
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 12. februar 2004, for genoptaget.(1) 

Formanden.
   - Ved skrivelse af 24. februar 2004 meddelte den catalanske parlamentsformand, at hr. Joan Colom i Naval er udnævnt til medlem af den catalanske revisionsret.
Hr. Colom i Naval, jeg ønsker Dem tillykke med denne udnævnelse, og i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 8, stk. 4, underretter jeg hermed Parlamentet om, at hr. Colom i Navals mandat som medlem af Europa-Parlamentet - der i øvrigt har været mangeårigt og velrenommeret - officielt ophører i morgen, den 26. februar 2004. Joan har derfor sin sidste arbejdsdag her i Parlamentet, og vi ønsker ham al mulig held og lykke fremover.
Ved skrivelse af 19. februar 2004 meddelte de belgiske myndigheder, at fru Frédérique Ries er udnævnt til medlem af den belgiske regering. Jeg vil lykønske fru Ries - der ikke er til stede i dag - med udnævnelsen og gøre opmærksom på, at hendes mandat som medlem af Europa-Parlamentet i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 8, stk. 4, ophørte den 12. februar 2004.
I samme skrivelse meddelte de kompetente belgiske myndigheder, at fru Jacqueline Rousseaux er udnævnt til medlem af Europa-Parlamentet i stedet for fru Ries med virkning fra den 19. februar 2004. Jeg hilser vores nye kollega velkommen og minder medlemmerne om, at mandater skal prøves i overensstemmelse med de relevante bestemmelser.(1) 

Banotti (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot gøre parlamentsmedlemmerne opmærksom på et større seminar om hiv/aids, der er blevet afholdt i Dublin i de seneste to dage. Jeg vil også gøre Kommissionen opmærksom på noget, der kom frem under konferencen, nemlig at væksten i aids-tilfælde har været så rædselsvækkende, at man finder den værre end den sorte død i det 14. århundrede. Jeg håber meget, at kollegerne - ikke kun i denne session, men også i det kommende Parlament - vil anerkende det alvorlige, katastrofale og dødbringende problem, vi her står med.
Jeg håber også, hr. formand, at vi vil se nogen kontinuitet efter konferencen, nu da De var til stede i Dublin. 
Formanden.
   - På den konference, De nævnte, fru Banotti, blev der vedtaget en erklæring. På den næste Formandskonference foreslår jeg, at gruppelederne får en kopi af denne erklæring, og samtidig vil jeg også gerne give en kort redegørelse af min egen opfattelse af hiv/aids, der pålægger denne institution og EU i almindelighed en diligenspligt.
Ludford (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at de europæiske vælgere i en nylig Eurobarometer-undersøgelse stemte indvandring ind blandt de fire vigtigste spørgsmål i den kommende valgkampagne.
Vi befinder os i en situation, hvor medlemsstaterne gennem de seneste fire år ikke har opfyldt deres traktatmæssige forpligtelse til at oprette en fælles asyl- og indvandringspolitik, der kan sikre en ordentlig asyl- og indvandringskontrol, lige konkurrencevilkår og ansvarsfordeling. De har kludret godt og grundigt i det med hensyn til den frie bevægelighed fra de nye medlemsstater, og i nogle medlemsstater - som min egen - har der været totalt hysteri i den kulørte presse. Der er en bekymrende stigning i antisemitisme og islamofobi. Sindene er bragt i kog af det foreslåede tørklædeforbud i Frankrig osv.
Vi står derfor over for en ganske farlig situation. Hr. formand, når De møder regeringscheferne på det kommende topmøde, vil De så bede dem om at gøre alt, hvad de kan, for at indvandrings-, asyl- og integrationsspørgsmål håndteres med følsomhed og takt, så de ekstremistiske kræfter ikke får succes ved det kommende valg?
Formanden.
   - Jeg noterer mig forslaget.
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er netop i denne uge vendt tilbage fra et besøg på Vestbredden. Der var tale om et studiebesøg, hvor jeg sammen med flere andre parlamentsmedlemmer skulle indhente oplysninger om den såkaldte sikkerhedsbarriere, og jeg var chokeret over det syn, der mødte mig.
Der er ikke tale om en barriere, der bygges på grænsen mellem Israel og Vestbredden. Det er en barriere, der er bygget rundt omkring det palæstinensiske folks byer og landsbyer. De omgives bogstavelig talt af ingenmandsland og adgangskontroller, der styres af de væbnede israelske styrker. Det er en opskrift på en fortsat destabilisering af den israelske stat. Det er ikke en sikkerhedsløsning.
Hr. formand, jeg vil opfordre Dem til at viderebringe mit budskab - som jeg måske deler med mange andre parlamentsmedlemmer - til Rådet og Kommissionen om, at vi skal droppe vores afventende holdning ved Den Internationale Domstol i Haag. Vi kan ikke være neutrale med hensyn til lovligheden af denne barriere. Jeg nægter ikke den israelske stat retten til at bygge en barriere, hvor den måtte ønske det på dens eget territorium, men domstolen skal slå hårdt ned på den manglende lovlighed af denne barriere, der indespærrer, kriminaliserer og umenneskeliggør det palæstinensiske folk.
Flemming (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede Deres og Parlamentets opmærksomhed på en efter min mening meget sørgelig situation i vores naboland og snarlige medlemsstat Slovakiet. Jeg ser i fjernsynet, at regeringen åbenbart har skåret socialhjælpen til romanibefolkningen ned, hvilket mange kvinder og mødre - og desværre også deres børn - har taget som anledning til at storme fødevarebutikker for at få fødevarer. Jeg vil ikke beskyldes for på mindste måde at forsvare vold i nogen som helst form, men romanibefolkningens situation ser ud til at være ganske dramatisk, og jeg vil gerne bede Dem, hr. formand, om oplysning og information om denne sag.
Lage (PSE ).
   - Hr. formand, ærede medlemmer, Kommissionen gav i mandags tilladelse til, at tre betegnelser, der anvendes om portvin, nemlig "Tawny", "Ruby" og "Vintage", kan benyttes af vinproducenter uden for Europa, f.eks. i Sydafrika, Australien og USA. Kommissionens beslutning vækker oprør i den afmærkede portvinsregion, som er den ældste afmærkede vinregion i Europa, fordi den rammer portvinsproducenternes legitime interesser meget alvorligt.
Det er en uheldsvanger beslutning, som vi protesterer indstændigt imod. Det er dog ikke kun et økonomisk spørgsmål, selv om det er nok så væsentligt. Det er også et kulturelt spørgsmål, der handler om at værne om portvinen, om dens ægthed og de varemærker, som den har opnået, og som EU bør stå vagt om. 
Formanden.
   - Jeg vil bede Kommissionen om at notere sig hr. Lages bemærkning.
Frahm (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det er min gode kollega, Sarah Ludfords bemærkninger, der får også mig til at bede om ordet. Jeg er fuldstændig enig med hende i, at vi står over for en meget ubehagelig situation, hvor vi risikerer, at den kommende valgkamp til Europa-Parlamentet vil blive præget af fremmedfjendtlighed og fremmedfrygt.
Jeg vil derfor foreslå, at vi måske forsøger at gøre en indsats allerede nu. Jeg er normalt ikke den, der foreslår nye udgifter, og jeg er normalt heller ikke den, der foreslår, at Parlamentet trykker glittede pjecer om sin egen storslåethed, men jeg vil gerne gøre en undtagelse. Kofi Annan holdt en fremragende tale til os for nylig, og jeg vil bede om, at den tale bliver trykt, og at den bliver trykt på alle sprog, og at den bliver udgivet i en præsentabel udgave, så vi kan anvende den i valgkampen.
Jeg synes, det var et fantastisk godt bidrag, han gav til denne debat, og en meget, meget nødvendig opfordring til alle europæiske folk. Næsten alle klappede - i hvert fald af talen. Så det skal være min opfordring.
Formanden.
   - Det er en udmærket pointe. Talen oversættes helt sikkert til de nuværende 15 medlemsstaters sprog, og jeg vil sørge for, at den også bliver oversat til de kommende EU-landes sprog. Jeg vil også undersøge, om det er muligt for vores informationstjenester at udbrede talen via massemedierne, så den når ud til en bredere offentlighed end den, der hidtil har haft adgang til den.
Klamt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på en skriftlig erklæring fra et medlem af Parlamentet, nemlig hr. Glyn Ford, som i denne skriftlige erklæring opfordrer til boykot af produkterne fra et firma i EU. Det skal også sendes videre til Rådet, Kommissionen og medlemsstaterne. Jeg vil gerne bede Dem om at få Den Juridiske Tjeneste til at komme med en udtalelse om, hvorvidt det overhovedet er tilladt. I mit hjemland Tyskland ville det juridisk ikke være tilladt. 
Fiori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tage et spørgsmål op igen, som vi var inde på for lidt siden. Den beslutning, som Kommissionen traf den 20. februar om at ændre beskrivelse, betegnelse, præsentation og beskyttelse af visse vinprodukter, er vigtig, eftersom den ikke kun berører Portugal, men alle vindyrkende områder i Europa.
Denne beslutning - hvor de to kategorier, som vi brugte til at beskytte vores produkter af meget høj kvalitet, er blevet slået sammen til en enkelt kategori, der betegner kvalitetsvin, og hvor man giver tredjelande lov til at fremstille vores vine og anvende vores vines betegnelser med det eneste krav, at de samme betingelser skal være opfyldt - er ud fra et økonomisk synspunkt ensbetydende med en krise i hele den højtudviklede vindyrkningssektor i Europa. Samtidig betyder det også, at vi giver afkald på en række kvalitetsgarantier, som forbrugerne får for den europæiske produktions vedkommende.
Kommissionens forklaring - hvor det understreges, at denne beslutning er blevet truffet for at lette forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen - er i øvrigt yderst bekymrende, eftersom vi bliver ved med at demobilisere Europa, når det gælder produkter, som vi ikke kan give forbrugerne nogen garantier for. 
Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre Parlamentet og Kommissionen opmærksom på det jordskælv, der fandt sted i aftes i Atlasbjergene i Marokko, og som havde ganske mange ofre. Jeg taler også på vegne af min ven og kollega hr. Deprez, når jeg påpeger, at mange mennesker i Bruxelles og her i Parlamentet har familiemedlemmer i Marokko. Kommissionen er meget god til at yde humanitær bistand via ECHO, og her er et tilfælde, hvor vi skal handle hurtigst muligt.
Formanden.
   - Jeg vil tilføje, at jeg på Parlamentets vegne har sat mig i forbindelse med de marokkanske myndigheder for at udtrykke vores medfølelse. Der er behov for effektiv solidaritet, og det vil jeg også meddele Kommissionen.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om Kommissionens årlige politiske strategi for 2005.
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har æren af at forelægge den årlige politiske strategi, som Kommissionen vedtog i formiddags. I strategien fastlægges de politiske prioriteringer for 2005 og de initiativer, der er nødvendige for at gennemføre dem. Desuden indeholder den de budgetmæssige retningslinjer, der er nødvendige for at sikre, at de prioriterede initiativer finansieres tilstrækkeligt.
Min kollega fru Schreyer vil tale om dette andet punkt, mens jeg vil koncentrere mig om det første.
Som i de to foregående år har vi en struktureret dialog med Europa-Parlamentet og Rådet. I betragtning af de ting, der skal ske i 2004, vil den strukturerede dialog bestå i et møde mellem Kommissionen og Udvalgsformandskonferencen, som finder sted i april. På et andet møde i september vil der blive gjort status sammen med Formandskonferencen.
Vi er bevidste om, at dette er i et overgangsår, hvor vores institutioner overdrager stafetten til deres efterfølgere, og det er netop det, der gør, at dialogen er så vigtig, for vi har den grundlæggende opgave at sikre, at vores institutioner fortsat fungerer bedst muligt.
Denne planlægningsperiode har en særlig karakter, da den ikke blot involverer budgetmyndigheden, men også den kommende Kommission. Det er vigtigt at sikre, at der er kontinuitet og sammenhæng i Kommissionens politikker, og at vores institutionelle forpligtelser overholdes, og det er det, vi forsøger på.
Vores målsætninger er derfor følgende: For det første skal vi sikre kontinuiteten, det vil sige overdragelsen af stafetten til den kommende Kommission, som, når den indleder sit arbejde, skal bekræfte eller eventuelt ændre de prioriteringer, som vi forelægger her i dag. For det andet skal vi forberede grundlaget for den kommende Kommission for at bevare dens manøvrerum i politiske og budgetmæssige spørgsmål. For det tredje skal vi sikre sammenhæng med de allerede fastlagte strategiske retningslinjer, navnlig de finansielle overslag.
Hr. formand, mine damer og herrer, 2005 vil blive det første hele år med en Kommission med 25 medlemmer, en Union med 25 medlemmer, en ny Kommission og et nyt Parlament. Derfor skal den nye Kommission begynde at gennemføre en politisk dagsorden, der er i overensstemmelse med dens mandat.
Samtidig vil 2005 være et nøgleår for afslutningen af forhandlingerne om vedtagelsen af pakken med de fremtidige finansielle overslag. Det skal ske inden udgangen af 2005.
Der skal tages en række meget vigtige spørgsmål op på de mange planlagte møder. De omfatter bl.a. en midtvejsstatus over Lissabon-strategien og en revision af strategien for bæredygtig udvikling. Jeg vil understrege, at målet nu er langvarig udvikling, og det kræver nye foranstaltninger for at tilpasse og forbedre gennemførelsen. Andre vigtige spørgsmål er udformning af en ny social- og arbejdsmarkedspolitisk dagsorden, konsolidering af det europæiske område med frihed, sikkerhed og retfærdighed og afslutning af forhandlingerne om Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse. Inden dette års udgang skal vi forelægge en rapport om Tyrkiet, og så vil vi måske i 2005 se på de næste skridt.
På internationalt plan vil der i 2005 fortsat i høj grad være fokus på international sikkerhed og stabilitet, terrorbekæmpelse og genopbygning af Irak.
De prioriteringer, som vi foreslår, og som den nye Kommission som sagt skal godkende, er følgende: Den vigtigste målsætning er at gennemføre udvidelsen hensigtsmæssigt og dermed sikre, at den bliver vellykket, at forme fremtidens Europa og det, der allerede eksisterer, ved at sikre, at det udvidede EU er velfungerende, og at alle medlemsstaterne, såvel de nye som de gamle, fuldt ud gennemfører politikkerne og bestemmelserne.
I den forbindelse foreslår vi tre prioriteringer: for det første konkurrenceevne og samhørighed, for det andet sikkerhed og unionsborgerskab og for det tredje udenrigspolitisk ansvar, partnerskab og naboskab.
Hvad angår den første prioritering og set i lyset af de seneste økonomiske resultater, der kun kan betegnes som middelmådige i hele EU, og den vedvarende utilstrækkelige produktivitet og erhvervsfrekvens samt vores ønske om at integrere de nye medlemsstater fuldt ud, bør øget vækst være den vigtigste politiske målsætning. Det skal ske ved konstant at arbejde på at forbedre den europæiske models konkurrenceevne, samtidig med at velstand og samhørighed fastholdes, og uden at vi giver afkald på væsentlige elementer som bæredygtig udvikling.
Den anden prioritering er sikkerhed og unionsborgerskab. Vi må huske, at udvidelsen af Unionens område og den øgede befolkning stiller krav om en skærpet indsats og en bedre koordination i forbindelse med forvaltningen af de nye fælles grænser, den øgede mobilitet for personer inden for dette område samt nødvendigheden af at garantere sikkerheden.
Unionen skal forvalte en landgrænse på over 6.000 km og en søgrænse på over 85.000 km i bevidstheden om, at det samlede antal tredjelandsstatsborgere, som er bosiddende i EU, langt overstiger 15 millioner, mens der årligt ankommer ca. 1,5 millioner yderligere.
Udvidelsen fremhæver spørgsmålet om mangfoldighed af kulturer og folk i Europa, hvilket giver os en ny udfordring i form af unionsborgerskabet som en ny dimension i Unionen.
Den tredje prioritering, hr. formand, er EU's rolle i verden, det vil sige vores udenrigspolitiske ansvar og dermed især naboskab og partnerskab. EU's nye dimension og de nye ydre grænser, som udvidelsen resulterer i, kræver, at der etableres stabile og omfattende politiske rammer for forbindelserne med vores naboer mod syd og øst. Derfor vil Kommissionen gennemføre en ny naboskabspolitik for EU, som er rettet mod de stater, der ikke ønsker at tiltræde EU. Desuden vil Kommissionens udenrigspolitik være bestemt af målsætningen om at bidrage til afslutningen af den igangværende udvidelsesproces, det vil sige at forberede Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse i 2007. Desuden vil Kommissionen i lyset af de beslutninger, der træffes i 2004, fortsætte gennemførelsen af førtiltrædelsesstrategien med Tyrkiet og muligvis indlede aktive forhandlinger med Kroatien, hvis alt går, som det skal.
Som jeg sagde i begyndelsen af mit indlæg, vil fru Schreyer informere om de menneskelige og finansielle ressourcer, men jeg vil sige til Dem, at situationen på disse to områder er kritisk og vanskelig, hvilket hun vil forklare om et øjeblik.
Kommissionens anmodning er det minimum, der er nødvendigt for, at denne institution i fremtiden kan opfylde sine institutionelle forpligtelser i lyset af udvidelsen og især i lyset af de nye politikker, som EU agter at gennemføre.
Jeg håber, at vi ved hjælp af det ekstraordinære institutionelle samarbejde, der karakteriserer budgetproceduren, og med Europa-Parlamentets støtte kan klare udfordringerne på en god måde.
Schreyer,
    Hr. formand, ærede medlemmer, Kommissionens næstformand har præsenteret Kommissionens prioriteringer for 2005. Disse prioriteringer skal ledsages af de nødvendige midler, så målene og forventningerne til den europæiske politik kan blive opfyldt. 2005 bliver det andet år, hvor vi har et budget for et EU med 25 medlemsstater, og jeg håber meget, at det allerede under førstebehandlingen vil være et budget for et EU, som alle Cyperns borgere vil høre med til, vi skal drøfte.
Med det finansielle overslag, som vi sidste år tilpassede til udvidelsen, er den finansielle ramme for det næste budgetår fastlagt. Tilpasningen skete i overensstemmelse med beslutningerne fra København og de ændringer, som Europa-Parlamentet fik med. Beslutningerne fra København, som er fastholdt i tiltrædelsestraktaterne, fastsætter de økonomiske løfter til de nye medlemsstater. Rådet har desuden truffet beslutninger om at øge førtiltrædelsesstøtten til Bulgarien, Rumænien og Tyrkiet. Det betyder, at ændringerne i budgettet for 2005 i forhold til i år i høj grad er præget af udvidelsen. Udvidelsen af EU er politisk, økonomisk og økologisk en stor gevinst, men den er også en udfordring for de nye medlemsstater, som skal gennemføre alle EU-love, og for Kommissionen, der som traktaternes vogter skal overvåge, at disse love bliver gennemført, og i de næste år intensivt skal sørge for, at integrationen lykkes.
Til den opgave er det nødvendigt at tilpasse Kommissionens personale. Kommissionen fremlagde allerede i 2002 den samlede udviklingsplan, som viste, at der er behov for i alt 3.900 nye stillinger. For 2005 er der planlagt 700 nye stillinger, og disse stillinger vil vi ansøge budgetmyndigheden om.
Lad mig her ligesom min kollega Loyola de Palacio rette en hjertelig tak til budgetmyndigheden og ganske særligt til Parlamentet. De har været en stor støtte for Kommissionen i de forløbne år, og vi regner fortsat med Deres støtte, så også den nye Kommissionen vil kunne håndtere sine institutionelle forpligtelser og opgaver.
Det finansielle overslag for 2005 har en ramme på 114 milliarder euro. Her er lofterne for de finansielle forpligtelser, der kan foretages i de interne og eksterne politikker samt i forvaltningsudgifterne, mindre, end det var planlagt i programmerne, fordi prisjusteringen blev lavere på grund af ændringer i vekselkursen. Det betyder, at der er en meget snæver margen til næste år.
For forvaltningsudgifternes vedkommende vil institutionernes generalsekretærer i de kommende dage fremlægge en rapport om, hvordan man skal håndtere denne knappe situation. For de interne og eksterne politikker er midlerne til nye initiativer meget begrænsede. Alligevel foreslår Kommissionen også for 2005 nye initiativer og forhøjelse af bevillingerne i overensstemmelse med prioriteringerne, f.eks. inden for trafik og energi til forberedelse af et europæisk forvaltningssystem for lufttrafikken, inden for industripolitikken til oprettelse af et agentur til undersøgelse af kemiske stoffer, inden for retlige og indre anliggender til den fortsatte udvikling af Schengen-informationssystemet, og inden for forskningen er der behov for større bevillinger til dekontaminering af atomforskningsanlæg. Og det er kun nogle få eksempler.
Inden for udenrigspolitikken gælder det om at opfylde forpligtelserne på de forskellige områder, lige fra løfter om bekæmpelse af aids over foranstaltningerne i Kosovo til samarbejdet med ngo'er for at styrke demokratiet. I øjeblikket regner vi med, at der også i 2005 vil være behov for et økonomisk engagement i Irak. Vi kommer altså igen til at stå i den situation, at vi må ty til fleksibilitetsinstrumentet for at kunne løse de opgaver, som EU har påtaget sig.
Drøftelserne om budgettet for 2005 vil for alle institutioners vedkommende komme til at foregå i en ny kontekst eller en ny konstellation, som næstformanden allerede har beskrevet det. Det vil være en ny situation for Rådet at vedtage budgettet med 25 medlemmer. Parlamentet vil allerede ved førstebehandlingen være et nyvalgt Parlament, men det er rigtig godt, at der med hr. Garriga Polledo er udpeget en hovedordfører, som er meget erfaren, og som kan sikre kontinuiteten i forhandlingerne.
Kommissionen vil blive udskiftet mellem første- og andenbehandlingen af budgettet for 2005. Rent institutionelt vil der i budgetproceduren 2005 være mange nye ansigter. Den 16. marts 2004 skal vi i trilogen tale om prioriteringerne for budgettet for 2005, og jeg har tillid til, at der ligesom i de foregående år hurtigt vil kunne opnås enighed om de centrale punkter, så der igen kan vedtages et godt europæisk budget for 2005. 
Formanden.
   - Jeg vil takke begge kommissærer for deres indledende bemærkninger. Vi vil selvfølgelig komme til at se ændringer i år, men kommissærerne understregede også behovet for konsistens og kontinuitet.
Garriga Polledo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi beklager, at Rådets formandskab og kommissionsformand Prodi ikke kan være til stede under næstformandens og den budgetansvarlige kommissærs forelæggelse. Jeg mener, at det er en vigtig begivenhed, og vi kan ikke forestille os, hvilken politisk forpligtelse der holder dem borte fra Parlamentet i dag.
Hvorom alting er, vil jeg takke de to kommissærer for deres forelæggelse. Vi forstår årsagerne til denne forsinkelse, men jeg ser gerne, at Kommissionen også forstår de problemer, som denne forsinkelse giver Parlamentet, eftersom Parlamentet for første gang skal gennemføre et regnskabsår med udgangspunkt i den evalueringsrapport, der udarbejdes om Kommissionens meddelelse om den årlige politikstrategi. Derfor anmoder jeg Dem om at overholde den tidsplan, som den budgetansvarlige kommissær netop har forelagt. Det vil jeg gerne have, at De bekræfter. Vi kan ikke acceptere flere forsinkelser.
Som fru Schreyer ved, har Parlamentet desuden allerede sine egne holdninger til de finansielle overslag. Navnlig hvad angår sikringen af vores parlamentariske rettigheder, de finansielle perspektivers varighed - som Parlamentet allerede har udtalt sig om - og vores prioriteringer i fremtiden. Vi ønsker, at de politiske prioriteringer for det, der skal finansieres, er helt klare, før lofterne fastlægges.
Hvad angår yderligere udvidelser, ved De godt, fru kommissær, at Parlamentet mener, at vi først bør sikre, at Unionen har institutionel og finansiel kapacitet til at opsuge nye medlemmer.
Hvad angår udgiftsområderne, ved De udmærket, at vi som så mange gange før vil støtte Dem i spørgsmålet om de nye stillinger, forudsat at vi indgår i en rationel, dynamisk proces. Vi vil under alle omstændigheder kræve en bedre definition.
Og hvad til sidst angår finansieringen af udgiftsområde 4, fru kommissær, bør De først og fremmest henvende Dem til Rådet og især til underskriverne af "1 %-brevet".
Schreyer,
    Hr. Garriga Polledo, først mange tak for meddelelsen om, at De også fortsat vil støtte Kommissionen. Det tror jeg virkelig, vi skal understrege. En udvidelse med 10 medlemsstater er ikke nogen lille ting, og befolkningen forventer af EU's institutioner, at de anvender samme lovgivning fra starten af. Det kræver det nødvendige personale, og ikke mindst med hensyn til sprogspørgsmålet skal de nødvendige stillinger garanteres.
Til Deres sidste spørgsmål om, hvordan budgettet for 2005 kommer til at se ud, må jeg sige, at vi naturligvis endnu ikke er kommet så langt, at der allerede foreligger et budgetoverslag, men man kan allerede nu sige helt klart, at visse stigninger jo helt enkelt allerede er vedtaget af Rådet. Det er altså mere eller mindre eksterne faktorer, som vi også må tage højde for, og så må disse realiteter også følges af de tilsvarende beslutninger. Jeg tror, det ville være et meget dårligt signal, hvis man kort før udvidelsen begyndte at sætte spørgsmålstegn ved beslutningerne fra København. Det er der jo heller ingen, der vil, og det vil vi selvfølgelig tage med i budgetoverslaget. Jeg kan forsikre Dem om, hr. ordfører, at budgetoverslaget for 2005 vil blive fremlagt til tiden. 
Swoboda (PSE ).
   - Fru næstformand i Kommissionen, fru kommissær, jeg er helt enig i Deres prioriteringer. Men mener De ikke også, fru næstformand, at der er en overskrift, som i særlig grad kan tages med ind i 2005, nemlig vækst og beskæftigelse? Og at vi alle sammen også har et medansvar for, at der i de seneste år ikke har været nok vækst og beskæftigelsesproduktion i Europa, og at det er en meget vigtig opgave for den nye Kommission? Når der nu i forbindelse med dette topmøde mellem tre er blevet talt om en superkommissær eller kommissionsnæstformand, som skal beskæftige sig med økonomiske reformer, mener De så ikke også, at hvis det skal være sådan, så skal han primært have ansvaret for vækst og beskæftigelse, fordi vi får problemer med at fremføre den europæiske idé, hvis ikke vækst og beskæftigelse prioriteres højt?
Nu til et punkt, som fru Flemming var den første, der nævnte, nemlig spørgsmålet om romani- og sintibefolkningen. I det udvidede EU, senere også med Bulgarien og Rumænien, har vi 8 millioner mennesker, som tilhører romani- og sintibefolkningen, og som lever i en yderst vanskelig social situation - vanskeligere end i mange medlemsstater. Er De indstillet på at forberede det næste budget, så der kan gives større økonomisk støtte - det handler jo ikke kun om det økonomiske - til integrationen af romani- og sintibefolkningen i vores samfund? Ellers får vi konflikter, som står i grel modsætning til den europæiske enhedstanke.
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil benytte lejligheden til at sige, at årsagen til, at kommissionsformand Prodi ikke kan være her, som han skrev i sit brev af 20. februar til Parlamentets formand, er, at han har nogle møder, som er blevet aftalt for længe siden, med Rumæniens premierminister og præsidenten for Côte d'Ivoire. Da hr. Prodi desværre ikke kan være flere steder på en gang, er han ikke til stede i Parlamentet i dag.
Jeg foretrækker ikke at kommentere Rådets manglende tilstedeværelse, men vi vil naturligvis gerne se de tre institutioner repræsenteret her i Parlamentet. Vi ville gerne have haft, at Rådet også var her.
Nu til spørgsmålet om beskæftigelse og vækst: Jeg vil ikke udtale mig om superkommissæren, mine damer og herrer, fordi det er op til den nye Kommission at organisere en Kommission med 25 medlemmer. I henhold til Nice-traktaten har den nye formand omfattende beføjelser på det punkt. Jeg mener, at Kommissionen vil kunne organiseres udmærket og fungere udmærket. En Kommission på 25 medlemmer behøver ikke nødvendigvis at skabe problemer, tværtimod.
Mine damer og herrer, jeg er enig med Dem i, at det er nødvendigt at finde en måde at styrke industripolitikkerne på. Hr. Liikanen har gennem årene arbejdet hårdt på det, men der er ingen tvivl om, at det i lyset af globaliseringen er nødvendigt at gøre fremskridt på dette område. Det er også vigtigt at udvikle udenrigshandelen, for de to områder er tæt forbundne.
Det første punkt - konkurrenceevne og samhørighed - drejer sig netop om disse ting. Der er tale om spørgsmål som adgang til de offentlige markeder, de transeuropæiske net og vækstforanstaltninger forbundet med vækstpolitikken og vækststrategien, ikke bare den fra Lissabon, men også den, der blev fastlagt på det seneste Europæiske Råd i Bruxelles. Det drejer sig også om at komme videre med forslag om vekselvirkningen mellem industripolitik og andre fællesskabspolitikker, forslag til bedre og forenklet lovgivning inden for vigtige industrisektorer - f.eks. bilindustrien, byggesektoren, kosmetikindustrien og it-sektoren - for at styrke deres konkurrenceevne. På beskæftigelsesområdet drejer det sig også om spørgsmål i forbindelse med det sociale aspekt osv. Alt i alt vil jeg sige, at mange politiske foranstaltninger træffes med netop det mål for øje.
Og De har helt ret, hr. Swoboda: Vi må genskabe væksten, en stærk vækst, der giver mulighed for at gøre fremskridt og opsuge de nye stater. Vi har brug for, at udvidelsen bliver vellykket, hvilket vi alle håber og tror på.
Stenzel (PPE-DE ).
   - (DE) Jeg vil også gerne takke næstformanden i Kommissionen og fru kommissær Schreyer for den meget klare og omfattende præsentation af den finansielle planlægning for 2005 og især Dem, fru de Palacio, for bemærkningen om, at en Kommission med 25 medlemmer kan og vil fungere nøjagtig lige så godt som den nuværende. Det er jeg også overbevist om, og jeg mener, det er meget vigtigt, at Kommissionen ikke blot er åben for 25 medlemmer, men også er troværdig og stærk og kan komme igennem med sin politik. Hvor vigtigt det er, ser man netop i spørgsmålet om stabilitets- og vækstpagten. Her har Kommissionen allerede nu bestået en prøve og skal fortsat bestå den for at sikre principperne i vækst- og stabilitetspolitikken og stå bag dem. Det er i vores alle sammens interesse, for økonomi og vækst og stabilitet og vækst er to sider af samme sag.
Hvad jeg imidlertid betragter som et særligt vigtigt område og også vil stille Dem et spørgsmål om, er sikkerhedspolitikken - det retlige samarbejde og sikkerhed og frihed - i et udvidet EU. Her er der midler til rådighed, og det er et meget vigtigt område. Hvilke punkter betragter De som centrale i denne sammenhæng? Er det sikring af grænserne, er det narkotikabekæmpelse? EU's borgere forventer mere sikkerhed i et udvidet EU, ikke mindre sikkerhed. Og her skal de økonomiske midler være på plads, så man kan sikre de ydre grænser og udvikle metoder til en effektiv bekæmpelse af international kriminalitet og ulovlig indvandring. 
Schreyer,
    Hr. formand, først til hr. Swobodas spørgsmål om situationen for sinti- og romanibefolkningen i EU. Jeg vil gerne gentage, at i samtlige udvidelsesforhandlinger, som Rådet har ført, og som har fundet sted med Kommissionen, har der været særlig opmærksomhed på spørgsmålet om, hvordan mindretal bliver behandlet. Vi har været særligt opmærksomme på dette spørgsmål, og man kan helt klart sige, at disse mindretals rettigheder i høj grad bliver styrket og især beskyttet gennem udvidelsen, og derfor tror jeg, at netop disse mindretal er glade for udvidelsen af EU. Hvad den økonomiske og sociale situation angår, så vil de nye medlemsstater have adgang til socialfondene, hvorfra finansieringen af særlige programmer finder sted, som netop er meget vigtige for integrationen af mindretal. I 2005 vil der i alt være 900 millioner euro til rådighed for de nye medlemsstater fra de europæiske socialfonde. Jeg tror også, det er vigtigt at være opmærksom på, at en del af disse midler bliver anvendt til disse formål.
Hvad angår spørgsmålene om sikkerheden, så har Rådet hele tiden truffet nye beslutninger på dette område. På intet område har Rådet i de seneste år truffet så mange nye beslutninger som inden for retlige og indre anliggender, og disse beslutninger skal naturligvis følges op med de midler, der skal til. I 2005 er det f.eks. planen at give flere midler til Schengen-informationssystemet, end der hidtil har været afsat, nemlig 4 millioner euro ekstra. Det foreslås at finansiere omdannelsen af Det Europæiske Politiakademi til en europæisk institution, som skal uddanne ledende politifolk, og nettet af nationale uddannelsesinstitutioner skal styrkes, for nu blot at nævne nogle få tiltag. Jeg kan pege på, at vi også har foretaget en stærk forøgelse af personalet på dette område i de seneste år. For nu at sætte tal på det, så havde dette område i 1999 82 stillinger, til næste år bliver det over 300 stillinger, fordi det netop handler om at etablere et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i Europa. 
Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tager ordet på grund af Kommissionens næstformand, Loyola de Palacio, og den italienske regeringschef Silvio Berlusconi.
Jeg tager ordet på grund af næstformanden Loyola de Palacio, eftersom de italienske pensionister i 1999 valgte mig som deres repræsentant her i Europa-Parlamentet, og eftersom jeg desværre ikke har hørt et eneste ord, der bekræfter den ældre- og pensionistpolitik, som Kommissionen på så glimrende vis har ført hidtil.
Jeg tager ordet på grund af den italienske ministerpræsident Silvio Berlusconi, for selv om han kender en hemmelig eliksir, der giver et langt liv og evig ungdom, har han endnu ikke fortalt os om den, og det betyder, at vi bliver ved med at blive gamle i Europa.
Det bekymrer mig meget, for der er mange flere pensionister, som har behov for at få bekræftet, at både Kommissionen og Europa-Parlamentet er på deres side og beskytter dem mod griskheden hos nationalstaternes finansministre. 
De Palacio,
    Hr. formand, vi ønsker alle sammen at være evigt unge, det gælder naturligvis også de ærede medlemmer af Parlamentet.
Nu vil jeg gå over til den alvorlige side af sagen og sige, at EU's største bekymring vedrørende pensionister er, om pensionsordningerne er bæredygtige i de forskellige lande i Unionen. Det er det første problem, der skal løses, og i rapporterne om de økonomiske forhold i de forskellige lande i EU tages dette spørgsmål faktisk i betragtning, når situationen analyseres.
Ud over at analysere gæld, underskud og vækst skal man i denne sammenhæng også se på pensionsordningernes dækningsniveau, ligevægt og bæredygtighed, og som medlemmet ved, gennemføres der i flere medlemsstater reformer for at sikre disse pensionsordningers bæredygtighed på længere sigt. Det skal først og fremmest på plads.
Det andet spørgsmål om aldringen af den europæiske befolkning indgår i forskellige politikker. Det forekommer ikke som et særligt punkt, fordi vi, når vi forelægger prioriteringer, er nødt til at koncentrere vores handlingsorienterede forslag om nogle få punkter, men det er klart, at aldring indgår, når vi taler sundhedskvalitet, transportmidler og faciliteter for bevægelseshæmmede personer. Dette er blot nogle klare eksempler på, at den type politikker findes. For ud over spørgsmålet om pensioner skal det også sikres, at ældre mennesker er fuldt ud integreret i det omgivende samfund. De må aldrig blive udstødt eller forskelsbehandlet. Tværtimod skal vi altid være opmærksomme på dem og stræbe efter, at de er fuldt ud inddragede og integrerede.
Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissærerne for deres meddelelser.
Med hensyn til foranstaltninger over for tredjelande bemærkede jeg, at kommissæren nævnte Irak, men ikke Afghanistan. EU har gjort meget i Afghanistan. Vi har bevilget og brugt penge hurtigere end nogensinde tidligere for at leve op til vores løfter. Jeg er imidlertid bekymret over sikkerhedssituationen i Afghanistan. Pengene kan vise sig at være smidt lige ud ad vinduet, hvis situationen vender tilbage til det, den var for et par år siden under Taleban-styret.
Det samme gør sig gældende for Irak. Hvis ikke sikkerheden garanteres, flytter vi penge fra verdens fattigste mennesker hen til et ganske velhavende område. Jeg synes, at vi skal udvise en vis forsigtighed i alt, hvad vi gør i Irak, medmindre det bekræftes via sikkerhedssituationen, at midlerne til samarbejde og udvikling er givet godt ud, og at vi ikke spilder pengene, fordi situationen bliver usikker og farlig.
Med hensyn til dagsordenen fra Lissabon vil jeg gerne bede kommissæren om at se tilbage på det britiske Konservative partis generalieblad. I 1977 blev mit land betragtet som Europas syge mand. Mit parti kom til magten under Margaret Thatcher, og i dag er vi en af Europas rigeste og bedst stillede regioner. Man behøver ikke opfinde hjulet på ny, men kan blot læse historiebøgerne.
Formanden.
   - Hvilken kvindelig kommissær vil gerne svare på denne britiske udfordring?
De Palacio,
    Hr. formand, det kan konstateres, at der er opnået en vis kønsligevægt, men set i et større perspektiv er der stadig langt igen. Det er nødvendigt, at kønsligevægten fastholdes og øges. Det er det, jeg forventer af den nye Kommission, selv om der måske er en vis uligevægt at spore, hvis vi ser på de 10 nye kandidaturer. I den sag drejer det sig imidlertid ikke om at tale om kvoter, men om realiteter.
Til medlemmets bemærkning vil jeg sige, at det, at Afghanistan ikke er nævnt specifikt, ikke betyder, at vi ikke vil fortsætte aktionen i Afghanistan. Vi har nogle forpligtelser, som vi selvfølgelig vil opfylde. Her drejer det sig om Unionens bidrag til genopbygning af Irak, men De har ret i, at situationen i de to lande er helt forskellig. Iraks muligheder er ikke de samme som Afghanistans. Afghanistan er et langt fattigere land, som har langt færre muligheder og naturlige ressourcer. Når Irak får genoprettet sin infrastruktur og kan udnytte sine muligheder, vil det utvivlsomt have en langt mere lovende fremtid. Vi håber alle sammen, at det sker inden længe.
Hvad angår Lissabon-dagsordenen, mine damer og herrer, har De ret i, at der ikke er nogen grund til at opfinde hjulet den ene gang efter den anden. Jeg er helt enig med medlemmet i, at det, der skal til, er at opfylde det, der blev aftalt i Lissabon, det vil sige i alle Unionens lande at opfylde, gennemføre og udvikle de reformer, der blev fastlagt. På den måde kan vi forbedre vores økonomis konkurrenceevne, og vi vil naturligvis til næste år, når midtvejsrapporten udarbejdes, bl.a. kunne se, om tiltagene på fællesskabsplan har levet op til målsætningerne.
På nogle områder, som jeg kender godt, f.eks. transport- og energiområdet, mener jeg, at næsten alt er faldet på plads, bortset fra nogle få ting, som er i sidste fase af forhandlingerne mellem Parlamentet og Rådet. Det gælder også andre områder.
Der er nogle udestående spørgsmål, men det største problem er medlemsstaternes manglende gennemførelse af strukturforanstaltningerne. På det område har udviklingen været meget forskellig. Der er nogle lande, som har gået meget hurtigt frem, og andre, som stadig har visse vanskeligheder, men vi håber, at situationen bliver bedre i den kommende tid, da vi alle er klar over, at det er nødvendigt at handle. I den forbindelse har vi hørt nogle udtalelser fra premierministre, regeringschefer og præsidenter. Jeg håber, at disse reformer bliver fremskyndet og gennemført hurtigst muligt, for de er nødvendige for EU.
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke kollegerne og begge kommissærer for deres bidrag.
Forhandlingen er afsluttet.
Ribeiro (GUE/NGL ),
    Den årlige politiske strategi for 2005 indgår som led i forslaget til de finansielle overslag for 2007-2013 og udkastet til den såkaldte europæiske forfatning og viderefører dermed den neoliberale, føderalistiske og militaristiske linje.
De vigtigste akser sætter konkurrence over samhørighed, sikkerhed over medborgerskab og det "eksterne ansvar" - civilt og militært - over samarbejde inden for stadig snævrere finansielle rammer med en politik, der går ud på, at nye budgetreduktioner og fortsatte nedskæringer og udgiftsomfordelinger skal finansiere disse prioriteringer.
Under den første akse - den økonomiske - kræves det, at de mål, som "Lissabon-strategien" opstiller, skal nås, ikke mindst via direktivet om (liberaliseringen af) tjenesteydelserne, forslag, der skal fuldbyrde integrationen af markederne for finansielle tjenesteydelser, et "forsvarsmarked" og oprettelse af et politisk område kaldet "forskning", der skal kommercialisere de videnskabelig-tekniske fremskridt.
Under den anden akse - sikkerhed - lægges der op til fælles grænsebevogtning og til oprettelse af en politistyrke, der skal overvåge indvandringsstrømmen efter de store arbejdsgiveres interesser, ligesom sikkerhedsorienteringen styrkes med henvisning til indsatsen mod terror.
Under den tredje akse - de eksterne forhold - fokuseres der på "forsvar" og prioriteres oprettelsen af en frihandelszone for Europa og Middelhavsområdet med EU i rollen som regional stormagt.
Vi er imod dette projekt. Et andet Europa er muligt og nødvendigt. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om økonomiske og finansielle retningslinjer:
Redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forårstopmødet: Opfølgning af Lissabon-strategien og to betænkninger for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål:
- A5-0045/2004 af Randzio-Plath om den økonomiske situation i EU og om de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker (2003/2135(INI))
og
- A5-0044/2004 af Bigliardo om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om de offentlige finanser i ØMU - 2003 (KOM(2003) 283 - C5-0377/2003 - 2003/2151(INI)) 
Roche,
    Hr. formand, jeg er glad for denne mulighed for at informere medlemmerne af Europa-Parlamentet om vores planer for Det Europæiske Råds forårsmøde. Den 17. februar 2004 skrev Bertie Ahern TD til stats- og regeringscheferne og informerede dem om vores foreslåede prioriteringer for Rådet som skitseret i udkastet til den kommenterede dagsorden for Rådet, som medlemmerne har set. Vi agter at reservere morgenmødet fredag den 26. marts til vores årlige overvejelser om Lissabon-strategien om økonomisk, social og miljømæssig fornyelse.
Parlamentet ved allerede fra tale den 14. januar 2004, at Irland i sit formandskabsprogram giver gennemførelsen af Lissabon-strategien den højeste prioritering. Som formandskab er vi meget opmærksomme på, at vi næsten er nået halvvejs i forhold til den 2010-frist, inden hvilken målene fra 2000 skal opfyldes. Det er vigtigt at bemærke det betydelige fremskridt, der allerede er gjort inden for områder spændende fra energiliberalisering til gennemførelsen af det indre marked inden for sektoren finansielle tjenesteydelser.
Trods det klare fremskridt indtil nu skal vi også erkende, at der kræves en større indsats for at sætte EU i stand til at udnytte de lovende tegn på økonomisk fremgang. Vi vil have Det Europæiske Råd til at overbringe et budskab om beslutsomhed og tillid, som viser, at der findes den fornødne politiske vilje til at øge tempoet i reformerne. Vi agter at opfordre regeringerne, Europa-Parlamentet og Kommissionen til at samarbejde om at overvinde hindringerne for gennemførelsen af de aftalte reformer, så vi kan komplettere det nødvendige lovgivningsprogram og derefter hurtigt gennemføre de aftalte foranstaltninger i den nationale lovgivning.
Vi har identificeret to overordnede prioriteringer for Det Europæiske Råds forårsmøde, nemlig bæredygtig vækst samt flere og bedre job. Vi har en holistisk tilgang til spørgsmålet om vækst, idet vi erkender, at vi skal tage hensyn til en række faktorer såsom konkurrenceevne, innovation, miljømæssig bæredygtighed og social integration, hvis vi skal gøre den europæiske økonomi mere dynamisk. Vi skal forbedre konkurrenceevnen, så vores økonomi kan modstå de globale udfordringer. Det er også vigtigt, at vi træffer specifikke foranstaltninger for at gøre det indre marked mere livligt. I denne forbindelse fokuserer vi på to bestemte områder, nemlig finansielle tjenesteydelser og servicesektoren i almindelighed. Vi mener, at et effektivt indre marked i sektoren for finansielle tjenesteydelser vil give en betydelig vækst i EU's økonomi på grund af bedre adgang til mere og billigere kapital. Vi håber, at Europa-Parlamentet sammen med os vil være med til at forfølge dette mål ved at medvirke til at finansiere de resterende elementer i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser og især de foreslåede direktiver om gennemsigtighed og investeringsservice inden udgangen af den nuværende mandatperiode.
Vi ved alle, at servicesektoren har styrket EU's økonomi i det seneste årti og fungeret som en dynamisk motor for vækst, der har tegnet sig for 70 % af EU's BNP og dets beskæftigelsesmuligheder. Vi ser en fuld anvendelse af principperne for det indre marked på denne sektor som et vigtigt redskab, for at konkurrencedygtige virksomheder kan ekspandere i hele EU og give EU's forbrugere større valgmulighed. Vi ser derfor frem til et frugtbart samarbejde med Parlamentet om at fremme det foreslåede direktiv om det indre marked for tjenesteydelser betydeligt næste år.
Af Lissabon-strategien fremgik det tydeligt, at EU, hvis det skal konkurrere globalt, skal gå over til en videnbaseret økonomi, hvor den avancerede teknologi og ekspertise vil føje afgørende merværdi til EU's produkter og tjenester. Vi sakker imidlertid fortsat agterud i forhold til vores største internationale konkurrenter med hensyn til investeringer i og prioritering af innovation. I EU er antallet af forskere kun på 5,7 ‰ af arbejdsstyrken, mens det tilsvarende tal er 8,1 ‰ i USA og 9,1 ‰ i Japan. Af Kommissionens forårsrapport fremgår det, at den private sektors investering i humankapital i Japan er tre gange så stor som i EU, mens den i USA er hele fem gange større end i EU.
Alle vores institutioner, nationale regeringer, Rådet, Kommissionen og Parlamentet skal forsøge at finde dynamiske løsninger for at fremme et mere innovativt erhvervsklima. Som et første skridt i denne proces har vi bedt Det Europæiske Råd indvillige i, at medlemsstaterne skal overveje målrettet støtte og målrettede initiativer for at få erhvervslivet til at investere mere i forskning og udvikling. Hvis vi skal øge antallet af forskere, der gennemfører det nødvendige arbejde for at skabe økonomisk vækst, er det også vigtigt at se på, hvordan vi kan holde på vores egne forskere og trække forskere fra andre lande til EU. I denne forbindelse ser Rådet frem til et fortsat samarbejde med Parlamentet om at sikre en snarlig vedtagelse af det kommende direktivforslag om tredjelandsforskeres mobilitet.
Personligt støtter jeg fuldt ud målsætningen om at skabe bedre regler i EU. Jeg tror fuldt og fast på, at bedre regler kan give EU's økonomi betydeligt bedre vækstmuligheder, hvis man kan finde frem til den rette balance, der sikrer offentlighedens interesser, samtidig med at man reducerer alle unødvendige byrder for erhvervslivet. Formandskabet har udarbejdet et fælles initiativ i samarbejde med de kommende formandskaber - Nederlandene, Luxembourg og Det Forenede Kongerige - med henblik på i de kommende to år at prioritere indførelsen af bedre regler.
Vores anden prioritering er flere og bedre job. Formandskabets holdning til beskæftigelsesspørgsmålet fremgår af henstillingerne fra taskforcen for beskæftigelse, der har hr. Wim Kok som formand, og som rapporterede til Europa-Kommissionen sidst i 2003. Vi glæder os over inkorporeringen af taskforcens politiske signaler i den analyse og vurdering, der skitseres i den fælles rapport om beskæftigelsen. Vi foreslår følgelig, at Det Europæiske Råd vedtager, at medlemsstaterne inden for rammerne af en overordnet beskæftigelsesstrategi hurtigst muligt skal se på tre strukturelle udfordringer, nemlig fleksibilitet, større arbejdsstyrkedeltagelse og investering i humankapital.
Som De ved, opstillede vi under Lissabon-strategien mål om, at kvinders deltagelse i arbejdsstyrken skal op på 60 %, og at de ældre arbejdstageres erhvervsfrekvens skal øges til 50 % inden 2010. Ifølge Kommissionens forårsrapport er kvindernes erhvervsfrekvens inden for de seneste tre år steget til 55,6 %, til dels på grund af fremskridt vedrørende eksistensen af og adgangen til pasningsordninger for børn under tre år. Hvis vi kan bevare denne stigningstakst, er der en realistisk chance for at få kvindernes erhvervsfrekvens op på 60 % inden 2010.
Med hensyn til at tiltrække flere kvinder til arbejdsstyrken mener vi som formandskab, at de mest uopsættelige spørgsmål er de fortsatte lønforskelle samt betydningen af mere familievenlige arbejdsmiljøer. Vi har imidlertid alvorligere problemer med hensyn til målet om erhvervsfrekvensen for ældre arbejdstagere. Erhvervsfrekvensen for gruppen af ældre arbejdstagere mellem 55 og 64 var kun nået op på 40,1 % i 2002, således at der kræves yderligere 7 millioner arbejdspladser for at nå målsætningen på 50 % i 2010. Det irske formandskab er bevidst om dette spørgsmåls betydning, og det foreslår derfor indførelse af passende retslige og finansielle incitamenter for at beholde de ældre arbejdstagere i arbejdsstyrken.
Spørgsmålet om erhvervsfrekvens sætter fokus på det faktum, at gennemførelsen af Lissabon-strategien kræver engagement fra ikke bare de nationale regeringer, men fra en række aktører inklusive arbejdsgivere og fagforeninger. Arbejdsgivernes støtte er f.eks. vigtig, hvis vi skal skabe familievenlige og gunstige miljøer, der tiltrækker og fastholder kvindelige arbejdstagere og ældre arbejdstagere. Der er også brug for fagforeningernes engagement for at fremme den tilpasning til ændringer, der i stigende grad er nødvendig i et konkurrencedygtigt globalt miljø. Vi finder det derfor afgørende vigtigt at undersøge, hvordan man bedre kan involvere de relevante aktører i gennemførelsen af Lissabon-målene.
Forandringsprocessen er selvfølgelig vanskelig. Vi kan imidlertid skabe en bedre fremtid for EU's borgere og for det udvidede EU. Vi mener, at processen med at gennemføre Lissabon-strategien vil få megen gavn af bidragene fra de nye medlemsstater, der hver især skal forvalte grundlæggende og vidtspændende økonomiske forandringer. Vi skal gøre en stor indsats, men det vil give store fordele for borgerne, hvis vi gennemfører Lissabon-strategien effektivt. Der er en stor præmie. Vores arbejdsprogram og de potentielle fordele for Lissabon er godt sammenfattet i det tema, som formandskabet har valgt. Vi europæere "arbejder sammen" for at sikre en "bedre livskvalitet" for alle europæiske borgere inden 2010.
Solbes Mira,
    Hr. formand, endnu et år møder Kommissionen sammen med rådsformandskabet op i Parlamentet for at diskutere de prioriteringer for den økonomiske politik, social- og arbejdsmarkedspolitikken og miljøpolitikken, som skal drøftes på forårstopmødet.
Siden 2002 har Det Europæiske Råds forårsmøde konsolideret sig som det årlige møde, hvor vi fastlægger vores fremtidige mål. Hvis vi sørger for, at topmødet er succesfuldt og effektivt, konsoliderer vi den spirende økonomiske styring af Unionen, som Kommissionen og især jeg forsvarer energisk.
Det irske formandskab har netop forelagt sine prioriteringer og bekræftet sin ambition om og bestræbelse på at gøre topmødet til en succes. Den ambition og bestræbelse støttes af analysen og konklusionerne i beretningen til forårstopmødet. Denne analyse blev modtaget positivt under den debat, vi havde i sin tid, og senere er den blevet bekræftet igennem de mange bidrag og initiativer, som et stort antal medlemsstater har leveret.
Den status, der er i beretningen til forårstopmødet, er meget klar. Jeg vil ikke gå i detaljer med den, men jeg vil kommentere den kort. Det, som vi vedtog den 21. januar, omfattede allerede de vigtigste politiske budskaber og konklusioner. Vi talte om en række positive resultater, navnlig jobskabelsen. Der er skabt 6 millioner arbejdspladser til trods for den svage vækst. Vi talte også i sin tid om den betydelige nedgang i langtidsledigheden og stigningen i erhvervsfrekvensen for kvinder, om åbning for konkurrence på de strategiske netværksmarkeder og om den stadigt større udbredelse af internettet i skoler, virksomheder, offentlige forvaltninger og husholdninger.
I en ny undersøgelse fra Kommissionen bekræftes det, at den økonomiske reformproces, der er blevet indledt i de seneste år, har medført en større vækst i EU's BNP på 0,5 procentpoint mellem 1996 og 2001. Det er bestemt et godt tegn. Disse positive tegn må imidlertid ikke få os til at glemme de vanskeligheder, der er forbundet med processen, navnlig set i lyset af de ambitioner og mål, som vi fastsatte i Lissabon.
Beskæftigelsen og produktiviteten bidrager ikke nok til væksten i EU's BNP. Det indre marked er stadig for splittet, og gennemførelsen af direktiverne er stadig ikke god nok.
Når alt kommer til alt, bekræfter statussen Lissabon-strategiens værdi, men den bekræfter samtidig det påtrængende behov for at genoptage vores engagement i den og især at gøre den indsats, der er nødvendig for at gennemføre den.
Jeg vil nu fortælle, hvilke områder Kommissionen mener der skal prioriteres lige nu. Det står alt sammen i beretningen. Flere investeringer i net og i forskning, udvikling og innovation, styrkelse af servicesektorens konkurrenceevne og fremme af et længere arbejdsliv. Lad mig sige nogle få ord om de enkelte elementer.
I betragtning af den svage vækst i de seneste år er det helt påkrævet at øge investeringerne i infrastruktur og i forskning, udvikling og innovation, samtidig med at vi giver dem en mere integrerende tilgang på europæisk plan.
De private investeringer er direkte berørt. De kan og skal udnytte det vækst- og indtjeningspotientiale på mellemlang og lang sigt, der opstår i en integreret økonomi uden barrierer.
De offentlige myndigheder skal hurtigst muligt skabe en passende lovgivningsmæssig ramme på nationalt plan og fællesskabsplan, samtidig med at vi skal åbne mulighed for mere omfattende politisk og finansiel støtte. Denne styrkelse af investeringerne vil være mere effektiv, hvis den afspejler en samlet strategi som den, der er fremkaldt af de projekter, der indgår i vækstinitiativet. Med det initiativ forsøger Kommissionen og Rådet at samle kræfterne for at overvinde de grænseoverskridende vanskeligheder med udvikling af infrastrukturer for transport, energi og telekommunikation, men også forskning, udvikling og innovation.
I denne forbindelse er fremme af viden og humankapital centrale områder, som kan forbedres væsentligt. Kommissær Reding, som også er til stede i dag, vil bagefter gå i dybden med de aktionslinjer, der er vedtaget inden for rammerne af Lissabon-strategien på dette konkrete område.
Vores andet prioriterede område er styrkelsen af konkurrenceevnen i industrien og servicesektoren. Rådet og Parlamentet bør fokusere på at vedtage en lovpakke, der fremmer konkurrenceevnen. Den omfatter vigtige forslag som anerkendelse af faglige kvalifikationer, EU-patentet, de sidste direktiver om finansielle tjenesteydelser og rammedirektivet om tjenesteydelser.
Andre strategiske reformer vedrører revideringen af retningslinjerne for TEN og handlingsplanen for miljøteknologi. Vi skal også undersøge, hvordan vi kan forbedre Lissabon-strategien i industrisektoren.
Endelig er det tredje prioriterede område fremme af aktiv aldring, som giver ældre arbejdstagere mulighed for at fortsætte flere år på arbejdsmarkedet. Afskaffelse af finansielle incitamenter til tidlig udtræden kunne være en måde at gøre det på.
Tillad mig, hr. formand, at komme med to bemærkninger til om rapporten om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og rapporten om de offentlige finanser.
Kommissionens henstilling til ajourføring for 2004 af de eksisterende overordnede retningslinjer for den økonomiske politik har givet Parlamentet mulighed for at udføre et interessant arbejde, som fru Randzio-Plath er mest ansvarlig for, og hun har endnu en gang samarbejdet med os om analysen af Lissabon-strategien og de politikker, der indgår i disse overordnede retningslinjer. Hun beklager deres mangelfulde gennemførelse og mener, at investeringer uden tvivl er et afgørende område, som vi bør lægge vægt på i fremtiden. Kommissionen er meget tilfreds med Europa-Parlamentets fornyede støtte til de hovedtræk i den strategi for den økonomiske politik, der fremgår af de overordnede retningslinjer. Vores brede strukturreformdagsorden er afgørende for, at vi kan øge Europas vækstpotentiale.
Vi må heller ikke glemme, at en sund og ansvarlig forvaltning af de makroøkonomiske politikker er af største betydning for at forbedre tilliden og er en betingelse for at forøge intern efterspørgsel og beskæftigelse. På det punkt er jeg ikke enig i den holdning, der kommer til udtryk i beslutningsforslaget. Jeg deler ikke den opfattelse, at der er en stigende modsætning mellem Lissabon-målene og de eksisterende overordnede retningslinjer for den økonomiske politik.
Jeg ser heller ikke nogen manglende sammenhæng mellem instrumenterne, som der gives udtryk for. De eksisterende retningslinjer vedrører perioden 2003-2005 og er særligt centreret om de økonomiske politikkers bidrag til Lissabon-målene i de kommende tre år. De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik er derfor et afgørende mål for gennemførelsen af Lissabon-strategien. Deres merværdi består netop i at tilbyde en sammenhængende strategi til at imødegå de udfordringer, der opstår. Denne samlede strategi støttes af en rationalisering af samordningen af politikkerne, og på det område har vi gjort fremskridt med at strømline de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og beskæftigelsesretningslinjerne, hvorved vi har opnået sammenhæng mellem dem.
Jeg vil også tale om hr. Bigliardos betænkning om de offentlige finanser i Unionen. Den er et værdifuldt og nyttigt bidrag, og jeg takker for den brede støtte til Kommissionens strategi for at styrke stabilitets- og vækstpagten og især den økonomiske styring.
Den eksisterende ramme for samordning af de økonomiske politikker er baseret på klare principper, stabile priser og monetære betingelser og sunde offentlige finanser. Da vores hovedmål er at fremme væksten, mener vi, at det er den mest hensigtsmæssige og sammenhængende ramme.
Erfaringerne har imidlertid vist, at iværksættelsen af pagten kan forbedres. Kommissionen er ved at overveje sagen og vil også drøfte den med andre institutioner og medlemsstaternes regeringer, og vi har planer om at stille mere specifikke forslag inden sommer. Jeg håber at kunne diskutere disse konkrete punkter med Parlamentet.
Hjørnestenen i vores strategi er idéen om, at problemer på kort sigt ikke må løses, så der opstår skævheder på lang sigt, men skal løses under hensyntagen til den aktuelle økonomiske situation, de fremtidige udfordringer og de gældende regler for samordning af budgetpolitikker. Det har bidraget til at forbedre budgetsituationen og nedbringe inflationsforventningerne. Vores store udfordring lige nu er, hvordan vi lægger større vægt på vækst og de offentlige finansers holdbarhed.
Min sidste bemærkning om økonomisk styring er, at de mål, som vi satte os i Lissabon, var ambitiøse, men realistiske, og alle skulle være fast besluttet på og engageret i at nå dem, hvis det skulle lykkes. Den manglende opfyldelse af de foreløbige målsætninger bringer nu opnåelsen af det, der er aftalt for 2010, i fare. Vores største udfordring er at sikre en effektiv økonomisk styring. På europæisk plan gør vi støt fremskridt, vi fastsætter korrekte prioriteringer, og vi fastlægger hensigtsmæssige foranstaltninger og politikker, men når beslutningerne skal træffes, er der masser af vanskeligheder og forsinkelser. Desuden har medlemsstaterne ikke været i stand til at integrere prioriteringerne effektivt i deres forskellige nationale politikker.
Kommissionen forsøger at leve op til sit ansvar ved at gøre opmærksom på dette program, og jeg mener, at det er fornuftigt at begynde at overveje den bedste løsning på problemet. Vi må udnytte de muligheder, som det økonomiske opsving og udvidelsens dynamik giver for at tilføre Lissabon-strategien den nødvendige fremdrift.
Denne nye fremdrift skal komme fra Det Europæiske Råd. Det irske formandskab har gjort den til et af sine prioriterede områder. Det giver mulighed for at styrke samordningen af de økonomiske politikker, og derfor indledte Kommissionen drøftelserne i sidste måned. Kommissionen vil også udarbejde forslag til perspektiverne for midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien, der vil være det centrale emne for beretningen til næste års forårstopmøde.
Reding,
    Hr. formand, kære kolleger og medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg er glad for at deltage i dette plenarmøde sammen med min kollega Pedro Solbes. Det, at vi begge er til stede, er højst symbolsk, eftersom det betyder, at Lissabon-strategien ikke udelukkende er baseret på økonomi og finanser - spørgsmål, som naturligvis stadig er helt centrale - og at strategiens sociale og menneskelige dimension også har en afgørende betydning. Hvordan kan vi f.eks. glemme, at tæt ved 20 % af de unge europæere forlader uddannelses- og efteruddannelsessystemerne uden en eksamen? Hvordan kan vi undgå at bekymre os om den sociale udstødelse, som mange af vores borgere lider under? Hvordan kan vi opfylde individets voksende behov for at uddanne sig hele livet igennem for at kunne blive ved med at arbejde og tage aktivt del i samfundslivet? Jeg siger ofte, at de menneskelige ressourcer er Unionens største trumfkort, hvis vi forstår at drage fuld nytte af dem. Men uden kvalitetsuddannelse og -efteruddannelse er det illusorisk at tro, at det vil lykkes os at nå vores målsætninger om vækst, beskæftigelse og social samhørighed. For vores økonomiske potentiale er baseret på vores menneskelige kapital. Eksperter har f.eks. beregnet, at en forlængelse af gennemsnitsstudietiden med et år vil medføre en produktivitetsstigning på mere end 6 %. Vi ved også, at uddannelse er en nøglefaktor for integrationen som borger og som socialt individ. Mine damer og herrer, opbygningen af det hus, der hedder Lissabon-processen, skal begynde med solide fundamenter på uddannelses- og efteruddannelsesområdet.
Den forårsrapport, som Kommissionen vedtog for en måned siden, fastslår, at Unionen på trods af positive fremskridt på en række områder stadig er langt fra at nå de mål, den har sat sig. Det er der flere grunde til, som især er knyttet til den alt for store opdeling af det indre marked eller den ringe gennemførelse af de retningslinjer, som er vedtaget i forbindelse med strategien. Det har min kollega fortalt om.
En lige så vigtig årsag til vores underskud er de manglende investeringer i vidensektorerne, hvad enten det er inden for uddannelse og efteruddannelse eller forskning og innovation. Medlemsstaterne forpligtede sig til i Lissabon at forhøje investeringerne i menneskelige ressourcer betydeligt. Men hvad ser vi? At den offentlige investering på uddannelsesområdet målt i forhold til BNP ikke stiger eller kun stiger en smule, og at der endda i nogle medlemsstater er tendens til et fald. Endvidere er den private investering på uddannelsesområdet meget utilstrækkelig i Europa i sammenligning med vores konkurrenter, hovedsageligt inden for videregående uddannelser. De private udgifter er fire gange højere i USA og to gange højere i Japan end hos os.
Det samme gælder forskning, hvor fænomenet , hjerneflugt fra EU til USA, desuden er dramatisk. Hvis vi imidlertid vil være en økonomi, som er grundlagt på viden, skal vi skabe en ny dynamik, hvor en af grundbestanddelene skal være forskning. Uden offentlige og private investeringer i forskning vil Unionens økonomi stagnere, fordi den fratages sin drivkraft, nemlig viden. Det er netop derfor, at incitamentet til at investere i forskning er blevet en central del af Lissabon-strategien.
Kommissionens meddelelse "Investering i forskning: en handlingsplan for Europa", som blev vedtaget i april 2003 efter en stor høring, har defineret nogle handlingsplaner, som skal øge det gennemsnitlige investeringsniveau, der skulle stige fra det nuværende 1,9 % af BNP til 3 % inden 2010, og hvoraf de to tredjedele skulle komme fra den private sektor. Denne 3 %-handlingsplan indeholder fire store områder: at støtte de europæiske landes og de interesserede parters bestræbelser ved at sikre sig, at de er indbyrdes sammenhængende, at øge den offentlige støtte til forskning og teknologisk udvikling mærkbart, at øge det offentlige investeringsniveau og at forbedre miljøet for forskning og teknologisk udvikling i Europa. Det er næppe nogen nem vej! At få handlingsplanen til at lykkes kræver en beslutsom og samlet indsats fra medlemsstaterne og den private sektor. Men vi må bøje os for kendsgerningerne. Dagens investeringer bliver morgendagens vækst, produktivitet og beskæftigelse.
Det er desuden altafgørende at fremme bestræbelserne på at modernisere uddannelses- og efteruddannelsessystemet og tilpasse dem vidensamfundets behov. Kommissionen og medlemsstaterne har i øvrigt taget disse spørgsmål meget alvorligt. Vi blev i februar 2002 enige om et arbejdsprogram for at gøre uddannelses- og efteruddannelsessystemerne til et kvalitetsmærke på verdensplan inden 2010. Uddannelsesministrene har også vedtaget europæiske benchmarks på fem nøgleområder, f.eks. grundkompetencer eller livslang læring. Endvidere lancerede Københavnserklæringen fra 2002 det europæiske samarbejde på erhvervsuddannelsesområdet. Vi har opnået de første konkrete resultater, f.eks. Europass og arbejdet omkring anerkendelse af uformelle kvalifikationer. Kommissionen fremlagde i november 2003 en interimsrapport om iværksættelse af arbejdsprogrammet, en rapport, hvori jeg råbte vagt i gevær, for hvis vi ikke fremskynder reformerne af uddannelses- og efteruddannelsessystemerne, bliver det meget vanskeligt for ikke at sige umuligt at nå de fastlagte mål. Ikke kun vores mål inden for uddannelse og efteruddannelse, men, hvad der er langt mere bekymrende, også Lissabon-strategiens samlede mål. For disse mangler på uddannelses- og efteruddannelsesområdet vil næsten automatisk føre til økonomisk tilbagegang og sociale problemer.
På basis af disse overvejelser er der udarbejdet en fælles rapport med medlemsstaterne, som vil blive drøftet i morgen i Rådet (uddannelse) for derefter at blive overdraget til Det Europæiske Råds forårsmøde. Rapporten identificerer flere prioritetsområder. For det første investering i menneskelige ressourcer, hvor det drejer sig om at investere mere, men også bedre, og at mobilisere private investeringer i især de videregående uddannelser og erhvervsuddannelserne. Dernæst skal medlemsstaterne anlægge nogle reelle strategier for at fremme livslang læring, især for de dårligt stillede grupper. I dag er det kun en ud af seks voksne, der har adgang hertil. Endelig skal vi skabe et Europa, som bygger på uddannelse og efteruddannelse, f.eks. ved at fastlægge en europæisk eksamensstruktur.
Rapporten kaster også lys over universiteternes hovedrolle i vidensamfundet. Men selv om vores universiteter har mange styrker, kan man ikke nægte, at de står over for nogle fundamentale udfordringer i et mere og mere globaliseret og konkurrencepræget miljø. Som hovedregel har de færre ressourcer end f.eks. de store amerikanske universiteter. De har også siden 1980'erne mistet deres status som foretrukket mål for udenlandske studerende. Hvordan kan vi markedsføre kvaliteten af vores universiteter på verdensplan? Hvordan kan vi tiltrække de bedste studerende, forskere og undervisere? Der er allerede gjort nogle fremskridt. Igennem Bologna-processen, som sigter mod at skabe konvergens mellem de videregående uddannelsessystemer. Igennem vores Socrates- og Leonardo da Vinci-programmer, som yder støtte til udvikling på uddannelses- og efteruddannelsesområdet. Og igennem det nyere Erasmus Mundus-program, som Parlamentet har bakket stærkt op om, hvilket jeg endnu en gang vil takke for. Kan vi erklære os tilfredse på dette og på andre områder? Skal vi stoppe her? Det tror jeg ikke. Jeg tror, at vi på alle niveauer skal fortsætte og om nødvendigt styrke vores bestræbelser.
Det er i øvrigt også budskabet i Kommissionens forårsrapport og i interimsrapporten. Dette budskab går også direkte igen i Kommissionens forslag om nye finansielle overslag. Kommissionsformand Prodi præsenterede Dem den 10. februar 2004 for sammenhængen og de overordnede linjer i disse overslag. Drøftelserne vil blive langvarige og vanskelige, og vi vil tale meget om tal og procentsatser. Men før vi går ind i forhandlingen, må vi først koncentrere os om vores eget forslag og om vores ambitioner efter 2010. Det understregede kommissionsformand Prodi i øvrigt også i sit indlæg, da han sagde, at intet europæisk land alene kan tage globaliseringens udfordringer op. Det gælder hele Lissabon-strategien og derfor også for uddannelses- og efteruddannelsesområderne. Jamen, jeg ved det godt, uddannelse og efteruddannelse er subsidiaritetsområder. Det er der for øvrigt ikke nogen, der betvivler. Men via handlingsplanen på fællesskabsniveau har vi kunnet gøre store fremskridt. 1 million Erasmus-studerende, hvilket lyder af meget, men det er kun 2 % af vores studerende på de videregående uddannelser. Det er ikke nok. Vi skal skubbe på. Det gælder også folk under efteruddannelse. Hvis vi via vores skoleprojekter har dækket henved 2 millioner elever, kan det lyde af meget, men det drejer sig ikke engang om 1 % af alle elever i hele Europa. Så der er virkelig behov for at fortsætte. Endvidere bidrager fællesskabsprogrammerne, som er sande innovationsværksteder, til reformerne og tillempningerne af uddannelsessystemerne og til erfaringsudvekslingen. F.eks. ville Bologna-processen ikke have set dagens lys uden Erasmus-programmet og uden den øgede efterspørgsel efter mobilitet blandt de studerende.
Fællesskabets handlingsplan bidrager således gennem såvel programmerne som det politiske samarbejde til at opfylde tre grundlæggende målsætninger, nemlig at gøre den europæiske konstruktion og EU-borgerskabet konkret og synligt, at udvikle den europæiske dimension af uddannelse og efteruddannelse og bidrage til fremme af kvaliteten af vores uddannelses- og efteruddannelsessystemer. Vores indsats på europæisk niveau er essentiel, hvis vi vil nå vores økonomiske og sociale mål. I den forbindelse vil jeg i marts fremlægge en meddelelse om den nye generation af programmer for 2007-2013 for kommissærkollegiet. Dens ambition vil være at gøre uddannelse og efteruddannelse til virkelighed for alle. Meddelelsen præsenterer de overordnede linjer og hovedindsatsområder i den nye generation af uddannelsesprogrammer. Et formelt forslag skulle blive stillet inden sommer. Vi får således, kære parlamentskolleger, lejlighed til at vende tilbage til det. Men jeg tillader mig allerede nu - eftersom De tidligere har vist den - at regne med Deres støtte.
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. og fru kommissærer, vi drøfter i dag vores økonomi. At sørge for, at vores økonomi er den mest dynamiske økonomi i verden, er at sørge for, at trekløveret Kommissionen, Parlamentet og Rådet lader trekløveret økonomi, beskæftigelse og miljø udvikle sig effektivt og afbalanceret.
Hvad angår først og fremmest økonomi-, penge- og industrispørgsmålene, er det med den forestående udvidelse afgørende med en solid koordinering af medlemsstaternes makroøkonomiske politikker i stabilitets- og vækstpagtens ånd for at styrke vores konkurrenceevne på verdensplan. Det sker ikke blot gennem en reducering af omkostningerne, men også og især gennem etablering af nogle betingelser, som fremmer det private initiativ og gør arbejdslovgivningen mere fleksibel. Det er yderst vigtigt at tilskynde til alle private såvel som offentlige investeringer for at sørge for, at udgifterne til forskning og udvikling når 3 % af BNP inden 2010. Vi skal udvise vilje på dette område for at standse det voksende efterslæb, som er opstået gennem de seneste år i forhold til USA, og standse hjerneflugten fra Europa til andre kontinenter. Vi skal tilsyneladende lægge vores indsats inden for højteknologiske sektorer som sundhed og bioteknologi, forsvar og rumforskning, som Galileo er et godt eksempel på, de mest moderne former for telekommunikation eller vedvarende energikilder. Det må ikke få os til at glemme, at Europas økonomiske struktur hviler på vores entreprenører og utallige små og mellemstore virksomheder. Dem skal vi sørge for at bevare. I lyset heraf er etableringen af en skattestruktur, som ikke forhindrer overdragelse af de små og mellemstore virksomheder, et afgørende element.
Et økonomisk samarbejdsområdes vitalitet kan også måles på kvaliteten af dets infrastrukturer, på hvor moderne transportforbindelser det har og på udviklingen af alternative transportmuligheder i forhold til landevejstransport. Anvendelsen af strukturfondene til at forvalte disse investeringer i infrastrukturer, forskning og udvikling samt innovation vil være nyttigt og uundværligt for alle, og jeg gentager alle medlemsstater i EU. Færdiggørelsen af de transeuropæiske energinet er ligeledes af stor betydning.
Hvad derefter angår den anden del af trekløveret, nemlig beskæftigelsen, skal vi leve op til vores medborgeres forventninger, og deres største bekymring er beskæftigelsen. Det drejer sig ganske enkelt om at holde op med at iværksætte støtte- eller lappeløsninger, som falder sammen som korthuse, og i stedet indlede nogle reelle strukturreformer. Hvis vi skal skabe 15 millioner arbejdspladser, bliver vi faktisk nødt til inden for Lissabon-dagsordenens rammer at forny os ved hjælp af nye originale og dynamiske politikker, som hviler på privat initiativ. Jeg har noteret mig, at rådsformanden ønsker flere arbejdspladser af en bedre kvalitet, og at fru Reding har insisteret på kvalitet i og tillempning af uddannelsessystemet. Samtidig gør jeg opmærksom på, at vi skal foretage en tilbundsgående analyse af problemet med befolkningsunderskuddet og nødvendigheden af hurtigst muligt at indføre nogle velordnede indvandringspolitikker. Vi skal sammen overveje, hvilke løsninger vi kan finde frem til.
Der er også mange, der bekymrer sig om manglen på et socialt Europa. Det findes imidlertid overalt, det er virkelighed, det styres ikke nogen steder fra, og det opmuntrer egenhændigt til ligestilling mellem mænd og kvinder og til at reducere diskrimination. Det har fru Reding sagt tilstrækkeligt om. Derimod skal der gøres mere specifikke bestræbelser for at få europæiske minimumsstandarder for arbejdsret og socialsikring for permanent mobile arbejdstagere for at undgå enhver illoyal konkurrence baseret på lønninger og arbejdsvilkår.
Hvad angår miljøet, skal vi holde os for øje, at vores bestræbelser på at opnå vækst og beskæftigelse skal leve op til en målsætning om bæredygtig udvikling, som er en stabilitetsfaktor. Vi skal først og fremmest selv være stringente og realistiske med hensyn til konsekvensen af de love, vi vedtager. Derfor mener jeg, at det forud for vedtagelsen af en lov er nyttigt at kunne foretage en konsekvensanalyse af alle EU's udgifter til bæredygtighed. Det er i øvrigt vores politiske gruppe, som har taget initiativ hertil i det parlamentariske udvalg.
Til slut vil jeg gerne understrege betydningen af det sjette EF-handlingsprogram inden for beskyttelse af naturressourcer og miljø, som i øvrigt skal være med til at iværksætte Kyoto-protokollen. Det var, hvad jeg havde at sige til Dem alle. Der kunne siges så mange andre ting. Jeg ønsker blot, at Lissabon-strategien må give os mulighed for at nå et skridt videre til fordel for vores medborgere.

Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede kommissærer, mine damer og herrer, vi holder i dag den næsten rituelle forhandling om Lissabon-strategiens tilstand forud for forårstopmødet. Det er værd at huske på vores principper om en fornyet europæisk social model baseret på delte og fælles værdier med en strategi for økonomisk, solidarisk og bæredygtig udvikling, men dette katalog af gode intentioner skal gøres til virkelighed, for jeg tror, at talemåden om, at helvede er brolagt med gode intentioner, findes på alle sprog. Det er ikke nok at gentage disse gode intentioner år efter år. Derimod kræves der en kritisk analyse af, hvordan Lissabon-strategien skal gennemføres. Det er kommet tydeligt frem i dag, navnlig fra Kommissionens side.
I dette valgår vil jeg tale om nogle spørgsmål, som bekymrer os særligt. Det er udmærket at tale om det indre marked og de finansielle tjenesteydelser, men vi må ikke glemme, at vi er nødt til at overvinde blokeringen af beskatning af renteindtægter og uacceptable monopolsituationer. Det er udmærket at tale om udvikling af tjenesteydelserne, men det er også nødvendigt at tage bekymringerne over det stigende antal flytninger og nødvendigheden af en industristrategi i Europa alvorligt. Derfor må vi bevise, at vi er i stand til at samarbejde om at udvikle vores strategi for gennemførelse af Lissabon-dagsordenen.
Tillad, hr. formand, at jeg henviser til aktuelle begivenheder: For det første mener min gruppe og Parlamentet - jeg mener, at det var en flertalsholdning, der kom til udtryk i konventet - at Den Økonomiske og Monetære Unions ikrafttrædelse krævede, at den økonomiske styring blev styrket. Kommissær Solbes nævnte det. Et af vores lederes mange møder har haft stor pressebevågenhed. Jeg tænker på mødet i Berlin, hvor det blev foreslået, at der oprettes en stilling som "superøkonomiminister" i Kommissionen. Det er et vigtigt spørgsmål. Det forudsætter, at der er enighed om at anvende fællesskabsmetoden. Det er er helt afgørende. Det forudsætter også enighed om det, som regeringerne modsatte sig i konventet. Nu er der en holdningsændring, fordi det er nødvendigt at styrke den økonomiske Union. Det kan føre til en korrigeret tilgang. Det er klogt at være rede til at korrigere. Der er vilje til at ændre udkastet til forfatning på dette punkt. Jeg tror ikke, at Parlamentet vil få svært ved at støtte denne linje fuldt ud, for det er meningsløst, at vi taler om en udenrigsminister og ikke har en økonomiminister. Jeg er sikker på, at kommissær Solbes med glæde vil støtte dette forslag og argumentere for det i Kommissionen. 
Desuden er der et andet vigtigt aspekt: Når vi taler om reformer, må vi ikke kun tale om nedbrydningen af de sociale fremskridt og velfærdsstaten. Den irske, den nederlandske, den danske og den svenske model viser tydeligt, at det kan lade sig gøre at have en høj konkurrenceevne og en effektiv økonomi og samtidig et højt beskyttelsesniveau. Derfor skal reformen følge disse modeller. Reformprocessen er ikke uforenelig med de principper, der har gjort Europa stærkt.
Desuden er der, hr. formand, også et andet vigtigt punkt, som kommissæren kort omtalte, nemlig fastsættelsen af de kommende finansielle overslag, som det irske formandskab også skal indlede drøftelserne af. Dette er et meget vigtigt punkt, for sagen er, at man efter topmødet i Berlin og et vist brev taler om, at vi ønsker at gøre mange flere ting - Lissabon-strategi, udvidelse osv. - med langt færre midler, hvilket virkelig er et spørgsmål om blind tro. Det er meningsløst at tro på mirakler, men det giver bestemt mening at anvende fornuftige økonomiske principper. Her har Kommissionen levet op til sit ansvar og stillet et forslag, som kommissær Barnier forelagde for Parlamentet. 1,24 % af BNP er måske for stramt, men vi mener, at det er det mindste, der kan blive tale om. Man kan ikke kritisere den manglende investering i grundforskning - og det siger jeg, når forskerne i Spanien, Frankrig og andre lande i EU demonstrerer, ikke bare arbejdstagerne, men forskerne - man kan ikke sige, at der skal forskes mere, og derpå skære midlerne drastisk ned.
Derfor skal den plan, som kommissær Reding har foreslået og kommissær Busquin har udarbejdet, have al vores støtte.
Til sidst er der tre ting til, hr. formand, som jeg gerne vil nævne. For det første stoler vi fortsat fuldt ud på det irske formandskab og håber, at det kan stille et seriøst forslag i marts for at gøre fremskridt med forfatningen. For det andet mener vi, at den aftale, der er indgået i Cypern, skal støttes, for den er meget vigtig for Unionens fremtid, og for det tredje og sidste, hr. formand, skal vi i dag, hvor vi har besøg af den iranske nobelpristager i Europa-Parlamentet, fastholde vores støtte til demokrati i Iran og vores kritik af valgets afvikling i landet.
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, i januar hilste Den Liberale Gruppe formandens stærke fokus på dagsordenen fra Lissabon velkommen. Deres prioriteringer for forårstopmødet har bekræftet dette engagement.
Europa sidder fast i andet gear. Mens amerikanerne øger hastigheden og et genopblomstrende Asien trækker ud i overhalingsbanen, sakker Europa agterud. Hvis Europa øger hastigheden, skyldes det snarere vejens hældning end motorens tilstand. Som hr. kommissær Lamy sagde for en uge siden, har vi blæst forventningerne til Lissabon for meget op, mens vi ikke har investeret nok i resultaterne. Ethvert langvarigt økonomisk opsving i Europa skal baseres på jobskabelse. En eksportbaseret vækst kunne skjule en amerikansk form for jobløs vækst, hvor vi ikke er bedre stillet, når vejen flader ud, eller når den næste stigning starter. Mere og bedre beskæftigelse er nøglen til varig vækst og velstand og den eneste bæredygtige vej til social samhørighed.
Vi kan ikke lade økonomisk fremgang være et figenblad for reformfjendtlige regeringer. En fornyet vækst kan kun skjule den europæiske økonomis svagheder, den kan ikke fjerne dem. Den manglende brug af gode tider til at sikre et spillerum til dårlige tider er den svaghed, der gjorde det af med stabilitets- og vækstpagten. På dette topmøde skal vi genopbygge denne pagt omkring en ny forpligtelsesordre vedrørende finansiel disciplin og gældsforvaltning.
Regeringerne skal give folk mulighed for at arbejde, når de vil, samtidig med at man bevarer den nødvendige fleksibilitet. Vi skal gøre det umagen værd at arbejde og finde nye veje for beskæftigelse af kvinder og ældre. Vi skal udbedre de mangler i uddannelsen og omskolingen, der begrænser mulighederne for alt for mange europæere. Vi skal investere mere i forskning og udvikling og fremme konkurrenceevnen og innovationen. Den eneste europæiske samfundsmodel af betydning er den, der bevarer vores fælles velstand fremover.
Vi skal opstille opnåelige mål og koncentrere os om gennemførelsen. Vi ved, hvad der skal til. Vi skal gennemføre vores politik i stedet for at opstille ønskesedler og knuge hænderne. En ny "ekspertgruppe" vil blot udarbejde endnu en dyr tranche af indlysende konklusioner. Min gruppe støtter jobskabelse og ældre arbejdstageres tilbagevenden til arbejdsmarkedet, men vi havde forestillet os mere end konsulentstillinger for pensionerede premierministre.
Formandskabet har med rette påtalt, at de europæiske regeringer skal handle mere beslutsomt, ikke kun i Rådet, men også hjemme. I mange tilfælde har de forpligtelser, man er blevet enige om i Rådet, fået lov til at gå i stå i gennemførelsesfasen. Ifølge de seneste tal fra Kommissionen er 131 direktiver vedrørende det indre marked - det vil sige i alt 8,5 % - endnu ikke gennemført fuldt ud i mindst én medlemsstat, hvilket er i strid med deres egne tidsfrister! Vi skal have en mere kontant overvågning af det indre marked.
Dette forårstopmøde skal handle om gennemførelse. Den Liberale Gruppe forventer, at der inden juni træffes endelige beslutninger om afgørende foranstaltninger vedrørende fremme af europæisk arbejdskraftmobilitet, herunder også på området for gensidig anerkendelse af kvalifikationer. Vi ønsker reelle fremskridt vedrørende et rammedirektiv om tjenester, og vi mener, at tiden er ved at rinde ud for en aftale om en handlingsplan for finansielle tjenesteydelser, der kan frigøre de europæiske kapitalmarkeder.
Ifølge dagsordenen fra Lissabon fik vi 10 år til at gennemføre reformer. Fem år senere er der kun gjort beskedne fremskridt. Vi har ikke råd til at stå her om fem år og undre os over, hvordan vi lod Europa sakke agterud.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fire år efter, at der med den såkaldte Lissabon-strategi - vedtaget under det portugisiske formandskab - blev sået illusioner, er det, vi ser rundt om i EU og ikke mindst i Portugal, en langt alvorligere samfundsøkonomisk situation, uden at et eneste af de sociale mål er blevet nået. De eneste beslutninger, der er ført ud i livet, er liberaliseringer og privatiseringer, mere usikker beskæftigelse, angreb på de offentlige tjenester, altså de store europæiske arbejdsgiveres, UNICE's, og den store industris neoliberale dagsorden, der er blevet alfa og omega for EU's økonomiske og sociale politik.
Endnu et forårstopmøde nærmer sig, men at dømme efter Kommissionens meddelelse lyder den økonomiske opskrift på "mere af det samme". Der er fortsat vilje til at liberalisere og privatisere inden for adskillige sektorer, lige fra transport til energi, post og telekommunikation, med klare fordomme mod den offentlige sektor. Man vender det blinde øje til den kamp, der føres af de lønmodtagere og befolkninger, som denne antisociale politik rammer. De sociale spørgsmål nedprioriteres, og man fastholder en beskæftigelsespolitik, hvor der satses på arbejdskraftens fleksibilitet, usikre ansættelsesforhold og løntilbageholdenhed. Vi har fået større arbejdsløshed, og der er ikke blevet skabt særlig mange job, der er blevet 4 millioner flere korttidsansatte og 2 millioner flere ansat på deltid. De multinationale virksomheder fortsætter med at flytte ud, hvilket forværrer beskæftigelsen og kvæler mange regioners udvikling, som det nu sker i Portugal, hvor det især rammer kvinder og unge.
Det er derfor, vi insisterer på, at Lissabon-strategi revideres, og at liberaliseringerne sættes i stå, så der kan komme gang i økonomien, og købekraften kan blive styrket. Derfor insisterer vi også på, at stabilitetspagten suspenderes og erstattes af en pagt for socialt fremskridt og beskæftigelse, der som mål har fuld beskæftigelse, bæredygtig økonomisk udvikling og økonomisk og social samhørighed.
Kun på den måde får vi mere faglig og almen uddannelse, mere innovation og mere forskning, som er forudsætningen for en bæredygtig udvikling i EU. 
Jonckheer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af Verts/ALE-Gruppen på tre minutter delagtiggøre Dem i nogle kommentarer i telegramstil. Først vil jeg, hvad angår analysen af forholdene, ikke insistere på, at hverken de klassiske økonomiske, sociale eller miljømæssige indikatorer er særlig gode. Kommissionens redegørelser er temmelig entydige på det punkt.
Der er tre punkter, jeg gerne vil understrege, og som vi ikke taler meget om i forhandlingen. For det første bliver jeg slået af, hvor forskellige forhold der er i de forskellige lande i Unionen. Hvis De tager lande som Danmark, Sverige eller Finland, ser De nogle økonomier, som opfylder nogle høje sociale og miljømæssige standarder, samtidig med at de er konkurrencedygtige på verdensplan. Disse eksempler burde give os stof til eftertanke. Jeg mener derfor, at vi bør nuancere enhver alt for overordnet diskurs om den økonomiske situation i EU.
Den anden ting, der slår mig vedrørende analysen, er jobskabelsen. Jeg hører aldrig nogen overvejelser om nødvendigheden af at have differentierede strategier alt efter, om det drejer sig om aktivitetssektorer, som er dybt forankret i den internationale konkurrence, om handelssektorer, som er relativt beskyttede mod international konkurrence, eller om sektorer, der tilhører ikke-kommercielle områder. Mange analyser viser os imidlertid, at det er inden for disse sektorer, det kan lykkes at skabe en betydelig mængde arbejdspladser.
Endelig er der en tredje ting, som vi sjældent hører tale om i analysen, nemlig liberaliseringsvurderingen. Er vi sikre på, at liberaliseringen faktisk giver mulighed for bedre tilbud, fremmer innovationen og, som hr. Monti elsker at gentage, prissænkninger? Jeg er ikke så sikker på det. Jeg tror, at vi har mange oligopolsituationer.
Vores bekymring, hr. rådsformand, i forhold til dette Europæiske Råd, er følgende. Når vi læser Deres formandsskrivelser, og også, når vi læser brevet fra de konservative og socialdemokratiske premierministre og statsledere, som er samlet i Berlin, frygter vi et tilbageskridt i forhold til de resultater, der blev opnået på Det Europæiske Råd i Göteborg, det vil sige, at vi vender tilbage til den samme gamle enten-eller-filosofi, som kort sagt går ud på, at høje miljøstandarder og sociale standarder, som giver en vis livskvalitet, er uforeneligt med konkurrenceevne og jobskabelse. Det er en gammel diskurs, som kommer op til overfladen igen. Man hører den f.eks. i forbindelse med Reach-programmet. For at få nogle positive forslag vil jeg derfor opfordre Det Europæiske Råd til at føre industripolitik i miljøets tjeneste. Hvordan kan det være, at Kommissionen stiller et godt forslag om miljøteknologierne, men at forslaget ikke ledsages af nogen køreplan over finansiering eller iværksættelse? Hvorfor ikke ud over bevillingerne fra Den Europæiske Investeringsbank lancere tanken om et stort offentligt europæisk lån til bæredygtig udvikling, eftersom vi befinder os i en del af verden, hvor opsparingen er overvældende og bruges til at finansiere de amerikanske underskud?
Endelig, hr. Solbes, hvad angår prispolitikken og mere præcist omstruktureringen af subsidier og statsstøtte, skulle Økofin foreslå en femårig udfasningsplan for subsidier, som er skadelige for miljøet. Der er ikke kommet noget. Det var også en af Økofin-Rådets opgaver at sikre, at priserne afspejlede de sande produktionsomkostninger samt de sociale omkostninger. Endelig ville det også for at sætte skred i tingene være ønskeligt at bruge den europæiske lovgivning, som finder anvendelse på offentlige kontrakter, der giver mulighed for at anvende miljøteknologier. Jeg kunne have sagt mange flere ting, men tre minutter er virkelig ikke meget til sådan et emne!
Formanden.
   - De nåede ganske meget på tre minutter!
Collins (UEN ).
   - Hr. formand, det glæder mig meget, at der på det kommende topmøde for EU's ledere primært vil blive fokuseret på, hvordan vi bedst kan forbedre EU's økonomiske og konkurrencemæssige position. Vi støtter alle de mål, der er opstillet af EU's ledere med hensyn til gennemførelse af Lissabon-strategien. Vi ønsker også alle sammen at gøre EU til verdens mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i 2010.
Der er gjort fremskridt inden for politikkerne vedrørende forskning og udvikling, finansielle tjenesteydelser, liberalisering af energi- og telekommunikationsmarkederne, miljøbeskyttelse og lovgivningsmæssige reformer. Det er blevet meget lettere for arbejdstagere og studerende at bevæge sig på tværs af grænserne efter job og uddannelse. Det er lettere at starte og drive mindre virksomheder. Forbrugerne nyder allerede godt af billigere telefonsamtaler. Der er gjort store fremskridt med hensyn til ligestilling og social beskyttelse. Det indre marked har selv været medvirkende til at skabe 2,5 millioner job i Europa bare i løbet af de seneste 10 år. Trods alle disse resultater bliver det stadig mere klart, at hvis ikke vi gennemfører et bredere politisk reformprogram i Europa, så bliver EU ikke verdens mest konkurrencedygtige økonomi inden år 2010.
Der forhandles i øjeblikket om EU's finansielle overslag for perioden efter 2006, og man skal først og fremmest sikre, at EU's budgetforanstaltninger støtter initiativer til fremme af bæredygtig vækst og øget beskæftigelse i overensstemmelse med Lissabon-strategien.
Jeg støtter gennemførelsen af vækstinitiativet, der vil fremme investeringen i de europæiske energi- og transportnet. Handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser skal gennemføres for at sikre, at der findes et integreret marked for finansielle tjenesteydelser i EU i 2005. Det vil sikre, at banker, og forsikrere kan operere i hele EU, hvilket er godt nyt for den fremtidige udvikling af finanssektoren samt for brugerne af disse tjenester.
Man skal støtte en handlingsplan for virksomhedsstyring og -revision for at sikre, at EU's forretningspraksis lever op til den højeste internationale standard. Der skal også gennemføres et nyt EU-patentsystem i EU. Vores EF-toldkodeks skal ændres for at styrke og modernisere EU's toldpolitik.
Jeg går ind for opbygningen af bedre lovgivningsmæssige rammer i Europa. Al ny EU-lovgivning skal nøje kontrolleres med hensyn til dens indflydelse på erhvervslivet og konkurrenceevnen. Hvis EU skal forblive konkurrencedygtigt, skal vi udnytte de nye informationsteknologier. Med det nye eEurope 2005-program skal man forsøge at introducere mere bredbånd til skoler og biblioteker for at sikre stor adgang til højhastighedsinternettjenester og øge udviklingen af kvalifikationer for alle unge mennesker.
Initiativet vedrørende paneuropæiske e-forvaltningstjenester skal også kompletteres for at sikre onlineadgang til offentlige tjenester og forvaltningstjenester. Derfor støtter jeg gennemførelsen af Lissabon-strategien.
Abitbol (EDD ).
   - Hr. formand, i dette eventyrland, som EU er, lader vi os aldrig imponere af realiteterne, og fra topmøde til topmøde fortsætter vi med at fortælle hinanden smukke historier såsom Lissabon-strategien eller den europæiske forfatning. I virkeligheden er EU og især Euroland den syge mand i globaliseringen. Så sent som i går fik vi at vide, at Euroland noterede en tilbagegang på 58 % på sin eksterne handelsbalance for 2003, en tilbagegang, som udelukkende skyldes nedgangen i dets industrieksport.
I alle spillekategorier, hr. kommissær, vækst, beskæftigelse, investering og konkurrenceevne, klarer Euroland sig dårligere end de andre økonomiske og monetære områder tilsammen, nu også inklusive Japan. Men hr. Solbes fortsætter på sit domæne og hr. Trichet på sit med at bryste sig, som om intet var hændt, og som lægen Diaphorius og hans søn i Molières at kaste deres fejldiagnoser efter os: "diagnoserne, siger jeg Eder", siger Diaphorius Solbes, "diagnoserne, siger jeg Eder", svarer Diaphorius Trichet. De skal ikke være i tvivl om, mine herrer, at Europa med den medicin snart vil dø som en helbredt mand.
Men heldigvis er stabilitetspagten død og begravet, og er den hedengangen, så skyldes det dem, der ville den, og som ændrede mening, som de har ret til at gøre, nemlig Tyskland og Frankrig. Det kan derfor ikke betale sig, hr. Bigliardo, som ikke engang er til stede, at skrive en forsinket helgenbiografi og af lidet forståelige årsager at lade Deres dårlige humør gå ud over Frankrig. Den nyomvendtes nidkærhed, uden tvivl.
Hvad Dem angår, hr. Solbes, forekommer det mig, at De ville have stor interesse i at udnytte de måneder, De har tilbage, til at stikke Deres træsværd tilbage i skeden, et træsværd, som ikke har været Dem til stor nytte, og til at trække den handlingsplan tilbage, som De havde introduceret imod Domstolen, og som i realiteten er en af de ting, der ville kunne starte en egentlig unionskrig i Europa. De skulle hellere forhøre Dem om euroen, som den italienske rådsformand har gjort. Det er euroen, som kvæler opsvinget i euroland, fordi den er blevet den passive reguleringsfaktor for de reelle monetære og handelsmæssige udfordringer, som skaber uenighed mellem USA og Asien. Det er i øvrigt nok, hvis man skal overbevises herom, i selve Unionen og med henblik på selve Lissabon-målsætningerne at sammenligne eurolandenes resultater med resultaterne fra de lande, som ikke er med i Euroland. Jeg beder Dem derfor, mine herrer, eftersom vi befinder os ved udgangen af en valgperiode, om at åbne øjnene, gnide skællene af og indse realiteterne!
Della Vedova (NI ).
   - Hr. formand, ærede kommissærer, jeg er også træt af hele tiden at høre det omkvæd eller mantra, der hedder Lissabon-målsætningerne. Og det er jeg ligeledes, fordi vi gentager det for at overbevise os selv om, at vi kan gøre noget, som vi ikke er i stand til i Europa.
Vi taler om offentlige budgetter, og vi taler om den rolle, som den offentlige forvaltning i EU og i de enkelte medlemsstater kan spille, når det gælder om at fremme forsknings- og innovationsøkonomien. Og det gør vi, selv om der i EU's finansielle overslag er taget højde for et budget, hvor 40-50 % af midlerne stadig sættes af til landbrugsudgifter. Tror vi, at vi kan nå Lissabon-målsætningerne ved at bruge penge på landbruget? Hvis ikke vi tør tage dette spørgsmål op, hvad EU-budgettet angår, bliver det meget svært at sætte gang i noget, der kunne være en vigtig drivkraft såsom EU's udgifter til teknologisk innovation og videnskabelig forskning.
Når det gælder stabilitetspagten, har vi set regeringerne i de store lande - lande, som er af afgørende vigtighed for EU og i endnu højere grad for euroområdet - drøfte, om det er muligt at have et underskud på 4-5 % af det offentlige budget. Jeg spørger mig selv, om man i lande som Frankrig og Tyskland - hvis offentlige udgifter mindst udgør 50 % af BNP - ikke kunne bruge disse enorme ressourcer til at finde de nødvendige midler til investeringer i infrastruktur og til at styrke videnskabelig forskning og uddannelse, ikke mindst universitetsuddannelse.
Et andet stort europæisk land går foran med et godt eksempel. Jeg er ikke enig med hr. Abitbol i, at Storbritanniens økonomi er bedre, fordi landet har beholdt pundet i stedet for at indføre euroen. Storbritannien går foran med et godt eksempel, eftersom et udvalg - ikke Blair-regeringen, men et regeringsudvalg - har fundet ud af, at man i den offentlige forvaltning kan nedlægge 80.000 stillinger, uden at det går ud over den offentlige forvaltnings effektivitet, og at man dermed kan spare 20 milliarder euro - hvilket svarer til 1,5 % af Storbritanniens BNP - som kan bruges på uddannelse og på sundhed og sikkerhed. Vi skal være modige nok til at træffe nogle vanskelige politiske valg og finde midlerne på de offentlige budgetter.
Jeg vil komme ind på to aspekter mere, nemlig EU's perspektiver og den økonomiske vækst. Vi har - foreløbig kun i aviserne - læst den tekst, som et af kommissær Lamys ekspertudvalg har udarbejdet, og der er således endnu ikke tale om kommissær Lamys ord. I teksten anmoder man om, at vi i Europa lader den internationale handel være afhængig af de nationale værdier. Det betyder, at EU følger protektionismens vej. Er den på den måde, at vi ønsker økonomisk vækst?
Hr. formand, ærede kommissærer, til sidst vil jeg sige et par ord om indvandringsspørgsmålet. For kun en måned siden var FN's Generalsekretær, Kofi Annan, her for at opfordre EU til at føre en mere åben politik, som ikke mindst er til gavn for EU selv og for den europæiske økonomi. Hvordan reagerer EU? Det reagerer ved at lukke grænserne i de 15 medlemsstaters EU for arbejdstagerne fra det udvidede EU. Arbejdstagerne i de 10 lande, der bliver optaget i EU, bliver andenklassesarbejdstagere, og vi får således illegale EU-arbejdstagere. Dette er f.eks. vores reaktion, når det gælder indvandringsspørgsmålet. Også i den forbindelse lukker EU sig inde i sig selv i stedet for at tage udvidelsens udfordringer op. Og det EU, som lukker sig inde i sig selv, går ikke i retning af Lissabon-målsætningerne, men i retning af en stadig ringere økonomisk vækst i forhold til USA og efterhånden også Japan, men det er EU, som vælger sin egen skæbne. 
Randzio-Plath (PSE ),
    Hr. formand, der påhviler os den vældige opgave at skabe en ny syntese af de mål, som samfundet stræber efter, og samtidig være tro over for de idealer, som udgør Europas karakter og image. Denne nye syntese skal skabes mellem arbejdet som en faktor i den samfundsmæssige integration, lige muligheder og erhvervslivets krav, konkurrenceevne og skabelse af arbejdspladser. Dette citat fra Jacques Delors' hvidbog fra 1993 er stadig gyldigt, og jeg tror, at den kendsgerning, at hvidbogen aldrig blev gennemført, selv om alle stats- og regeringscheferne og også Europa-Parlamentet roste og støttede den, viser, hvor vigtigt det er, at vi ikke lader Lissabon-processen gå i stå, men gør alt for at gennemføre den på nationalt og lokalt niveau, sådan som det irske rådsformandskab heldigvis også ønsker det. Jeg savner fremskridt i gennemførelsen, og disse fremskridt mangler især, fordi alle medlemsstaterne gemmer sig bag det argument, at der ikke er penge til flere fremskridt.
Det argument holder efter min mening ikke længere, fordi man nu for det første har investeringsinitiativet - selv om det er ganske beskedent og sikkert ikke vil få samme effekt, som Marshall-planen fik med endnu færre penge efter krigen - og fordi vi for det andet heller ikke tænker på, hvordan svigtende indtægter kunne hentes hjem igen gennem bedre koordinering mellem medlemsstaterne, og det gælder ikke kun for bekæmpelse af organiseret kriminalitet eller sort arbejde, men især også for bekæmpelse af skatteunddragelse.
Alene på momsområdet kunne der hentes 100 milliarder euro mere hvert år, og dermed ville vi kunne leve op til en virkelig seriøs økonomisk anstrengelse. Jeg tror også, det er på høje tid, at man i dag i forbindelse med finansieringer ikke længere kun tænker på Den Europæiske Investeringsbank og dens virkelig værdifulde bidrag til at organisere væksten, men at man på ny overvejer, om ikke EU langt om længe skulle udbyde eurobonds, som vi debatterede allerede i 1993.
Forårstopmødet i år må virkelig skabe tillid - det krævede vi allerede af forårstopmødet i Thessaloniki - men det skal også gøre det klart, at der kan opnås en synlig merværdi i Europa, hvis man trækker på samme hammel. Investeringerne i computerområdet, i informationsteknologiområdet er sikkert alle sammen meget vigtige, men der er også andre investeringsområder. Der er områder som miljøinvesteringer, energibesparelsesinvesteringer, investeringer i alternative energier for at skabe bæredygtig vækst med beskæftigelseseffekt, og der er også, som det netop blev sagt, investeringer i mennesker, EU's mest værdifulde råstof. Det gælder lige fra den tidlige barnealder til revalidering og livslang læring.
Her må vi ikke glemme, at vi ud over investeringerne i uddannelse og kvalificering af mennesker også har brug for investeringer i de sociale tjenesteydelser. Vi vil aldrig kunne forene arbejdsliv og familieliv i Europa, hvis ikke man f.eks. forbedrer tilbuddene inden for børnepasning. Her er Europa langt bagefter i de fleste medlemsstater - ikke i alle.
Verdenskommissionen for Den Sociale Dimension af Globaliseringen understreger også vores krav i sin rapport, som kom i denne uge, og jeg tror, det viser, at det i dag ikke kun handler om opskrifter, men også om den politiske vilje til at trække på samme hammel. Europa kan ikke blive ved at vente på væksten i USA. Europa må altså trække sig selv op ved hårene, op af sumpen af massearbejdsløshed, manglende investeringer og manglende koordineringsevne. Det er en udfordring for dette forårstopmøde, og jeg håber meget, at det vil lykkes at overbevise regeringerne om, at de hidtidige skridt ikke er nok til at organisere den evne til at møde fremtiden, som vi alle ønsker, også i de kommende generationers interesse.
Bigliardo (UEN ),
    Hr. formand, kære kolleger, i 2003 blev Kommissionen nødt til at nedjustere sine økonomiske prognoser for tredje år i træk. Vækstraten i BNP i euroområdet faldt yderligere i 2003 fra 3,5 % i 2000 til henholdsvis 1,5 % i 2001, 0,9 % i 2002 og 0,5 % i 2003, hvilket viser en situation, hvor den europæiske økonomi er næsten stagnerende. Denne problematik gav anledning til debatten i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og førte til den betænkning, som jeg gør rede for her i Parlamentet i dag. Det er en betænkning, hvor der tages højde for nogle vigtige spørgsmål, og det gælder ikke mindst nødvendigheden af at forstå, hvad stabilitets- og vækstpagten repræsenterer for Europa i dag. Der er et spørgsmål, som det bliver stadig mere tvingende nødvendigt at tage op, nemlig om der kan være stabilitet uden en reel vækst.
Vi har forsøgt at besvare dette spørgsmål, eftersom vi er blevet klar over, at det, der skete, da Økofin-Rådet vedtog sin velkendte holdning til Frankrigs og Tysklands problemer, var, at EU har forskellige og splittede holdninger til et problem af et sådant omfang. Der er ingen tvivl om, at en stabilitetspagt på under 3 % er en nødvendig betingelse, og det gælder ikke mindst i dag, hvor udvidelsen kræver, at vi har nogle systematiske og veltilrettelagte budgetter.
Derfor lagde kollegerne i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål stor vægt på, at vi appellerer til de østeuropæiske lande, som snart kommer med i EU, om at bringe orden i deres budgetter og give os nogle mere positive fremtidsudsigter. Jeg er dog også af den opfattelse, at vi ikke kan blive ved med at gøre et vigtigt spørgsmål som stabilitetspagten til et politisk spørgsmål. Der er nogle store lande, som har foretaget betydelige investeringer, og som efter min mening også har ret - eller rettere pligt - til at iværksætte strukturreformer, der kræver den nødvendige tid, før der er bragt orden i landets budget. Her tænker jeg navnlig på Frankrig, som er gået i denne retning, og på Tyskland, hvis genforening med det tidligere Østtyskland har været meget dyr. Det er en situation, hvor vi har den holdning, at de offentlige investeringer skal sætte gang i en økonomi, der er gået i stå, og hvor vi ligeledes bør gøre os nogle overvejelser om euroens stigning og om forholdet mellem euroen og dollaren.
Sådan som fru Randzio-Plath sagde før - og jeg vil gerne takke hende for hendes bidrag til udarbejdelsen af de to betænkninger - står Europa i en situation, hvor det skal finde en klar og nøjagtig dimension, der er uafhængig af enhver form for økonomisk forbindelse med USA. I den forbindelse skal vi benytte os af Lissabon-strategien, som vi er stærkt bagud med. Det er vores hensigt at investere mere i forskning og ikke mindst at føre en politik, der løser arbejdsløshedsproblemerne, og som med udviklingens hjælp giver vores unge generationer mulighed for at stræbe efter et sikkert og fast arbejde i Europa.
Det er målsætningerne i den vigtige betænkning, som vi har vedtaget og godkendt i udvalget, og som vi skal stemme om i Parlamentet i morgen. Her er der tale om politiske og økonomiske udsigter, som på ingen måde er negative, men hvor vi tværtimod benytter os af alt det arbejde, som Europa-Parlamentet har udført i de senere år. Det er en institution, som efter vores mening bør have større indflydelse i alle økonomiske analyser og prognoser. For at være konsekvent bør Europa-Parlamentet i de kommende år spille en hovedrolle i de større økonomiske prognoser og deltage i det værdifulde arbejde, som Kommissionen allerede er i gang med.
Jeg vil gerne takke alle dem, der har bidraget, og jeg håber, at vi får indledt en frugtbar debat. 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, når jeg sådan ser rundt i salen, har jeg på fornemmelsen, at nogle, nemlig de fleste af os, stadig ikke har forstået, at gennemførelsen af Lissabon-målene - en politik for vækst og beskæftigelse - og dermed forårstopmødet sammen med forfatningen, udvidelsen, valget til Europa-Parlamentet og udnævnelsen af Kommissionen er årets vigtigste politiske område og årets vigtigste dato i EU.
Det er på tide, at vi holder op med at jamre og skyde skylden på andre og i stedet indser, at vi har taget beslutninger nok og besluttet mål nok og nu endelig bør gå i gang med at overholde beslutningerne og nå målene. Det er paradoksalt, når netop Tyskland, Frankrig og Storbritannien bliver enige om at ville placere en superkommissær for økonomisk koordinering i Bruxelles - netop de lande, hvor det ene ikke er med i euroområdet og konstitutionelt står i vejen for en styrkelse af Europas position i verden, og de andre overtræder stabilitets- og vækstpagten og dermed EU-lovgivningen og tvinger Kommissionen til sågar at gå til EF-Domstolen. Efter min opfattelse kan en superkommissær ikke erstatte medlemsstaternes manglende politiske vilje, og han bør ikke anvendes som afledningsmanøvre, tværtimod bør vi gennemføre de trufne beslutninger, det vil sige gøre hjemmearbejdet i medlemsstaterne. Det gælder også for landbrugsbudgettet, det må jeg også sige til hr. Della Vedova. For det er netop stats- og regeringscheferne, som allerede har besluttet, at landbrugsbudgettet skal forblive stabilt på dette niveau i årene 2006-2013, og at der derfor slet ikke er mulighed for at ændre det, hvilket jeg finder positivt.
Hvis man hele tiden sætter spørgsmålstegn ved ting, som er besluttet, i stedet for at gennemføre dem, så svækker man os alle. Når nogle her siger - som de venstreorienterede - at stabilitets- og vækstpagten er problemet, fordi medlemsstaterne ikke gør deres hjemmearbejde, så må jeg også sige her, at Tyskland og Frankrig som to fremtrædende lande truer stabilitets- og vækstpagten og ikke overholder den. Det er netop de lande, som står i spidsen, når det gælder manglende gennemførelse af direktiverne om det indre marked, og det er de samme lande, som også står i spidsen for kravene om en superkommissær. Vi har brug for stabilitet og fleksibilitet som grundlag for konkurrenceevne. Konkurrenceevnen er grundlaget for vækst og beskæftigelse. Og vækst og beskæftigelse er grundlaget for det sociale sammenhold. Vi må holde op med at spille markedet ud mod staten og i stedet styrke vores model med social markedsøkonomi, som fører til socialt sammenhold. Vi må holde op med at spille investeringer og gæld ud mod hinanden og i stedet overholde det, vi har forpligtet os til.
Goebbels (PSE )
   - Hr. formand, Lissabon-strategien er stadig det bedste middel til at gøre Europa til et økonomisk, socialt og miljømæssigt kraftcenter. Men det er ikke tilstrækkeligt kun at tale om ambitionerne. Europa skal også bevilge midler til at realisere dem. Budgetindskrænkninger er ikke dette middel, selv om stabilitet stadig er et mål, der skal stræbes efter. Når det er sagt, vil det være lettere at opnå balance i de offentlige udgifter, hvis Europa fik gang i væksten igen.
Højrefløjen prædiker besparelser under påskud af at forsvare de kommende generationer mod de afgifter, som vores generation har skabt. Men hvad vil de kommende generationer sige, hvis vi efterlader dem en verden med himmelråbende ulighed, hvor usikkerhed og arbejdsløshed sætter flere og flere udenfor? Vi får fremhævet den amerikanske fleksibilitet. Men arbejdsløshedsprocenten i USA er ca. 6 % af den aktive arbejdssøgende befolkning. Begrebet "aktiv arbejdssøgende" er vigtigt, for det har gjort det muligt at fjerne 5 millioner amerikanere fra arbejdsløshedsstatistikkerne, siden præsident Bush kom til magten. Derudover holder Frihedsgudindens land 2,2 millioner voksne i arbejdsalderen fængslet. Den amerikanske arbejdsmarkedsmodel er således ikke anbefalelsesværdig.
Europa bør derimod lade sig inspirere af USA, når det drejer sig om forskning og offentlige og private investeringer. På de områder, hvor europæerne ser risici, f.eks. på området for bioteknologi, ser amerikanerne muligheder. Mens EU investerer ca. 700 millioner euro om året i bioteknologisk forskning, investerer USA hvert år 25 milliarder dollars i National Health Institutes. Europa har sat som mål at bevilge 3 % af BNP til forskning. Men hvor bliver pengene af? I mellemtiden arbejder 400.000 europæiske forskere i USA. Store europæiske virksomheder som f.eks. Nokia investerer hellere i deres forskning i USA end i Europa. Det samme gælder investeringerne i infrastrukturen. EU har netop fremsat en plan for relancering af det transeuropæiske netværk på 62 milliarder euro indtil 2010. Det amerikanske Senat diskuterer et projekt om forbedring af motorvejsnetværket på 318 milliarder dollars i en periode på seks år, efter at Repræsentanternes Hus oprindeligt bad om 375 milliarder dollars i bevillinger.
Når der prædikes for os om den amerikanske konkurrenceevne, er det nødvendigt at analysere de egentlige fakta bag statistikkerne. Europa får ikke den mest konkurrencedygtige økonomi ved at kassere sin arbejdsmarkedsmodel eller ved at fjerne de offentlige tjenesteydelser af høj kvalitet. Europa bør hellere investere i de menneskelige ressourcer, forskning og infrastruktur. Hr. rådsformand, det kommende topmøde bør indvarsle forårets komme for Europa.
Riis-Jørgensen (ELDR ).
   - Hr. formand, forårstopmøderne har desværre altid været mere snak end handling. Resultaterne er i den grad udeblevet. Derfor skal det irske formandskab opfordres til at følge sit eget initiativ til dørs, så det denne gang ikke blot bliver ved snakken.
På det såkaldte Berlin-topmøde mellem Schröder, Blair og Chirac foreslog de tre herrer at skabe en ny viceformandspost i Kommissionen, populært kaldet en superkommissær, med ansvar for koordinering af alle spørgsmål vedrørende økonomiske reformer i EU.
Selvfølgelig skal der større fokus på økonomiske reformer, men jeg bliver nu bekymret, når de tre såkaldte tenorer taler om Europas nødvendige industrielle udvikling. Vi taler forhåbentlig ikke om en slappere håndhævelse af statsstøttereglerne og konkurrencepolitikken generelt. Det er det sidste, Europa har brug for. Det drejer fokus væk fra det, der bør foretages, nemlig reelle strukturreformer i mange medlemsstater og flere investeringer i forskning og uddannelse. Sidstnævnte kunne finansieres ved at fremskynde de yderst tiltrængte reformer af landbrugspolitikken. Strukturreformer handler om at stoppe tendensen til evigt stigende skatter, sørge for fleksible arbejdsmarkeder og holde væksten i de offentlige udgifter på et holdbart niveau.
Vi skal ikke gøre som oppositionens leder i Danmark, Mogens Lykketoft, der har foreslået at indføre en strafafgift, som virksomheder skal betale, hver gang de afskediger en medarbejder på over 50 år. Det hindrer rekrutteringen af ældre medarbejdere, arbejdsmarkedet bliver ufleksibelt, og det betyder tab af arbejdspladser. Det er ingen løsning.
I Den Liberale Gruppe støtter vi de to betænkninger fra henholdsvis fru Randzio-Plath og hr. Bigliardo, sådan som de blev vedtaget i udvalget, men ikke de ændringsforslag, der er fremsat til dem. 
Herzog (GUE/NGL )
   - Hr. formand, den strøm af ord og ordkløveriet om de overordnede retningslinjer kan ikke længere skjule den kendsgerning, at Lissabon-strategien er slået fejl, og at EU ikke har nogen økonomisk politik. Men det har været et problem siden oprettelsen af Den Økonomiske og Monetære Union på trods af de forslag, der er blevet stillet.
Der er naturligvis et forvaltningsproblem. Blair, Chirac og Schröder foreslår en superminister. Hvorfor ikke? Men hvad nytte gør en minister, når man ikke ved, hvordan problemet skal løses? Formuleringen i fru Randzio-Plaths betænkning om, at styringen lider under et demokratisk underskud, er mere interessant. Hun anmoder om, at dette drøftes i alle lande og i alle nationale parlamenter med inddragelse af civilsamfundet inden forårstopmødet. Jeg kan imidlertid fortælle Dem, at et sådant forslag allerede var under afstemning i Europa-Parlamentet i 1996 efter min betænkning om deltagelse, at forslaget aldrig blev vedtaget, og at Europa-Parlamentet ikke har bekymret sig om det.
I forbindelse med grundlaget er strukturreformerne på sin vis den magiske formel. De er uundværlige. Naturligvis afhænger alt af betydningen og indholdet, og modsætninger skal undgås. Lad os tage eksemplet med arbejdsmarkedet. Det er nødvendigt med en positiv mobilitet, men samtidig beslutter medlemsstaterne at forhindre mobiliteten på det europæiske arbejdsmarked for arbejdere fra de nye medlemslande. EU bør derfor råde over flere tilskyndelsesforanstaltninger, særligt vedrørende den famøse udvikling af de menneskelige ressourcer, som uden tvivl vil kræve mange af de ressourcer, som vi ikke kan mobilisere.
Der tales om industripolitik, men siden Maastricht-traktaten har den ikke fungeret. Vedrørende finansieringen er det fastlagt, at investeringer i tjenesteydelser ikke kan ske uden en forhøjelse af EU's midler. Og jeg insisterer på den kendsgerning, at ophavsmændene til disse mål i Lissabon også foreslår, at de offentlige bevillinger til prioriterede projekter ikke indgår i stabilitetspagtens område. Men der er mere. Enhver ved, at der i Europa er store mængder likvide midler, der går til hensættelser og restrukturering og ikke til investeringer. Et grundlæggende problem er altså, at kreditfaciliteter, skattesystemet og opsparing bør være et incitament til investering. På et tidspunkt, hvor dollarkursens nedgang kvæler vores vækst, er det faktisk ikke nok, at Centralbanken sænker sin rentesats generelt med risiko for at forøge likviditetsfælden. Det er nødvendigt med en egentlig differentieringspolitik om kreditbetingelserne i henhold til målene fra Lissabon.
Evans, Jillian (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, på forårstopmødet bør man foretage en fornyet vurdering af Lissabon-dagsordenen og lægge større vægt på de miljømæssige og sociale aspekter af en bæredygtig udvikling. Vi kan ikke kun fokusere på konkurrence og en fri markedsøkonomi for at få den type Europa, vi ønsker. Det enedes man om i Lissabon og i Göteborg, men man har endnu ikke ført det ud i livet.
Sidste uges møde mellem EU's såkaldte tre store lande, Storbritannien, Frankrig og Tyskland, beviste, at de store lande trods det irske formandskabs lederskab og det faktum, at mange små stater træder ind i EU til maj - halvdelen af dem er mindre end Wales, som jeg repræsenterer - fortsat ønsker at diktere dagsordenen. De har fokus på økonomisk reform og fleksibilitet på bekostning af meningsfuld beskæftigelse, bedre løn og bedre arbejdsvilkår, større opmærksomhed på plejebehov, bæredygtig ressourceudnyttelse og oprettelse af et rummeligt samfund. Disse spørgsmål skal prioriteres på forårstopmødet, hvis vi skal sikre bæredygtighed og kvalitet i Europa fremover.
Crowley (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil også takke begge ordførere for deres arbejde med dette vigtige emne.
Et af de vanskeligste områder at håndtere for enhver regering eller europæisk institution er den meget hurtige forandring i den globale økonomiske situation. Vi skal sørge for, at vores politikker er tilstrækkeligt fleksible til, at vi hurtigt kan tage højde for sådanne vanskeligheder og forstyrrelser.
I de seneste år - i særdeleshed efter indførelsen af stabilitets- og vækstpagten i 1996 - har vi erfaret, at vi med en stram skatteforvaltningspolitik, reaktioner på skiftende valutaforskelle og investeringer i uddannelse, infrastruktur, udvikling m.v. kan reagere på de ændringer og problemer, der opstår.
Det glæder mig, at det irske formandskab har fremhævet betydningen af en fortsat gennemførelse af dagsordenen fra Lissabon, og jeg håber, at disse idealer på det næste topmøde om sociale anliggender samt på topmødet i marts vil blive forankret i alle medlemsstaterne, og at disse alle sammen vil skue fremad og bevæge sig væk fra den gamle ideologi med at hæve skatterne. Det er ikke kun en fejlslagen politik, men det har også vist sig, at de lande, der har det højeste skatteniveau i EU, har klaret sig dårligst i det skiftende klima.
Blokland (EDD ).
   - Hr. formand, om fem år, 10 måneder og fire dage begynder 2010, det år, hvor EU ifølge Lissabon-aftalerne skal være verdens mest konkurrerende og dynamiske videnøkonomi. Det er ikke ret lang tid for en ambitiøs målsætning, som der indtil nu er talt meget om. Når jeg læser mine kollegers betænkninger om den nuværende økonomiske situation, er der grund til at imødese denne korte periode med nogen bekymring.
I denne forhandling under ét drøfter vi to betænkninger om den økonomiske politik og de offentlige finanser i ØMU og et beslutningsforslag om det kommende forårstopmøde. I de to betænkninger beskæftiger vi os især med det, der hidtil er sket, og hvad der endnu ikke går godt. I beslutningsforslaget om det kommende forårstopmøde udtaler vi os om, hvad vi forventer og ønsker.
I øjeblikket er disse forventninger især aftaler på papiret. Den økonomiske vækst er moderat, medlemsstaterne kæmper med budgetproblemer, og USA's økonomi vokser i øjeblikket hurtigere end EU's økonomi. Vi er altså langtfra verdens mest konkurrerende region.
PPE-DE-Gruppens og ELDR-Gruppens beslutningsforslag tilslutter jeg mig for en del. Lissabon-målsætningerne er for høje, og de er ikke defineret tydeligt nok. Derfor er det meget vigtigt, at de justeres nu.
Først og fremmest er det ønskeligt, at Lissabon-målsætningerne tages op til fornyet overvejelse og defineres bedre. Så får vi måske gennemførlige målsætninger. De forstår nok, at også Parlamentet kan udtale sig endnu tydeligere om forløbet af denne proces, hvis målsætningerne er gennemførlige.
Endvidere skal justeringen især foretages, hvad angår gennemførelsen af Lissabon-aftalerne. Hvis det gøres, nøjes vi ikke med at tale om, hvordan gennemførelsen kan forbedres, men så vil det, som der bliver sagt her i dag, også blive gjort i praksis. 
Berthu (NI )
   - Hr. formand, betænkningerne til det europæiske forårstopmøde fører os til en bred konklusion, som kan opsummeres på følgende måde: Det Europæiske Råd i Lissabon fastsatte i 2000 det mål for Europa, at det i 2010 skal have den mest konkurrencedygtige økonomi i verden. Men siden 2000 er det snarere gået tilbage på alle plan, således at målet i dag er længere væk. Alle advarselslamper lyser rødt særligt for øvrigt for euroområdet, og jeg understreger det ved at nævne væksten, der er aftaget med 0,4 % i 2003, stigende arbejdsløshed, produktionsmæssig tilbageskridt i forhold til USA, aftagende offentlige og private investeringer, forringede budgetposter og endelig manglende reelle tiltag til fordel for strukturreformerne.
Hvad får vi foreslået i denne mildt sagt katastrofale situation? At vi med endnu større beslutsomhed skal følge de allerede vedtagne politikker, der hovedsageligt sigter mod en samling af det indre marked, mod støtte til forskningen og til nytænkning og til investeringer fortrinsvis i de menneskelige ressourcer. Alle disse retningslinjer er meget agtværdige, men faktisk er der en risiko for, at de ikke løser noget, for de når ikke ned til det grundlæggende i problemet. De store lande i euroområdet er syge, men deres helbredelse kan kun komme fra dem selv. EU kan sikkert hjælpe dem, men kun ved at hjælpe med at frigøre og beskytte midlerne til vækst. Frigørelse og beskyttelse er de to centrale ord. Men vi gør det modsatte. Vi frigør ikke på europæisk plan, for vi tilføjer hver eneste dag nye bestemmelser og indhyller staterne og virksomhederne i beslutningssystemer, der er mere og mere komplekse og mere og mere kostbare. Vi tilføjer hver dag nye forhindringer. Tidligere var det en harmoniseret monetær politik for 12 lande, og fremover er det den europæiske forfatning, som i selve grundformen er en modsætning til det fleksible Europa, som vi får brug for. Vi tilføjer hver dag nye afgifter, og en europæisk afgift, som Kommissionen har foreslået i forberedelserne til de kommende finansielle retningslinjer, er et nyt eksempel.
På den anden side beskytter Unionen ikke sin økonomi nok. Den inddrager ikke på tilstrækkelig vis kravene til etablering af store europæiske virksomheder i konkurrencepolitikken. Den sælger ud af fællesskabspræferencen inden for industri såvel som for landbrug. Endnu i disse dage er den ved at acceptere tredjeverdenslandenes brug af betegnelserne for europæiske vine. Endelig bidrager den til at lade en ikke faglært indvandring finde sted, som ikke modsvarer de krav, som vores økonomi kræver, og som forøger vores omkostninger væsentligt. Vi gør altså det modsatte af det, som vi burde. Hr. formand, vi skal ikke være forbløffet over det resultat, som vi høster.
Andria (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne præcisere en ting i forbindelse med det, som hr. Abitbol sagde i sin tale. Hr. Berlusconi aldrig har udtalt, at euroen bremser økonomien. Hr. Berlusconi sagde noget andet, nemlig at der med euroens indførelse er opstået en spekulation, som så afgjort bør hindres.
Jeg vil således gerne slå fast, at Italien er en stærk EU-tilhænger uden "hvis'er" og "men'er", og at den fælles valuta efter min mening vil gavne Europas økonomi i fremtiden.
Efter at have sagt dette vil jeg gerne lykønske hr. Bigliardo med den betænkning, som han har udarbejdet, og som er en dybtgående analyse af Europas økonomiske situation, men hvor man også gør en indsats for at fortolke stabilitets- og vækstpagten på en ny måde med et opmærksomt blik rettet mod EU's offentlige finanser. Den sanering af økonomien, der blev påbegyndt i 2002, har vist sig at være forbigående og har så afgjort ikke givet en tilstrækkelig dynamik til at skabe økonomisk vækst. EU har i øvrigt oplevet en stigning i arbejdsløsheden og en gradvis forringelse af de offentlige finanser. Samtidig har den stærke euro skabt problemer for eksporten, og tendensen til en langsomt faldende inflation har fået forbruget til at stå stille. Med udgangspunkt i undersøgelsen af disse problematikker må vi spørge os selv, om pagtens stivhed kan have haft negative konsekvenser for væksten i produktiviteten og stigningen i beskæftigelsen. Hvis arbejdsmarkedet skal være mere fleksibelt, er det så afgjort nødvendigt at fjerne de hindringer, der stadig eksisterer, vedtage anerkendelsen af de erhvervsmæssige kvalifikationer og indføre virksomhedsincitamenter, som hænger sammen med produktiviteten. Vi skal ligeledes styrke de programmer, der tager sigte på en modernisering af produktionsprocesserne, og det er absolut nødvendigt med større investeringer på forsknings- og udviklingsområdet.
Vi støtter således til fulde målsætningen om, at udgifterne til forskning og udvikling skal op på 3 % af BNP, inden årtiet er omme, og at to tredjedele heraf - sådan som det blev vedtaget af Rådet i Barcelona - skal gå til den private sektor for at belønne de små og mellemstore virksomheder for deres deltagelse i disse processer. Det ville desuden glæde os, hvis i det mindste de små og mellemstore virksomheder i fremtiden ikke blev medtaget i de samlede udgifter, som udgør det budgetunderskud, der skal holdes inden for 3 % af BNP. Et områdes økonomiske vækst afhænger i høj grad af de planlagte og gennemførte investeringer og af de vedtagne prioriteringer. Der er ingen tvivl om, at vi bør vise transitkorridorerne og vare- og passagertransportnettene en større opmærksomhed. I forbindelse med nettenes gennemførelse og udvikling er det nødvendigt at færdiggøre hovedlinjerne og fjerne de flaskehalse, der navnlig eksisterer i grænseområderne, ved at sørge for forbindelser og strategisk samtrafik.
Det skal ligeledes understreges, at der ved oprettelsen af infrastruktur til direkte forbindelser ikke alene skal tages højde for Europas centrale regioner, men også for regionerne i Fællesskabets periferi. Dette ville være en egentlig garanti for, at der reelt er fri bevægelighed for personer og varer på EU's område, og det ville bane vejen for en strategisk samtrafik med Middelhavslandene og Østeuropa. Projekter af et sådant omfang kræver naturligvis betydelige finansielle investeringer, der ikke må komme i konflikt med den nuværende pagts strenge bestemmelser. Derfor skal den læses og fortolkes på en mere elastisk måde, men den skal også betragtes som en garanti for stabilitet i Europa. Dens eksistens - som er blevet reddet og bevaret af de forsigtige og fornuftige beslutninger, der blev truffet under det italienske formandskab - skal beskyttes og bekræftes, men det skal ske med et syn på Europas økonomiske situation, som objektivt set er mere realistisk.
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, EU står over for store forandringer. Udvidelsen finder sted om få uger, der forhandles om en ny forfatning, og der bliver forhåbentlig tale om at reformere de overordnede økonomiske retningslinjer, stabilitets- og vækstpagten samt forvaltningen af strukturfondsmidlerne. Det sker i en verden, der allerede er på den anden ende, hvad angår international handel og hele spørgsmålet om sikkerhed m.v. Spørgsmålet er, om vi er klar til at tage alle disse udfordringer op. Jeg synes ikke, at meget peger i den retning.
Med hensyn til udvidelsen ser vi allerede, at næsten alle stater handler i panik for at beskytte deres arbejdsmarkeder. Vi oplever en situation, hvor de mest velhavende medlemsstater siger "ikke en krone mere". Vi har en situation, hvor et selvudnævnt beslutter, at EU er bedst tjent med en "superkommissær" for økonomi. Fint! Det har jeg ikke noget problem med, men hvor er forslaget om en "superkommissær" for et socialt omfattende, sammenhængende og bæredygtigt europæisk samfund? Økonomi er udmærket og meget vigtig for udviklingen af det indre marked, men det er en meget begrænset fokus, når man taler om at oprette et socialt omfattende og bæredygtigt europæisk samfund. Vi er bekymrede over, at vi har mange forslag - og flere rigtigt gode forslag - men at der praktisk taget ikke findes nogen i EU. Jeg er bange for, at vi ikke får det i den aktuelle periode.
Vi står over for at skulle have et nyt Parlament og en ny Kommission i løbet af nogle få måneder. Alt dette repræsenterer udfordringer for vores institutioner, og vi synes fortsat udelukkende at fokusere på konkurrenceevnen. Den er selvfølgelig også vigtig, men ikke den eneste faktor.
Social integration og social samhørighed skal være centrale elementer i vores sociale beskyttelsespolitikker, når vi taler om reformering af dette område i Lissabon-processen. Vi skal imidlertid sikre os, at når stabilitets- og vækstpagten reformeres - som den bør - så skal stater, der investerer i uddannelser og erhvervsuddannelser, ikke straffes som følge heraf. Vi skal bygge dynamik ind i Lissabon-processen ved at sikre os, at stabilitets- og vækstpagten både skaffer vækst og stabilitet, og det gøres bedst gennem incitamenter til investering i økonomiske drivkræfter i form af veluddannede og tilfredse arbejdstagere, der er produktive og har gode job.
Plooij-van Gorsel (ELDR ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. formand for Rådet, fru kommissær, hr. kommissær, når forårstopmødet finder sted i næste måned, er det nøjagtig fire år siden, at vores europæiske økonomiske ambitioner blev vedtaget og hilst velkommen i Lissabon. I disse forløbne fire år er der desværre ikke gjort de nødvendige fremskridt for at kunne føre disse ambitioner ud i livet. Det er overordentlig tydeligt, hvor problemet findes. Medlemsstaterne foretager sig for lidt for at gøre den europæiske økonomi konkurrerende og dynamisk.
I afventning af forårstopmødet har hr. Chirac, hr. Schröder og hr. Blair stukket hovederne sammen, såkaldt for at puste nyt liv i projektet Europa. Et sådant sluttet selskab har sjældent positive følger for vores europæiske økonomi. Det eneste, de gør, er jo ud fra deres egne nationale interesser at finde en fællesnævner, som resten af Europa er nødt til at acceptere.
Vores europæiske økonomi stagnerer i øjeblikket på grund af Tysklands og Frankrigs dårligt fungerende arbejdsmarkeder. Var det ikke netop Frankrig og Tyskland, som belemrede os med aftaler om landbrugsbudgettet, som resulterer i, at vi nu står over for en enorm forøgelse af det europæiske budget efter udvidelsen? Hvem skal betale det? I hvert fald ikke Storbritannien, som krampagtigt holder fast ved sin rabat. Den Liberale Gruppe synes, at de stærkeste skuldre skal bære de tungeste byrder, men det gælder alle stærke skuldre.
Kære kolleger, vi opfordrer med dette beslutningsforslag medlemsstaterne til at arbejde på Lissabon-målsætningerne og holde deres økonomi sund. Vi i Europa-Parlamentet må imidlertid ikke belemre erhvervslivet med unødigt tunge administrative og finansielle byrder såsom den planlagte kemipolitik, Reach. Det er udelukkende medlemsstaterne, som kan sørge for, at Europa vedbliver at være konkurrerende på verdensplan. I den forbindelse er det vigtigt, at stabilitetspagten opretholdes, og at alle fortsat har orden på deres budget. Kun det kan skabe velfærd og øge beskæftigelsen, hvilket vore borgere har overordentlig stor brug for. 
Schmid, Herman (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det er interessant at høre denne diskussion, da Parlamentet er usædvanlig enigt i sin beskrivelse af den europæiske økonomiske situation. I næsten hvert indlæg hører vi om den lave vækstrate, de faldende investeringer, den voksende arbejdsløshed, flytningen af kapital og højtuddannet arbejdskraft osv. Det er en helt anden tone, end den vi hørte for 3-4 år siden, hvor optimismen var stærk.
Jeg tror, at disse problemer skal tages meget alvorligt. Jeg mener, at vi har brug for en langsigtet vækstpolitik, som lægger vægt på infrastruktur, miljø, teknologiudvikling, udvikling af menneskelig kapital m.m., som mange talere har nævnt. 
Spørgsmålet er, hvilke forudsætninger der er de vigtigste. Efter min mening skal medlemsstaterne være ansvarlige for denne nye politik. Det er mit indtryk, at EU ikke har den politiske styrke, den enighed og de økonomiske muligheder, som er nødvendige for at føre en sådan politik og for at vende denne negative udvikling i Europa. Medlemsstaterne skal gøre vækstpakken til nationale politikker, som i høj grad bygger på samarbejde mellem den offentlige og den private sektor. I Sverige har vækstperioderne generelt været bedst, når de er opstået på baggrund af nationale satsninger, hvor offentlige politikere og erhvervslivet har skabt særligt gunstige effekter. Jeg vil især fremhæve vægten og betydningen af, at den offentlige sektor spiller en aktiv rolle i denne forbindelse, da den både er vigtig for beskæftigelsen og er meget ressourcekrævende. 
Langen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, EU befinder sig i en vanskelig situation. Vi har en central valutapolitik, som Den Europæiske Centralbank har ansvaret for, og vi har en decentral finanspolitik og økonomisk politik. For at det overhovedet skal kunne fungere, for at vi skal kunne udvikle det indre marked, er stabilitets- og vækstpagten bindeleddet, og jeg opfordrer indtrængende til, at alle skal holde sig til denne stabilitets- og vækstpagt, også Tyskland og Frankrig, de to største lande i euroområdet. Derfor støtter vi Kommissionen i dens sagsanlæg ved EF-Domstolen for at få klarhed over kompetencerne i forbindelse med stabilitets- og vækstpagten.
Men det er ikke nok. Hvis målet fra Lissabon skal nås, er der bud efter både medlemsstaterne, Kommissionen og Europa-Parlamentet. Der er bud efter medlemsstaterne, når det drejer sig om at fremme de nødvendige reformer på arbejdsmarkedet, på det sociale område, inden for skattepolitikken, etableringsbetingelser og støtte til fremtidsorienterede industrigrene. Her er der bud efter medlemsstaterne, og vi kan ikke fritage dem fra dette ansvar. Der er bud efter Kommissionen, når det drejer sig om at sætte en fornuftig industripolitik i gang. I de seneste år har vi forsømt at skabe en fornuftig industripolitik sideløbende med initiativerne omkring tjenesteydelser og enkeltinitiativer på det indre marked. Det har hele tiden været forbrugerpolitiske hensyn, miljøpolitiske hensyn, der har stået i forgrunden. Hvis vi vil hævde vores position i verden, må vi gøre fremskridt på dette område.
Jeg kræver her, at Kommissionen seriøst overvejer at udstede et moratorium på 3-5 år for miljø- og forbrugerpolitiske lovprojekter. Det er den eneste måde, vi kan nå Lissabon-målene på, for hidtil har vi kun været i gang med forberedelserne. Vi er ikke kommet ud af stedet. Kun et sådant moratorium i EU, som alligevel er førende i verden inden for miljøbeskyttelse, arbejdssikkerhed og det sociale område, kan gøre os til den mest konkurrencedygtige region i verden, hvilket blev besluttet i Lissabon.
Linkohr (PSE ).
   - Hr. formand, nu er jeg næsten fristet til at begynde en debat med hr. Langen om moratorier. Jeg var imod moratorier i forbindelse med bioteknologien, og jeg ville også i dette tilfælde være imod et moratorium. Men jeg vil koncentrere mig om forskningen, for et konkurrencedygtigt europæisk erhvervsliv har brug for en forskningspolitik. Det forbavsende er, at netop på dette område, hvor alle egentlig er enige, er der blevet sparet i de seneste år, særligt i medlemsstaterne. Det mest spektakulære er vel, at forskere i Frankrig for første gang i Europa sågar er gået på gaden for at demonstrere, og andre steder er de også parate til at gå på gaden - det er ikke længere kun landmændene, der gør det, men nu åbenbart også forskerne. Det synes jeg er meget interessant, men også sørgeligt, for her ser man tydeligt afstanden mellem stats- og regeringschefernes smukke ord og de nøgne kendsgerninger.
Nu siger finansministrene, at de ingen penge har. Spørgsmålet er imidlertid, om vi ikke kan forske, fordi vi ingen penge har, eller om vi ingen penge har, fordi vi ikke forsker. Finland - for blot at nævne en medlemsstat - er et eksempel på, at man selv i vanskelige tider kan investere i fremtiden og derefter få succes. Finland nævnes i dag hele tiden som det mest succesrige land i EU, og dette land har endda ikke været med så længe. Det betyder, at Finland har gjort meget, også uden EU.
Derfor vil jeg varmt plædere for, at vi i EU holder os på sporet, kæmper for de 3 % udgifter til forskningen og får lavet en innovationsstrategi for de små og mellemstore virksomheder. Til sidst vil jeg opfordre Dem til at være til stede som repræsentanter for Europa-Parlamentet ved den videnskabskongres, som vi arrangerer her i Bruxelles i begyndelsen af april, for at vise, at i det mindste Parlamentet holder fast i denne strategi. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg beklager, at der i betænkningen om de offentlige finanser insisteres på støtte til Kommissionens faste beslutning om streng overholdelse af stabilitets- og vækstpagtens bestemmelser, i blind tiltro til den herskende økonomiske lære, der stædigt nægter at se virkeligheden i øjnene.
Jeg beklager, at man ikke tager hensyn til stabilitetspagtens konsekvenser, og at det ikke er lige præcis dét, vi nu diskuterer, nemlig de økonomiske og sociale problemer, som folk oplever i deres hverdag. Jeg beklager, at den økonomiske politiks hovedmål er budgetkonsolidering og prisstabilitet, hvilket er til skade for økonomisk vækst og beskæftigelse, forbedrede levevilkår og tilfredsstillelse af befolkningens behov.
Portugal er et eksempel på denne strenge og hensynsløse gennemførelse af stabilitetspagten, og landet befinder sig i dyb recession med en nedgang i BNP på måske mere end 1 % og den største stigning i arbejdsløsheden i EU, hvilket ikke bare bringer den økonomiske konvergens med EU i fare, men også på tredje år i træk selve betingelserne for en snarlig og bæredygtig genopretning. Budgetkonsolidering må ikke bruges som våben mod den offentlige sektor og må ikke bringe de offentlige investeringer i fare, men skal virke som garanti for offentlige tjenester af høj kvalitet. Det betyder, at vi må ændre denne politik, at vi må ændre stabilitetspagten og i stedet tale om en pagt for bæredygtig vækst og beskæftigelse, så vi kan få løst EU's økonomiske og sociale problemer. 
García-Orcoyen Tormo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også først og fremmest tale om forskning og udvikling som drivkraften bag værditilvæksten i virksomhederne. Jeg er enig med hr. Linkohr i, at det ville være godt at indlede en debat om det, som hr. Lange har sagt, men det kan ikke lade sig gøre.
Hvis Europa ender med at beslutte sig for aktivt at støtte og fremme rene teknologier, vil forskning og udvikling på det område være en oplagt kilde til beskæftigelse og investeringer i Unionen. For øjeblikket er en af de største udfordringer, som det internationale samfund står over for, spørgsmålet om overholdelse af Kyoto-protokollen og dens mål. Det har skabt voldsomme diskussioner mellem industrisektoren og forvaltningen. Jeg mener, at en af løsningerne er, at der overalt indføres renere teknologier, for det ville netop føre til færre forurenende emissioner. Hvis vi ikke investerer i den type teknologi, opnår vi næppe det konkurrencedygtige og dynamiske Europa, som vi alle ønsker.
Til sidst vil jeg også i forbindelse med det foregående sige, at det er helt nødvendigt at fremme en effektiv anvendelse af naturressourcerne meget mere aktivt, simpelthen fordi frigørelsen af den økonomiske vækst og det stigende forbrug af ressourcer er et uomgængeligt krav for at sikre en vedvarende bæredygtig udvikling og ligeledes det videnbaserede Europa, der er førende i verden med hensyn til konkurrenceevne og fuld beskæftigelse, som vi alle ønsker.
Lange (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, nogle gange har jeg på fornemmelsen, at nogle på det seneste har hentet teorien fra det 19. århundrede frem fra historiens mølpose igen - at hvis bare man slipper markedskræfterne fri, ...
... så ville der pludselig blive skabt arbejdspladser en masse. Det synes jeg er helt forkert. Hvis vi ser nærmere på, mine kære kolleger, hvor man i de seneste årtier kan finde de største vækstimpulser og de største beskæftigelsesimpulser, så er det netop på de områder, som hr. Langen skosede før, nemlig inden for den bæredygtige udvikling, inden for miljøbeskyttelse. Jeg tror også, det er nødvendigt at opmuntre til yderligere investeringer på disse områder, netop hvad fornyelsen af vores byer angår, både med hensyn til sociale og økologiske komponenter, og hvad trafikken angår. Også her er det tydeligt, hvad spørgsmålet om sociale og økologiske komponenter angår, at de største vækstpotentialer ligger inden for disse områder, og at det derfor også er her, de største beskæftigelseseffekter kan skabes. Naturligvis - jeg synes heller ikke, man kan se bort fra, at et ureguleret marked også ville have voldsomme negative økologiske følger - ville en investering i disse områder bidrage til at sikre vores økologiske livsgrundlag.
Vi må forblive tro over for principperne fra Lissabon og Göteborg og sige, at vi ønsker en bæredygtig produktionsform i Europa, som skaber vækst og beskæftigelse på basis af et økologisk livsgrundlag. Her har vi tidligere fundet fornuftige modeller, og vi bør fortsætte troværdigt ad denne vej. Jeg tror også, vi vil miste troværdighed internationalt på mange felter, hvis vi nu begynder at kassere vores egne mål og aftaler, som vi har talt for i Johannesburg og Kyoto. Vi må holde fast i vores mål og fortsætte ad denne vej. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forårstopmødet, som formentlig vil få en afklarende virkning, og til den ambitiøse Lissabon-proces for fire år siden. Den økonomiske afmatning i mange medlemsstater er alvorlig og kræver mere effektive foranstaltninger. Der er behov for en tættere afstemning mellem økonomisk politik, beskæftigelses- og strukturpolitik, uden at det betyder, at vi stræber efter harmonisering. Ved at mindske det statslige bureaukrati, forbedre strukturen på finansmarkederne og øge investeringerne - kollegerne har allerede peget på det - kan der opstå flere og mere fremtidssikre arbejdspladser. Det, der især mangler, er imidlertid et koordineret samarbejde inden for livslang læring og indførelse af europæisk uddannelsesmarketing. Undersøgelser i EU har vist, at for mange unge får en for dårlig uddannelse. Deres beskæftigelsesevne kan imidlertid forbedres, hvis man gør mere for at fremme den menneskelige kapital. Der skal altså sættes ind i uddannelsen i skolerne, i erhvervslivet og på universiteterne.
Jeg mener også, at den sociale dialog skal intensiveres. Jeg mener, den er et nøgleelement i håndteringen af vores samfundsmæssige forandringer, og det er sørgeligt, at den i mange medlemsstater har en meget lidt central placering. Set i lyset af EU's udvidelse i de kommende to måneder må vi konsekvent fortsætte de fælles initiativer inden for beskæftigelses- og socialpolitikken. Et af de mest succesrige elementer i denne forbindelse var og er den europæiske beskæftigelsesstrategi. De økonomiske udgifter til disse områder er i øvrigt minimale i forhold til strukturmidlerne til udvidelsen. At Kommissionen så opfordrer medlemsstaterne til at forhøje bidragene yderligere og belaste nettobetalerlandene yderligere, kan man kun afvise. Vi har brug for noget andet, europæisk såvel som internationalt, nemlig jernhård udgiftsdisciplin. Vi kan derfor heller ikke stemme for Socialdemokraternes ændringsforslag, hvor de vover at advare mod sparebudgetter.
Et sidste punkt er, at alle forsøg på at opbløde stabilitets- og vækstpagten eller diskreditere den som ikke-funktionsdygtig, vil slå fejl. Her har Kommissionen, hr. Solbes Mira, fuldkommen ret. Budgetsynderne skal indbringes for EF-Domstolen. Det fortjener al politisk støtte, netop fordi vores virksomheder, både arbejdstagerne og lederne, har brug for én ting, nemlig garanteret og langsigtet stabilitet. 

Bullmann (PSE ).
   - Hr. formand, når vi ser på den økonomiske situation, som EU befinder sig i, så er der tre hovedopgaver for det forestående topmøde. Topmødet skal for det første sørge for, at der kommer flere investeringer, for det andet at der kommer flere investeringer, og for det tredje at der kommer bedre investeringer. Vi er bagud i forhold til USA, både inden for den private sektor og inden for den offentlige. I den offentlige sektor med 1 %. Det er komplet uforståeligt for mig, at kolleger her i Parlamentet på baggrund af denne økonomiske situation kan få sig selv til at give os to anbefalinger. Nemlig for det første at man skal overvinde krisen ved at sende mere skidt op i luften - det var den ene del af hr. Langens forslag. Og for det andet idet de siger, at vi bare stædigt skal blive ved med at spare erhvervslivet i stykker i stedet for at give det de nødvendige impulser. Der findes mange dårlige lærebøger om økonomisk politik, men jeg har endnu ikke fundet nogen, som var så dårlig, at den ville komme med disse anbefalinger i en økonomisk fase som den, vi i øjeblikket befinder os i.
Tværtimod, mine damer og herrer, er vi i en situation, hvor vi må gøre det, som hr. De Rossa var inde på, nemlig indtage en dynamisk holdning over for den nødvendige balance mellem stabilitet på den ene side og handlekraft på den anden side. Jeg er meget spændt på at se, hvordan Kommissionen vil behandle dette stikord "dynamisk handling, balance mellem stabilitet og handlekraft". Vi er spændt på forslagene, hr. kommissær Solbes, og vi ønsker en produktiv diskussion. 
Pronk (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil for det første takke hr. Roche for hans redegørelse fra Rådet og i særdeleshed for det, han sagde om de ældre. Hvis det lykkes os at skabe et bedre arbejdsmarked for ældre, kunne vi efter min opfattelse gennemføre Lissabon-målsætningerne på beskæftigelsesområdet. Jeg var derfor meget skuffet over, at Kommissionen kun taler om at afskaffe de finansielle instrumenter for ældre. Så kunne vi faktisk lige så godt fratage de ældre deres stemmeret. Hvad Kommissionen siger, er fuldstændig uacceptabelt. Der må tilvejebringes et arbejdsmarked, som åbner muligheder for, at sådanne ordninger også bliver mindre nødvendige, end det i øjeblikket er tilfældet.
For det andet er der selve lovgivningen. Kommissionen har med rette gjort opmærksom på, at lovgivningen om det indre marked hurtigt skal indføres. Men der er naturligvis også forslag fra Kommissionen, som får os til at spekulere på, om disse bidrager ret meget til beskæftigelsen. Jeg er bange for, at det modsatte sommetider er tilfældet. Jeg er også bange for, at man på området finansielle tjenesteydelser, ligesom ved overtagelsesdirektivet, stræber efter, hvad man tror, der sker i USA. Jeg synes, man skal undersøge grundigt, hvilke konsekvenser de forskellige ting har for beskæftigelsen.
For det tredje er der naturligvis miljøet. Det forholder sig faktisk sådan, at man ved evalueringen af den nuværende og ved indførelsen af ny miljølovgivning også i meget højere grad end hidtil skal undersøge, hvilken indflydelse den får på beskæftigelsen. Det er for let at bagatellisere, således som hr. Langen gør.
Mit sidste punkt vedrører produktiviteten. Jeg tror, spørgsmålet om produktivitet stadig undervurderes kraftigt. Produktivitet kombinerer det hele. Hvis vi forbedrer produktiviteten, kan vi gøre mere, og vi kan få bedre job. Men det er ofte den anden side af denne sal, som står i vejen for en forbedring af produktiviteten, fordi der i for høj grad holdes fast ved gamle idéer, som i denne tid finder ringe genklang. 
Bodrato (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i de betænkninger, som vi drøfter, giver man udtryk for sin bekymring over afstanden mellem Lissabon-målsætningerne og de resultater, vi har nået. Også Rådet og Kommissionen deler disse bekymringer og understreger med rette vigtigheden af at stadfæste en strategi for videnøkonomi.
Jeg er dog af den opfattelse, at det i forbindelse med Rådets forårsmøde også er nødvendigt at gøre sig nogle overvejelser om EU's finansielle overslag, og at der er nogle spørgsmål, som skal besvares.
Det første spørgsmål vedrører betingelserne for at skabe en ligevægt mellem stabilitetspolitikken, som den fælles valuta er et udtryk for, og en politik, der fremmer forskning, innovation for de små virksomheders vedkommende og investeringer i de store net, der muliggør en integration mellem de europæiske regioner.
Det andet spørgsmål drejer sig om, hvordan vi skal tage den markedsglobalisering op, som selv de mest moderne virksomheder står over for, eftersom de skal konkurrere med USA og Japan - det vil sige med lande, der er langt fremme på forskningsområdet - og de traditionelle virksomheder, der skal konkurrere med Kina og med økonomier, som har lave udgifter til arbejdskraft, socialpolitik og miljøpolitikker.
Det tredje spørgsmål vedrører konkurrencefaktorernes udvikling, som gør det nødvendigt at styrke EU's tilstedeværelse, når det gælder grundforskning, men også når det gælder industripolitik. En sådan fællesskabsindsats er mulig, hvis de finansielle overslag er i tråd med EU's udvidelsesmålsætninger, men også med en vækst, der i stadig større grad er knyttet til menneskelig kapital, produktkvalitet og konkurrencedygtighed hos virksomhederne, der opererer på et stadig mere åbent marked.
Jeg tror, at det politiske problem i virkeligheden hænger sammen med evnen til at foretage strukturreformer, men også til at træffe de budgetmæssige valg, som efter vores mening er nødvendige for at give Europa en fremtid. 
Konrad (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, stabilitets- og vækstpagten er til diskussion, og jeg tror, der er al mulig grund til klart at understrege, at vi har brug for denne pagt for fremtiden. Til dem, som sysler med at bryde loven på europæisk niveau ved at afbryde Kommissionens sagsanlæg med en ministerbeslutning, må man klart sige, at bruddet på denne stabilitets- og vækstpagt i sidste ende undergraver euroens stabilitet, og det betyder også, at fundamentet for den europæiske økonomi vil smuldre bort.
Brevet fra de seks lande, som har en konsolideret budgetsituation, taler for sig selv i denne forbindelse, og jeg håber og ønsker, at vi atter vender tilbage til den erkendelse, også med hensyn til denne pagt, at hvis man vil ændre loven, må man søge flertal for det - det gælder også for denne pagt - men man ændrer ikke loven ved at bryde den.
Desuden bør strukturreformen - den proces, som Den Europæiske Centralbank forlanger - finde sted i nationalstaterne. Her er især Tyskland bagud. Når man i disse dage læser, at det gennemsnitlige BNP pr. person i Tyskland er faldet, og at Tyskland ligger nr. fire fra bunden, så taler det for sig selv. Det taler bestemt ikke for, at Socialdemokraterne i Tyskland regerer godt. Det betyder også, at hr. Verheugen faktisk allerede med sit medlemskab af dette parti diskvalificerer sig som superkommissær her i Bruxelles.
Eller en sidste bemærkning: Lissabon-processen betyder netop ikke, at man med et stort udgiftsprogram kan skabe en kortvarig begejstring med mange penge. Nej, også på europæisk niveau skal der spares, og derfor har jeg ingen forståelse for Kommissionens krav om at forhøje budgettet med 50 %. Også det ville stille for store krav netop til nettobetalerne i EU. Nogle her i Parlamentet ville have godt af en tænkeproces, en proces til eftertanke, og jeg tror, at EU generelt ville have godt af en konsolideringsfase. 
Villiers (PPE-DE ).
   - Hr. formand, da vi behandler spørgsmålet om EU's økonomi i forhandlingen om disse betænkninger, vil jeg gerne fremhæve vigtigheden af at føre dagsordenen fra Lissabon ud i livet. Der er sket fremskridt, efter at EU's ledere erklærede, at Europa skal gøres til verdens mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi inden for 10 år, men der har også været mange tilbageskridt. For mig at se er et af de grundlæggende mål med dagsordenen fra Lissabon at skabe økonomiske reformer og mere fleksible arbejdsmarkeder. Vi har imidlertid mange gange set EU gå i den modsatte retning af denne aspiration. Arbejdsmarkederne bliver ikke mere fleksible af foranstaltninger som direktivet om midlertidigt ansatte, der kan gøre hundredtusindvis af midlertidigt ansatte arbejdsløse.
Jeg er også interesseret i planerne om at afvikle nogle af fravalgsmulighederne i arbejdstidsdirektivet, hvilket giver ekstra fleksibilitet. Det er selvfølgelig vigtigt at sikre, at folk ikke får for lange arbejdstider, men mange af aspekterne i arbejdstidsdirektivet giver bare mere bureaukrati i stedet for ekstra beskyttelse af arbejdstagerne. Disse foranstaltninger gør det blot mere besværligt for dem at leve deres liv, som de ønsker.
Der er andre forslag, som jeg ser som overreaktioner. Hensigten med kemikalieforordningen er f.eks., at man skal kontrollere og regulere brugen af farlige kemikalier, men det skal ikke give anledning til den urimelige reaktion, vi har set i denne forordning. Mange punkter i EU-lovgivningen er for påtrængende og øger ganske enkelt virksomhedernes udgifter. I sidste ende vil det koste job for den europæiske befolkning, og meget ofte er det ensbetydende med højere priser og et mere begrænset udbud for forbrugerne.
For at gennemføre dagsordenen fra Lissabon skal vi begrænse bureaukratiet fra EU.
Solbes Mira,
    Hr. formand, jeg takker alle dem, der har talt, for deres deltagelse i denne debat og for de idéer, som de har forelagt. Desværre har vi ikke tid nok til, at vi kan gå i detaljer med dem alle sammen, men jeg vil gerne understrege, at jeg synes, at det er vigtige spørgsmål i debatten.
Der synes at være bred enighed om, at vækstraten er utilfredsstillende, at den skal være større. Jeg vil imidlertid advare imod at drage forenklede sammenligninger. Man kan ikke drage sammenligninger mellem USA og EU uden at tage deres respektive udgangspunkter og fremtidige forpligtelser i betragtning. Det er heller ikke let at sammenligne euroområdet og området uden for det. Det vigtigste problem i dag er at afgøre, om Lissabon-analysen stadig er gyldig.
Jeg er overbevist om, at større europæisk vækstkapacitet i bund og grund afhænger af to ting, nemlig øget beskæftigelse og højere produktivitet i Europa. Denne analyse er efter min opfattelse stadig gyldig. Hvis det er rigtigt, hvad er det så, der slår fejl i Europa? Jeg mener ikke, at det er analysen. Vanskelighederne består snarere i gennemførelsen og den praktiske iværksættelse af det, vi besluttede i Lissabon.
Alligevel fremgår det af Kommissionens beretning, at selv om vi er utilfredse på visse områder, har vi gjort fremskridt på andre.
Vi har uden tvivl gjort fremskridt, hvad angår beskæftigelsen, men vi har ikke gjort så store fremskridt, hvad angår produktiviteten. Vi har gjort fremskridt med det indre marked, men ikke så meget, som vi kunne have ønsket. Vi har uden tvivl overvundet nogle hindringer, så det finansielle system er blevet mere forenet, men ikke så meget, at vores finansielle omkostninger svarer til USA's. Vi har iværksat nogle supplerende foranstaltninger, som utvivlsomt vil hjælpe. Vækstinitiativet er efter min opfattelse vigtigt for at reaktivere visse andre aspekter.
I vores forslag i år lægger vi vægt på ting, der kan lette og sikre en produktivitetsstigning. Forskning og udvikling er bestemt et mål, men også på det område må vi udtrykke klarere, hvad vi mener, når vi taler om forskning og udvikling. Der er ingen tvivl om, at 3 % af BNP er et tal, der svarer til USA's, men hvis man skelner mellem offentlige og private investeringer i forskning og udvikling i Europa og USA, er tallet for de offentlige investeringer større i Europa end i USA.
Er problemet så kun tallet, eller er det også vores evne til at fungere bedre med hinanden, at undgå overlapninger mellem forskellige aktiviteter og i mange tilfælde at få skabt en ekstra tiltrækning, en stimulerende virkning på det private initiativ? Det er for mig afgørende punkter, og jeg mener, at disse prioriterede områder er velvalgte og korrekte.
Vi må aldrig glemme, at Lissabon-strategien også har nogle klare begrænsninger: Vi vil have en bæredygtig Lissabon-strategi, og det forudsætter et vist omfang af passende social beskyttelse og også en vis miljøbeskyttelse.
Det førte til, at andre ting er blevet bragt op i debatten. Er der problemer med at definere strategien? Jeg ville sige nej. Problemet er den, især nationale, manglende politiske vilje til at iværksætte det, som vi har aftalt.
Er stabilitets- og vækstpagten et problem, eller er den et positivt element? Jeg mener personligt, at den er et positivt element. Jeg mener, at sunde finanser er afgørende for langsigtet vækst. Tjener en finanspolitik som et diskretionært middel til forbedring af væksten på kort sigt? Teoretisk set kan den i visse tilfælde fungere sådan, men vi må ikke glemme nogle efter min mening afgørende ting. For det første fungerer budgetterne og de automatiske stabilisatorer i Europa - som er meget mere dynamiske end i USA - således, at hvert fald på et point i aktiviteten kompenseres med et halvt point i budgettets udsving.
Det er rigtigt, at vi har en grænse, de berømte 3 %. Det er en fornuftig grænse. Erfaringerne har vist, og jeg er overbevist om, at det er positivt for EU at have en finansiel ramme. Jeg mener, at den finansielle ramme på grund af vores problemer i fremtiden og vores problemer med befolkningens aldring kræver, at der opnås budgetmæssig balance på mellemlang sigt. Jeg mener, at 3 % som nominel referenceværdi for den budgetmæssige balance på mellemlang sigt er afgørende, hvis vi ønsker et effektivt system, der giver os mulighed for at kontrollere, det vi gør, og at samarbejde indbyrdes.
Derfor synes jeg, at det er vigtigt, at vi tager fat på pagtens problemer i fremtiden. Efter min mening er traktaten og de grundlæggende idéer stadig gældende, men der er nogle ting, som vi må forbedre. Der er ingen tvivl om, at vi må forbedre det indbyrdes forhold mellem retningslinjerne for den økonomiske politik og pagten. Der er ingen tvivl om, at vi ikke udelukkende kan bekymre os om finanspolitisk konsolidering, men finanspolitisk konsolidering for at opnå mere vækst, og det er naturligvis tæt forbundet med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Det giver et andet problem, som vi er blevet opmærksom på i de seneste år, nemlig at en del af de vanskeligheder, som vi har i dag, skyldes, at vi ikke handlede korrekt i den økonomiske opgangsperiode.
Vi har indført vækstelementer i pagten. Det var meningen med meddelelsen fra november 2002, hvor der blev lagt større vægt på de underliggende underskud. Der er naturligvis stadig nogle problemer med dette afgørende område, som vi bestemt er rede til at diskutere og drøfte.
Vi mener, at problemet med fremtiden er meget vigtigt. I den forbindelse skal gælden tillægges større betydning i hele pagten, og ikke kun gælden, men alle de fremtidige forpligtelser, der uden tvivl kan få en negativ indflydelse på vores vækst på lang sigt. Spørgsmål som befolkningens aldring og behovet for at finansiere fremtidige forpligtelser er afgørende.
Jeg har en sidste kommentar. Som nogle af Dem har påpeget, er det afgørende, at de nationale regeringer forpligter sig til at overholde pagten. Det kunne indebære, at de eksisterende budgetprocedurer blev forbedret på en sådan måde, at de nationale parlamenter selv var mere involverede i fastlæggelsen af deres egne fremtidige forpligtelser og i opfyldelsen af de forpligtelser, som vi har påtaget os.
Jeg mener, at vi har et godt udgangspunkt. Det er rigtigt, at vi gerne ville have mere vækst, og at vores spillerum er begrænset. Da Kommissionen fastlagde sine finansielle overslag, forsøgte vi at skabe ligevægt ved på den ene side ikke at overskride vores aktuelle manøvremargen - til trods for de yderligere forpligtelser - og på den anden side ikke at overskride vores aktuelle finansielle margen mere end højst nødvendigt. Men vi er bevidste om, at Unionens budget til syvende og sidst er 1 %, 1,14 % eller 1,24 %, og at størstedelen af de offentlige udgifter i dag er placeret på nationalt plan. Hvis der ikke er samarbejde på nationalt plan, vil vi derfor ikke kunne skabe den øgede vækst, som vi alle ønsker for Europa.
Roche,
    Hr. formand, jeg vil også takke alle de medlemmer, der har deltaget i forhandlingen. Jeg er måske ikke enig i alle analyserne, men jeg fandt forhandlingen særdeles interessant og meget konstruktiv. Jeg har ikke tid til at nævne alle punkterne, men der blev fremsat en række interessante punkter under forhandlingen.
Hr. Blokland illustrerede f.eks., at dagsordenen fra Lissabon er ved at rinde ud. Vi kan tælle, hvor mange dage vi har tilbage. Det var en meget interessant pointe. Hr. Crowley fremhævede fleksibiliteten i vores fremgangsmåde, og hr. De Rossa indikerede, at Europa eksisterer i en dynamisk verden med deraf følgende ekstraordinære udfordringer.
Det var ikke overraskende, at talerne klart fremhævede behovet for vedholdende at bekæmpe hindringerne for en fuld gennemførelse af Lissabon-strategien. Hr. Baron havde helt ret, da han sagde, at vejen til helvede er brolagt med gode hensigter. Der er masser af gode hensigter i Lissabon-strategien. Som formandskab er vi opmærksomme på, at vi både skal udtrykke gode hensigter, men at vi også skal fokusere hele processen på den måde, som hr. Watson foreslog.
Strategien tilhører ikke EU's institutioner, men EU's befolkning. Der er mange interessenter her, hvilket fru Randzio-Plath pointerede. Vi er nødt til på en eller anden måde at involvere alle disse interessenter - ikke kun medlemsstaternes regeringer og institutionerne, men EU's befolkning - og sørge for, at de koncentrerer sig om selve dagsordenen og dens betydning i virkeligheden.
Mange af medlemmerne talte om reguleringsspørgsmålet. Jeg er ikke sikker på, at hr. Jonckheer og jeg er enige, men han talte om problemerne vedrørende liberalisering og regulering. Det var et emne, som mange andre talere også kom ind på. Vi mener helt sikkert, at der skal ofres megen tid og opmærksomhed på at sikre en effektiv regulering, der fremmer processen i stedet for at hindre den.
Et andet centralt punkt i forhandlingen handlede om, hvad det er nødvendigt at indføre for at skabe en sand videnbaseret økonomi. Jeg er enig med kommissær Reding, der helt fra starten pointerede, at der skal lægges vægt på uddannelse. Jeg er også enig med fru Grossetête og fru García-Orcoyen Tormo i, at der er brug for forskning og udvikling. Under debatten var der mange bidrag vedrørende indførelsen af en videnbaseret økonomi, og efter min mening gjorde medlemmerne ret i at fremhæve uddannelse, forskning og udvikling som centrale forudsætninger.
Jeg lagde mærke til, at man gang på gang understregede nødvendigheden af at skabe et forskningsmiljø i Europa. Forskerne er startkapitalen for en videnbaseret økonomi, og det skal EU og dets medlemsstater erkende.
Lissabon-strategien er ikke noget støvet akademisk begreb. Den har afgørende betydning for borgerne i EU 15, og fra den 1. maj 2004 vil den også have afgørende betydning for 450 millioner EU-borgeres liv og trivsel i 25 medlemsstater. Det er en indsats, der fortjener vores fulde opmærksomhed, energi og snilde. Det nuværende formandskab betragter Lissabon-strategien som en vigtig prioritering, og vi ofrer den megen opmærksomhed.
På Det Europæiske Råds møde i marts agter vi at benytte en fokuseret tilgang i stedet for at skyde med spredehagl. Vi mener, at vi skal fokusere meget nøje på det, vi kan opnå, og at vi skal arbejde for, at det lykkes.
Afslutningsvis vil jeg takke alle medlemmerne for deres bidrag til denne meget interessante og fokuserede forhandling. 
Formanden.
   - Vi takker Rådet.
Som konklusion på erklæringerne om opfølgning på Lissabon-strategien har jeg modtaget tre beslutningsforslag.(1)
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
Fitzsimons (UEN ),
   EU skal modernisere arbejdsmarkederne. Vi skal sørge for i højere grad at koordinere vores økonomiske politikker. Vi skal gennemføre færre og bedre lovgivningsmæssige reformer. Vi skal sørge for at færdiggøre de transeuropæiske net inden for transport- og energisektoren. Vi skal sørge for, at alle områder af EU - både by- og landområder samt centrale områder og randområder - får mest muligt ud af de nye teknologier.
Hvis EU skal bevare sin konkurrenceevne, og hvis vi skal nå de mål, som EU's ledere har opstillet for gennemførelsen af Lissabon-strategien, skal vi vedtage en række lovgivningsforanstaltninger på EU-plan. Vi skal sørge for, at det indre marked gennemføres fuldt ud. Vi skal også sørge for i højere grad at investere i forsknings- og udviklingspolitikker, og det er et område, hvor EU på det seneste er sakket agterud i forhold til USA.
Jeg går ind for, at EU skal være verdens mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i 2010. Og vi skal alle arbejde hen imod dette mål.
Maaten (ELDR ),
   Europa-Kommissionen skal udarbejde en køreplan, hvori der står, hvem der skal opnå hvad og hvornår. Det europæiske minitopmøde i Berlin har igen vist, at alle er enige om målsætningerne, men ikke om foranstaltningerne. På det område kommer vi altså ikke videre. En køreplan med nøjagtige målsætninger i stedet for de nuværende vage aftaler skal hjælpe regeringscheferne med at finde en måde til at styrke videnøkonomien og gøre det europæiske arbejdsmarked fleksibelt.
Kommissionen skal også under forårstopmødet oplyse, hvad der er gjort for at ophæve overflødig lovgivning. Kommissionen har lovet det europæiske erhvervsliv at ophæve 25 %. Gennem en formindskelse af de administrative byrder vil virksomheder igen få mulighed for at udøve deres erhverv og dermed skabe økonomisk vækst. En europæisk superkommissær for økonomiske anliggender er ikke den rette løsning. Det kunne forbundskansler Schröder have vidst, for den tyske superminister for økonomi og arbejde, Wolfgang Clement, har ikke kunnet forhindre, at den tyske økonomi stadig har et af Europas laveste væksttal. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0011/2004) af Paolo Costa for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme til Rådet om manglende høring af Parlamentet i forbindelse med TEN-quick-start-planerne.
Costa, Paolo (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, med den forespørgsel, der er blevet stillet, ønsker vi at undgå enhver misforståelse og hindre enhver mulig sammenblanding af den igangværende fælles beslutningsprocedure i forbindelse med retningslinjerne for udvikling af det transeuropæiske transportnet og listen over dele af prioriterede projekter, som Kommissionen fastlagde i sin meddelelse til Rådet af 11. november 2003 om vækstinitiativet. I denne meddelelse fastlægges det, hvilke dele og projekter der kan modtage den fællesskabsfinansiering, som er til rådighed i dag, samt lån fra Den Europæiske Investeringsbank.
Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, som jeg stiller denne forespørgsel for, henvender sig til Rådet for at få at vide, hvilken betydning denne meddelelse skal tillægges.
Den 27. januar informerede Kommissionens næstformand Loyola de Palacio skriftligt det parlamentsudvalg, som jeg er medlem af, om, at meddelelsen om vækstinitiativet og listen over de såkaldte prioriterede projekter ikke er et juridisk bindende dokument eller en liste over dele, der skal have særbehandling. Efter Kommissionens mening står vi således udelukkende med en liste, der ikke er udtømmende, over foranstaltninger i forbindelse med de prioriterede projekter, som Kommissionen og medlemsstaterne betragter som værende tilstrækkeligt modne til, at arbejdet kan gå i gang med det samme, hvilket vil stimulere den europæiske økonomi.
Det lader til at være nødvendigt, at Rådet i dag bekræfter Kommissionens udtalelse og yderligere giver en forklaring på, hvordan det agter at gå til værks for at sikre, at angivelsen af de dele af projekter, som Kommissionen har foreslået, på ingen måde får prioriteringsværdi, før den igangværende fælles beslutningsprocedure i forbindelse med retningslinjerne for udvikling af det transeuropæiske transportnet er afsluttet.
Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, som jeg repræsenterer her, er bevidst om det hensigtsmæssige i, at der hurtigst muligt sættes gang i det arbejde, som ikke bare giver den infrastruktur, der er nødvendig for gennemførelsen af hele det udvidede Europas fællesmarked, men som også kan give et seriøst bidrag til den saltvandsindsprøjtning til Europas økonomi, som alle venter på, og som vi talte om for lidt siden.
Det er grunden til, at Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme arbejder for - og fortsat vil arbejde for i de kommende uger - at retningslinjerne kan blive vedtaget, inden Parlamentets nuværende valgperiode udløber. I den forbindelse skal vi se på Europa-Parlamentets indsats, og det er nødvendigt, at Rådet gør en lige så stor indsats, ikke blot for at overholde de tidsfrister, som vi har sat os, men også for at vise vores vilje til reelt at bidrage til, at den fælles beslutningsprocedure bliver meningsfyldt og vigtig og ikke giver det indtryk, at beslutningerne allerede er blevet truffet af Kommissionen og Rådet, uden at Parlamentet har udøvet sine pligter og rettigheder.
Der er ingen tvivl om, at en hurtig afslutning på den fælles beslutningsprocedure i forbindelse med retningslinjerne for udvikling af det transeuropæiske transportnet også ville give grønt lys for listen over projekter, der er klar til at blive gennemført. Det er en liste, der ikke skal betragtes som færdig, men som skal ændres i tråd med de nævnte retningslinjer, hvilket også skal ske inden for rammerne af en fælles beslutningsprocedure.
Stimuleringen af Europas økonomi og den fysiske gennemførelse af EU's indre marked kan kun ske uden modsigelser, hvis vi hurtigt afslutter den fælles beslutningsprocedure i forbindelse med det transeuropæiske transportnet og først bagefter identificerer de modne projekter, som vi skal sætte EU-midler af til, og opfordrer medlemsstaterne til at gå i gang med arbejdet. 
Roche,
    Hr. formand, på et møde den 12. og 13. december 2003 tilsluttede Det Europæiske Råd sig den europæiske handlingsplan for vækst på baggrund af rapporterne fra Økofin, Kommissionen og Den Europæiske Investeringsbank. Handlingsplanen er et vigtigt skridt i gennemførelsen af dagsordenen fra Lissabon med henblik på at forbedre konkurrenceevnen samt beskæftigelses- og vækstmulighederne i det udvidede EU. Strukturreformen suppleres af større investeringer i både fysisk kapital og humankapital.
Rådet glædede sig også over indsatsen fra Kommissionen og EIB - og fra de relevante konfigurationer af Rådet - i forbindelse med indførelsen af quick-start-programmet. Identifikationen foregik i overensstemmelse med et stramt sæt kriterier for en foreløbig liste over projekter, der kræver omgående handling. Rådet anbefalede også, at hvis andre projekter opfylder samme kriterier, så kan listen suppleres i overensstemmelse med procedurerne for dens indførelse inden for rammerne af den årlige cyklus for rapportering til Det Europæiske Råds forårsmøde.
Jeg vil gerne bekræfte over for medlemmerne, at Kommissionens meddelelse til Rådet om "Det europæiske vækstinitiativ - investering i viden og net" samt rapporterne fra EIB og de forskellige rådssammensætninger på dette område kun er retningslinjer. Hvis de skal fremmes yderligere, skal de optages i et formelt retligt instrument - i dette tilfælde en beslutning fra Rådet og Europa-Parlamentet.
Kommissionens meddelelse er en ikke-udtømmende liste over aktioner blandt de prioriterede projekter, som Kommissionen og medlemsstaterne har identificeret. Disse projekter skønnes at være modne til øjeblikkelig gennemførelse, således at de kan stimulere den europæiske økonomi. Det er vigtigt, at Rådet og Parlamentet forfølger deres konstruktive engagement i de aktuelle diskussioner om revisionen af retningslinjerne. I denne henseende glæder Rådet sig over brevet fra parlamentsformand Cox til kommissionsformand Prodi fra november 2003.
Formandskabet er meget indstillet på at få afsluttet arbejdet med dette meget vigtige dokument inden afslutningen på den aktuelle mandatperiode. Det er derfor vigtigt, at EU's institutioner samarbejder om at fremme dette arbejde. Vi erkender, at Europa-Parlamentet spiller en særlig vigtig rolle i denne proces.
Enighed vil bane vejen for en gennemførelse af afgørende investeringer i vigtige netværksprojekter og dermed lette jagten på vores grundlæggende mål om at fremme økonomisk vækst for det udvidede EU. Vedtagelsen af beslutningsforslaget om transeuropæiske net umiddelbart før udvidelsen - den 1. maj - vil få en stor symbolværdi. Det vil også være et kærkomment eksempel på EU's engagement i en hastig integration af de nye medlemsstaters økonomier.
Afslutningsvis vil jeg tilføje, at jeg lyttede opmærksomt til hr. Costas bidrag til debatten. Der synes at være nogen bekymring over Parlamentets muligheder for at bidrage til dette område. Det er måske ikke blevet fuldt anerkendt. Jeg vil gerne forsikre ham og Parlamentet om, at det pågældende emne er en del af et større projekt, som det irske formandskab fuldt ud vil engagere Parlamentet og dets talenter i.
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, det var ikke godt nok, hr. rådsformand. Jeg gentager: Deres forklaring var ikke god nok. Udvalgsformanden spurgte helt konkret, om Rådet er enig i den påstand, at quick-start-listen i grunden er en personlig liste for Rådet, som ikke binder Parlamentet. Det spørgsmål besvarede De ikke. Det synes jeg er meget sørgeligt.
De begyndte med en lang forklaring på, hvorfor quick-start-listen er nødvendig, men De kom ikke ind på, at denne quick-start-liste vækker det indtryk - og det synes jeg fortsat, den gør, også efter Deres tale - at De ønsker at holde Parlamentet ude fra beslutningerne om, hvilke projekter der skal prioriteres. Vi har jo forsøgt at forklare Dem - og vi har virkelig forsøgt at imødekomme Dem - at bilag III til TEN-projekterne, de prioriterede projekter, skal vedtages af os i fællesskab, og at Rådet naturligvis ikke inden for de prioriterede projekter alene kan opstille en specialliste, hvor man siger: Af de 30 projekter synes jeg, at de og de er de bedste, og jeg beslutter nu, at vi begynder med dem. Bagefter forsøgte De at bløde sagen lidt op ved at sige, at det går efter, hvor langt projekterne er fremme, bygningsmæssigt og finansieringsmæssigt. Det er rigtigt. Hvilke projekter der skal påbegyndes hvornår, er det ikke Rådet, der beslutter, det er kriterierne i henhold til bilag III, der afgør, hvilke projekter der er modne til byggeri, til planlægning og finansiering.
Jeg vil gerne endnu en gang bede Dem om tydeligt at forklare, om quick-start-listen har retligt bindende karakter for nogen som helst, eller om De med quick-start-listen forsøgte at omgå Parlamentets og Rådets fælles beslutningskompetence om prioriteringen af projekterne. Jeg kan i hvert fald for min gruppes vedkommende sige, at det vil vi ikke tillade. Vi vil ikke tillade, at Rådet ved hjælp af en såkaldt quick-start-liste ensidigt tilsidesætter Parlamentets rettigheder. 
Savary (PSE )
   - Hr. formand, denne mundtlige forespørgsel har i det mindste én fortjeneste. Det, som tidligere var en spøgelsessag, står i dag helt klart for os, for Rådet har lige bekræftet, at det, som man kunne læse i pressen, den hvisken, som man kunne høre i Rådet, og det, som nogle kommissærer ofte har sagt, faktisk eksisterer. Der findes faktisk et quick-start-program, selv om kommissær de Palacio forklarede os, at det ikke fandtes. Tak, hr. rådsformand, for at have bekræftet det så klart for os i dag, og jeg takker også alle de øvrige kolleger, der har været tilknyttet denne mundtlige forespørgsel.
Det er trods alt en god metode at forsøge at starte med de projekter, der er blevet drøftet mest, og således undgå det rod, hvor man, når man prøver at favne for bredt, ikke opnår særlig meget. Jeg glæder mig således trods alt over, at der findes en metode til iværksættelse af TEN. Men det står klart, at den egentlige prioriterede liste er quick-start-listen, som er listen over projekter, der skal iværksættes hurtigt, for det er til disse, at vores beskedne bevillinger skal gå, hvilke vi ikke har mange af i forhold til, hvor meget der er brug for.
Jeg deler derfor hr. Jarzembowskis synspunkt, og jeg mener, at det vil være malplaceret, hvis ikke Europa-Parlamentet bliver informeret eller knyttet til iværksættelsen af denne liste. Jeg er ikke sikker på, at det er nødvendigt at gå så langt som til den fælles beslutningsprocedure i forbindelse med finansieringsmetoden og iværksættelsen af TEN. Men jeg er sikker på, og det har jeg nævnt i lighed med en række kolleger, at det er nødvendigt med en regelmæssig information om iværksættelsen af 30 TEN-projekter, som vi skal stemme om. Jeg håber derfor, at dette møde i det mindste har bidraget til, at vi på den ene side forsøger at gøre proceduren mere klar for at vurdere, hvorvidt vi befinder os inden for rammerne af en fælles beslutningsprocedure - det er vigtigt med et meget klart svar på dette - og på den anden side, hvis vi ikke er inden for rammerne af en fælles beslutningsprocedure, i det mindste at forberede en årlig beretning om gennemførelsen af de TEN-projekter, som vi har vedtaget.
Blak (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, der er blevet talt meget om inddragelsen af Europa-Parlamentet i forbindelse med udarbejdelsen af den såkaldte quick-start-liste. Jeg vil ikke bidrage yderligere til den diskussion, men i stedet koncentrere mig om noget, der i denne sammenhæng er lige så vigtigt, nemlig økonomien i og forvaltningen af projekterne.
Revisionsretten har undersøgt forvaltningssystemet for de transeuropæiske transportnet, og den er ret hård i sin kritik. Konklusionen er, at kontrollen skal forbedres. Den skal være mere effektiv, og der er brug for en ensartet konsekvent anvendelse af TEN-reglerne i alle medlemsstaterne.
De nye medlemsstater deltager allerede i TEN-programmet. Jeg går varmt ind for udvidelsen, og jeg går varmt ind for, at landene skal deltage i alle EU-programmer så hurtigt som muligt, men de nye medlemsstater er ikke altid lige gode til at kontrollere EU-midlerne, og Kommissionen er ikke altid så god til at holde de nye medlemsstater i ørene. Quick-start-projekterne er desværre et eksempel.
I Slovakiet har man f.eks. godkendt et motorvejsprojekt fra Katowice til Zilina, hvor man ikke på nogen måde lever op til standarderne. Projektet er godkendt, selv om der ikke er nogen økonomisk eller trafikmæssig begrundelse overhovedet. Vi ser desværre alt for mange eksempler på projekter, der bliver godkendt uden ordentlig undersøgelse, uden cost-benefit-analyser, og uden at der er taget højde for deres miljømæssige konsekvenser. TEN-programmet er en succes, men vi skal ikke bygge motorveje og broer, hvis der ikke er behov for dem.
Vi skal sørge for, at kontrollen er effektiv og ensartet i alle medlemsstaterne. Hvis vi ikke sikrer en ordentlig kontrol med EU-midlerne, sikrer vi en større legitimitet for TEN-projekterne. Hvis der er orden i økonomien, gør vi det lettere at tiltrække privat risikovillig kapital. Det skal vi især huske på, da det offentlig-private partnerskab ser ud til at blive en mulighed i forbindelse med finansiering af fremtidens infrastrukturprojekter.
Når først disse ting er på plads, er vi godt på vej til at få sparket en lang række af de nødvendige anlægsprojekter i gang, og vi vil dermed komme tættere på vores fælles mål om at skabe et sammenhængende EU.
Lad mig give et eksempel på et projekt, der er oplagt både til EU-medfinansiering og offentlig-privat partnerskab. Det drejer sig om den faste forbindelse mellem Danmark og Tyskland over Fehmarn Bælt. Der er helt klart brug for en bro over bæltet, så vi kan få fjernet denne flaskehals fra nord/syd-aksen. Fra dansk side er der konstant blevet gjort meget for, at dette store projekt kan iværksættes. Desværre ser det ud til, at der mangler lidt politisk vilje i Tyskland.
Når først projektet kommer i gang, og det er forhåbentlig kun et spørgsmål om kort tid, vil EU stå stærkere, og samtidig vil regionerne på begge sider af Fehmarn Bælt opleve det som et økonomisk løft i beskæftigelsen. 
Nogueira Román (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, selv om der er nogen, der ikke bryder sig om forfatningen, der udvider Europa-Parlamentets muligheder for gennem den fælles beslutningsprocedure at påvirke lovgivningen, skal vi ikke glemme de beføjelser, som Parlamentet allerede har til sammen med Rådet at afgøre et så vigtigt spørgsmål som de transeuropæiske transportnet.
Jeg kræver derfor på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, at dette afgørende spørgsmål forelægges Parlamentet. I alle tilfælde vil jeg i egenskab af parlamentsmedlem gerne i dag nævne de højhastighedstoglinjer, der angår Galicien, Portugal, den nordvestlige del af Den Iberiske Halvø og Aquitaine-regionen i Frankrig, altså en væsentlig del af Atlanterhavskysten. Jeg tænker her på de projekter, der forbinder Porto og Vigo med El Ferrol, Santiago de Compostela, La Coruña, Vigo, Orense og Valladolid med Aquitaine samt El Ferrol med Bilbao. Alle disse projekter er planlagt af den portugisiske og den spanske regering, i sidste tilfælde i Galicien-planen. Vi ønsker, at dette projekt bliver til virkelighed, og at det vedtages gennem den fælles beslutningsprocedure, som det sig hør og bør. 
Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, for få dage siden kom der en ny Eurobarometer-undersøgelse. Især de ekstremt lave tal for deltagelse i det kommende valg til Europa-Parlamentet i juni har vakt opmærksomhed. I nogle lande er det næppe over 20 %, i næsten alle lande under 50 %, der har udtrykt interesse for dette valg. Det ville være forkert at være forundret over disse tal. De europæiske borgere hører nemlig år ud og år ind den samme sang: Alt dårligt kommer fra Bruxelles, og det gode kommer kun hjemmefra. Især Rådet er dygtigt til det sorteperspil, der bliver spillet her. Det fortier, at det som regel selv er en del af Bruxelles, og kun de steder, hvor man kan lege julemand, som f.eks. nu med TEN, vil Rådet gerne optræde som den store velgører, den eneste, naturligvis. Hvem interesserer det, at traktaten i denne forbindelse taler om medbestemmelse, og at Rådet og Parlamentet i fællesskab skal bestemme over det transeuropæiske trafiknet!
Når det drejer sig om at fordele velgerninger og løfter, vil de høje damer og herrer gerne være alene. Der må ikke falde den mindste smule ære af til andre, og da slet ikke til Parlamentet. Vi vil ikke deltage i dette misinformationsspil, principielt ikke, og slet ikke her op til den 13. juni. Det vil vi gerne understrege med det stillede beslutningsforslag. Vi kræver især et klart budskab til de europæiske borgere om, at det ikke kun er dårlige ting, der kommer fra Europa, og at Europa-Parlamentet og dets medlemmer har medansvar for mange ting, som er vigtige for borgerne og forhåbentlig også velsignelsesrige i det konkrete tilfælde. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er meget godtroende over for Rådet, særligt minister Roche, og jeg har fortolket hans tale sådan, at han går ind for fuld medbestemmelse til Europa-Parlamentet på alle de områder, vi har været inde på her. Når jeg hører mine kolleger, er de ikke helt så godtroende. Jeg vil for det første gerne bede rådsformanden om at sige helt klart og tydeligt nu, om han anerkender den fulde medbestemmelsesret på alle disse områder, hvad enten det nu drejer sig om quick-start-listen eller andre lister.
For det andet er Europa-Parlamentet - i udvalget stemte vi om det, allerede da hr. Costas var formand - ikke så uansvarligt, at alle nu for enhver pris skal have tilføjet deres 5-6 yndlingsprojekter. Derimod har vi i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme tilføjet et begrænset antal projekter med logisk begrundelse. Lad mig blot nævne to projekter - jeg tror, at der var omkring seks projekter - som netop supplerer samhørigheden, Europas sammenhold i udvidelsesområdet, men også i det kommende udvidelsesområde på Balkan. Det drejede sig om en linje fra Prag over Linz tværs gennem Østrig og en anden fra Norden over Wien til Graz mod Kroatien - altså linjer, som er absolut fornuftige. Jeg mener virkelig, at Parlamentet i de forløbne måneder har vist, at det er ansvarligt, at det ikke engang i valgtider blot vilkårligt tilføjer det ene projekt efter det andet. Men Europa-Parlamentets medbestemmelsesret skal være sikret fuldt ud. Det ville være godt, hvis det af rådsformandens ambivalente svar i dag klart og tydeligt fremgik, at Rådet fuldt ud anerkender Europa-Parlamentets medbestemmelsesret, fordi Europa-Parlamentet udviser stor ansvarlighed og bidrager med nogle ekstra idéer netop til disse vigtige investeringsprojekter. Rådet og rådsformandskabet burde da egentlig være interesserede i at få et par ekstra gode idéer, og dem får De fra Parlamentets Transportudvalg. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg er enig i, at det er nødvendigt at fremme et europæisk vækstinitiativ. Alligevel kan jeg ikke acceptere den restriktive betydning, som man har givet den såkaldte quick-start-liste. Der findes allerede en liste over prioriterede projekter, som blev godkendt af Det Europæiske Råd i Essen og Dublin, og Kommissionen har foreslået en anden udvidelse.
Jeg synes, at alle disse prioriterede projekter skal have de samme muligheder for at modtage fællesskabsstøtte. Udfordringen bør ikke bestå i at begrænse antallet af projekter, men i at iværksætte dem hurtigst muligt. Jeg mener helt klart, at det ville være mere virkningsfuldt f.eks. at oprette et bonussystem med et finansieringstillæg til projekter eller dele af projekter, der bliver erklæret fuldført i de kommende tre år, end på forhånd at begrænse listen over projekter på grundlag af forventninger om deres iværksættelse eller gennemførelse.
Visse højhastighedsjernbanestrækninger ville i stor udstrækning kunne anlægges fra nu til 2006. Det gælder f.eks. strækningen mellem Vitoria og Dax, og alligevel er den ikke med på quick-start-listen. Jeg mener også, at de såkaldte motorveje til søs skal betragtes som grænseoverskridende projekter, hvis de forbinder havne i to medlemsstater.
Schroedter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg konstaterer med stor undren, at Kommissionen glimrer ved sit fravær ved denne vigtige forhandling. Jeg vil nemlig gerne som supplement til det, kollegerne har sagt, endnu en gang pege på, at fru kommissær de Palacio heller ikke behandler denne sag særlig demokratisk. Hun har to gange forsøgt at blande sig i Europa-Parlamentets interne anliggender, først da hun med et brev til formanden for udvalget fortalte, hvem der skulle være ordfører for denne sag, og anden gang, da hun pressede grupperne til, at der kun skal være en forenklet procedure og ikke en fuld fælles beslutningsprocedure.
Jeg mener, kære kolleger, at vi skal kræve en fuld fælles beslutningsprocedure og kæmpe for vores mål, for vi har et ansvar over for borgerne, som skal betale investeringerne over deres skatter. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne som en personlig erklæring tilbagevise angrebene på fru de Palacio. Fru de Palacio har ikke forsøgt at påvirke Transportudvalget negativt på nogen måde, hun har tværtimod tilbudt at hjælpe med at afslutte sagen med de transeuropæiske net, og det var meget værdifuldt. Men jeg vil gerne spørge rådsformanden, om han ikke har noget at sige til os. Er vores spørgsmål så uvigtige, at han ikke vil give os noget svar? 
Roche,
    Hr. formand, jeg ønskede ikke at svare i forhandlingen. Efter min mening var mine bemærkninger omfattende - i særdeleshed de supplerende bemærkninger sidst i mit indlæg.
Formanden.
   - Vi tager Rådets erklæring til efterretning.
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag(1).
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
Ferrández Lezaun (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg vil understrege nødvendigheden af beslutsomt at tilskynde til de prioriterede projekter for transeuropæiske transportnet, som er afgørende for EU's økonomiske udvikling.
Desværre har visse medlemsstater undladt at støtte projekter, der er livsnødvendige for EU. Det gælder projektet om at anlægge en godstogsforbindelse med stor kapacitet gennem den centrale del af Pyrenæerne. Projektet blev støttet af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, men ikke af den franske regering. Medlemsstaterne bør være bevidste om nødvendigheden af hurtigst muligt at gennemføre disse projekter for at forhindre det forventede sammenbrud i godstransportsystemerne i EU. Parlamentets advarsel skal tages alvorligt, og EU bør lette medlemsstaternes arbejde og vedblive med at tilskynde til, at det udføres.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0063/2004) af Rocard for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport til Rådet om olympisk borgfred.
Prets (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der er i dag mange konflikter og arnesteder for kriser i verden. Lad os appellere til fornuften, lad os redde liv! Det er målet for et traditionelt og nobelt initiativ, nemlig den olympiske borgfred, som snart er 3.000 år gammel. Gennem mere end 10 år har IOC arbejdet for at puste nyt liv i denne tradition med olympisk borgfred. I en tid med mange konflikter - Irak, Afghanistan, Afrika, Stillehavet, naboregioner, alle er berørt af det - bør vi lancere et stærkt budskab til fremme af freden, til dialog og forsoning under og efter De Olympiske Lege.
I november 2003 vedtog FN's Generalforsamling enstemmigt en resolution om at skabe en fredelig og bedre verden gennem sporten og ved hjælp af det olympiske ideal. Tusinder af personligheder fra hele verden og fra alle sektorer - politikere, kunstnere og mange andre - har underskrevet denne erklæring om den olympiske borgfred. I forbindelse med Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension kan og bør vi formidle, at sport kan og skal spille en central rolle i denne proces. Vi bør benytte den store offentlige opmærksomhed, som både De Olympiske Lege og Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension har, til at overbringe budskaber om fred, til at diskutere løsninger på konflikter og understrege sportens sociale funktion som et uundværligt hjælpeinstrument. Vi må imidlertid også spørge os selv, hvorfor der er behov for stadig stærkere sikkerhedsforanstaltninger omkring De Olympiske Lege og mange andre sportsarrangementer. 50.000 mand vil i Athen sørge for, at 10.500 atleter fra 201 nationer inklusive tilskuerne kan beskyttes. Det skal der bruges 650 millioner euro på.
Hvordan kan vi tale om et kultur- og fredsprojekt, som skal bevogtes døgnet rundt? Hvilket budskab er det, vi vil sende? Jeg mener, at netop nu er modellen, at vi appellerer til alle EU's medlemsstater og til de internationale institutioner, at vi appellerer til fornuft og forståelse. Derfor har Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport besluttet at stille denne mundtlige forespørgsel til Rådet, så EU og medlemsstaterne lever op til dette ansvar for at udnytte dette øjeblik af universel fornuft under De Olympiske Lege og forhåbentlig længe efter med succes. Jeg håber, at vi også som et resultat af Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension kan starte en bred diskussion, hvor vi gør os tanker om, hvordan vi kan løse konflikter på en fredelig måde, hvor vi kan lægge våbnene væk, og hvor fredens våben regerer, nemlig den olympiske tankes våben. 

Roche,
    Hr. formand, jeg vil rette en særlig tak til fru Prets for spørgsmålet. I december 2003 støttede Det Europæiske Råd tanken om en olympisk borgfred, og det bifaldt samtidig den relevante resolution, der blev enstemmigt vedtaget af FN's Generalforsamling. Det er faktisk ikke noget tilfælde, at 2004 både er OL-år og Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension.
Rådet minder Parlamentet om, at sportens uddannelsesmæssige værdier allerede blev anerkendt af Det Europæiske Råd i Nice i december 2000, hvilket bekræftede tidligere erklæringer og i særdeleshed erklæring nr. 29, der er knyttet som bilag til Amsterdam-traktaten. Heri understreges sportens identitetsskabende rolle. I Rådets resolution af 17. december 1999 blev sportsaktiviteter også præsenteret som noget, der har en pædagogisk værdi, og som bidrager til at styrke det civile samfund.
Et af målene med Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension - som anført i Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse fra februar 2003 - er at udnytte de værdier, som idrætten repræsenterer, til udvikling af viden og færdigheder hos specielt de unge. Sport sætter især de unge i stand til ikke blot at udvikle sig fysisk og yde en personlig indsats, men også til at tilegne sig sociale færdigheder som teamwork, solidaritet, tolerance og selvfølgelig fairplay.
Rådet bekræfter sit engagement i disse mål og værdier, hvilket Parlamentet sikkert også gør. Jeg vil understrege, at det ikke falder ind under Rådets kompetence at påtage sig de særlige aktioner, som det ærede medlem foreslog. På mødet den 29. januar 2004 om søsætning af Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension understregede trojkaen af undervisnings- og sportsministre betydningen af den olympiske borgfred. Ministrene støttede borgfreden for dens budskab om fred, tolerance og venskab, dens enestående plads i borgernes liv og dens positive betydning for fremme af venskab og nedbrydelse af sociale og kulturelle barrierer. Trojkaministrene anbefalede også stærkt, at fælles aktioner samler målene for Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension og den olympiske borgfred i løbet af 2004.
På det personlige plan vil jeg gerne på formandskabets vegne ønske den græske nation og alle de sportsfolk, der tager til Grækenland for at konkurrere, et fredeligt og vellykket OL. Jeg håber, at disse lege, som fru Prets sagde, vil finde sted i en ånd af tolerance og fred.
Zabell (PPE-DE ).
   - Hr. formand, sport drejer sig ikke kun om præstationer, konkurrencer og eliteidrætsudøvere, men også om at udvikle en fællesskabsfølelse og en fælles mål, den drejer sig om selve menneskeheden.
Mine damer og herrer, dette er ikke min ord. Det er FN's ord. Men jeg støtter dem fuldt ud, og jeg støtter også fuldt ud, at Parlamentet går ind for olympisk våbenhvile.
Noget, som jeg finder meget vigtigt, er, at sport ikke politiseres. Sport skal i videst muligt omfang holdes uden for politik og tjene som et redskab til at bygge op og aldrig bryde ned. Sport skal være et redskab til fremme af fred og forståelse.
Olympisk våbenhvile er ikke noget nyt fænomen. Der har været olympisk våbenhvile hvert andet år ved De Olympiske Sommerlege og De Olympiske Vinterlege i snart mange år, og i slutningen af sidste år vedtog FN en resolution, hvor den indtrængende opfordrede medlemsstaterne til at overholde den olympiske våbenhvile.
Jeg går ind for det, og det gør PPE-DE-Gruppen også. Men vi ønsker, at det bliver et bidrag fra sportsverdenen til resten af verden. Vi ønsker ikke, at noget politisk parti forsøger at udnytte dette spørgsmål i en valgkamp eller at politisere det.
Mine damer og herrer, i den virkelige verden er der konflikter og krige. I sportsverdenen er der lege og konkurrencer. I den virkelige verden er der væbnede styrker. I sportsverdenen er der hold. I den virkelige verden er der love. I sportsverdenen erstatter vi dem med spilleregler. I den virkelige verden er der neutrale parter. I sportsverdenen har vi dommere. I den virkelige verden er der desværre mange dødsfald, og vi ønsker at bevare livet gennem sportsverdenen. Det skal være sportsverdenens bidrag til samfundet.
Zorba (PSE ).
   - Hr. formand, i et forsøg på at bringe de konflikter, der hærgede Peloponnes, til ophør, rådede oraklet i Delphi i år 776 f.Kr. de stridende parter til at lægge deres uoverensstemmelser til side og arrangere kampe, som sportsfolk og borgere fra hele Grækenland kunne komme og deltage i under sikre forhold. Sådan opstod den klassiske græske tradition med olympisk våbenhvile, som holdt i over 1000 år.
Det var Grækenland, sammen med FN, Det Europæiske Råd, UNESCO og Den Internationale Olympiske Komité, der stod bag genoplivningen af denne tradition. Og op til De Olympiske Lege i 2004, som afholdes i Grækenland, har man oprettet det internationale center for olympisk våbenhvile, der har iværksat en omfattende kampagne. Over 400 kendte personer fra hele verden har underskrevet dokumentet om olympisk våbenhvile.
De Olympiske Lege, som i år vender tilbage til det land, der skabte dem, og til Europa, er et globalt referencepunkt, som foruden det budskab, der sendes med de sportslige præstationer, også kan sende et budskab om fredskultur. Fred og dialog er to mål, som Europa-Parlamentet altid har støttet. Det er værdier, som vi fortsat sætter i centrum for vores arbejde, ligegyldigt hvor mange år og hvor stor en indsats der skal til for at nå dem. Alle vi medlemmer af Europa-Parlamentet opfordres til at være ambassadører for den olympiske våbenhvile ved at fremme budskabet om fred og fredskulturen til alle møder, ved alle missioner, i alle parlamentariske udvalg og internationale fora i alle hjørner af verden, hvor vi så ofte kommer.
Vi forventer Rådets og det irske formandskabs støtte og opbakning i denne indsats. Hovedparolen for den olympiske våbenhvile er: "Hvis vi kan holde fred i 16 dage, kan vi måske holde fred altid".
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0062/2004) af Kuckelkorn for Budgetudvalget om retningslinjerne for 2005-budgetproceduren for sektion II, IV, V, VI, VII, VIII (A) og VIII (B) og foreløbigt forslag til Europa-Parlamentets budgetoverslag (sektion I) (2004/2002(BUD)).
Kuckelkorn (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil i dag gerne præsentere retningslinjerne for de andre sektioner og Europa-Parlamentets foreløbige budgetoverslag for 2005 for Dem.
Jeg vil forsøge at præsentere principperne så kort og præcist som muligt og koncentrere mig om det væsentlige. Nogle detaljer samt overvejelsen af konkrete initiativer bør gemmes til beslutningen om det foreløbige overslag. Lad mig kort nævne nogle aspekter af årets retningslinjer.
Det særlige ved budgetåret 2005 er, at det er det første fulde budgetår for det udvidede EU, det første fulde aktivitetsår for det nyvalgte Europa-Parlament og den nyudnævnte Kommission samt det første fulde gennemførelsesår for den nye statut for tjenestemændene. Loftet for udgiftsområde 5 i det finansielle overslag for 2005 forringes på grund af den tekniske justering med 94 millioner euro i løbende priser. På grund af disse budgetpolitiske bånd for 2005 må oprettelse af nye institutioner, f.eks. den europæiske forvaltningsskole, udsættes, medmindre etableringen af sådanne institutioner fører til besparelser. Personalet eller personaleomfanget er vokset hurtigt i de fleste organer for at kunne dække det nye behov som følge af udvidelsen. Størstedelen af det ekstra behov, som skyldes udvidelsen, blev der taget højde for allerede i budgetterne for 2002-2004, selv om der stadig er en række foranstaltninger, der skal træffes.
På baggrund af forsinkelsen med nyansættelserne vil budgetsituationen blive underkastet en grundig vurdering med henblik på budgettet for 2005. Hvad de finansielle konsekvenser af udvidelsen med hensyn til organernes bygninger angår, går man ud fra, at disse overvejende vil vise sig efter 2005. Forvaltningsreformen for organerne vil også være et af de centrale spørgsmål for budgetproceduren 2005.
Lad mig nu gå videre til Parlamentets sektion I. Her er der nogle usikkerhedsfaktorer for 2005, som man må tage højde for ved udarbejdelsen af budgettet for Parlamentet for 2005, f.eks. den endnu manglende enighed om en statut for medlemmerne, resultatet af de udvidelsesbetingede ansættelser i 2004 eller udviklingen af nogle bygningsprojekter. Derfor er det for tidligt at sige noget om loftet på 20 % af udgifterne i udgiftsområde 5 på nuværende tidspunkt. Det er beklageligt, at medlemsstaterne endnu ikke har kunnet blive enige om en statut for medlemmerne, og man må håbe, at der gøres fremskridt på dette felt i løbet af 2004. Det gælder også for vedtagelsen af en statut for assistenter. Hvad finansieringen af de europæiske partier angår, så tror jeg, vi er enige om, at disse udgifter principielt ikke falder ind under det selvpålagte loft på 20 % i udgiftsområde 5, da der ikke er tale om forvaltningsudgifter for Parlamentet, men om operative midler. Jeg er imidlertid villig til at gå ind på et kompromis på et enkelt punkt og følge fru Buitenwegs tekst i ændringsforslag 8, som lader muligheden for at finansiere disse udgifter inden for de 20 % stå åben. På grund af forsinkelserne i ansættelsen af medarbejdere fra de nye medlemsstater og de vanskeligheder, der er opstået især med ansættelsen af oversættere og tolke fra nogle af de nye medlemsstater, bør der først træffes beslutning om at stille midler til rådighed for yderligere udvidelsesbetingede ansættelser under førstebehandlingen af budgettet for 2005. Der er behov for en midtvejsplan for bygningsprojekterne, så størrelsen af Parlamentets budget for 2005 kan fastsættes under hensyntagen til de ekstraordinære afdrag, som eventuelt må foretages for at følge bygningspolitikken op.
Hvad kørselstjenesten angår, bør der foretages en revurdering af funktionen af kørselstjenesten for medlemmerne for at sikre et optimalt cost-benefit-forhold.
Sektion II, Rådet: Rådet opfordres til at overveje at fremlægge sit budgetoverslag i forbindelse med det foreløbige budgetforslag i stedet for under førstebehandlingen for at øge gennemsigtigheden. For det andet vil Parlamentet fortsat overvåge Rådets operative budget, mens man med hensyn til forvaltningsudgifterne vil holde sig til gentlemanaftalen.
Sekton IV, Domstolen: Her må det konstateres, at væksten i personalet hos Domstolen i de seneste år har været større end i de fleste andre institutioner og organer.
Sektion V, Revisionsretten: Revisionsretten har fordelt en udvidelsesbetinget udvidelse af personalet på regnskabsårene 2004 og 2005.
Økonomi- og Socialudvalget, Regionsudvalget, sektion VI og VII: De to udvalg opfordres til sparsommelighed i forbindelse med deres budgetoverslag, særligt personaleansøgninger og bygningsprojekter, og til at forbedre samarbejdet omkring fælles tjenester for fuldt ud at drage fordel af de nye fælles bygninger. Det forventes, at flytningen til Belliard-bygningen og rømningen af de nuværende bygninger skal ske som planlagt.
Kære kolleger, af de få punkter, som ikke kom igennem i afstemningen i Budgetudvalget, har vi kun taget dem med i plenarforsamlingen, som jeg finder meget vigtige, og som jeg beder om støtte til her. 
Garriga Polledo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg vil lykønske ordføreren, hr. Kuckelkorn, der er kendt for sin ubøjelighed af alle, der har arbejdet sammen med ham i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og i selve Budgetudvalget, navnlig i forbindelse med de langvarige forhandlinger om de europæiske agenturer.
Vi befinder os i en tid, hvor de sædvanlige opfordringer til budgettilbageholdenhed og sparsommelighed er mere nødvendige og mere realistiske end nogensinde før, fordi der nu er en reduktion af loftet for udgiftsområde 5, og jeg har vanskeligt ved at komme i tanker om en ordfører til at gennemføre disse nedskæringer, der var mere kendt for sin ubøjelighed end hr. Kuckelkorn.
Jeg er desuden virkelig nysgerrig efter at se institutionernes generalsekretærers rapport om vurderingerne af de administrative behov i 2005. Jeg tror, at det for alle vil blive et meget vellykket og gavnligt år, fordi generalsekretærerne fra de forskellige institutioner vil blive nødt til at forlige udvidelsen og dens administrative behov med de begrænsninger, der i det kommende år vil føre til en nedskæring på 140 millioner euro for udgiftsområde 5. Den tilbageholdenhed, der kræves af de øvrige institutioner, skal naturligvis også gælde for Kommissionen og Europa-Parlamentet.
Hr. ordfører, vores gruppe mener, at det sagtens kan lade sig gøre at holde sig inden for grænsen på 20 % for Europa-Parlamentets budget til næste år, navnlig efter at Rådet, især som følge af den tyske regerings modstand, har blokeret reformen af medlemsstatutten.
Vores gruppe har stillet ændringsforslag og argumenteret for dem i Budgetudvalget, navnlig hvad angår flersprogethed og dens gennemførelse. Det forsøgte vi allerede i forbindelse med budgettet for 2004, og det ville glæde os meget nu at have en forhandlingspartner, der er åben for en dialog om de eventuelle initiativer, som vores gruppe forelægger. Foreløbig støttes det i den betænkning, som Budgetudvalget har vedtaget.
Vi støtter fuldt ud de øvrige foranstaltninger i hr. Kuckelkorns betænkning, nu mangler vi bare spørgsmålet om finansieringen af de politiske partier. Min gruppe havde helst set - og vi var én stemme fra at opnå det i Budgetudvalget - at Budgetudvalget udtalte sig til fordel for at inddrage finansieringen af de europæiske politiske partier i Parlamentets 20 %-grænse. Det, som vi ikke ønskede med det ændringsforslag, var at være nødt til år efter år at forhandle om finansieringen af de politiske partier, hvilket ville ske, hvis vi finansierede dem uden for 20 %-grænsen. Hvis vi finansierede dem inden for 20 %-grænsen, ville vi undgå denne situation og sikre en hurtig behandling gennem en overførsel. Vi må huske på, at den adfærdskodeks, der er nødvendig for en sådan overførsel til de politiske partier, forventes at være klar om kort tid.
På grund af andre politiske gruppers modstand, og navnlig Deres gruppes, hr. Kuckelkorn, har dette imidlertid ikke været muligt, og derfor mener vi, at kompromisløsningen i ændringsforslaget fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance er acceptabelt som den eneste måde, hvorpå vi kan undgå, at denne overførsel, som skal finde sted i 2004, i dette regnskabsår, bringes i fare. Desuden ville vi med dette kompromis, med dette ændringsforslag fra De Grønne, forhindre, at den budgetmæssige begrænsning for udgiftsområde 5 ville bringe de politiske partiers funktion i fare i løbet af september i år, da de selv advarer om, at de kan få alvorlige administrative problemer, hvis denne overførsel ikke finder sted.
Det glæder mig, at hr. Kuckelkorn vil tage dette kompromis i betragtning - stemme for dette ændringsforslag - og hvis det er tilfældet, hr. formand, tror jeg, at resten af hr. Kuckelkorns betænkning vil blive vedtaget næsten enstemmigt, for vi er helt enige i hans filosofi, hvad angår de øvrige store spørgsmål.
Virrankoski (ELDR ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Kuckelkorn, med en glimrende betænkning. Som ordføreren nævnte, er budgettet for næste år meget stramt, hvad angår administrationsudgifterne. Det gør det endnu strammere, at vi i år får 10 nye medlemsstater og det samme antal nye officielle sprog.
Parlamentets flersprogethed er en enorm udfordring, som kræver en ny slags fleksibilitet inden for oversættelse og tolkning. Der er ingen andre institutioner i verden med en så høj grad af flersprogethed som EU-institutionerne. Det skaber imidlertid behov for særlige forholdsregler og stor omhu, ellers kan det multikulturelle princip føre til kaos. Administrationen bør derfor gøre en særlig indsats for at sikre, at stillingerne besættes, og oversættelsesarbejdet forløber gnidningsløst helt fra tiltrædelsesøjeblikket. Under de nye forhold vil der ske en stigning i returtolkning. Det kan skabe en situation, hvor hele Parlamentet er afhængigt af en enkelt tolk, der oversætter fra et mindre udbredt til et mere udbredt officielt sprog. For at sikre oversættelsesarbejdets kvalitet vil det være nødvendigt at oversætte fra mere end en tolkekabine. Det betyder i praksis, at der stilles særlige krav til de "større" sproggrupper, f.eks. engelsk, fransk og tysk, som skal kunne oversætte fra flere kildesprog end de andre tolkegrupper.
Et vigtigt politisk spørgsmål i de senere år har været vedtagelsen af medlemmernes statut. Det var meget skuffende, at den blev genstand for intern uenighed i Rådet. Europa-Parlamentet og dets nuværende formand, Patrick Cox, har lagt et meget stort arbejde i den, og det er derfor ærgerligt, at den blev skudt i sænk. Det er vigtigt, at medlemmernes statut vedtages hurtigt, så den kan træde i kraft helst ved begyndelsen af næste valgperiode.
I budgettet for i år indførtes langt om længe aktivitetsbaseret budgettering, hvad angår Kommissionen. Det viser direkte, hvor meget hver aktivitet koster. Samme aktivitetsbaserede budgettering vil også gradvis blive indført i administrationsbudgettet, f.eks. for Europa-Parlamentet. På den måde kan vi også bedre overvåge udviklingen i de forskellige administrative grenes omkostninger og udgifter. Jeg vil gerne ønske ordføreren al mulig held og lykke med hans arbejde. 
Seppänen (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. Kuckelkorns betænkning er udtryk for en foreløbig holdning, hovedsagelig til Parlamentets budgetprocedure for 2005. Det er uheldigt, at Rådet ikke kunne vedtage den nye statut for medlemmerne. Da Europa-Parlamentet selv stemte for en gennemgang af sit eget løn- og rejseudgiftssystem, var det et stort skridt i den rigtige retning. Det er ikke moralsk forsvarligt at prøve at snyde med rejseudgifter, heller ikke selv om det ikke direkte er i strid med Parlamentets regler at rejse på turistklasse og modtage godtgørelse svarende til businessclass. Da medlemmerne selv var parate til helt at opgive denne uberettigede indtægtskilde til fordel for flyselskaberne, var det uheldigt, at Rådet ikke tog imod tilbuddet. Tyskland, Frankrig, Østrig og Sverige kan nu bebrejdes for offentlighedens berettigede kritik af hullerne i løn- og udgiftssystemet, som udnyttes af Europa-Parlamentets medlemmer.
Der er også opstået et andet problem i forhold til Rådet. Rådet ønsker, at de europæiske politiske partier finansieres via Europa-Parlamentets budget, mens Parlamentet ønsker, at de finansieres via Kommissionens budget. Hvis de europæiske partier finansieres via budgettet, må det ikke påvirke Parlamentets loft for de samlede administrationsudgifter og medføre tvungne nedskæringer på andre områder. Så er der dem af os, der ikke ønsker finansiering af europæiske partier, og som vil stemme mod indførelsen i dette års forslag til tillægsbudget. Og så er der en hel del parlamentsmedlemmer, som har indbragt spørgsmålet for EF-Domstolen. Vi begynder at finansiere partier af de forkerte årsager.
Finansiering af europæiske partier undergraver demokratiet. De nationale partier i de "store" lande kan udnytte den til meget lettere at dominere de europæiske partiers beslutningsproces. Repræsentanterne for de "mindre" lande får to problemer, da de skal forsøge at komme til orde i et europæisk parti domineret af de "store" nationer og derefter vinde gehør i et Europa-Parlament valgt på grundlag af medlemsstaternes befolkninger.
Vi skal sikre, at Parlamentet bevarer sin flersprogethed, og at statsborgere fra alle lande tages i betragtning ved udvælgelse af personale. Der skal også rekrutteres fra andre lande end de nye medlemsstater. Nogle medlemsstater er underrepræsenterede i Parlamentets personale, fordi Parlamentet ikke har organiseret udvælgelsesprøverne ordentligt. Parlamentet skal tilstræbe at holde udgiftsstigninger under streng kontrol. 
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, dette budget for det første kalenderår med et EU bestående af 25 medlemsstater vil virkelig blive en styrkeprøve. Den administrative reform i Kommissionen er jo først for nylig kommet rigtigt i gang. Kommissionen bliver nødt til at gøre alt for at nå frem til en ordentlig finansiel forvaltning, et informationssystem, som fungerer godt og et fuldstændig pålideligt bogholderi.
Ordføreren, hr. Kuckelkorn, peger med rette på muligheden for at spare omkostninger gennem samarbejde mellem institutionerne. En betydelig besparelse kan opnås, hvis Parlamentet ikke længere tvinges til også at holde møde i Strasbourg. Det viser sig imidlertid, at det er juridisk umuligt uden Frankrigs medvirken. Derfor foreslår jeg Præsidiet, at det sender regningen for Parlamentets dobbelte placering på godt 200 millioner euro om året til Rådet eller til Den Franske Republik.
Vores gruppe understreger betydningen af, at Parlamentet er flersproget. Parlamentet må ikke forstærke offentlighedens billede at det som en eliteklub, men snarere fjerne dette billede. Hver borger må kunne følge alle offentlige møder på sit eget sprog. Demokrati og mangfoldighed er Parlamentets centrale opgave. 
Esclopé (EDD )
   - Hr. formand, proceduren med afstemning uden forhandling, der blev anvendt ved fru Haugs betænkning om egne indtægter, fratager os muligheden for en fælles drøftelse i forbindelse med betænkningen om retningslinjerne for 2005-budgettet. Det står fast, at fru Haugs betænkning og hr. Kuckelkorns betænkning har ét punkt til fælles, som fortjener en større opmærksomhed og en bredere debat end den, vi har fået beføjelse til her. Flere indleder med at anmode om en sund og streng forvaltning. Men efterfølgende kan man også læse i den betænkning, som vi er interesseret i, at Europa-Parlamentet for dets eget budget forbeholder sig sin holdning vedrørende det loft på 20 % af udgifterne, det har pålagt sig selv vedrørende de administrative udgifter. Og i begrundelsen i fru Haugs betænkning står der, at der bør "indføres nye egne indtægter, som ikke har form af bidrag fra medlemsstaterne, og som alt i alt ikke øger skattebyrden for den almindelige borger." Sagen er derfor klar. Flertallet i Europa-Parlamentet ønsker at forhøje EU's budget særligt til finansiering af udvidelsen, og en europæisk afgift er i alles tanker på en mere eller mindre skjult måde. Der vil ikke ske mirakler, løfterne bør finansieres, og ressourcerne er ikke uudtømmelige.
Jeg forventer, at ordførerne og Kommissionen forklarer, hvordan EU's budget kan forhøjes, uden at skattebyrden forøges for borgerne, hvis det ikke bliver ved at reducere de nationale budgetter. Hvis flertallet accepterer dette princip med to forbundne kar, er det nødvendigt, at regeringerne og finansministrene helt klart siger til borgerne, hvilke finansielle politikker og tiltag på det nationale budget der vil medføre udgifter, og det i en allerede meget spændt situation, som Kommissionen ønsker at vogte over, eftersom den forfølger de lande, der ikke overholder stabilitetspagten.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0081/2004) af Gröner for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Kommissionens meddelelse til Rådet: Opfølgning af hvidbogen "Et nyt afsæt for europæisk ungdom" - Forslag til fælles målsætninger for inddragelse og orientering af de unge i henhold til Rådets resolution af 27. juni 2002 om rammerne for det europæiske samarbejde på ungdomsområdet (KOM(2003) 184 - C5-0404/2003 - 2003/2127(INI)).
Gröner (PSE ),
    Hr. formand, nu gik arbejdet alligevel noget hurtigere, og her tror jeg, ungdommen måske har overhalet os. De unge er altid fremtidens nutid, og hvor højt et samfund sætter sine unge, kan man se på, om der åbnes muligheder for fremtiden, og om de unge tages med i forberedelsen af fremtiden. Et dynamisk samfund skal give den kommende generation chancer og sikkerhed i dobbelt forstand, dels med hensyn til materielle levevilkår og social anerkendelse, dels med hensyn til det menneskelige sammenhold.
Hvad kan vi nu gøre for at holde liv i hvidbogen "Et nyt afsæt for europæisk ungdom" - det glæder mig, at kommissæren også havde vurderet tiden lidt anderledes - som efter to års modning og mange drøftelser med alle berørte så Europas lys i november 2001? Jeg tror, at Kommissionen, Rådet og Parlamentet er på rette vej. Vi skal inddrage de 75 millioner unge mellem 15 og 25 år i vores snart 25 medlemslande. Vi skal bringe de unge og deres organisationer ind på den politiske arena. Som ordfører for de unge og for hvidbogen har jeg fulgt diskussionsprocessen i de seneste år og hørt nøje efter, hvad de unge europæere har sagt til os. Resultatet af disse mange diskussioner var, at de unge vil tages alvorligt, og at vi ikke må skuffe deres forventninger.
Vi har kunnet opnå en markant styrkelse af ungdomspolitikken med de unge og deres organisationer, med ngo'er, med politisk ansvarlige i EU og i medlemslandene. Hvor vi mest ser hvidbogen ud fra aspektet om åben koordinering og mainstreaming, så handler det nu i Kommissionens meddelelse om opfølgningen på inddragelse og orientering af de unge. Vi skal inddrage de unge tidligere og mere, så de får del i det repræsentative demokrati, på regionalt, nationalt og europæisk niveau.
Det siger vi til en næsten tom sal i en sen time, og det ville ellers netop her op til valget til Europa-Parlamentet være så vigtigt at vise vital interesse for opgaven med at inddrage de unge. Unge kommunikerer i stigende omfang via internettet. Til det formål har Kommissionen åbnet en ungdomsportal. Det er imidlertid langtfra nok. Vi har brug for informationer til de unge på stedet, informationer, som er specielt udarbejdet til de unge. Lige muligheder og ikke-diskriminering er noget, de unge skal opleve, f.eks. i paritetiske ungdomsråd. Hvor man endnu ikke har sådanne, må de oprettes. Formel og uformel uddannelse skal bindes stærkere sammen med ungdomsarbejdet. Erfaringerne fra ungdomsprogrammet med hundredtusinder af møder og nogle tusinde projekter fra det frivillige Europa viser vejen til at lære social kompetence og europæisk tænkning. Hvis vi vil gøre Europa til det mest konkurrencedygtige, videnbaserede økonomiske område i verden, skal vi gøre alt, hvad vi kan, for at sikre, at ingen unge bliver efterladt udenfor. Netop de angiveligt svagere, indvandrerkvinderne, pigerne, de unge mænd, der lever på kanten af EU, på kanten af samfundet, skal vi have inddraget i processerne.
Regionalt samarbejde og kultur og sport som en bro til at overvinde fordomme hjælper med til at løse morgendagens problemer. I november 2003 vedtog Rådet nogle fælles mål. De nylig fastsatte aktionslinjer skal for første gang evalueres ved udgangen af 2005 på grundlag af alle rapporter fra medlemslandene, som Kommissionen vil basere en fremskridtsberetning på.
Sidste år fik den første europæiske ungdomsuge stor tilslutning. Under overskriften "overvind udstødningen" arbejder vi på et tidligt tidspunkt på at opbygge nye aktionsfelter og det nye handlingsprogram for ungdommen og forsyne det med så store midler, at det passer til de voksende udfordringer i en globaliseret verden og i sidste ende giver de unge frirum til aktivt at interessere sig for ansvaret for fremtidens politik i Europa. På den måde kan det lykkes for os med denne brede synergi, som vi har opnået mellem Kommissionen og Parlamentet, mellem alle grupper, sammen med medlemslandene ikke blot at få de unge i tale, men også at inddrage dem. Det er målet: at holde gang i processen med at styrke de unge og ungdomspolitikken i Europa. 
Reding,
    Hr. formand, mine damer og herrer, den 27. februar vedtog Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport enstemmigt fru Gröners initiativbetænkning. Kulturudvalget gjorde ret i at vedtage betænkningen enstemmigt, for det er et godt stykke arbejde. Det er et arbejde, der er udført af en, der kender de unge, der holder af de unge, og som ønsker, at de unge bliver inddraget meget mere, end det er tilfældet i dag i dette Europa, som vi er ved at opbygge.
Dette Europa, som vi er ved at opbygge for de unge og med de unge, har vi grundlagt med den famøse hvidbog, hvori der blev foreslået fælles målsætninger for to prioriterede områder, nemlig inddragelse og orientering af de unge. Desuden er det de unge selv, der har fastsat disse to prioriteter som centrale elementer i den fremtidige politik, der skal føres såvel på EU-plan som i medlemsstaterne og i regionerne. Jeg glæder mig over Europa-Parlamentets støtte til de forslag, som sigter mod inddragelse af de unge på alle niveauer i det demokratiske liv og mod, at udviklingen af tilgængelig, tilpasset kvalitetsinformation bliver en realitet.
Som fru Gröner sagde, indgår disse forslag i en meget bredere sammenhæng, som både sigter mod udviklingen af specifikke tiltag i ungdomspolitikkerne og mod en bedre inddragelse af de unges interesser i andre politikker. I den forbindelse er vi ved at forberede forslag til tiltag inden for volontørtjenester, som, hvilket De så rigtigt påpeger, er et af de bedste midler til, at de unge bliver engageret og påtager sig deres borgerpligt.
Personligt mener jeg, at iværksættelsen af egentlige europæiske volontørtjenester med kritisk masse og dermed en stor synlighed vil være et nyt afsæt i vores ungdomspolitikker. Men naturligvis er det også nødvendigt med en ny form for finansiering for at nå dertil, for de unge er ikke rige. Vi bør hjælpe dem med at føre deres idéer ud i praksis. De nye finansielle retningslinjer er i den forbindelse den ideelle ramme til at finde svar på vores spørgsmål. Jeg har desuden foreslået retningslinjer til et nyt ungdomsprogram, der finansieres på en sådan måde, at det kan opnå den nødvendige størrelse. Den politiske meddelelse, som jeg er ved at udarbejde, vil blive forelagt Europa-Parlamentet i dens nuværende udformning, hvis alt går vel.
Hr. formand, jeg mener, at de parlamentariske initiativer, som er blevet lanceret til fordel for de unge og med de unge, er et meget godt svar på det, som ofte er blevet sagt på området. Inden for dette område bliver det til stadighed gentaget, at Europa ikke bekymrer sig nok om ungdomspolitikkerne. Jeg ville ønske, at mange af de unge og mange af de ansvarlige for de politikker, der vedrører de unge, læser fru Gröners og Europa-Parlamentets initiativbetænkning for at konstatere, at det ikke er korrekt. 
Zabell (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, fru ordfører, jeg vil indlede med på vegne af vores skyggeordfører, fru Zissener, at sige, at vores gruppe, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, går ind for denne betænkning, forudsat at subsidiaritetsprincippet respekteres.
Jeg synes, at inddragelse og orientering af de unge er et meget vigtigt emne, og jeg har altid, lige siden jeg kom ind i Parlamentet, sagt, at det er de unge, der er det vigtige, ikke os, der ikke længere er så unge, for de unge er Europas fremtid, og det er dem, vi skal investere i og sætte alt ind på.
Jeg har meget kontakt med unge mennesker, og jeg mener faktisk, at de er meget mere modtagelige end voksne og ældre. Det skal vi benytte os af.
Ifølge den nyeste Eurobarometer-undersøgelse om det kommende valg til Europa-Parlamentet skønnes det, at kun et gennemsnit på 30 % af befolkningen vil stemme. Det synes jeg er en latterligt lav procent, og vi må gøre en stor indsats for at forhøje den. Det er ikke nok, at vi alle sammen sidder her og siger, at det bekymrer os meget, vi må virkelig vise det i praksis. Det er indlysende, at vi gør noget forkert. Jeg vil fortælle Dem en anekdote, mine damer og herrer, om en situation, som jeg har oplevet så sent som i eftermiddag.
Som De udmærket ved, er 2004 Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension, og selv om det er henvendt til alle europæiske borgere, er det især henvendt til unge mennesker. I eftermiddag har jeg mødt en besøgsgruppe bestående af unge studerende fra Sydspanien, fra min hjemegn Andalusien, og under den korte samtale, jeg havde med dem, spurgte jeg, om nogle af dem kunne fortælle mig, hvilket europæisk år 2004 er. Ikke én af de 30 unge mennesker, der var i lokalet, kunne svare mig. Da jeg sagde det til dem, blev de temmelig overraskede, for de mente alle sammen, at det var noget, der var særligt henvendt til dem. Det er et bevis på, at vi måske gør noget forkert, og det må vi hurtigst muligt råde bod på.
Derfor kræves der et bedre samarbejde mellem ungdomsorganisationer og offentlige myndigheder. Det må vi arbejde hårdt for at opnå, og jeg mener, at denne betænkning af fru Gröner er det første skridt til at sikre, at de unge europæere orienteres bedre.
Iivari (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, betydningen af de unges engagement i samfundet kan ikke understreges for kraftigt. I fremtiden vil de unge få større ansvar, efterhånden som den europæiske befolknings aldersstruktur ændrer sig, og andelen af unge falder. Kommissionens meddelelse om målsætninger for inddragelse og orientering af de unge er et vigtigt skridt i retning af at styrke det ungdomspolitiske samarbejde på EU-plan. Det er glædeligt, at betydningen af at inddrage unge mennesker også anerkendes i forfatningsudkastet.
Vores ordfører, Lissy Gröner, der med god grund personificerer Parlamentets ungdomspolitik, har endnu en gang gjort et fremragende stykke arbejde. Personligt vil jeg også gerne takke Kommissionen for dens indsats for de unge. Den omfattende høring, der gik forud for hvidbogen om ungdomspolitikken, var et stort arbejde, der i sidste ende motiverede ungdomsorganisationerne til at arbejde på EU-plan. Nu skal vi sikre, at støtten til inddragelse af disse organisationer fortsætter, og at resultaterne af deres indsats også er synlige i Fællesskabets ungdomspolitik. Jeg er glad for, at der var generel opbakning til mit forslag om at øge bevillingerne til ungdomsorganisationerne i dette års budget, og det flerårige handlingsprogram til finansiering af ungdomsorganisationer, som nu er ved at blive færdigbehandlet, hilses også velkommen, da det i det mindste garanterer dem et retsgrundlag.
Ordførerens opfordring til, at de unge tilskyndes til at deltage i det første valg til Europa-Parlamentet i det udvidede EU, er af meget stor betydning. Alternative afstemningsmåder, der stadig er under udvikling, bør nu udnyttes for at gøre de unge mere aktive med hensyn til at stemme. De unge er flittige brugere af internettet, og afstemning via internettet kan trække flere unge til stemmeurnerne. Selv om proceduren har mange svagheder med hensyn til valghemmelighed og frihed, bør den ikke helt udelukkes. I det mindste kan de unge blive mere proaktive i deres stemmevaner, hvis elektroniske stemmeurner, der er indført i nogle få medlemsstater, anbringes på steder, som er populære hos de unge.
Udvidelsen vil understrege betydningen af pluralisme i EU og af interkulturel læring. Det fremtidige ungdomsprogram vil gøre det lettere for de unge at komme i kontakt med hinanden og dermed bidrage til at komme fordomme til livs. Jeg vil gerne i denne forbindelse fremhæve, at interkulturel læring ikke kun bør betyde investeringer i et grænseoverskridende samarbejde mellem medlemsstaterne. EU's medlemsstater, både de nuværende og de kommende, skal give mulighed for at skabe kontakt mellem unge fra den fremherskende befolkningsgruppe og unge fra nationale mindretal. Europa har ikke råd til at lade nationalismen og fremmedhadet vokse. 
Calò (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne understrege vigtigheden af den nye opmærksomhed, som man i denne valgperiode retter mod de 75 millioner mennesker i alderen 15-25 år, som fra 1. maj bliver en del af det udvidede Europa, og som kunne udgøre en større andel, hvis man lod aldersgrænsen være 30 år.
I Italien og andre EU-lande er det nemlig kun denne aldersgruppe, der reelt kommer ind på arbejdsmarkedet på permanent basis. En grundlæggende betragtning er, at unge over 18 ikke er anderledes end voksne, men voksne på en anden måde. Det betyder, at de har nogle rettigheder og pligter, som til dels er de samme som de andres og til dels er forskellige fra de andres. Også på baggrund af en bred og omfattende analyse foreslår man os i Gröner-betænkningen en indsats, der ligeledes er en udfordring, nemlig at øge de unges orientering og deltagelse i det politiske liv. Den orientering, som vi skal administrere og give dem, skal være klar og specifik. Det bliver ikke let at gennemføre den inddragelse, som vi ønsker, men at lære at deltage og orientere er en optimal indfaldsvinkel for at øge bevidstheden om det aktive borgerskab, som det endnu ikke er alle voksne, der har. Eftersom de, der ikke har nogen fortid, heller ikke har nogen fremtid, har vi ikke andet valg end at videregive vores fortids grundlæggende værdier til de unge, som er vores fremtid. Herved bliver disse ajourførte og reviderede værdier kimen til fremtidens vækst.
Vi går naturligvis ind for den europæiske ungdomsuge, eftersom den også på en symbolsk måde understreger den prioriterede indsats for et nyt afsæt for Europas ungdom, hvor man benytter sig af en lang række fordele, f.eks. interkulturel læring, miljøbeskyttelse, sport og kunst for blot at nævne nogle eksempler.
Vi skal gøre en dobbelt så stor indsats mod social udstødelse og fremmedhad, for det er ikke vores ord, men vores konkrete handlinger og adfærd, som har den største opdragende effekt. At arbejde med og for de unge bliver således også en måde at arbejde med os selv på, og vi bør takke de unge for, at vi får denne mulighed. 
Hyland (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne ligesom de øvrige talere lykønske ordføreren med hendes arbejde. Ifølge titlen på Kommissionens hvidbog om emnet kan ungdomspolitikken bestemt få et nyt afsæt. Det glæder mig, at det irske formandskab også har taget udfordringen fra hvidbogen op, og at ungdomsspørgsmål udgør et vigtigt element blandt formandskabets prioriteringer. Irland vil om kort tid være vært for en stor konference med deltagelse af ungdomsministre og unge mennesker. Det vigtigste emne på denne konference bliver "unge i politik".
Kollegerne ved godt, at EU's borgere om nogle få måneder vil få mulighed for at stemme til valget til Europa-Parlamentet. Jeg må desværre sige, at resultaterne af de seneste opinionsundersøgelser og prognoserne for valgdeltagelsen er foruroligende - specielt det lave antal unge, der agter at stemme. Når de 10 nye lande kommer med, vil antallet af unge mellem 15 og 25 stige til 75 millioner. Mange af disse unge vil kunne udtrykke deres politiske vilje som førstegangsvælgere ved valget til Europa-Parlamentet. Ordføreren identificerer inddragelse og orientering som centrale områder for udvikling inden for EU's ungdomspolitik. Begge disse områder er centrale for valget til Europa-Parlamentet, og som offentlige repræsentanter har vi en vigtig rolle at spille med hensyn til at orientere unge om Europa og det, som Europa gør for dem, samt med hensyn til at opfordre dem til at lade deres stemmer blive hørt.
I alle medlemsstaterne skal vi se nøje på, hvordan vi kan forbedre unges aktive deltagelse i det politiske liv. Det handler ikke bare om at stemme ved valgene, men også om medlemskab af politiske partier, politiske bevægelser og forskellige ikke-statslige organisationer.
Vi skal stræbe efter at overbevise vores unge mennesker om, at de kan gøre en forskel, og at de kan forandre samfundet. Hvis ikke det lykkes os, vil det føre til apati, der lidt efter lidt vil undergrave alle vores demokratier.
Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette er min længste tale i den tid, jeg har været medlem af Europa-Parlamentet. Jeg har aldrig haft tre minutters taletid, men det har jeg fået nu - jeg, som er repræsentant for det italienske Pensionistparti - for at tale om en betænkning, der vedrører ungdommen.
Jeg bifalder og støtter betænkningen om de unges inddragelse og orientering, men da jeg for lidt siden lyttede til talernes indlæg om de betænkninger, der vedrører budgettet og andre spørgsmål, blundede jeg lidt, hvilket jeg gerne vil sige undskyld for. Mens jeg halvsov, kom jeg til at tænke på to ting. Er de unge forskellige fra de ældre? Og er de ældre forskellige fra de unge?
Man siger, at de unge ønsker kærlighed, men også de ældre ønsker kærlighed og har brug for kærlighed. De unge ønsker penge, men også de ældre ønsker penge og har brug for penge. De unge vil gerne danse og rejse, men også de ældre vil gerne danse og rejse.
Nej, der må være en forskel! I de 45 år, jeg har arbejdet for de ældre, har jeg tit hørt dem gentage - og det er jeg ked af - at det ikke er rart at blive gammel. Derfor er jeg sikker på, at Europa-Parlamentet ikke bare har tænkt på de unge, men også på de ældre, og at det har udarbejdet mange forskellige betænkninger og beslutninger for de ældre. Dem skal jeg sikkert beskæftige mig med i valgperiodens sidste måneder, for hidtil er der desværre ikke blevet fremlagt særlig mange af dem.
Jeg gjorde mig også nogle andre overvejelser. Er det rigtigt at sørge for, at de unge i højere grad bliver inddraget i det politiske liv og i de beslutninger, der vedrører dem? Er det korrekt, at det er de unge, som er de bedste til at fastlægge de regler og love, der vedrører dem? Er det kvinderne, der er de bedste til at træffe beslutninger om deres egne problemer? Er det de ældre, der er de bedste til at træffe beslutninger om deres egne problemer?
Det tror jeg ikke, hr. formand. De bliver sikkert overrasket over det svar, som jeg nåede frem til. Efter min mening bør de unge træffe beslutninger og have beføjelser i de spørgsmål, der vedrører vores alle sammens dagligdag. Hvordan skulle jeg ellers kunne forklare, at min datter Elisabetta Fatuzzo på 32 år netop nu er ved at forberede en tale til pensionisterne og de ældre på Lombardiets tv-station? Det ville ikke være muligt, hvis man var af den opfattelse, at de ældre er bedre end de unge til at tale om de ældre og omvendt.
Derfor vil jeg gerne opfordre Kommissionen til at gøre en indsats for, at vi bliver ved med at bringe EU tættere på de unge, og at EU bliver ved med at hjælpe de unge, men også, at de unge bliver i stand til at få mere indflydelse på det, der vedrører alle aldre for både kvinders og mænds vedkommende. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0080/2004) af Graça Moura for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om bredere adgang til kultur: Skolernes og undervisningens betydning (2002/2268(INI)).
Graça Moura (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, adgang til kultur er en betingelse , hvis individet skal kunne udvikle sig til et helt menneske. Det er også en afgørende dimension for ethvert repræsentativt demokrati efter den vesteuropæiske model, et redskab til at fjerne ulighed og et stadig vigtigere redskab til fremskridt og udvikling.
Kulturen skal derfor være et af de væsentligste elementer i det fundament, som borgernes Europa skal hvile på. Det handler ikke mere, som Jean Monet kunne have foreslået, om at begynde med kulturen, en formel, der kunne have givet mening i en tid, hvor bestræbelserne var koncentreret om den første spæde integration på det økonomiske område. Det handler derimod om at komme videre nu ved hjælp af kulturen, om at lade bestræbelserne på at varetage den mangfoldighed af kulturer, som Europa står for, dets kulturelle dimension, blive en del af de udfordringer, som hele den europæiske integrationsproces rummer.
I et globaliseret samfund, i et udvidet Europa, i en tid med diverse kriser, og hvor op mod 400 millioner borgeres nationale identitet og kulturelle traditioner viser deres nye, forenede og stimulerende eksistens, må de ansvarlige politikere ganske alvorligt forholde sig til de problemer, som har at gøre med adgang til kultur og opbygning af et europæisk syn på verden, der kan bygge bro over forskellighederne, men som alligevel respekterer og værdsætter dem på en pluralistisk, tolerant og dynamisk måde.
Vi opfordrer dem derfor til at gentænke og genoplive skolernes rolle, hvad angår adgang til kultur. Ikke blot med hensyn til den række grundlæggende færdigheder, som skolerne kan bibringe, eller de centrale elementer i den givne nationale identitet, som medlemsstaterne mener bør være en del af deres læseplaner, men også i relation til den umådelige europæiske kulturarv, i dens næsten ubegrænsede udtryksformer i sprog, litteratur, kunst, musik, teater, traditioner, altså alt det, der i hver enkelt af os sætter os i stand til at forholde os til verden og genkende os selv i den.
Det er klart, at skolerne ikke skal være encyklopædiske eller indrettes efter en fælles international standard eller reproducere visse mumificerede almindeligheder. De skal i stedet formidle øget adgang til kultur og indgyde de skolesøgende lige fra de yngste årgange respekt, lyst og smag for kulturens udtryk og fremme refleksion og bevidsthed om at tilhøre den store civilisation og kulturkreds, der hedder Europa.
Der er mange og forskellige veje til at nå dette mål, men de bør efter vores opfattelse alle have skolernes helt konkrete dagligdag som deres udgangspunkt. Den foreliggende betænkning, som inddrager mange forslag fra Kulturudvalgets medlemmer af de mest forskelligartede politiske observanser, har netop dette sigte, nemlig på Europa-Parlamentets vegne at udtrykke ønsket om at denne udfordring tages op, for uden den ender den europæiske integrationsproces med at miste sin mening og bliver næppe denne betegnelse værdig. Med viden om den europæiske kultur vil borgerne ikke forholde sig ligegyldige over for netop de værdier, som karakteriserer den. At følge Lissabon-strategien og opstille mål om en videnbaseret økonomi bliver en selvmodsigelse, hvis kulturproblematikken blot tilkendes en marginal placering i disse bestræbelser. 
Reding,
    Hr. formand, hr. ordfører, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport og i særdeleshed ordføreren, hr. Vasco Graça Moura, for en fremsynet betænkning, der understreger forbindelsen mellem skole og kultur. Jeg ønsker at udvide området en smule og til begrebet skole i egentlig betydning føje begrebet livets skole, som er familien. Det er reelt dér, hvor alt begynder, for efterfølgende at fortsætte i skolen. Hr. formand, jeg er meget tilfreds med at kunne konstatere, at Europa-Parlamentet som altid ikke blot støtter Kommissionens arbejde, men også giver berettigelse til de nye idéer, som Kommissionen fostrer, og således hjælper den til at være foregangsmand.
De har ret i, at man ikke kan opbygge Europa udelukkende på økonomi og finanser. Europa opbygges af mænd og kvinder og dermed også af kultur. Jeg er enig med Dem i anerkendelsen af, at uddannelsessystemerne bør sikre, at eleverne i slutningen af sekundærtrinnet har tilegnet sig den nødvendige viden og de nødvendige kompetencer til forberedelsen af deres rolle som borgere i Europa. Jeg siger bevidst "bør", for virkeligheden er en anden, og det er vi klar over. Selv om eleverne faktisk ret ofte lærer om deres regionale eller nationale rødder, lærer de stadig langtfra noget om andres rødder. I den foregående forhandling om de unge nævnte jeg et tal. Det drejede sig om Comenius-programmet, som skaber kontakt mellem skolerne i EU, for at de unge ved deltagelse i fælles projekter kan lære om kulturerne i de øvrige lande. Selv om 2 millioner elever har deltaget i dette program, udgør det kun 1 % af eleverne i skolerne. Vi er derfor langt fra målet. Der sker noget, men der sker for lidt. Det skal vi være klar over.
Med EU's uddannelsesprogrammer gøres der altså et forsøg på at leve op til ønsket fra ordføreren og Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport og til det krav, som er underforstået i dette ønske, nemlig at de unge lærer om den virkelighed, de lever i. I den forbindelse er de kulturelle programmer enestående instrumenter til europæernes forståelse for den kulturelle mangfoldighed. Men endnu en gang er det ikke tilstrækkeligt til at nå alle borgere eller størstedelen af dem. Inden for spillefilm findes Media-programmet, hvor der ved at bidrage til øget kendskab til den kulturelle mangfoldighed gennem film også opnås gode resultater. Jeg gør opmærksom på den første store fælleseuropæiske kulturelle begivenhed, nemlig Cinédays, som især havde til formål at lære de unge om den kulturelle mangfoldighed gennem film. Det er også godt, men det er stadig ikke nok.
Jeg vil derfor sige til Dem, at jeg får brug for hele Deres støtte til styrkelse af dette aspekt i de budgetmæssige retningslinjer, i de finansielle retningslinjer og i alle de nye programmer, som jeg har intention om at fremlægge for Dem om kort tid. Det sker allerede, men det er de berømte dråber i havet. Når det er sagt, drømmer jeg om Kultur 2000-programmet og initiativet Reseo, som knytter de pædagogiske tjenester i de store europæiske operaer sammen i et fælles mål, nemlig at få børnene og de unge til at opdage operaen ud fra kulturelle rødder. Jeg drømmer stadig om Clioh-projektet, hvormed der blev igangsat et samarbejde mellem flere europæiske universiteter om udarbejdelse af undervisningsmateriale om den europæiske historie. Ja, det findes, men det er stadig nødvendigt med en national vilje for at gøre det til en obligatorisk del af historie- og kulturundervisningen.
Jeg vil også benytte denne mulighed til at meddele, at startskuddet er givet til gennemførelsen af en stor undersøgelse, der skal give overblik over de bedste praksisser, der forbinder kultur og uddannelse i medlemsstaterne, kandidatlandene og tredjeverdenslandene i det europæiske økonomiske samarbejdsområde. Det kommende Parlament vil i begyndelsen af 2005 have resultaterne af denne undersøgelse. Vi skal derfor ikke kun beklage os. Der sker fremskridt, selv om vi ved, at fremskridtene er meget begrænsede. 
Hr. ordfører, De må under disse omstændigheder forstå, at Deres betænkning er kommet på et godt tidspunkt, og at den er vand på vores mølle i den forstand, at den har givet os idéer, at den støtter vores initiativer, og at den angiver, hvilken vej vi skal gå, hvilket er meget nyttigt på et tidspunkt, hvor - som De ved - vi i højere og højere grad betragter uddannelse og kultur som centrale elementer i opbygningen af et europæisk borgerskab. Hr. formand, til slut en stor tak til Europa-Parlamentet og ordføreren for dette vigtige bidrag til de unge borgeres fremtid. 
Beazley (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har tre minutter til at tale om kulturens betydning for vores børn og for fremtiden for EU's uddannelsessystemer i. Som en berømt fransk historiker kunne have kommenteret, : Dette er ikke et emne, der skal behandles flygtigt. Kommissær Reding har ganske ret i, at vores egne nationale regeringer skal opmuntres til at støtte ordførerens initiativ - der har støtte fra Kommissionen - som går ud på, at når det handler om programmer og projekter, der påvirker uddannelsen, så kan de overveje en vis åndelig generøsitet samt ikke mindst finansiel generøsitet over for de programmer, som vi i fællesskab arbejder på at støtte.
Til grund for denne misforståelse er opfattelsen af, at kultur udelukkende er national. Selvfølgelig er en del af kulturen national, men som ordføreren fremhæver, har vi mange identiteter. Vi har en lokal og en regional identitet samt så sandelig også en europæisk identitet. Det er ikke en historisk tilfældighed, at ordførerens land og mit eget land, England, har den samme skytshelgen - Skt. Georg. Måske kan det uheldigvis have noget at gøre med det faktum, at England og Portugal, der er gamle allierede, grundlagde denne union i en kamp - et korstog - på Den Iberiske Halvø. Vores børn skal naturligvis lære om konflikter og uenighed og deres katastrofale konsekvenser, men de skal også lære om det, der bringer mennesker sammen, f.eks. handel og erhvervsliv. Mellem England og Portugal handles der f.eks. med kork og portvin.
Hvilken rolle spiller vores skoler for de unges opdragelse? Som kommissær Reding påpegede, er det ikke kun skoler - og jeg taler som tidligere lærer for unge mennesker. Jeg var imidlertid altid bevidst om, at de varige indtryk kom længe inden skolen - fra familierne, fra forældre og bedsteforældre. 
En propagandaminister for et europæisk diktatur sagde engang: "Når jeg hører ordet kultur, griber jeg efter min revolver". Det lyder som en rapmundet kommentar, men vi ved, hvilke tragiske følger diktaturer har haft for menneskeliv i mange europæiske lande.
Jeg håber, at Ministerrådet, næste gang det diskuterer disse sager, som Kommissionen har gjort os opmærksom på, vil have tilstrækkelig åndelig generøsitet til at sige, at det vil øge uddannelses- og kulturbudgettet - ikke blot i økonomisk henseende, men også i form af ekspertise, interesse og politisk støtte - og at vi vil lære mere om vores naboer og vores fælles kultur og arv.
Egypten, Kreta, Grækenland, Rom osv. er selvfølgelig en del af Englands erfaringer på samme måde som Portugal, Tyskland og alle mulige andre steder. Men hvis ikke vores børn får en solid basis af viden og forståelse, bliver det måske senere i livet vanskeligere for dem at få en god karriere og tilstrækkelige finansielle ressourcer. En forsvarlig viden kan imidlertid bringe dem en smule klogskab i vanskelige tider. Jeg håber, at denne klogskab også findes i Ministerrådet.
Junker (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg synes, hr. Graça Moura har fremlagt en betænkning, som virkelig viser, hvordan skolen kan give offentligheden adgang til kulturen. Fru kommissær, De pegede med rette på, at der stadig er en stor kløft mellem teorien her på papiret og praksis i vores europæiske skoler. For at lukke denne kløft må der skabes større følsomhed, for skolen skal i vores meget komplekse og mangfoldige tid formidle kulturel åbenhed. Det betyder ikke, at man ringeagter den nationale kulturarv, men derudover skal der skabes en bred kulturel åbenhed, som gør det muligt at leve sammen på tværs af grænserne uden fjendskab, uden at fjendskab overhovedet kan opstå.
Når jeg tænker på min egen skoletid, så husker jeg meget klart en elevudveksling med Sverige, og dengang var Tyskland ikke noget populært land - krigen var kun lige overstået - og svenskerne var rede til at gå ind i en kulturel dialog med skoleelever fra mit land. Det gjorde et varigt indtryk på mig, og jeg tror også, det er den rigtige vej. Derfor har jeg i mine ændringsforslag, som glædeligvis har fået støtte, netop lagt vægt på at gøre det klart, at skolen i dag mere end nogensinde før er et forum for den interkulturelle dialog. I min tid havde vi hverken tyrkere eller italienere i skolen. I dag er den nationale blanding i skolen normalitet. Det betyder, at der også heri ligger en stor chance for at føre den interkulturelle dialog og dermed også formidle værdier, som betyder respekt for hinanden og giver mulighed for ligeværdighed i forskelligheden.
Også denne opgave er der givet udtryk for i denne betænkning, og jeg tror, det er det, vi skal forsøge at gennemføre ude i virkeligheden. Det er ikke nok med disse smukke ord, de mennesker, som har ansvaret for uddannelsespolitikken ude i landene, skal tage dem til sig. Fru kommissær, De pegede på, at familien spiller en rolle her. Det har jeg også taget op. Forældresamarbejdet med skolen er en nødvendig forudsætning for virkelig at udvikle et samlet koncept, som alle kan gå ind for, og for at bibringe et personligt engagement. Jeg håber, der vil blive flertal for de tanker, vi har formuleret her, og at det efterfølgende også vil slå igennem i politikken. 
Sanders-ten Holte (ELDR ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, allerførst vil jeg lykønske hr. Graça Moura med hans initiativ til at belyse undervisningens rolle i forhold til kultur og udbredelsen af kultur. I betragtning af at vi i Europa alle sammen har undervisningspligt, er det et godt instrument til at bringe kultur, herunder den fælles europæiske kultur, ud til de fremtidige borgere.
Undervisningen kan i den forbindelse spille en vigtig rolle og gøre forældrene, og dermed også børnene, bevidste om, hvad kultur kan tilbyde os. Europa er ikke blot et økonomisk projekt, men frem for alt et kulturelt projekt. Det er nemlig kultur, kulturel mangfoldighed, der binder os sammen. Jeg tror også, det er i udvidelsens interesse, at kulturens forskellige indfaldsvinkler belyses. Tiltrædelseslandene har et andet syn på vores historie. Der er stadig lang vej endnu, førend vi alle sammen kan erkende og overskue, hvad vi har til fælles. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at undervisning naturligvis er et nationalt anliggende. Vi kan godt rette henstillinger her i Europa og skaffe information om den europæiske kultur, men det er nu engang ikke Unionens opgave at tvinge medlemsstaterne til at optage denne information i deres skolers læseplaner, således som nogle af os foreslår. Min gruppe vil i hvert fald tage afstand fra det.
Jeg er dog enig med hr. Graça Moura i, at hovedvægten inden for undervisning ikke kun skal ligge på de akademiske fag, men at der også skal lægges vægt på de kreative fag. Jeg vil i den forbindelse gerne gå i brechen for musikundervisning, herunder klassisk musik og opera. Der er en lang tradition for begge i Europa, men i skolen negligeres de mere eller mindre.
Også adgangen til kultur er vigtig. Børn, der vokser op i familier, hvor der ikke gøres ret meget på det kulturelle område, har det svært. Det ville være ideelt, hvis forældre påtog sig rollen som guider, men skolerne kan også udføre en vigtig opgave her. Jeg vil derfor gerne gøre opmærksom på, at skolen skal inddrage forældrene. På den måde kan undervisningen i de kreative fag støttes ekstra, og således skabes der simpelthen meget mere interesse for kultur. 
Zabell (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg vil takke ordføreren, hr. Graça Moura, for hans store indsats med denne betænkning.
For mig er det meget vigtigt, at et større antal borgere får adgang til kultur. Skolerne skal ikke uden grund spille en meget vigtig rolle i den forbindelse, selv om jeg også må sige, at jeg er helt enig med kommissæren i, at dette ikke udelukkende er skolernes ansvar. Det er også familiernes ansvar. Det er afgørende, at børnene får lejlighed til at kende det, der omgiver dem på lokalt, regionalt, nationalt og europæisk plan, og det er her, at vi skal deltage meget mere og spille en vigtigere rolle.
I Spanien har vi ofte det indtryk, at børnene ikke kender deres nationale kultur for slet ikke at tale om den europæiske kultur. Vi ved alle sammen, at det er vigtigt, at børn kan identificere sig med deres by, deres egn, deres region og deres land, men også - uden på nogen måde at undervurdere det foregående - at de kan identificere sig som europæere, og dette er et af de mål, som vi herfra skal kæmpe for. Vi kan dårligt føle os som europæere, hvis vi ikke kender Europa, og at kende Europa indebærer at kende dets historie, geografi, økonomi, litteratur, filosofi og endog dets sport. Det ville være meget positivt, hvis alt dette kunne være et fælles fag i alle skoler i alle medlemsstater, og hvis vi kunne fremme elevudveksling mere, så eleverne i videst muligt omfang kan lære på stedet. I Spanien siger man, at et billede er mere værd end 1.000 ord.
Til sidst vil jeg sige, at det er vigtigt, at pædagogiske tjenester på museer, teatre, biblioteker osv., som er til rådighed for offentligheden, er til rådighed på mere end et af EU's officielle sprog og helst på flere, så vi alle sammen kan identificere os med det, vi skal læse.
Alt det, vi taler om her i aften, kan naturligvis ikke gennemføres, hvis der ikke er et fællesskabsbudget at gøre det med. Det vil blive vores første store slag, og vi må kæmpe for det.
Prets (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hvad består den offentlige uddannelsesopgave i? Hvor langt går den, hvad skal den omfatte? Det er spørgsmål, som vi har strejfet i denne betænkning. Hr. Graça Moura har gjort det på en meget god måde. I hvilket omfang skal der undervises i kultur i skolen. Det er det ene spørgsmål. Det andet spørgsmål er, hvordan det skal finansieres, hvor meget støtte det skal have? For det ene forudsætter det andet. Det tror jeg er meget vigtigt, hvis vi ønsker, at vores unge mennesker skal være bevidste om deres egen identitet og leve selvbevidst med den og dermed også være i stand til at blive aktive europæiske borgere. At vi skal arbejde på det, og at vi skal indlede dialogen om den kulturelle udveksling så tidligt som muligt. Dertil hører også, at vi skal lære at tilbyde konfliktløsninger. Også det er en del af kulturundervisningen i skolerne, som vi forventer, den skal være, og også det er en del af forudsætningen for, at vi kan nå målet fra Lissabon, som der er blevet talt så meget om i dag.
Jeg tror ikke, vi må overse EU's kultur og kulturhistorie som basis for et fælles økonomisk område, og vi skal investere væsentligt mere i denne uddannelse, end vi gør i dag. De offentlige udgifter til uddannelse udgør i EU i gennemsnit 4,94 % af BNP. I Sverige er det 7 %, i Østrig 5,75 %, og her skæres der ned. Det tror jeg er en forkert model, og i mange lande tager man i dag fra uddannelsespolitikken i stedet for at investere mere i uddannelse.
Så undrer jeg mig over, hvad diverse kulturministre og de ansvarlige i regeringerne mon tænker på, når de alle sammen går ind for succes for Lissabon-strategien, men samtidig skærer ned på de redskaber, som skal til for at gennemføre den. Her er der noget, der ikke stemmer, og her må man presse på. Derfor tror jeg, det er meget vigtigt, at vi hele tiden gør opmærksom på, at netop nedskæringer på uddannelsesområdet, også i de såkaldte musiske fag, fører alvorlige mangler med sig. For hvis vi ikke lærer kreativitet, hvis vi ikke giver den plads til at udvikle sig, hvordan skal de unge mennesker så klare de stadige forandringer, som kræves både i erhvervslivet og i samfundslivet? Derfor tror jeg, at det netop er her, vi må sætte ind: ikke gå bort fra investeringer i kunst, kultur og viden, men tværtimod intensivere dem. At vi også må støtte den meget lovpriste kulturelle mangfoldighed, ikke kun bevare den, men fremme den og give den en chance for en succesfuld europæisk fremtid. 
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil lykønske hr. Graça Moura, for dette dokument er resultatet af en fælles overbevisning, af en professionel tilgang helliget kulturen. At gå ind for fælles læring i skolen på et tidspunkt, hvor de nationalistiske holdninger styrkes, er efter min mening modigt og prisværdigt. Jeg siger, at det er prisværdigt, for selv om dette dokument synes overfladisk, er det et fuldstændigt forsvar for udbredelsen af kundskab og viden. Der kan endog konstateres et vist oprør mod den overdrevne fortolkning af subsidiariteten. Parlamentet forsvarer, at undervisningen i et integreret Europa ikke kan reduceres til euroen og andre fælles økonomiske aspekter, men at den skal være resultatet af en følelse af tilhørsforhold, af et fælles projekt, som skal være baseret på historien, på bevidstheden om, hvem vi er, hvad vores fælles grundlag er, og navnlig hvor vor tids principper og værdier er, og hvad idéen er med det forenede Europa, som vi ved at opbygge.
Desuden mener jeg, at der har været en uligevægtig udvikling af det europæiske system. Dag efter dag er de fælles politikker blevet styrket, men man har været bange for at skabe en videnbank. Jeg gentager, at nationalisme med en indavlet, snæversynet og egoistisk fortolkning af forvaltningen af viden og undervisning har øget angsten for at skabe fælles information, der kunne deles af alle europæiske læreanstalter.
Jeg har stillet et ændringsforslag om en aktiv politik til fordel for en revurdering af vores fælles kulturarv. En aktiv og levende politik, der hjælper de svageste og skaber fælles kriterier. Jeg har også anmodet om, at der på museerne er oplysende skilte på mere end et EU-sprog, på flere EU-sprog. At se skiltene i vores egen by og på vores eget sprog er efter min opfattelse et begreb, der skal overvindes.
Jeg har også stillet et ændringsforslag, hvor Kommissionen og medlemsstaterne opfordres til at fremme forskningsprojekter vedrørende de grundlæggende faktorer i den europæiske civilisation såsom den fælles ret, institutionernes og uddannelsens historie, normerne for sameksistens og fælles regler, den samfundsmæssige og antropologiske praksis og de kunstneriske udtryksformer. Jeg mener, siger og forsvarer, at hvis vi undersøger vores civilisations og kulturs eller vores institutioners historie, vil vi kunne genskabe grundlag, der eksisterede, eksisterer og forener os.
Sagt på en anden måde: Vi er resultatet af en konstant udveksling af idéer, af leveformer, af løsninger og af begreber, der tillader os at sige, at Europa forberedte sig i århundreder på at blive Europa. Europa har arbejdet hårdt på at få en fælles arv. Derfor har det været så let at opbygge Europa. Kommunelivet, begrebet om menneskets værdighed, om individuelle rettigheder, om menneskers frihed, om familien som det primære sociale midtpunkt og om kommunerne som en videre ramme for rettigheder og sameksistens, solidaritet, staten, det er alt sammen europæiske begreber, ligesom begrebet verdslighed. Hvad mere er, afslører selve de forskelle, der udgør den meget omtalte kulturelle mangfoldighed, de mange måder at fortolke og opleve en fælles baggrund på. Lad os give de unge mulighed for at lære det alt sammen at kende.
Iivari (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, selv om uddannelse i Unionen er medlemsstaternes ansvar, er der mange kanaler i EU til støtte af kulturel dannelse i skolerne. Den vigtigste er de flerårige programmer, f.eks. Socrates, Leonardo da Vinci og Kultur 2000. De fremmer alle kulturel kreativitet og mobilitet, interkulturel dialog og kendskabet til de europæiske folks historie. Indlæring af fremmedsprog, der er tæt forbundet med kulturelle færdigheder, spiller en vigtig rolle i Unionens politik. I 2001 fejrede vi det europæiske sprogår.
Jeg er glad for, at ordføreren fremhæver betydningen af kendskabet til europæisk historie og kulturarv i sin betænkning. Vores kontinents historie omfatter ikke kun krige og blodsudgydelser, men også et frugtbart samspil, der har beriget vores nationale kulturer. Vi kan se, at mange kunstnere, der har spillet en afgørende rolle for de uafhængige nationalstaters identitet, samtidig har været vigtige europæiske aktører.
Med Unionens udvidelse vil der opstå et behov for at højne forståelsen for de nye og de gamle medlemsstaters kultur og historie, som det meget rigtigt fremgår af betænkningen. Jeg tror på, at det vil styrke vores fællesskabsfølelse, da de baltiske og centraleuropæiske lande, der nu tiltræder Unionen, har dybe rødder i en fælleseuropæisk kulturarv.
Kultur, uddannelse og forskning spiller en central rolle i Kommissionens forslag til de finansielle rammer for perioden 2007-2013. Investeringer heri er afgørende for Lissabon-strategiens gennemførelse, men kultur og uddannelse har en bredere funktion end blot at sikre økonomisk succes. De skaber en ramme for folks intellektuelle vækst og gensidige forståelse. Jeg bifalder derfor betænkningens henstilling om, at Kommissionen og medlemsstaterne i de europæiske forskningsprogrammer skal fremme projekter vedrørende de grundlæggende faktorer i den europæiske civilisation såsom retssystemernes fælles grundlag, institutionernes og uddannelsens historie, normerne for sameksistens, den samfundsmæssige og antropologiske praksis og de kunstneriske udtryksformer.
Jeg håber, at der tages behørigt hensyn til betænkningens målsætninger, når Kommissionen udarbejder forslag til nye flerårige programmer om kultur, uddannelse og udvekslingsprogrammer for unge. Betænkningen indeholder ligeledes oplæg til forhandlinger mellem EU's undervisnings- og kulturministre om fælles uddannelses- og kulturpolitiske målsætninger. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0017/2004) af Frahm for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om persistente organiske miljøgifte og om ændring af direktiv 79/117/EØF og direktiv 96/59/EF (KOM(2003) 333 - C5-0273/2003 - 2003/0119(COD)).
Monti,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet og i særdeleshed ordføreren fru Frahm for det omfattende arbejde, der er udført i forbindelse med betænkningen om Kommissionens forslag om persistente organiske miljøgifte. Jeg er taknemmelig for Parlamentets og ordførerens støtte til en hurtig behandling af dette lovgivningsforslag. Jeg er også meget tilfreds med det effektive samarbejde mellem Parlamentet og Rådet, der gør det muligt at nå til enighed under førstebehandlingen.
En hurtig vedtagelse af denne forordning vil sætte EU i stand til at ratificere Stockholm-konventionen ved dens ikrafttrædelse i maj 2004. Forordningen vil også gøre det muligt for de medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret konventionen, omgående at gøre det. Vigtigst af alt vil forordningen sikre, at EU som helhed kan leve op til sine internationale forpligtelser vedrørende persistente organiske miljøgifte. Disse stoffer forbliver i miljøet i årtier, akkumuleres i levende organismer og krydser grænser langt fra deres kilder. De fleste af disse stoffer er kræftfremkaldende eller på andre måder toksiske. Det er indlysende, at det er nødvendigt med en global indsats for at imødegå truslen fra sådanne stoffer. 
Jeg vil imidlertid gøre Parlamentet opmærksom på et vigtigt punkt i betænkningsforslaget, nemlig retsgrundlaget for forordningen. Kommissionen foreslår, at forordningen baseres på artikel 175, stk. 1 - miljø - samt artikel 95, stk. 1 - det indre marked. I betænkningsforslaget foreslås det, at forordningen skal have en enkelt hjemmel. Mens Kommissionen ellers fuldt ud støtter kompromiset mellem ordføreren og Rådet, kan Kommissionen ikke acceptere ændringen af retsgrundlaget. Det retsgrundlag, der er foreslået af Kommissionen, er begrundet i det faktum, at bestemmelserne i artikel 3 og 4 i den foreslåede forordning - vedrørende fremstilling, markedsføring og anvendelse af persistente organiske miljøgifte - er relevante for det indre markeds funktion. Det er endvidere meningen, at disse særlige regler skal overføres til den fremtidige REACH-forordning om kemikalier, der udelukkende baseres på artikel 95, stk. 1.
Frahm (GUE/NGL ),
   Hr. formand, jeg vil indledningsvis takke mine kolleger her i Parlamentet, specielt skyggeordførerne fra de andre grupper, for et godt og konstruktivt samarbejde om POP-forslaget, og jeg vil også meget varmt takke det irske formandskab, som desværre ikke er her i aften, fordi det har arbejdet så energisk for at få gennemført dette forslag. Endelig vil jeg også takke Kommissionen, som, trods uenigheden om det retlige grundlag, har ydet et meget konstruktivt og værdifuldt stykke arbejde for at få det til at falde på plads.
I vil bemærke, at der er i alt 121 ændringsforslag til betænkningen, men sådan vil vi ikke stemme om det i morgen. Vi stemmer i tre blokke, og jeg håber, at Parlamentet omgående vil vedtage den første blok og dermed overflødiggøre den anden blok og endelig stemme for den tredje blok. Hvis vi gør det, så har vi en aftale med Rådet ved førstebehandlingen.
Det vigtigste i betænkningen og aftalen er bl.a., at det er lykkedes at ændre retsgrundlaget, så vi nu henviser til beskyttelse af miljø og folkesundhed i stedet for beskyttelse af det indre marked, som var det oprindelige udspil fra Kommissionens side. Det er en vigtig sejr for Parlamentet i netop denne sag, men også mere generelt, fordi der er en tendens til, at Kommissionen trækker miljøforslag mere og mere over i retning af det indre marked. Jeg håber, at også det kommende Parlament vil fastholde, at miljøsager skal behandles som sådan.
Vi har fået indført et forbud mod produktion, markedsføring og anvendelse af POP-stoffer. Vi har også fået indført nogle meget ambitiøse mål med forordningen, sådan at også utilsigtede udslip, i hvert fald på sigt, skal ophøre. Det er en kompliceret sag. Men vi har f.eks. lavet tydelige henvisninger til Rio-erklæringen og til forsigtighedsprincippet efter ønske fra Parlamentet. Vi har fået forbudt stoffet lindan med øjeblikkelig virkning, så det er blevet flyttet fra en liste over stoffer med begrænsninger til en liste over forbudte stoffer. Det er også en vigtig sejr.
De undtagelser, der ellers er i forordningen, er helt klart undtagelser, som kun skal bruges i helt ekstraordinære tilfælde, og der skal være et højt videnskabeligt belæg for at bruge dem. Vi har fået indført restriktive kontrolbestemmelser for både eksisterende og nye kemikalier, som indeholder POP-stoffer. Det synes jeg også er vigtigt, specielt fordi arbejdet med REACH nu desværre trækker ud.
Vi har lavet bestemmelser om, at alle lagre med POP-stoffer skal destrueres og behandles som affald. Vi har også fået indført nogle meget restriktive overvågningsbestemmelser for POP-lagre, sådan at grænsen for, hvornår oplysningspligten træder i kraft, er blevet halveret fra 100 kg til 50 kg. Vi har fået lavet nogle internationale forpligtelser, sådan at medlemsstaterne skal samarbejde om at yde teknisk og finansiel bistand til ulande, så de også bliver i stand til at opfylde Stockholm-konventionen. Vi har fået indsat nogle generelle bestemmelser om, at de, der producerer eller opbevarer affald, skal undgå, at det affald forurenes med POP-stoffer.
Vi har fået indført bestemmelser om, at permanent opbevaring, som var et stærkt krav fra Ministerrådet, kun kan betragtes som en undtagelse. Vi understreger, at det er en undtagelse, som kun kan bruges, hvis det viser sig, at det er den bedst mulige løsning for miljøet. Det er ikke en permanent undtagelse. Vi har ønsket, at det ikke kan videreføres pr. automatik, og jeg synes, at vi skal sende et klart signal til Ministerrådet og industrien fra Parlamentets side, fordi Parlamentet har lyttet til Rådets argumenter. Vi har lyttet til argumenter fra industrien på det område, og nu synes vi så også, at industrien og Ministerrådet - altså ministrene i medlemsstaterne - skal vise sig ansvarlige. Der skal sættes penge af til forskning og udvikling, så vi får forbedret metoderne løbende. Målet er jo, at undtagelserne ikke skal forlænges, når de skal revurderes i 2009. Men det vil den tid selvfølgelig vise. Det er op til Rådet, industrien og Parlamentet at følge op på denne sag.
Vi afviser de grænseværdier, som i første omgang kom fra Ministerrådets side. Vi mente, at de var for høje. I stedet har vi nu aftalt, at de skal fastsættes i 2005, og vi vil sikre, at der kommer et højt beskyttelsesniveau også her. Vi har understreget, at der skal gøres noget for at inddrage befolkningen i implementeringen af POP-reglerne. Der skal også udarbejdes information, som særligt rettes mod udsatte grupper, og vi har et krav om, at overtrædelse af reglerne skal offentliggøres.
Når man laver en aftale, er der selvfølgelig også ting, man ikke får, og dem har jeg ikke rigtig tid til at sige noget om. Det er måske heldigt nok, at jeg kun får tid til at sige noget om succes'erne, men jeg håber og tror, at Parlamentet med et stort flertal vil vedtage dette forslag. Så tak for et godt samarbejde om sagen. 
García-Orcoyen Tormo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at tale om retsgrundlaget for denne betænkning og om den debat, som det har rejst. Jeg mener ærligt talt ikke, at det ville være særligt klogt at stille det indre markeds interesser og miljøbeskyttelses- og folkesundhedsinteresserne op imod hinanden. Det synes jeg er en alvorlig fejl, og personligt mener jeg det stik modsatte.
Jeg mener, at det er nødvendigt med en integreret og supplerende tilgang, jeg mener, at vi, når vi taler om miljøet, også må tage hensyn til det indre markeds interesser og de eventuelle vanskeligheder, som det kan medføre, og jeg mener, at vi, når vi taler om det indre marked, også må tage miljøhensyn. Det er bæredygtig udvikling, det er integration af miljø, økonomi og beskæftigelse, og det er netop det, der er blevet argumenteret for i forslaget til de emner, der skal behandles på det Det Europæiske Råds forårsmøde i år.
Hvis vi virkelig ikke tror på disse tre søjler for integreret og fælles bæredygtig udvikling på samme niveau og med samme vægt i alle vores overvejelser, mener jeg, at vi fremkommer med nogle politiske erklæringer i forbindelse med topmøder og vores kommunikation som fællesskabsinstitutioner, der er helt fejlagtige og usande for borgerne. Og det tror jeg ærligt talt ikke på. Jeg tror på den integrerede tilgang, og derfor betyder betænkningernes retsgrundlag meget mindre for mig, end hvordan problemerne i dem anskues, og hvordan samarbejdet mellem de forskellige udvalg og fællesskabsinstitutioner foregår.
I denne forbindelse og hvad angår denne betænkning, vil jeg sige, at der under det italiensk formandskab blev gjort store fremskridt med denne forordning, og man sørgede endog for at udarbejde overordnede retningslinjer for den. Den blev ikke vedtaget, fordi der var et vigtigt problem med POP-affald, især med alternative måder at destruere det på.
Jeg mener, at dette problem er blevet løst i det nye bilag IV a, som er resultatet af forhandlingerne under det irske formandskab. På det punkt skal fru Frahm lykønskes, for hun har gjort et glimrende arbejde for at opnå enighed, først mellem Parlamentets politiske grupper og dernæst med Rådet, så vi kunne vedtage denne betænkning under førstebehandlingen. Selv om jeg ikke er helt enig med hende, fordi hun lader miljøaspekterne gå forud for de øvrige i stedet for at opnå den ligevægt, som i virkeligheden er det, EU og medlemsstaterne går ind for, mener jeg alligevel, at dette er et godt stykke arbejde, og at hun har haft vanskeligt ved at opnå aftaler om spørgsmål som affald og en specifik undtagelse for fremstilling af dicofol, et stof, der accepteres med meget konkrete begrænsninger, i en industriproces, der også er meget konkret, og som gennemføres fuldstændig indelukket og isoleret fra omgivelserne.
Jeg bifalder også revisionsklausulen om, at Kommissionen ved udgangen af 2008 skal undersøge denne konkrete situation for dicofol, og jeg mener, at man dermed igen anvender forsigtighedsprincippet fornuftigt ved virkelig at forene industriaktiviteten med størst mulig beskyttelse af miljøet og borgernes sikkerhed.
Hvad angår bilag II, som indeholder en liste over stoffer, der kan anvendes med visse begrænsninger, synes jeg, at det er fornuftigt at bibeholde bilagets struktur - jeg ved godt, at ordføreren ikke gik ind for det - men jeg mener, at selv om der for øjeblikket ikke er opført noget konkret stof, kan der komme stoffer i fremtiden, som både Kommissionen og Parlamentet, med dets godkendelse, mener skal bruges, fremstilles og markedsføres med visse begrænsninger.
Jeg synes, at det er udmærket, at lindan er blevet overført til bilag I som et forbudt stof, og at dets brug kan tillades på visse, meget strenge betingelser, som det foreslås i aftalen.
Endelig mener jeg, at det, jeg talte om før, bør understreges: Foreneligheden er vigtig, og vi må aldrig glemme, at bæredygtig udvikling har tre aspekter, nemlig økonomi, miljø og beskæftigelse. Hvis vi holder os det for øje, mener jeg, at Europa og medlemsstaterne kan nå langt.
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, da jeg kom til Bruxelles i morges, fandt jeg ud af, at jeg havde fået et brev fra Verdensnaturfonden. I brevet stod der, at jeg snart fik svar på den blodprøve, som jeg tog for nogle måneder siden, hvor vi kunne teste, hvilke kemikalier vi har i blodet. Jeg formoder, at mange af os fik taget denne blodprøve. Prøven vil sandsynligvis vise, at jeg, præcis som alle andre, har en række helt fremmede kemikalier i mit blod, og nogle af disse vil sandsynligvis også være persistente organiske miljøgifte, som vi diskuterer i dag.
Faktum er, at vi ved ganske lidt om betydningen heraf for vores helbred og for vores velbefindende, men vi ved nok til at være urolige. Vi har fået en række rapporter om, at forskellige kemikalier fremkalder sygdomme, og om, at de f.eks. kan påvirke vores forplantningsevne. Bl.a. på denne baggrund bifaldes forslaget i høj grad, og ikke alene forslaget, men først og fremmest kompromiset. Faktum er, at kompromiset er betydeligt bedre end Kommissionens forslag. Jeg vil gerne først og fremmest takke ordføreren, fru Frahm, for hendes arbejde.
Jeg vil også gerne fremhæve nogle punkter, som jeg mener er afgørende forbedringer. Den første er retsgrundlaget. Jeg mener, at det er en meget uheldig tendens fra Kommissionens side, at miljøspørgsmål i stigende grad behandles som spørgsmål om det indre marked. Ud fra et økologisk perspektiv er det helt uansvarligt at gøre sådan. Det mindsker også medlemsstaternes muligheder for at indføre mere progressiv lovgivning. Hermed forhindrer Unionen lande, som vil og kan gå forrest, i at gøre det, og det er ikke acceptabelt. Vi håber alle, at Kommissionen vil tage notits af dette og bevare retsgrundlaget til opnåelse af de miljømæssige mål, når man stiller forslag om miljøet, som dette faktisk handler om.
Jeg mener også, at forslagets kerne, nemlig det klare forbud mod produktion, anvendelse og markedsføring, er meget vigtig. Det er især godt, at forslaget omfatter forbud mod hexachlorcyclohexan (HCH), herunder lindan.
Dette minder os om, at EU's kemikaliepolitik ikke fungerer i praksis. Vi ved, at kun en meget lille del af kemikalierne på markedet er testede, og som vi egentlig kender virkningen af. En lille del af kemikaliepolitikken er omfattet heraf, og nu har vi brug for en velfungerende, ensartet kemikalielovgivning inden for rammerne af REACH-systemet til registrering, bedømmelse og godkendelse af kemikalier. Det er et forslag, som i dag angribes ret hårdt, men vi skal vide, hvad disse kemikalier medfører, selv når de findes i relativt moderate mængder, som det er tilfældet for mange kemikalier. Hvis man undtager alt for mange af disse kemikalier, får vi ikke en effektiv kemikaliepolitik. Jeg synes, at dette arbejde viser, at det eneste rigtige er at træffe passende beslutninger, når det gælder kemikaliespørgsmål, og det viser vejen frem i forbindelse med behandlingen af REACH.
Jeg vil gerne takke ordføreren endnu en gang. 
Schörling (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at lykønske Pernille Frahm og måske også lidt os, der har deltaget i disse forhandlinger med Rådet. Det er lykkedes os at nå til enighed med det irske formandskab om denne forordning og om gennemførelsen af Stockholm-konventionen om persistente organiske miljøgifte.
Der var måske ikke så mange, der troede, at vi skulle nå til enighed, men Pernille Frahm har håndteret dette på fremragende vis. Selv om vores resultater måske ikke er idealistiske og præcist, som vi ønskede os, er det måske alligevel det bedste politisk mulige resultat. Jeg er meget glad.
Som andre også har sagt, er det vigtigt, at forordningen gennemføres så snart som muligt, eftersom de persistente organiske miljøgifte er af den værste slags, når det drejer sig om farlige kemiske stoffer. De nedbrydes ikke, men ophobes i vores krop og i hele fødevarekæden. Niveauerne er i dag så høje, at de er til fare for både menneskers helbred og for økosystemerne og deres funktion. Målsætningen skal være at stoppe udslip af persistente organiske miljøgifte fuldstændig ved at forbyde fremstilling, anvendelse og import. Derfor skal man gå længere og i nogle tilfælde meget længere end bestemmelserne i Stockholm-konventionen og protokollen til konventionen af 1979 om grænseoverskridende luftforurening over store afstande. Det skal også omfatte de nye medlemsstater, som tiltræder EU i maj i år. Man har i nogle tilfælde krævet undtagelser for f.eks. HCH og lindan, og det kan under ingen omstændigheder accepteres.
Jeg er ofte meget overrasket over, at det er så svært for Kommissionen, Rådet og måske ind imellem også Parlamentets mere konservative del at få gennemført punkter, som skal beskytte menneskers helbred og miljøet, og at der gang på gang er forsinkelser, udsættelser og opbremsninger. Forsigtighedsprincippet skal gælde fuldt ud på dette område, hvilket også indebærer, at nye stoffer skal sættes på listen, hvor disse stoffer forbydes eller kontrolleres. 
Hvad angår retsgrundlaget, forstår jeg ikke Kommissionen, og jeg forstår heller ikke, at der skal være denne form for forhandling. Retsgrundlaget må være artikel 175 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, da disse beslutninger træffes for at beskytte menneskers helbred og miljø. Hele kemikalielovgivningen tager jo sigte på dette. Det er også blevet drøftet lige siden Chester, at det skyldes, at vi ikke kan beskytte folkesundheden og miljøet på andre måder, at vi skal træffe fornuftige beslutninger, hvad angår et omfattende og generelt syn på kemikalielovgivningen.
Afslutningsvis mener jeg, at aftalen med Rådet er yderst prisværdig, hvilket også gælder den kendsgerning, at den er opnået i førstebehandlingen, da det er så vigtigt, at vi gennemfører aftalen så snart som muligt. 
Blokland (EDD ).
   - Hr. formand, Kommissionens forslag er udmærket. POP-stoffer er farlige stoffer for mennesker og miljø, og derfor bør vi behandle dem omhyggeligt. Hvad angår retsgrundlaget, er jeg enig med ordføreren i, at vi skal vælge artikel 175 som det eneste grundlag. Det har vi også gjort tidligere ved lignende konventioner såsom Rotterdam-konventionen og Basel-konventionen. Vi skal således være konsekvente her. Også udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender støtter valget af artikel 175.
For øvrigt er jeg spændt på, om Kommissionen på ny vil gå til Domstolen, således som den til alles overraskelse gjorde ved Rotterdam-konventionen. Kan kommissær Monti skabe klarhed herom?
Desuden skal koncentrationsgrænserne i bilag IV fastsættes hurtigst muligt. Et tomt bilag har vi ingen gavn af. Jeg beder derfor Kommissionen om også hurtigt at gøre noget ved dette.
Alt taget i betragtning vil jeg støtte kompromispakken. Den tager for en stor del hensyn til de indvendinger, jeg havde imod kommissionsforslaget.
Hr. formand, til sidst vil jeg takke ordføreren, fru Frahm, for det arbejde, som hun har gjort. Det var en vanskelig sag, som hun i snævert samarbejde med skyggeordførerne har afsluttet på en god måde. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, persistente organiske miljøgifte - POP - er er kemiske stoffer, der forbliver i miljøet, akkumuleres gennem fødekæden og udgør en risiko for menneskers sundhed og miljøet. Da disse stoffer akkumuleres i fedtvævet i dyr - inklusive mennesker - er nogle af os pr. definition mere udsatte end andre.
Disse forurenende stoffer føres via atmosfæren over grænserne langt bort fra deres kilder - selv til regioner, hvor de aldrig er blevet brugt eller fremstillet. Økosystemerne og de oprindelige indbyggere i de arktiske egne er særligt udsatte på grund af forureningens langtrækkende karakter og stoffernes biomagnificering. Der er primært tale om menneskeskabte toksiske forurenende stoffer, der fremstilles af og anvendes i en lang række industrielle kilder - eksempelvis som landbrugspesticider, i træbeskyttelse og i industrikemikalier.
POP omfatter pesticider såsom aldrin, chlordan, DDT, dieldrin, endrin, heptachlor, mirex og toxaphen, industrielle kemikalier såsom pcb og hexachlorophin og uønskede biprodukter fra forbrænding og industrielle processer såsom dioxiner og furaner. Der er allerede en betydelig kontrol i EU's politikker og relevante direktiver såsom WEEE-direktivet, RoH-direktivet, vandrammedirektivet, Seveso-direktivet og forskellige direktiver om farligt affald.
Med det aktuelle forslag til forordning skal der ryddes op i den eksisterende lovgivning om restriktioner vedrørende markedsføring og brug af otte POP-pesticider og indføres en mindre ændring i pcb-bortskaffelsesdirektivet. Disse foranstaltninger vil gøre det lettere for stater, der har undertegnet protokollen til Århus-konventionen og i særdeleshed Stockholm-konventionen, at ratificere begge disse internationale aftaler. 48 lande har allerede ratificeret Stockholm-konventionen - herunder otte nuværende og to kommende EU-lande. Irland har endnu ikke ratificeret den.
Den samlede kompromispakke for at nå til enighed med Europa-Parlamentet under førstebehandlingen blev godkendt af Coreper den 13. februar og derefter af alle politiske grupper. Jeg kan forstå, at der ikke er stillet flere ændringsforslag. Jeg lykønsker fru Frahm med det arbejde, hun har udført sammen med det irske formandskab og det tidligere italienske formandskab.
Forslaget til forordning er en midlertidig foranstaltning, for på mellemlang sigt vil disse stoffer blive omfattet af REACH-forslaget. POP-affald eksporteres som alt andet affald i mit hjemland Irland primært til Tyskland. Tyskland oplagrer i stort omfang POP-affald i saltminer uden forudgående bearbejdning. Landet har en kommerciel import af POP-affald, der bortskaffes på denne måde. Spørgsmålet om bortskaffelse af POP-kontamineret affald har været en af de væsentlige hindringer for et kompromis. Der har været stor uenighed om bortskaffelsesmetoderne - afbrænding, nedgravning i grundfjeld eller saltminer samt lossepladser blot for at nævne nogle stykker. I overensstemmelse med Stockholm-konventionen er der to primære metoder til behandling af POP-affald, nemlig destruktion eller irreversibel omdannelse. I henhold til den aktuelle forordning er det muligt at håndtere affald med et lavt POP-indhold i henhold til bestemmelserne i rammedirektivet for affald.
En tredje mulighed, der gælder for POP-affald i almindelighed, er også fremkommet under forhandlingerne mellem Parlamentet og Rådet. I sager, hvor destruktion eller irreversibel omdannelse ikke er den bedste løsning for miljøet, kan POP-affald lagres. Lagringen kan foregå i nedlagte saltminer, dybtliggende klippeformationer og lossepladser til farligt affald. Alle tre lagringsformer er nøje defineret i den eksisterende EU-lovgivning.
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil også lykønske fru Frahm med hendes udmærkede betænkning samt de personer, der er involveret i kompromisarbejdet. Som min kollega fru Schörling påpegede, er persistente organiske miljøgifte - POP - kemiske stoffer, der forbliver i miljøet. De akkumuleres via fødekæden og udgør ikke blot en risiko for miljøet, men også for menneskers sundhed, idet de har en negativ indvirkning på menneskers sundhed. Som tidligere nævnt kan disse forurenende stoffer krydse grænser. De kan ende langt fra oprindelsesstedet, og de er registreret i områder, hvor de aldrig er blevet brugt, så der er tale om en alvorlig miljøtrussel.
Det Europæiske Fællesskab og alle medlemsstaterne underskrev i juni 1998 en protokol til den regionale FN/ECE-konvention om grænseoverskridende luftforurening over store afstande angående persistente organiske miljøgifte, og i 2001 underskrev de den globale Stockholm-konvention om persistente organiske miljøgifte. Mens alle medlemsstater har underskrevet begge disse konventioner, har mange stater inklusive min egen endnu ikke ratificeret dem. Det irske miljøbeskyttelsesagentur indfører foranstaltninger for at få dem ratificeret, hvilket jeg glæder mig over.
Mens de fleste af POP-stofferne på listen ikke fremstilles eller anvendes i Fællesskabet, er der fortsat det problem, at lovgivningen ikke forbyder markedsføringen af dem. Som fru Frahm påpegede, er en ændring af retsgrundlaget meget vigtig, da det ikke kun handler om det indre marked, men også om sundhed og miljø.
Lindan var et stof, der blev brugt i shampoo for at fjerne luseæg i børns hår. Mange forældre var ikke klar over, at den fortsatte brug af shampoo med et sådant kemikalie påvirkede deres børn, og mange mennesker - også medlemmer af Europa-Parlamentet - har faktisk brugt disse shampooer. Der var ingen advarsel om eventuelle bivirkninger, og som tidligere nævnt ved man ikke meget om langtidsvirkningerne, til trods for at disse POP-stoffer er fundet i vores kroppe.
Denne betænkning er meget velkommen, og vi skal lykønske fru Frahm med hendes arbejde. Jeg er også meget glad for at høre, at det irske formandskab har været meget konstruktivt i dette spørgsmål, og at det forsøger at hjælpe med at få pakken igennem. Det skal også hilses velkommen.
Andersen (EDD ).
   - Hr. formand, Kommissionens forslag trænger virkelig til en opstramning, og de giftige POP'er burde for længst være ude af vores hverdag. Det sker ikke med Kommissionens udspil. Det er derfor velkomment, at Pernille Frahm i sin betænkning gør et ihærdigt forsøg på at stramme op, og jeg støtter alle ordførerens forslag.
Der skal dog en meget mere radikal plan til, hvis vi skal opleve en mærkbar afvikling af de sundhedsskadelige kemikalier, herunder også de stærkt giftige POP'er. En sådan plan, som fjerner al den overflødige kemi fra vores hverdag, hører ikke hjemme som ændring til denne forordning. Jeg vil derfor fremsætte den i forhold til behandlingen af Kommissionens kemikalieudspil, det såkaldte REACH-program.
Som led i udfasningen af de giftige kemikalier bør der også sættes handling bag det traktatfæstede princip om, at forureneren betaler. Kemikalierne bør pålægges en afgift til finansiering af kontrol, vurdering og genopretning af skader forårsaget ved regelret brug samt til finansiering af udviklingen af alternativer. Som det første ville det være passende med en afgift på pvc. Der bør også satses på reelle økologiske alternativer, som allerede findes eller er på vej, til erstatning for de fleste kemikalier. Herunder også pesticiderne, der er behandlet i dette direktiv.
På samme måde som vi i Parlamentet har behandlet mærkning af produkter, hvor der har været anvendt gensplejsning, bør der ligeledes af hensyn til det frie forbrugsvalg indføres en mærkningsordning for de mange giftige kemikalier. Jeg er sikker på, at den dag, vi mærker den konventionelle mælk "pesticid-mælk", vil der ske et afgørende ryk i forbrugernes efterspørgsel til fordel for de økologiske alternativer. 
Bowe (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg på vegne af PSE-Gruppen takke ordføreren for hendes arbejde samt formandskabet for dets samarbejde. Det har været en meget nyttig øvelse med hensyn til at opnå enighed om et vigtigt forslag under andenbehandlingen - et forslag om at løse et organisk og meget vedvarende problem. Vi er meget tilfredse med betænkningen, og vi er meget glade for at stemme for den.
Det glæder mig meget, at en række af de udestående problemer er blevet løst. Hele spørgsmålet om retsgrundlaget er nu blevet løst, hvilket jeg er tilfreds med. I spørgsmålet om POP-affald er vi nået frem til en pragmatisk løsning på problemerne med fuldstændigt at afskaffe affald med et POP-indhold, og vi mener, at der i det relevante forslag vil blive taget højde for de uundgåelige tilbageværende problemer i form af POP i affald og andre steder.
Hvad angår nogle af de andre problemer - f.eks. problemet med lagre samt teknisk og finansiel bistand - er vi alle nået frem til rimelige aftaler, og ordføreren kan være meget stolt over, at hun har taget et meget positivt skridt fremad, som formentlig snart vil blive gennemført. Det fantastiske ved en sådan vedtagelse under andenbehandlingen er viljen til hurtigt at indføre den i lovgivningen, hvilket vi alle venter på.
Det bliver muligvis nødvendigt at benytte udhængning ved navns nævnelse i dette forslag. Det er allerede indeholdt i Århus-konventionen. Det er noget, som vi skal tage op igen, men et punkt, som ordføreren gjorde ret i at nævne.
Hele spørgsmålet om forenelighed med REACH-direktivet er noget, som vi alle skal have in mente til enhver tid. Det nye forslag om REACH bliver meget vigtigt, men det skal have et omfattende anvendelsesområde. Vi skal f.eks. sikre os, at mens POP ligger uden for REACH-forslaget, så skal kemikalier, der indeholder POP, eller som kan have POP som restkoncentrationer, være indeholdt i forslaget. Det vil være et meget vigtigt skridt fremad. Det vil helt sikkert være medvirkende til at lukke ethvert potentielt smuthul, der kan opstå, når vi begynder at arbejde med dette meget vigtige forslag til efteråret.
PSE-Gruppen stemmer for dette forslag i morgen. Vi takker ordføreren for hendes arbejde, vi takker Kommissionen for dens forslag og samarbejde, og endelig takker vi formandskabet for dets vilje til at nå til enighed under andenbehandlingen.
Monti,
    Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang pointere, at Kommissionen støtter en hurtig aftale om denne forordning - bortset fra ændringen af retsgrundlaget. Kommissionen kan fuldt ud støtte den kompromispakke, som Rådet og Parlamentet har forhandlet på plads. Vedtagelsen af denne kompromispakke vil sætte EU og medlemsstaterne i stand til at ratificere Stockholm-konventionen i god tid, og et overbevisende flertal ved morgendagens afstemning vil udsende et meget klart signal.
Hvad angår retsgrundlaget, vil bestemmelserne om forbud mod og begrænsninger af POP-kemikalier, hvis fremstilling er tilsigtet, påvirke det indre markeds funktion, og derfor skal disse foranstaltninger baseres på traktatens artikel 95, stk. 1. Det faktum, at disse forbud og begrænsninger indføres for at beskytte menneskers sundhed eller miljøet, er ikke ensbetydende med, at bestemmelserne ikke kan vedtages på basis af artikel 95.
Det fremgår klart af artikel 95, stk. 3, at Kommissionen kan foreslå lovgivning til beskyttelse af sundhed eller miljø på baggrund af artikel 95, stk. 1, hvis disse foranstaltninger indvirker på det indre markeds funktion. Det er således hensigtsmæssigt, at forordningen baseres på både artikel 175, stk. 1, og artikel 95, stk. 1. Det skal også bemærkes, at Kommissionen også foreslår, at forbuddene mod fremstilling og anvendelse overføres fra POP-gennemførelsesforordningen til den kommende REACH-forordning om kemikalier, der baseres på artikel 95. Hvis man havde valgt et andet retsgrundlag, ville dette skridt påvirke medlemsstaternes muligheder for at vedtage strengere foranstaltninger. Derfor fandt Kommissionen det mere hensigtsmæssigt at basere disse bestemmelser på artikel 95.
Hr. Blokland spekulerede på, om Kommissionen vil appellere til EF-Domstolen. Jeg kan kun gøre Parlamentet opmærksom på, at Kommissionen i en erklæring i Rådets protokol præciserede sin holdning i den henseende.
Hvad angår affaldshåndtering, som fru Frahm, fru García-Orcoyen Tormo og fru Doyle nævnte, er det vigtigt at bemærke, at det klart fremgår af det ændrede forslag, at destruktion eller irreversibel omdannelse er hovedreglen for affald, hvorimod andre affaldshåndteringsoperationer kun kan tillades i konkrete og veldefinerede tilfælde. Specielt for affald med en høj POP-koncentration påpeger Kommissionen, at permanent oplagring eller andre operationer kun kan tillades, hvis destruktion af POP-indholdet ikke er den miljømæssigt foretrukne løsning. Det er helt i tråd med bestemmelserne i Stockholm-konventionen. De ændrede bestemmelser indeholder også yderligere betingelser samt en procedure, der skal sikre mod misbrug af undtagelsen. På dette grundlag kan Kommissionen acceptere kompromiset.
Jeg lykønsker ordføreren fru Frahm samt Parlamentet med dette meget vigtige lovgivningsmæssige arbejde.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0056/2004) af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1177/2002 om en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien (KOM(2004) 26 - C5-0061/2004 - 2004/0008(CNS)).
Monti,
    Hr. formand, jeg er ked af, at fru Randzio-Plath ikke kan være til stede i aften. Jeg vil gerne lykønske hende og takke hende for det arbejde, hun har udført hurtigt og effektivt.
I lyset af illoyal konkurrence fra koreanske skibsværfter og Koreas manglende gennemførelse af bestemmelserne i det godkendte protokollat om international skibsbygning, som EU og Korea underskrev den 22. juni 2000, vedtog Kommissionen en dobbeltsporet strategi for at løse problemerne med illoyal konkurrence i skibsbygningsindustrien. Denne strategi omfatter to instrumenter - en WTO-aktion over for Korea samt en begrænset kontraktbetinget driftsstøtte i henhold til den midlertidige defensive ordning, der skal hjælpe Fællesskabets skibsværfter i de segmenter, der har lidt under de negative virkninger af den illoyale koreanske konkurrence.
Fra starten blev der skabt en tæt forbindelse mellem den midlertidige defensive ordning og WTO-aktionen over for Korea. Da WTO's tvistbilæggelsesprocedure tager længere tid end oprindeligt antaget, og da Korea fortsat ikke fører det godkendte protokollat ud i livet, foreslår Kommissionen nu, at anvendelsen af den midlertidige defensive ordning forlænges frem til den 31. marts 2005, hvor man forventer en endelig afgørelse fra WTO's appelinstans.
Forordningen om den midlertidige defensive ordning blev vedtaget af Rådet den 27. juni 2002. Den indeholder bestemmelser om kontraktbetinget statsstøtte på op til 6 % af kontraktværdien til de skibsværfter, der rammes af illoyal konkurrence fra Korea. Jeg vil gerne understrege, at denne mekanisme helt fra starten var stærkt begrænset i tid og rækkevidde. Med hensyn til rækkevidden kan der kun gives støtte til de markedssegmenter, hvor Fællesskabets skibsbygningsindustri har lidt under negative virkninger på grund af illoyal koreansk konkurrence, nemlig containerskibe samt produkt-, kemikalie- og gastankskibe.
Med hensyn til tid skulle den defensive ordning kun anvendes frem til afslutningen på WTO's tvistbilæggelsesprocedure mod Korea, eller indtil denne procedure indstilles, fordi EU mener, at det godkendte protokollat er blevet gennemført fuldt ud. Under alle omstændigheder skulle støttemekanismen udløbe den 31. marts 2004, hvor WTO's tvistbilæggelsesprocedure forventedes afsluttet. Kommissionen begrænser nøje sit forslag til en forlængelse, og den foreslår ikke andre ændringer som f.eks. en udvidelse af anvendelsesområdet. Jeg er helt enig med fru Randzio-Plath i, at det vil give bagslag, hvis man svækker EU's strategi til bekæmpelse af Koreas opførsel inden for skibsbygningsindustrien på det afgørende tidspunkt, hvor man forventer en tilfredsstillende afslutning på WTO's tvistbilæggelsesprocedure.
Det glæder mig, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål opfordrede til vedtagelse af forslaget uden ændringsforslag. Jeg er også glad for, at Parlamentet har accepteret, at dette uopsættelige spørgsmål skal behandles via en fremskyndet procedure. Det vil gøre det muligt at vedtage forlængelsen, inden det eksisterende instrument udløber.
Afslutningsvis vil jeg gentage, at den defensive ordning er en undtagelsesforanstaltning, der er nøje rettet imod handelsproblemet med Korea. Jeg målretter også min bemærkning, og jeg håber derfor, at De kan støtte en forlængelse af ordningen med et år med henblik på at genoprette normale handelsbetingelser på det internationale værftsmarked.
Riis-Jørgensen (ELDR ).
   - Hr. formand, undskyld, at jeg ler, men vi er ikke længere alene, hr. Monti! Jeg kan se to andre medlemmer ankomme! Jeg troede, at vi ville være alene, men det må blive en anden gang!
Riis-Jørgensen (ELDR ).
   - Hr. formand, Jeg må desværre sige, at det er mig, der har bedt om at få dette punkt til forhandling af én simpel grund. Jeg står temmelig uforstående over for, hvorfor en midlertidig, og jeg gentager en midlertidig, støtteordning nu pludselig skal forlænges.
Som ordfører for Parlamentets udtalelse til den oprindelige forordning står det mig temmelig klart, at jeg bad Kommissionen om en garanti for, at denne ordning kun ville være midlertidig. Det forsikrede Kommissionen mig om, og det forsikrede De mig om, hr. Monti. Af samme grund var forordningen også tidsbegrænset. Og der var i forordningen en musefældeklausul, som betød, at forordningen straks ville ophøre i tilfælde af, at striden med Sydkorea blev løst.
Når der forekom en udløbsdato i forordningen, var det jo netop, fordi man ikke ønskede, at denne ordning skulle blive permanent, uanset om striden med Sydkorea blev løst eller ej. For mig var det en formildende omstændighed, idet jeg ikke på noget tidspunkt har været overbevist om, at Sydkorea rent faktisk konkurrerer på ulige vilkår.
Tværtimod er jeg bange for, at denne forordning kun har været med til at forvride konkurrencen internt i EU.
Derfor vil jeg tillade mig at spørge Dem, hr. kommissær Monti, om forordningen i virkeligheden er på vej til at blive gjort permanent, og om kommissæren ikke opfatter dette som et tilbageskridt i kampen mod direkte produktionsstøtte, og måske kan man sige, at der er tale om et løftebrud? Så jeg er lidt ked af det i aften. 
Riis-Jørgensen (ELDR ).
   - De er ikke længere min yndlingskommissær, hr. Monti, men det kan De ændre, hvis De giver mig det rette svar i aften! 
Monti,
    Hr. formand, vi taler om midlertidige begivenheder, og jeg ved, at jeg kun midlertidigt er fru Riis-Jørgensens yndlingskommissær, og at der kan være tale om udsving i denne heldige status. Jeg mener, at jeg fortsat fortjener denne status, ikke kun på grund af fru Riis-Jørgensen naturlige generøsitet, men også fordi jeg mener - og det siger jeg i vidners påhør! - at vi nøje lever op til det løfte, vi gav Dem og andre parlamentsmedlemmer.
Hvorfor blev ordningen gjort midlertidig? Først og fremmest fordi Kommissionen - og jeg selv i særdeleshed - var helt imod genindførelsen af en ubegrænset og permanent statsstøtteordning til skibsbygning. Derfor måtte den nødvendigvis være midlertidig. Midlertidig betyder to ting: Den er ikke permanent, og den skal have et logisk kriterium til at definere, hvor midlertidig den er. Det logiske kriterium var det, at der var en rimelig forventning med hensyn til varigheden af WTO-proceduren. Vi risikerer at blive beskyldt for logisk mangel på sammenhæng, hvis vi efter at have foreslået dette - der også blev besluttet af Rådet og Parlamentet - nu skal afvige fra dette logiske kriterium.
Mere direkte sagt kan jeg bekræfte, at dette under ingen omstændigheder er ment som en genindførelse af en permanent ordning. Den er fortsat tidsmæssigt nøje forbundet med afslutningen på WTO-proceduren. Jeg vil gerne yderligere præcisere - og jeg er sikker på, at fru Riis-Jørgensen vil sætte pris herpå - at vi trods andre opfattelser ikke har udvidet anvendelsesområdet til andre markedssegmenter.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.(1)

