Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Santini
Hr. formand, jeg står ikke på tilstedeværelseslisten for mødet i går, men jeg var til stede, hvilket underskrifterne på alle min gruppes møder beviser. Jeg beder Dem rette op på denne forglemmelse.

Formanden
Hr. Santini, det vil blive korrigeret.
(Protokollen godkendtes)
  

De Rossa
Hr. formand, jeg var til stede under hele forhandlingen i går om redegørelserne fra Kommissionen og Rådet i forbindelse med tragedien i USA. Ikke en eneste gang blev den krise nævnt, som den europæiske luftfartsindustri står over for som følge af denne grusomhed. Det påhviler Parlamentet at præcisere over for Kommissionen og Rådet, at de europæiske flyselskaber og luftfartsindustrien generelt skal støttes, så vi kan bevare en europæisk luftfartsindustri og især flyselskaberne. I modsat fald befinder vi os i en meget alvorlig situation, især hvis USA som foreslået støtter de amerikanske flyselskaber. Det er af afgørende betydning, at de tusindvis af arbejdspladser, som står på spil i luftfartsindustrien, reddes.

Formanden
Hr. De Rossa, vi tager det til efterretning. Dagsordenen for næste møde opstilles af Formandskonferencen. Vi vil videregive Deres idé.

Indefrysning af aktiver eller bevismidler
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0274/2001) af Marinho for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Den Franske Republik, Kongeriget Sveriges og Kongeriget Belgiens regeringer med henblik på Rådets vedtagelse af en rammeafgørelse om gennemførelse i Den Europæiske Union af kendelser om indefrysning af aktiver eller bevismidler (5126/2001 - C5­0055/2001 - 2001/0803(CNS)).

Marinho
Hr. formand, denne betænkning omhandler en medlemsstats anerkendelse af retslige kendelser i en anden medlemsstat om indefrysning af aktiver eller bevismidler på dens område for at sikre en hensigtsmæssig afvikling af en retssag også forud for den egentlige retshandling. Denne rammeafgørelse, der er et initiativ fra regeringerne i Frankrig, Sverige og Belgien, bør træde i kraft den 31. december 2002 og gennemføres i alle medlemsstaterne uden behov for ratifikation - et meget vigtigt punkt! - hvilket jo ellers hidtil har været reglen for de mekanismer, der har indført gensidig anerkendelse af retsafgørelser. Det drejer sig kort sagt om automatisk at få anerkendt en kendelse i en medlemsstat, der skal sikre, at aktiver eller bevismidler af betydning for retsforfølgning af kriminelle, som måtte befinde sig i en anden medlemsstat, ikke ødelægges, forsvinder eller unddrages strafferetlig efterforskning. Denne anerkendelsesmekanisme hænger tæt sammen med det oprindelige beslutningsforslag om grænseoverskridende kriminalitet som f.eks. narkotikahandel, svindel med EU-midler, hvidvaskning af udbytte fra kriminalitet, forfalskning af euroen, korruption og menneskehandel.
Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder har imidlertid været af den opfattelse, at den række lovovertrædelser, der særlig har med det indre markeds funktion at gøre, lader andre kriminelle forhold ude, herunder ikke mindst det, der lige nu optager os mest, nemlig terrorisme. Den nye formulering af artikel 2, som i øvrigt er et resultat af det udmærkede samarbejde med fru Ana Palacio, og som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder har vedtaget, er efter min mening klart mere hensigtsmæssig, hvis man ønsker, at et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed skal være effektivt. Det drejer sig om at give substans til princippet om gensidig anerkendelse som grundlag for retsforfølgning inden for EU af de kriminelle og deres organisationer. Jeg tror, at vi i dag er fuldt bevidste om den afgørende betydning heraf, og jeg appellerer derfor til, at forsamlingen vedtager ændringsforslag 5 til artikel 2 i det oprindelige beslutningsforslag, og at Kommissionen og Rådet tager hensyn hertil, så det aktuelle forslag bringes i samklang med dem, der skal følge om bekæmpelse af terrorisme m.v., således som hr. kommissær António Vitorino redegjorde for det i går.
Hr. formand, dette forslag har den rækkevidde, som det har, og er blot et lille bidrag til et fælles retligt område, men det er med små skridt, med små sten, at fundamentet til en europæisk retsbygning lægges, der kan give borgerne den nødvendige tryghed. Det er på den måde, at kampen skal føres mod det europæiske retstomrum, og det er sådan, at institutionernes inerti og såkaldte bureaukrati skal bekæmpes. Vores arbejde består i at vise borgerne, at Europa også tjener til at beskytte dem, at et europæisk civil- og strafferetligt system er muligt. Først og fremmest selvfølgelig for at styrke unionsborgerskabet, men også for at imødegå den ansigts- og fædrelandsløse kriminalitet, der forekommer overalt. Ikke engang de største pessimister kan benægte, at disse tiltag leder os på rette vej. Den isolationistiske suverænitet fremmer kriminalitet og giver de kriminelle råderum. Lad os derfor fra i morgen, netop fra i morgen, på det ekstraordinære Europæiske Råd, sætte fart i opbygningen af frihedsrettighedernes Europa, altså det største område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i verden.

Ford
Hr. formand, jeg tilslutter mig det, som ordføreren, hr. Marinho, sagde. De i sandhed tragiske begivenheder i sidste uge understreger betydningen af bekæmpelsen af terrorisme og organiseret kriminalitet. Med det samarbejde, som vi forsøger at opbygge verden over i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme, forsøger vi at finde en løsning på problemet, men der er også spørgsmålet om forebyggelse i form af sikkerhed og diplomati. Der er også brug for andre tiltag, hvis vi skal undgå, at den form for kriminalitet sker igen.
Det andet direktiv om hvidvaskning af penge er allerede til forhandling, og vi forsøger at få det igennem. Vi er nødt til at erkende, at vi på unionsplan kun har brug for ét retsområde. Det er ulogisk for folk at søge om asyl mellem en medlemsstat og en anden i Unionen. Det er ulogisk, at vi kan stå med en arrestordre, som ikke gælder i hele Unionen. Der var et tilfælde, hvor en person flygtede til Det Forenede Kongerige fra Frankrig. Det lykkedes den pågældende at afværge udlevering til Frankrig for hans terrorhandling. Han har faktisk trodset domstolene i fem år.
Den række af betænkninger, som vi står med her til formiddag, er et forsøg på at fremskynde tingene. Hr. Marinhos betænkning er en del af den franske, svenske og belgiske regerings initiativ, og jeg lykønsker ham og dem med den. En domstolsafgørelse i en medlemsstat skal automatisk gælde i hele Unionen. Vi skal have den gensidige anerkendelse, som hr. Marinho tilskynder til.
Bin Laden har en bankkonto i London. Man kunne håbe, at denne betænkning gør det nemmere at indefryse den og tilsvarende konti rundt om i Europa, hvis det bliver fundet nødvendigt. Jeg støtter på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe denne betænkning og lignende foranstaltninger i de øvrige betænkninger denne formiddag og i de næste uger og måneder. Det bedste minde om de uskyldige mennesker, der døde så tragisk i sidste uge, er at skride til handling for at undgå en gentagelse. Dette er en lille del af den proces.

Reding
Hr. formand, Kommissionen glæder sig over Frankrigs, Sveriges og Belgiens initiativ til gensidig anerkendelse af beslutningerne om indefrysning af aktiver eller bevismidler. Faktisk er det det første reelle forslag efter Rådets og Kommissionens vedtagelse af programforanstaltninger til iværksættelse af princippet om gensidig anerkendelse af strafferetlige afgørelser. Jeg er ligeledes ordføreren, hr. Marinho, meget taknemmelig. Hans betænkning er fremragende, og i øvrigt betyder den gensidige anerkendelse, som han også understreger, et afgørende skridt for det strafferetlige samarbejde.
De ved alle, at det traditionelle retlige samarbejde er langsomt og bureaukratisk, hvilket er i direkte modstrid med borgernes interesser, og i øvrigt understreger de seneste begivenheder nødvendigheden af et hurtigt og effektivt retligt samarbejde. Jeg støtter ligeledes ordførerens holdning, der fremgår af hans ændringsforslag, især om at dette initiativ ikke er tilstrækkeligt ambitiøst. Det finder kun anvendelse på en meget begrænset række overtrædelser, som allerede er EU-harmoniseret, og dækker ikke nogle traditionelle forbrydelser som f.eks. mord, væbnet røveri eller voldtægt. Desuden finder det heller ikke anvendelse på terrorhandlinger.
Ordføreren foreslår derfor at udvide forslagets anvendelsesområde til at omfatte enhver overtrædelse, der kan straffes med frihedsberøvelse i minimum seks måneder, og Kommissionen er fuldstændig enig. Kommissionen taler i øvrigt allerede for denne udvidelse over for Rådet, og forhandlingerne tager deres begyndelse. Parlamentet har således gode chancer for at nå frem til et mere ambitiøst initiativ, hvilket bliver i overensstemmelse med målsætningerne hos stats- og regeringscheferne, der har opstillet princippet om gensidig anerkendelse i strafferetlige afgørelser på Det Europæiske Råd i Tampere. Hr. formand, det er på grundlag heraf, at jeg stemmer for vedtagelsen af denne positive og ambitiøse betænkning.

Formanden
Mange tak, fru kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.00.

Passage af de ydre grænser og udvikling af Schengen-samarbejdet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0233/2001) af Coelho for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om passage af de ydre grænser og udvikling af Schengen-samarbejdet (10846/1/1999 - C5-0042/2000 + (11329/3/1999 - C5-0043/2000) + (SCHAC 2533/1/2000 - C5-0729/2000) + (SEK(2000) 1439 - C5-0730/2000 - 2000/2015/(COS)).

Coelho
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Schengen-samarbejdet begyndte i 1985 mellem fem medlemsstater. Man ønskede at afskaffe de indre grænser til fordel for den frie bevægelighed for personer, idet man så til gengæld vedtog forskellige foranstaltninger, bl.a. i forbindelse med det politimæssige samarbejde om bekæmpelse af narkotikahandel, udlevering og oprettelse af Schengen-informationssystemet. Nu er alle medlemsstaterne med i Schengen, selv om Storbritanniens og Irlands deltagelse kun er delvis. Derudover deltager to stater uden for EU, Island og Norge, som indgår i Den Nordiske Pasunion. Med Amsterdam blev Schengen-reglerne integreret i traktaterne, og visse dele af den tredje søjle blev fællesskabsanliggender, som f.eks. visa, asyl, indvandring og civilretligt samarbejde.
Under udarbejdelsen af denne betænkning er jeg stødt på en række spørgsmål, som jeg mener der hurtigst muligt bør findes en løsning på.
Det første er udvidelsen af Schengen-samarbejdet til de resterende medlemsstater. Idet vi bifalder udvidelsen af Schengen-området, må Europa-Parlamentet dog samtidig beklage, at det ikke er blevet tilstrækkeligt informeret eller ikke engang formelt konsulteret om den udvikling, der er sket på dette felt. Hvad angår Storbritanniens og Irlands delvise deltagelse, som vi finder er et positivt skridt fremad, opfatter vi denne som en midlertidig situation, et skridt på vejen til fuld deltagelse.
Det andet er den manglende gennemsigtighed. Man skulle forvente, at integreringen af Schengen-reglerne indebar betydelig mere gennemsigtighed. Resultaterne er dog skuffende, da vi har set en langsom og ufuldstændig offentliggørelse af reglerne, og Europa-Parlamentet modtager i dag mindre information om Schengen, end det modtog dengang, hvor dette samarbejde havde en klar mellemstatslig karakter.
Det tredje er integreringen af reglerne i traktaterne. Dette kunne have betydet et væsentligt fremskridt, men resultatet er kaotisk og usammenhængende, måske delvis på grund af den initiativret, som er tillagt medlemsstaterne. Rådets restriktive fortolkning af traktatens bestemmelser har derudover medført, at Parlamentet ikke har kunnet deltage i lovgivningsprocessen i det omfang, som den tredje søjle ellers gør muligt.
Det fjerde er det, som jeg kunne kalde "forvridningen af Schengen". Artikel 2, stk. 2, tillader den enkelte medlemsstat ensidigt at genindføre kontrol ved de indre grænser af hensyn til den offentlige orden eller den nationale sikkerhed. Det er allerede sket i Frankrig, Belgien, Nederlandene, Spanien og senest Italien. Vi er ikke imod, at der findes det, som vi kunne benævne "sikkerhedsventiler". Vi er alle klar over, og især i denne tid, at mere frihed må følges af mere sikkerhed. Vi er dog nødt til at påpege, at de manglende bestemmelser for, under hvilke betingelser og på hvilke vilkår man kan påberåbe sig denne artikel, udgør en sand blankobestemmelse. På baggrund af resultattavlen vil jeg derfor anmode Kommissionen om i sit forslag at medtage regler om forudgående høring af Rådet, tidsbegrænsning af tilladelser til midlertidig indførelse af grænsekontrol, vurdering af kontrollens proportionalitet og betingelser for en forlængelse af gyldighedsperioden.
Det femte er Schengen-samarbejdet og politisamarbejdet. Schengen-samarbejdet er adskilt fra politisamarbejdet, idet Europol udvikles særskilt. Disse to regelsamlinger isoleret over for hinanden og dokumenternes fortrolighed gør, at strafferets- og sikkerhedsområdet er blevet endnu mindre gennemsigtigt og forvirrende for borgerne. Fordi der er tale om den tredje søjle, er den parlamentariske og retslige kontrol med det mellemstatslige samarbejde stadig utilstrækkelig og bør styrkes.
Det sjette er udvidelsen til ansøgerlandene. Denne udvidelse vil ændre Europas udseende betragteligt, og de nye medlemsstater vil blive ansvarlige for kontrollen af tusinder af kilometer af EU's nye ydre grænser. Evalueringsproceduren for opfyldelse af Schengen-samarbejdets bestemmelser tog en del tid for de nuværende medlemsstaters vedkommende. Jeg tror derfor, at vi må have to forskellige faser: den første i form af den politiske accept af Schengen-reglerne og den anden med den fulde gennemførelse af reglerne, herunder den faktiske afskaffelse af de indre grænser, så snart forholdene gør det muligt.
Det syvende er SIS. Det er Europas største database, Schengen-informationssystemet, den første erfaring med udveksling i stor skala af følsomme data på internationalt niveau. I praksis forventes det, at det på langt sigt må blive et europæisk informationssystem. SIS kan ikke fortsat forvaltes hemmeligt på udelukkende mellemstatsligt grundlag, men skal administreres i EU-regi som et særskilt organ, hvor Europa-Parlamentet udøver kontrol, og som skal finansieres over EU's budget. Der skal således oprettes et EU-informationssystem, der omfatter alle de data, der modtages i henhold til diverse konventioner, men hvor de respektive data holdes adskilt.
Hr. formand, jeg vil gerne slutte af med at takke alle de kolleger, der har bistået, ikke mindst hr. Van Lancker, som har medvirket ved udarbejdelsen af diverse kompromisforslag.

Hannan
Hr. formand, Det Forenede Kongerige står stort set uden for bestemmelserne i Schengen-samarbejdet. De britiske Konservatives politik over for Schengen er derfor stort set den samme som politikken over for euroen. Vi ønsker vores naboer og allierede alt godt, men det er ikke vores opgave at fortælle dem, hvordan de skal gennemføre initiativer, som vi ikke selv agter at deltage i. Min gruppe undlader derfor at stemme, som det efterhånden er blevet en tradition.
Der er en anden ting, som er ved at blive en tradition ved disse lejligheder. Ingen betænkning om Schengen er fuldstændig uden en rituel klage over Det Forenede Kongeriges og Den Irske Republiks manglende deltagelse. I hr. Coelhos ellers beundringsværdige betænkning er der således punkt 2, som i en noget brysk tone opfordrer de to stater til at afskaffe grænsekontrollen.
Parlamentet har gentagne gange givet udtryk for synspunktet om, og det er blevet gentaget af kommissær Vitorino, at Det Forenede Kongeriges manglende deltagelse er ulovlig ifølge vilkårene i Den Europæiske Fællesakt. Jeg mener, at dette er juridisk forkert, men det er ikke min pointe i dag. Min pointe er snarere, at Parlamentet handler i ond tro ved konstant at sætte spørgsmålstegn ved en undtagelse, som der på det tidspunkt var klar enighed om. Det er værd at huske på omstændighederne for indarbejdelsen af Schengen-konventionen i traktaterne. Den afgørelse krævede som alle andre traktatændringer enstemmighed. Uden Det Forenede Kongeriges samtykke skulle Schengen fortsætte inden for separate juridiske rammer.
Den britiske regering mente, at det ikke var Storbritanniens opgave at hindre andre stater i at gå videre ved hjælp af institutionerne og mekanismerne i Det Europæiske Fællesskab. Den britiske regering lod derfor de andre stater skubbe på inden for traktaterne, men kun under forudsætning af en klar garanti om, at Det Forenede Kongeriges egen grænsekontrol ikke blev berørt. Denne garanti blev skrevet sort på hvidt i Amsterdam-traktaten.
Ikke så snart Amsterdam-traktaten trådte i kraft, begyndte Europa-Kommissionen og Parlamentet at sætte spørgsmålstegn ved Storbritanniens manglende deltagelse. Det er ikke første gang, at Det Forenede Kongerige lader andre stater benytte de fælles procedurer i de europæiske traktater, hvorefter de selvsamme stater begynder at råbe op om Storbritanniens inddragelse. Det er med Schengen som med socialpagten og Den Økonomiske og Monetære Union: I alle tre tilfælde indvilligede Storbritannien i et nyt EU-initiativ på den klare betingelse, at landet ikke ville blive berørt, kun for at se, at der efterfølgende blev rejst tvivl om undtagelsen. Det er bestemt ikke den måde, Unionen skal arbejde på. Når alt kommer til alt, er det eneste alternativ, hvis det ikke længere er juridisk pålideligt ikke at deltage, en noget mere tilfældig brug af den nationale vetoret, og det er efter min mening langt mere forkasteligt for flertallet af integrationstilhængere i Parlamentet, end det er for mig.

Van Lancker
Hr. formand, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne lykønske hr. Coelho med hans udmærkede betænkning og samtidig takke ham på vegne af min gruppe for det gode samarbejde. Det, der skulle have været en årlig debat om gennemførelsen af Schengen-samarbejdet, får i dag en større aktualitetsværdi, idet Rådet (retlige og indre anliggender) diskuterer europæiske foranstaltninger til bekæmpelse af den internationale terrorisme. Ingen kan benægte, at Schengen-samarbejdet kan spille en rolle heri.
Jeg gyser over udbrud, ligesom i går fra højrefløjen, som slår til lyd for at begrave den frie bevægelighed for personer definitivt og at installere big brother-forhold. Debatten om Schengen-samarbejdet har for min gruppe altid drejet sig om en nødvendig, men vanskelig balance mellem retten til fri bevægelighed for personer, respekten for retsstatens og menneskerettighedernes principper og retten til sikkerhed gennem politi- og justitssamarbejde, og det skal fortsætte sådan.
Til trods for at Schengen-samarbejdet allerede har eksisteret i seks år som forløber for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, kan vi i Coelho-betænkningen konstatere, at det halter på mange punkter. Jeg nævner tre.
For det første eksisterer Schengen-samarbejdet, og alligevel må vi konstatere, at der endnu ikke er et effektivt politisamarbejde, ingen effektiv informationsudveksling, hvormed der kan opnås vigtige resultater i bekæmpelsen af organiseret kriminalitet. Årsberetningen konkluderer, at der er sket betydelige forbedringer, men spørgsmålet er, om man vælger de rigtige prioriteringer. For at sige det groft, bliver Schengen-informationssystemet så reelt anvendt til bekæmpelse af international kriminalitet og terrorisme, som defineret i FN-konventionen? Tjener det ikke først og fremmest som et informationssystem imod uønsket migration? Tillad mig, at jeg i dag stiller spørgsmålet endnu en gang.
For det andet er Schengen-samarbejdet blevet anvendt inden for rammerne af demonstrationer i forbindelse med europæiske og internationale topmøder. At man stopper ballademagere, som kommer for at lave ravage, er der ingen demokrater, som er imod. Men den måde, som fredelige demonstranter stoppes på via indre grænsekontroller og informationsudveksling på grundlag af SIS, går for vidt for alle tilhængere af ytringsfriheden.
For det tredje kræver politisamarbejde og informationsudveksling en god kontrol af hensyn til retsstaten og parlamenterne. Det går Schengen-samarbejdet helt uden om. Det går endda så vidt, at Rådet har besluttet ikke længere at offentliggøre rapporter, fordi Schengen-samarbejdet nu er en såkaldt del af acquis communautaire, som om samarbejdet dermed holder op med at eksistere. Min gruppe slår i hvert fald til lyd for, at Schengen-samarbejdet erstattes af gennemskuelige, demokratisk kontrollerede europæiske regler, men mens vi venter på det, slår vi til lyd for, at Parlamentet kontrollerer Schengen-samarbejdet sammen med de nationale parlamenter.

Boumediene-Thiery
Hr. formand, kære kolleger, vores mål er at udvikle Unionen til et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvor borgerrettighederne respekteres og den frie bevægelighed for personer sikres. Men i mere end 20 år har fortalerne for forening sammen med mange af de folkevalgte talt for et borgernes Europa, som er solidarisk og åbent ikke blot for varer og kapital, men især også for personer.
Et øjeblik troede vi på det håb, der blev født af Schengen-konventionen, et håb, der straks blev kvalt i tøven og mangel på mod og en klar, politisk analyse. Det kan godt være, at Schengen skaber en betydelig fremgang for Europa takket være de fremskridt, der er opnået på visse områder som f.eks. politi- og retssamarbejdet, men fremgangen er dog stadig for at sige det ligeud vaklende og diskriminatorisk. Selv om Schengen-konventionen er trådt helt og fuldt i kraft i flere europæiske lande, består ulighederne mellem personer på grund af manglende europæisk borgerskab eller manglende papirer - på trods af, at visse personer eller familier har opholdt sig i Europa igennem meget lang tid. Der er nogle lande i Unionen, der ikke giver samme rettigheder til alle dem, der opholder sig på deres jord, selv om de alle påtager sig samme ansvar. Hertil skal føjes en asyl- og indvandringspolitik, der er forskellig fra land til land, forskellige procedurer og kontroller og en repressiv praksis inden for politiet, der skaber dramatiske situationer for nogle mennesker som f.eks. situationen i Sangatte i det nordlige Frankrig. I hjertet af Europa er der hver dag, i kanaltunnellen, tusindvis af mænd, kvinder og børn, der forsøger at nå Det Forenede Kongerige med livet som indsats. Disse mennesker samles i et modtagelsescenter under umenneskelige forhold, og deres eneste støtte er de humanitære organisationer, som f.eks. Røde Kors, der hverken har indflydelse eller midler. Denne praksis bringer bitre minder frem. Hvad angår de politiske myndigheder, fortsætter de med at møde flygtningene og asylansøgerne med kulde, hykleri og tilbageholdenhed. Det er uacceptabelt her kort tid efter EU's vedtagelse af menneskerettighedschartret. Forestil Dem, at politibetjente ligefrem har vovet at skyde med skarpt mod asylansøgere! Det er sandt, at De ikke behøver at forestille Dem det, for det er ikke første gang, politiet har skudt med skarpt i Europa. Disse fakta miskrediterer fortsat vores forsamlinger for tusindvis af borgere, der råber vagt i gevær for uligheder og uretfærdighed og for et fort Europa.
Derfor stemmer vi imod denne betænkning, der glemmer alle disse fakta og ikke serverer nogen alternativer. Men sammen og i største hast må vi finde nogle konkrete og retfærdige svar på alle disse dramatiske begivenheder og især på Sangatte-flygtningenes lidelser og nødråbene fra alle dem, der kommer for at søge asyl og hjælp i Europa.

Krarup
Beslutningsprocesserne i disse dage vedrørende politi, militær, strafferet, Schengen og grænsekontrol minder nærmest om en slags politisk ligrøveri. Dagens betænkning om passage af de ydre grænser og udvikling af Schengen-samarbejdet og gårdsdagens forslag fra Kommissionen er reelt to sider af samme sag. Det uhyggelige er, som det meget klart blev formuleret af en dansk strafferetsprofessor i går, at "EU-Kommissionen og andre institutioner blot bruger angrebene i USA som anledning til at fremme en vidtgående harmonisering, og harmonisering betyder, at de nationale traditioner for strafferet, strafferetspleje og politimæssig efterforskning sættes ud af spillet til fordel for nogle mere eller mindre panikagtigt vedtagne foranstaltninger, der skærper kontrollen og går ud over de borgerlige frihedsrettigheder". Han siger videre: "Politikerne føler, at de skal vise handlekraft, men der er slet ikke brug for at harmonisere straffelovgivningen i EU. Vi får i hvert fald ikke en eneste mindre terrorhandling af den grund". Sådan lyder budskabet.
Dagens betænkning vil hurtigt blive indhentet af de begivenheder, som har fundet sted længe efter, at betænkningen har set dagens lys. Spørgsmålet i enhver politisk beslutning er, om vi fremmer vores mål, og for det andet, om de midler, man tager i anvendelse, vil kompromitere disse mål? Jeg er bange for, at svaret på det første spørgsmål er: "Nej, vi når ikke de erklærede mål", og svaret på det andet spørgsmål, om, hvorvidt midlerne kompromiterer målene, er desværre - viser al erfaring - et "ja". Der opstår kontrolskader, og enhver, der gider læse tilsynsrådets rapport for 1998-99 og senere udtalelser om den manglende kontrol med Schengen-myndighederne, vil give mig ret.

Bautista Ojeda
Hr. formand, fru kommissær, den ulovlige indvandring er et hverdagsfænomen ved alle EU's grænser, som påvirker bestemte områder meget kraftigt og med en enorm humanitær, social og økonomisk dimension. Jeg vil gerne koncentrere mig om disse grænseregioner i Unionen, der som Andalusien oplever den daglige ankomst af snesevis af mennesker meget voldsomt.
Da Andalusien ligger så tæt på Maghreblandene, er der et enormt indvandringspres på regionen, som ikke råder over de nødvendige midler til at modstå det. De spanske myndigheder har offentlig erkendt, at situationen er uholdbar, og endvidere er de bilaterale forbindelser med Maghreblandene og med Kongeriget Marokko vanskelige for øjeblikket på grund af problemer med fiskeri, ulovlig narkotikahandel og den nævnte ulovlige indvandring.
Nogle af os har i årevis kæmpet for, at grænseregioner som Andalusien inden for rammerne af Schengen-konventionen får en særlig status, og at disse områder i EU får nogle instrumenter, som gør dem i stand til mere effektivt at forvalte ankomsten af disse indvandrere. Det er også nødvendigt at give dem mulighed for at foreslå den nationale regering og EU nogle foranstaltninger vedrørende arbejde, ophold og den nødvendige sociale integration af de mennesker, der er tvunget til at krydse Gibraltarstrædet for at indvandre til områder som Andalusien.

Reding
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne på vegne af Kommissionen ønske tillykke med Europa-Parlamentets og ordførerens grundige arbejde. Denne betænkning om passage af de ydre grænser og udvikling af Schengen-samarbejdet berører et centralt emne for skabelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Faktisk har Schengen et særligt karaktertræk. På den ene side sikrer den bevægelsesfriheden, som er en af traktatens hovedbestanddele, og på den anden side synliggør den behovet for at omgive denne frihed med en solid politik for passende kontrol med de ydre grænser og andre erstatningsforanstaltninger. Men Schengen-konventionens integrering i Unionen har i virkeligheden underskrevet konventionens egen dødsdom. Den er dog stadig i live i kraft af den symbolik, der omgiver navnet. Schengen opstod som et laboratorium, der skulle sikre iværksættelsen af en resultatforpligtelse i Den Europæiske Fællesakt. Og så blev Schengen-tanken luftet, og man integrerede konventionen i Unionen, og lidt efter lidt erstattede og uddybede Fællesskabets og Unionens lovgivende bestemmelser Schengen-konventionen og de andre beslutninger vedrørende denne.
F.eks. er de fælles konsulære instrukser og den fælles håndbog blevet til forordninger, og nye forslag baseret på den tredje søjle supplerer eller erstatter de tilsvarende bestemmelser i konventionen, som er blevet vurderet til at høre under denne søjle. I øvrigt har Kommissionen i juli stillet et forslag til Rådet og Parlamentet, der vil samle fem kategorier af personer, som frit kan bevæge sig inden for et område uden kontrol, i et eneste juridisk instrument og på denne måde følge op på Europa-Parlamentets ønske om at samle alle de fragmenterede dele, der kontrollerer personernes bevægelighed. Kommissionen har også til hensigt at stille et forslag om Schengen-konventionens artikel 2 for at skabe bedre opbakning om beskyttelsesklausulen om genindførsel af kontrol ved de indre grænser. Arbejdet er endnu ikke afsluttet, men målet er at "amsterdamisere" Schengen-konventionen inden for en nær fremtid. Derfor mener jeg, at det ville være problematisk og vanskeligt, hr. formand, at indlede en øvelse, der består i at udarbejde en regelmæssig rapport om Schengen, for det ville ende med at blive en rapport om de forskellige værktøjer, der har erstattet eller er ved at erstatte Schengen. Men jeg kan engagere Kommissionen, der så vil fortsætte med regelmæssigt at informere Parlamentet om udviklingen på det område, som man for at skyde en semantisk genvej kalder Schengen-området.
I øvrigt holdes Parlamentet informeret om samtlige lovgivningsmæssige og praktiske aktiviteter via den bulletin board, der blev indviet efter Det Europæiske Råd i Tampere, og som regelmæssigt ajourføres. Kommissionen har vurderet, at ændringen af EU's acquis skal ske efter behov, hvilket afhænger af udviklingen og situationen samt Rådets og Parlamentets politiske anvisninger. Blandt prioriteringerne findes helt naturligt udviklingen af Schengen-informationssystemet og selvfølgelig også - og det er meget interessant for Dem - spørgsmålene vedrørende ansøgerlandene. Ordføreren gør i øvrigt disse overvejelser til sine egne, og Kommissionen kan kun erklære sig enig heri.
Hvad angår Schengen-informationssystemet, SIS II, vil jeg gerne informere lidt om den seneste udvikling. Som De ved, er Rådet (retlige og indre anliggender) af 28. og 29. maj ikke nået til en enstemmig vedtagelse af en mellemstatslig finansiering. Man er således blevet enig om en finansiering over fællesskabsbudgettet. Desuden har det belgiske formandskab og Sverige fremlagt to initiativer, et for den første søjle og et for den tredje søjle, der sigter mod at overdrage ansvaret for iværksættelse mellem 2002 og 2006 af udviklingen af SIS II til Kommissionen, assisteret af et udvalg. Hovedformålet med de to forslag, som for øjeblikket er til behandling i Rådet, er først og fremmest at skabe et lovgrundlag for finansieringen af denne udviklingsfase. Men dernæst bør der stilles lovforslag om de forskellige centrale aspekter af SIS II, herunder særligt spørgsmålet om forvaltningen og faciliteterne. Inden for rammerne af Kommissionens ansvar for finansieringen vil den ligeledes fremlægge en meddelelse, der sigter mod at dække forskellige aspekter af SIS II, nemlig de juridiske, tekniske og finansielle spørgsmål, men også planlægningen af de forskellige forberedende etaper og udarbejdelsen af den overordnede metode forud for den endelige udgave af SIS II.
Afslutningsvis, hr. formand, hr. ordfører, kan jeg forsikre Dem om, at Kommissionen vil tage Deres beslutning i betragtning, når den skal vurdere resultatet af bestræbelserne og de resterende opgaver samt definere sine prioritetshandlinger på Schengen-området.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.00.

Flygtningestatus i medlemsstaterne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0291/2001) af Watson for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets direktiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus.

Watson
Hr. formand, jeg har den ære at have mit navn på denne betænkning, men den største del af arbejdet er udført af min kollega, den kristelige demokrat, Ingo Schmitt, som fremlagde betænkningen for udvalget. Som følge af afstemningsresultatet valgte han ikke at fremlægge den på plenarforsamlingen, og jeg gør det på vegne af mit udvalg.
Kommissionen har foreslået et rådsdirektiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus. Kommissionen har stillet forslag om en række regler for behandling af asylansøgninger. Det er i høj grad det første skridt mod det fælles asylsystem, som Kommissionen har foreslået, og som Parlamentet gentagne gange har støttet. Disse regler omfatter modtagelses- og tilbageholdelsesfaciliteter, indholdet i flygtningestatus og ansøgningsprocessen. De angiver frister for ansøgninger og appeller og indfører særregler for behandling af uantagelige sager.
Jeg har den ære på vegne af min gruppe at stille en række ændringsforslag til disse forslag. Vi erkender, at disse ændringsforslag ikke er bindende, men vi håber, at de vil blive nøje overvejet og medtaget i den politiske udformning. Vores ændringsforslag søger at præcisere og styrke asylansøgernes position. Vi stræber efter at opnå behørig respekt for Genève-konventionen og protokollerne hertil og for den europæiske menneskerettighedskonvention i forbindelse med behandlingen af asylansøgninger. Vi forsøger at sikre asylansøgernes ret til at forblive på medlemsstatens territorium, indtil der er truffet en afgørelse vedrørende deres appel. Vi henstiller til, at der tages særligt hensyn til ansøgninger fra kvinder og børn, som har været særligt udsat for misbrug og overgreb i de lande, de flygter fra. Vi forsøger at forbedre asylansøgernes adgang til juridisk bistand og at understrege, at asylansøgere ikke må sendes tilbage til steder, hvor de måtte være i livsfare.
Overordnet set forkaster vi eller vægrer os imod praksis med at holde asylansøgere i tilbageholdelsescentre. Jeg bifalder den nylige domstolsafgørelse i Det Forenede Kongerige gående imod den britiske regerings praksis med at låse asylansøgere inde i tilbageholdelsescentre, uanset hvor moderne de centre måtte være. Vi mener, at asylansøgere, der ofte undslipper forfølgelse af værste art i deres hjemland, har ret til en anstændig behandling, når de ankommer til vores grænser. Vi forstår presset på medlemsstaterne, men vi forkaster den snigende tendens, vi ser, mod en udvanding af asylansøgernes rettigheder.
Vi mener, at afgørelsen om flygtningestatus fortsat skal være et juridisk spørgsmål og ikke et politisk spørgsmål eller et spørgsmål om politisk hensigtsmæssighed. Sundheden i et samfund bedømmes ikke kun ud fra praksis, men også ud fra den retning, samfundet vender, og mit udvalg mener, at Kommissionens politik fører os i den rigtige retning, selv om vi søger større klarhed i rettighederne hos dem, som den er rettet mod.
Det er ikke kun et spørgsmål om vores juridiske og menneskelige forpligtelser, men også et spørgsmål om økonomisk og forvaltningsmæssig sund fornuft. Jo flere asylansøgere en regering afviser - måske i håbet om at opnå kortvarig populær støtte hos de mest lavttænkende - jo flere appeller vil den modtage, og jo mere vil den blive låst fast i langtrukne processer, som rammer skatteyderne på pengepungen. Vores ændringsforslag forsøger at sikre ikke alene administrativ effektivitet, men også en menneskelig tilgang til holdningen hos de mennesker på denne jord, der fortjener vores støtte og beskyttelse. Jeg håber, at Parlamentet vil følge den linje, som udvalget har lagt i denne betænkning.

Duff
Hr. formand, Udvalget om Udenrigsanliggender bifalder de ændringer, der er foretaget på udvalgsplan i denne betænkning, for som den fælles asyl- og indvandringspolitik i EU udvikler sig, er det vigtigt, at der tages fuldt hensyn til indvirkningen på resten af verden og især på vores nære naboer. Disse lande, mange af dem ansøgerlande, har flygtningeproblemet tæt inde på livet. De fleste af dem har ingen erfaring med flygtninge- og asylpolitik. De mangler alle sammen de økonomiske og menneskelige ressourcer til på kompetent måde at behandle ansøgninger om ophold. Udvalget om Udenrigsanliggender fandt det også vigtigt at indsætte en henvisning til EU's charter om grundlæggende rettigheder og forpligtelsen til at respektere alle nuværende forpligtelser i henhold til gældende international ret. Endelig insisterede vi også på, at EU's nye procedurer skulle tilstræbe at bidrage til en forbedring af de internationale forbindelser ved at være så klare, gennemskuelige og velbegrundede som muligt for at lette fortolkningen heraf i tredjelande og hos borgerne.

Schmitt, Ingo
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg tror desværre, at det udvalg, der ved en flertalsafgørelse har vedtaget denne betænkning i den foreliggende udformning, er kommet på afveje. Jeg vil også ganske kort begrunde det. Vi forsøgte for ca. et år siden, da Kommissionens arbejdsdokument om disse grundidéer blev præsenteret, at finde et kompromis om dette meget følsomme og vanskelige tema. Vi enedes om en bevidst opdeling i tre grupper, nemlig asylansøgerne, de, der forbigående kommer til os fra kriseområder, og endelig de mennesker, som bevidst ønsker at indvandre til medlemsstaterne for fremover at skabe sig et centrum for deres virke her.
Vi vidste udmærket, at vi kun kan regulere netop den sidste indvandringssøjle fornuftigt, hvis vi også sikrer, at antallet af - jeg vil bevidst ikke vælge skarpe ord - uberettigede asylansøgninger kan reduceres, i det mindste at vi kan arbejde det konsekvent ned.
Vi ved jo, at højst 10% eller 15% af de ansøgninger, der indgives, er virkelig berettigede ansøgninger i henhold til Genève-konventionen og anerkendes som sådanne. Derfor har udvalget efter min mening med sit flertal begået to fejl, for det første, fordi det har opsagt denne konsensus, som vi møjsommeligt har forsøgt at finde, og for det andet, fordi det ikke har gjort de virkelig berettigede, de virkelig politisk forfulgte, nogen tjeneste ved så at sige at ligebehandle de personer, der på uberettiget vis er rejst ind i Tyskland eller i andre medlemsstater, og dermed forringe den virkeligt berettigedes anseelse.
Den vej, der hedder at udvide flugtgrundene til ikke-statslig forfølgelse, den vej, der hedder at begrænse muligheden for, at medlemsstaterne, i hvert fald de medlemsstater, som må leve med store tilstrømninger, effektivt kan ty til Instituttet for sikre oprindelseslande, men også spørgsmålet om, hvordan man behandler klart ubegrundede ansøgninger, alt det, som denne betænkning omhandler, fører til, at der ikke længere findes et effektivt middel til også at handle inden for det område, hvor der indgives uberettigede ansøgninger i stort antal.
Lad mig endnu en gang indtrængende appellere til Dem! Jeg ved, hvor vanskeligt temaet er. Jeg ved også, hvor følsomt temaet er. Men lad os dog forsøge også i enkeltheder at gennemføre disse fælles søjler, som vi diskuterede med hinanden for et år siden og var ved at nå til enighed om! Jeg har det håb, at de tyske socialdemokrater, som jo taler på en helt anden måde med deres indenrigsminister i Tyskland, måske endnu i dag vil stemme anderledes. Jeg håber også, at vi igen kan finde en vej, som leder til enighed, og som skaffer de virkeligt berørte, de politisk forfulgte, passende anseelse også i vores medlemsstater.

Evans, Robert J
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af vores udvalg takke hr. Watson for at fremlægge denne betænkning på plenarforsamlingen. Jeg lyttede omhyggeligt til det, hr. Watson og hr. Schmitt lige sagde. Hr. Schmitt talte meget om uberettigede ansøgninger, og vi skal selvfølgelig se ordentligt på alle ansøgninger. Hr. Schmitt sagde, og jeg er helt enig med ham, at medlemsstaterne skal gøre mere for at tage fat på de grundlæggende årsager, der tvinger folk til at flytte på tværs af Europa og verden, men det er ikke nemt at tage fat på de grundlæggende årsager i de lande, hvorfra mange asylansøgere kommer. De fleste asylansøgere i Europa kommer fra Afghanistan, Iran og Sri Lanka, og som vi kun ved alt for godt, er det ikke nemt for øjeblikket at tage hurtigt fat på situationen i Afghanistan: Vi betragter situationen med nogen frygt.
Tættere på påvirkes vi for øjeblikket af mangelen på et fælles velfungerende asylsystem for Europa og det særskilte spørgsmål om en fælles indvandringspolitik, som kommer på et senere tidspunkt. Men vi ser hver aften på tv, i hvert fald i Storbritannien og Frankrig, og kolleger i Spanien har et tilsvarende problem, den måde, hvorpå mangelen på et velfungerende system manifesterer sig i tragedie. Asylansøgere er desparate mennesker, som i mange tilfælde er på flugt fra krig, vold og tortur. Jo, hr. Schmitt, nogle af dem flygter kun fra fattigdom, men det må vi ikke kritisere dem for. Vi er nødt til at vise dem respekt og sikre os, at de behandles retfærdigt.
Denne betænkning tilskynder til høje standarder for modtagelsen af asylansøgere, til at anerkende, at de ikke er kriminelle, mens deres sag er for. Mennesker, der flygter fra de værst tænkelige situationer, har ikke brug for at blive tilbageholdt i fængsler og centre, og dér er jeg helt enig med hr. Watson. De mennesker, der flygter fra krig og tortur, har ikke brug for at blive hilst velkommen af pigtråd og bevæbnede vagter. Deres sager skal høres, de har brug for et retfærdigt system, og de har brug for et system, som sætter det enkelte menneske i hjertet af processen. Denne betænkning bevæger sig lidt i retning af dette, men den er en del af en langt større sammenhæng, som arbejder mod et fælles europæisk asylsystem sideløbende med et separat immigrationssystem. Jeg håber, at den vedtages med ændringerne, så vi kan fortsætte det store arbejde, der skal gøres på dette område.

Velkomstord
Formanden
Kære kolleger, jeg har den glæde at meddele Dem, at en delegation fra den nationale folkekongres i Folkerepublikken Kina har taget plads i den officielle loge.

Denne delegation ledes af fru Li Shu-Zheng, næstformand for udvalget om udenrigsanliggender i den nationale folkekongres i Folkerepublikken Kina. Fru Li Shu-Zheng ledsages af syv medlemmer af den nationale folkekongres samt flere højtstående medlemmer af den nationale folkekongres' udenrigsministerium.
Jeg byder den kinesiske delegation, der netop har deltaget i det 18. mellemstatslige møde mellem Europa-Parlamentet og Kina, varmt velkommen. Dette møde blev afholdt den 17. og 18. september 2001. Det har givet anledning til flere bilaterale møder med gruppe- og udvalgsformændene og til et møde med formanden, fru Fontaine.
Med årene har dialogen mellem Europa-Parlamentet og den nationale folkekongres i Folkerepublikken Kina udviklet sig, og den dækker nu en bred vifte af spørgsmål. Vi håber inderligt, at dialogen fortsat vil udvikle sig, ligesom vi håber på at styrke samarbejdet med Folkerepublikken Kina.

Flygtningestatus i medlemsstaterne (fortsættelse)
Ludford
Fru formand, formålet med denne vigtige betænkning er at etablere et retfærdigt asylsystem. Retfærdigt for asylansøgerne, men også retfærdigt for skatteyderne. Denne betænkning handler ikke om, hvem man skal acceptere som flygtning, og det vil jeg gerne minde hr. Schmitt om, men om, hvordan man beslutter, hvilke ansøgninger der er gyldige.
Det er i allerhøjeste grad en vildfarelse at antage, at hvis man giver asylansøgerne mindre hjælp i forbindelse med deres ansøgninger, så vil de på en eller anden måde forsvinde og koste mindre tid og penge. Regeringer på jagt efter populistiske overskrifter om antallet af afslag fra de såkaldte falske asylansøgere bør sige sandheden, som er, at hvis man skærer hjørner tidligt i proceduren, koster det i sidste ende langt mere i administration, domstolenes tid, advokater og udgifter til mad og husly. Jeg er bange for, at hr. Schmitt ikke forstod denne sandhed og på sin vis har vildledt medlemmerne i sin gruppe. Jeg appellerer derfor til de moderate medlemmer af de konservative/kristlige demokrater om at tilslutte sig flertallet i Parlamentet i styrkelsen af garantierne i asylproceduren, da det er en god forretning at investere i indledende beslutninger af høj kvalitet, herunder spørgsmål som hjælp til tolkning, juridisk bistand, ordentlige samtaler og fornuftige frister.
Hvad angår spørgsmålet om retfærdig behandling, vil jeg især gerne understrege brugen af begrebet "sikkert tredjeland". Min gruppe accepterer brugen af dette begreb som en rettesnor, men det skal kunne afvises i et givet tilfælde. Det er bestemt retfærdigt, at en asylansøger fra f.eks. Canada kommer på en vanskeligere opgave med at overbevise myndighederne om, at asyl er berettiget, end en person fra f.eks. Irak. Men det skal være muligt at bevise sin påstand ved en individuel vurdering, ikke en blank afvisning af ansøgningen.

Lambert
Fru formand, vi har i de sidste par dage hørt meget om nogle af de værdier, som vi bør skatte højt, især værdier som demokrati og frihed. Jeg vil gerne tilføje menneskekærlighed, respekt for menneskerettighederne og lige behandling. I den sammenhæng bifalder jeg derfor den af hr. Watson forelagte betænkning. Det perspektiv forklarer imidlertid også, hvorfor min gruppe ikke støtter PPE-DE-Gruppens ændringsforslag, som vi forkastede i udvalget, og som vi mener begrænser asylansøgernes rettigheder.
Jeg bifalder især nogle af udvalgets ændringsforslag, som angiver, at retten til flygtningestatus bør anerkendes snarere end tildeles: Flygtningestatus er en retsstilling, ikke en gave fra et velvilligt styre. Jeg bifalder også anerkendelsen af, at der er forfølgelsesformer, som ikke er medtaget i Genève-konventionen. Så sent som i går aftes drøftede vi et sådant spørgsmål, nemlig genital lemlæstelse af kvinder. Min gruppe mener, at vi skal bygge på Genève-konventionen, og at en fælles asylpolitik forhåbentlig med tiden kommer til at gøre det. Vi bifalder også, at kønsaspektet nu anerkendes i denne betænkning.
Vi bifalder også anerkendelsen af, at samtale- og behandlingsprocessen i forbindelse med asylansøgninger skal ske på ansøgerens eget sprog. Det er vigtigt, da resultatet af sådanne procedurer bogstavelig talt kan være et spørgsmål om liv eller død for ansøgeren. Hvordan kan vi forvente, at et menneske, som har være underlagt tortur, ydmygelse eller seksuel nedværdigelse, kan give udtryk for det på et sprog, som vedkommende kun lige kan klare sig på?
Min gruppe afviser dog begrebet "sikkert tredjeland". Når vi ser på den store variation mellem medlemsstaterne med hensyn til, hvad de betragter som sikkert, kan vi se de problemer, dette begreb skaber, især under hensyntagen til nye former for forfølgelse. Som baronesse Ludford sagde, skal enhver ansøgning behandles ud fra de foreliggende kendsgerninger. Vi har brug for de højst mulige standarder, og denne betænkning har i den henseende gjort store fremskridt.

Frahm
Fru formand, de billeder, vi har set de sidste dage fra Afghanistan, viser os jo i høj grad, at problemet ikke går væk, men at flygtningestrømmene desværre fortsætter som et direkte resultat af den politik, vi fører her i vores del af verden. Jeg hører flere tale om en fælles europæisk asylpolitik. Jo, det kunne såmænd være en meget klog tanke, men jeg vil for mit vedkommende sige, at forudsætningen for, at jeg kan støtte det, er, at det er en god politik. Denne betænkning forsøgte ordføreren oprindeligt at udforme sådan, at den indskrænkede rettigheder og muligheder for asylansøgere i vores lande. Det, som man til sidst blev enig om i udvalget, var at kræve, at vi skulle ende på en linje, der nærmest var status quo. Jeg synes, det var en god ting, hvis Europa-Parlamentet kunne sende det klare signal nu, at hvis man skal have en fælles asylpolitik i EU, så skal det under ingen omstændigheder være en politik, der giver asylansøgere ringere vilkår, end de har i medlemsstaterne i dag. Det håber jeg meget bliver resultatet af den afstemning, vi skal have i eftermiddag.

Blokland
Fru formand, Europa løber to risici. Den ene risiko er, at man laver et fort Europa, hvor ingen udlændinge er velkomne, og hvor man er ligeglad med resten af verden. Det ønsker vi ikke, og det er heller ikke i overensstemmelse med internationale aftaler. EU-medlemsstaterne skal tage sig af flygtningene, og ikke kun de flygtninge, som kommer hertil, men også flygtninge andre steder. Selv om Kommissionens forslag ikke vedrører det, er det alligevel nødvendigt at henlede opmærksomheden på de mange flygtninge i flygtningelejre. De fortjener også støtte og opmærksomhed, ofte mere end de får nu. Derfor skal UNHCR have et stort finansielt incitament.
Altså ikke noget fort Europa. Men der er også en anden risiko. Det er, at Europa bliver til en slags legeplads, som næsten alle nemt kan komme ind i for at benytte de mange faciliteter. Det sidste er lige så uønskeligt. Det belaster i høj grad de europæiske staters muligheder. I disse tider, hvor mange åbenbart finder penge og måder at komme til Europa på og ansøge om asyl, skal asylprocedurerne være sobre og strenge. Ellers blive forskellene med livet i flygtningelejrene endnu større. Kommissionsforslaget er et nøgternt og realistisk dokument med en generel god balance mellem krav om soberhed og retsstaten.
Parlamentets ændringsforslag til Kommissionens forslag mangler tit den nødvendige balance. Derfor kan jeg ikke støtte de fleste.

Berthu
Fru formand, direktivforslaget om proceduren for tildeling af flygtningestatus, der i henhold til traktatens definition har til hensigt at samle medlemsstaterne om et fælles mål, samtidig med at man overlader ansvaret for formen og midlerne til de nationale instanser, er i virkeligheden et yderst småligt forslag. Det fastlægger omstændeligt og med et væld af detaljer, hvad en åbenbart grundløs ansøgning er i henhold til artikel 28, hvad et sikkert tredjeland er i henhold til artikel 22 og bilag I, eller hvad et sikkert oprindelsesland er i henhold til bilag II. Som om medlemsstaterne var novicer, og deres embedsmænd aldrig nogensinde havde behandlet en eneste asylansøgning. Men det mest bemærkelsesværdige er, at det lykkes dette forslag at være både småligt og overdrevet forsonligt. For der er næppe nogen bestemmelser, der ikke er styret af ønsket om at yde det, man kalder højniveaugarantier til asylansøgerne, garantier, som samtidig er lavniveaugarantier for medlemsstaternes befolkninger. Lad os nævne et eksempel blandt mange, nemlig artikel 25, der fastslår, at man, hvis en ansøgers udsagn ikke er bevist, men kun virker sandsynlige, skal lade tvivlen komme ham til gode. Det er en gestus, som man i princippet kan finde generøs, og som også er det, men som i disse omskiftelige tider glemmer de andre interesser, som er på spil, og først og fremmest de europæiske befolkningers interesser.
Derfor mener vi, at teksten til det forslag, der er blevet stillet i dag, kun burde være den første del af det endelige direktiv. Efter denne første del, som omhandler beskyttelse af asylansøgerne, mangler man at skrive anden del, som skal omhandle beskyttelse af den europæiske befolkning, der i bedste fald bliver dem, der kommer til at betale, og i værste fald ofrene, eftersom, og lad os ikke glemme det, mindst tre fjerdedele af de asylansøgninger, der afleveres i dag, i sidste ende viser sig at være ubegrundede. Og fortæl os ikke, fru kommissær, at disse tekster kommer senere. De skal fremlægges på samme tid, således at vi kan danne os et samlet overblik over dem.
Når jeg har sagt det, tør jeg næsten ikke bringe de ændringsforslag på bane, som blev stillet i betænkningen fra Europa-Parlamentets ansvarlige udvalg. Det vender jeg tilbage til i min stemmeforklaring. Lad os blot på nuværende tidspunkt sige, at de er så urimelige, at det er lykkedes dem at forårsage selve ordførerens afgang. Han måtte derefter erstattes i huj og hast. Alle disse tekster, direktivet og ændringsforslagene, bringer os til i lyset af vores seneste forhandlinger om sikkerheden at gentage, at det er dybt uheldigt, som vi gør det i dag i Europa, at give adgang til mellem 400.000 og 500.000 asylansøgere, hvoraf størsteparten i sidste ende afvises, men ikke udvises og derfor lever halvillegalt i landet. Denne flydende og ukontrollerede befolkningsgruppe stiger hvert år og får de andre kilder til illegal indvandring til at stige.
Vi konstaterer, fru formand, når vi ser de forslag, der er stillet i dag, at de europæiske institutioner stadig er langt fra at begynde at prioritere borgernes sikkerhed.

Fiori
Fru formand, fru kommissær, vi skal udtale os om et emne, som ganske vist er specifikt, men som har et meget bredt virkefelt. Det er let kort og godt at tale om asylret, idet man henviser til dette princips ukrænkelighed, en ukrænkelighed, som bliver endnu tydeligere i dette vanskelige øjeblik, hvor hele verden er rystet over de dramatiske begivenheder. Vi er alle bekymrede, og solidaritet og velvilje er de følelser, som vi ønsker at appellere til, så der kan skabes nogle andre og bedre forbindelser mellem mennesker, verdener og kulturer. Det er dog lige så tydeligt, at vi netop i dag ikke må fjerne os fra målsætningen om konkrete situationer og perspektiver, der er yderst realistiske. Sådan som hr. Schmitt allerede har sagt, er der nogle formuleringer i direktivet, som efter vores mening er komplekse, som går i den modsatte retning af det, vi arbejdede på sidste år, og som efter vores opfattelse giver anledning til nogle alvorlige politiske problemer. Er det f.eks. rigtigt at acceptere, at et tredjeland, der betragtes som sikkert, altid betragtes som sikkert uafhængigt af den konkrete begivenhed, som knytter det til asylansøgeren? Eller at en ansøgning, som tydeligvis er ubegrundet, under alle omstændigheder altid skal føre til, at der indledes en besværlig og dyr kontrolprocedure? Det siger sig selv, at både værtslandet og de, der har alvorlige grunde til at anmode om beskyttelse, har en klar interesse i sikkerheden i den forbindelse.
Jeg vil ikke komme nærmere ind på det juridiske og filosofiske begreb, som tydelig ubegrundethed er, men når det gælder så vanskelige emner som det, der behandles i hr. Watsons betænkning - og det er emner, der i dag er vanskeligere end nogensinde - bør vi vise vores vilje til at bygge noget op uden at stille hindringer i vejen og til at hjælpe uden negative og sågar destruktive konsekvenser for vores sociale system. Når man ser på formuleringerne om asylrettens udvidelse, hasteproceduren og appelproceduren, mener jeg således, at man efter omhyggelige overvejelser i høj grad må være enig i, at der er nogle punkter, som giver anledning til usikkerhed.

Terrón i Cusí
Fru formand, jeg kan ikke undlade at besvare de ord, der her blev sagt om De Europæiske Socialdemokraters Gruppes holdning i denne sag.
Hr. Schmitt, der er absolut enighed i min gruppe om, at de tre forskellige grupper af personer, der ankommer til Unionen, skal behandles forskelligt. Så meget, at vi for den første gruppe, som De nævner, støttede Wiebenga-betænkningen med henblik på at råde over nogle modtagelsesregler for massetilstrømning af midlertidige flygtninge, der flygter fra konflikter, hvilket Gruppen for Det Europæiske Folkeparti ikke gjorde.
Med hensyn til asyl og flygtninge er vi enige i at behandle flygtninge som en gruppe mennesker, der ansøger om beskyttelse og ønsker at komme ind af humanitære årsager, ligesom mennesker, der ansøger om familiesammenføring. Problemet, hr. Schmitt, er, at min gruppe på trods af det, De siger, og som bekræftes af den tyske indenrigsminister, hr. Schily, ikke kan frafalde idéen om, at flygtningene er enkeltindivider, og at hvert enkelt tilfælde skal behandles individuelt alt efter den enkeltes personlige omstændigheder og ikke efter vedkommendes nationalitet, det sikre tredjeland, hvor personen er havnet, osv. Et tredjeland kan være sikkert for én person, men ikke for en anden, og tving mig nu ikke til at komme med eksempler, for de er altid grufulde.
Vi kan ikke frafalde denne idé, og når EU får den første harmoniserede flygtningelovgivning, ønsker vi endvidere at sende et kraftigt signal om, at vi går ind for denne fælles lovgivning, men ikke med det formål at sænke flygtningenes beskyttelsesniveau eller forringe deres rettigheder, områder, hvor EU historisk set har foregået med et godt eksempel og ydet stor hjælp til organisationer som bl.a. UNHCR.
Med hensyn til emnet om asyl og indvandring er der ingen tvivl om, at vi er enige i, at indvandrere ikke er flygtninge. Men problemet er, at ingen har mod til at udarbejde nogle klare indvandringslove, som tillader de mennesker, som vores samfund og vores arbejdsmarked kan absorbere, at indvandre lovligt, uden at dette betyder en undergravning af asylsystemet, som i mange år har været den eneste åbne dør. Her er vi absolut enige. Dette er vores holdning, som jeg finder meget klar.

Schmidt, Olle
Fru formand, jeg vil takke udvalgsformanden og udvalget for en velafbalanceret betænkning. De seneste års flygtningestrømme viser, at der er brug for en fælles flygtningepolitik i EU og på verdensplan.
De forskellige medlemsstaters mere eller mindre panikagtige reaktioner over for menneskers længsel efter at finde et fristed og et nyt liv i Europa stemmer meget dårligt overens med de humanistiske værdier, som EU står for. Tragedierne ved EU's grænser har været mange. Skibe er gået under, desperate flygtninge har gemt sig i containere, og flygtninge har forsøgt at svømme til Europa.
Fru formand, jeg har mange gange været trist til mode i forbindelse med flere af forslagene fra medlemslandene og Kommissionen, der synes at have som deres primære opgave at standse, hindre, bortsende og udvise. De, der siger, at EU er ved at udvikle sig til et fort Europa, er desværre ikke helt forkert på den.
Fru formand, på denne baggrund er direktivforslaget et skridt i den rigtige retning. Individets rettigheder fremhæves, og det repressive dominerer ikke. Der er helt sikkert behov for fælles asylregler i EU, men der er også brug for plads til, at de enkelte medlemsstater kan give en mere generøs vurdering. Denne plads har udvalget garanteret. Udvalget styrker også den enkeltes rettigheder i overensstemmelse med Genève-konventionen. Det gælder børnenes stilling, muligheden for at tage flygtninge i forvaring, øgede kundskaber blandt dem, der skal behandle flygtningesagerne, samt rimelige behandlingstider. Det handler helt enkelt om øget retssikkerhed.
Fru formand, jeg er imidlertid lidt urolig over Rådets kommende behandling. Vi skal værne om Genève-konventionens absolutte krav om, at alle flygtninge skal have en individuel sagsbehandling, sådan som Sarah Ludford sagde.
Efter min mening findes der ingen sikre lande. Hvis ikke vi som europæere helt skal miste vores anseelse, skal vi have en anderledes flygtningepolitik, der bygger på respekt, åbenhed og retssikkerhed. Det er ikke lande som Nauru, der kan forventes at tage ansvaret for mennesker, der er på flugt fra barbariske regimer som eksempelvis det afghanske. Humanisme og medmenneskelighed er i højere grad en nødvendighed her en uge efter tragedien i USA.

Sylla
Fru formand, jeg vil gerne rose de klare forslag i hr. Watsons betænkning om tildeling af flygtningestatus. Jeg tror, at det er lykkedes ham at samle de forskellige synspunkter. I mine øjne er denne betænkning et supplement til både menneskerettighedschartret og Genève-konventionen. Jeg tror, at vi endelig har fået et ordentligt forhandlingsgrundlag, som Kommissionen ønskede. Vi ved alle, at der var en meget stor spredning mellem landene med hensyn til modtagelsen af flygtningene. Vi ved også, at procedurerne var komplekse og vanskelige. Denne betænkning giver mulighed for at nå lidt ud over dem. Og den forbedrer samtidig den hjælp og støtte, som vi kan yde til flygtningene. Jeg er også tilfreds med, at vores udvalg har taget de nye former for forfølgelse med i sine betragtninger, for det er sandt, at man for nogle årtier siden modtog chilenske og sovjetiske flygtninge, der flygtede fra diktaturer, forfølgelser, der skyldtes deres ledere. Men i dag har vi veritable former for undertrykkelse, der tvinger os til at tænke anderledes og tage hensyn til i hvert fald de seksuelle og genitale overgreb på kvinder, og nye former for forfølgelse, der er forbundet med terrorgrupper og fanatikere, og jeg tror, at det er godt, at vi har taget dette med i betragtningerne.
Jeg vil endda gå et skridt videre og sige, at jeg mener, det er på tide, at vi overvejer asyl af sundhedsmæssige årsager, når en katastrofe som aids er i færd med at hærge et helt kontinent, og ligeledes at vi er i stand til at modtage børnesoldater, når de er i hænderne på våbenhandlerne. Jeg tror også, at det er vigtigt for bekæmpelsen af diskrimination, at denne betænkning lever op til sit ansvar. Jeg vil slutte af med at sige, at frygten for angreb på civile afghanere set i lyset af sidste uges forfærdelige attentater i USA er begrundet. For øjeblikket befinder der sig 600 personer i lejren i Sangatte, som er dybt engageret i kampen mod terrorisme. De beder os om at tage imod dem. Jeg mener, at denne gestus, hvis det lykkes os at tage imod dem, er en måde at bryde enhver forbindelse mellem terrorisme og islam, men at disse mennesker desuden også ville blive nogle solide allierede i kampen mod terrorismen.
Hr. Watson, jeg tillader mig at sige til Dem, at man kan tillægge Dem denne sætning af Camus, der sagde, at hans oprør også var de andres oprør. Tak for denne betænkning.

Pirker
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, det forslag, som er kommet fra Rådets side, giver flygtninge en chance for at få tildelt flygtningestatus i henhold til Genève-konventionen, og det efter nogle fælles kriterier, som gælder i hele Unionen. Dette rådsforslag garanterer en hurtig og sikker procedure for faktuelle flygtninge - det er ca. 10% af alle dem, som indgiver en ansøgning om asyl - og det garanterer også et hurtigt afslag. Det er ca. 90%, som har indgivet denne ansøgning af andre grunde end virkelige flugtgrunde, og det er bedre end en årelang ventetid for så at skulle tage imod en negativ afgørelse. Dette forslag garanterer også, at den såkaldte asylshopping ophører. Vi har dog brug for supplerende foranstaltninger. Det er for det første Dublin-konventionen, det er Eurodac, det er bestemmelser for sikre tredjestater, sikre oprindelseslande.
Vi støtter derfor som Europæisk Folkeparti dette rådsforslag. Men jeg siger også tydeligt på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, at asylretten nu ikke må misbruges politisk via ændringsforslagene og via forslag, som indbringes her, til indvandring af de mest forskelligartede grunde. Det er en fejlvurdering af realiteterne. Vi skal udnytte de instrumenter, som vi giver os selv, til indvandring, asyl eller hjælp på tid, hvis der kommer flygtninge fra krigsområder. Vi må ikke planlægge nogen urealistiske foranstaltninger. Det skal garanteres i fremtiden, at retten til asyl fortsat er forbeholdt de politisk forfulgte og ikke udvides til grupper, som mange ønsker sig her af politiske grunde, hvilket på ingen måde svarer til Genève-konventionens faktiske forhold.
Målet skal være, at vi kan sikre optimal og hurtig hjælp til virkelige flygtninge og efterfølgende foranstaltninger til deres integration, men at vi gør alle andre opmærksomme på, at der vil komme nye instrumenter til indvandring til EU også af økonomiske grunde.

Ceyhun
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, netop nu, på baggrund af de aktuelle begivenheder, er denne diskussion, som vi efter min mening fører virkelig sagligt i dag, også forbilledlig for mange andre parlamenter. Den er meget nødvendig, men netop fordi den er så nødvendig, er den så vanskelig. Ulykkeligvis må vi nu om dage begynde forfra med at nedbryde fordomme mod mennesker, som søger asyl. Disse fordomme er behæftet med frygt, som for det meste er ubegrundet, men som man er nødt til at tage alvorligt. Netop nu, tror jeg, er det meget vigtigt, at vi ikke mere taler længe, men handler.
Jeg tror, at de, som efter de seneste forfærdelige begivenheder skreg højt efter militæret, egentlig må indrømme, at vi som politikere netop nu om dage tager ansvar og må vise, at vi ikke handler i panik, men også er i stand til, netop på grund af denne vanskelige situation, som vi skal forholde os til, at handle ansvarligt. Af denne grund - det må jeg forklare mine kolleger fra Parlamentets konservative side - opfører vi os ikke, som om vi, fordi vi godt kan lide hr. Schmitt eller hr. Pirker, principielt er enige med dem. Af denne grund vil vi ved mange ændringsforslag beslutte os for at stemme anderledes end vores gruppe. Baggrunden for det er følgende: Selv om vi glæder os utroligt over, at Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet forsøger alt muligt, for at flygtningene skal nyde større beskyttelse og have flere rettigheder, hvilket vi hilser velkomment, er der for os, de tyske socialdemokrater, et problem. Vi kan ikke acceptere en aftale eller en afgørelse, hvis den er i strid med forfatningen i vores land. Det betyder, at den tyske grundlov ikke gør det muligt for os i øjeblikket at acceptere ca. 17 af de indgivne ændringsforslag. Derfor må vi ved mange forslag, som jeg netop har nævnt, stemme anderledes end vores gruppe. Men det betyder ikke, at vi har andre mål. Vores mål er ens. Ved afstemningen i dag vil vi ganske vist stemme anderledes, fordi vi også tænker på, at vores politik skal være troværdig i Tyskland. Vi kan ikke skuffe vores borgere og acceptere en afgørelse, som så overhovedet ikke ville kunne gennemføres i Tyskland. Af denne grund stemmer vi anderledes.

Kaufmann
Fru formand, fru kommissær, i en situation, hvor de skrækkelige begivenheder i USA af mange også bruges som undskyldning for at oppiske en stemning mod asylansøgere, er det så meget desto mere betydningsfuldt, at EU formulerer minimumsstandarder for tildeling eller fratagelse af flygtningestatus, som lever op til menneskerettighederne. Kommissionens forslag opfylder denne betingelse. Jeg glæder mig udtrykkeligt over to bestemmelser, som foreslås af den.
I artikel 3, stk. 3, henvises til medlemsstaternes mulighed for ikke kun at lade personer beskytte, som kan henvise til Genève-konventionen. Dermed ville også personer, som søger tilflugt for voldelige fundamentalister - f.eks. i Algeriet - eller er ofre for voldtægt, finde tilflugt, et krav, som FN's Højkommissariat for Flygtninge længe har stillet, og som desværre ikke er praksis i mit land for tiden. I bilag 1 nævnes de tre betingelser, som skal være opfyldt, for at et land er et såkaldt sikkert tredjeland. Lægger man i fremtiden denne betingelse til grund, vil mange udvisninger fra EU-lande fremover formodentlig ikke længere være mulige.
Jeg er glad for, at Kommissionens acceptable forslag blev forbedret og ikke forringet i det kompetente udvalg, som den oprindelige ordfører, hr. Schmitt, havde til hensigt. Det forelagte direktiv er derfor et vigtigt skridt hen mod en humanistisk asylpolitik i EU.

Cerdeira Morterero
Fru formand, jeg vil gerne minde Parlamentet om, hvor vigtigt det forslag, som vi i dag drøfter, er af forskellige årsager.
For det første mener jeg, at det bør gøres meget klart, at det udgør et efter min mening meget vigtigt første skridt i retning mod et fælles europæisk asylsystem, som på langt sigt vil gælde for hele Unionen.
For det andet mener jeg, at vi i dette øjeblik ikke må glemme, at vi ikke gør andet end at opfylde et af de mål, der blev aftalt på Det Europæiske Råd i Tampere, hvor total og ubetinget respekt for asylretten igen blev bekræftet.
Og for det tredje og på trods af eventuel uenighed mellem parlamentsgrupperne om nogle konkrete punkter i det forslag, som vi drøfter, må vi ikke glemme, at vi i virkeligheden giver alle de nationale europæiske systemer en struktur, som kan fungere effektivt i overensstemmelse med Genève-konventionen om flygtningestatus. Jeg mener, at EU her fra Parlamentet ikke må se den anden vej og undlade at gennemføre de instrumenter, som Europa netop nu udvikler. Jeg mener, at det her er nødvendigt at minde om chartret om grundlæggende rettigheder, som Europa-Parlamentet godkendte for ikke så længe siden, og som, hvis det skal gælde på dette område, altid skal have til formål at udvikle det, der blev aftalt i Genève-konventionen, og aldrig at forringe det. For der er en virkelighed, som vi ikke må glemme, og det er, at siden anden halvdel af 1996 er antallet af asylansøgere i EU steget betragteligt, hvorimod de beslutninger, der anerkender og tildeler denne ret, er reduceret i foruroligende omfang.
Derfor mener jeg, at med de ændringsforslag, som vi har godkendt i udvalget, og som vi i dag forelægger for plenarforsamlingen, er Rådets oprindelige forslag forbedret betydeligt, og nogle meget interessante emner er blevet belyst, især vedrørende garantier for asylansøgerne, princippet om non-refoulement og også nogle ufravigelige minimumskrav i enhver proces om anerkendelse af denne status, som kræver individuel undersøgelse af hver enkelt sag. Der kan ikke træffes kollektiv beslutning om disse ansøgninger. På trods af Kommissionens uenighed, mener jeg, at vi med disse ændringsforslag vil tage et stort skridt fremad, hvis vi også godkender dem i dag her i plenarforsamlingen.

Santini
Fru formand, desværre må jeg starte med at sige, at dette forslag er dybt skuffende af forskellige årsager, og den forhandling, der har fundet sted her i Parlamentet hidtil, har med nogle få undtagelser også været skuffende. Under forhandlingen viste nogle af talerne, at de ikke rigtigt er i stand til at skelne mellem medmenneskelighed og eftergivenhed og mellem nødvendige kontroller og unødige trængsler. Der var dog ikke mindst mange af dem, som viste, at de ikke forstår, at lovparagrafferne ikke er af gummi, og at de ikke kan bøjes, sådan som man hver især gerne ville, men at de indeholder nogle faste punkter og et grundlag, som ikke kan tilsidesættes. En af årsagerne til, at forslaget bør forkastes, er efter min mening, at det ikke er velafbalanceret. Det sætter asylansøgeren i en alt for gunstig situation og overdriver de værdier, som jeg kort nævnte lige før, og det sætter medlemsstaterne og de pågældende organer i en virkeligt vanskelig situation, når det gælder om at foretage en grundig vurdering af ansøgernes opfyldelse af kravene.
En anden årsag er, at denne tekst tilsyneladende er rent teoretisk og helt uden forbindelse til den virkelighed, som den uundgåeligt kommer til at gælde for, nemlig dagligdagen i medlemsstaterne - ikke bare i mit land, Italien, men i særlig grad i mit land, Italien - hvor man hver dag står over for problemet med den ukontrollerede indvandring.
Endnu en grund til at forkaste en sådan indfaldsvinkel er, at medlemsstaternes vurdering er meget forskellig, når de bevilger flygtningestatus. På denne måde kan der opstå sekundære strømme, hvilket vil sige, at flygtningene kommer ind i EU via det mest eftergivende land, hvorefter de rejser til en anden medlemsstat, som har nogle strengere bestemmelser.
Det fremgår af forslaget, at man ikke engang skelner ordentligt mellem de tre forskellige grupper af asylansøgere, nemlig de politisk forfulgte i henhold til den allerede nævnte Genève-konvention, de flygtninge, der kommer fra krigsområder, og indvandrere af økonomiske og erhvervsmæssige årsager. Det er uacceptabelt, at tre så forskellige kategorier af asylansøgere skal behandles efter samme lovgivning. Desuden lader det endda til, at Kommissionen ønsker at forenkle asyl- og godkendelsesproceduren ved også at lade den omfatte personer, hvis tilfælde hverken falder ind under bestemmelserne i Genève-konventionen, under det, der blev vedtaget på Rådet i Tampere, eller under de ajourføringer, der er foretaget på dette område i Amsterdam-traktatens afsnit IV.
Det, som gør Kommissionens forslag uegnet - men det gælder også for parlamentsudvalgets forslag til retsakt - er, at det er ude af trit med virkeligheden. Man foreslår en almindelig bestemmelse, når der er tale om en alvorlig nødsituation. Kom og se det, der efterhånden har fundet sted langs de italienske kyster i de sidste 10 år! Kom og se de forhold, man arbejder under for at modtage folk - og ikke for at sætte dem i fængsel - så forstår De, hvor uegnede de foreslåede retningslinjer er!
Som jeg sagde før, behøver vi ikke at skelne mellem medmenneskelighed og strenge bestemmelser, for de to ting kan sagtens forenes. Tænk på, at der hver dag er 300-400 flygtninge, som går i land i Italien - alene i går var der 1.000 - så forstår De, at det er nødvendigt - eller rettere uundgåeligt - med visse sikkerhedsforanstaltninger. Derfor er der ingen grund til at forfalde til sentimentalitet, kære kolleger, sådan som man gjorde for lidt siden. Der er ingen tilfælde af umenneskelig behandling, og ingen bliver spærret inde i midlertidige fængsler. Flygtningene bliver samlet og får mad og drikke for at komme til kræfter igen, hvorefter de bliver identificeret og inddelt i grupper, så man skelner mellem de illegale flygtninge, som afvises, og de regulære flygtninge, som hjælpes til at blive i landet, og så man kan forsøge at identificere de kriminelle.
Vi bør således ikke være eftergivende, men indføre nogle strenge bestemmelser. Vores gruppe støtter derfor alle hr. Schmitts ændringsforslag, der tager sigte på at genskabe betænkningens oprindelige tekst, hvor der tages højde for nogle mere retfærdige bestemmelser, ikke mindst for de medlemsstater, som befinder sig i denne vanskelige situation. Kort sagt, fru formand, kære kolleger, når først asylansøgerne er kommet ind i Italien, står de takket være Schengen-konventionen pludselig også i Deres land, både de regulære og de uønskede.

Formanden
For at afslutte denne forhandling om hr. Watsons betænkning vil jeg overlade ordet til fru kommissær Reding. Fru kommissær, jeg tillader mig at gøre Dem opmærksom på, at vi i modsætning til sædvanlig praksis har en smule tid til rådighed, så hvis De ønsker at udnytte denne tid, vil det være os en fornøjelse.

Reding
Tak, fru formand. Jeg har været parlamentsmedlem i 10 år, og det er alligevel første gang, at jeg hører i Europa-Parlamentet, at der er tid nok til at tale. Det er nærmest et mirakel.
Fru formand, mine damer og herrer, Kommissionen glæder sig over Parlamentets indgående behandling af dette forslag. Jeg vil gerne sige til hr. Watson, at vi har sat stor pris på hans arbejde. I øvrigt vil ændringsforslagene både ved deres antal og kvalitet helt sikkert berige forhandlingen, og det på et altafgørende tidspunkt for opbygningen af en fælles politik på asylområdet.
Jeg vil først og fremmest gerne sætte dette forslag ind i en sammenhæng. Det Europæiske Råd i Tampere ville faktisk indføre en fælles europæisk asylordning, og hertil havde det fastlagt en procedure i to etaper. Først og fremmest vedtagelsen af fælles minimumsstandarder på de områder, der er nævnt i traktatens artikel 63, og derefter udarbejdelsen af en fælles procedure og en ensartet statut for de personer, der står under international beskyttelse. Gennemførelsen af den første fase krævede, at Kommissionen tog et antal lovinitiativer, hvilket i øvrigt allerede er sket med godkendelsen af et direktivforslag den 12. september om fastlæggelse af statutten og de subsidiære beskyttelsesformer. Denne runde er således afsluttet i dag. Og i øvrigt har Kommissionen i sin meddelelse fra november 2000 - som Parlamentet vil stemme om den 2. oktober, fru formand - foreslået at overgå til anden fase i henhold til en særlig metodologi. Den har til hensigt at præsentere denne metodologi i meddelelsen, og den vil drage lære af det første års arbejde og stille forslag til nye fremstød her lige før Det Europæiske Råds møde i Laeken.
Det forslag, som vi forhandler om i dag, er et af de vigtigste og også et af de mest følsomme elementer i denne ordning. Det er især blevet forberedt på grundlag af den lære, man har draget af en stor høring forud for præsentationen af et arbejdsdokument i marts 1999. Europa-Parlamentet har haft lejlighed til at udtale sig i juni 2000, og Kommissionen har stort set taget hensyn til dets henstillinger fra dengang.
Dagens beslutning, fru formand, falder på et tidspunkt, hvor vores indsats på området er nået til et vendepunkt. For det belgiske formandskab har til hensigt med støtte fra Kommissionen at benytte de kommende måneder til at skabe afgørende fremskridt på asylområdet. Denne sag bør ligesom indvandringssagen i almindelighed være et af nøgleelementerne i midtvejsevalueringen af iværksættelsen af beslutningerne fra Tampere og vil altså blive rejst af Det Europæiske Råd ved udgangen af dette år. Set i dette perspektiv bør Ministerrådet afholde et indledende orienterende møde på dets næste møde den 27. og 28. september på baggrund af spørgsmål, hvis svar vil være bestemmende for, hvilket ambitionsniveau vi i fællesskab får på området. For man må huske på, at målet faktisk er at tilnærme nogle nationale bestemmelser om procedurerne. Jeg vil gerne tilføje, at denne bestræbelse spreder sig til de to andre forslag, nemlig til betingelserne for at modtage asylansøgerne og til den afgørelse, som den ansvarlige medlemsstat for behandling af en asylansøgning træffer. De tre tekster er i øvrigt forbundet. De skal ses som en helhed, og jeg tror i øvrigt altid, at Parlamentet har set det på den måde. Hvis De giver mig lov, vil jeg gerne opfordre Europa-Parlamentet til hurtigst muligt at afgive betænkning om de to andre initiativer.
Hvad angår procedurerne mere specifikt, skal det ikke være nogen hemmelighed, at holdningerne er meget divergerende på et antal vigtige punkter. I øvrigt bør dette ikke komme bag på os, for dette initiativ behandler adskillige spørgsmål, som er teknisk vanskelige, hvilket stadig er enkelt, men som også er politisk følsomme, hvilket under de nuværende politiske omstændigheder er et reelt problem. Endvidere er førstebehandlingen endnu ikke afsluttet i Rådets tekniske instanser. Således har medlemsstaternes delegationer endnu ikke haft lejlighed til at udtale sig om visse afgørende bestemmelser. Dette forklarer især, fru formand, at det nu er vanskeligt at udtale sig definitivt om Deres ændringsforslag til appelprocedurerne, fordi vi stadig ikke råder over Rådets analyse og behandling.
Endelig bekræfter forhandlingerne i Udvalget om Borgernes Friheder og indholdet i det fremragende forslag til beslutning, som blev stillet af hr. Watson, fornemmelsen af, at der på nuværende tidspunkt er, og det ved De, og det har vi fornemmet her til morgen, en klar uoverensstemmelse mellem Europa-Parlamentets forventninger og Rådets evne til at nå frem til en aftale, der bør være enstemmig. Kommissionen befinder sig lidt mellem de to stole, om De vil. Men den har til hensigt at basere sig på Deres udtalelse samt på de retningslinjer, der kunne opstå af ministerforhandlingen, for at forberede et ændret forslag med henblik på at lette en eventuel konsensus. I den sammenhæng virker det essentielt at opretholde den balance, der blev efterlyst i det indledende forslag mellem på den ene side at konsolidere asylansøgerens rettigheder og herunder den nødvendige respekt for de internationale instrumenter og i særdeleshed Genève-konventionen og på den anden side at forfølge en målsætning om effektivitet og hurtig gennemgang af procedurerne samt oparbejdelsen af et konvergensniveau, der gør det muligt at forebygge fænomenet asylshopping. Derfor er Kommissionen, og det gentager jeg, og det vil jeg gerne give meget klart udtryk for over for Parlamentets ordfører, meget positivt indstillet over for den overordnede indgangsvinkel, som kommer til udtryk i beslutningsforslaget. Men det bliver ikke muligt for ham at genbruge nogle af de forslag, der har tendens til at skabe tvivl om gennemførelsen af denne dobbelte målsætning, og som i sidste ende vil skabe tvivl om vedtagelsen af en tekst, som vi alle håber og beder til. F.eks. er skellet mellem en normal procedure og en fremskyndet procedure, som i virkeligheden i det mindste potentielt praktiseres i medlemsstaterne, et centralt punkt i denne konstruktion. Godkendelsen af ændringsforslag, der sigter mod at eliminere dette, ville blot være en alvorlig trussel mod forslagets vedtagelse. Derimod er Kommissionen ganske afgjort klar til, hr. ordfører, at tage ånden eller bogstavet i visse ændringsforslag i betragtning for at højne beskyttelsen af ansøgeren uden at sætte spørgsmålstegn ved det grundlæggende skel, som jeg talte om før. I samme forbindelse deler Kommissionen de ønsker, der fremgår af forskellige ændringsforslag om at skabe en yderligere forbedring af kvaliteten i beslutningerne, samtidig med at de letter forholdene for ansøgerne og forsøger at fremme effektiviteten i de nationale instanser, der behandler procedurerne. Dog er lovgivning ikke nødvendigvis det bedst egnede middel til at nå et sådant mål, hvis opfyldelse ofte afhænger af forbedringen af og konvergensen mellem de administrative procedurer. Det er mere sandsynligt, at disse standarder vil blive nået ved udarbejdelsen af andre samarbejdsværktøjer som f.eks. det åbne samarbejde, som Kommissionen foreslår at udvide til også at omfatte asylområdet inden for de kommende uger.
I øvrigt er der nogle ændringsforslag, der i højere grad ville have en plads i Deres beslutninger om at gøre Dublin-konventionen til et fællesskabsanliggende og om definitionen af begrebet "flygtning", som jeg henledte Deres opmærksomhed på for et øjeblik siden. Andre forslag bør også tages i betragtning. Således er Kommissionen positivt indstillet over for at styrke forbindelsen mellem dette direktiv og de internationale eller europæiske aftaler på menneskerettighedsområdet. I særdeleshed skal overensstemmelsen med det europæiske charter om grundlæggende rettigheder fastslås og sikres utvetydigt. På samme vis er der brug for at sætte fokus på konsekvenserne af at vedtage en sådan tekst inden for rammerne af udvidelsen og dens rækkevidde med hensyn til en ajourføring af dagsordenen for den internationale beskyttelse. Jeg tænker her især på den globale høringsprocedure, som blev indført af FN's Flygtningehøjkommissariat på Genève-konventionens 50 års fødselsdag.
Endelig kan Kommissionen kun erklære sig enig i Deres ønske om at sikre en mere systematisk opfølgning på iværksættelsen af dette direktiv. Et sådant tiltag er i øvrigt uomgængeligt for at støtte og fremskynde overgangen til den enhedsprocedure, der blev fastlagt i Tampere som det højeste mål for EU.
Fru formand, til slut vil Kommissionen gerne understrege, at den sætter stor pris på kvaliteten i det beslutningsforslag, som er stillet i dag. Den deler stort set ånden i forslaget. Den bør imidlertid gøre Parlamentet klart opmærksom på de vanskeligheder, der opstår. Vi bør tage hensyn til disse forhindringer i forberedelsen af vores ændrede forslag, og derudover kan man håbe, at Det Europæiske Råds møde i Laeken giver EU det nødvendige afsæt til at få konkretiseret det ambitionsniveau, der blev anslået i 1999 i Tampere.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.
(Mødet udsat kl. 10.55 inden afstemningen og genoptaget kl. 11.00.)

Banotti
Hr. formand, kære kolleger, jeg ville gerne have sendt Dem en e-mail angående dette, men jeg kan desværre ikke sende e-mails for øjeblikket. Jeg ved, at mange af jer har haft store vanskeligheder med GroupWise. Siden starten af sidste uge er andre computerproblemer i forbindelse med det overordnede computersystem blevet løst, men det gælder ikke GroupWise-blokeringerne. Jeg er i konstant kontakt med LSU-MEP Help-Desk og håber at have flere konkrete oplysninger om GroupWise senere i dag. Den virksomhed, som er ansvarlig for serveren, er indkaldt for hjælpe med til at finde en løsning.
Jeg ønskede også at sende en e-mail om, at medlemmerne skal indfinde sig i lufthavnen mindst to timer før afgang. Det skyldes de store forsinkelser som følge af den øgede sikkerhedskontrol.

Lynne
Jeg beklager endnu en gang at skulle fremsætte en bemærkning til forretningsordenen angående rygning på arbejdspladsen. Da jeg skulle til at holde en tale om mobning på arbejdspladsen på plenarmødet i går aftes, sad personerne i rummet bag mig og røg for åben dør. Jeg fik et astmaanfald, netop som jeg skulle til at tale. Det er mobning på arbejdspladsen.

Formanden
De har fuldstændigt ret. Helt bortset fra Deres personlige helbredsproblemer handler det om høflighed. Hverken medlemmer eller andre bør ryge andre steder end i de dertil indrettede rygeområder.

AFSTEMNING
Folias
Hr. formand, jeg forstår, at der findes en udtalelse fra Kommissionen om min betænkning. Den vil jeg meget gerne høre.

Reding
Hr. formand, hr. Barnier tog i går kontakt til formanden for Budgetkontroludvalget for at forklare hende Kommissionens holdning til dette emne. Jeg kan således forsikre Dem om, at Kommissionen uden at genoptage de stillede ændringsforslag vil træffe de nødvendige foranstaltninger til at opnå det resultat, som Parlamentet ønsker, og Kommissionen vil, når Rådet godkender ændringen af forordningen, afgive en erklæring, i hvilken den vil bekræfte de styrkede betingelser for bekæmpelse af uregelmæssigheder og svig, som allerede er fastlagt i de finansieringsaftaler, der er indgået mellem Kommissionen og modtagerlandene, og forpligte sig til at fremme informationen til Parlamentet.

Theato
Hr. formand, mange tak, fru kommissær Reding, for denne forklaring. Vi vil ikke forsinke pengestrømmen til ansøgerlandene, og derfor vil jeg gerne efter aftale med mine kolleger fra de forskellige grupper her meddele, at vi kan gå over til den endelige afstemning på de betingelser, som netop er blevet forklaret.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0293/2001) af Oomen-Ruijten for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 88/609/EØF om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg (C5-0323/2001 - 1998-0225 (COD))
(Det fælles udkast vedtoges)

Velkomstord
Formanden
Før vi fortsætter med afstemningen, er det mig en stor glæde at byde velkommen til Chantal Compaore, gift med præsidenten for Burkina Faso, ambassadør for AOU's kamp mod skamfering af kvinders kønsorganer, samt til Shamin Kahn, Tanzanias viceminister for sociale anliggender, som har taget plads i den officielle loge. Jeg byder dem varmt velkommen på vegne af Parlamentet.
(Kraftigt bifald)

AFSTEMNING (fortsættelse)
Formanden
Hermed er afstemningen afsluttet.
Stemmeforklaringer
Betænkning af Oomen-Ruijten (A5-0293/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, ved De, hvilken forskel der er på svovldioxid og svovltrioxid? Det gør De garanteret! De ved, at svovldioxids kemiske betegnelse er SO2, mens svovltrioxid har formelen SO4. Det er jeg sikker på, at De ved. Jeg vidste det ikke, og takket være dette direktiv har jeg måttet opfriske mine kemistudier, hvilket uden tvivl er gavnligt for mig personligt, for hvis jeg ikke var blevet medlem af Europa-Parlamentet, havde jeg ikke haft lejlighed til at studere de kemiske formler igen, formler, som er så vigtige i dette direktiv om en begrænsning af SO2-emissionerne, det vil sige af svovldioxidemissionerne. Jeg stemte naturligvis for, da det er til gavn for alle pensionisterne.
Betænkning af Myller (A5-0292/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, også dette direktiv drejer sig om emissioner af skadelige kemiske stoffer i den luft, vi indånder. Jeg vil gerne bekræfte, at jeg stemte for ligesom mange andre af vores kolleger, og det gjorde jeg ikke bare, fordi det giver os en mindre forurenet og mindre sundhedsskadelig luft i de kommende århundreder, men også fordi vi efter min mening får flere turister i Europa, hvis hele verden får at vide, at luften er sundere, renere og mindre forurenet i Europa. De kommer ikke bare for at se de historiske værker og den naturskønhed, vi har i hele Europa - f.eks. i Skotland, hvor De kommer fra, eller i Genova og i Ligurien, hvor jeg kommer fra - men også for den rene lufts skyld, for den tiltrækker endnu flere turister!
Betænkning af Oomen-Ruijten og Myller (A5-0293/2001 og A5-0292/2001)

Bordes, Caudron og Laguiller
Vi har stemt for både Oomen-Ruijten-betænkningen og Myller-betænkningen, for de foreslår begge at fastsætte et loft for emission af visse luftforurenende stoffer. Selv om forslagene er yderst begrænsede, udgør de alligevel en lille forbedring i forhold til den aktuelle situation.
Det må dog konstateres, at de stillede forslag af hensyn til kapitalistiske interesser og nationale egeninteresser, som man også kan udtrykke det, udsætter gennemførelsen til 2010. Når man vil beskytte de private interesser, er det altid, selv når man foreslår tiltag af offentlig interesse, sidstnævnte, der kommer til at undgælde.
Betænkning af Marinho (A5-0274/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne regulering af hver enkelt af de 15 medlemsstaters godkendelse af de andre medlemsstaters lovgivning og den gensidige anerkendelse af kendelser og afgørelser. Reguleringen tager sin begyndelse med denne rammeafgørelse om indefrysning af aktiver eller bevismidler. Jeg er ikke tilhænger af et sådant EU, hr. formand. Jeg ville gerne have, at vi fik en europæisk straffelov, en europæisk civillov, en europæisk civilproceslov og en europæisk straffeproceslov. Efter min opfattelse bør EU i fremtiden indføre ens lovbestemmelser i alle medlemsstaterne.

Berthu
Vi har stemt for Marinho-betænkningen, der støtter Frankrigs, Sveriges og Belgiens initiativ med henblik på Rådets vedtagelse af en rammeafgørelse, som ville være en stor lettelse for det retlige samarbejde i Europa. Det drejer sig reelt om at godkende en automatisk gensidig anerkendelse af de retsafgørelser, der kræver indefrysning af visse aktiver eller visse bevismidler inden for rammerne af undersøgelser af bestemte overtrædelser. Denne metode er interessant i forhold til at styrke samarbejdet, samtidig med at man respekterer strafferetssystemerne i de forskellige medlemsstater.
Vi ville endda være fortalere for at tage et endnu større skridt. Ifølge forslaget finder den nye procedure for gensidig anerkendelse anvendelse på afgørelser om indefrysninger inden for rammerne af helt bestemte og begrænsede overtrædelser, nemlig ulovlig handel med narkotika, svig, der skader Fællesskabets økonomiske interesser, hvidvaskning af udbyttet fra et strafbart forhold, falskmøntneri i forbindelse med euroen, bestikkelse og menneskehandel. Men der er andre alvorlige overtrædelser, der ikke fremgår af denne liste, på trods af at det haster med at få sat en stopper for dem, f.eks. den terrorisme, som vi endnu en gang har reageret imod i de seneste dage. Derfor har parlamentsmedlemmerne for Bevægelsen for Frankrig tilsluttet sig ændringsforslag 5, der giver en mere overordnet definition af de omhandlede overtrædelser, nemlig alle dem, der kan føre til en frihedsberøvende straf af en maksimal varighed på mindst seks måneder.
Hvis man skulle nå et skridt videre end til indefrysning af aktiver eller bevismidler, skulle man foretage en mere indgående undersøgelse af et system for sikkerhedsrettigheder, der kan bruges effektivt, men også hurtigt af den medlemsstat, som ansøgningen er stilet til.
Betænkning af Watson (A5-0291/2001)

Schulz
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af mine 34 kolleger i Tysklands Socialdemokratiske Parti og også på egne vegne i anledning af afstemningen om Watson-betænkningen, Schmitt-eksbetænkningen, forklare følgende: Vi har i Forbundsrepublikken Tyskland for tiden den situation, at spørgsmålet om indvandringslovgivningen, asyllovgivningen og opholdsretten i Forbundsrepublikken Tyskland er genstand for en global debat. Den tyske regering, Forbundsdagen, delstaterne, partikommissioner og kommissioner, der står over partierne, har diskuteret de spørgsmål meget intensivt, som delvis også vedrører Watson-betænkningen, og vi befinder os nu i Tyskland i en fase af lovgivningsforhandlinger i parlamentet og mellem parlament, regering og Forbundsråd. Netop i denne situation er vi som tysk socialdemokratisk delegation her i Parlamentet konfronteret med kommissionsforslag, med udtalelser fra ordfører Schmitt - nu Watson - med forslag fra de forskellige grupper, som til dels står i modsætning til, til dels er i overensstemmelse med de ting, som vi som tyske socialdemokrater diskuterer i den indenrigspolitiske debat.
Vi har derfor på nogle punkter i modsætning til vores egen gruppe enten undladt at stemme eller har forkastet forslagene, hvorved vores samhørighed med PPE-DE-Gruppen kun vil være at finde i protokollen og kun vil være af typografisk natur, indholdsmæssigt er vi som regel af en anden opfattelse. Vi er dog i den endelige afstemning også loyalt mod vores socialdemokratiske familie gået ind for denne Watson-betænkning sammen med vores gruppe, selv om vi også på grund af den tyske forfatningsret havde massive betænkeligheder på nogle punkter og også var nødt til at gøre disse gældende. Jeg vil gerne have lov til at forklare det her, da vi endnu ikke havde endt vores meningsdannelse indenrigspolitisk på et tidspunkt, hvor vi her i Parlamentet skulle stemme, således at noget af det, som vi har vedtaget her, ikke nødvendigvis også er det, som diskuteres hos os hjemme for tiden.

Fatuzzo
De må tilgive mig, hr. formand, det er ikke for at gøre grin med hr. Watson, som er meget sympatisk, men jeg kom til at tænke på Sherlock Holmes og hans trofaste hjælper Watson. "Elementært, kære hr. Watson, elementært!", får jeg lyst til at udbryde i dette øjeblik for at sige, at man selvfølgelig skal gribe ind for at hindre den ukontrollerede og illegale indvandring. Desværre blev jeg dog nødt til at stemme imod denne betænkning. Hvorfor gjorde jeg det, hr. formand? Det gjorde jeg, fordi man ikke godkendte de glimrende ændringsforslag fra min ven, hr. Borghezio, som sidder her ved siden af mig. Disse ændringsforslag tog sigte på at begrænse indvandringen, så der ikke sker det, der skete med mig i Bruxelles, hvor der, lige så snart jeg satte min fod uden for Parlamentet, var nogle indvandrerlignende fyre, som skyndte sig at stjæle den kalender, jeg bruger i Europa-Parlamentet. Jeg leder stadig efter den, og jeg har ikke fundet den endnu.

Borghezio
Hr. formand, politisk asyl er en institution, der har rod i vores befolkningers fornemste juridiske traditioner, men efter vores mening begår man en alvorlig fejl i hr. Watsons betænkning, nemlig at gøre asylretten mere omfattende og lade den gælde for en række tilfælde, der ikke har noget at gøre med den historiske karakter, som denne vigtige og fornemme institution inden for offentlig ret har. Mine ændringsforslag havde kun ét formål - og jeg vil gerne takke hr. Fatuzzo for, at han understregede dette - nemlig at hindre et misbrug af asylretten og den politiske flygtningestatus, som risikerer at fremme den illegale indvandring, der - sådan som et andet parlamentsmedlem sagde under forhandlingen i disse dage - også giver grobund for terrorisme. Derfor er det efter min mening alvorligt, at nogle politiske grupper, der tilsyneladende ønsker at bekæmpe den illegale indvandring, stemte imod mine ændringsforslag.

Berthu
Som man kunne frygte, har Europa-Parlamentet godkendt Kommissionens forslag til direktiv om tildeling af flygtningestatus, hvis overdrevet forsonlige karakter jeg nævnte under den indledende forhandling. Parlamentet har endvidere tilføjet nogle ændringsforslag, der øger direktivets mangler yderligere og styrker vores opposition.
F.eks. indeholdt det indledende forslag princippet om opsættende virkning af en klage over en afgørelse om afvisning af en asylansøgning (ansøgeren kan opholde sig på det omhandlede lands territorium, mens han afventer den endelige afgørelse), men medlemsstaterne burde kunne fravige reglen i visse tilfælde, især når ansøgningen afvises som åbenbart grundløs. Europa-Parlamentet har ved sit ændringsforslag 85 afskaffet denne mulighed for fravigelser. Selv i tilfælde af en åbenbart grundløs ansøgning kan ansøgeren således opholde sig på vores territorium, mens han afventer den endelige dom i sin klagesag. Denne bekræftes af godkendelsen af ændringsforslag 5, der sigter mod at skabe en "ret til at forblive på modtagelseslandets område, indtil der er truffet en endelig afgørelse". Desuden forhindrer godkendelsen af ændringsforslag 96 medlemsstaterne i at inddrage appelmuligheden i tilfælde, hvor asylansøgningen er blevet afvist.
Alle disse ændringsforslag resulterer i, at asylansøgerne har flere måneder til at rodfæste sig, mens de venter på en endelig afgørelse, der naturligvis er negativ. Men i mellemtiden er de forsvundet og er blevet illegale indvandrere.
De, der har stemt for disse tekster, ønsker at fremme en massiv indvandring, som man ser det af forkastelsen af ændringsforslag 126, der fastslog, at en asylansøgning var åbenbart grundløs, hvis den udelukkende var formuleret af økonomiske grunde eller med det ene formål at undslippe en generel fattigdomssituation eller en væbnet konflikt.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Watson-betænkningen. Vi er enige i, at EU bør fastsætte minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus. Vi er dog opmærksomme på, at direktivet er omfattet af EF-traktatens afsnit IV og ikke gælder for Danmark, jf. protokollen om Danmarks stilling.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt for alle de ændringsforslag, der sigter mod at øge beskyttelsen af flygtningene og deres rettigheder, og for den således ændrede betænkning.
Vi modsætter os imidlertid det afsnit, der ved at insistere på medlemsstaternes "forret til at kontrollere immigration og indrejse på deres område" i virkeligheden giver dem retten til at indføre restriktive foranstaltninger tilbage.

McKenna
Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance bifalder de nye forslag om at harmonisere asylprocedurerne i EU, da de udgør et vigtigt skridt fremad og i høj grad er tiltrængt. Disse forslag foreskriver grundlæggende standarder på tre centrale områder: den myndighed, der er ansvarlig for at afgøre, hvorvidt asylansøgningerne kan godtages, den uafhængige institution, som asylansøgerne kan søge til med henblik på fornyet behandling af deres ansøgning, samt appelproceduren. Vi bifalder især de frister, der indføres for behandlingen af ansøgninger, som sikrer, at den nuværende pukkel af uekspederede ansøgninger i mange medlemsstater fjernes, og en mere retfærdig procedure etableres.
Det er imidlertid nødvendigt at huske på, at forsøget på at etablere fælles standarder vedrørende et sikkert land og begrebet "sikkert oprindelsesland" generelt er restriktivt og både kan bruges og misbruges af medlemsstaterne. Jeg ved, at i Irland, mit eget land, har regeringen underskrevet bilaterale aftaler med Rumænien og Nigeria og har planer om at underskrive flere i fremtiden. Disse aftaler skal fremskynde udvisningsproceduren og lever bestemt ikke op til det, der burde gøres. Vi mener, at en grundig undersøgelse af enhver asylansøgning og beslutning bør baseres på den enkelte sag. Det er vigtigt, at disse begreber ikke omfattes af direktivet, da der i så fald åbnes for alle former for misbrug, og jeg mener, at det samme gælder fremskyndelsen af asylprocedurerne, som også kan forringe kvaliteten.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt
Vi er urolige over, at man på fællesskabsplan er på vej til at indføre begreber som "sikre oprindelseslande" og "sikre tredjelande". Alle stater kan i princippet krænke menneskerettighederne, og derfor kan intet land pr. automatik betragtes som værende sikkert. Enhver asylansøger skal have ret til samme sagsbehandling uanset vedkommendes oprindelsesland.
Betænkningen gør det muligt for medlemsstaterne selv at vælge, om de vil benytte sig af lister over sikre lande eller ej. Der er imidlertid grund til ængstelse over udviklingen af sikre lande på fællesskabsplan. Det er utroligt vigtigt, at vi er enige om Genève-konventionens principper om, at alle har ret til individuel sagsbehandling.

Souchet
Efter attentaterne i New York og Washington har de forskellige politikker om bevægelsesfrihed for personer kun mening, hvis man giver sikkerhedsforanstaltninger for borgerne førsteprioritet. Iværksættelsen af asylpolitikken er underlagt samme imperativ.
Men i denne henseende forekommer Watson-betænkningens anbefalinger i dag endnu mere end i går at være et eksempel på, hvad man ikke skal gøre, for det ender med, at de skaber en alvorlig og farlig reduktion af det sikkerhedsniveau, som skal beskytte EU-borgerne.
At blive ved med at stille uendelige garantier af enhver slags, som grænser til det absurde, til fordel for de asylansøgere, hvis ansøgning er blevet stemplet som åbenbart grundløs, som Watson-betænkningen og de ændringsforslag, der er vedtaget i Parlamentet, foreslår, på trods af at vi ved, at tre fjerdedele af ansøgningerne havner i denne bunke, åbner for de værste fejltagelser under dække af storsind. At lade "tvivlen komme dem til gode" er et begreb, der er vanskeligt at forene med kravet om sikkerhed. På et tidspunkt, hvor det er yderst nødvendigt med en fast hånd, udviser Parlamentet en sådan forsonlighed, at det nødvendigvis må skabe øget illegal indvandring og en yderligere udvikling af terroristnetværkene i EU.
Hvorfor er det i øvrigt sådan, at alle Watson-betænkningens forslag udelukkende angår asylansøgerne, og at ingen angår EU-borgernes sikkerhed? En sådan asymmetri, som man for øvrigt finder såvel i direktivforslaget som i Watson-betænkningen, er ikke acceptabel. Det er bydende nødvendigt at rette op på denne asymmetri, således at man respekterer både de egentlige asylansøgeres legitime rettigheder og EU-borgernes legitime ønske om sikkerhed og beskyttelse.
Betænkning af Marques (A5-0248/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, for et par dage siden var jeg i en smuk italiensk by, hvor jeg spiste middag med en smuk og lyshåret bulgarsk pige, og til min forundring stillede hun mig pludselig følgende spørgsmål: "Hvorfor bliver I ved med at give penge fra Samhørighedsfonden til Grækenland, Spanien, Portugal og Irland? Vi ansøgerlande er meget bange for, at man ikke vil gøre det samme med os, selv om vi har et meget, meget lavere BNP end disse lande. Hr. Fatuzzo, kunne De ikke sige, at man straks skal begynde at iværksætte en samhørighedsfond for ansøgerlandenes vedkommende? De er nemlig meget bekymrede, eftersom de hele tiden kommer længere bagud i forhold til EU-landene."
Kunne jeg gøre andet end at efterkomme denne smukke og lyshårede bulgarske piges ønske, hr. formand? Hvad ville De have gjort? Jeg anså det for rigtigt at gøre mig til talsmand for hendes ønske.

Bonde, Krarup og Sandbæk
Vi har stemt mod betænkningen, fordi vi ikke mener, at den er skarp nok i sin kritik af Samhørighedsfonden. Indførelsen af den fælles valuta i modtagerlandene Irland, Portugal, Grækenland og Spanien burde som et minimum sætte fondens aktiviteter i bero, indtil de første syd- og østeuropæiske lande er optaget i EU. Midlerne må kanaliseres derhen, hvor der er mest brug for dem - nemlig i ansøgerlandene.
Vi savner også en mere grundig og kritisk gennemgang af målopfyldelsen for Samhørighedsfonden. Der fokuseres for ensidigt på, at fordelingsnøglerne mellem landene indbyrdes og mellem de to prioriterede politikområder er overholdt, og der lægges for lidt vægt på, om pengene faktisk er givet godt ud. Det er ikke nok blot at konstatere en positiv samfundsøkonomisk udvikling i modtagerlandene og af den vej slutte, at fondsmidlerne er givet godt ud.

Coelho
Jeg vil gerne lykønske Sérgio Marques med den fremragende betænkning. Det er et bemærkelsesværdigt arbejde, der sætter fokus på væsentlige spørgsmål. Jeg vil gerne lægge særlig vægt på følgende:
1. Samhørighed er et traktatmål, som det er overordentlig vigtigt at få indfriet.
Som anført i EF-traktatens artikel 2 blandt Unionens fundamentale mål skal den økonomiske og sociale samhørighed føre til, at de eksisterende uligheder mellem de forskellige regioner mindskes, og eventuelle ubalancer forebygges, så Fællesskabets harmoniske udvikling fremmes. Kendsgerningerne viser, at der stadig er meget at gøre for at nå dette mål.
2. Samhørighedsfonden udfylder et meget væsentligt behov.
Samhørighed er også afgørende for Den Økonomiske og Monetære Unions fremskridt, fordi denne forudsætter konvergens mellem medlemsstaternes økonomier. Som ordføreren imidlertid så udmærket fremhæver, er der i Maastricht-traktaten ikke fastsat mekanismer af nogen art til understøttelse og konjunkturmæssig tilpasning inden for rammerne af ØMU'en, hvilket gør, at strukturfondene og særlig samhørighedsfonden får større betydning.
3. Samhørighedsmålet forsvinder ikke med udvidelsen.
Ordføreren advarer om, at forskellene mellem de nuværende medlemsstater risikerer at øges som følge af den dynamik, som udvidelsen vil medføre. Det er vigtigt at forebygge og undgå, at noget sådant sker, og imødegå dem, der ved brug af statistikkerne fristes til at fjerne samhørighedsindsatsen mellem de nuværende 15 medlemsstater. Samhørighedsmålet er ikke overstået med udvidelsen, men kan og bør uddybes herefter. Udvidelsen bliver således en enorm udfordring for Unionens solidaritet, og den må nøje og effektivt forberedes, idet man tager hensyn til Unionen som helhed og de specifikke forhold inden for denne.

Korakas
Den meget opreklamerede, økonomiske og sociale samhørighed er et bevidst forsøg på at desorientere Europas befolkninger og at underkaste dem en politik, der kun tjener storkapitalen.
Det er ikke udelukkende vores vurdering, at der inden for rammerne af kapitalismen hersker en nådesløs lov om skæv udvikling, for sådan ser virkeligheden rent faktisk ud. Det fremgår også af de oplysninger i Kommissionens rapporter, der bekræfter, at der ikke er tale om konvergens, men tværtimod om divergens mellem Fællesskabets medlemsstater og mellem de rige og fattige regioner inden for den enkelte medlemsstat.
Et typisk eksempel er Grækenland, hvor BNP i regioner såsom Epirus, Lesbos og Peloponnes er faldet i stedet for at vokse. Den personlige indtægt i Hamburg er 440% højere end den tilsvarende i Epirus, som er EU's fattigste region. I Grækenland og Portugal har 22% af befolkningen en indtægt, der ligger under fattigdomsgrænsen.
EU's beslutninger skærper de sociale og økonomiske modsætninger mere og mere, idet de kun tjener monopolernes interesser. ØMU'en og stabilitetspagten fratager medlemsstaterne mulighed for at føre deres egen finanspolitik og pålægger finansiel lydighed samtidig med, at der sker nedskæringer i de sociale udgifter og i de offentlige investeringer. Særligt negative for befolkningens indtægter og landets økonomi er privatiseringerne og nærmere bestemt de strukturændringer, der fremmes gennem liberaliseringen af markederne og de reaktionære beslutninger om arbejdsmarkedet.
De uformelle, tidsbegrænsede og midlertidige arbejdsformers dominans, deltidsbeskæftigelsen og ændringerne i det sociale velfærdssystem i forbindelse med kapitalkoncentrationen skærper den nuværende, uacceptable situation.
De strukturindgreb, der finansieres med fællesskabsmidler, sigter ikke mod en virkelig udvikling af de enkelte regioner. De tager ikke hensyn til deres særegenheder og komparative fordele, men dikteres af storkapitalens krav om større fortjeneste og af målene i stabilitetspagten. Resultatet af denne politik er, at der bruges store beløb til prestigearbejder, afskaffelse af traditionelle produktionssektorer og bygning af offentlige arbejder, der tjener privatkapitalen og letter liberaliseringen af markederne og monopolernes hæmningsløshed.
Arbejderne kæmper mod disse politiske valg og bestræbelser fra EU's side og deres negative følger, som både nu og i fremtiden skal betales af de fattige befolkningslag, arbejderne og pensionisterne, de små og mellemstore landmænd og de små virksomheder, især inden for industri- og handelssektoren.

Krivine og Vachetta
Vi støtter de principper, der er gået forud for etableringen af Samhørighedsfonden. Ligesom ordføreren mener vi ikke, at der i Maastricht-traktaten "fastsættes mekanismer af nogen art til understøttelse og konjunkturmæssig tilpasning inden for rammerne af Den Økonomiske og Monetære Union", og at stabilitets- og vækstpagten "effektivt har begrænset de offentlige investeringer". Vi er enige i, at fonden har sin berettigelse i forbindelse med miljørigtig egnsudvikling.
Men vi mener også, at logikken i denne fond står i modsætning til den nyliberale logik for opbygningen af Europa. Det er meget godt at "skabe forbindelse mellem (...) øområder, indlandsområder og randområder og (...) centrale områder", men det ville være endnu bedre ikke at øge den opdeling, der sker på grund af systematiske privatiseringer af de offentlige tjenester. Set fra den synsvinkel er betænkningen ikke tilstrækkeligt tilbundsgående i sin kritik og postulerer, at man kan opnå overensstemmelse mellem de økonomiske kriterier for euroen og stabilitetsaftalen og kravene om reel regionaludvikling. Derfor har vi undladt at stemme, for ikke at give næring til en sådan illusion.
Betænkning af Nogueira Román (A5-0247/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, også denne betænkning drejer sig om anvendelsen af de fonde, som EU råder over for at kunne forbedre de forhold, som de mindre heldigt stillede EU-borgere lever under. Hr. formand, i den forbindelse vil jeg som repræsentant for Pensionistpartiet gerne fortælle hele Parlamentet, der, som De kan se, lytter meget opmærksomt til mig - her tænker jeg selvfølgelig på de fjernsyn, der er tændt på vores kontorer - at Pensionistpartiet anmoder om en betydelig forøgelse af de midler, som EU skal have til sin dispostion for at kunne gennemføre sine egne aktiviteter og sin egen politik. Det, som vi får, er alt for lidt, og efter min mening er det ikke andet end en almisse til EU. EU skal tværtimod have mange flere midler til alle de europæiske borgere, som har brug for at se, at EU er vigtigt, og at det står dem nær.

Korakas
Den skæve, kapitalistiske udvikling, der kendetegner EU's økonomier, bekræftes af udviklingen i de sidste 10 år, hvor skævheden har øget forskellen mellem medlemsstaterne i rige og mindre udviklede regioner, ja, selv inden for den enkelte medlemsstat. I stedet for konvergens og samhørighed har vi opnået en divergens, som bliver stadigt dybere og skaber en større polarisering mellem rig og fattig.
Betænkningen indrømmer selv, at der i EU "fortsat forekommer betydelige, regionale skævheder med hensyn til den økonomiske og sociale udvikling, og at de regionale skævheder i nogle medlemsstater endog har haft en stigende tendens". Den dominerende trekant (Yorkshire, Franche-Comté, Hamburg) står for halvdelen (47%) af indtægterne, selv om den kun omfatter ca. 1/7 af EU's areal og 1/3 af dens befolkning, mens 18% af Unionens befolkning har en indtægt under fattigdomsgrænsen.
Strategierne om "arbejdskraftens mobilitet" fører til en forstærket befolknings- og kapitalkoncentration i Unionens rige, centrale regioner. Det samme gør de elastiske beskæftigelsesformer, de ubeherskede privatiseringer og det, at alle politikker, såvel de nationale som Fællesskabets, skal underlægges profittens love. I stedet for at skabe flere arbejdspladser får vi massefyringer med en eksplosiv stigning i arbejdsløsheden til følge.
Betænkningen nævner selv, at arbejdsløshedsprocenten i de 10 fattigste regioner ligger på 23%. I de stater, der er hovedmodtagere fra strukturfondene, Italien, Spanien og Grækenland, viser en sammenligning af den offentligt registrerede arbejdsløshed i årene 1988 og 1998 en tydelig stigning, især i Grækenland, hvor den fra 6,7% i 1988 nåede op på 11,7% i 1998, det vil sige en stigning på ca. 75%.
Formålet med de strukturelle indgreb har ikke været en reel udvikling af de enkelte regioner, hvor man tog hensyn til deres særegenheder, for de har ofret sig selv på den størst mulige profit til storkapitalens alter. Beløbene til de strukturelle indgreb er på den ene side utilstrækkelige og begrænsede, og på den anden side vender 30-40% af den samlede finansiering, der ydes til de fattigste medlemsstater, tilbage til de rigeste gennem køb af knowhow eller kapitalstærkt udstyr.
Prisen for disse finansieringer har været nedlæggelse af traditionelle produktionssektorer, omlægninger af afgrøder, ødelæggelse af landbrugsprodukter og affolkning af hele områder.
Det er de fattige befolkningslag, der betaler for følgerne, mens det er de monopolistiske mastodonter og de forskellige parasitter omkring dem, der drager fordel af det, eftersom fællesskabsbevillingerne er "judaspengene" for optagelse i EU. De er på en måde en slags erstatning til storkapitalen for, at den skal ophæve en stor del af sin protektionisme på sine nationale markeder.

Krivine og Vachetta
Betænkningen konstaterer, at strukturfondene, som især har til formål at fremme den regionale udvikling og ligestilling mellem mænd og kvinder, stadig er langt fra målet. Dens vedholdende krav om "iværksættelse af en overordnet politik til fordel for kvinder" er prisværdig og sætter fingeren på en stor tilbageholdenhed på området. Vi mener også, at der er "en reel risiko for, at planerne om økonomisk og budgetmæssig stabilitet vil blive vanskelige at gennemføre som følge af nedskæringer af de offentlige investeringer, især til transportinfrastrukturer og til forskning og udvikling i tilbagestående regioner".
Men betænkningen går ikke til bunds i sin analyse og tager ikke tilstrækkelig afstand fra virkningerne af en sådan opstramning. Hvad angår f.eks. beskæftigelsen, "opfordrer den medlemsstaterne til at fortsætte den proces hen imod en beskæftigelsespolitik, der indledtes i Amsterdam", og bruger "de nationale handlingsplaner vedrørende beskæftigelse" som reference. Sidstnævnte gør ikke andet end at omsætte dogmet om den nødvendige fleksibilitet på arbejdsmarkedet til operationelle begreber og modsætter sig i praksis bekæmpelsen af usikkerheden på arbejdsmarkedet, som ordføreren i øvrigt tager sig til indtægt. Eftersom vi ikke vil støtte en sådan holdning, har vi undladt at stemme.

Marques
Kommissionens ellevte årsberetning om strukturfondene (1999) afslutter programmeringsperioden 1994-1999 og dermed Delors-pakke II, som på helt afgørende vis har bidraget til den regionale udvikling inden for såvel infrastruktur og produktion som social integration.
Ved udgangen af perioden 1994-1999 viser den ellevte årsberetning imidlertid, at samhørighedssituationen endnu ikke er tilfredsstillende. Trods de budgetmidler, der afsattes med Edinburgh-pakken, og de opnåede fremskridt forekommer der fortsat betydelige regionale skævheder med hensyn til den økonomiske og sociale udvikling og store forskelle mellem randområderne (herunder regionerne i den yderste periferi) og den centrale del. Anvendelsen af strukturfondene har således ikke været tilstrækkelig til at afhjælpe indkomstforskellene mellem de rigeste og de mindst udviklede områder.
Jeg vil på denne baggrund gerne udtrykke min støtte til hr. Nogueira Románs tekst, idet jeg som konklusion fremhæver, at faktorerne fjern beliggenhed og økarakter, som kendetegner regionerne i den yderste periferi, kan afhjælpes gennem aktiviteter, der finansieres over strukturfondene, og hvis sigte skal være at forbedre konkurrenceevnen på hvert produktionstrin, fremme adgangen til oplysninger og definere de pågældende regioners rolle i en udvidet Europæisk Union. Denne bør derfor styrke den aktuelle samhørighedspolitik, der bliver endnu mere påkrævet over for udvidelsens udfordringer.
Betænkning af Valenciano Martínez-Orozco (A5-0285/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, fru Valenciano Martínez-Orozcos betænkning er meget vigtig, og det er De sikkert enig med mig i. Man skal gøre en indsats for, at kvinderne - og ikke kun kvinderne, men i dette tilfælde drejer det sig om kvinderne - får samme rettigheder i samfundet som mændene. Nogle steder har kvinderne flere rettigheder end mændene - hjemme hos mig har kvinderne f.eks. flere rettigheder end mændene - men i resten af verden udøves der desværre ligefrem tortur mod kvinderne, hvilket er tilfældet her. Derfor anmoder jeg om, at EU ikke længere giver så meget som en lire i udviklingsstøtte til de lande, der stadig praktiserer infibulation af kvinderne, og om, at der reelt iværksættes en politik for at fremme respekten for menneskerettighederne i de stater, som vi giver vores penge til.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt for denne betænkning uden at godkende alle de foreslåede tiltag.
Genital lemlæstelse af kvinder er barbarisk og skal stoppes på grund af den voldshandling, det indebærer, og de fysiske konsekvenser, det har, men også på grund af bevæggrundene, som går ud på at fastholde kvinderne i en underlegen rolle.
Dem, der i denne anledning påberåber sig traditioner, kutyme, religion eller enhver anden form for sludder, opnår blot at dække deres opgivende holdning over for barbariet med et hyklerisk slør. Dem, der vover at tale om ret til kulturel forskel, opnår blot at vise deres foragt for kvinder i almindelighed såvel som for de befolkninger, hvor kvinderne er ofre for disse barbariske handlinger.

Darras
Jeg takker vores ordfører, fru Valenciano Martínez-Orozco, og hele udvalget for det kvalitetsarbejde, de har fremlagt for os, og for de modige valg for samfundet, som de beder os om at træffe i dag.
Faktisk er det netop, fordi genitale lemlæstelser af kvinder er farligt for helbredet og får alvorlige og uigenkaldelige eftervirkninger, som ved kønslig omgang, graviditet eller fødsel skaber alvorlige komplikationer, der kan medføre døden, at det er så vigtigt for mig i dag at stemme for denne betænkning og ved denne handling at fordømme al genital lemlæstelse af kvinder, ligegyldigt i hvilken grad.
Denne betænkning fortjener i høj grad også at blive vedtaget, fordi den anmoder Rådet, Kommissionen og medlemsstaterne om at definere enhver form for genital lemlæstelse af kvinder som en strafbar handling, der skal medføre strafferetlige sanktioner for enhver statsborger, der har begået den, selv om handlingen er blevet begået uden for EU's grænser. Vi skal støtte fast op om dette princip om forbrydelsens ekstraterritorialitet.
Hvis der stadig er behov for at påvise nødvendigheden af at vedtage en sådan betænkning, vil jeg give følgende grunde, nemlig at det at være offer for sådanne handlinger, men også det at være født som kvinde på et sted, hvor man risikerer at blive udsat for genital lemlæstelse, må være gyldige og tvingende grunde til at tildele asylret eller ret til humanitær beskyttelse. Det er nødvendigt, at Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne træffer foranstaltninger inden for rammerne af asyl- og indvandringspolitikken i Amsterdam-traktatens afsnit IV for tildeling af opholdstilladelser til ofrene for denne praksis og anerkender asylret til kvinder, unge piger og pigebørn, der risikerer at blive genitalt lemlæstet.
Det er i henhold til værdier som lighed, frihed og værdighed, som alle mennesker har ret til, at jeg mener, og at vi alle må mene, at det er bydende nødvendigt at beskytte kvinderne og uden tøven stemme for dette forslag. Det gælder vores politiske ansvar.

Kirkhope
Medlemmerne af det britiske Konservative parti beklager naturligvis dybt genital lemlæstelse af kvinder, uanset hvor det sker, og vi bemærker med glæde, at det i visse lande allerede er i strid med loven, men vi mener ikke, at denne betænkning bidrager til at sætte en stopper for proceduren én gang for alle.
Medlemmerne af det britiske Konservative parti har derfor undladt at stemme, da vi ud fra et internationalt perspektiv mener, at der bør lægges mere diplomatisk pres på de lande, som stadig tillader genital lemlæstelse af kvinder, og at verdensomspændende uddannelse og diplomatiske initiativer er de bedste midler til at få sat en stopper for denne procedure.
Vi ønsker under alle omstændigheder ikke en udvidelse af Genève-konventionen af 1951, hvad angår kriterierne i denne vedrørende asyl, uanset hvor værdig sagen er.

Sacrédeus
Jeg har stemt ja til denne meget vigtige betænkning til forsvar af det unikke, uangribelige og ukrænkelige menneskeværd. Det handler om at give udtryk for det fælles værdigrundlag, som det europæiske samarbejde skal hvile på.
Skamfering af kvindelige kønsorganer giver uigenkaldelige skader på helbredet og kan i værste fald føre til døden. Uanset graden er enhver skamfering af kvindelige kønsorganer blot en voldshandling. Den krænker kvindens eller pigens grundlæggende rettigheder såsom personlig integritet, fysisk og psykisk sundhed samt seksuelle og reproduktive rettigheder.
En sådan krænkelse og skamfering af et menneske kan under ingen omstændigheder retfærdiggøres ud fra hensynet til en religion som Islam eller ud fra kulturelle skikke eller initiationsceremonier. Religionsfrihed og skamfering af kvindelige kønsorganer har intet med hinanden at gøre.
Skamfering af kvindelige kønsorganer udgør en krænkelse af kvinders og børns rettigheder, som er indskrevet i en række internationale konventioner. Det er strafbart i henhold til medlemsstaternes lovgivning. Desuden er det i strid med principperne i EU's charter om grundlæggende rettigheder.
Det er derfor på tide, at enhver skamfering af kvindelige kønsorganer defineres som et strafbart forhold i EU's medlemsstater - uanset om den berørte kvinde har givet en eller anden form for samtykke eller ej - og at man straffer enhver, der bistår, ansporer, råder eller foranlediger støtte til en person til at foretage skamfering.
Betænkning af Smet (A5-0275/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg kunne ikke lade være med at sige noget om fru Smets betænkning. Hun er nået frem til det resultat, at kvinder får en lavere løn for deres arbejde end mænd, når man ser på løngennemsnittet. Hvorfor kunne jeg ikke lade være med at sige noget om dette? Fordi jeg gerne vil understrege her i Parlamentet, at det netop derfor er rimeligt, at kvinderne i mange EU-lande går på pension fem år før mændene. Dette er tilfældet i Italien, Grækenland, Tyskland, Spanien og mange andre lande, men ikke i alle lande. Det er efter min mening rimeligt, fordi det delvist kompenserer for kvindernes lave løn, mens de arbejder. Derfor ville jeg gerne have, at dette blev indført i alle EU's 15 medlemsstater.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
Efter 25 år med direktivet om ligeløn er der stadig forskel på kvinders og mænds løn. Det skønnes, at 15 pct. af lønforskellen skyldes kønnet og ikke andre faktorer som anciennitet, lederansvar osv. Princippet om lige løn for arbejde af samme værdi er altså ikke slået igennem endnu. Derfor må der gøres en ekstra indsats for at sikre, at det er jobbet og funktionen, der afgør, hvor meget den enkelte får i løn - ikke kønnet. Vi støtter betænkningen, som vi mener indeholder en række fornuftige anbefalinger. Vi ønsker at fremhæve, at der må sikres større åbenhed og gennemskuelighed med hensyn til, hvordan lønnen fastsættes, hvis det skal lykkes at komme uretfærdige lønforskelle til livs. Vi vil også understrege, at man i det enkelte land må sikre rimelige betingelser for kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet (mulighed for pasning af børn o.l.), hvis målet om lige løn for arbejde af samme værdi skal nås.

Figueiredo
Skønt princippet om lige løn for lige arbejde for lønmodtagere af begge køn fremgår af ILO-konvention 100 fra 1951 og af Rom-traktaten fra 1957, som senere er uddybet og forbedret i anden fællesskabslovgivning, findes der stadig forskelsbehandling, således som Smet-betænkningen viser det, og den gennemsnitlige lønkløft mellem kvinder og mænd i EU udgør da også 28%. Selv under hensyntagen til strukturelle forskelle mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet såsom alder, uddannelse, erhverv og karrieremønster ligger kvindernes løn i gennemsnit stadig 15% lavere end mændenes, hvilket kun kan forklares ved værdidiskriminerende mekanismer, og dét er uacceptabelt. Problemet med den lønforskelsbehandling af mænd og kvinder, der sker i praksis, og de mekanismer, der ligger bag, er genstand for ganske grundige analyser, selv om der fortsat er mange mangler med især de statistiske oplysninger fra EU's og medlemsstaternes side.
Som ordføreren konstaterer, står én ting imidlertid klart, nemlig at lønkløften kun kan mindskes via en tostrenget politik, hvor kvinders stilling på arbejdsmarkedet på den ene side forbedres, og diskrimination ved lønfastsættelse på den anden side elimineres.
Vi finder det derfor særdeles vigtigt, at dette spørgsmål prioriteres meget højt, herunder Kommissionens forslag om at lancere en europæisk kampagne for ligeløn i 2002. Det er ligeledes vigtigt, at der også stilles forslag om revision og ajourføring af ligelønsdirektivet fra 1975.

Lulling
Vi har allerede siden min tidligste ungdom diskuteret lige løn for arbejde af samme værdi for både mænd og kvinder, og det er lang tid. Siden 1951 har vi haft ILO-konventionen om ligeløn. Siden 1958 har vi jo også haft artikel 119 i EØF-traktaten.
Men på en eller anden måde, når det drejer sig om at lade kvinder, uanset økonomiske omstændigheder, vederfares retfærdighed, har ikke kun politikerne, men desværre også fagforeningerne, der endnu i dag i vid udstrækning ledes af mænd, svært ved at gennemføre princippet om lige løn.
Siden 1975 har vi haft direktivet om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder. Vi har handlingsprogrammer og en fællesskabsstrategi for ligestilling af mænd og kvinder. Vi har utallige beslutninger og retningslinjer. Vi har aktionsplatformen i forbindelse med FN-kvindekonferencen i Peking i 1995. Og nu har vi denne betænkning, som - i betragtning af at lønforskellen mellem mænd og kvinder i EU i gennemsnit stadig ligger på næsten 30% - sikkert ikke er overflødig, for netop i kvindepolitik ved vi, at det er dråben, der udhuler stenen.
I 17 punkter og 19 stykker har vi i dette beslutningsforslag, som jeg stemmer for, stillet mange gode, brugbare forslag for at udhule denne lønforskel, som også giver sig udslag i lavere pensioner efter kvindernes pensionering, altså fører til en livslang diskriminering.
Det er klart, at det er en udfordring for især arbejdsmarkedets parter, men også for de berørte kvinder og deres repræsentanter, især i kvindeorganisationerne. Vi har jo egentlig et solidt retsgrundlag til at lægge sag an mod løndiskriminering.

Patakis
Den barske virkelighed med de enorme, sociale problemer, der plager arbejderne, mænd og kvinder, modbeviser ikke blot på den hårdest tænkelige måde i praksis alle proklamationerne om ligestilling og velstand for borgerne, men gør dem faktisk også til en provokation og en hån.
Den barske markeds- og konkurrencepolitik rammer først og fremmest kvinderne. Arbejdsløsheden udraderer kvinderne. Man tilbyder rundhåndet de smidige og elastiske beskæftigelsesformer til kvinderne med det resultat, at de kommer til at udgøre en billig arbejdskraft, at de bliver dårligere lønnet for lige arbejde, at de har flere problemer med usikker beskæftigelse og ulige muligheder for forfremmelse på arbejdsmarkedet, at de stadig hovedsageligt besætter ringere og ufaglærte stillinger, og at de kun sjældent er repræsenteret i ansvarsfulde og højere, administrative stillinger i det økonomiske, sociale og politiske liv.
De sociale rettigheder og de sociale ydelser rammes hårdt, men de vil blive ramt endnu hårdere af de planlagte ændringer af velfærdssystemet, hvilket i endnu højere grad kommer til at gå ud over kvinderne, som både skal kombinere mange pligter, og som samtidig har dobbelte eller tredobbelte roller.
Man kan ikke forestille sig lige muligheder for kvinder i et udbyttersamfund, i et samfund med arbejdsløshed, underbeskæftigelse og uden noget ligeværdigt, socialt perspektiv og uden en velfærdsstat.
Vi må sikre lige adgangsmuligheder for kvinder, styrke og udvide lovgivningen om beskyttelse i forbindelse med sundhedsskadelige erhverv og om beskyttelse af moderskabet samt træffe foranstaltninger for at skabe ordentlige vilkår for alle de uformelle arbejdsformer.
Det er kun arbejdernes kampe selv, der kan føre til en afværgelse af de førte, folkefjendske politikker og til en forbedring af deres egen stilling. Og kun på den måde kan kvindernes stilling i samfundet reelt blive bedre. Og vi bakker op om disse kampe.
Betænkning af Andersson (A5-0283/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, for et stykke tid siden mødte jeg min bror. Jeg har en bror, der hedder Edgardo Fatuzzo og bor i Novara, men vi ses desværre sjældent. Da vi sås sidste gang, og han hørte, at jeg er medlem af Europa-Parlamentet i Bruxelles for Pensionistpartiet, at jeg blev valgt ind af pensionisterne, og at jeg er formand for dette parti i Italien, sagde han til mig: "Jeg vil gerne fortælle dig, som er politiker, at man over for os, der er ude på arbejdsmarkedet og er over 50 år gamle, klart giver udtryk for, at man glæder sig til, at vi holder op med at arbejde, og at man får os til at føle, at vi er til besvær. Og det er, fordi de unge ved mere og får en lavere løn, mens vi er langsomme til at forstå fremskridtene og får en højere løn".
Jeg ville således gerne have, at det også blev betragtet som mobning, når man behandler de ældre på denne måde, udelukkende fordi de er blevet gamle på deres arbejdsplads. Det er desværre et aspekt, som overhovedet ikke nævnes i denne betænkning.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Betænkningen placerer det, den kalder ""vertikal" mobning fra overordnede over for underordnede eller omvendt" og "mobning fra kolleger ("horisontal" mobning) samt blandede typer mobning", på samme niveau.
Så samtidig med at den gør indsigelser mod mobning, skjuler betænkningen også, at forbindelserne på de forskellige niveauer ikke er de samme. Chefen har en magt over sine ansatte, som disse ansatte ikke har over chefen.
De, der er øverst i det hierarki, der er fastlagt af chefen, har ret til at vælge deres underordnedes opgaver og beskæftigelse. Det nye udtryk "mobning på arbejdspladsen" dækker over det gamle udnyttelsesmønster.
Vi har undladt at stemme, fordi vi, samtidig med at vi er enige i den om end yderst begrænsede indsigelse mod mobning, ikke har villet støtte disse undladelsessynder.

Figueiredo
Vi har stemt for denne betænkning, fordi vi mener, at den på en rigtig måde behandler det alvorlige problem med mobning, herunder seksuel chikane, på arbejdspladsen.
Som det nævnes i betænkningen, fremgår det af en rundspørge blandt 21.500 arbejdstagere i EU foretaget af Dublin-instituttet, at 8% oplyser, at de i løbet af de seneste 12 måneder har været udsat for mobning på arbejdspladsen, hvilket ekstrapoleret til det samlede antal lønmodtagere betyder, at sandsynligvis mere end 12 millioner er ofre herfor i de 15 medlemsstater. Selv om fænomenets reelle omfang ikke er kendt, er det, som betænkningen gør opmærksom på, et meget alvorligt problem i arbejdslivet, hvor der ydermere ikke kan være tvivl om, at det stigende antal tidsbegrænsede ansættelser og usikre ansættelsesforhold, især for kvinder, skaber grobund for forskellige former for mobning.
Vi støtter derfor de foranstaltninger, som betænkningen foreslår, til bekæmpelse af dette fænomen, deriblandt forebyggelse, udvidet vidensgrundlag, udveksling af positive erfaringer mellem medlemsstaterne samt fremlæggelse af en grønbog senest i marts 2002 og derpå et handlingsprogram for foranstaltninger på unionsplan mod mobning på arbejdspladsen.

Krivine og Vachetta
8% af arbejderne i EU, det vil sige 12 millioner mennesker, oplyser, at de har været ofre for moralsk og seksuel chikane på arbejdspladsen. Virkningen på den fysiske og psykiske sundhed er ødelæggende for dem - det er oftest kvinder - der lider under den. Som ordføreren understreger, er disse handlinger et udslag af "det stigende antal tidsbegrænsede ansættelser og usikre ansættelsesforhold". For at bekæmpe mobning på arbejdspladsen er det derfor nødvendigt at give alle ansatte større stabilitet i deres statut, acceptable arbejdsforhold og en anstændig løn. Men den enkelte lønmodtager skal også have flere rettigheder i virksomheden, nemlig retten til at stå i en fagforening, retten til at forsvare sig og retten til at nyde godt af sociale tjenester (f.eks. bedriftssundhedstjenesten).
Det er ligeledes nødvendigt, at der udarbejdes en specifik lovgivning på dette område, som er ensrettet og finder anvendelse i alle EU's medlemsstater. I øjeblikket er det kun Frankrig, der har lovgivet mod mobning. Endvidere er det vigtigt at klarlægge arbejdsgiverens ansvar på området. Denne betænkning er et skridt i den rigtige retning, og derfor stemmer vi for den.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt
Vi har undladt at stemme på hr. Anderssons betænkning om mobning på arbejdspladsen.
Vi har en positiv grundholdning til EU. Den europæiske integration giver mulighed for at finde løsninger på grænseoverskridende problemer vedrørende f.eks. miljø, handel, bevægelse over grænserne, menneskerettigheder og konfliktløsning. Vi tror også på subsidiaritetsprincippet om, at beslutninger skal træffes så tæt på den berørte person som muligt. Det er derfor, vi arbejder aktivt med spørgsmålet om en forfatning for EU, hvor ansvarsfordelingen er klar for enhver. Det skal stå fuldkomment klart for alle borgerne, at EU kun skal beskæftige sig med de spørgsmål, den er bedst til, nemlig de grænseoverskridende.
Mobning på arbejdspladsen er selvfølgelig et problem, og der skal gøres mest muligt for på forskellig vis at fjerne mobningen. Vi synes imidlertid ikke, at den bedste løsning består i at indføre foranstaltninger på EU-plan. For os er det vigtigt, at EU i stedet koncentrerer sig om områder, hvor Unionen virkelig kan gøre nytte. Dette kan ikke være et sådant område.
Betænkning af Coelho (A5-0233/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, i hr. Coelhos betænkning fastlægges der nogle regler for passagen af EU's ydre grænser. I den forbindelse skal vi huske, at grænserne bliver udvidet om meget få år, eftersom EU's grænser bliver flyttet meget længere østpå. Derfor skal vi allerede nu - og ikke først i 2004 - opstille nogle strengere regler for adgangen til og passagen af de kommende grænser, der ikke er de samme som de nuværende grænser, og vi skal øge den reelle og konkrete mulighed for at rejse rundt inden for vores 15 medlemsstater. Som konklusion herpå skal der være strengere kontrol ved de eksterne grænser og større adgang til de tidligere grænser, nemlig de 15 - som i fremtiden bliver til 23 - medlemsstaters interne grænser.

Alyssandrakis
Betænkningen indeholder adskillige afslørende oplysninger om, hvorledes Schengen-konventionen reelt har fungeret i de 10 stater, hvor den er fuldt ud implementeret, og den giver os i høj grad medhold i vores opfattelse af, at den er autoritær, udemokratisk og centralistisk i sin karakter. Den anerkender nærmere bestemt huller og forsømmelser af åbenhed og demokratisk kontrol, ja, selv af overtrædelser af EU's berømte charter om grundlæggende rettigheder, uigennemskuelighed af Europols rolle, manglende orientering af Europa-Parlamentet osv. Særligt afslørende er den i forbindelse med Schengen-informationssystemet (altså den computerbaserede registrering), hvor 89% af de personlige oplysninger angår "uønskede" personer. Dokumenter, som burde være destrueret, anvendes som supplement til politiets registre, man gemmer oplysninger "om personer, hvis identitet er blevet misbrugt af andre, uden at gøre noget forsøg på at informere de retmæssige indehavere", mens "der savnes klare kriterier for indlæsningen af data i systemet, navnlig hvad angår personer, der nægtes indrejse".
Med hensyn til personers frie bevægelighed kritiserer betænkningen England og Irland for stadig at føre kontrol ved deres indre grænser og Frankrig for at føre kontrol med borgere, der stammer fra Nederlandene, på grund af disse landes narkotikalovgivning (i særdeleshed Hollands). Men den nævner ikke med et eneste ord indførelsen af kontrolforanstaltninger eller indrejseforbuddet for EU-borgere til Frankrig og Sverige, da de ville deltage i aktionerne i Nice og Göteborg. Men Genova giver det tydeligste billede af, hvad Schengen står for. På den ene side indskrænkning af den frie bevægelighed gennem kvælende politikontroller og indrejseforbud og på den anden side fuldstændig og misbrugsagtig anvendelse af den elektroniske registrering og politisamarbejdet (europoliti).
Alle disse ting bekræfter, at Schengen-konventionen er et instrument til at lette undertrykkelsen af euroen og til at opbygge en overvågning af mistænkelige personer og terrorisering af folkebevægelser. Situationen bliver endnu farligere efter den heksejagt, som USA med EU's hjælp eller accept har sat i værk på foranledning af de tragiske begivenheder den 11. september. Under påskud af en tilsyneladende bekæmpelse af "terrorismen" forsøger de at kvæle enhver stemme, der bekæmper eller blot sætter spørgsmålstegn ved deres folkefjendske politik.
Visse af betænkningens forslag er af teknokratisk karakter (mere orientering af Europa-Parlamentet, Rådets godkendelse af en bindende lovramme for beskyttelse af personlige oplysninger, styrkelse af den fælles tilsynsmyndigheds rolle). Men samtidig foreslår betænkningen også oprettelsen af en fælles database, altså et samlet computernetværk over oplysninger fra Schengen, Europol og CIS, for at opnå en endnu mere effektiv registrering, og alt sammen i frihedens, sikkerhedens og retfærdighedens navn!
Af ovenfor anførte grunde stemmer parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti imod betænkningen.

Berthu
Få dage efter de forfærdelige angreb på New York og Washington erklærede formanden for Eurojust, Michèle Conincx, der også er højtstående repræsentant for anklagemyndigheden i Belgien, den 14. september i et stort parisisk dagblad, at Europa kan udgøre et tilflugtssted for terrorister, hvor de kan planlægge deres gerninger. Grænserne er således relativt lette at krydse på grund af Schengen-samarbejdet.
Denne konstatering i forbindelse med den aktuelle situation er blot en af mange konstateringer gennem de seneste år på forskellige områder, hvad enten det drejer sig om narkotikahandel, kunsttyverier, illegal indvandring eller organiseret kriminalitet. Man bliver så meget desto mere overrasket, når man læser den selvsikre rapport om Schengen-samarbejdet, der præsenteres for os i dag. F.eks. kan man i Rådets indledning læse, at tusinder af rejsende uden hindringer har krydset de åbne grænser, uden at den indre sikkerhed i Schengen-området er blevet mærkbart ringere. Man må spørge sig selv, om den, der har udarbejdet Rådets rapport, lider af hallucinationer.
Hvad angår Europa-Parlamentets betænkning, gentager den ikke blot de samme fejltagelser, men tilføjer også et påbud henvendt til Storbritannien og Irland, der opfordres til at deltage fuldt ud i Schengen-samarbejdet, det vil sige fuldstændigt at afskaffe personkontrollen ved deres grænse. Dette ville være praktisk for Frankrig, der ville blive af med de illegale indvandrere, der venter på at komme til Storbritannien. Men det løser ikke det grundlæggende spørgsmål: Hvordan har disse illegale indvandrere kunnet rejse gennem hele Europa og helt til Calais uden at blive opdaget? Hviler dette tyngende ansvar ikke netop på Schengen-konventionen?
Dagen efter angrebet på USA anmodede vi om, at EU ændrer alle sine politikker for at give borgernes sikkerhed prioritet. I dag ser vi igen de sædvanlige skrupelløse afledningsmanøvrer.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Under påskud af en gradvis ophævelse af de indre grænser mellem de berørte lande i EU øger Schengen-området kontrollen ved EU's ydre grænser og gør adgangen til EU endnu vanskeligere.
Samtidig med at man påstår at ville lette folks frie bevægelighed, gør Schengen-samarbejdet det vanskeligere for dem, der ikke stammer fra EU. Vores forkastelse af denne betænkning er et udtryk for vores modstand mod såvel tankegangen bag som ordlyden i Schengen-konventionen.
Udvidelsen af EU til at omfatte visse østeuropæiske lande gør Schengen-konventionen endnu mere forkastelig, for Schengen-områdets grænser medfører yderligere barrierer inden for selve de nationale samfund, der findes i flere lande på tværs af grænserne.
Endelig er selv de små fordele ved konventionen, det vil sige ophævelsen af den indre grænsekontrol i Schengen, usikre, fordi de er underlagt staternes forgodtbefindende, og staterne har mulighed for at genindføre kontrollen.

Krivine og Vachetta
Der er flere grunde til, at vi ikke er tilfredse med Coelho-betænkningen om udvikling af Schengen-samarbejdet. Når man i dag foreslår at styrke tankegangen bag Schengen-konventionen, er det ensbetydende med at styrke udelukkelsen af alle de asylansøgere og indvandrere, der af økonomiske eller politiske grunde håber på at kunne leve og bo i EU. Dette fort Europa er uretfærdigt og umenneskeligt, og det minder den behandling, som indvandrerne i asylcentre, modtagelsescentre og andre lukkede centre udsættes for, os dagligt om. Europa efter Schengen er ikke demokratisk, som ordføreren understreger ved at fremhæve manglerne "med hensyn til gennemsigtighed og Europa-Parlamentets demokratiske kontrol". Der er behov for en ny politik for modtagelse af indvandrere, bl.a. må man give alle illegale indvandrere opholdstilladelse og overholde de grundlæggende rettigheder.
Og til sidst: Hvilken troværdighed har dette område uden grænser, der muliggør borgernes frie bevægelighed, når staterne tilraner sig retten til at lukke grænserne for fredelige demonstranter, som det skete under topmøderne i Nice eller Genova? Man må anerkende retten til at bevæge sig frit i Europa som en uafhændelig rettighed. Af disse grunde kan vi ikke stemme for betænkningen.

Marchiani
I artikel 2 i Traktaten om Den Europæiske Union fastslås det, at det er et mål "at bevare og udbygge Unionen som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvor der er fri bevægelighed for personer".
Med andre ord er den frie bevægelighed for de europæiske borgere, som Schengen-konventionen ofte lidt for hurtigt sammenfattes til, ifølge samme konvention kun mulig, når frihed, sikkerhed og retfærdighed er sikret.
Men den aktuelle situation med de afsindige attentater, der netop har ramt USA, bringer os på brutal vis tilbage til virkeligheden. Teorien om den vestlige verden som et helligt sted, der er forskånet for vold, og hvor man blot tildeler rettigheder uden at kræve noget til gengæld og af princip afholder sig fra enhver tvangsforanstaltning, er nu skudt i tusind stykker.
Jeg mener ikke, at vores klare solidaritet med ofrene og det amerikanske folk nødvendigvis skal få os til fremover at deltage blindt i ethvert korstog, der udgår fra Washington, men det står klart, at den samme trussel hænger over vores europæiske hovedstæder.
Derfor, hr. Coelho, forekommer Deres betænkning os i den aktuelle kontekst absurd, for efter vores mening har en genindførelse af grænsekontrollerne aldrig været mere nødvendig end i dag.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 12.20)

