremhævelser, især vedrørende større gennemsigtighed, en forenkling af procedurerne og et større hensyn til tredjeverdenslandenes interesser. Generelt går ordføreren i retning af en forbedring af de rettigheder, som er garanterede for indehaverne af en arbejds- og opholdstilladelse, og lægger vægt på, at det for alle de fremmede er nødvendigt at fremme en lige behandling vedrørende uddannelse, undervisning og boligbistand. Jeg beklager, at disse forslag ikke er blevet fremlagt på korrekt vis, og at betænkningen ikke har lagt større vægt på adgangen til borgerskab.
Lad os gøre alt for at sikre princippet om fri bevægelighed med henblik på at øge arbejdstagernes chancer for at finde et arbejde og øge deres erhvervserfaring samt på at fremme mobiliteten for at skabe et tættere forhold mellem folkeslagene.
(Den skriftlige erklæring forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 120, stk. 7)
