
Formanden
Mine kære kolleger, det er ikke nødvendigt at nævne, hvor chokerede vi alle er blevet over det, der skete i nat i Armenien. Jeg tror, at De alle er orienteret herom. Jeg hentyder selvfølgelig til mordet på ministerpræsidenten og otte parlamentsmedlemmer. På nuværende tidspunkt er terroristerne blevet anholdt, og gidslerne er blevet frigivet, men jeg vil selvfølgelig på baggrund af de alvorlige begivenheder, og hvis De er enige heri, på Parlamentets vegne give udtryk for vores solidaritet og medfølelse over for det armenske folk ved at sende en skrivelse til præsidenten for Den Armenske Republik.

Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Hughes
Fru formand, under afslutningen af mit bidrag til debatten om omstrukturering af selskaber i går påpegede jeg over for den fungerende formand, at der var noget forkert i det fælles beslutningsforslag, som vi skal stemme om senere i dag. Det beslutningsforslag, jeg underskrev på min gruppes vegne i tirsdags, inkluderede i sidste afsnit en henvisning til Michelin. Teksten er nu blevet omdelt, og mens den engelske og den spanske version har denne henvisning til Michelin, ser det ud til, at den er blevet fjernet fra versionerne på de andre sprog.
En forklaring, jeg har fået fra mødetjenesten, er, at nogen fra PPE-gruppen havde henvendt sig for at sige, at punktet var trukket tilbage. Fru formand, de, der har skrevet beslutningsforslaget, de, der har underskrevet det fælles beslutningsforslag, blev ikke taget med på råd. For så vidt det er op til mig og de andre underskrivere, så bør denne henvisning fortsat være med i det, vi stemmer om i dag.
(Bifald fra venstre)

Pronk
Fru formand, der er vældig stor forvirring på dette punkt, fordi der nemlig er sket en fejl i den endelige undertegnede version. Den forhandlede version af beslutningsforslaget indeholdt ingen bemærkninger om Michelin. Det skulle gerne fortsat være sådan. Det er nu således, at der er en masse versioner. Altså enten er den engelske version korrekt, eller også er de andre versioner korrekte. Men vi har nu at gøre med forskellige versioner. Det forekommer mig bedre at stemme om dette beslutningsforslag i Bruxelles efter mødeperioden i Strasbourg. Det forekommer mig at være den enkleste løsning.

Hughes
Fru formand, jeg vil ikke trække dette i langdrag og frustrere de medlemmer, der venter på at komme videre med afstemningen om budgettet. Prøven bør være meget simpel. Alt hvad man behøver at gøre, er at bede om de versioner, som de forskellige underskrivere fra de forskellige grupper, der gik sammen om dette fælles beslutningsforslag, har underskrevet. Hvis henvisningen til Michelin er dér, så er det den tekst, vi skal stemme om i dag. Jeg ville modsætte mig en udsættelse indtil Bruxelles.

Plooij-van Gorsel
Fru formand, jeg vil også sige noget derom. For jeg har forhandlet om dette beslutningsforslag på Den Liberale Gruppes vegne. Udgangspunktet har lige fra begyndelsen været, at ordet "Michelin" ikke skulle forekomme i beslutningsforslaget, for ellers ville vi ikke kunne nå frem til et fælles beslutningsforslag. Ordet "Michelin" forekommer ikke i nogen sprogudgaver, med undtagelse af den engelske. Jeg vil derfor bede Dem om at holde fast ved den tyske eller den franske udgave som den oprindelige og om, at der stemmes derom. Jeg tror ikke, at vi kan behandle hinanden sådan inden for politik. Når vi indgår aftaler, så håber jeg, at også Socialdemokraterne overholder dem.

Formanden
Fru Plooij-van Gorsel, vi vil overveje meget nøje, hvilken af udgaverne der skal gælde.

Poettering
Fru formand, jeg vil gerne sige noget til dette punkt, ikke fordi jeg specielt har fulgt med i, hvad der er sket de sidste dage. Jeg er ikke nogen ekspert som den forrige taler og kollega Pronk. Men jeg vil dog helt klart holde fast i, at de aftaler, der indgås, bliver overholdt - også på Formandskonferencen.

Jeg husker særdeles tydeligt, at vi på Formandskonferencen - det husker mine naboer her til højre Pat Cox, fru Hautala, kollega Barón Crespo og også andre - diskuterede, om vi overhovedet taler om Michelin, eller om vi mere generelt taler om globalisering og omstrukturering af virksomheder. Det var således en enstemmig beslutning på Formandskonferencen, at vi ikke taler specielt om Michelin, men generelt om omstrukturering af virksomheder i forbindelse med globaliseringen. Det var en enstemmig beslutning.
Når nu begrebet "Michelin" dukker op på et sprog eller to sprog, så spørger jeg mig selv om, hvem der har gjort det? Det er ikke i overensstemmelse med de aftalte spilleregler. Jeg modsætter mig på det bestemteste, at der i teksterne forekommer begreber, der ikke er aftalt. Det stemmer min gruppe under ingen omstændigheder for! Jeg beder alle grupper om, at vi overholder principperne om fairness og de fælles aftaler her i Parlamentet.
(Kraftigt bifald fra højre)

Wurtz
Fru formand, vi vil ikke genoptage en debat, der blev afsluttet i går. Jeg vil blot komme med en præcision. Formandskonferencen har ikke enstemmigt vedtaget at slette henvisningen til Michelin fra teksten. Der var et flertal, man måtte rette sig efter, for ikke at medtage ordet Michelin i beslutningsforslagets titel. Jeg tog selv ordet på Formandskonferencen for at sige, at enhver selvfølgelig kan tage del i debatten på den måde, de ønsker, og at jeg for mit eget vedkommende mente, at Michelin er kernen i denne debat om omstrukturering af virksomheder. På baggrund heraf kan jeg ikke se, hvad der er til hinder for, at grupper, der diskuterer en tekst, synes, at spørgsmålet om Michelin skal indgå i beslutningsforslaget. Jeg gør opmærksom på, at min gruppe ikke har underskrevet denne kompromistekst, der under alle omstændigheder ikke forekommer os tilfredsstillende.

Formanden
Mine kære kolleger, jeg tror ikke, at vi kan fortsætte denne diskussion ret meget længere. Vi har fået et klart billede af situationen. Jeg må for øvrigt sige, at som formand for denne Formandskonference har jeg samme erindring om dette som taleren.

Flautre
Fru formand, jeg tager ordet angående dette beslutningsforslag. For os er sagen meget enkel. Vi har underskrevet et dokument, der udtrykkeligt nævnte Michelin, og kompromisteksten er således for os klar på dette punkt. Hvis der skulle være en tvetydighed heri, eller hvis ordet Michelin bliver slettet, efter at vi har skrevet under, bliver denne underskrift naturligvis ugyldig.

Formanden
Udmærket. Det er helt klart. Vi har forstået det.

Barón Crespo
Fru formand, egentlig var det mig, der fremsatte forslag om at omdanne en uopsættelig forhandling til en mere generel debat om globalisering, hvilket blev godkendt af Formandskonferencen. Og jeg fremsatte ligeledes forslag om at fjerne navnet på virksomheden, som vi gør reklame for, og som står i parentes i overskriften. Det blev man enig om, men her drejer det sig om noget andet, nemlig at der blev fremlagt et forslag til beslutning, hvori der i sidste afsnit, nærmest som en høflighedsfrase, stod, at man ville sende beslutningen til denne virksomheds direktør, og det, der er galt, er, at den kompromisbeslutning, som blev fremlagt, indeholdt virksomhedens navn.
Og spørgsmålet er ganske simpelt: De, der er imod, at netop dette punkt står omtalt i beslutningen, kan anmode om delt afstemning. Men det er ikke hensigtsmæssigt, at man hen ad vejen ændrer et forslag til beslutning i Parlamentets respektive organ, uden at underskriverne kender til det.
Og det fører os videre til et andet problem, som er kommet frem i forbindelse med beslutningen om fiskeriaftalen, hvor der er blevet foretaget en ændring, uden at underskriverne vidste noget om det. Jeg anmoder derfor formanden om, at der er en streng kontrol med protokollen i forbindelse med ikkeautoriserede ændringsforslag, hvilket efter min mening er et problem, der vedrører ændring og forfalskning af Parlamentets offentlige dokumenter.

Formanden
Hr. Barón Crespo, De har fuldstændig ret. Fru Miguélez Ramos burde for resten bede mig om ordet vedrørende fiskeriaftalen med Marokko. Jeg har spurgt afdelingerne. Efter hvad jeg har fået at vide, lader det til, at der er sket en teknisk fejl, og at den tekst, der er sat under afstemning i morgen fredag, vil blive rettet. Sagen er således helt klar. Jeg undskylder, men der er sket en teknisk fejl. Jeg tror, at vi for fremtiden må sørge for, at den slags fejl ikke gentager sig, da de trods alt er meget skadelige.

Dell'Alba
Fru formand, jeg vil benytte punktet om godkendelse af protokollen til at meddele, at heller ikke i dag deltager vi og vores kollega Turco som meddelt i afstemningen.
Vedrørende selve protokollen på side 7, hvor fru Boninos indlæg omtales, og hvor det nævnes, at hr. Corbett og hr. Madelin tog ordet, mener jeg, at en protokol skulle gengive indholdet af talernes indlæg bedre, især da hr. Madelin tog ordet til støtte for forslaget. Jeg mener, at det ville være naturligt, at dette fremgår af protokollen.

Formanden
Det nøjagtige indhold af hr. Madelins indlæg fremgår af det fuldstændige forhandlingsreferat.

Bigliardo
Fru formand, jeg vil gerne meddele, at jeg fra og med mødet her til morgen vil tilslutte mig Den Radikale Gruppes kamp for Den Tekniske Gruppe for Uafhængige Medlemmer. For at forbedre situationen i sin helhed for Parlamentet og for løsgængernes gruppe vil jeg også tilslutte mig de radikale. Jeg vil således ikke deltage i afstemningen om redegørelsen eller i de andre afstemninger, da jeg har tænkt mig at strejke ligesom dem.

Hautala
Fru formand, dette handler ikke om protokollen, men jeg vil gerne rette mine kollegers opmærksomhed mod en tragisk hændelse, som fandt sted i går i Jerevan, Armenien. Jeg vil bede Dem overveje, om vi kan iagttage et minuts stilhed i anledning af, at det armenske parlaments formand og landets ministerpræsident er blevet dræbt i et væbnet overfald. Yderligere 60 personer blev såret ved overfaldet, som var rettet mod et demokratisk parlament. Jeg vil bede Dem overveje at holde et øjebliks stilhed i anledning af denne hændelse, som vi som parlamentsmedlemmer på ingen måde kan acceptere. Tværtimod må vi gøre alt, hvad vi kan, for at genskabe den parlamentariske ro.

Formanden
Fru Hautala, jeg beklager overordentligt, at De ikke var til stede ved mødets begyndelse, da jeg, som De kan forestille Dem, omtalte denne tragedie og sagde, at jeg selvfølgelig i medlemmernes navn vil give udtryk for min medfølelse og sympati over for det armenske folk. Vi er altså fuldstændig enige om dette spørgsmål.
(Protokollen godkendtes)

Schleicher
Fru formand, i starten informerede De ikke blot om angrebet i Armenien, men sagde også, at De ville sende en skrivelse til Armenien. Som formand for Delegationen for Samarbejde mellem EU og Armenien takker jeg mange gange.
Vi er alle rystede over tragedien, som fandt sted i Armeniens parlament i går aftes. Ikke alene blev regeringschefen myrdet, men også parlamentets formand og en række politikere. Vi må spørge os selv om, om en fortsat fredelig udvikling nu er mulig. Angrebet har sat den unge Armenske Republik, der er direkte nabo til Tjetjenien, i en undtagelsestilstand, hvis følger endnu ikke er overskuelige. Jeg tror, at De alle lige som jeg håber, at den uafhængighed, som Armenien har opnået, ikke bringes i fare igen.

Varela Suanzes-Carpegna
Fru formand, i forbindelse med det fiskerispørgsmål, som hr. Barón omtalte tidligere, sagde De, at der var sket en teknisk fejl. Eftersom det drejer sig om et meget vigtigt og temmelig alvorligt anliggende, vil jeg gerne bede Dem om, at jeg, som formand for Fiskeriudvalget, får oplyst, hvad denne tekniske fejl skyldes. Og ligeledes anmoder jeg Dem om at informere de politiske grupper, som har undertegnet dette forslag til beslutning, således at man helt præcis ved, hvad der er sket: Om det var en teknisk fejl begået af dem, der fremlagde forslaget, eller en teknisk fejl begået af dem, der godtog det.
Og samtidig, fru formand, ville jeg sige, at forslaget til beslutning skal drøftes i eftermiddag, og jeg mener, det bør komme til afstemning straks efter forhandlingen, i overensstemmelse med Forretningsordenens artikel 37, stk. 3, det vil sige i eftermiddag og ikke i morgen, som De havde sagt.
Jeg vil gerne have klargjort dette punkt.

Miguélez Ramos
Fru formand, i går henvendte jeg mig skriftligt til Dem og kritiserede nogle kendsgerninger, som jeg mener fortjener at blive taget op her i Parlamentet. Ifølge de oplysninger, jeg har fået fra plenarmødets tjenestegren, henvendte en ikkeidentificeret person sig tirsdag den 26. oktober til denne tjenestegren for at trække et forslag til beslutning, som var blevet fremlagt af grupperne PPE, PSE og UEN, tillige med ELDR-gruppens forslag til beslutning, tilbage uden hverken samtykke eller godkendelse fra nogen af underskriverne. Og, hvad der er værre, disse forslag til beslutning blev erstattet af et formodet fælles forslag til beslutning, uden underskrifter, hvori der, foruden en lang række navne på medlemmer, som var blevet tilføjet, stod navnene på de medlemmer, som havde undertegnet det første forslag til beslutning.
Fru formand, jeg fik disse oplysninger fra en journalist, som ringede til mig fra Spanien. Fru formand, jeg vil ikke her begynde at bedømme opførslen hos visse kolleger, der uden at have sat hverken et punktum eller et komma i beslutningens tekst kan indskrive sig som medunderskriver af beslutningen. Dette er en kendsgerning, som taler for sig selv, og det er et eksempel på aktiv parlamentarisme, hvis De tillader min ironi.
Fru formand, mit spørgsmål drejer sig om proceduren. Tillader den procedure, som man følger her i Parlamentet, at sådan noget sker? For jeg ville da hellere end gerne have været medunderskriver af den spanske grundlovstekst og, fru formand, via denne procedure ville jeg have opnået det.

Formanden
Mine kære kolleger, jeg tror ikke, at vi kan fortsætte denne diskussion. Jeg kan forsikre Dem om, fru Miguélez Ramos, at jeg vil tage de nødvendige skridt for at sikre, at uacceptable hændelser af denne art ikke gentager sig. Vi må gøre det helt klart.
Hr. Varela Suanzes-Carpegna, De har fået svar. De tre beslutningsforslag, der oprindeligt var blevet fremsat, er blevet genopført og vil således blive sat under afstemning. Der er, for at sige det pænt, sket en teknisk fejl, som snarere er en slags manipulation, og dette må virkelig ikke ske igen.

Souchet
Fru formand, jeg tager ordet for meget kraftigt at støtte de to foregående indlæg. Vores gruppe er medunderskriver af kompromisbeslutningen. Det er fuldstændig uantageligt, at sådanne kompromisbeslutninger kan ændres, uden at forfatterne ved det. Jeg anmoder Dem derfor, fru formand, om at tage meget energiske forholdsregler, der kan sikre mod en gentagelse af sådanne hændelser, som er meget beklagelige.

Formanden
Meget beklagelige. Stol på mig. Jeg har lige givet udtryk herfor, og jeg tror, at vi er enige herom.

Nogueira Román
Fru formand, jeg går ud fra, at dette problem skyldes, at vi 10 medlemmer, som konkret udgør en del af Verts/ALE-gruppen, hørte om en fælles beslutning fra tre parlamentsgrupper og fik den idé at støtte den, idet vi troede, at vi gjorde brug af en rettighed, som vi som individuelle medlemmer har. Derfor fik vi 10 medlemmer indskrevet i protokollen, at vi støttede denne beslutning, som vi troede var fælles for PPE-gruppen, PSE-gruppen og UNE-gruppen, og ikke andet. Og vi kender absolut intet til noget andet problem. Vi mente blot, at den forelagte beslutning var så god, at vi ville støtte den, og det gør vi stadig. Alt andet er simpel forvirring, som vi ikke forstår, og under alle omstændigheder forstår vi ikke, hvorfor man fremlægger noget så normalt, som at en minoritetsmedlemsgruppe støtter majoritetsgrupperne, på en så problematisk måde. Hvis de ikke ønsker vores støtte, kan de blot meddele os det, og så lader vi være med at støtte dem næste gang.
(Bifald fra Verts/ALE-gruppen)

Langenhagen
Fru formand, jeg støtter Deres beklagelse, og jeg går også ud fra, at sådanne fejl ikke forekommer mere i fremtiden. Jeg har jo selv med mit navn underskrevet PPE-gruppens beslutning og blev naturligvis mere end overrasket, for ikke at sige forfærdet, over det videre forløb. Men samtidig må jeg sige, at det desværre ikke er første gang. Jeg har oplevet det i Budgetkontroludvalget i en anden variant. Der må altså ske noget her og nu, omgående!

Cohn-Bendit
Fru formand, jeg vil blot spørge mine kolleger, om de ikke selv synes, at denne historie er fuldstændig latterlig af den simple grund, at man kan have sine egne holdninger enten venstre- eller højreorienterede til internationaliseringen og til Michelin. Men det ville være helt hen i vejret i dagens Europa at udfærdige et beslutningsforslag om internationalisering uden at nævne Michelin. Gid dem, der er enige med Michelin, havde mod til at sige det, og dem, der ikke er enige med Michelin og afskedigelserne, ville sige det, men lad os ikke gå rundt om den varme grød i timevis, for det er fuldstændig latterligt.

AFSTEMNING
Formanden.
Jeg gør opmærksom på, at vi nu går over til blokafstemninger under hensyntagen til anmodningerne om særskilt og opdelt afstemning og afstemning ved navneopråb. For vores nye kolleger vil det virke lidt indviklet, men vi vil forsøge at gøre det så enkelt som muligt med aktiv hjælp fra vores ordfører, hr. Bourlanges, som jeg straks vil give ordet til.
Bourlanges (PPE), hovedordfører. (FR) Fru formand, jeg kan berolige vores nye kolleger med, at de ikke har ret til at tale igen. Som hr. Napolitano ville sige, når man holder en tale, er det noget andet, end det jeg vil gøre nu. Jeg vil blot som indledning til afstemningen komme med et par bemærkninger om nogle tekniske punkter, fru formand. Jeg må gøre protokolkontoret opmærksom på, at der er fundet fejl i nogle ændringsforslag, som ene og alene er tekniske eller sproglige. Der må foretages de nødvendige rettelser, for at de kan afspejle Budgetudvalgets afstemning.
Det drejer sig om følgende ændringsforslag: 409, 471, 520, 621, 612, 565, 637 og 459. Jeg kan forsikre mine kolleger om, at der ikke ligger det mindste politiske problem bag disse tekniske rettelser.
Jeg siger tak og håber, at disse nødvendige justeringer kan ske effektivt i protokollen.

Formanden
Hr. Bourlanges, jeg kan bekræfte dette og fortælle Dem, at sprogtjenesten allerede er blevet informeret om disse problemer og vil foretage de nødvendige ændringer.
Ændringsforslag 460

Buitenweg
Fru formand, der kommer nu en række ændringsforslag om omstrukturering af administrationsudgifter og af kontorer for faglig bistand. Spørgsmålet er, om de skal behandles her, altså efter en diskussion i Budgetudvalget, eller om de skal drøftes i alle relevante udvalg under en udførlig diskussion om reformen af Kommissionen i al almindelighed. Vi er bange for, at gentagne ændringer ikke vil være til gavn for Kommissionens forvaltning. Min gruppe vil derfor stemme imod dette ændringsforslag, men mange ændringsforslag herefter vil også indeholde dette specifikke punkt. Jeg vil derfor her erklære, at vi fremover kun vil stemme om de andre punkter i disse ændringsforslag, og at vores stemme, hvad dette aspekt angår, er den samme gennem hele afstemningen, fordi jeg ellers ville have belemret Dem med mere end 20 delte afstemninger.
Kapitel B1-400 Formanden. Vi går nu over til artikel B1-400, der kræver et flertal på 314 stemmer. Jeg vil straks give ordet til ordføreren, hr. Bourlanges, som formodentlig vil fremsætte et kompromisforslag.

Bourlanges
Fru formand, det er ikke mig selv, der fremsætter et kompromisforslag, da jeg som ordfører for Budgetudvalget selvfølgelig er bundet af afstemningen i Budgetudvalget. Dette være sagt. Vi har holdt et samrådsmøde med koordinatorerne fra de forskellige grupper, og de fandt frem til en kompromisløsning for ændringsforslagene til undersektion B1-4.
Dette kompromis går ud på at ændre beløbene i de ændringsforslag, der er vedtaget af Budgetudvalget. Dette gør det muligt at dække alle konti i undersektion B1-4. Hvis dette ændringsforslag blev vedtaget, burde den anmodning om særskilt afstemning, der er fremsat af hr. Walter, som er koordinator for Den Socialdemokratiske Gruppe, og af andre, således trækkes tilbage. Hvis dette kompromisforslag således bliver vedtaget, mangler man kun at stemme om anmærkningen til konto B1-4050, ændringsforslag 507, indeholdende en positiv udtalelse fra Budgetudvalget og med særskilt afstemning, som Gruppen De Grønne har anmodet om, samt anmærkningen til konto B1-406, ændringsforslag 69, denne gang med afstemning ved navneopråb.
Kompromisændringsforslaget omfatter altså følgende konti: B1-400, B1-401, B1-402, B1-4030, B1-404, B1-4050, B1-406, B1-4070 og B1-408, og det omfatter et samlet beløb på EUR 115 millioner, eller rettere sagt der tages et beløb på EUR 115 millioner fra margenen.
Dette er indholdet af dette mundtlige ændringsforslag. Jeg mener, at det skal sættes under afstemning, og hvis det vedtages, vil hele sektionen naturligvis blive justeret på de betingelser, jeg lige har nævnt. Jeg siger tak. Som ordfører for Budgetudvalget kan jeg ikke deltage. Jeg stemmer personligt om dette ændringsforslag.

Formanden
For dem af os, der ikke er så godt inde i tingene, kan dette virke lidt indviklet, men i sidste ende er det ret enkelt. For de gæster, der iagttager os, må alt dette også virke lidt indviklet.

Formanden
Inden vi fortsætter, vil jeg gerne byde velkommen til en meget vigtig delegation fra det franske senat under ledelse af dets formand hr. Christian Poncelet, som beærer os med et besøg.
(Kraftigt bifald)
Vi er meget glade for Deres tilstedeværelse her i Europa-Parlamentet.

Görlach
Fru formand, på vegne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter takker jeg koordinatorerne for alle grupperne i Budgetudvalget for, at dette kompromis er opnået. Jeg påskønner den generøse facon fra hovedordføreren, der selv havde en anden mening. Det forstår jeg, og jeg ved også, at udvalgsformanden har en anden opfattelse, men vi bør respektere alle Budgetudvalgets talsmænd. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter er indforstået hermed.

Staes
Fru formand, kære kolleger, jeg har forsøgt at lytte opmærksomt til ordføreren, hr. Bourlanges. Jeg har forstået, at ændringsforslag 69 om budgetkonto B1-406 er optaget i dette mundtlige ændringsforslag. Dette ændringsforslag 69 var stillet af en række flamske og vallonske medlemmer. Jeg har nu ikke forstået, hvad der er tilbage heraf, hvis det optages i det samlede kompromis. Kan jeg venligst få det forklaret?

Bourlanges
Ja, det er rigtigt, frue. Vi mangler at stemme om anmærkningen til konto B1-4050, ændringsforslag 507, og anmærkningen til konto B1-406, ændringsforslag 69. Beløbet i ændringsforslag 69 giver ikke anledning til problemer blandt koordinatorerne. Til gengæld giver anmærkningen anledning til problemer, og som De ganske rigtigt sagde, stemmer vi om den ved særskilt afstemning.
Ændringsforslag 65

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, dette ændringsforslag 65, som er blevet fremlagt af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, indgår nu i ændringsforslaget til kompromiset i en noget ændret form, men det er med, således at de vegetabilske og animalske, genetiske ressourcer nu får et navn. Rådet mangler at godkende det. Noget er blevet forrykket i kompromiset, så vi ikke skal stemme om det nu. Vi trækker det tilbage.

Bourlanges
Fru formand, jeg vil blot komme med en bemærkning af politisk karakter om alle ændringsforslagene til udgiftsområde 3. Efter drøftelsen i Budgetudvalget og med alle de ansvarlige udvalg, der har udtalt sig, er vi kommet frem til forslag, der som hele er tilfredsstillende for hver enkelt, men prisen herfor er, at vi er nået til den yderste grænse af budgetmargenen. Det er imidlertid i den interinstitutionelle aftale, vi anvender som en bibel, fastlagt, at vi skal stemme om budgettet fra den ene ende af proceduren til den anden under hensyntagen til lofterne.
Mine kære kolleger, De kan altså naturligvis stemme helt frit, som De lige har hørt, men De skal vide, at hvis De stemmer om et ændringsforslag vedrørende udgifter, der er højere end det, der er blevet aftalt, hvad jeg vil kalde "omkring" snarere end "af" Budgetudvalget, risikerer De at bringe os i en meget ømtålelig situation, hvad angår margenen. Jeg har villet understrege dette, for at hver enkelt kan påtage sig ansvaret.

Formanden
Tak, hr. Bourlanges. Hr. Graefe zu Baringdorf, kan formanden for Landbrugsudvalget sige mig, om han trækker sit ændringsforslag tilbage? Det gør han.
Ændringsforslag 430

Walter
Fru formand, må jeg spørge om, hvorfor der er ændret på afstemningsrækkefølgen? Vi har fået forelagt ændringsforslag nr. 430 til det europæiske sprogår som næste ændringsforslag til afstemning. Kan nogen oplyse os om dette, enten hr. Bourlanges eller De?

Bourlanges
Fordi det altid er Budgetudvalgets ændringsforslag, der stemmes om. Det er skik og brug, selvom det måske er ufortjent, men som ved alle sædvaner skal man være forsigtig, før de drages i tvivl!

Wynn
Fru formand, i forlængelse af det, hr. Bourlanges har sagt, er vi nu med det sidste ændringsforslag, vi har vedtaget, faktisk gået ud over rammerne for sektion 3, hvilket indebærer, at ændringsforslag, der ikke ligger på linje med Budgetudvalgets anbefalinger, vil give os alvorlige problemer. Vi har allerede et problem. Vi har nu overskredet rammerne. Det er latterligt at blive ved med at stemme på denne måde. Jeg vil anmode Dem om at respektere ordførerens anbefalinger med hensyn til sektion 3.
Det femte rammeprogram Bourlanges (PPE), hovedordfører. (FR) Fru formand, ændringsforslagene vedrørende det femte rammeprogram for forskning skal ændres som følge af et kompromis, der blev indgået i går med Kommissionen, og som var vanskeligt at nå frem til, men jeg takker fru Schreyer for at have sørget for, at det blev muligt. Dette kompromisforslag har ikke kun fået Budgetudvalgets tilslutning, men også tilslutning fra det egentligt ansvarlige udvalg, særlig med støtte fra ordføreren herfor fru McNally, som jeg takker for samarbejdet. Dette vil proceduremæssigt sige, at ændringsforslag 647, 648, 649, 650, 651, 652, 653 og 654 skal sættes under særskilt afstemning. Ligeledes vil der blive oprettet en konto for administrative udgifter for hvert enkelt program, og beløbene for de forskellige nøgleaktioner vil blive angivet i anmærkningerne.
Kompromisforslaget er altså meget enkelt. Det drejede sig om, hvorvidt man skulle oprette en konto for hver enkelt nøgleaktion, som Budgetudvalget havde foreslået, eller opretholde en samlet konto for forskning, som den fungerende kommission havde ønsket, til gengæld for garantier for oplysninger om de grundlæggende bevægelser mellem nøgleaktionerne internt på denne konto. Da fru Schreyer nu har givet de nødvendige forsikringer, kan vi altså nu stemme om kompromisforslaget i henhold til de procedurer, jeg lige har gjort opmærksom på.
Ændringsforslag 394

Heaton-Harris
Fru formand, et antal af de medlemmer, der er til stede i dag, vil blive forvirrede med hensyn til, hvad der faktisk er sket med dette ændringsforslag om EWL.
Ændringsforslag 394 blev stillet af min kollega, fru Scallon. Nogle af os vil gerne stemme for hendes ændringsforslag, men på grund af det der er foregået ved koordinatorernes møder, har vi ingen idé om, hvordan vi skal gøre det. Jeg vil stærkt påskønne et råd fra Dem om, hvordan vi kan støtte det oprindelige ændringsforslag 394.

Bourlanges
Fru formand, jeg tror ikke, at det er muligt at sætte dette ændringsforslag under afstemning, da det jo ikke er blevet genfremsat efter at have været sat under afstemning eller er blevet ændret i Budgetudvalget. Vi står altså her med et ændringsforslag fra Budgetudvalget, der er blevet stemt om, det må jeg sige, mine kære kolleger, med en vis forvirring, og som er et ret blandet produkt, fordi titlen er udformet af EWL (European Women's Lobby), og indholdet består af ændringsforslaget fra fru Scallon.
Dog har forskellige tegn på, at Lobbyen for kvinderne i Europa og fru Scallon ikke har de samme holdninger, vel ikke undgået Deres opmærksomhed, men det er selve ændringsforslaget, Budgetudvalget har stemt om. Jeg forstår, at det har stemt imod. Jeg formodes at støtte det, men jeg finder det lidt usammenhængende. Hvis man stemmer imod, stemmer man i sidste ende for eller imod ændringsforslaget fra Lobbyen for kvinderne i Europa. Det er ikke muligt proceduremæssigt at bringe ændringsforslaget fra fru Scallon tilbage i kredsløbet, da der ikke er et kompromisgrundlag for at fremsætte et mundtligt ændringsforslag.
Jeg tror, at de problemer, der er opstået ved denne lejlighed, helt sikkert vil blive undersøgt af Budgetudvalget i den arbejdsgruppe, der er oprettet af formanden Wynn om Parlamentets samlede støttepolitik. Jeg kan berolige min kollega på dette punkt. Efter min mening kan vi dog kun stemme om de to foreliggende ændringsforslag, det ene fra Budgetudvalget og det, der er blevet genfremsat af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder.
Efter afstemningen om ændringsforslag 443

Theorin
Fru ordfører, nu da Parlamentet har stemt ændringsforslag 443 ned, er problemet løst. Det bliver med andre ord European Women's Lobby, som står tilbage og får de 600.000. De står tilbage i såvel kontoplanen som i anmærkningerne. Det var netop det, Kvindeudvalget enstemmigt ønskede, og dermed kan vi trække ændringsforslag 10 tilbage. Vi trækker altså forslaget i ændringsforslag 10 tilbage, fordi vi har opnået netop det, vi ville med denne afstemning.

Virrankoski
 - (FI) Fru formand, denne afstemningsdel indeholder ændringsforslag 503, som omhandler avancement. Jeg vil foreslå at fjerne forklaringsdelen. Kun numrene er tilbage, da Ministerrådet har taget teksten tilbage. Således er forklaringsdelen overflødig, og kun nummerdelen bliver tilbage.
Betænkning (A5-0030/1999) af Bourlanges på vegne af Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2000 - Sektion III Kommissionen (C5-0300/1999)
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Formanden
Forslaget til beslutning er vedtaget, og jeg ønsker ordføreren, hr. Bourlanges, og alle dem, der har bidraget til det vellykkede resultat, hjerteligt tillykke.

Bourlanges
Fru formand, jeg siger tak for lykønskningerne. Vi har udført et ret stort stykke arbejde sammen med ordførerne, medlemmerne af Budgetudvalget og sammen med Dem alle, og det er naturligvis med en vis bevægelse, at jeg overværer afstemningerne.
Mine kære kolleger, jeg vil gerne takke alle dem, der har stemt for budgettet, og også dem, der har stemt imod og bidrager til den demokratiske udtryksform. Jeg vil især gerne med særligt eftertryk takke Budgetudvalgets sekretariat, som har udført et meget betydeligt arbejde.
Man skal være ordfører for at vide, i hvilken grad det daglige liv forstyrres for medarbejderne i Budgetudvalgets sekretariat af den djævelske rytme i denne proces, og jeg tror, at man skal være opmærksom herpå.
Bortset herfra vil jeg gerne sige et par ord, hvis De giver mig lov til det, til Rådet og Kommissionen. Hr. repræsentant for Rådet, fru kommissær, jeg tror, at De har kunnet se, i hvilken grad Parlamentet har stået samlet, forenet for at kæmpe, ikke kun for sine rettigheder, men for en række grundlæggende ændringer.
Det indeværende år har været præget af to grundlæggende kriser, nemlig den internationale krise på Balkan og den krise, der har påvirket fællesskabsinstitutionerne i forbindelse med Kommissionens afgang. På disse to områder markerer de stemmer, De har afgivet, mine kære kolleger, Parlamentets faste beslutning om at gå foran og finde de nødvendige løsninger på disse to problemer. I morgen vil vi være åbne over for drøftelser med Rådet og Kommissionen, men De kan være forvisset om den interinstitutionelle dialog og Parlamentets beslutsomhed!
(Kraftigt bifald)
de Gaulle
Hr. formand, jeg vil sige, at modsat hr. Bourlanges stemte jeg mod forslaget til beslutning, og jeg undlod ikke at stemme.
Betænkning (A5-0031/1999) af Virrankoski for Budgetudvalget om forslag til De Europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 2000
Sektion I, Europa-Parlamentet, Bilag - Ombudsmand
Sektion II, Rådet
Sektion IV, Domstolen
Sektion V, Revisionsretten
Sektion VI, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget (C5-0300/99)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0032/1999) af Pittella for Budgetudvalget om forslag til EKSF's aktionsbudget for 2000 (SEK(1999) 803 - C5-0017/99 - 1999/2072(BUD))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0036/1999) af Napolitano for Udvalget om Forfatningsspørgsmål om ændringer af forretningsordenen som følge af den interinstitutionelle aftale af 25. maj 1999 vedrørende interne undersøgelser, som foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF)
Formanden. Jeg har modtaget en anmodning fra PPE-gruppen om henvisning til fornyet udvalgsbehandling.

Poettering
Hr. formand, det drejer sig om en sag, der kræver et bredt flertal, som vi også vil sikre. Men således som betænkningen foreligger nu, er der endnu nogle uklarheder med hensyn til to punkter. For det første mangler der en klar definition af, hvad medlemmer og hvad parlamentsmedlemmer er. Det må afklares. For det andet er der en uklarhed og en procedure, som vi ikke finder korrekt, nemlig at embedsmænd skal rapportere til embedsmænd om uregelmæssigheder i Parlamentet. Vi mener derimod, at embedsmændene skal rapportere til formanden, når der forekommer uregelmæssigheder. Disse spørgsmål må vi drøfte endnu en gang. Vi beder derfor om, at betænkningen henvises til fornyet behandling i Udvalget om Forfatningsspørgsmål.
Udvalget kunne holde et ekstraordinært møde i den kommende uge, og afstemningen kunne i givet fald finde sted torsdag næste uge i Bruxelles, hvilket, hvis alt er afklaret, også ville føre til bred støtte i hele Parlamentet. Men såfremt sagen ikke henvises til fornyet udvalgsbehandling, er vi desværre ikke i stand til at stemme for betænkningen i dag, hvilket vi beklager meget.
For at opnå et bredt flertal i dette vigtige spørgsmål kræver vi en fornyet udvalgsbehandling.

Barón Crespo
Hr. formand, jeg er imod hr. Poetterings forslag om at sende denne betænkning tilbage til fornyet udvalgsbehandling.
I virkeligheden drejer det sig om en interinstitutionel aftale, som blev underskrevet af Parlamentets tidligere formand. Formandens politiske farve har ingen betydning, det var hr. Gil-Robles, det var formanden for vores Parlament. Og Parlamentet var enigt. Og vi skal leve op til vores egne handlinger.
I dag har jeg hørt om to nye grunde til igen at undersøge denne betænkning, og det overrasker mig, for det handler faktisk om noget andet, om en anden politisk problemstilling, og det ville glæde mig, hvis man gjorde det klart. Set ikke ud fra min politiske gruppes synspunkt, men fra det tidligere Parlaments synspunkt, fra Udvalget om Forfatningsspørgsmål, som enstemmigt vedtog denne betænkning, er der faktisk ikke nogen mangel på klarhed.
Og derudover må jeg, i forbindelse med den eventuelle manglende klarhed mellem medlemmerne og embedsmændene, sige, at Parlamentets Præsidium, som De, hr. formand, er medlem af, i mandags klart vedtog tilpasningsinstrukser af denne regel i overensstemmelse med Præsidiets beføjelser.
Derfor er der ingen mangel på klarhed. Og derudover har vi nu i en måned været tilsagt af Rådet, fordi vi ikke lever op til det, vi har lovet.
Derfor er der ikke her nogen mangel på klarhed. Her er der en politisk vilje til at skabe en konflikt med Rådet og til ikke at respektere vores ord. Og min gruppe er derfor radikalt imod dette forslag.

Lehne
Hr. formand, mine damer og herrer, det drejer sig ikke om at forhindre noget. Det drejer sig ikke om at vanskeliggøre eller umuliggøre OLAF's arbejde. Vi ønsker alle, at OLAF snarest muligt på fornuftig vis kan optage sit arbejde og virke effektivt til gavn for Den Europæiske Union. Men dette forslag indeholder alvorlige retlige mangler, som kræver yderligere behandling. Artikel 2 og 4 i bilaget til forretningsordenen indeholder bestemmelser, der er direkte i modstrid med protokollen om privilegier og immuniteter, som vedrører medlemmernes status og i øvrigt også regulerer spørgsmålet om immunitet ud over det, der står i protokollens tilsvarende bestemmelser om privilegier og immuniteter. Jeg mener derfor, at dette i sagens interesse kræver fornyet behandling og beder derfor om, at kollega Poetterings forslag bliver fulgt.

Napolitano
Hr. formand, som ordfører og som formand for udvalget må jeg sige, at jeg er virkeligt overrasket. Anmodningen kom helt uventet. I mandags drøftede vi her i Parlamentet den betænkning, som jeg har indgivet på vegne af Udvalget om Forfatningsspørgsmål, der vedtog den enstemmigt, og også to kompetente kolleger og repræsentanter for Det Europæiske Folkepartis Gruppe - nemlig dem, der talte på gruppens vegne - gav i mandags klart udtryk for, at de gik ind for betænkningen. Vi får nu at vide, at der ligefrem skulle være nogle alvorlige mangler af juridisk karakter. Jeg respekterer naturligvis den juridiske viden hos den kollega, der tog ordet, men jeg er også overrasket over, at disse alvorlige mangler ikke fremstod som nogle sådanne for alle medlemmerne af Udvalget om Forfatningsspørgsmål, som er kolleger, hvis juridiske viden må formodes at være fuldt på højde med alle andres. Jeg vil sige, at udvalget under ingen omstændigheder kan gå længere, end det har gjort, for medtagelsen af denne interinstitutionelle aftale i vores forretningsorden kræver nogle tekniske tilpasninger, men det skal være tekniske tilpasninger, der ikke sætter spørgsmålstegn ved den aftale, som er forhandlet og undertegnet på vores Parlaments vegne.
Jeg vil derfor tillade mig at sige, at en fornyet udvalgsbehandling ville være meningsløs efter vores opfattelse.
(Anmodningen om fornyet udvalgsbehandling forkastedes)

Corbett
Hr. formand, det mener jeg ikke er helt rigtigt. Vi har afvist det. Vi har ikke haft det nødvendige flertal til at acceptere at placere en henvisning til bilaget i forretningsordenen, men vi må stadig træffe beslutning om, hvorvidt vi ønsker at bringe den interinstitutionelle aftale som bilag til vores forretningsorden.
Der er mange interinstitutionelle aftaler, der findes som bilag til forretningsordenen uden at have den særlige dimension, at der refereres til dem i selve forretningsordenen. Resten af udvalgets betænkning, der medtager den interinstitutionelle aftale som bilag til forretningsordenen, kan vedtages - det kræver kun simpelt flertal. Det er helt i orden.

Dell'Alba
Hr. formand, vi står over for en meget alvorlig situation. Uden at jeg selvfølgelig ønsker at sætte spørgsmålstegn ved kompetencen hos udvalgsformanden, som lige har talt, ville det efter min mening være klogt at gå mere forsigtigt til værks over for en anmodning, der kommer fra den største gruppe, for som vi har set, gør det nødvendige absolutte flertal naturligvis ikke mindst afstemningen vanskelig. Jeg mener ikke, at vores kollega Corbetts argument kan godtages. Vi står over for en ændring af forretningsordenen, og alvorligheden af denne afstemning nødvendiggør den beslutning, De lige traf. Det er efter min mening det klogeste. Det er klart, at denne ændring af forretningsordenen udgør en vigtig del, når det gælder henvisningen til fornyet udvalgsbehandling af en tekst, der, fordi den gælder som forretningsorden, kun kan vedtages med absolut flertal.

Corbett
Hr. formand, De har helt ret i, at det kræver et absolut flertal af medlemmerne af Europa-Parlamentet at ændre forretningsordenen. Vi har lige besluttet ikke at ændre forretningsordenen og derfor ikke at tilføje denne nye bestemmelse.
Men resten af betænkningen falder ind under artikel 186 i forretningsordenen, hvor det specificeres, at vi med simpelt flertal kan beslutte at føje et punkt til bilagene til forretningsordenen. Der tales specielt om interinstitutionelle aftaler, som endog bliver kategoriserede. Det er - som ved enhver anden interinstitutionel aftale - op til Europa-Parlamentet med simpelt flertal at beslutte, om dette skal tilføjes som et bilag til vores forretningsorden uden at ændre denne. Vi havde faktisk slet ikke brug for henvisningen i forretningsorden. Det var en ekstra mulighed, som vi har besluttet at klare os uden. Vi kan stadig bestemme, om vi vil medtage denne interinstitutionelle aftale som et bilag til forretningsordenen.

Martin, David
Hr. formand, første del af Deres afgørelse er helt rigtig. Det er klart, at der kræves kvalificeret flertal til en ændring af en bestemmelse i forretningsordenen. Men det, hr. Corbett siger, er meget rigtigt. Alt, hvad vi nu gør med resten af teksten, er at tilføje gennemførelsen af den interinstitutionelle aftale med bilag til Europa-Parlamentets modus vivendi.
Jeg anmoder Europa-Parlamentet om meget omhyggeligt at overveje, hvad det er, vi gør her. Vi befinder os nu i den situation, at den interinstitutionelle aftale er blevet gennemført, for så vidt den vedrører Kommissionen. Den er blevet gennemført, for så vidt den vedrører Rådet. Ved en afgørelse i Europa-Parlamentets Præsidium er den blevet vedtaget, for så vidt som den berører Europa-Parlamentets personale. De eneste, der er tilbage, er medlemmerne af Europa-Parlamentet. Ønsker vi virkelig, at folk skal sige, at medlemmerne af Europa-Parlamentet er bange for, at OLAF-bestemmelserne skal finde anvendelse på dem? Lad os ikke komme i den situation!
(Kraftigt bifald)

Formanden
Ærede kolleger, som De kan se, er der tale om en ret vanskelig situation. Jeg vil nu også give ordet til hr. Nassauer, eftersom han har bedt mig om ordet, men jeg opfordrer Dem til at tænke over, at det i en situation som denne er svært at nå videre med et flertal hver gang. Vi bør virkelig tage højde for denne meget vanskelige situation, som vi om muligt skal imødegå med en bred enighed her i Parlamentet.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, forslaget vedrørende bilaget til forretningsordenen bliver helt sikkert afgjort ved simpelt flertal. Men at optage et bilag i forretningsordenen er helt klart i sig selv en ændring af forretningsordenen og kræver derfor absolut flertal. Vi kan aldrig ændre selve forretningsordenen via et bilag. Det er helt klart. Vi har netop - erindrer jeg om - besluttet, at den fælles bestemmelse, der er indeholdt i den interinstitutionelle aftale, anvendes i Parlamentet sammen med de nødvendige forholdsregler for at få et så gnidningsløst undersøgelsesforløb som muligt i henhold til Parlamentets beslutning, der er vedlagt forretningsordenen som bilag. Denne beslutning har ikke kunnet samle det påkrævede flertal. Derfor kan den ikke påberåbe sig gyldighed på grundlag af forretningsordenen. Jeg tror, at vi alle er bedre stillede, hvis vi henviser denne sag til fornyet behandling i det pågældende udvalg og ikke fortsætter diskussionen om forretningsordenen nu.

Hautala
Hr. formand, i åbenhedens navn må jeg komme med en bemærkning om de indtrufne begivenheder. På formandskonferencen sidste torsdag indgik gruppeformændene to kompromiser. Det første var det, Poettering hentydede til i morges, nemlig at undgå at nævne firmaet Michelin's navn i udtalelsen om omstrukturering af virksomheder. Jeg har samme syn på denne sag som Barón Crespo i den tidligere diskussion.
Vi indgik imidlertid også en anden aftale. Da man i visse grupper var bekymrede over ømtåleligheden af denne betænkning, blev det besluttet at holde diskussionen om den mandag og afstemningen torsdag. På denne måde havde grupperne en hel uges tid til at diskutere ømtåleligheden af forslaget. Jeg forstår ikke, hvorfor visse gruppeformænd hentyder til aftalerne i anden sammenhæng, men i hvert fald betyder disse aftaler ingenting. Efter min mening burde vi have behandlet sagen i den normale orden og stemt om den i dag uden noget intermezzo.

Palacio Vallelersundi, Ana
Hr. formand, jeg vil tale fornuftens sprog. Personligt tror jeg, at vi begår en fejl, til dels på grund af den måde, hvorpå man udarbejdede OLAF's oprindelige forordning, men det er en anden sag. Her bør vi gøre det helt klart, hvorfor man i Parlamentet kræver et absolut flertal, når det drejer sig om anliggender, der har indflydelse på medlemmerne. De har selv angivet grunden hertil, hr. formand: Fordi man søger en bred enstemmighed. Vi kan ikke påberåbe os et teknisk spørgsmål om, at der er aftaler, som ikke er medtaget i forordningen. Dette er noget, som ikke skal falde ind under forordningen, og derfor er det logisk og fornuftigt - og regler skal være fornuftige, når ret skal være ret og ikke alene formelle tekster - at dette støttes af et absolut flertal i Parlamentet. Enhver anden problemstilling ville i grunden være i modstrid med selveste essensen af den parlamentariske forordning.

Buttiglione
Hr. formand, Parlamentets interne selvregulering er en af de fundamentale søjler i dets uafhængighed. Alt, hvad der vedrører Parlamentets ret til selvregulering, vedrører et fundamentalt aspekt, som giver Parlamentet mulighed for - eller sikrer det - at det kan udføre sine suveræne opgaver som folkets repræsentant. Dette er en del af alle parlamenters forfatningshistorie. Det er årsagen til, at man indfører nogle særlige forsigtighedsregler for at forhindre, at denne suverænitet på nogen måde begrænses. At træffe en impulsiv flertalsbeslutning om et sådant emne og komme med en fortolkning af det emne, der hedder bilagene, hvor man ikke tager højde for, at disse aftaler vedrører nogle vigtige spørgsmål, betyder på en måde, at man ikke tænker på den grundlæggende årsag og på formålet med den bestemmelse, vi forhandler om.

Maes
Hr. formand, jeg bestrider ikke, at forretningsordenen er vores mødes grundlov. Jeg bestrider heller ikke, at der skal godkendes et ændringsforslag til forretningsordenen. Men det var i denne uge tydeligt, mens vi drøftede dette ændringsforslag udførligt, at der fra alle grupper lød autoritative røster om at ændre denne forretningsorden nu. Det er fuldstændigt overraskende, at politiske bagtropsaktioner har ført til, at den største gruppe her i Parlamentet nu er rede til at give et dårligt signal til omverdenen. Vi har i denne uge advaret imod det. Vi har sagt: Søg ikke tilflugt i formelle indvendinger. Ingen har kunnet bevise, at de formelle indvendinger virkelig fortsat eksisterer efter vedtagelse af dette ændringsforslag. Nu siger man, at der ikke er flertal for selve ændringsforslaget. Jeg skal forsikre Dem om, at vi her begår den samme fejl som i maj. Dengang afgav vi også et dårligt signal, nemlig at der her fortsat er flertal for at bevare en privilegeret situation imod alle aftaler. For mig er disse aftaler hellige. Jeg håber, at vi kan godkende dette ændringsforslag.

Swoboda
Hr. formand, jeg er helt indforstået med det, som David Martin har sagt, og det ville være en skændsel, hvis vi ikke stemmer i dag. Men jeg vil nu ikke tale om indholdet, jeg vil kun - men så må De også tage ansvaret - garantere, at sagen behandles på ny. For vi står nu over for en alvorlig forretningsordenskrise, hvor sagen skal henvises til fornyet udvalgsbehandling, selvom flertallet i Parlamentet har afvist det i dag. Jeg beder Dem derfor sørge for, at denne modstand fra en vis side, som nu er skyld i denne situation, hvor det kun er parlamentsmedlemmerne, der ikke bliver kontrolleret af OLAF, ikke bliver en permanent tilstand. Og netop det har De været årsag til! Jeg beder Dem, hr. formand, om at handle i henhold til forretningsordenen, således at vi igen kan ordne denne sag anstændigt og værdigt for Parlamentets medlemmer, ellers kan vi jo ikke længere vise os for vores befolkning.

Formanden
Ærede kolleger, efter at have hørt alle synspunkterne mener jeg ikke, at vi kan gå over til afstemningen om forslaget til afgørelse, eftersom forslaget til afgørelse blev udarbejdet på grundlag af ændringen af forretningsordenen. Jeg mener derfor, at vi bør tage dette emne op igen senere, og jeg håber også, at det bliver om meget kort tid.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0026/1999) fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Rådets fælles holdning (13328/2/1998 - C5-0023/1999 - 1998/0169(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om indførelse af ét enkelt instrument for finansiering og planlægning af samarbejdet på kulturområdet (Kultur 2000-programmet) (Ordfører: Graça Moura)

de Palacio, Loyola
Hr. formand, Kommissionen accepterer ændringsforslag 1, 2, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 12 og 14. Kommissionen er villig til delvis at acceptere ændringsforslag 7, 11 og 13. Og således forkaster den ændringsforslag 3.
(Den ændrede fælles holdning godkendtes)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0038/1999) fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Rådets fælles holdning (13175/1/1999 - C5-0022/1999 - 1998/0197(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om oprettelse af EF-handlingsprogrammet for unge (Ordfører: Gröner)

de Palacio, Loyola
Hr. formand, for det første vil jeg på vegne af kommissær Reding lykønske fru Gröner og alle udvalgets medlemmer, som har arbejdet indgående med dette dokument.
Jeg må sige, at arbejdet er så positivt, at ingen af ændringsforslagene forkastes, og derfor kan jeg meddele, at Kommissionen accepterer ændringsforslag 1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 12 og 13. Således accepterer den nærmest alle ændringsforslag, og hvad angår ændringsforslag 7 og 8 kan den ikke acceptere dem i formuleringen, men den accepterer ånden i dem.
Jeg kan sige, at det er et strålende arbejde, at vi glæder os over det, og at der ikke er noget ændringsforslag, der forkastes fuldstændigt.

Gröner
Hr. formand, jeg takker Kommissionen for den hurtige reaktion på vores hurtige arbejde. Men nu står vi så over for den store opgave at få overbevist Rådet. Hovedproblematikken ses på budgettet, at vi med Parlamentets krav på EUR 980 millioner nu står over for et forslag fra Rådet på EUR 350 millioner, i syvårsprogrammet er det så EUR 490 millioner. Her står vi så over for det store opgør, og når Kommissionen og Europa-Parlamentet står sammen, bør Rådet vel også bevæge sig.
(Den ændrede fælles holdning godkendtes)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0023/1999) fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Rådets fælles holdning (8076/1/1999 - C5-0024/1999 - 1996/0130(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om ændring af den grundlæggende afgørelse vedrørende Sokrates-programmet med det formål at medtage Tyrkiet blandt modtagerlandene og om Rådets fælles holdning (8077/1/1999 - C5-0025/1999 - 1996/0131(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om ændring af den grundlæggende afgørelse vedrørende Ungdom for Europa III-programmet med det formål at medtage Tyrkiet blandt modtagerlandene (Ordfører: Gargani)
(De to fælles holdninger godkendtes)
Betænkning (A5-0024/1999) af Gargani for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om forslag til Rådets beslutning om Fællesskabets deltagelse i Det Europæiske Observationsorgan for det Audiovisuelle Område (KOM(1999) 111 - C5-0019/1999 - 1996/0066(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag1 om omstrukturering af virksomheder

Flautre
Hr. formand, De har sikkert i forbindelse med debatten i morges forstået, at der er et problem, og det er, at vi ikke er enige i kompromisteksten.
Det ville således være rart at vide, hvad der indgår i denne kompromistekst, særlig med hensyn til punkt 17. Jeg tror personligt, at hvis vi skal vedtage kompromistekster, der ikke er dem, medlemmerne har underskrevet, og som de har involveret deres gruppe i, vil det være at indføre en yderst farlig metode.

Formanden
Alle kolleger, der var til stede her i salen i starten, har overværet forhandlingen, og mange af dem har allerede taget ordet. Det er naturligvis hensigtsmæssigt, at vi nu undgår en gentagelse af den forhandling, der allerede har fundet sted her til morgen, både med hensyn til gruppernes enighed om, hvorvidt man skulle nævne den virksomhed, vi talte så meget om her til morgen, eller ej, og med hensyn til det specifikke spørgsmål om, hvorvidt underskriverne af en bestemt kompromistekst var klar over, at en del af denne tekst var ændret.
Jeg vil gerne stille Dem to forslag. For det første mener jeg, at Parlamentets generalsekretær bør foretage en hurtig undersøgelse af, hvordan tingene reelt er sket. Det er efter min mening rimeligt, at vi alle bliver informeret, så sagen bliver opklaret. Nogle kolleger hævder, at de har skrevet under på én tekst, mens andre hævder at have skrevet under på en anden tekst. Jeg tror, at det er rimeligt, at vi alle bliver informeret om, hvordan det reelt er gået for sig. Parlamentets generalsekretær vil snarest muligt informere os om dette.
Med hensyn til det punkt, debatten drejer sig om, vil jeg foreslå Dem følgende. Hvis ingen gør indsigelse, kan jeg godt sætte en del af en forligstekst under afstemning, hvor der eksisterer forskellige versioner med hensyn til, hvorvidt denne kendsgerning er med i kompromiset eller ej. Jeg vil dog kun sætte denne del under afstemning, såfremt De alle er enige, for eftersom der er to versioner, kan jeg ikke sige, at der er tale om nogen enighed. Vi kan dog alle være enige om, at det på trods af denne forskellige fortolkning er hensigtsmæssigt at foretage en særskilt afstemning om den omstridte del af teksten. Jeg vil gerne gentage, at jeg kun kan lade denne afstemning finde sted, hvis alle er enige. Hvis der er nogen blandt Dem, som er imod dette arbejdsforslag, er det klart, at jeg ikke kan sætte den del under afstemning.
For at undgå at genoptage debatten vil jeg anmode de kolleger, der ikke er enige i det forslag, jeg lige har fremsat, om at sige det med det samme, så vi ved, når vi når frem til denne del, om den kan sættes under afstemning eller ej. Jeg vil gentage, at jeg ikke kan sætte den under afstemning, hvis der er nogen, som gør indsigelse. Er der nogen, der gør indsigelse i den forbindelse, eller er De alle sammen enige i, at vi under alle omstændigheder kan sætte den del af ændringsforslaget under afstemning? Er der ingen, der gør indsigelse? Godt, vi vil så foretage en særskilt afstemning, når vi når frem til dette punkt.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Auroi
Hr. formand, jeg tog ordet i går. Jeg vil gerne minde om, at jeg er valgt i den by, hvor virksomheden Michelin har hovedsæde, da vi jo i dag ikke tør nævne den ved navn, selvom fru kommissær Diamantopoulou var så modig at gøre det i går. Jeg tror, at de fagforeningsmedlemmer fra Michelin, der var her i går, forstår at værdsætte den rette værdi af den måde, et flertal af Parlamentet behandler dem på.

Formanden
Tak, fru Auroi. Stemmeforklaringerne finder dog først sted bagefter.
Fælles beslutningsforslag1 om det amerikanske Senats beslutning om ikke at ratificere traktaten om ikkespredning af atomvåben
(Forslaget til beslutning vedtoges)

STEMMEFORKLARINGER- Det almindelige budget 2000, betænkning af Bourlanges (A5-0030/1999), betænkning af Virrankoski (A5-0031/1999)

Cox
Hr. formand, jeg vil gerne afgive en kort stemmeforklaring med hensyn til Bourlanges-betænkningen og i særdeleshed vores afstemning om dokument A5-30/99. I det dokument fremlægger hr. Bourlanges i punkt 7, 8 og 9 begrundelsen for den konklusion, at Europa-Parlamentet ikke godkender Rådets forslag. I særdeleshed var punkt 8 et vigtigt politisk signal til Rådet.
Min egen gruppe, som står delt i denne sag, har et mindretal, der ville stemme mod punkt 8, og gjorde det. Men jeg forledte uden at ville det også gruppens flertal til at stemme mod punkt 8 på grund af en ukorrekt stemmeangivelse.
Jeg vil gerne af hensyn til Bourlanges og hele Europa-Parlamentet have ført til protokols, at flertallet i min gruppe ville stemme for strategien i punkt 8. Det vil jeg gerne have ført til protokols.

Berthu
Hr. formand, jeg stemte imod Europa-Parlamentets budgetforslag for år 2000, da det ikke forekommer mig stramt nok i forhold til Rådets forslag.
Jeg vil i den forbindelse gøre opmærksom på to særlige punkter, som forekommer mig meget afslørende for den ånd, der hersker, og de metoder, der anvendes i Unionens institutioner. Det drejer sig for det første om den hårdnakkethed, hvormed Europa-Parlamentet mod alle gældende regler prøver på at fordele skatteydernes penge til såkaldte europæiske politiske partier. Rådsmødet i Amsterdam, hvor man vedtog traktaten af samme navn, beskæftigede sig med dette spørgsmål og nægtede udtrykkeligt at anerkende eksistensen af europæiske politiske partier og endnu mindre at bevilge dem offentlig støtte. Vi har altså ladet det blive ved den nuværende gennemgang af artikel 191 i EF-traktaten, den tidligere artikel 138A, der kun meget vagt omtaler de politiske partiers aktiviteter. Jeg citerer: "på europæisk niveau", hvilket er noget helt andet - sådan har Rådet og EF-traktaten under alle omstændigheder villet det - end begrebet "europæisk politisk parti" strengt taget.
I Parlamentets budget kan man imidlertid under udgiftsområde 3710 med forbavselse læse følgende titel: «Contributions en faveur des partis politiques européens» med følgende forklaring: «La Commission devrait, dans les plus brefs délais, soumettre un statut des partis politiques européens».
Disse få ord indeholder tre uregelmæssigheder, nemlig at der ikke findes europæiske politiske partier, at der ikke er afsat offentlig støtte til dem, og at Kommissionen ikke har nogen som helst ret til at oprette en sådan status, der ikke er i overensstemmelse med EF-traktaten. Europa-Parlamentet flytter således sine brikker i al ulovlighed. Det har ganske vist ikke for tiden afsat bevillinger til denne post, men til gengæld - og det er mit andet punkt - har det afsat en kæmpemæssig bevilling på EUR 60 millioner til en reserve til disse medlemmers status, hvilket er så meget desto mere mærkeligt, da denne status ikke eksisterer endnu, og selvom der under alle omstændigheder blev vedtaget en status for medlemmerne, ville den bestemt ikke være i overensstemmelse med den gældende lovgivning.
Disse to spørgsmål uden tilsyneladende forbindelse giver mig anledning til en fælles overvejelse. Så sent som sidste år fordømte EF-Domstolen på det kraftigste, at Kommissionen forpligtede sig til budgetudgifter uden lovgrundlag med Europa-Parlamentets indforståethed. Jeg kan konstatere, at denne praksis fortsætter, og at den endog bliver værre, da Europa-Parlamentet nu selv deltager direkte heri. Man anvender altså stadigvæk her den gamle europæiske regel, at alle skændige handlinger er tilladt, hvis de bidrager til opbygningen af et føderalt Europa.

Kauppi
Hr. formand, i modsætning til det brede flertal i Parlamentet mener jeg, at Unionen bør finansiere sine eventuelle aktiviteter i Kosovo, Østtimor og Tyrkiet via bevillinger, som ligger inden for maksimumsbeløbet for de finansielle overslag for område fire. Det samme gælder for gennemførelsen af den fiskeriaftale, der er indgået med Marokko.
Som Rådet har konstateret, er der ikke fremlagt nogen nærmere evaluering af behovet for hjælp for andre områder end Kosovo. Det er således for tidligt at sætte et totalbeløb på de bevillinger, der er brug for til foranstaltninger udadtil i det næste år. Desuden er der nu allerede allokeret nye midler til de førnævnte udfordringer i forbindelse med hjælpeaktionerne.
Med hensyn til punkt 11 i Virrankoskis betænkning mener jeg, at Parlamentet på egen hånd allerede sidste forår forpligtede sig til at reformere sit reglement således, at befordringsudgifter blev dækket i forhold til de faktiske udgifter. Selvom jeg også personligt har forpligtet mig til at reformere udgiftsrefusionssystemet efter princippet om faktiske udgifter, betinger jeg mig alligevel, at også Rådet forpligter sig til at medvirke til gennemførelsen af den helhedsløsning, Parlamentet har foreslået.

Manders
Hr. formand, nu kommer vi til Virrankoski-betænkningen. Jeg vil afgive et signal til vælgerne om, at vi i Europa-Parlamentet ikke blot giver mange penge ud, men også vender hver øre. Det har derfor skuffet mig, at Parlamentet ikke har overtaget mit ændringsforslag.

Alavanos
Budget 2000 markerer en voldsom drejning i spørgsmålet om pengetilførsler til Tyrkiet. Rådet indfører beløbene for at kunne gennemføre aktioner til en uddybelse af toldunionen mellem EU og Tyrkiet samt til en økonomisk og social udvikling af Tyrkiet uden at stille de kendte politiske forudsætninger for, at de kan blive vedtaget senere, og uden at sætte dem i forbindelse med aktioner i forbindelse med jordskælvene.
For første gang i årevis accepterer Budgetudvalgets ændringsforslag ikke blot Rådets bevillinger, men forøger dem ligefrem, idet det genindfører de reduktioner, som Rådet indførte på grund af Kosovo. I stedet for at stille de politiske forudsætninger, som Europa-Parlamentet støt og fast har stillet, begrænser det sig desuden kun til en påmindelse i "Bemærkninger" om en institutionel kontrolmekanisme af tvivlsom effektivitet, sådan som den tilsvarende erfaring fra Meda-programmet har vist indtil videre.
Europa-Parlamentets indstilling begunstiger desværre hverken de demokratiske rettigheder eller menneskerettighederne i Tyrkiet, ej heller en løsning af Cypern-problemet eller det kurdiske problem eller støtten til ofrene for de tragiske jordskælv i Tyrkiet.

Fruteau
Europa-Parlamentet har på mødet i dag vedtaget Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2000.
Afstemningen om budgettet er et vigtigt øjeblik i den parlamentariske kalender. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har under hele udarbejdelsen af budgettet ihærdigt forsvaret tankerne om Unionens solidaritet og forpligtelse over for de mindst begunstigede for at kunne opfylde målet om udryddelse af fattigdom.
Som medlem af Udvalget om Udvikling og Samarbejde har jeg især været opmærksom på udviklingen på udgiftsområde 4, der skal finansiere Unionens eksterne aktioner og fremme udviklingshjælpen. Faktisk skal Parlamentet fuldt og helt påtage sig Fællesskabets historiske og politiske ansvar over for udviklingslande, og det er en af vores absolutte prioriteter. Som en konsekvens/logisk følge af den generelle nedskæring i bevillingerne til udviklingshjælp er Det Europæiske Fællesskab den vigtigste partner for de fattigste lande, og det skal det blive ved med at være. I denne forbindelse kan vi ikke acceptere Rådets forslag om at foretage en nedskæring på 10% i bevillingerne til samarbejde og udvikling for at finansiere genopbygningen af Kosovo samt hjælpen til Tyrkiet efter jordskælvet eller hjælpen til Østtimor. Disse bestræbelser på solidaritet, som for øvrigt er berettigede, skal ikke ske på bekostning af de fattigste lande i verden. Hvordan skulle vi egentlig kunne indestå for en lignende nedskæring af støtten til forebyggelse af aids, når vi ved, at på det afrikanske kontinent er allerede nu 25 millioner mennesker dømt til at dø af denne svøbe? De industrialiserede lande som helhed og Unionens medlemsstater i særdeleshed må ikke holde op med at yde hjælp til udvikling, da det ville få alvorlige sundhedsmæssige, sociale, økonomiske og politiske følger for den altid skrøbelige ligevægt i de fattigste lande.
Derfor har jeg, samtidig med at jeg er fuldstændig klar over, at udviklingen i fællesskabsudgifterne af og til er vanskelig at bære for medlemsstaternes offentlige finanser, trods alt stemt for det beslutningsforslag, som hovedordføreren for Budgetudvalget har fremsat.

Gill
EWL (European Women's Lobby - de europæiske kvinders lobby) repræsenterer over 3.000 forskellige kvindeorganisationer i hele EU. Den har fungeret kompetent og professionelt som interesseorganisation for kvinder. Gruppen har givet uvurderlige oplysninger og ydet støtte, særlig med hensyn til virkningen af de europæiske programmer for kvinders tilværelse. Vi har også individuelt haft mulighed for at få adgang til information, dokumentation og analyser, når det var nødvendigt. Det materiale, som lobbyen har produceret, er af høj kvalitet, og det samme gælder de fora, seminarer og konferencer, som den organiserer. Et klart eksempel på dette var en endagskonference med deltagelse af kvinder fra hele EU, der blev afholdt i Cardiff samtidig med topmødet under Det Forenede Kongeriges formandskab.
Det er helt klart ikke tilrådeligt at fordele midlerne blandt mange forskellige organisationer, hvilket pr. definition ikke vil føre til, at man kan udpege de centrale mål, når det gælder at tilbyde de ydelser, som EWL i så enestående grad kan. Den dagsorden, som EWL følger, er klar og indiskutabel - at fremme det, der optager og interesserer kvinder, og som de prioriterer højt.
De anklager, der er blevet fremsat om, at EWL er et "enkeltsagsorgan", er simpelthen ikke rigtige, når de repræsenterer så mange kvinder via deres 3.000 medlemsorganisationer.

Ilgenfritz
FPÖ-delegationen vil samlet afvise både beslutningsforslaget fra hr. Bourlanges (Enkeltplan III - Kommissionen) og det fra hr. Virrankoski (andre enkeltplaner), da principperne om gennemskuelighed og effektivitet ikke blev overholdt ved gennemførelsen af budgettet.
Det er heller ikke muligt at gennemføre en effektiv kontrol af Den Europæiske Unions budgetforvaltning.
Kommissionen arbejder desuden alt for tungt. Behandlingen af forslag og udbetaling til Unionens borgere varer i enkelte tilfælde mere end 1½ år, hvilket giver anledning til berettiget kritik af Unionens administration.
Hvad angår de virkelige problemer, som f.eks. den store arbejdsløshedsprocent, blev der ikke afsat tilstrækkelige midler og programmer i budget 2000. Unionen står delvis hjælpeløs over for følgerne af globaliseringen og indførelsen af euroen.
I stedet for at udarbejde beskæftigelses- og støtteprogrammer for små og mellemstore virksomheder flotter Unionen sig med en al for dyr administration som f.eks. to parlamentsbygninger.
Fremtidens udfordring er, om det lykkes EU at udarbejde fælles principper, der garanterer, at Europa igen får et økonomisk opsving, der kan fjerne problemerne på arbejdsmarkedet i størst mulige omfang. Det forudsætter imidlertid, at de administrative strukturer i Unionen og i de nationale stater udformes mere effektivt.
Eftersom det faktisk ikke er til at se, at Unionen kan bidrage til et økonomisk opsving i Europa, forkastes budget 2000 i sin helhed.

Korakas
Såvel Kommissionens udkast, men nok i højere grad EU's budgetplan for år 2000, som Rådet har fremlagt, er karakteriseret ved en hård tilbageholdenhed og drastiske nedskæringer selv i forbindelse med det, som blev besluttet på Det Europæiske Råds møde i Berlin.
Der er tale om et hestekursbudget med drastiske nedskæringer i landsbrugsudgifterne samt struktur- og socialudgifterne. Der er tale om et budget, der på alle måder er skræddersyet til Stabilitetspagtens mål samt de drastiske nedskæringer, som pålægges medlemsstaterne, hvad enten de befinder sig inden for eller uden for euroområdet. Ofrene for denne politik er de brede, folkelige lag, lønarbejderne, landmændene, de små håndværksmestre, de unge og kvinderne.
Især med hensyn til den del af budgettet, der omhandler landbruget, er det klart, at allerede inden de mangesidede forhandlinger med WTO ønsker EU sammen med USA at koordinere en reduktion af beskyttelsen og indgrebene via en reduktion af de midler, som er bestemt til de lokale landbrugsprodukter. Dette medfører yderligere forringelser i producenternes indkomst og nye begrænsninger i afgrøderne. Det er især foruroligende, at vi samtidig med en reduktion af støtteudgifterne til markederne for landbrugsprodukter inden for rammerne af den såkaldte anden søjle i EU's landbrugspolitik kan iagttage en stigning og en systematisering af de udgifter, som har til formål at udrydde de små og mellemstore landbrugere.
Vi kan iagttage en ny reduktion af midlerne til strukturfondene, hvilket viser, at de flotte ord om aktioner til at dæmpe de sociale og regionale uligheder blot har demagogisk karakter. Det samme er tilfældet med de sociale udgifter, som er yderst begrænsede, og som ikke tager sigte på at formindske arbejdsløsheden og forbedre lønarbejdernes liv, men på at gøre det lettere at indføre foranstaltninger til at kuldkaste de arbejdsmæssige relationer.
Vi må ligeledes fordømme forsøget på at aktivere de bevillinger, der er fastsat til Tyrkiet inden for rammerne af toldunionen og til at fremme forbindelserne mellem Europa og Tyrkiet, samtidig med at der bliver fremlagt forslag om at anerkende det nødvendige og relevante retsgrundlag, når man ved, at menneskerettighedssituationen ikke er blevet bedre i Tyrkiet, at landet fortsat fører den samme politik over for kurderne, at landet fortsat holder en stor del af Cypern besat. Vi fordømmer desuden EU's hykleri med hensyn til Kosovo. På den ene side har EU ødelagt området med sit umotiverede, forbryderiske angreb på Jugoslavien, og på den anden side har det travlt med at genopbygge landet mod betaling naturligvis, samtidig med at det stiller som betingelse, at den lovlige regering og præsident for dette land bliver fjernet.
Selvom betænkningen indeholder visse positive ændringsforslag visse steder, så accepterer den under alle omstændigheder de begrænsende og uacceptable ting, som der blev opnået enighed om i Berlin inden for rammerne af Agenda 2000.
Det ville selvfølgelig være naivt at forvente en anderledes tilgang af EU's organer, når nu Fællesskabets budget og de nationale budgetter bevæger sig inden for de strenge, folkefjendske rammer, der ligger i Maastricht-kriterierne og de kvælende, finansielle nedskæringer, samt når EU's indenrigspolitik er karakteriseret ved et bundløst hykleri, en kvælende kontrol og en stadigt større underkastelse af landene samt en åbenlys og mangesidet indgriben i deres indre anliggender, således som udvidelsesprocessen og Stabilitetspagten viser med hensyn til Sydøsteuropa.
Af disse grunde har vi også i år stemt nej til budgetplanen.

Nicholson of Winterbourne
De Liberale Demokrater fra Det Forenede Kongerige stemmer for denne budgetpost som foreslået af Budgetudvalget, men i forventning om, at der skal finde yderligere drøftelser sted for at tage højde for de meget vægtige synspunkter, som hr. Jan Mulder, MEP, har givet udtryk for, og for at finde flere finansielle ressourcer inden for den samlede sum uden hverken at udtynde reserverne eller anmode Rådet om nye midler.
Genopbygningshjælp til Kosovo er afgørende nødvendig, men ophobningen af tidligere ikkebrugte budgetposter betyder, at der kan være behov for yderligere drøftelser.

Scallon
Jeg har rejst det spørgsmål, som europæiske borgere har stillet mig om et uacceptabelt monopol inden for europæisk finansiering. "Scallon-ændringsforslaget" blev ikke vedtaget af Budgetudvalget. Mine kolleger i udvalget formulerede et ændringsforslag, der skulle give en bredere basis for finansieringen af kvindegrupper, så flere kunne støttes. I dag har Europa-Parlamentet drøftet dette spørgsmål, og afstemningen lader dette monopolistiske arrangement fortsætte. Denne debat vil bestemt fortsætte næste år.
Det er en principsag, at alle kvinder og grupper, som repræsenterer dem, bør have lige adgang til midler fra EU, i særdeleshed når målet er at gøre det muligt for europæiske organisationer at blive repræsenteret på FN-niveau.
Folk er udmærket klar over, at det undertiden er nødvendigt at stå fast på princippet om gennemskuelighed og fairness i vores demokratiske strukturer. Monopolistiske arrangementer kan ikke få lov til at fortsætte. Jeg erkender, at et monopolistisk arrangement har fået lov til at fortsætte, men glæder mig samtidig over den fortsatte bevilling på EUR 600.000 og vil glæde mig over fremtidige forøgelser, idet jeg håber, at de vil bidrage til, at kvinders røst kan blive hørt.
Betænkning af Napolitano (A5-0036/1999)

Gil-Robles Gil-Delgado
Hr. formand, jeg ønsker at fremføre, at jeg har stemt imod, at Napolitano-betænkningen sendes tilbage til fornyet udvalgsbehandling, og jeg har stemt for, at bilaget fra denne betænkning medtages i forordningen. Og det har jeg først og fremmest gjort af elementære sammenhængsgrunde, for da jeg, på Parlamentets vegne, underskrev bilagsteksten, gjorde jeg det på et mandat fra Parlamentets behørige organer. Dagens afstemning forekommer mig at være alvorlig, eftersom den indebærer en underkendelse, ikke af mig personligt, for det ville ikke have nogen betydning, men af Parlamentets egne organer i den forrige valgperiode.
For det andet fordi jeg ikke på nogen måde kan se, og man så det heller ikke hverken dengang eller senere, disse formodede juridiske uregelmæssigheder, som kunne give anledning til, at teksten ikke blev vedtaget.
Og for det tredje af politiske grunde. Jeg synes, det er en alvorlig politisk fejltagelse, når nu Rådet og Kommissionen har fastlagt et system, hvorved deres egne medlemmer, kommissærerne samt medlemsstaternes ministre og regeringschefer kan underkastes undersøgelser i tilfælde af uregelmæssigheder, at vi medlemmer så ikke også kan underkastes sådanne undersøgelser.
På grund af disse tre argumenter har jeg stemt for Napolitano-betænkningen og imod, at betænkningen sendes tilbage til fornyet udvalgsbehandling.

Martin, David
Hr. formand, helt på linje med hr. Gil-Robles stemte jeg imod henvisning til fornyet udvalgsbehandling og for det ændringsforslag, som desværre blev forkastet. Jeg må sige, at en del af PPE-gruppen legede julelege med hensyn til dette spørgsmål.
Der er et berettiget behov for at skelne mellem personaleanliggender, som er Præsidiets ansvar, og medlemsanliggender, som er hele forsamlingens ansvar. Det ville være blevet behandlet i ændringsforslag 2, hvis vi var nået så langt. Jeg var skuffet, fordi de kristelige demokrater såvel som socialdemokraterne havde sagt god for ændringsforslag 2, og dermed skulle det have været vedtaget og sagen afgjort. Som hr. Gil-Robles har sagt, og som jeg tidligere har sagt, så befinder vi os nu i en situation, hvor den interinstitutionelle aftale med hensyn til OLAF gælder for Kommissionen, Rådet og denne institutions personale, men ikke for medlemmerne af denne institution.
Det er givet, at når vi er den institution, som med rette har gjort et stort nummer ud af at håndtere svig inden for Fællesskabets institutioner, så vil Europas borgere ikke kunne forstå, at det eneste, som OLAF ikke har nået, er en aftale om undersøgelse af medlemmer af Europa-Parlamentet. Det bringer os i en utålelig situation.

Corbett
Hr. formand, på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne vil jeg gerne sige, at vi har støttet godkendelse af den interinstitutionelle aftale som en særdeles væsentlig byggesten til reetablering af Den Europæiske Unions troværdighed med hensyn til, hvordan den håndterer svig og påstande om svig.
Det er yderst beklageligt, at vi af de grunde, som min kollega, hr. David Martin, har skitseret, ikke har kunnet vedtage den i dag. Det bringer Europa-Parlamentet i en yderst kompromitterende situation, og med nogle få hæderlige undtagelser, og i særdeleshed hr. Gil-Robles, er Det Europæiske Folkepartis holdning yderst hyklerisk. De støttede dette i udvalget. De støttede det i debatten i mandags, hvor de klart og utvetydigt sagde, at de ville støtte dette forslag, og alligevel bakker de ud i dag og får det ikke vedtaget.
Hvordan kan vi vise os for vores vælgere, og hvordan skal PPE kunne vise sig for sine vælgere, når det med rette gør vrøvl over svig i forbindelse med valgkampagnerne, og når det skal gøre det nødvendige arbejde her alligevel ikke gør det?
Det er nødvendigt, at PPE-gruppen ransager sin samvittighed og gør det hurtigt, for den situation, det har skabt i Europa-Parlamentet i dag, bringer os alle i forlegenhed.

Berthu
Hr. formand, jeg kan se, at der er en strøm af stemmeforklaringer i sidste øjeblik om spørgsmålet om henvisningen til fornyet udvalgsbehandling af betænkningen af Napolitano. Jeg har indtryk af, at min forklaring er blevet fremstillet på en dårlig måde, og jeg vil også gerne give en forklaring. Jeg takker Dem.
Jeg tror, mine kære kolleger, at spørgsmålet ikke er, om der skal være streng kontrol med parlamentarikernes udgifter eller ej. Jeg skal være den første til at sige, hvilket jeg gav en længere forklaring på i mit indlæg i mandags, at det er absolut nødvendigt at foretage en kontrol, men en særlig kontrol, der er tilpasset parlamentarikernes status som folkevalgte. I den forbindelse har jeg lyttet til - efter min opfattelse - mange tilnærmelser for lidt siden. Det er rigtigt, at man i den interinstitutionelle aftale udtrykkeligt taler om medlemmer af institutionerne, men når man læser dette udtryk i sammenhængen, opdager man, at det snarere drejer sig om lønnede medlemmer, såsom medlemmerne af Kommissionen, og at de fastlagte foranstaltninger ikke er tilpasset folkevalgte medlemmer som i Europa-Parlamentet. De to kategorier af medlemmer må altså ikke blandes sammen. Der er endvidere en anden sammenblanding i betænkningen af Napolitano af parlamentarikernes og funktionærernes situation. Det står klart, at for funktionærerne har beslutningen allerede kunnet tages for længe siden. Endvidere var bilaget, hr. formand, efter min mening forbundet med hovedartiklen, og følgelig kunne man ikke, som De ganske rigtigt har besluttet, stemme om bilaget i det øjeblik, hovedartiklen blev forkastet. Det er altså helt rimeligt at henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling. Betænkningen af Napolitano blev drøftet for hurtigt, i al hast, og vi glemte mange ting.

Caudron
Jeg vil gerne lykønske hr. Napolitano, som er formand for Udvalget om Forfatningsspørgsmål, med hans udmærkede betænkning. Den indfører en ny arbejdsmetode for fællesskabsinstitutionerne, som er baseret på den størst mulige gennemskuelighed. Den indeholder også et løfte til borgerne i Europa om vores vilje til at drage en lære af de kriser, der rystede Europa-Kommissionen i begyndelsen af året.
Efter at Europa-Kommissionen var gået af, indgik de tre institutioner Europa-Parlamentet, Europa-Kommissionen og Rådet en interinstitutionel aftale, som har til formål nærmere at beskrive betingelserne for iværksættelse af administrative undersøgelser, der foretages af Kontoret for Bekæmpelse af Svig (OLAF).
Det drejer sig om at indarbejde disse nye oplysninger i Parlamentets forretningsorden. Det siger sig selv, at vi kun kan glæde os over, at der indføres større gennemskuelighed i Europa-Parlamentet.
Aftalen indebærer en informationsforpligtelse for alle de ansatte i Europa-Parlamentet, som får kendskab til informationer, der kan lade formode, at der eksisterer eventuelle tilfælde af svig, korruption eller enhver anden ulovlig aktivitet, som kan skade Fællesskabets interesser.
De parlamentarikere, der på deres side får kendskab til lignende oplysninger, skal informere formanden for Europa-Parlamentet herom, eller hvis de mener, det er nødvendigt, give oplysningerne direkte til OLAF. Det drejer sig om en bindende forpligtelse til ikke længere at "tåle" en praksis, man godt vidste var ukorrekt, men som var blevet en del af skik og brug.
Jeg vil imidlertid tilføje en ubetydelig forskel, nemlig at denne forpligtelse kræver, at de fortrolighedskriterier, der er fastlagt enten i tekster af lovgivningsmæssig art eller i Europa-Parlamentets forretningsorden, overholdes (særlig de oplysninger, medlemmerne af de parlamentariske undersøgelsesudvalg har kendskab til).
Jeg er ligeledes meget tilfreds med, at man har besluttet at indføje en beskyttelsesklausul for de funktionærer, der overholder informationsforpligtelsen. De må under ingen omstændigheder blive genstand for en uretfærdig eller diskriminerende behandling. Vi kan alle huske, hvorledes den funktionær, der satte skandalen i gang, blev behandlet!
Jeg ønsker oprigtigt, at vi var ude over hensigtserklæringerne, og at det nu må dreje sig om en gennemgribende ændring af hver enkelt institutions arbejdsmetode.
Indstilling ved andenbehandling af Graça Moura (A5-0026/1999)

La Perriere
Det forslag, vi skal tage stilling til i forbindelse med betænkningen af vores kollega Graça Moura, kan næppe skabe uenighed og har med rette fået støtte fra hele Parlamentet.
Den Europæiske Union skal spille en central rolle for udviklingen af kunst og kultur i Europa. I forbindelse med opbygningen af et nationernes Europa, som jeg går ind for her, er det netop gennem denne type tiltag, at det europæiske samarbejde tilfører en yderligere betydelig værdi.
Men jeg vil gerne understrege, at vi ikke lader os narre af den grund. At Europa-Parlamentet ønsker at erstatte "kultursamarbejde" med "kulturpolitik" er afslørende for det ønske om ensartethed i en såkaldt europæisk kulturpolitik, som vil komme til at træde i stedet for medlemsstaternes egen kulturpolitik.
Kulturen skal ikke være forsøgsområde for de ideologer, der vil skabe det "europæiske folk". Der findes ikke en europæisk kultur, lige så lidt som der findes et europæisk folk. Der er, og det er en enorm rigdom, befolkninger, der deltager i Den Europæiske Union, og nationale kulturer. Denne plan vil forhåbentlig bidrage til at få alle medlemsstaternes borgere til at opdage denne rigdom og mangfoldighed. Gruppen Union for Nationernes Europa støtter altid planer, der har til formål at fremme udvekslinger og udvikle medlemsstaternes borgeres kulturelle appetit i det omfang, det virkelig drejer sig om at udveksle og opdage og ikke skabe Homo Europeus, der kan Jean Monnets taler udenad.
Denne nye fremstilling af det europæiske kultursamarbejde får en ganske særlig vigtighed her umiddelbart før forhandlingerne i Seattle, som jeg er bange for ikke vil undlade at bestyrke den amerikanske kulturs førerposition.
Derfor advarer jeg Kommissionen og Parlamentet mod fristelsen til at anvende disse planer som propaganda eller et middel til ensretning. Hertil står der for meget på spil.
Til slut forekommer det mig på den anden side, at den kamp om tallene, som Parlamentet, Rådet og Kommissionen i denne forbindelse kaster sig ud i, er særdeles nyttesløs. Vi ved alle, at Den Europæiske Union står over for valg, som nok er smertefulde, men vigtige for at sikre udvidelsen af Unionen. Så lad os for Guds skyld, kære kolleger, påtage os vores ansvar og ikke beskylde Rådet for påholdenhed, når det blot forvalter det ansvar, medlemsstaternes vælgere og skatteydere har betroet det.
Omstrukturering af virksomheder

Berthu
Gruppen Union for Nationernes Europa har tilsluttet sig den fælles beslutning om omstrukturering af virksomhederne i forbindelse med internationaliseringen, fordi den viser begyndelsen til en ny ånd ved at tage en vis afstand til frihandelspolitikken og opfordre til at se den internationale handel "i forhold til det mere sammensatte mål at opnå en bæredygtig udvikling". Jeg tror faktisk, at hvis det bliver meget uberettiget at drage den internationale frihandel i tvivl, er det til gengæld nu nødvendigt at forpligte den til at tage en række omkostninger, der ikke er sat tal på og er pålagt vores samfund, i betragtning. Det er nødvendigt på en eller anden måde at bevare fordelene og samtidig udligne ulemperne.
Blandt de omkostninger, der ikke er sat tal på, optræder sociale udgifter, som er en følge af virksomhedsflytninger. Den internationale omfordeling af aktiverne kan ganske vist medvirke til at udnytte dem bedre og således i sidste ende være til gavn for alle. Men samtidig marginaliserer konkurrencen på løn de dårligst kvalificerede i industrisamfundene, hvilket vi ikke kan acceptere.
Virksomheden Michelin, som for nylig har foretaget kontroversielle afskedigelser i Frankrig, befinder sig lige netop i en situation af denne art, da dens største konkurrent producerer dæk i østlandene til lønninger, der er fem gange lavere. Den franske socialminister, fru Aubry, har forslået at betale Michelin et ekstraordinært arbejdsløshedsbidrag. Dette forslag forekommer absurd, for tilsyneladende er denne virksomhed nærmest et offer.
For mit vedkommende vil jeg snarere foreslå det modsatte, nemlig at de virksomheder, der har deres produktion i lande med lave lønninger, skal være forpligtet til at betale et ekstraordinært arbejdsløshedsbidrag i forbindelse med import til Frankrig eller Europa. Dette bidrag kunne være et led - men uden tvivl ikke det eneste - i et system til udligning af de sociale udgifter, der kunne tænkes at regulere den internationale handel bedre mellem forskelligartede områder, uden at vi mister fordelene ved frihandlen.
Dette forslag burde efter vores mening lægges på bordet under de kommende handelsforhandlinger ved årtusindeskiftet, som skal foregå i Seattle. Jeg vil for øvrigt gerne benytte lejligheden til at minde om de vigtigste mål for Gruppen Union for Nationernes Europa her umiddelbart før disse forhandlinger.
1) Vi ønsker, at vigtigheden af de problemer, der ikke blev løst under Uruguay-runden, og som vi i dag kan begynde at se de skadelige virkninger af på området for sociale udgifter, som jeg nævnte før, men også på områderne miljø, den offentlige sundhed og fødevarer osv., understreges. Man skal dog huske på, at vi næsten alene mod alle nægtede at godkende Uruguay-runden både i den franske nationalforsamling og i Europa-Parlamentet, netop fordi vi fandt det meget farligt at acceptere større nedsættelser af toldtariffer uden først at have løst de vigtigste sideløbende problemer. Det er derfor nu nødvendigt at indhente den spildte tid ved at optage disse spørgsmål om sociale, miljømæssige og sundhedsmæssige udgifter på dagsordenen for Seattle.
2) Vi ønsker, at der udfærdiges en objektiv og komplet status over Uruguay-runden, der bygger på en gennemskuelig konsultation med regeringerne og de relevante ngo'er. Vi nægter at forhandle under den nuværende uklarhed. Det er upassende at åbne forhandlingerne på sådanne betingelser, og man må træffe beslutning om en udsættelse, mens vi afventer udarbejdelsen af en status.
3) Endvidere er vi imod, at der optages visse emner, som Den Europæiske Union i dag foreslår, på dagsordenen for forhandlingerne i Seattle, og som vi slet ikke kan styre konsekvenserne af. Jeg kan f.eks. nævne spørgsmålet om de internationale investeringer, som vil føre til et nyt forsøg på at genetablere den multilaterale investeringsaftale, som vi har i dyster erindring. Jeg kan også nævne fastlæggelsen af en verdensomspændende konkurrencepolitik, der, som den foreligger i dag, endnu mere sikkert vil medføre, at der sættes spørgsmålstegn ved de offentlige institutioner, end den nuværende europæiske politik gør.
4) Endelig kræver vi, at et grundprincip lige fra begyndelsen optages i de fremtidige forhandlinger, nemlig at hvert land har ret til at vælge sine egne love, og at det skal respekteres i den internationale handel. En logisk konsekvens heraf er, at hvert land har ret til at give udtryk for valg og præferencer. Præferenceområderne skal, hvad enten de udtrykkes på et regionalt grundlag (Det Europæiske Fællesskab) eller et funktionelt grundlag (Lomé-konventionen), anerkendes som berettigede, når de hviler på demokratiske beslutninger i de berørte lande.

Lienemann
Det latterlige tager ikke livet af nogen. Det er heldigt for Europa-Parlamentet, som klart skulle have afvist holdningen i Michelins ledelse, der netop har givet meddelelse om en massiv personalenedskæring og afskedigelser, selvom virksomhedens resultater og fortjeneste er steget betydeligt!
Det, at de to meddelelser blev givet samtidig, har selvfølgelig på en himmelråbende måde blotlagt det skandaløse og uretfærdige i den nuværende økonomiske logik og den finanskapitalisme, der er blevet fremherskende i Europa og resten af verden.
I det foreliggende tilfælde skal Europa-Parlamentet naturligvis først og fremmest på det kraftigste fordømme Michelins ledelse, bede dem om at genoverveje personalenedskæringerne og forsikre de ansatte i koncernen om deres sympati.
Parlamentet skal imidlertid også drage en lære heraf ved at forbedre fællesskabslovgivningen for at sikre, at lønmodtagerne beskyttes mod en sådan praksis.
Direktivet om fremgangsmåden ved kollektive afskedigelser skal øjensynligt revideres, og der skal tilføjes foranstaltninger, der beskytter arbejderne og beskæftigelsen bedre. Det er især nødvendigt, at de ansatte meget tidligt i processen skal kunne protestere mod selve grundlaget for disse afskedigelser og deres bydende nødvendige karakter for økonomien, før de foretages.
Ligeledes er det for hver gang mere nødvendigt at oprette koncernudvalg og europæiske udvalg, der skal have reelle beføjelser. Også på dette område må Europa-Parlamentet genoptage direktivet.
Beslutningsforslaget mangler helt enkelt beslutsomhed, og man kan frygte, at uden en omfattende mobilisering vil det sociale Europa forblive uden virkning.

Theonas
En knaldende lussing til de svulstige erklæringer om at gøre noget ved arbejdsløsheden og at øge beskæftigelsen inden for EU kunne man kalde det fænomen - som tenderer til at tage form af en hel lavine - med masseafskedigelser af arbejdere på de store, multinationale virksomheder.
Goodyear, Renault og nu Michelin tilpasser sig de udviklingsmodeller, som er blevet fremmet gennem skabelsen af det indre marked, og som der er lagt op til i Maastricht- og Amsterdam-traktaten og ØMU'en. De udnytter de betingelser for hæmningsløshed, der er skabt af den stadige fjernelse af enhver form for socialt ansvar og beskyttelse af arbejderne, og skubber et stadigt større antal beskæftigede over i køen af arbejdsløse og socialt marginaliserede.
De udbredte omstruktureringer og virksomhedssammenlægninger har begunstiget en opblomstring af profitjagten på bekostning af produktionsinvesteringerne og har ført til udbredte masseafskedigelser af lønarbejdere. Det er ikke engang længere nødvendigt med påskud i denne rene konkurrencejungle og hæmningsløshed fra storkapitalens side, hvor det lyder fra Michelin's ledelse, at man forøger profitten med ca. 17% samtidig med, at man gennemfører 7.500 nye afskedigelser, som skal lægges oven i de 15.000, der er gået forud i de senere år. Denne ufølsomhed og kynisme bliver ikke blot godkendt af EU og dets organer, men den bliver ligefrem finansieret gennem direkte eller indirekte støtteforanstaltninger, som har konkurrencedygtigheden på globalt plan som mål.
Den menneskelige faktor knuses af den mest barbariske kapitalismes fremrykning. Lønarbejderen opfordres med arbejdsløshedens pistol for panden til være solidarisk med profitforøgelsen og acceptere usle vilkår og lønninger - sådan som i Michelin's tilfælde - for til sidst at miste sin arbejdsplads.
ØMU'en viser sig som en ensrettet vej for monopolerne, som kun sigter efter at forøge deres profit og at styrke deres magt. Arbejderklassen har intet at vinde ved at følge denne vej. Tværtimod så føres den ud i arbejdsløshed, forringelse af sin livskvalitet, marginalisering og elendighed. I en tid, hvor enhver form for beskyttelse af arbejderklassen omgås og ophæves, hvor enhver rettighed provokerende bliver trådt under fode, er samling, kamp, en arbejderfront mod monopolernes løsninger og mod ØMU'en, kampen for fuld beskæftigelse, for en forbedring af livsvilkårene og for virkelig social udvikling og trivsel den eneste vej, som arbejderklassen kan følge.
Europa-Parlamentet bliver med sin afstemning i dag medansvarlig for ikrafttrædelsen af den mest folkefjendske politik på bekostning af arbejderklassen. Det er en uacceptabel afstemning, og i arbejderklassens navn stemmer vi imod den.
Ikkespredning af atomvåben

Figueiredo
Omorganisering og flytning af virksomheder, især blandt de multinationale, har over hele Europa ført til titusinder af fyringer, hvad der er helt uacceptabelt og må fordømmes på grund af de alvorlige økonomiske og sociale konsekvenser, som det har for de mennesker, den region og det land, der rammes.
Tilfælde som Michelin i Frankrig, Renault, Grundig, Siemens og Texas Instruments plus flere endnu i Portugal har gjort det klart, at EU's og medlemsstaternes lovgivning må skærpes, så lønmodtagernes rettigheder kan blive beskyttet, ikke mindst deres beskæftigelse, og de multinationale blive forhindret i at handle efter forgodtbefindende blot for at forøge deres overskud.
Opmærksomheden skal især rettes mod, om disse virksomheder tilgodeses af en eller anden støtteordning, eftersom støtte altid bør ydes under betingelse af, at beskæftigelsen opretholdes, hvorfor der bør gribes hårdt ind med straf og krav om tilbagebetaling, hvis denne betingelse ikke opfyldes.
Der skal også træffes de nødvendige foranstaltninger, så de europæiske samarbejdsudvalgs rettigheder og interventionsmuligheder kan blive udvidet, således som stipuleret i direktiv 94/95, herunder navnlig retten til at suspendere afskedigelser.

Theonas
Supermagten USA's hovmod, som den har fremvist på den mest åbenlyse måde med sine morderiske bombninger af Jugoslavien, tager næsten dimensioner af en enevældig opfattelse og provokerer alle jordens folkeslag gennem senatets evindelige beslutninger om forskning i og udvikling af atomvåben. Senatets nylige beslutning vil igen gøre det kendte "stjernekrigsprojekt" aktuelt, idet det har vedtaget at finansiere det i modstrid med ABM-aftalen. Afvisningen af at ville ratificere traktaten om ikkespredning af atomvåben er en provokatorisk ringeagt for det globale krav om et generelt og endeligt ophør af atomprøvesprængninger.
I en tid, hvor de folkelige lag kæmper for en total afskaffelse af atomvåben, og hvor den almindelige mening på verdensplan forudser farerne for en opblussen af atomkapløbet og kræver nedskæringer i forsvarsudgifterne og fjernelse af faren for et atomragnarok, fremviser USA en yderst provokerende holdning, som underminerer ethvert forsøg på stabilisering af de internationale forhold og bevidst undergraver skabelsen af et klima med international fred og sikkerhed.
Dette træk fremkalder intens bekymring for en spredning af atomvåben, for en overoprustning af visse egne af verden og for en modernisering af disse masseødelæggelsesvåben.
De seneste afsløringer om udbredelsen af atomvåben og sprænghoveder i tredjelande, som ikke er atommagter, og det endda uden at deres befolkninger ved noget om det, tilføjer nye, skræmmende dimensioner til faren for en atomkatastrofe. Blandt disse lande medregnes desværre også EU-medlemsstater såsom Grækenland.
Idet vi gerne vil videregive fredsbevægelsens krav til hele verden på den mest intense måde, kræver vi direkte og specifikke initiativer til destruktion af atom- og andre masseødelæggelsesvåben, til et generelt og definitivt forbud mod atomprøvesprængninger, til et forbud mod installation af atomvåben uden for de landes grænser, som har lavet dem, i overensstemmelse med traktaten om ikkespredning af atomvåben, til at de atomvåben, som allerede er installeret eller lagret i andre lande, bliver fjernet samt til et forbud mod produktion af atomaffald.
Hvis de uhyre summer, som stilles til rådighed for atomprøvesprængninger og oprustning, frigives og ledes hen til produktionsinvesteringer for at fremme det økonomiske og sociale sammenhold, uddannelse, kultur og miljøbeskyttelse, kan de styrke forsoningen og den fredelige sameksistens mellem folkeslagene og bidrage til at styrke båndene med gensidighed og ligeværdigt samarbejde. Disse ting og kun disse ting tjener, styrker og sikrer stabiliteten og freden. Alt andet tjener monopolernes og imperialismens umættelige interesser, især den amerikanske imperialisme, som er en voldsom trussel for alle jordens folkeslag.
(Mødet udsat kl. 13.18 og genoptaget kl. 15.00)

Jernbanebefordring af farligt gods
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0027/1999) af Hatzidakis for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa­Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 96/49/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om jernbanebefordring af farligt gods (KOM(1999) 157 - C5-0005/1999 - 1999/0087(COD)).

Hatzidakis
Hr. formand, som De selv sagde, så handler denne betænkning om udvalgets forslag til jernbanebefordring af farligt gods. I de senere år er denne slags befordring steget overordentligt, og det medfører større fare for ulykker. De internationale jernbanetransporter af farligt gods er underlagt det reglement, som fastsætter de internationale transporter af farligt gods med jernbane, og som er kendt under forkortelsen RID. Alle EU's medlemsstater har indgået denne aftale, hvis geografiske rækkevidde går ud over EU's grænser. Men den anvendes kun ved transporter over grænserne og dækker ikke de nationale jernbanebefordringer af farligt gods. Af den grund og for at sikre et højt niveau af beskyttelse både ved nationale og internationale transporter og for at fjerne konkurrenceforvridningen har EU godkendt direktiv 9649 for at tilnærme medlemsstaternes lovgivning om jernbanebefordring af farligt gods til hinanden.
Hovedformålet med denne fællesskabslovgivning er at udvide ovenstående reglementer, som fastsætter de internationale jernbanebefordringer af farligt gods (RID) til også at gælde for nationale transporter, det vil sige de transporter, der foregår inden for den pågældende medlemsstats nationale statsterritorium.
Det ovenfor omtalte direktiv trådte i kraft i januar 1997. Men direktivet fastsatte også visse fravigelser, begrænsninger og undtagelser. Især tillod overgangsordninger, hvis gyldighed udløb den 1. januar 1999, og som omhandlede konstruktionen, anvendelsen og betingelserne for trafik med nye tanke og nye beholdere til transport af gas, medlemsstaterne at beholde bestemmelserne i deres nationale lovgivning. Grunden var, at Den Europæiske Standardiseringsorganisation, bedre kendt som CEN, endnu ikke var færdig med sit standardiseringsarbejde angående konstruktionen og brugen af tankene og beholderne.
Nærværende forslag sigter mod at forlænge de overgangsperioder, som jeg omtalte før, til den 1. juli 2001 eller endnu længere i forbindelse med visse befordrede laster under tryk, som der ikke findes detaljerede, tekniske forskrifter eller tilstrækkelige henvisninger til i de relevante europæiske standarder. I disse tilfælde bestemmes datoen for ikrafttrædelse af direktivets bestemmelser af det udvalg, som sammensættes på basis af direktivet. Grunden til udsættelsen er, at RID 1999 på grund af den forsinkelse, som er konstateret i Den Europæiske Standardiseringsorganisations arbejder, ikke indeholder normer for konstruktionen og anvendelsen af tanke og beholdere til befordring af gasarter af klasse 2.
Et andet formål med dette forslag er at modificere visse bestemmelser i artikel 6 om fravigelser med henblik på at fastlægge proceduren for deres godkendelse mere detaljeret. Især er det blevet tilstræbt at specificere de krav, som tillader anvendelsen af visse fravigelser, som giver medlemsstaterne lov til undtagelsesvis at udstede tilladelser, der kun er gældende inden for deres statsterritorium, til gennemførelse af ad hoc transporter af farligt gods.
Befordringen af farligt gods og de hertil knyttede foranstaltninger er et spørgsmål, som optager den offentlige mening voldsomt. Sikring af høje kvalitets- og beskyttelseskrav under transporterne af farligt gods bør være det, der især optager ethvert af EU's lovinitiativer på dette område mest.
Hovedproblemet er, at Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) endnu ikke er fremkommet med normer for konstruktionen og brugen af tanke og beholdere til befordring af gasarter af klasse 2. I alle medlemsstaterne findes der bestemmelser i deres industrilovgivning og i deres lovgivning for transportområdet om opbevaring og transport af gasarter af denne kategori. De nationale, normative rammer fremviser undertiden indbyrdes store forskelle især af tekniske, men også klimatologiske grunde. Dette fører til en opsplitning af markedet inden for EU i en grad, der er uforenelig med det indre marked.
Det er følgelig vanskeligt at forklare det brede publikum grundene til, at de påkrævede fælles, europæiske normer endnu ikke er inkorporeret i et bilag til den relevante europæiske lovgivning. Under disse forhold kan jeg ikke påstå, at udvalgets forslag gør mig glad. Men jeg forstår nødvendigheden af, at fristerne i direktiv 9649 bliver forlænget med henblik på, at medlemsstaterne ikke bliver nødsaget til at modificere deres nationale lovgivninger for et kort tidsrum, hvilket ville medføre yderligere omkostninger for dem og for industrien.
Angående anden del af forslaget, som fastsætter de betingelser, under hvilke en transport kan anses for en ad hoc transport samt proceduren for en godkendelse af fravigelser, bifalder jeg personligt og går ind for udvalgets forslag, som jo er mere restriktivt end den lovgivning, der er gældende i dag.

Piecyk
Hr. formand, det drejer sig i grunden om tekniske bestemmelser, om tekniske detaljer, hvor man måske kan sætte spørgsmålstegn ved, om Parlamentet virkelig skal beskæftige sig med sådanne detaljer. Transportsikkerhed har altid været et vigtigt anliggende for Parlamentet især naturligvis, når det drejer sig om transport af farligt gods.
Blot er det ærgerligt i den foreliggende sag, at CEN, Den Europæiske Standardiseringsorganisation, er meget sent ude. Derfor befinder vi os nu i den situation, at vi må bevilge en forlængelse af tidsfristen. For som ordføreren sagde, er det fjollet, hvis alle medlemsstater endnu en gang skal udstede særregler for en bestemt periode.
Derfor har vi brug for fælles regler, der er så strenge som mulige, også når det gælder transport af farligt gods. Derfor kan man kun støtte ordførerens, vores udvalgsformands, forslag og takke ham for det arbejde, som han nødvendigvis har måttet påtage sig. Det ville have været overflødigt, hvis de andre myndigheder havde udført deres arbejde rettidigt.

Krivine
Hr. formand, hvis vi ønsker, at transport af varer og farligt gods først og fremmest skal ske ad jernbane, haster det med at stille krav til betingelserne herfor. Denne transport udgør faktisk af flere grunde en større og større risiko for befolkningerne og det personale, der arbejder i denne sektor. For det første giver privatiseringen af jernbanenettene, især alt hvad der vedrører vedligeholdelsen heraf, alvorlige problemer for sikkerheden med en mangedobling af uheld, der af og til medfører menneskelige katastrofer, som det skete for nylig i Storbritannien.
Nødvendigheden af at opnå en fortjeneste og være konkurrencedygtig er fastlagt i europæiske normer, der pålægger drastiske nedskæringer i omkostningerne, som altid er til skade for de ansatte, der trods alt spiller en vigtig rolle på vedligeholdelses- og sikkerhedsområdet. Dette sker uden nogen form for kontrol. Hverken de ansatte, brugerne eller borgerne bliver bedt om at komme med deres mening. Forskelligartetheden i hver enkelt stats egen lovgivning komplicerer ligeledes spørgsmålene om sikkerhed og forøger risiciene. For os er det vigtigt, at princippet om maksimal forsigtighed og sikkerhed gives den højeste prioritet. Dette gælder især for transport af radioaktivt affald, der behandles med en utålelig lethed i Frankrig, særlig på mødet i Haag, til skade for jernbanearbejdernes og befolkningens helbred.
Det er altså nu på høje tid at standse privatiseringerne, ansætte mere personale og uddanne dem seriøst, udarbejde bydende nødvendige budgetter, der er forbeholdt vedligeholdelse og kontrol heraf, oprette udvalg med brugere/ansatte til kontrol af jernbanetrafikken, indføre vetoret mod transporterne, når der er en reel risiko. Dette ville gøre det muligt at indføre forebyggende forholdsregler i stedet for at afvente katastroferne, der risikerer at blive mangedoblet, hvis offentligheden og borgerne ikke får indflydelse.

Blak
Hr. formand, det er helt afgørende, at vi får nogle fælles regler for jernbanetransport af farligt gods på et meget højt beskyttelsesniveau. Risikoen for ulykker er steget i takt med, at transporten af farligt gods er vokset de senere år. Jeg har selv haft en togulykke med farligt gods tæt inde på livet. For et par år siden væltede en togvogn med gift om bord i min hjemby, Næstved, med katastrofale følger. Den farlige væske væltede ud. Hvis der havde været en kraftig vind, kunne tusindvis af mennesker være blevet forgiftet. Det var så alvorligt, at oprydningsholdet var iklædt rumdragter, som næsten begyndte at smelte. Jeg er derfor meget glad for, at vi i EU sørger for at håndhæve nogle meget høje standarder for den slags transport.
Det nuværende direktiv fastslår, at de internationale regler på dette område også gælder for transporter inden for de enkelte medlemsstater. Desværre var man nødt til at have nogle undtagelser, fordi de europæiske eksperter ikke var færdige med at lave standarder for transporter af gas. Derfor fik medlemsstaterne lov til at beholde deres nationale bestemmelser i en overgangsperiode. Eksperterne er stadigvæk ikke færdige med deres arbejde, og overgangsordningen bør derfor forlænges. Jeg synes derfor, at vi skal stemme for betænkningen. Den sikrer nemlig et højt nationalt beskyttelsesniveau, som kan beholdes, indtil vi får vedtaget nogle acceptable internationale regler. Men det haster, inden den store ulykke sker. Vi har været heldige. Men hvor længe varer heldet, og hvor længe kan vi blive ved at sige, at vi slipper? En skønne dag sker ulykken, og så går det galt, og så tror jeg nok, at vi andre vil have en dårlig smag i munden over, at vi ikke fik tingene igennem. Så lad os nu se at få det her gennemført på en fornuftig måde.

Konrad
Hr. formand, mine ærede damer og herrer, kære kolleger, jeg bifalder betænkningen af kollega Hatzidakis, fordi vi simpelthen har brug for fælles regler for transport af farligt gods i Europa, men jeg tilføjer samtidig, at denne betænkning også beskriver spændingsforholdet mellem jernbane og landevej. I forbindelse med de aftaler, vi skal indgå, har vi ud fra mange forskellige synspunkter hele tiden gjort opmærksom på, at jernbanetransporten skal styrkes. Dette er også godt, fordi vi også har brug for dette transportmiddel, specielt når det drejer sig om farligt gods. Det hersker der ingen tvivl om.
Men vi må naturligvis også behandle emnet ærligt og spørge os selv, om vi har den nødvendige kapacitet i denne sektor? Her har jeg mine tvivl. Jeg tror, at vi alle til stadighed er lidt for ivrige, når vi taler om en kapacitet på jernbaneområdet, som faktisk slet ikke findes, enten fordi der er for få jernbanenet, eller fordi der er for meget persontrafik på jernbanenettene.
Jeg tror, vi har brug for at være mere ærlige i denne diskussion. Selv kommer jeg fra et område i Tyskland, Ruhrdistriktet, hvor der findes et meget tæt jernbanenet, og alligevel må vi også her konstatere, at der ganske enkelt ikke er tilstrækkelig kapacitet, selvom man ville have det.
Lad mig i den forbindelse nævne et andet aspekt, som jeg tror, det er meget vigtigt at være opmærksom på. Hver gang Europa-Parlamentet drøfter disse og andre emner, bliver jeg klar over, at dette er et område, hvor vi må handle europæisk, f.eks. som nu i forbindelse med jernbanebefordring og transport af farligt gods. Det bliver accepteret, når vi fører fælles europæisk transportpolitik. Det bliver accepteret, når vi fører fælles europæisk miljøpolitik, og netop her bliver Europa-Parlamentet og Europapolitikken efter min mening også troværdige. For hvad nytter nationale bestemmelser - som f.eks. for farligt gods på landevejen - når vi har brug for regler, der dækker hele Europa? Det er netop dette punkt, der beskrives i betænkningen. Vi behøver ikke over for borgerne at argumentere for, at vi har brug for en fælles europæisk miljøpolitik, en europæisk sikkerhedspolitik på dette område for farligt gods. Det er accepteret og forstået. Det gælder i øvrigt også for andre områder af transportpolitikken.
Lad mig som en sidebemærkning nævne, at der jo ikke længere er nogen i Europa, der har forståelse for, at vi f.eks. som tidligere regulerer flysikkerheden i Europa nationalt og ikke europæisk. Derfor er jeg taknemmelig for, at kommissionsformand Prodi også har gjort dette til et aspekt og tydeligt understreget dette i Kommissionens regeringsprogram. Vi må gøre op med national misundelse og sige, at vi kan garantere flysikkerheden i Europa med fem stationer.
Vi har brug for europæiske løsninger, ikke nationale løsninger, og her afgiver nationalstaten ikke suverænitet, men her gennemføres kun det, som er nødvendigt for at skabe sikkerhed. Suveræniteten på miljøområdet, flyområdet, sikkerhedsområdet er for længst tabt. Her skabes så et plus ved hjælp af Europa, og derfor er denne betænkning isoleret set et specialemne, men når man ser den i europæisk sammenhæng, bliver det klart, at denne betænkning beskriver mere end blot dette specialemne om jernbanebefordring af farligt gods, men at den snarere er et eksempel på, at vi i Europa-Parlamentet også ser disse sammenhænge, og dem ville jeg understrege tydeligt endnu en gang. Lad os stemme for denne betænkning, og lad os altid se på helheden, så vi også her et stykke hen ad vejen dokumenterer et Europa, der er tæt på borgerne!

de Palacio, Loyola
Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke hr. Hatzidakis, som er ordfører og formand for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, for den fremragende betænkning, han har udarbejdet om forslag til ændring af rammedirektivet vedrørende jernbanebefordring af farligt gods.
Faktisk trådte rammedirektivet i kraft i januar 1997, og dette forslag fra Kommissionen sigter på at løse problemerne med anvendelsen af overgangsbestemmelserne om beholderne til transport af gas og om tankene. Som hr. Hatzidakis rigtigt nok har angivet, påtænker dette direktiv visse overgangsbestemmelser, der var gyldige indtil den 1. januar i år, med det formål at gøre det muligt for Den Europæiske Standardiseringsorganisation at færdiggøre visse arbejdsopgaver. I denne henseende er jeg enig med hr. Hatzidakis og andre talere, og jeg beklager, at Den Europæiske Standardiseringsorganisation endnu ikke er nået frem til en aftale, som kan gøre det muligt for medlemsstaterne at lovgive i overensstemmelse med, hvad det endelige normativ skal resultere i. Hvis vi ikke er i stand til at ændre det nuværende direktiv i dag og i løbet af de kommende uger, vil man se sig tvunget til at skulle lovgive nu for igen at ændre lovgivningen kort tid derefter med alle de problemer, dette fører med sig.
Det drejer sig om anvendelsen, på kort sigt, af artikel 6, stk. 4, vedrørende beholdere til transport af klasse 2 gas samt transport af tilsvarende tanke. Tidsfristen for denne bestemmelse skaber problemer, og derfor må vi se, hvordan vi kan løse denne situation. Vi prøver ganske enkelt at løse et problem, som vi ikke havde haft, hvis Standardiseringsorganisationen havde udført sit arbejde til tiden og på behørig vis.
På den anden side er det andet formål med dette forslag at ændre nogle undtagelsesbestemmelser, med henblik på at skabe større nøjagtighed, ligesom ændringen af proceduren for godkendelsen. Eftersom forslaget er blevet modtaget så godt, hvilket kan ses ved, at Parlamentet har accepteret det uden at fremsætte nogen ændringsforslag, skal jeg blot takke Dem for Deres samarbejde, Deres behandling og Deres arbejde.
Imidlertid vil jeg gerne kommentere noget af det, der er blevet sagt i forhandlingen. For det første er det klart, at det er nødvendigt med et direktiv, fordi vi er ved at ændre et tidligere direktiv. I den henseende er den nødvendige normative rang for at ændre et direktiv et andet direktiv.
Derudover kan jeg meddele hr. Pohjamo, at direktiv 96/35 om sikkerhedsrådgiverne, som træder i kraft den 1. januar 2000, skal bidrage til at anvende lovgivningen om befordring af farligt gods, gøre denne lovgivning mere gennemsigtig og mere i overensstemmelse med det, vi alle stræber efter.
Til sidst vil jeg gerne komme med en kort kommentar i tråd med det, hr. Konrad nævnte i forbindelse med kapaciteten for jernbanebefordring og den satsning, som Kommissionen og medlemsstaterne gør på jernbanerne. Det er rigtigt, hvad De siger, at vi i visse områder af nettet står over for en situation med ekstra belastning, med nogle infrastrukturer, som nu anvendes meget, og som grundlæggende benyttes meget i personbefordring, som for indeværende er den befordring, der prioriteres højst i alle medlemsstaternes jernbanepolitik. Når medlemsstaterne i de seneste år har satset på jernbanerne, har det grundlæggende været inden for personbefordring. Disse udmærkede bestræbelser, som også har haft succes, gør, at vi i dag har hurtigtoge, som f.eks. forbinder Bruxelles og Paris med hinanden på lidt over en time.
Men der er rigtigt nok et problem med jernbanebefordring af gods. Jeg tror, at det er her, vi mangler at gøre noget, og hvor vi skal arbejde. For stigningsprognosen for godstransporten i de kommende år er - desværre eller heldigvis alt efter hvordan man anskuer det - meget betydelig. Denne stigning bliver resultatet af en stigning i udviklingen og væksten i vores lande. Og hvis denne stigning ikke forekom, ville det på en eller anden måde være en negativ indikator om vores andre økonomiske aktiviteter og derfor ligeledes om vores samfund.
I denne henseende bør vi forbedre infrastrukturerne. Og især vores toges interoperabilitet. Som hr. Konrad rigtigt nok sagde, når man når til en grænse med et godstog, tager det muligvis seks eller syv timer at komme over grænsen. Men dette problem forekommer også inden for lufttransporten. Hvis man f.eks. kører i bil og kører over grænsen mellem Tyskland og Frankrig, er der ingen, der beder én om at identificere sig eller at opgive, at man kører tværs igennem landet. Imidlertid skal man, hvis man flyver, bede om tilladelse til at flyve over grænsen fra det ene land til det andet, og nogle gange er det endda sådan, at når man så får tilladelsen, er man allerede i et helt tredje land, fordi man i mellemtiden har krydset landet.
Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang takke og sige, at jeg håber, vi snart kan afslutte behandlingen af dette direktiv, som vil gøre det muligt for Den Europæiske Standardiseringsorganisation at udføre sit arbejde på behørig vis.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.

Fiskeriaftale EF/Marokko
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0031/1999) af Varela Suanzes-Carpegna for Fiskeriudvalget til Kommissionen om fiskeriaftalen EF/Marokko.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest beklage, at Rådet ikke kan svare på denne mundtlige forespørgsel, som i princippet var fremsat af vores udvalg såvel til Kommissionen som til Rådet. Rådet svarer ikke på denne forespørgsel, hvilke grunde det så end måtte have.
Imidlertid glæder det mig, at denne forhandling afholdes i dag i stedet for, som det efterhånden var blevet almindeligt, at blive placeret som et af de sidste punkter på dagsordenen den sidste dag i Strasbourg-plenarugen. Jeg håber, vi fortsat kan afholde disse drøftelser de "vigtige dage" i plenarugen i Strasbourg, for fiskeriet fortjener det, og en aftale af den kategori, som vi skal tale om i dag, fortjener det endnu mere.
Jeg vil især takke hr. Fischler for hans punktlige tilstedeværelse og ligeledes for hans opfyldelse af det løfte, han gav os i Fiskeriudvalget under høringen den 30. august, da han sagde, at han ville prioritere fiskeriaftalen med Marokko, hvilket kan bekræftes af, at han så hurtigt har formuleret et udkast til forhandlingsmandat. Derfor ønsker jeg at give udtryk for min taknemmelighed.
Vi bør ligeledes lykønske hinanden for, at Rådet på trods af de store mørke skyer, der var i luften, har vedtaget dette udkast til mandat. Derfor har vi nu et forhandlingsmandat til fiskeriaftalen med Marokko. Hvis vi dertil tilføjer, at de to budgetautoriteter, det vil sige Rådet og Parlamentet, har udtalt sig til fordel for den politiske prioritet om finansiering af denne fiskeriaftale, kan vi konkludere, at De, hr. Fischler, "kun" mangler at forhandle den igennem og underskrive den. Det er uden tvivl den udfordring, De står over for nu, men De skal ikke i dette arbejde mangle støtte fra dette Parlament, og De kan afgjort regne med støtte fra Fiskeriudvalget, som jeg er formand for.
Jeg kan for resten også meddele Dem, at vi den 29. i vores udvalg vil afholde en bred høring for sektoren, som er berørt af denne fiskeriaftale med Marokko, og vi ønsker også, at Europa-Kommissionen deltager heri.
Jeg tror ikke, at det over for Dem, hr. Fischler, er nødvendigt endnu en gang at understrege, hvor vigtig denne aftale med Marokko er for visse medlemsstater som Spanien og Portugal og for visse selvstændige regioner som Galicien, Andalusien og De Kanariske Øer. Som De ved, befinder disse regioner sig inden for Mål 1 og er meget afhængige af fiskeriet. Foreløbig står de uden alternative fiskepladser til deres flåder og med en virksomhedsstruktur, som gør visse former for samarbejde umuligt. De vil selv, hr. kommissær, få mulighed for at få bekræftet det, vi fortæller Dem, ved Deres næste besøg i Galicien, hvor De vil blive modtaget med åbne arme.
En betydelig forsyning fisk til det europæiske marked afhænger af aftalen og mange direkte arbejdspladser ligesom endnu flere afledte arbejdspladser inden for industrien og serviceområdet. De forslag til beslutning, som er blevet fremlagt, taler for sig selv, og dem henholder jeg mig til.
Det seneste EU/Marokko-seminar, der blev afholdt i vores Parlament, fremhævede den store interesse, som Marokko på højeste niveau viser Europa. "Samarbejde" har været det ord, man oftest har hørt omtalt. Det samarbejde, Den Europæiske Union for indeværende søger med Marokko, ligger inden for et konkret område: fiskeri. Inden for fiskeriet er vi tvunget til at forstå hinanden og samarbejde. Det handler ikke om at skifte det ene ud med det andet; frugt for fisk. Det handler om at samarbejde om fiskeriet. Det handler om at opnå den bedst mulige fiskeriaftale. Hvornår? Hvordan? Heldigvis er Den Europæiske Union en økonomisk, finansiel og handelsmæssig magt. Heldigvis har vi strukturmekanismer, som forudser disse kvoteforhandlinger. Og nu kommer jeg med en særlig opfordring til det finske formandskab, om at det ved næste rådsmøde går videre med FIUF-forordningen, og at Kommissionen, hr. Fischler, er mere fleksibel i denne tekst for at tilnærme sig Europa-Parlamentets synspunkter. Det er bydende nødvendigt at forudse disse kvoter i vores strukturstøtte og derudover i særlige tilfælde såvel til skibsrederne som til fiskere.
På denne måde burde vi ikke have alt for travlt, eftersom vores lov- og budgetbestemmelser gør det muligt for os at gennemføre en længere forhandling end ønsket. Det er bedre med en forlænget forhandling, der munder ud i en god aftale, end en dårlig aftale, der er opnået hurtigt.
Hvilken aftale, hr. kommissær? Den, der stadig gør det muligt for de forskellige flåder, som i dag fisker på disse fiskepladser, at drive erhvervsfiskeri. Hvilket samarbejde? Det bredest mulige samarbejde, som ligeledes bør omfatte et samarbejde om fiskeriindustrien, for hvis Europa er det største eksportmarked for marokkanske fisk, ville det ikke være hensigtsmæssigt at begrænse samarbejdet til markedsføring og forarbejdning, eftersom markedet snarere kontrolleres fra forbrugscentrene end fra produktionscentrene. Under alle omstændigheder, hr. Fischler, burde en sand associeringspolitik medføre en åbning af Marokko for europæiske investeringer, også inden for fiskeriindustrien, således at man kan konkurrere på de samme betingelser, idet man sidestiller europæere og marokkanere.
Ligestillingen skal også være sand og effektiv og derfor ikke diskriminerende, hvad angår opbevaringsforanstaltninger for ressourcerne. Pas på, hr. kommissær, at det, der skete for os med aftalen med Argentina, aldrig gentager sig. Der kræves effektive opfølgnings- og kontrolforanstaltninger af den indgåede aftale, som skal gælde lige for begge parter. Ingen er mere interesseret end Den Europæiske Union i at beskytte ressourcerne og udføre et ansvarligt fiskeri. Den anden part skal stille garantier for, at den vil anvende disse foranstaltninger i arternes yngelområder, der hvor de europæiske flåder ikke fisker. Og der hvor både europæiske og marokkanske flåder fisker, skal biologiske fiskeriforbud og pauser anvendes lige, uden diskriminering og med fælles kontrol.
Europa-Parlamentet vil støtte Dem, hr. kommissær, politisk og finansielt. Derfor har vi anmodet om at blive knyttet til denne forhandling, som jeg håber bliver vedtaget i løbet af trepartsdialogens kommende møder. Derfor, hr. Fischler, som vi siger i Spanien, et land, som De sikkert ender med at blive en stor ekspert i, held og lykke, og tag så tyren ved hornene.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, hr. Varela, som De ved, vedtog Rådet allerede den 15. oktober endeligt at optage forhandlinger med Kongeriget Marokko. Fra vores side har vi allerede truffet alle foranstaltninger, for at disse forhandlinger kan begynde. Jeg takker Dem, hr. Varela, for Deres lykønskninger i den anledning. Eftersom denne sag har mere med skibe at gøre, er det måske mere passende i stedet for held og lykke at ønske god fangst, som fiskerne siger.
Målet for disse forhandlinger er, at vi sammen søger nye former for samarbejde på fiskeriområdet, som harmonerer med udviklingen inden for den marokkanske fiskerisektor og opretholdelsen af den europæiske flådes fiskeriaktiviteter. Som De ligeledes ved, har Marokko trods alle anstrengelser fra Kommissionens side og dels også fra min forgængers side endnu ikke villet afholde noget sonderingsmøde. Jeg har derfor i anledning af det møde, som De, hr. Varela, allerede har nævnt, den 21. oktober tilbudt premierminister Youssoufi personligt at indlede forhandlingerne i Marokko. I mellemtiden har de marokkanske myndigheder henvendt sig til os for at få fastsat den endelige mødedato. Da det er blevet nævnt, vil jeg også gøre opmærksom på, at jeg er blevet opfordret til at deltage i Fiskeriudvalgets møde den 29. november - der således er nævnt som dato. Jeg må indrømme, at det kan blive vanskeligt, da jeg på dette tidspunkt også skal være i Seattle til åbningen af WTO's Millennium-runde. Jeg beder derfor om forståelse for, at vi enten udsætter dette møde, eller at De afholder dette udvalgsmøde uden min tilstedeværelse.
Jeg er enig med Dem i, at vi må gøre alt for at få denne aftale hjem. Men vi ved jo alle, at det er uhyre vanskeligt, og De har nævnt samtalerne i denne dialog med marokkanerne i sidste uge. Jeg var selv delvis til stede og måtte konstatere, at Marokkos hidtidige holdning over for os har været alt andet end positiv. Jeg vil også komme ind på endnu et punkt nemlig i tilfælde af, at vi bliver tvunget til at indstille fiskeriet efter november, når aftalen er udløbet. Kommissionen har i den forbindelse til hensigt i rimeligt omfang at udnytte de pågældende bestemmelser i fællesskabsretten til gavn for de berørte mandskaber og de berørte fiskerivirksomheder. Men det lovmæssige grundlag for denne udnyttelse, specielt efter december, er de ny strukturelle forholdsregler. Det er derfor vigtigt, at Rådet tilsvarende hurtigt træffer en beslutning, så vi har et retsgrundlag, så vi i det hele taget har et instrument til i givet fald at yde økonomisk hjælp til de berørte fiskeriforetagender og fiskere.

Cunha
Hr. formand, EU har siden 1992 haft fiskeriaftaler med Marokko, og den igangværende udløber som bekendt ved slutningen af november måned. Ifølge denne aftale har 500 fartøjer fra EU, heriblandt 50 portugisiske, adgang til marokkansk farvand formedelst en årlig modydelse på ca. EUR 125 millioner.
Ligesom i 1994 er jeg ikke i tvivl om, at problemerne bliver meget store. Marokkanerne er klar over deres fiskeressourcers store værdi, og de er under konstant belejring fra store fiskerinationer som Japan, Sydkorea eller Rusland, der gerne vil fiske endnu mere i marokkansk farvand, end de gør for øjeblikket.
Det er i denne forbindelse værd at huske, at fiskeriaftalen med Marokko indgår i et større samarbejde og partnerskab, inden for hvis ramme EU har givet Marokko betydelige indrømmelser på samhandelsområdet og betydelig støtte til landets udvikling. Det skal også nævnes, at der inden for EU er medlemsstater, der mener, at EU's fiskeriaftaler med tredjelande belaster budgettet for meget.
Derfor vil jeg gerne her fremhæve fire forhold.
For det første skal det understreges, at fiskeriaftalen med Marokko er langt den vigtigste for EU, da den står for mere end 30% af EU-flådens fangst i tredjelandes farvand. De 30.000 arbejdspladser, der direkte eller indirekte afhænger af denne aftale, kan synes af lidt i den større EU-sammenhæng, men det forhold, at de især findes i små fiskersamfund på den spanske og portugisiske kyst, uden tradition eller mulighed for økonomisk omlægning, gør det til en meget alvorlig sag, hvis disse arbejdspladser skulle gå tabt.
For det andet skal de medlemsstater, der ikke er så interesserede i disse fiskeriaftaler, erindre, at uafhængige eksperter for nylig i en undersøgelse har vist, at de EUR 485 millioner, som EU giver ud som modydelse for at få adgang til tredjelandes farvand, modsvares af et handelsvolumen på ca. EUR 1,5 milliarder, og at de fordele, som EU har ud af de internationale fiskeriaftaler, således er tre gange større end udgifterne.
For det tredje vil jeg også gerne fremhæve, at disse aftaler skaber en merværdi på EUR 107 millioner i disse tredjelande og ca. 18.000 arbejdspladser, hvad der betyder, at EU's fiskeriaftaler, der også tager hensyn til den biologiske balance arterne imellem, har bidraget til en bæredygtig udvikling i disse lande.
For det fjerde vil jeg gerne fremhæve aftalens tidsramme, hvor kun en tidshorisont på mindst fem-seks år kan give erhvervet den fornødne stabilitet og gøre det muligt, at der på mellemlangt sigt kan gennemføres strukturelle tiltag inden for kontrol, overvågning og tilsyn.
Rådet og Kommissionen skal derfor gøre deres del af arbejdet og holde Parlamentet underrettet. Vi er sent ude, og jeg mener, at denne forsinkelse skyldes Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne, især de regeringer, der mest har haft med denne sag at gøre. "Bedre sent end aldrig", som det jo hedder, men nu skal der hurtige forhandlinger til i betragtning af den uvished og frygt for fremtiden, som de manglende beslutninger på dette sene tidspunkt skaber hos fiskerne og deres familier. I øvrigt må der overvejes social og økonomisk kompensation såvel over for fiskerne som over for forarbejdningsvirksomhederne, såfremt deres arbejde kommer til at ligge stille på grund af en eventuel forsinkelse i forhandlingerne.

Miguélez Ramos
Hr. formand, på initiativ fra Den Socialdemokratiske Gruppe og med de andre gruppers støtte har Fiskeriudvalget formuleret denne mundtlige forespørgsel til Europa-Kommissionen og til det endnu en gang fraværende Ministerråd, for at man over for den europæiske befolkning tilkendegiver den nuværende situation og fortæller, hvilke kontakter der har været med de marokkanske myndigheder med henblik på forhandlingen om den fremtidige fiskeriaftale mellem EU og Marokko.
Hr. Fischler, De har nok allerede fundet ud af, at den nuværende aftale udløber den 30. november, og at man den følgende dag begynder en fortøjning af fællesskabsflåden, som fisker på de fiskepladser, der er omfattet af denne aftale. Det betyder, hr. Fischler, at 7.000 europæiske fiskere den 1. december vil miste sit job, 477 fællesskabsfartøjer bliver fortøjret i vores havne, 10.000 arbejdspladser i konserves- og forarbejdningsindustrien vil være i fare, og andre mange tusinder arbejdspladser, der er forbundet med markedsføringen og havneaktiviteterne, vil ligeledes være i fare.
Og jeg vil advare Dem om, hr. kommissær, at det er arbejdspladser, som er placeret i kystområder, der i allerhøjeste grad er afhængige af fiskeriet, regioner under Mål 1, og hvor fiskeriet udgør hovedbeskæftigelsen.
I Galicien, som er min region, er fiskeriindustrien forbundet med 45 af de 56 økonomiske aktiviteter i regionen. Fællesskabsflåden, som fisker på denne fiskeplads, hr. kommissær, er efter hver aftale blevet mindre og mindre i antal af både og fiskere. Det synes jeg er normalt, men man kan ikke tro, at skibe og mænd, som har fisket der i årtier, og naturligvis lang tid før Jamaica-konventionen, forsvinder fra den ene dag til den anden.
Der er allerede blevet talt om støtte til berørte skibsredere og fiskere, som skal komme fra FIUF. Jeg kan for det første sige til Dem, hr. kommissær, at hverken fiskerne eller skibsrederne ønsker at få understøttelse. Det er et arbejdsdygtigt folkefærd på havet, som ønsker at arbejde med det, de kender til, og hvor de risikerer så meget.
På den anden side vil disse subsidier aldrig nå ud til en del af befolkningen, som er berørt af denne fortøjning: Til fru Manuela, som har en fiskehandel, til hr. Antonio, som har en butik med hårde hvidevarer; ikke engang til den traditionelle skibstømrer og bådebyggeri, som ligger i et skoleværksted i Galicien, i Rianxo, for de vil ikke have nogen skibe at reparere.
Og derudover, hr. kommissær, hvis disse subsidier betales med ressourcer fra FIUF, som allerede har begrænsede midler, og som er bestemt til at tilpasse og renovere flåderne, vil der være endnu færre ressourcer til denne fiskerifonds målsætninger. For fire år siden stemte dette Parlament for at oprette en egen budgetkonto, som skulle tage hensyn til flådefortøjninger, uforudsete kriser og kendsgerninger som forsinkelser med fornyelsen af aftalerne.
Efter den forrige aftales udløb opstod der en fortøjning, hr. kommissær, som varede syv måneder, hvortil man måtte tilføje de naturlige biologiske pauser og andre pauser, som var knap så biologiske, men snarere vilkårlige, og som af den marokkanske administration blev pålagt en Europa-Kommission, som ikke var i stand til at forsvare sin befolknings interesser, hvilket fremgår af de uberettigede beslaglæggelser og nogle endda foretaget uden for den marokkanske eksklusive økonomiske zone.
Jeg vil spørge kommissæren, hvad han har tænkt sig at gøre for at undgå, at denne situation gentager sig, for indtil videre ved jeg det ikke. Og nu da kommissæren selv nævner det, så ved jeg heller ikke, hvilket synspunkt kommissæren har, og hvilket forsvar han vil stille op for fiskeriet på topmødet i Seattle. Jeg har i aviserne set Dem forsvare landbruget meget aktivt, hr. kommissær, men jeg har ikke hørt Dem udtale Dem i forbindelse med fiskeriet. Og jeg tror, det ville være nyttigt, hvis De fik fastlagt en forsvarslinje for det europæiske fiskeri.
Men Rådet spiller også en uheldig rolle, i særdeleshed for sin uforståelige passivitet, når det gælder at give Kommissionen mandat til at indgå forhandlinger med den marokkanske regering.
Jeg tror, at Rådets tøven kun kan forklares ved det manglende pres fra den medlemsstats regering, som burde være mest interesseret i denne aftale. Og endnu et bevis på denne manglende interesse fra Rådets side er dets manglende tilstedeværelse i dag i denne forhandling. Manglende interesse for fiskeriaftalen med Marokko og mangel på respekt for dette Parlament, som repræsenterer alle de europæiske borgere.
Europa-Parlamentet, som skal udtale sig om den fremtidige aftale gennem proceduren for afgivelse af samstemmende udtalelse, bør efter min mening stå i forbindelse med de andre institutioner i løbet af forhandlingen med den marokkanske regering. Der er ikke her plads til en forsinket og dårlig høring, som der plejer at være.
Jeg vil sige Dem, hr. kommissær, at jeg mener, at den nuværende aftale allerede ligner en andengenerationsaftale, og at De derfor ikke bør lægge Dem fast ved den holdning, som De har givet udtryk for, om at forhandlingerne bliver meget svære.
Denne aftale begrænses ikke længere til kun en finansiel kompensation. Der er allerede blandede euro-marokkanske selskaber, og det vil der blive ved med at være, men dette kan ikke være den eneste model. For det kan ikke nytte noget at kræve, at skibsrederne skal skille sig af med sine fiskere, med al deres kunnen, og vi socialdemokrater vil heller ikke tillade, at visse virksomheders fortsatte beståen sker på bekostning af deres arbejdstagere.
Den fiskeriaftale, som findes, og den, der kommer, er ligeledes et bevis på Euro-Middelhavssamarbejdet og gavner begge parter. I den næste aftale bør Fællesskabet også tilbyde Marokko sin tekniske ekspertise, således at landet kan få ordnet sin fiskerflåde.
Hr. Fischler, De har ikke debuteret i fiskeri, eller så har De debuteret lidt og dårligt. De er stadig en hidtil ukendt kommissær, og jeg bruger ordet "dårligt" på grund af den uheldige begyndelse med at bebude den eventuelle nedlæggelse af Generaldirektoratet for fiskeri, der, som De ved, skabte en storm i sektoren.
Men jeg vil sige Dem, hr. kommissær, at vi ikke vil tage det ilde op. De var en fungerende kommissær, og jeg henholder mig til min kollega Varela Suanzes-Carpegnas sammenligning for at sige Dem, at De her har en god tyr, en kamptyr til at strides med, gå De blot i gang med en god forhandling, før den godt i land, forsvar, hr. kommissær, de europæiske fiskeres interesser, ligesom den marokkanske regering vil forsvare sine fiskeres interesser.

McKenna
Hr. formand, for det første har vores gruppe af en række vigtige grunde ikke undertegnet dette beslutningsforslag. Vi finder det meget ensidigt og udtryk for et groft krav om, at Marokko skal give efter for Europas krav, uanset hvad det ønsker. Vi, De Grønne, mener, at det er op til Marokko at beslutte, hvordan det bedst skal udnytte ressourcerne i sine egne farvande.
Et af de mest beklagelige aspekter af dette beslutningsforslag er, at det ikke tager fat på spørgsmålet om Vestsahara. I aftes talte en repræsentant for saharoui-folket med De Grønne. Han fortalte os om fartøjer under EU-flag, der fiskede ud for Vestsaharas kyst. Grænsen til Vestsahara er fastlagt til 27º 4'. Nord for det ligger Marokko, og syd for det er det Vestsahara. Vi ved alle, at saharoui-folket formodes at skulle have en afstemning om selvbestemmelse, men naturligvis har marokkanerne peget på mange alvorlige problemer.
Der er ikke noget EU-land, der har anerkendt Marokkos suverænitet over Vestsahara, men ifølge saharouierne betaler EU samtidig Marokko EUR 500 millioner. EU-fartøjer fisker efter kulmule og andre arter i marokkanske farvande, og Marokko har ikke nogen juridisk myndighed over disse farvande. Mange mennesker mener, at dette udgør illegalt fiskeri. Nogle vil gå så vidt som til at kalde det piratfiskeri. Det er meget alvorlige anklager, og jeg vil også påpege, at der er fremsat lignende anklager, hvad angår Somalia.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen om, hvilken garanti den kan give for, at dette ikke sker. De aftaler med Marokko, der er i kraft, indeholder bestemmelser om et eksperimentelt satellitsystem. Kan Kommissionen ved hjælp af sine resultater overbevise os om, at EU-fartøjer ikke bedriver illegalt fiskeri. Jeg vil gerne tilføje, at repræsentanten understregede, at de ikke havde nogen som helst problemer med aftalerne mellem EU og Marokko. Det, de gerne ville sikre, var, at de skulle være "legale", det vil sige begrænsede til marokkanske farvande.
Vores problem med beslutningsforslaget er ikke bare dette - selvom det er et meget alvorligt problem. De Grønne vil gerne først understrege, at vi ikke, som mange mennesker mener, har noget imod fiskeriaftaler med tredjelande, men vi har nogle meget vigtige betingelser, som vi gerne vil have, at disse aftaler skal indeholde. Vi vil have, at de skal være mere rimelige, mindre skadelige for miljø og samfund og i overensstemmelse med andre fællesskabspolitikker.
Der er særlige kriterier, vi gerne vil følge. For det første bør de med hensyn til alle EU's fiskeriaftaler, ikke bare den med Marokko, følge forsigtighedsprincippet. De fleste mennesker går ind for dette i teorien, men ikke i praksis. Når man skal sige det enkelt, så må der, når der skal indgås aftaler, være klare videnskabelige beviser for, at et øget fiskeri som følge af foreslåede EU-aktiviteter ikke vil bringe fiskebestandenes bæredygtighed i fare. Hvis vi ikke kan være sikre på, at der er fisk til rådighed, så bør disse arter ikke medtages i aftalen.
Det andet kriterium er, at man bør følge den regionale tilgang. Alle lande, der har at gøre med fiskeri af de relevante bestande, hvad enten det er lande, der ligger ud til de pågældende farvande, eller fjernt derfra liggende lande, bør involveres i vurderingen af bestandene og forhandlinger om, hvor meget fiskeri der kan tolereres, og hvem der har ret til det. Denne holdning følger man med stor succes i det sydlige Stillehav, når det gælder tun, og der er ingen som helst grund til, at den ikke skulle kunne anvendes her.
Der er en konsekvent EU-holdning, der går ud på at forhandle med én stat ad gangen. Det er ikke acceptabelt. Kontrol er også et stort problem i de fleste af disse aftaler. Tredjelandene har simpelthen ingen ressourcer til at sikre, at fartøjerne fra EU og andre fiskerflåder, der kommer langvejs fra, respekterer reglerne.
Vi kender de problemer, medlemsstaterne har i deres egne farvande, så det må virkelig være vanskeligt for disse andre lande at håndtere disse problemer. Satellitsystemer er et lille, men positivt skridt, men det er nødvendigt at gøre meget mere. I 1997 anmodede Rådet om en dybtgående analyse af EU's aftaler med tredjelande. Den kortfattede rapport foreligger nu. Den blev drøftet i tirsdags ved Rådets møde. Vi glæder os meget over denne undersøgelse og håber, at Rådet nu vil tage initiativ til en omfattende debat om disse EU-fiskeriaftaler både indbyrdes og med andre sektorer af samfundet.
Nogle af konklusionerne i rapporten kan drages i tvivl, men i det mindste giver den nogle præcise oplysninger og tal om aftalerne. Det var på høje tid.
En anden ting, som jeg i lighed med tidligere talere gerne vil sige, og det formoder jeg også, at de følgende talere vil, drejer sig om vigtigheden af denne og andre fiskeriaftaler for visse regioner i Fællesskabet, der er stærkt afhængige af fiskeri. De Grønne har sympati for deres situation og stoler på, at de vil få passende kompensation til de ansatte i fiskerisektoren, som bliver arbejdsløse, hvis der bliver dekreteret stop for fiskeriet. Men den nuværende EU-politik hjælper dem kun dårligt ved hele tiden at foregøgle dem et håb om, at der et eller andet sted er fisk til dem. Det får dem til at nære falske forhåbninger. Det er klart, at der er grænser for, hvor mange fisk der er til rådighed. I mange år har FAO advaret om disse problemer, og alligevel kan vi blive ved med at lede efter fisk et andet sted, indtil der ikke er andre steder. Hvis man ser på fællesskabsstatistikkerne for beskæftigelse i denne sektor, er det klart, at den er i nedgang. Meget af dette skyldes den fortsatte industrialisering af sektoren, så der bygges stadig større skibe, der kræver færre folk. Det gør på den ene side fiskernes liv lettere og sikrere, men det er ledsaget af visse sociale omkostninger med hensyn til beskæftigelse. Der er brug for, at man igen ser på beskæftigelsesaspektet inden for alle sektorer af fiskerierhvervet. Det bliver påvirket af mange faktorer, herunder strukturpolitikken, der ikke tager hensyn til beskæftigelse, når det drejer sig om skibes størrelse.
Endelig vil jeg gerne vende tilbage til problemet om Marokkos ret til at træffe sine egne beslutninger. På vegne af De Grønne tog jeg sidste år af sted til Marokko sammen med Fiskeriudvalget, og marokkanerne udtrykte sig meget klart: De ønskede ikke at underskrive den sidste aftale. Det gjorde de kun under ekstremt pres fra Den Europæiske Union, herunder et brev fra Jacques Santer, hvor han tryglede og bad marokkanerne om at gå ind på en aftale en sidste gang; det ville blive den sidste aftale, og EU behøvede tid til at finde en anden løsning. Men der er ikke blevet gjort noget for at finde andre løsninger, og det må man gøre. Vi kan ikke påtvinge andre lande vores ønsker. Vi må respektere deres rettigheder. Vi må have rimelige aftaler med andre lande.

Miranda
Hr. formand, kun nogle korte bemærkninger - da hr. Salvador Jové Peres om lidt skal tale på gruppens vegne - for at sige, at denne aftale er af stor aktuel betydning, både hvad angår forsyningen med fisk, og hvad angår de mange arbejdspladser, der direkte eller indirekte berøres, men også på grund af de negative følger, som en eventuel standsning af arbejdet på de fiskerflåder, der opererer i marrokansk farvand, vil få i form af sociale spændinger og omkostninger.
I denne sammenhæng kan jeg ikke lade være med at pege på, hvilken fejl det var, at der for fire eller fem år siden blev indgået en fiskeriaftale uden for den bredere ramme, som udgøres af samarbejdsaftalen mellem EU og Marokko. Vi gjorde dengang opmærksom på de problemer, som dette kunne medføre, og her ser vi nu de uundgåelige følger, af hvilke jeg særlig kan nævne kravet om flere marokkanske fiskere på Fælleskabets fartøjer, fiskeritilladelser bundet til nye fælles selskaber, kravet om lodsning af fangsten i marokkansk havn, større indrømmelser på landbrugsområdet osv.
Selvfølgelig går vi ind for en hurtig og effektiv forhandling med kongeriget Marokko, der kan udmønte sig i fordele for begge parter, men vi mener, at det er afgørende, at de forhandlinger, der skal gå i gang, og som kan vise sig vanskelige og langsommelige, rettes mod nogle klare mål fra Fællesskabets side. For det første bør fiskeriaftalen indføjes i den globale samarbejdsaftale med Marokko, for det andet må der ikke blive givet flere indrømmelser eller modydelser på landbrugsområdet, og de nuværende arbejdspladser i fiskeriet skal sikres, og sidst, men ikke mindst, skal der tages alle nødvendige forholdsregler og sikres passende kompensation i tilfælde af en eventuel - men uønskværdig - standsning af Fællesskabets fiskerflåde.

Souchet
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, fiskeriaftalen med kongeriget Marokko er langt den vigtigste af de aftaler, Den Europæiske Union har indgået, på grund af det antal fællesskabsfartøjer, den vedrører, de fiskerimuligheder, den giver, og de job, der er direkte afhængige af den - mere end 8000 fiskere og 20.000 ansatte.
Nogle regioner, der tilhører en række af Den Europæiske Unions medlemsstater, er i høj grad - for ikke at sige fuldstændig - afhængig af denne fiskeriaftale. Vi ved alle her, at hvis denne aftale ikke bliver fornyet, kommer hele fiskerisektoren i Den Europæiske Union til at lide indirekte under konsekvenserne heraf. De fiskerfartøjer, der ikke kunne fiske i de marokkanske farvande, ville uundgåeligt flytte deres aktiviteter til andre områder og således risikere at fremkalde farlige kædereaktioner og forskydninger af ligevægten, der kan være skadelig for alle.
At marokkanerne er hårde forhandlere, burde ikke være en overraskelse for Kommissionen, der burde have draget konsekvenserne heraf. Allerede under forhandlingen af den nuværende aftale stødte vi på alvorlige vanskeligheder. Det er for øvrigt helt berettiget, at Marokko forsøger at varetage sine interesser så godt som muligt, som i det lange løb er deres fiskeriressource. Det ville være uberettiget at bebrejde dem det. Men denne anmodning skal kunne indgå til fulde og fuldt ud respekteres inden for rammerne af en ny aftale.
Har Kommissionen derfor i tilstrækkelig grad gjort vores marokkanske venner bevidst om de tvivlsomme konsekvenser, en ikkefornyelse af fiskeriaftalen med dem ville få for Unionens medlemsstater? Vi har på fornemmelsen, at Kommissionen ikke har udvist den nødvendige iver på dette punkt. Fiskeriaftalen udløber den 30. november i år. Kommissionen har tøvet længe med at anmode om et forhandlingsmandat. Den nye forhandling er ikke påbegyndt, selvom der kun er en måned, til aftalen udløber.
Hvilke foranstaltninger er der truffet, hr. kommissær, i tilfælde af at situationen bliver fastlåst, for at de direkte berørte fartøjer, de berørte udøvere i fiskerisektoren, de berørte regioner og især målområder 1 og 2, der er afhængige af fiskeriet, som det præciseres i vores fælles beslutning, ikke bliver ramt for fuldt tryk af de katastrofale konsekvenser, som en ikkefornyelse af aftalen ville få? De var ret vag for lidt siden på dette vigtige punkt, hr. kommissær. Kommissionen har uomtvisteligt været passiv, forsømmelig og for forsonlig, selvom det drejer sig om en væsentlig opgave, den er blevet betroet i forbindelse med EF-traktaterne.
Hvis Kommissionen nu ikke gør sig de nødvendige bestræbelser for at bevare denne grundpille i den fælles fiskeripolitik, som fiskeriaftalerne udgør, vil der blive et stort og velbegrundet pres fra de professionelle udøvere i fiskerisektoren for at få den fælles fiskeripolitik sat under ny debat og få genetableret en bilateral ramme, der gør det muligt at indgå fiskeriaftaler direkte mellem medlemsstaterne og tredjelande, som i højere grad respekterer og forsvarer befolkningernes vitale interesser.
Det vil sige, hr. kommissær, at indsatsen i forbindelse med forhandlingen med Marokko er særlig vigtig for den fælles fiskeripolitiks fremtid. Vi håber således, at De i Bruxelles, Strasbourg eller Seattle giver den al den førstehåndsopmærksomhed, den kræver.

Martinez
Hr. formand, mine kære kolleger, hr. kommissær, vi har taget fat på genforhandlingen af fiskeriaftalen EF/Marokko, der udløber den 30. november. Det drejer sig om en af de 29 fiskeriaftaler, Den Europæiske Union har indgået, heraf ca. 15 med afrikanske lande eller lande omkring det indiske ocean. Disse forhandlinger vil finde sted i en bestemt sammenhæng, der præges af to nye elementer, nemlig på den ene side Hans Majestæt Hassan II's bortgang, den sidste store mand i det 20. århundredes historie, og på den anden side Tyrkiets tiltrædelseskandidatur, der blev godkendt for nogle dage siden. Når man regner med at optage et land, som intet har til fælles med Europa, er det vanskeligt at tage væsentlige forbehold over for Marokko, som i det mindste har sproget til fælles med Spanien eller Frankrig samt historien og økonomiske forbindelser.
På teknisk niveau vil Marokko have en samlet forhandling, der drejer sig om fiskeri, bevarelse af fiskeriressourcerne, den lokale industri og endog mere generelt landbrugsforbindelserne med Marokko. Medlemsstaternes indstilling er hovedsageligt budgetmæssig med en udgift på EUR 125 millioner pr. år. Det land, der drager mest fordel heraf, er Spanien, der har 20% af sit fiskeri inden for rammerne af aftalen med Marokko, Mauretanien eller Senegal. Portugal og Frankrig nyder i mindre omfang gavn heraf, og Italien ville også gerne udnytte den. Endvidere vil Marokko bevare sine fiskeriressourcer inden for sit eget økonomiske område, og andre lande såsom Storbritannien indgår i deres budgetovervejelser. Det er rigtigt, at fællesskabsbudgettet for fiskeriaftaler er omfattende, nemlig EUR 300 millioner eller 5% af budgettet for eksterne europæiske aktioner. Det er altså betydeligt, også selvom man ser bort fra kursen. Hvis jeg skal tro IFREMER, ville den europæiske omsætning for hver investeret euro være næsten tre euro, og momsen ville være på 900 millioner. Spanierne drager størst fordel heraf med De Kanariske Øer, hvor 91% af fiskerflåden er afhængig af denne aftale og Andalusien med 75% af flåden, og hvis denne aftale faldt bort, ville det have store omkostninger. Marokko taber for øvrigt heller ikke på aftalen, da hen ved 1.000 job er berørt af den med en årlig moms på 36 millioner. Men marokkanerne fremhæver med rette risikoen for rovdrift på fiskeriet. Verdensfangsten var under 20 millioner ton for 40 år siden. Den er i dag på næsten 100 millioner ton, selvom det ikke er på grund af Europa, da vi fisker mindre og mindre i Middelhavet, hvor vores andel kun udgør 40% af fangsten. Det er altså vigtigt at passe på disse fiskeriressourcer, jeg kender så godt fra de små havne Oualidia eller Media til Mauretanien via Sahara, som jeg vil gøre fru McKenna opmærksom på ikke er selvstændigt, men i århundreder har tilhørt Marokko.
Hvordan skal man så finde frem til et kompromis med den marokkanske minister El Khyari? Fra europæisk side kan vi give indrømmelser til udviklingen af den lokale marokkanske forædlingsindustri, støtte til videnskabelige undersøgelser og landing i marokkanske havne. Der er dog to hindringer. For det første ophævelsen af fællesskabspræferencen på landbrugsområdet, og vi kender allerede problemerne vedrørende tomatsektoren, sektoren for tidlige grøntsager eller gartnerisektoren. Det andet punkt, hvor vi ikke kan give efter, består i at bytte spaniernes fiskeriret med en yderligere indvandring i et Europa, hvor der allerede er 18 millioner arbejdsløse.
Hr. Fischler, De nævnte, at De ville være i Seattle, og problemet må derfor overvejes på et meget højere niveau. Det drejer sig ikke om en simpel fiskeriforhandling, men en meget mere omfattende forhandling mellem Europa og Middelhavslandene, ja endog en forhandling i Verdenshandelsorganisationen. Når vi i Seattle giver efter over for USA med hensyn til supplerende støtte til landbruget, er det vanskeligt at nægte Marokko lignende indrømmelser på landbrugsområdet. Det er også indlysende, at forbindelserne mellem Marokko og Europa skal overvejes på topmødet. Hans Majestæt Mohamed VI's kommende besøg i Parlamentet bør benyttes til at genforhandle globalt og sørge for ikke at destabilisere Marokko med den slags dumme bemærkninger, fru McKenna fremkom med for lidt siden om selvstændighed for indbyggerne i Vestsahara, som vi kender følgerne af med et Algeriet, der har adgang til Atlanterhavet.
Europa har brug for Marokko og omvendt. Aftalen skal således findes i respekten for de fælles identiteter, suveræniteter og respekten for det, vi er hver for sig, samtidig med at vi erkender, at historien har gjort Marokko til om ikke en kulturel undtagelse, så i det mindste en undtagelse blandt Middelhavslandene for Europa generelt og Frankrig i særdeleshed.

Fraga Estévez
Hr. formand, det ubeskrivelige pres, som både Rådet, dette Parlament og fiskerisektoren lagde på Kommissionen, har resulteret i, at der endelig er opnået et forhandlingsmandat, knap nok en måned før fiskeriaftalen med Marokko udløber. Det er aldrig for sent, hvis resultatet er godt. Og vi har i det mindste et godt mandat, især fordi det er tilstrækkeligt åbent til at kunne finde forskellige samarbejdsmuligheder og selv nye juridiske formler, som kan gøre det muligt at opretholde nogle tilfredsstillende fiskeriforbindelser for begge parter.
Imidlertid må man beklage langsommeligheden, som hos flåden har skabt social uro og nervøsitet, og som kunne være undgået, samt de spekulationer og udtalelser, som kan skabe mere skidt end godt for nogle forhandlinger, der, på grund af aftalens betydning, burde udvikles inden for nogle diskrete, rolige og bekvemme rammer. Men også fordi arbejdsløsheden inden for fiskeriet på indeværende tidspunkt synes at være uundgåelig. Dette tvinger os til at finde ekstraordinære fællesskabsmidler til at finansiere den tid, som flåden ligger stille i, hvilket skete, da den tidligere aftale udløb.
Jeg vil ikke gentage de argumenter, som andre kolleger allerede er kommet med, og som forklarer, hvor vigtig denne aftale er, og hvilke socioøkonomiske følger den vil få. Men af alle disse kendte grunde vil jeg dog understrege, at flåden svæver i uvished, og eftersom flåden også skal betale en stadig større del af fiskeriaftalerne, har den allerede meddelt, at den ikke vil acceptere ikke at få at vide, hvad der sker i løbet af disse forhandlinger. En ting er den naturlige diskretion og det forhandlingsmæssige forbehold, og noget andet er hemlighedskræmmeriet over for dem, der sætter alt på spil.
Desværre ved Parlamentets Fiskeriudvalg kun alt for godt, hvordan det føles at tigge om oplysninger fra det ene sted til det andet hos dem, der forhandler, selv i denne gennemsigtigheds- og samarbejdsperiode, som vi netop har påbegyndt.
Derfor tror jeg, ligesom sektoren - og i dette tilfælde beklager jeg især, at Rådet ikke er til stede, for det er mest Rådet, jeg nu henvender mig til - at vi denne gang ikke bør give efter, men vise, at selvom vi i årevis har tigget og bedt om at få lov til at deltage som almindelige observatører i forhandlingerne til fiskeriaftalerne, så kan vores deltagelse ikke længere udsættes, hr. formand. Det forholder sig således, at i det sparsommelige budget, som fiskeriet står for i fællesskabsfinanserne, betyder aftalen med Marokko et relativt stort beløb. Så stort, mine damer og herrer, at det er den eneste aftale, man har bedt os afgive samstemmende udtalelse om. Derfor er vi juridisk forbundet til forhandlingernes resultat, og derfor er vi i vores fulde ret til at blive informeret direkte uden at skulle vente på den barmhjertighedsgerning, at repræsentanter fra Rådet eller Kommissionen kommer og informerer os på tredje hånd, når de kan, eller når det passer dem.
Derudover kræver borgerne information, og vi er borgernes repræsentanter, valgt af borgerne, og kun derfor har vi pådraget os et ansvar som, i dette tilfælde, i det mindste går ud på at være informeret om, hvad der sker.
Hr. formand, jeg håber derfor, at spørgsmålet om observatører, som står nævnt i mindst et af forslagene til beslutning, som også er undertegnet af min gruppe, tages alvorligt én gang for alle. Og derfor anmoder jeg, som andre kolleger og som forslaget til beslutning også gør det, om at dette én gang for alle bliver et prioritetsspørgsmål ved det næste møde i trepartsdialogen.

Seguro
Hr. formand, ærede medlemmer, hr. kommissær, situationen er velkendt, og De har, hr. kommissær, i løbet af denne debat fået mulighed for at høre om endnu flere sider af det problem, som vi og ikke mindst de berørte fiskersamfund står over for.
Problemet er imidlertid ikke kun af økonomisk art, og selvom det var, skulle Kommissionen alligevel have handlet hurtigere og taget initiativet i denne sag. Det er også et problem vedrørende forholdet mellem to lande i en del af verden, der har brug for fred og for rolige forhold. Derfor er denne aftale af strategisk betydning ikke kun for de omtalte fiskersamfund i EU, men den er også strategisk af hensyn til balance og fred, der kun kan opnås gennem forskellige former for samarbejde, således som denne aftale eksemplificerer.
Da vi nu er kommet i denne situation, må vi vide, hvorfor det er sket, og De er jo ikke, hr. kommissær, en af Kommissionens nye medlemmer, men er kommet med over fra den tidligere. De er kommet med over på nøjagtig den samme post og med den samme sag, og De har derfor et præcist og konkret politisk og personligt ansvar ikke kun for at få løst dette problem, men også for løsningen af de problemer, der måtte være, indtil der igen foreligger en aftale.
Jeg må sige, hr. kommissær, at jeg ikke fandt megen overbevisning i Deres indlæg for lidt siden. Jeg følte ringe entusiasme, og det forekom mig, at De var troppet op for at give et administrativt svar på en alvorlig situation. Det vækker bekymring ikke kun hos mig, men givetvis også hos de øvrige medlemmer af Parlamentet. Det, som fiskerne har brug for at vide i denne konkrete sag, er ikke, at Kommissionen vil tage initiativer, ikke, at Kommissionen gerne vil hjælpe dem. Det, som de har brug for at vide, hr. kommissær, er, hvilken slags initiativer der vil blive taget og især omfanget af den støtte, som EU vil yde disse fiskere, og hvor længe Kommissionen er beredt til at yde den. For som fru Miguélez har sagt det, er fiskernes problem ikke at blive støttet, når de ligger stille, men at blive støttet af EU for at gøre det, som bør gøres, nemlig at arbejde og herigennem yde deres bidrag til nationens og EU's rigdom.
Derfor, hr. kommissær, må jeg udbede mig konkrete svar. De ved, at De ikke længere er særlig populær i Portugal på grund af kødsagen. Vores ønske er, at Deres popularitet ikke skal blive endnu ringere på grund af fisk!

Sánchez García
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, på det globale plan for forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Marokko vil jeg gerne i forbindelse med denne mundtlige forespørgsel om fiskeriaftalen, som vi behandler i dag, fremhæve aftalens regionale dimension. Jeg taler om en fællesskabsregion, europæisk på det politiske plan, men afrikansk på det geografiske plan, som hedder De Kanariske Øer, og som ligger i den atlantiske flanke ud for Marokko.
I de seneste år har vi, også i den spanske demokratiske etape, oplevet flere situationer, hvor fiskeriet altid har været et udestående anliggende mellem parterne på grund af den eksisterende konflikt med at fastlægge vores territoriale vande med det afrikanske nabofolk.
Imidlertid er vi på det seneste gået over til samarbejdsholdninger, gennem EU/Marokko-aftalerne, på trods af, at der har været andre udestående spørgsmål som landbrug (tomater), miljø (kerneenergipolitik) og Sahara-folkeafstemningen, der globalt påvirker os meget.
Faktisk er det spanske Senats Landbrugs- og Fiskeriudvalg i disse dage taget på besøg til De Kanariske Øer for direkte at se, hvilke problemer den primære sektor, landbrug og fiskeri, står over for.
Også formanden for den kanariske regering har meddelt sit ønske om at besøge Marokko for at opretholde en dialog og en direkte kommunikationsvej med den marokkanske regering i tråd med det gode naboskab, som forbindelserne mellem to civiliserede nabofolk bør karakterisere, eftersom realitetens klæbrighed mange gange - som hr. Obiols sagde forleden dag i debatten i Bruxelles i forbindelse med den fælles skæbne mellem Europa og Marokko - ikke gør det muligt at handle på den mest overbevisende måde.
Vi stoler på, at freden og stabiliteten vil sejre i vores atlantiske område, og det ville være en god lejlighed til at benytte denne fiskeriaftale eller et andet europæisk instrument for tværnationalt samarbejde til at opnå dette.
Jeg håber, at Marokko lever op til sine internationale forpligtelser, hvilket de marokkanske myndigheder gav udtryk for ved høringen i sidste uge i Bruxelles. Under alle omstændigheder håber jeg, at Europa-Kommissionens diplomati gør det muligt på en acceptabel måde af forsvare de generelle interesser hos de fællesskabsfiskere, som er berørt af denne fremtidige fiskeriaftale mellem EU og Marokko.
Til sidst vil jeg nævne et spansk ordsprog, som jeg mener kan anvendes i en debat som denne, og det lyder som følger: "Den der vil spise fisk, hr. kommissær, må også få våde bukser". Derfor er mange af os her, hr. Fischler, for at overbevise Dem om den store sociale og økonomiske betydning, som fornyelsen af fiskeriaftalen mellem Den Europæiske Union og Marokko har.

Nogueira Román
Hr. formand, jeg deltager i debatten for også at give udtryk for vores ønske om at støtte alle de synspunkter, som såvel i Parlamentet som i Europa-Kommissionen bidrager til at opnå en ny aftale mellem Den Europæiske Union og Marokko.
I denne henseende støtter jeg den beslutning, som er fremlagt af PPE-gruppen, PSE-gruppen og UEN-gruppen, og det har vi 10 medlemmer fra undergruppen Den Europæiske Fri Alliance, som tilhører Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, sagt udtrykkeligt. Det er naturligt, at vores holdning er udsprunget af vores opfattelse af Den Europæiske Unions forbindelser og ligeledes af de konkrete interesser, som de lande, vi her repræsenterer, har.
I denne henseende vil jeg give udtryk for vores støtte til undertegnelsen af aftalen af to væsentlige grunde. For det første fordi vi mener, at politikken med at indgå aftaler med tredjelande er en fornuftig politik i Den Europæiske Union. Det er en politik, som i dette tilfælde indvirker på en grundlæggende sektor, der berører en betydelig del af vores samfund og beskæftigelsen i visse lande. Den berører en livsform, som findes ved vores kyster, på samme måde som landbruget findes i vores indre landområder, og - hvorfor ikke sige det, som det er - den berører en væsentlig del af hele Den Europæiske Unions ernæring.
Det er klart, at vi i disse aftaler ønsker respekt for bevarelsen af ressourcerne. Det er klart, at vi ønsker, at man beskytter og respekterer tredjelandes interesser. Men jeg vil sige, at aftalerne ikke alene indgås med fattige tredjelande, det vil sige Marokko, Angola og andre lande. De indgås ligeledes, og det er også en EU-politik, med Canada, med USA, med Australien og med Argentina, som min region, Galicien, har en direkte forbindelse med.
Endelig vil jeg sige, at Spaniens Økonomiske og Sociale Råd har sagt, og det er noget, der bakkes op af mange argumenter, at Den Europæiske Unions aftaler med tredjelande skaber syv gange mere i fortjeneste, end de koster.
Jeg sagde, at dette problem især har betydning for områder i Spanien og Portugal. I Spanien drejer det sig om De Kanariske Øer, Andalusien og Galicien. Helt konkret i Galicien ved De, at 120.000 arbejdspladser direkte eller indirekte afhænger af fiskeriet, og at aftalen med Marokko især berører tre meget vigtige distrikter: Ribeira, O Morrazo og A Guarda, hvor der er ca. 150 skibe og 1.500 sømænd, der afhænger af undertegnelsen af aftalen med Marokko.
Jeg vil her minde om, at man den 15. november 1995 undertegnede den økonomiske og sociale samarbejdsaftale med Marokko, men først efter, at Marokko havde accepteret, at man burde undertegne en fiskeriaftale. Og jeg siger dette, fordi disse to aftaler, som blev betragtet som grundlæggende for afholdelsen af Euro-Middelhavskonferencen i Barcelona, viser, at vores fiskeriaftale bør tage hensyn til alle de politiske, økonomiske og sociale forbindelser med nabomiddelhavslandet, hvilket såvel Marokko som vi ønsker.
Jeg vil også sige, at enhver form for aftale, som er i modstrid med den virkeligt eksisterende fiskerisektor, er ugyldig. Den fiskerisektor, som berører Marokko, udgøres af små virksomhedsejere, af skibsredere, for hvem det er absolut umuligt at etablere blandede virksomheder med marokkansk flertal, og derfor bør den nye aftale være en aftale, som fortsætter, idet den ændrer de nødvendige klausuler i den nuværende aftale og tager hensyn til, at vi selvfølgelig respekterer, at denne aftale gavner Marokkos økonomiske og sociale udvikling.
Mine damer og herrer, på den anden side ønsker vi en hurtig forhandling, og vi ønsker, at der under alle omstændigheder er en betydelig og tilstrækkelig økonomisk støtte til hele den berørte sektor - skibsredere og arbejdstagere - i tilfælde af en eventuel overgangsperiode, hvor retten til at fiske i disse vande ikke er gældende.

Jové Peres
Hr. formand, min politiske gruppe har fremlagt en egen beslutning og ændringsforslag til beslutningen fra de andre politiske grupper. Jeg vil ikke insistere på beslutningens forskellige aspekter, for dem kender De allerede. Jeg vil blot henvise til nogle konkrete punkter, som jeg tror kan få betydning for vores kommende diskussioner.
Første punkt: de blandede virksomheder. Det ser ud til, at Marokko ville være villig til at undertegne en aftale, hvori de blandede virksomheder spiller den vigtigste rolle. Hvad betyder det? Det betyder blot, at det ville blive en aftale, som kun ville gavne nogle skibsredere. Marokko ville ikke være interesseret i, at småfiskeri- og kystfiskeriflåden skulle udgøre blandede virksomheder. Det ville i områder som vores, hvor der er alvorlige beskæftigelsesproblemer, betyde ophugningen af små fartøjer og et fald i beskæftigelsen. På den anden side betyder de blandede virksomheder mindre fællesskabsbesætning, og Marokko kræver flere landsætninger i marokkanske havne. Dette ville betyde et fortsat fald i beskæftigelsen. Hvis dette skulle være aftalens vigtigste del, ville det være til fordel for den største alsidige flåde, der på den anden side allerede leder efter andre fiskepladser.
Anden overvejelse: Den 26. oktober så det ud til, at kommissær Fischler - ifølge nyheder fra forskellige kommunikationsmedier i Spanien - var villig til at overveje yderligere indrømmelser i importen af frugt og grønt fra Marokko i forhandlingerne om fiskeriaftalen. I denne henseende ville det være på sin plads at tage hensyn til tre faktorer. For det første dyrkes der frugt og grønt i EU-områder, hvor beskæftigelsen også er en presserende nødvendighed. For det andet anvendes frugt og grønt ofte som byttepenge i handelsaftaler med tredjelande. Og for det tredje nedlagde man i den sidste reform i denne sektor vigtige offentlige instrumenter til styring af markederne. Derfor kan det ikke accepteres, at frugt og grønt betaler regningen for en stor del af Den Europæiske Unions udenrigspolitik.
Jeg kan i forbindelse med forhandlingerne om den fiskeriaftale, som nu udløber, huske, at Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe var imod, at man skulle opnå at undertegne fiskeriaftalen ved at indrømme yderligere kvoter til import af frugt og grønt inden for rammerne af de parallelle forhandlinger om associeringsaftalen. Det handlede først og fremmest om et balancespørgsmål. Men fiskeriaftalen havde en midlertidig varighed, hvorimod betingelserne for frugt og grønt blev permanente.
Ofte fremlægges disse indrømmelser som et bidrag til udviklingen af tredjelande. Men virkeligheden er langt mere kompleks. Og når det gælder Marokko, mine damer og herrer, er der fem virksomheder, der står for 85% af produktionen og eksporten af tomater. Den største af dem er Domain Royal, der tilhører kongefamilien, og de andre fire tilhører den marokkanske adel.
De nedskæringer, der fandt sted i fiskeriaftalen for at gavne den marokkanske fiskerisektor, gavnede kun hovedejeren af blæksprutteflåden, som er i familie med den tidligere udenrigsminister. Mine damer og herrer, dette gavner ikke ligefrem en retfærdig og solidarisk udvikling - det gavner snarere bestemte interesser.
Og til sidst vil jeg tale om den måde, hvorpå forhandlingerne finder sted. Traditionelt forhandler Marokko ikke før den forudgående aftale er udløbet, og flåden er fortøjet, med de sociale spændinger, som det skaber. Denne gang sker der det samme. Denne indstilling kan ikke accepteres af en formodet partner. Min politiske gruppe ønsker, at Den Europæiske Union opnår en retfærdig og fornuftig aftale med Marokko, men vi mener også, at den kommende aftale, for at undgå disse tilbagevendende useriøse forhandlinger, som skaber en kolossal ængstelse og svære situationer for fiskerne, burde konsolideres i associeringsaftalen.

Portas
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, lad os først se på sagens kendsgerninger. Den 30. november skal de portugisiske fartøjer, der fisker i Marokko, holde op med at gøre det. Som følge heraf vil mange skibsejere naturligvis anmode om oplægning af deres fartøjer og derved gøre den skibskirkegård endnu større, som den fælles fiskeripolitik er blevet til. Og mange fiskere går direkte ud i arbejdsløshed og vil derved gøre den fattigdom endnu større, som den fælles fiskeripolitik er blevet til. Endnu to havne vil blive hårdt ramt, fordi denne aftale ikke er blevet fornyet. Vi kan ikke fiske, vi kan ikke arbejde, lige det modsatte af de grundlæggende menneske- og borgerrettigheder.
Lad os så se på sagen politisk. Den demonstrerer Kommissionens og Rådets uduelighed. Aftalen udløber den 30. november, og genforhandlingsmandatet varer ikke længere end til udgangen af oktober. Jeg har aldrig været ude for så stor lemfældighed, så stor forsinkelse, så stor lammelse, så stor inerti, en så fuldstændig ligegyldighed over for fiskerinationerne og for fiskerne i de sydeuropæiske lande. Benægt det ikke, hr. kommissær, for det er jo sandheden.
For det andet drejer det sig om et tilfælde af lemfældighed fra EU's side. At det ikke var Marokkos hensigt at forny aftalen stod klart dagen efter, at den sidste aftale var undertegnet. Årene er gået, og hverken kommissær Bonino, kommissær Fischler eller de pågældende ministre har udvist den nødvendige omhu eller behændighed til, at vi ikke her i dag - en måned før skaden indtræffer - skal diskutere, hvad vi skal stille op med disse skadelige kendsgerninger.
På den anden side afslører situationen det vanvid, som en bestemt opfattelse af EU's økonomiske politik er udtryk for. Vi gav Marokko en handelsaftale uden udløbsdato. Vi fik en fiskeriaftale med udløbsdato, hvad der betyder, at Marokko kan afsætte sine varer inden for EU, som det har lyst, mens vi kun kan fiske i marokkansk farvand indtil den 30. november 1999. Vi giver meget mere, end vi får igen, og det er den tøjlesløse globalisering, som De går ind for, hvor De på globalt plan foretrækker den vilde liberalisme frem for forsvar af de nationale interesser.
Denne sag er endelig illustrerende for, hvor forfejlet føderalismen er i den fælles politik. Problemet med Marokko vedrører især Spanien, for, som alle ved, er den spanske fiskerflåde meget større, og spanierne fisker i konkurrence med marokkanerne. Den portugisiske fiskerflåde er mindre, af hvilken årsag vores fiskeri ikke konkurrerer med marokkanernes. Hvad er Portugals situation så nu? EU kan ikke forhandle med Marokko, fordi Marokko ikke vil, og Portugal kan ikke forhandle med Marokko, fordi EU ikke giver lov! Vi kan ikke engang sikre vores ret til at fiske, selvom vi er en søfartsnation, og vi kan heller ikke sikre vores ret til at tage vare på vores egne forhold, selvom vi er et af Marokkos nabolande. Vi er gået ind i EU for at være del af en løsning. Både inden for fiskeriet og inden for landbruget spærrer EU os inde som del af et problem!
Den eneste løsning, ærede medlemmer, er at tillade, at ethvert land i den fælles fiskeripolitik kan undertegne bilaterale aftaler med tredjelande, der ikke har aftaler med EU. I subsidiaritetsprincippets navn anmoder jeg om, at den fælles fiskeripolitik tages op til overvejelse: Et land, der er med i den fælles fiskeripolitik, bør kunne undertegne bilaterale aftaler med tredjelande, såfremt der ikke foreligger aftaler mellem EU og disse tredjelande.
Hr. kommissær Fischler, jeg har været her i tre måneder, og jeg har allerede set Dem skade Portugals interesser tre gange: Det gælder kogalskabssagen, hvor Deres beslutning er uforståelig, det gælder med hensyn til svineavlen, hvor Deres forfølgelse er uacceptabel, og det er tilfældet nu i fiskerisagen, hvor Kommissionens passivitet heller ikke kan undskyldes. Jeg vil gerne sige Dem en ting: Jeg begynder at tro, at De mener, at Portugal er en badestrand. Hvis De en dag skulle være så uheldig at betræde den strand, vil De se portugisiske fiskere, der elskværdigt fortæller Dem, at De er persona non grata i Portugal.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg taler her til aften på samme måde som størstedelen af parlamentarikerne har talt, og jeg skal ikke tilføje meget.
Først og fremmest vil jeg lykønske hr. Fischler med, at han nu har tiltrådt denne fiskerikommissærpost på et temmelig dårligt tidspunkt. Vi har arbejdet med ham i de sidste fem år, og jeg stoler på, at han vil få gennemført disse ting.
Jeg er imod enhver form for nationalistisk tale. Vi kan ikke bruge denne debat til at mele vores egen nationale politiske kage. Det drejer sig om en fællesskabsdebat. Fiskeripolitikken er en fællesskabspolitik. Kommissionen, Rådet og de forskellige institutioner er tvunget til at forsvare denne fælles fiskeripolitik, som naturligvis omfatter aftalerne med tredjelande. Jeg kommer fra en af de tre spanske regioner, der er mest direkte berørt af fiskeriaftalen, nemlig den kanariske region. Og jeg kan fortælle Dem, at vi altid har fisket i disse vande - mine oldefædre fiskede allerede dengang i disse vande - og at det forekommer temmelig ufatteligt for befolkningen i disse regioner, at denne fiskeriaftale kan forsvinde.
Men jeg tror, det ville være en fejltagelse, hvis vi på nuværende tidspunkt meddelte Kommissionen forhandlingsbetingelserne. Parlamentet har netop her til morgen, i kraft af den interinstitutionelle aftale mellem Rådet og Parlamentet, gjort sin pligt ved i budgettet for år 2000 at medtage en post på EUR 125 millioner, som ikke var forudset i de finansielle overslag, man forhandlede om i Berlin, men som er væsentlig for, at forhandlingen kan begynde. Jeg tror, Parlamentet har gjort sin pligt, det har stillet de nødvendige midler til rådighed for Kommissionen, således at den kan gennemføre forhandlingen, og vi håber, at Kommissionen fører denne opgave videre.
Men jeg tror også, at det ville være en fejltagelse på den ene eller den anden måde at stille betingelser for forhandlingerne, som nogen har gjort her. Jeg tror ikke, at vi bør sige til Kommissionen, hvad den skal gøre eller ikke gøre. Jeg mener kort sagt, at aftalen er vigtig, og at den skal opnås.
Der er en anden vigtig dimension. Marokko er et land, som ligger tæt ved os. Det Europæiske Fællesskab er ikke blevet opbygget for at angribe eller true nogen. Det Europæiske Fællesskab skal ikke alene bekymre sig om sin egen fremtid, men ligeledes om nabolandenes fremtid. På nuværende tidspunkt drejer det sig om fremtiden for nabolandene i Central- og Østeuropa via deres optagelse i Den Europæiske Union, men vi skal også tage os af den fremtid, der venter nabolandene syd for Middelhavet. Det handler ikke om, at vi skal bytte det ene ud med det andet. Jeg tror ikke, at løsningen på Marokkos problem kan bestå i, at vi tager imod marokkanske immigranter, men faktisk er det sådan, at der hver uge kommer 20 eller 30 marokkanere til min ø i små skibe, de såkaldte pateras. De er udsat for stor fare, og mange af dem drukner. Vi står over for en kritisk situation kun nogle få minutter væk fra vores egne kyster på en utrolig kort afstand. Jeg tror, at Kommissionen i forhandlingen på vegne af Den Europæiske Union, som er rig, sandsynligvis kan tilbyde Marokko tilstrækkelig kompensation til, at fiskeriaftalen bliver til virkelighed.
Det ville naturligvis være beklageligt, hvis der skete det samme som sidste gang, hvor der var en forsinkelse på syv måneder. Jeg håber fra kommissærens side, fra Kommissionens indstilling, fra vores Råd og fra vores regeringer, at der bliver undertegnet en vellykket aftale, som gør det muligt, på den ene side, at vi kan fortsætte med vores fiskeriaktivitet, og på den anden side, ja hvorfor ikke, at Marokko og de marokkanske borgere nyder godt af det privilegium, de har ved at administrere nogle vande, som omfatter en så betydningsfuld fiskebanke.

Buitenweg
Hr. formand, denne dag domineres af behandlingen af budgettet for 2000. Fiskeriaftalen med Marokko blev også drøftet i formiddags under behandlingen af de eksterne udgifter. Flertallet her i Parlamentet syntes da, at denne aftale ville være en af de nye prioriteter for Parlamentet, og at den hørte hjemme i rækken genopbygning af Kosovo, Østtimor og Tyrkiet.
Hvad man end mener om en fiskeriaftale, vil der, hvad angår følgerne for den lokale befolkning eller den europæiske fiskerflåde, jo være få mennesker, som vil placere katastrofer, som har fundet sted i Kosovo og Østtimor, og jordskælvet i Tyrkiet på samme plan som denne aftale på fiskeriområdet.
Desuden synes jeg, at det ud fra et budgetmæssigt synspunkt også er fuldstændig uansvarligt allerede at aftale et beløb, selvom forhandlingerne endnu ikke er halvvejs. Vi ved ikke, om der kommer en aftale. Vi ved ikke, hvordan den så vil se ud, og vi ved ikke, hvilke finansielle virkninger den vil få. Men pengene er der allerede. Jeg ville have syntes, at det var acceptabelt at opføre et beløb som reserve. Så kunne Parlamentet stemme endnu en gang om frigivelsen af disse penge efter at have læst indholdet af denne aftale.
For hvordan fortsætter det nu? Bliver værdien af Parlamentets beslutning ikke alvorligt påvirket, hvis vi allerede har lagt pengene parat? Hvad sker der nu, hvis aftalen ikke tiltaler jer? Eller er hver aftale på forhånd acceptabel? I december under andenbehandlingen af budgettet får De en ny chance. Det er derfor nødvendigt, at De lader Fiskeriudvalgets opfattelse få noget større værdi og ikke betragter den som pynten på en sandkage, der er bagt for længe siden.
Hvilken medindflydelse får Parlamentet? Der er ikke nogen som helst garanti for, at aftalen vil blive forelagt Europa-Parlamentet til godkendelse. Aftalen med Mauretanien fik en simpel høringsprocedure. Parlamentet var ikke enig deri og gik til Domstolen. Domstolen afgjorde, at det ikke var nødvendigt, at Parlamentet godkendte aftalerne. Nu befinder vi os således i den situation, at det er fuldstændig uklart, hvilke aftaler der nu skal forelægges Parlamentet til godkendelse, og hvilke aftaler der blot kan forsynes med en kommentar. Aftalen med Marokko kan således udmærket unddrages Europa-Parlamentets indflydelse. Indholdsmæssigt på grund af høringsproceduren og finansielt på grund af den blankocheck, som vi udskrev i formiddags. Parlamentets magt skal ikke blot tilkæmpes af regeringschefer på regeringskonferencer, men frem for alt også af os selv i vores daglige arbejde.

Krivine
Hr. formand, spørgsmålet om fornyelsen af fiskeriaftalen mellem Marokko og Den Europæiske Union illustrerer til fulde den generelle politik i Europa, der indgår i det budget, vi drøftede i morges, og hvor vi protesterede mod den manglende logik.
Vi er imod nedskæringerne i bevillingerne til hjælp til udviklingslandene. Europa er direkte berørt af den dramatiske situation i Afrika. Først og fremmest som tidligere kolonimagt, men også fordi vi har fortsat med at udplyndre disse landes rigdomme, efter at de er blevet selvstændige. Man må fulstændig revurdere selve arten af denne hjælp, som hidtil kun har gjort det muligt at opretholde neokoloniale forbindelser, der gavner den siddende regering og de multinationale firmaer, hvor Elf er et særligt sigende eksempel. Hvad angår befolkningerne, bliver de ved med at sidde fast i en fattigdom uden ende. I stedet for at stille fiskeriarbejdernes interesser i de europæiske og afrikanske lande op over for hinanden skal man forsøge at give deres krav og kamp mod de stærke kapitalistiske interesser en fælles retning.
I tilfældet Marokko og den pågældende fiskeriaftale er det heller ikke muligt endnu en gang at se bort fra de rettigheder, indbyggerne i Vestsahara har, f.eks. retten til selvbestemmelse, til at oprette en uafhængig stat, hvis de ønsker det, og beskytte de naturlige rigdomme i deres område, hvad enten det drejer sig om fosfatforekomster eller især ressourcerne i deres havområder, der trues af denne aftale.
Jeg vil gerne til slut gøre opmærksom på den meget spændte sociale situation i fiskerisektoren i Marokko. En strejkebevægelse har berørt de fleste havne i flere uger og bekæmpes med hård hånd af ordensmagten. På ny vedrører kampen - ligesom i september 1998 - elementære sociale rettigheder, betalt ferie, sociale goder, pension som 55-årig og garanti for en mindsteindkomst. Men de marokkanske havfiskere kræver også, at retfærdigheden sker fyldest, efter at sbiroerne i Basri myrdede grundlæggeren af deres fagforening, hr. Mounacir, og jeg vil her forsikre dem om vores solidariske støtte.

Hernandez Mollar
Hr. formand, på indeværende tidspunkt i forhandlingen tror jeg ikke, der kan tilføjes noget nyt og originalt, men som medlem af Fiskeriudvalget og repræsentant for Spaniens og Andalusiens borgere og interesser vil jeg gerne komme med to korte overvejelser.
Før det første er der tusindvis af andalusiske og spanske familier, der har fæstnet deres blik på os. De håber at kunne få bekræftet med kendsgerninger, at det nuværende højest prioriterede og vigtigste anliggende for Europa-Kommissionen og i særdeleshed for Rådet er at indgå en god aftale med Marokko. Det er svært, hr. kommissær, som De netop har sagt, men ikke umuligt. Beskæftigelsen er et prioriteret mål i Den Europæiske Union, og det er ikke tilstrækkeligt at skabe arbejdspladser, man skal også forhindre nedlæggelsen af disse. Min region, Andalusien, er den region, der har størst arbejdsløshed i Unionen og tæt ved 50% af skibene, der fisker på de marokkanske fiskepladser, er andalusiske.
For det andet er Marokko et prioriteret land inden for rammerne af Euro-Middelhavsforbindelserne. Marokko og Den Europæiske Union er indbyrdes interesseret i og afhængige af hinanden, og de uforsonlige synspunkter og frækheder er samarbejdets og forståelsens fjender. Parlamentet kan og bør hjælpe til denne forståelse i kraft af, at vi er legitime repræsentanter for alle de europæiske borgere, som på dette tidspunkt logisk nok er forventningsfulde og bekymrede for resultaterne af de kommende forhandlinger. Og det er heller ikke godt for forhandlingsklimaet, når nogen søger at vække opsigt og gøre sig bemærket, som vi så her i formiddags i forbindelse med den beslutning, som flere politiske grupper har fremlagt. Man gør næppe fiskerisektorens arbejdstagere og familier nogen tjeneste, hvis nogle politikere kun har som eneste mål at komme i avisen med billede og overskrift eller, som man siger, der hvor jeg kommer fra, at blande to vidt forskellige "uldtyper" sammen. Jeg tror ikke, at der i denne debat overhovedet er plads til at tale om Sahara-spørgsmålet.
Kommissionen, Rådet og Parlamentet bør handle enstemmigt, koordineret og med gennemsigtighed. Intet ville være mere fordelagtigt for den anden part end vores splid og de modstridende drøftelser om et spørgsmål, der er så vigtigt for vores interesser og også for Marokkos interesser.

Casaca
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, som det allerede er blevet udtrykt, kan man vanskeligt sige, at det kommer som en overraskelse, at denne aftale udløber, eftersom det har stået klart siden december 1995.
Det er derfor med nogen forbløffelse, at vi må konstatere, at Kommissionen endnu ikke har fortalt os, hvilken plan den har til at imødegå denne situation. Ved at overføre en sag under FIUF-forordningen til en gennemførelsesforordning sørgede Kommissionen for, at fiskeriet er den eneste del af landbrugs- og strukturområdet, hvor der ikke blev truffet nogen afgørelse i årets første halvår. Det skal også nævnes, at Kommissionens forslag til gennemførelsesforordning intet ville have hjulpet, hvis den var blevet vedtaget. I artikel 17, pkt. 3, om kompensation i tilfælde af midlertidig aktivitetsstandsning udelukker den fiskerne fra enhver erstatning og påtvinger skibsejerne latterlige overgrænser!
Jeg ved ikke, om De har bemærket, hr. kommissær, at det loft, som medlemsstaterne på årsbasis ikke må overskride i situationer som disse, er lavere end den løn, som De oppebærer som EU-kommissær. Vi ved, at De, da De overtog fiskeriet som ansvarsområde, gjorde Dem til af, hvor langt fra havet De kommer. De skal imidlertid ikke glemme, at De er kommissær for hele EU, og at der inden for EU er mange mennesker både på fastlandets kyst og på øgrupper som Azorerne og Madeira, der lever af havet, og at disse mennesker er blandt de dårligst stillede og dem, der har størst behov for støtte.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at jeg til fulde kan skrive under på to ting, som min kollega og gruppefælle hr. Manuel Medina Ortega her fik sagt. Vi portugisiske socialdemokrater vender os voldsomt imod enhver nationalisme og ethvert ønske om renationalisering. Vi er også, som medlem af min gruppe hr. António José Seguro har sagt det, meget interesserede i støtten til Marokko og ikke kun i at slå en handel af med marokkanerne, således som nogle af talerne har antydet. Men så må De også, hr. kommissær, anlægge en radikalt anden holdning end tidligere, ikke mindst i forhold til det land, som jeg kommer fra.

Posselt
Hr. formand, Shakespeare skrev, at Bøhmen ligger ved havet. Bayern er et naboland til Bøhmen, altså ligger Bayern også ved havet, og jeg vil gerne sige, at dette i dagens EU er en realitet, for det forholder sig sådan, at Marokko i dag i EU er et naboland til Bayern, lige som Spanien grænser op til Polen. Alle europæiske problemer er problemer for alle EU-lande, og derfor vil jeg sige, at denne fiskeriaftale vedrører hele Europa. Den vedrører Den Europæiske Union som helhed. Den er ikke et lokalt fænomen. Naturligvis skal vi varetage de berørte fiskeres interesser, men vi må se i øjnene, at der er omfattende, økologiske problemer knyttet til denne fiskeriaftale og omfattende udenrigs- og sikkerhedspolitiske problemer, der vedrører hele EU.
Det er vores opgave at stabilisere Marokko, og derfor er jeg oprørt over den tone, som hr. Jové har bragt ind i denne debat, både hvad angår hans ændringsforslag og hans indlæg her i dag. Vi skal være lykkelige over, at de udtalelser om klassekamp, han i dag er fremkommet med, hidtil ikke har ført til oprettelse af socialistiske systemer i Marokko lige som i Libyen og Algeriet, hvis følger vi i dag må slås med, men at der derimod langsomt er ved at udvikle sig et demokrati under den nye konge. Vi må forsøge at hjælpe dette spæde demokrati på rette vej.
Netop Spanien har ydet en forbilledlig præstation for Europa ved hjælp af sin kloge udligningspolitik med Marokko, som bl.a. også kollega Medina Ortega har bidraget til. Jeg fandt hans tale meget god og meget vigtig og vil helt klart sige, at det må være vores interesse at varetage de berørte spanske og andre europæiske fiskeres fiskeriinteresser, men samtidig sørge for, at vi snart kan opnå en fornuftig aftale, der indrager de økologiske og udenrigs- og sikkerhedspolitiske interesser, og som ikke begår den fejl at arbejde med en demagogi, der destabiliserer vores naboskab, og vi så først vågner, når det er for sent som i dag på Balkan og i Kaukasus!

Langenhagen
Hr. formand, tak for Deres store umage med at finde mig i dag og muligheden for at måtte tale nu! Hr. kommissær, som følge af udviklingen inden for international søret i 70'erne har den europæiske fiskerflåde mistet mange traditionelle fiskepladser. Ca. 35% af verdenshavene og 90% af fiskebestandene er ene og alene underlagt kyststaternes jurisdiktion. Derfor var Det Europæiske Fællesskab tvunget til at indgå internationale aftaler for igen at få adgang til fiskepladserne og således sikre mange EF-fiskeres eksistens. Mere end 24 fiskeriaftaler indgået med tredjelande er i kraft i dag. De rækker lige fra blot udveksling af fiskerirettigheder til aftaler om adgang til fiskebestande mod økonomisk kompensation.
Jeg vil gerne understrege den vitale betydning af fiskeriaftalerne for EU. De er og muliggør i sidste ende en garanti for at sikre arbejdspladser i EU. Ca. 40.000 arbejdstagere er beskæftiget inden for dette område, og således spiller en international aftale som aftalen med Marokko en væsentlig rolle med henblik på levering til forbrugeren og fiskeforarbejdningsindustrien og så endda til forsvarlige priser. Vi ser, hvilket elementært anliggende fiskeriaftalerne udgør for EU. Derfor må vi sætte skub i forhandlingerne både for at få nye aftaler og få fornyet de eksisterende.
Vi diskuterer i dag fornyelsen af aftalen med Marokko. Denne aftale - jeg husker godt de lange forhandlinger for fire år siden, der flere gange var genstand for parlamentsbeslutninger - er nu en gang af overordentlig stor social og økonomisk betydning især naturligvis - som vi netop har hørt - for de struktursvage regioner i Spanien og Portugal. Ca. 8.000 fiskere og 20.000 arbejdspladser i forarbejdningsindustrien er direkte berørt af denne aftale. De hidtil gældende udbetalinger af kompensation til Marokko på over EUR 400 millioner over en fireårig periode gør dermed aftalen til den mest betydende fiskeriaftale på Fællesskabets budget. På grund af den store økonomiske betydning for EU-budgettet - som vi netop også har hørt - skal godkendelsesproceduren anvendes. Nu er det op til Parlamentet. Hvis ikke aftalen fornyes, vil følgerne være fatale. Så er der risiko for, at tusindvis af arbejdspladser går tabt, hvilket ikke kun har enorme følger for hele den Iberiske Halvø, men også for Europas position på dette vigtige økonomiske område.
Desværre er sagen ikke så enkel. Marokko tøver med at begynde med forhandlingerne eller opnå hurtige resultater. Et spil om tid! På den anden side må det ikke være Fællesskabets mål under tidspres at søge at opnå en aftale for enhver pris. Marokko har i de seneste år flere gange ensidigt skabt forhindringer, som ikke var dækket af aftalen. Det går ikke an, at aftalens omkostninger stiger hele tiden, når fiskepladserne og fiskeperioderne samtidig forringes. Europa-Parlamentet og især Fiskeriudvalget er generelt meget bekymret for fornyelsen af denne specielle aftale. Hvorfor har Rådet været så længe om at give Kommissionen forhandlingsmandat? Hvor er Kommissionens længe ventede lønsomhedsanalyse, hr. Fischler?
De økonomiske og sociale konsekvenser for Fællesskabets fiskere, når aftalen udløber, er tilstrækkelig velkendte. Hvorfor så denne tøven, som i sidste ende spilles Marokko i hænderne og trækker grundlaget væk under vores EU-fiskere? Det må opklares hurtigst muligt. I vores EU-fiskeres interesse må Parlamentet finde klare ord, og det gør det jo også, som vi netop nu erfarer, for at få afsluttet den uholdbare situation hurtigst muligt. I modsat fald frygter jeg en negativ effekt på internationale aftaler generelt. Det vil sige, som hr. Posselt har sagt, i sidste ende også på Europas udenrigspolitik. Jeg anser det derfor for yderst nødvendigt, at vi i dag og i morgen sender et signal og opfordrer Kommissionen til nu virkeligt at sørge for økonomiske hjælpeforanstaltninger til de pågældende. Desuden opfordrer jeg eftertrykkeligt Parlamentet, repræsenteret ved os medlemmer, til nu virkelig at deltage direkte i forhandlingerne om aftalen. Der må ikke længere herske tvivl om denne deltagelse!

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer medlemmer, først og fremmest hjertelig tak for Deres indlæg. Jeg tror, at dette virkelig er vejen til konstruktivt at komme videre i denne sikkert vanskelige situation, som vi befinder os i, med hensyn til den fremtidige aftale med Marokko. Desværre er Porthouse her ikke mere, for han udtrykte sig på en noget anden måde. Det ser ud til, at der stadig findes folk, som tror, at diskussion og dialog består i at skælde ud på kommissæren og så gå deres vej!
For så vidt angår denne sag, kan De være sikker på, også selvom jeg i begyndelsen ikke fik nævnt alle elementer med hensyn til denne aftales betydning, specielt for det spanske og for det portugisiske fiskerierhverv, at jeg trods dette er mig bevidst om betydningen. Men jeg tror, at vi alle ved, hvor vigtig denne sag er, og De kan også være sikker på, at jeg går massivt ind for, at vi finder en løsning. Jeg tager endda selv våde fødder med i købet, hr. Nogueira, hvis det skulle være nødvendigt. Men alt det er ikke problemet. Jeg vil udtrykkeligt understrege, at man skal se den 15. oktober og forhandlingsmandatets formulering i det rette lys. Her drejer det sig uden tvivl ikke om en forsinkelse. Vi begyndte i februar gennem direkte kontakter, gennem mange breve og mange forsøg at nærme os de marokkanske myndigheder. Siden februar er vi begyndt at holde forberedende møder for at finde ud af, hvad de egentlige marokkanske interesser er i fremtiden. For det ville have lettet arbejdet væsentligt med hensyn til at formulere et skræddersyet mandat med hensyn til at kunne føre målrettede forhandlinger. De ved alle, at alle disse forsøg ikke har ført til noget, fordi den marokkanske side - ganske enkelt - ikke hidtil har været villig til blot at udveksle en enkelt sætning med os og møde os en enkelt gang for at drøfte spørgsmålet. Derfor drejer det sig nu allerførst om, hvordan vi kan nå frem til at optage fornuftige forhandlinger.
Vores holdninger er blevet meget klare under debatten. Hvis man imidlertid siger til mig, at vi under ingen omstændigheder må give koncessioner, så må De huske på, i hvilken udgangsposition vi befinder os. Udgangspositionen lyder: For os - og det har næsten alle her understreget - er denne aftale af allerstørste betydning. Marokkos udgangspunkt er for tiden: Vi ønsker ikke længere en sådan aftale! Ved at fremhæve at der ikke gives koncessioner under forhandlingerne, opnår vi derfor ikke, tror jeg i det mindste, at den marokkanske side så at sige vil være mere åben over for os og derfor mere villig til at indgå en aftale med os.
Derfor er det som sagt nu virkelig vigtigt at få banet vejen for en start. En ting kan De også være sikker på, at det er mig magtpåliggende, at disse forhandlinger bliver mest muligt transparente, og jeg er naturligvis til enhver tid villig til også at rapportere til Parlamentet om det videre forløb i forhandlingerne.
Der blev henvist til, hvor farligt det ville være, hvis der med denne aftale, som i øvrigt ikke er en del af associeringsaftalen, som mange har troet, også blev skabt forbindelse til landbrugshandlen.
Vi bør være meget, meget forsigtige og forsøge så vidt muligt at opnå en ren fiskeriaftale. Når vi på et senere tidspunkt præcis kender de marokkanske krav, kan vi jo komme tilbage hertil i debatten.
Jeg er blevet spurgt, om der er garanti for, at en bæredygtig udvikling for fremtiden sikres ved udnyttelsen af denne aftale, og i hvilket omfang satellitovervågningssystemet også virkelig er i stand til at kontrollere aktiviteterne. Også her vil jeg være åben og sige, at vi fra vores side har skabt alle forudsætningerne. Alle europæiske skibe, der opererer i dette område, kan overvåges via satellit. Der er imidlertid på nuværende tidspunkt stadig et problem på marokkansk side. Vi har tilbudt marokkanerne, at vi inden for rammerne af Meda-programmet endda er villige til at hjælpe til med at løse disse problemer på marokkansk side, men som sagt, her venter vi stadig på den endelige implementering på marokkansk side.
Hvad angår spørgsmålet om støtten efter den 30. november, så har jeg også henvist til, at vi på grundlag af strukturen for den mulige støtte i princippet går frem på samme måde som sidste gang. Fiskerne kan altså regne med, at vi yder hjælp. Vi skal imidlertid også have skabt de administrative forudsætninger rettidigt. Også her er der ingen tid at spilde. Også her, tror jeg, det haster en hel del, og også her beder jeg om opbakning fra Parlamentets side.
Sidste spørgsmål: Hvorfor har vi ansøgt om at få sat disse 125 millioner på budgettet? Jeg er meget taknemmelig for, at det blev accepteret i formiddags. Jeg tror, at man virkelig kan se sagen fra to sider. Ingen kan vel realistisk forestille sig, at en kommende aftale kan fås væsentlig billigere, til en væsentlig lavere pris end den tidligere aftale. Når vi derfor sætter netop dette beløb på budgettet, der svarer præcis til det årlige beløb, som vi hidtil var villige til at yde, så er det snarere et signal om, at vi ikke kan overtales til at sætte beløbet i vejret efter forgodtbefindende, men at vi her sætter en grænse for, hvor meget vi er villige til at investere i denne aftale. Jeg tror, at det derfor er et godt signal over for Marokko, som sikkert vil være til gavn for os under forhandlingerne.
Afslutningsvis en ting, som sikkert ikke bringer os videre i denne vanskelige sag, nemlig når Parlamentet giver Rådet, eller Rådet giver Kommissionen eller omvendt, når vi så at sige alle giver sorteper videre til hinanden. I denne sag kan vi kun opnå et positivt resultat, hvis de tre institutioner arbejder sammen. Det beder jeg om, og jeg synes også, det er en skam, at Rådet ikke også kan give os denne garanti i dag, fordi det ikke er til stede!

Seguro
Hr. formand, vi har netop fået at vide, at Formandskonferencen har besluttet at tildele Sakharov-prisen 1999 til Xanana Gusmao. På egne vegne og på vegne af De Europæiske Socialdemokrater ...

... vil jeg gerne give udtryk for tilfredshed med denne beslutning, der hylder Xanana Gusmao som person, men især hylder befolkningen i Østtimor og den modstand, stædighed, mod og beslutsomhed, som den har vist. Denne tildeling er efter vores mening en opmuntring for alle kvinder og alle mænd, der andre steder i verden kæmper for fred, menneskerettigheder, frihed og demokrati.
Vi socialdemokrater finder, at tildelingen af denne pris til Xanana Gusmao gør tankerne bag indstiftelsen af Sakharov-prisen ære, ligesom den også gør Europa-Parlamentet ære.
(Bifald)

Medina Ortega
Hr. formand, jeg skal gøre det ganske kort. Jeg vil blot støtte min kollega, hr. Seguros ord og sige, at Parlamentets tildeling af Sakharov-prisen til hr. Xanana Gusmao gør dette Parlament ære.
Jeg tror, vi skal være stolte af, at der findes mennesker som Xanana Gusmao. Det er en mand, der har lidt, der har gjort det på ansvarlig vis, og som vi håber kan føre sit folk ad fredens og demokratiets vej i løbet af de kommende måneder og år.
Og jeg håber, at de europæiske institutioner vil hjælpe det nye frigjorte folk fra Østtimor med landets økonomiske og sociale udvikling til demokrati.

Portas
Hr. formand, idet jeg tilslutter mig det, som de foregående talere har sagt, vil jeg på vegne af Gruppen Union for Nationernes Europa gerne give udtryk for, at det er en enorm glæde, at Parlamentet i en verden, der ofte domineres af et sæt interesser og ikke af et sæt værdier, anerkender værdien af et menneske, der har kæmpet for en værdi, nemlig sit folks frihed, og tildeler ham Sakharov-prisen.
Det er en kilde til særlig stolthed, eftersom denne pris bærer navnet på en videnskabsmand, Andrej Sakharov, der satte sin prestige på spil og stod mange prøvelser gennem for at kæmpe for de østeuropæiske folks frihed mod et af de frygteligste totalitære systemer, som dette århundrede har kendt. Det er en kilde til stolthed hos os alle, og vi kristelige demokrater fra Portugal er meget lykkelige derover.

McKenna
Hr. formand, jeg vil bare gerne tilslutte mig, hvad andre har sagt om at give Sakharov-prisen til hr. Gusmao. Jeg vil også gerne minde medlemmerne af Europa-Parlamentet om, at vi bør se på det, der er sket i Østtimor efter folkeafstemningen. Vi har lige drøftet Marokko, og Vestsahara blev nævnt. Dér skal der finde en folkeafstemning sted. Det er nødvendigt, at Den Europæiske Union nøje overvåger, at samme skæbne ikke rammer de mennesker, der stemmer dér. Vi må sikre, at der anvendes en fair og demokratisk procedure i Vestsahara, at folk får ret til at stemme frit. Vi håber, at det, der skete i Østtimor, efter at FN overtalte befolkningen til at gå hen og benytte sig af deres ret til at stemme, hvorpå de blev forfulgt og myrdet af indoneserne, ikke vil ske, når Vestsaharas befolkning stemmer. Det er nødvendigt, at Den Europæiske Union tager fat på dette spørgsmål.
Det glæder os meget, at hr. Gusmao har fået denne pris. Han fortjener den, og det gør Østtimors befolkning også. De fortjener deres uafhængighed, deres frihed og retten til at leve i fred.

Formanden
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 42, stk. 5, modtaget tre beslutningsforslag.1 2
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.3
(Mødet hævet kl. 17.45)

