Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Rübig
Hr. formand, der står i protokollen, at der i de sidste 10 år er gået i alt 18 millioner arbejdspladser tabt som følge af devalueringen af den amerikanske dollar med 50 %. Det var dog kun 1, 3 millioner arbejdspladser, der er gået tabt.

Formanden
Hr. Rübig, det er mit indtryk, at De henviser til selve mødereferatet. Men vi vil undersøge spørgsmålet.
(Protokollen godkendtes)

De politiske gruppers sammensætning
Formanden
Jeg kan oplyse, at hr. Kerr fra og med den 1. januar 1998 er medlem af Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet.

Kerr
Hr. formand, jeg ville blot takke Dem for den meddelelse og gøre opmærksom på, at jeg i protokollen for i går er nævnt som medlem af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe. Jeg ved, at det vil være en stor skuffelse for min gruppeformand, Pauline, og jeg vil derfor bede Dem om at rette dette.

Formanden
Mange tak, hr. Kerr. Protokollen vil blive rettet.

Aktuel og uopsættelig debat (indsigelser)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er afstemning om skriftlige indsigelser i forbindelse med debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Hory
Hr. formand, jeg vil gerne gøre en bemærkning til forretningsordenen, før der stemmes om de indsigelser vedrørende debatten om uopsættelige spørgsmål, som Gruppen De Grønne og De Liberale har rejst om henholdsvis Tibet og Kenya.
Min gruppe tilslutter sig indsigelserne, men da de to grupper ikke havde givet meddelelse om dem i Formandskonferencen, har vi ikke selv kunnet rejse indsigelse i form af vores beslutningsforslag om de samme emner. Jeg anmoder Dem derfor, hvis De er indforstået, om også at sætte vores beslutningsforslag nr. B41476/98 om Tibet og nr. 0084/98 om Kenya under afstemning.

Formanden
Vi vil straks behandle denne sag.

Det britiske formandskabs program og situationen i Algeriet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er en redegørelse fra formanden for Rådet om det britiske formandskabs program, inklusive situationen i Algeriet.
Jeg giver ordet til hr. Cook.

Cook
Hr. formand, hr. kommissionsformand, ærede medlemmer, det luxembourgske formandskab viste atter en gang, at de mindste nationer i Europa er de størstes ligemænd.
Dets formandskab var kompetent, effektivt og dynamisk. Det er vanskeligt at følge efter.
Jeg forstår, at der er tradition for, at det nye formandskab indleder sin tale til Europa-Parlamentet med at sige, at Europa for nærværende befinder sig på et særlig vigtigt stadium af sin udvikling. Jeg forstår godt, hvorfor det gør det. For det er jo altid sandt.
Og det er godt, at de skiftende formandskaber går i gang med deres opgave med denne følelse af spænding, for den fordel Europa har af skiftende formandskaber er, at hvert nyt formandskab tilfører sit eget nationale initiativ, en ny række erfaringer og en ny intention om at ville sætte sit fingeraftryk på udviklingen.
Storbritannien har det privilegium at have formandskabet på et tidspunkt, hvor Europa er ved at skulle tage to virkelig historiske skridt. I det næste halvår vil vores formandskab skulle optræde som lods ved søsætningen af både Den Økonomiske og Monetære Union og udvidelsesprocessen med de centraleuropæiske lande og Cypern.
Det er vigtige projekter. Det britiske formandskab vil arbejde tæt sammen med Europa-Parlamentet for at give både Den Økonomiske og Monetære Union og udvidelsen den bedst mulige start. Vi har begge - Parlamentet såvel som formandskabet - en forpligtelse over for Europa og vores vælgere om at samarbejde om en vellykket lancering af begge projekter.
Da den nye Labour-regering i Storbritannien blev valgt i maj, lovede vi, at vi ville forandre vores relationer med Europa. Det har vi gjort. Storbritannien er nu en engageret aktør i Europa.
(Bifald) Vi mener, at resultatet bliver bedre for det enkelte land i Europa, når Europa samarbejder.
De problemer, vi står over for, er fælles problemer, der kræver fælles løsninger. Problemer som drivhuseffekt og international kriminalitet er ikke problemer, som den enkelte stat kan løse alene. I dag er nationerne indbyrdes afhængige, som de engang var uafhængige. Verden har ændret sig siden Monnets, Spaaks og Schumans tid, men enhver forandring har gjort visionen om europæisk samarbejde mere overbevisende end nogensinde før.
Storbritannien ønsker at bruge sit formandskab til at skabe en effektiv og altomfattende Union, der er åben for hele Europa. Det er derfor, vi er så optaget af at gøre Den Økonomiske og Monetære Union og udvidelsen til en succes. Vi ønsker også at skabe en Union, der er lydhør over for det, der optager de europæiske folk. Derfor ønsker vi at fremme arbejdet med beskæftigelsen, miljøet og kriminaliteten. Vi ønsker at gøre Unionen effektiv, så vi vil fokusere på reformdagsordenen og begynde at forberede Den Europæiske Union på det næste århundredes udfordringer. Og vi ønsker, at Europa skal have en mere slagkraftig stemme i verden, så vi vil arbejde på at forbedre den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Den nye britiske regering er forpligtet til at gøre europæisk samarbejde til en succes, og vores formandskab vil være en bekræftelse på dette.
Økonomisk og monetær union vil være et meget vigtigt skridt. Under vores formandskab vil den vigtige beslutning skulle tages om, hvilke lande der er kvalificeret til tredje fase af ØMU'en, og om, hvilke valutaer der skal kobles sammen i den fælles valuta. Europa-Parlamentet vil selvfølgelig have en væsentlig rolle at spille i forbindelse med den beslutning.
Storbritannien vil have formandskabet, når denne meget vigtige beslutning skal træffes i maj måned. Vi vil udøve dette ansvar efter bedste evne, grundigt, samvittighedsfuldt og på en måde, som vi håber vil vise Europa, når det er bedst og mest konstruktivt.
Vi ønsker, at Den Økonomiske og Monetære Union skal blive en succes. Storbritannien vil ikke selv være med i første runde, men det betyder ikke, at vi ikke har nogen interesse i den monetære unions succes. Vores økonomi er tæt knyttet til kontinentets, og vi har lige så megen grund som noget land på kontinentet til at arbejde for en vellykket igangsættelse.
Vi er også forpligtede til at gøre udvidelsen til en succes. Luxembourg-topmødet banede vejen for udvidelsen. Nu tilfalder det os at få processen til at bevæge sig fremad ad denne vej. Under det britiske formandskab vil vi iværksætte tiltrædelsesprocessen for alle ansøgerlandene og indlede forhandlinger med de lande, der ønsker at slutte sig til Den Europæiske Union. Det er en proces, hvori Europa-Parlamentet har en vigtig rolle at spille. Vi er nødt til at samarbejde, for udvidelsen af Den Europæiske Union er en historisk chance - både for Europa og for de nye medlemmer. Den vil give alle vores økonomier et enormt skub fremad. Den vil skabe et bredere og stærkere Europa. Den vil betyde indfrielsen af den udfordring, vi fik præsenteret for otte år siden, da jerntæppet faldt, og gøre det muligt for os at skabe et velhavende, selvsikkert og mere stabilt Europa. Vi er sluppet af med jerntæppet. Det er vigtigt, at vi ikke tolererer et fløjlstæppe i stedet for, som adskiller de rige nationer i Vesteuropa fra de fattigere lande ved dets grænser i Central- og Østeuropa.
De sidste 50 års splittelse i Europa har været et vildskud i vores historie. De store kulturpersonligheder i Europas historie, såsom Mozart, Chopin, Goethe eller Voltaire, ville ikke have genkendt et Europa, der var splittet på den måde, som det har været i de sidste 50 år. Det tilfalder vores generation at få den store mulighed for endelig at afslutte denne splittelse ved at åbne Den Europæiske Unions døre for de nye demokratier i Central- og Østeuropa.
Det britiske formandskab har to vigtige, men praktiske mål, når det gælder udvidelsen. For det første at få sat god gang i forhandlingerne. Og for det andet at hjælpe dem, der har længere at gå - og sikre, at alle ansøgerlandene føler, at de er en del af processen.
Vi vil fortsat yde støtte på vejen til alle disse ansøgerlande, støtte til at hjælpe dem med at reformere deres økonomier, privatisere deres statsejede selskaber og styrke deres offentlige administration. Derfor vil Storbritannien selv bistå med at sørge for uddannelse af nogle af forhandlerne fra de centraleuropæiske lande, der ansøger om medlemskab. Vi bistår i uddannelsen af deres forhandlere, fordi vi ikke ser disse forhandlinger som konfrontations- eller modsætningsfyldte. Disse forhandlinger har ét fælles mål: At gøre udvidelsen til en succes.
Europa-konferencens indledende møde vil blive afholdt i London den 12. marts. Det vil være en synlig tilkendegivelse af det altomfattende Europa, som vi ønsker at skabe. Vi ønsker også, at det skal blive et væsentligt møde, hvor man drøfter spørgsmål, der betyder noget for alle vores folk, både i medlemsstaterne og i ansøgerlandene - om miljø, narkotika og organiseret kriminalitet.
Perspektivet om, at Cypern slutter sig til Den Europæiske Union giver os lejlighed til at bidrage til fred og velstand for alle på denne ø. Den Europæiske Union støtter fuldt og fast FN's Generalsekretær i hans bestræbelser på at finde en politisk løsning på Cypern. Vi håber, at lederne af de to samfund vil genoptage de FN-ledede forhandlinger efter valget. Vi ser med glæde på den cypriotiske regerings vilje til at inddrage de tyrkiske cyprioter i delegationen ved tiltrædelsesforhandlingerne. Vi ser gerne et dobbeltzonet, føderalt Cypern med to folkegrupper slutte sig til Den Europæiske Union.
Men Cypern har ret til at få sin ansøgning om medlemskab behandlet ud fra individuelle hensyn, og fremskridt i denne henseende må ikke være afhængige af, at der findes en løsning på øens splittelse.
Vi vil også arbejde ihærdigt på at styrke relationerne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet. Tyrkiet betyder noget - både som en væsentlig aktør i en vigtig region og som en af Europas mangeårige allierede. Vi anerkender Tyrkiets europæiske bånd og behovet for at få landet med i udvidelsesprocessen.
Vi har fastsat kriterier for alle stater, der ønsker at slutte sig til Den Europæiske Union: Behovet for en markedsøkonomi, demokratisk ledelse og overholdelse af menneskerettighederne. Tyrkiets ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union må bedømmes ud fra samme objektive kriterier som alle andre landes.
Storbritannien ønsker atter at bringe Europas folk i forbindelse med den europæiske union, som deres regeringer forsøger at etablere. Vores befolkninger har brug for at vide, at Den Europæiske Union er relevant for dem. For dem synes Den Europæiske Union undertiden at bruge alt for meget tid på at diskutere ting, der ikke berører dem, nemlig abstrakte og teoretiske spørgsmål frem for en konkret dagsorden. Vores befolkninger har brug for at tro på, at det, som optager dem, dikterer vores dagsorden i Europa.
Tre spørgsmål er af altoverskyggende betydning for Europas folk, nemlig beskæftigelse, kriminalitet og miljø. Jeg ved, at det er Deres prioriteter. Det vil også være vores.
For det første beskæftigelsen. Det er ligegyldigt, hvilket land man stiller spørgsmålet i. Hvis man spørger folk, hvad der bekymrer dem mest, er der kun ét svar i alle vores lande, nemlig arbejdspladser. Jeg er sikker på, at det er det, De hører i Deres valgkredse og blandt Deres vælgere.
Der er over 18 millioner arbejdsløse i Den Europæiske Union. Fem millioner af disse er under 25 år. Det betyder, at hver tiende ung i Europa er uden arbejde. Hver enkelt af disse er ikke blot et tal, men betyder en tragedie, et spild af talent og en fremmedgørelse over for vores samfund og vores økonomier. Den moderne økonomi er meget spændende for dem, der er forberedte på den; for dem, der har færdighederne og selvtilliden til at trives på det nye marked. Men mange føler sig skræmte af det, og mange er udstødt fra det. Det må være vores opgave at skabe en moderne markedsøkonomi i Europa bestående af retfærdige og altomfattende samfund. Jeg tror på, at det kan gøres, og at Europa kan vise vejen.
Unionen har en væsentlig rolle at spille i denne proces. Beskæftigelsestopmødet i Luxembourg satte dagsordenen for at få Europa tilbage i arbejde. Storbritannien vil bruge sit formandskab til energisk at forfølge denne dagsorden ved at hjælpe regeringerne med at finde de bedst mulige måder at hjælpe folk med at finde arbejde på og ved at forfølge de fire mål, der blev vedtaget på beskæftigelsestopmødet i Luxembourg, og som stemmer godt overens med den nye britiske regerings egne prioriteringer: Beskæftigelsesevne, således at vores folk har de færdigheder, der skal til for at finde arbejde, fleksibilitet og tilpasningsevne, således at vores virksomheder kan tilpasse sig et marked i hurtig forandring, iværksætterånd, således at Europas kreativitet og innovation kan blive til arbejdspladser og vækst, især i små og mellemstore virksomheder. Og endelig lige muligheder, således at alle de, der ønsker at arbejde, får en mulighed herfor, og ikke kun de unge og raske og rørige.
Ved topmødet i Cardiff vil en af vores prioriteter være at se på, hvor langt man er nået med de handlingsplaner om arbejdsløshed, som nu er ved at blive udarbejdet af de enkelte medlemsstater efter de retningslinjer, der blev vedtaget i Luxembourg.
Hvis vi skal forblive konkurrencedygtige, er det meget vigtigt, at vi får det indre marked til at fungere, og at vi færdiggør det. Vi vil arbejde hårdt på den handlingsplan for det indre marked, der blev vedtaget i Amsterdam, og sammen med det østrigske formandskab sigter vi på at få det færdigt inden udgangen af 1998. Handlingsplanen giver os et fuldt program. Vi ønsker reglerne om det indre marked bragt i anvendelse hurtigt og håndhævet bedre. Vi ønsker at forpligte Kommisionen og Europa-Parlamentet til at komme med bedre og enklere lovgivning. Vi ønsker at fjerne barrierer, således at Europa kan drage fuld nytte af det kæmpemæssige potentiale, der ligger i informationssamfundet og i elektronisk handel. Vores mål er et effektivt indre marked, der er frit for skjulte barrierer og unfair statsstøtte, og som fører til reel velstand. Så vil vi få et Europa, der kan arbejde for folk og bringe dem tilbage i arbejde.
Den anden ting, der bekymrer folk, er kriminaliteten. Narkotikahandelen beløber sig til omkring USD 400 milliarder om året på verdensplan og kommer således i værdi ind på en anden plads efter oliehandelen. Det er en af de mest integrerede former for handel i Europa.
Hvis vi skal fange de forbrydere, der står bag denne handel, må vi kunne måle os med deres grænseoverskridende arbejde og deres internationale samarbejde. Vores eget teamwork og internationale samarbejde må kunne måle sig med deres.
(Bifald) Som formandskab ønsker vi at få sat gang i Europol så hurtigt, som vi overhovedet kan, således at Europas politistyrker kan samarbejde effektivt. Vi vil tage et helt nyt initiativ imod high-tech-kriminalitet. Nye midler for grænseoverskridende kommunikation såsom Internettet giver fantastiske nye muligheder for adgang til information og ytringsfrihed. Men de er også åbne for misbrug, som vi kun kan bekæmpe, hvis vi bekæmper det sammen. Vi vil angribe narkotikahandelen ved roden ved at hjælpe de narkotikaproducerende lande i Centralasien med at dæmme op for strømmen.
Vi må vise folk, at Den Europæiske Union deler deres frygt og bekymringer og er i stand til at handle og gøre noget ved dem.
Den sidste ting, der bekymrer folk, er miljøet. Europas folk ønsker, at vi skal tage vores pligt til at passe på planeten og give den videre til vores børn i god stand alvorligt. Over hele linjen bør Den Europæiske Unions aktiviteter sikre et vedvarende Europa.
Vi vil bruge det britiske formandskab til at sætte miljøhensyn øverst på dagsordenen i Den Europæiske Unions beslutningsproces. De bør være centrale i alle vores politikker og ikke blot en eftertanke eller et tillæg.
Den Europæiske Unions transportpolitik har en væsentlig indvirkning på miljøet. Lad os sikre, at det er en positiv indvirkning. For at gøre dette til en realitet vil vi afholde et fælles Råd (transport og miljø) i juni. Vi vil fremme forslagene om højere standarder for emissioner fra motorkøretøjer for at skabe en bedre luftkvalitet for vores folk. Ved at koble de to sammen kan vi hjælpe med at sikre, at Europas transportpolitik er venlig over for Europas miljø.
Det britiske formandskab falder sammen med tre vigtige internationale miljøprojekter: Opfølgningen af Kyototopmødet om klimaændringer, forhandlingerne i FN om tilvejebringelsen af rent vand og forhandlingerne om driften af verdens skove.
Kyoto beviste, at Den Europæiske Union kan indtage en førende position på miljøområdet. Men Kyoto førte os ikke hele vejen til vores mål. De ting, man nåede til enighed om, må vi nu gøre noget for at gennemføre, og det, man ikke nåede til enighed om, må vi drøfte, således at vi kan nå til yderligere enighed med vores partnere over hele verden.
Beskæftigelse, kriminalitet og miljø. Det er de ting, der optager Europas befolkninger. Det er de ting, der er de højt prioriterede områder for det britiske formandskab. Men der må også ske fremskridt på reformdagsordenen for selve Europa.
Morgendagens verden, hvor alt foregår i fuld fart, tilhører dem, der reagerer og tilpasser sig hurtigst, og dem, der moderniserer. Folk ønsker en Europæisk Union, der arbejder effektivt og loyalt til gavn for dem.
De Agenda 2000-reformer, som Kommissionen har foreslået, udgør et spændende program til modernisering af Den Europæiske Union. Den Europæiske Union må ændre sig for at imødegå de udfordringer, der er en følge af udvidelsen, men også for at imødegå udfordringerne fra en verden i forandring. Den Europæiske Union er nødt til at træffe nogle vanskelige valg.
Den fælles landbrugspolitik er måske nok det tydeligste eksempel herpå. Den gav mening i 50'erne i lyset af fødevaremangelen. En fælles politik er ikke mindre relevant i dag, men der er behov for en modernisering af den. Kommissionen blev i Luxembourg pålagt at komme med forslag til lovgivning på dette område. Under vores formandskab vil vi sikre, at dette arbejde bliver gjort.
Jeg er bekendt med de stærke følelser over for en reform af den fælles landbrugspolitik og de divergerende meninger på dette område. Men der er meget, vi kan blive enige om. En ny landbrugspolitik, der fortsat støtter vores landmænd, men med færre omkostninger for vores skatteydere og forbrugerne, og som bevarer landsamfundene og det landlige miljø. Jeg ved, at der er mange i Europa-Parlamentet, der ønsker at se et skred i vores politik, således at vi kan bruge flere af vores ressourcer på de områder, der er mest relevante for de ting, der optager os i dag.
(Bifald) Vi vil bruge vores formandskab til at samarbejde med Dem for at sikre, at pengene bliver godt givet ud. Folk ønsker at vide, at byrden deles retfærdigt, at den regionale støtte går til at hjælpe de fattigste områder - de områder, der har størst brug for den. De ønsker hårde sanktioner mod dårlig ledelse og svindel; de ønsker at vide, at deres penge ikke går til spilde. Vi vil prioritere at få Den Europæiske Union til at arbejde mere effektivt for folk.
Vi vil også prioritere at gøre den mere tilgængelig for folk. Vi vil foreslå foranstaltninger, der skal gøre Den Europæiske Union mere gennemskuelig, herunder en øget åbning af Ministerrådet. Hvis det er meningen, at folk skal tro, at Den Europæiske Union tilhører dem, skal de i det mindste vide, hvad der drøftes, og hvordan vi træffer beslutninger.
(Bifald) Jeg ønsker også, at det britiske formandskab skal være med til at genopbygge folks tillid til, at Den Europæiske Union kan tale og handle for dem i verden. Jeg siger med vilje både "tale« og "handle«. Det er vigtigt, at Den Europæiske Unions stemme høres hurtigt og autoritativt. Men det er også vigtigt, at vi lader vores ord følge af gerninger og viser, at Den Europæiske Unions handlinger kan have en virkning. Den Europæiske Union kan og bør være en vigtig aktør på verdensarenaen.
Vi vil anvende vores formandskab til at lancere en EU-adfærdskodeks for våbeneksport og etablere aftalte standarder for al eksport af våben foretaget af EU-medlemsstater. Vi vil gennemføre den nye EU fælles aktion vedrørende landminer, der bekræfter Unionens opbakning af et globalt forbud og af sit eget program for rydning af landminer og hjælp til ofre for landminer.
(Bifald) Vi vil arbejde for en sammenhængende europæisk strategi på menneskerettighedsområdet og sikre, at den får en reel indvirkning, ved at arbejde i partnerskab og dialog med andre lande.
Vi vil fortsætte Unionens bestræbelser på at styrke sine relationer med resten af verden. Jeg rejser i morgen til Washington og Ottawa for at orientere USA og Canada om vores planer for formandskabet. I maj vil vi afholde topmøder med begge lande. Jeg rejser til Latinamerika i februar for at lede EU/Rio- og EU/San Joséministermøderne. Tony Blair vil lede det andet Asien-Europa-møde i London i april, som er det første topmøde med Asien på europæisk jord og en vigtig milepæl i vores forbindelser med Asien. Under vores formandskab sigter vi også på at nå til enighed om EU's forhandlingsmandat i forbindelse med efterfølgeren til Lomé-konventionen.
Under vores formandskab vil Den Europæiske Union fortsat arbejde sammen med sine partnere for at gennemføre fredsaftalen i Bosnien. Vi vil søge at forbedre hurtigheden og effektiviteten af Den Europæiske Unions bistandsarbejde i denne region.
Vi vil sikre, at Den Europæiske Union fortsat bidrager positivt til fredsprocessen i Mellemøsten. Vi er foruroligede over det nuværende dødvande, der optager Den Europæiske Union lige så voldsomt som alle andre. Derfor vil vi arbejde på at supplere USA's bestræbelser på at formidle forhandlinger mellem de to sider i konflikten, og vi vil undersøge, hvordan Europa kan sørge for, at der sker fremskridt med de praktiske foranstaltninger, såsom Gazas lufthavn og havn.
Jeg vil også gerne sige, at vi deler Europa-Parlamentets dybe bekymring over de seneste begivenheder i Algeriet. De har klart tilkendegivet Deres følelser, bl.a. ved at give Selima Ghezali Sakharov-prisen for 1997. Hendes arbejde er under de vanskeligst tænkelige omstændigheder en overbevisende påmindelse til verden om de problemer, som Algeriet står over for.
De seneste massakrer og omfanget af grusomhederne heri har været forfærdende. Folk i hele Europa har været forenet i en følelse af afsky og rædsel over de historier fra Algeriet, som de har læst i pressen i de seneste uger. Den britiske ambassadør har på vegne af formandskabet søgt om tilladelse fra de algeriske myndigheder til at besøge de steder, hvor de seneste forfærdelige grusomheder har fundet sted. Vi ønsker at finde ud af, hvordan vi kan hjælpe. Vi har ikke set nogen beviser, der kan understøtte påstandene om, at de algeriske sikkerhedsmyndigheder har været involveret. Verdens medier har en stærk interesse i disse dramatiske begivenheder. Det er i de algeriske myndigheders interesse at lade pressen se med egne øjne, hvad der foregår i deres land, og hvem der er ansvarlige for terrorismen. Det internationale samfunds regeringer har også en legitim interesse. Vi har alt for ofte i historien måttet sande, at hvis vi tillader terrorismen at få fodfæste i et land, så vil den alt for hurtigt blive eksporteret til andre lande.
(Bifald) Derfor accepterede det britiske formandskab ufortøvet forslaget om at sende en trojkadelegation til Algeriet. Denne delegation vil både undersøge, hvordan Den Europæiske Union kan hjælpe med at sætte en stopper for terrorismen, og vise de stærke følelser, som Europas folk nærer over for den terror og de lidelser, der er det algeriske folk til del. Jeg forsikrer Dem for, at formandskabet vil holde Europa-Parlamentet fuldt orienteret om sagen.
Som afslutning vil jeg gerne sige, at selv en lang tale kun kan give et øjebliksbillede af et formandskabs 6måneders program. Det er et ambitiøst og omfattende program; et program, der viser det Europa, som Storbritannien og Europa-Parlamentet ønsker at se. Et altomfattende Europa, der er velhavende, åbent og fredeligt; en effektiv union, der samarbejder effektivt om ting, der er af betydning for vores folk, og som klart og med styrke taler deres sag i verden.
Europa-Parlamentet har en vigtig rolle i denne vision. Den britiske regering har arbejdet på at opbygge vores forbindelser med Parlamentet - forbindelser, som sikkert ikke er blevet vedligeholdt så meget, som de kunne, af den tidligere britiske regering - og vi har udviklet vores formandskabsdagsorden i nært samråd med Dem og andre medlemmer af dette Parlament.
Vi ønsker, at vores formandskab skal sikre, at De får de bedst mulige chancer for at spille Deres vigtige rolle i de vigtige beslutninger, der ligger foran os.
Deres stemme vil være en vigtig stemme i drøftelserne om Den Økonomiske og Monetære Union. De skal give Deres samtykke til udvidelsen. Når Amsterdam-traktaten træder i kraft, vil De få en stærkt øget lovgivningsfunktion. Det britiske formandskab er fast besluttet på at indgå i en lige dialog med Dem på alle disse områder, både i plenarforsamlingerne og i Deres udvalgslokaler.
Men Deres rolle går meget længere endnu. Jeg mener, at Europa-Parlamentet har en meget vigtig rolle at spille i vores bestræbelser på at give Den Europæiske Union tilbage til folket, at fremstille væsentlige problemstillinger for Europas folk og at sikre, at de får mulighed for at tale, og at deres ord bliver hørt. Som en regering, der tror på et åbent og gennemsigtigt Europa og et Europa, der genspejler almindelige menneskers holdninger og handler i overensstemmelse med deres interesser, mener vi, at De har en vigtig rolle at spille. Vi vil ikke altid være enige, men jeg kan forsikre Dem for, at vi altid vil lytte til Deres meninger.
Vi står på tærsklen til etableringen af et bredere og stærkere Europa. Et Europa, der strækker sig fra Warszawa til Edinburgh; et fredeligt, velhavende og selvsikkert Europa; et Europa, der kan tale med én stemme i verden, men som respekterer og tilskynder forskellige nationale kulturer til at blomstre inden for Unionen. Det er tilfaldet Storbritannien at påtage sig formandskabet på et tidspunkt, hvor disse muligheder er inden for rækkevidde. Vi har brug for Deres hjælp, hvis vi skal kunne udnytte disse muligheder. Jeg ved, at De vil yde os denne hjælp.
(Kraftigt bifald)
Formanden
Mange tak, hr. formand for Rådet.
Jeg giver ordet til fru Green.

Green
Hr. formand for Rådet, det er mig en meget stor glæde at byde Dem velkommen i EuropaParlamentet her i dag. Som britisk Labour-medlem af Europa-Parlamentet glæder det mig for første gang i over 20 år at kunne byde en minister i en Labour-regering velkommen i dette Parlament.
(Bifald fra venstre) Som leder af Den Socialistiske Gruppe i dette Parlament ved jeg, at socialister, socialdemokrater - og også andre medlemmer af dette Parlament - var ret lettede over at se ryggen af den tidligere regering, der var meget fjendtligt stemt, meget uærlig og en obstruktionsmager, når det gjaldt Den Europæiske Union.
(Bifald fra venstre) Den 4. maj, bare tre dage efter det britiske parlamentsvalg, havde avisen The Observer en overskrift, der lød "Farvel til fremmedhadet«. Det første positive budskab fra den nye regering og især rådsformanden var rettet mod Den Europæiske Union. Udenrigsministeren er meget velkommen her. Den 16. december 1992, ved afslutningen af det forrige britiske formandskab, henvendte min kollega og forgænger, Jean-Pierre Cot, sig til den daværende britiske premierminister og sagde: "Ved indledningen til det britiske formandskab glædede jeg mig, da jeg var overbevist om, at de traditionelle britiske egenskaber som fair play og effektivitet ville gøre det til en succes.« Han sluttede med at sige: "Det britiske formandskab har opført sig mere som en lidenskabelig partifanatiker end som en ærlig mægler.« I dag opfordrer jeg indtrængende udenrigsministeren til at sikre, at det britiske formandskab vil vise fair play og effektivitet og genskabe den britiske selvrespekt og værdighed i dette Parlament og i Europa.
Men endnu mere håber vi, at dette formandskab i bestræbelserne på at gennemføre sine prioriterede mål vil udvise den samme handlekraft, fantasi, flair og vision, der har præget de første otte måneder, hvor denne regering har stået ved Storbritanniens ror. Det vil ikke være nogen overraskelse for udenrigsministeren eller dette Parlament, at min gruppe støtter de væsentlige politiske prioriteter, som han har skitseret for os i dag som sin arbejdsplan for de næste seks måneder. Kolleger i min gruppe vil komme nærmere ind på denne dagsorden - beskæftigelse, narkotika, miljøet, den udenrigspolitiske dagsorden, i løbet af debatten her i dag.
Jeg vil blot rejse især to spørgsmål. Det første gælder udvidelsen af Unionen med Cypern og Central- og Østeuropa. Vi glæder os over rådsformandens engagement, når det gælder om at indlede udvidelsesprocessen på en altomfattende og gennemsigtig måde i London i marts. Jeg ved, at den britiske regering tror på vanskelige valg. Jeg vil gerne bede rådsformanden om at tage det vanskelige valg op, som efter vores mening ledsager den indledende konference, og det er at indlede processen med at drøfte det indviklede spørgsmål, som ikke blev afsluttet i Amsterdam, og som man på Luxembourg-topmødet i det mindste erkendte skulle behandles. Det er ikke populært eller nemt at rejse det, der ofte anses at være de navlebeskuende spørgsmål om institutionelle reformer. Men det er ganske enkelt sandt, at Den Europæiske Union ikke vil fungere uden flere afstemninger ved kvalificeret flertal...
...for ikke at tale om fornyet stemmevægtning, antallet af kommissærer m.v.
På samme måde siges det, at de reformer af både den fælles landbrugspolitik og strukturfondene, som De nævnte, ganske enkelt ikke vil blive iværksat før udgangen af dette år, når det tyske valg er overstået. Ingen forventer, at disse spørgsmål kan løses i løbet af de næste seks måneder, men vær rar ikke at lade, som om de bare ikke eksisterer.
Det andet spørgsmål, jeg gerne vil rejse, drejer sig om en beslutning, som skal træffes om euroen i begyndelsen af maj i år. Dette Parlament har, som rådsformanden sagde, et enestående og meget specielt ansvar. Det er det eneste Parlament i Europa, der kan få en direkte forbindelse til den europæiske centralbank, og som allerede har en direkte forbindelse til ØKOFIN-Rådet. Dette Parlament kan udøve demokratisk kontrol over euroen og de institutioner, der bestemmer, om den bliver en succes.
I denne side af Parlamentet er vi besluttet på, at denne rolle skal spilles på en meget håndfast måde. Vi opfordrer Rådet til at se alvorligt på de forslag, der kommer fra Parlamentet om at give euroen demokratisk legitimitet. Det britiske formandskabs holdning har med sin støtte til dette Parlaments ret til at blive hørt i forbindelse med ØKOFIN-Rådets henstillinger om, hvilke lande der skal være med i den første runde af ØMU'en, givet et klart budskab om demokratisk engagement, som vi er meget taknemmelige for. Jeg håber nu, at rådsformanden vil presse sine kolleger til at støtte en demokratisk euro.
Dette formandskab kommer på et meget vigtigt tidspunkt - jeg har sagt det, hvis udenrigsministeren ikke gjorde. Det bringer håb med sig for dem, der er bekymrede for Europas fremtid, og især for de unge. Vi ønsker det god vind.
(Bifald)
Martens
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg takker Dem for Deres erklæring og særligt for Deres løfte om, at De vil lytte til Parlamentet. De har mindet om, at Deres formandskab vil blive kendetegnet af to historiske aspekter. Den 30. marts begynder forhandlingerne med elleve ansøgerlande, og i første uge af maj måned vil beslutningen om euroen blive taget. Disse historiske skridt blev taget i traktaterne og blev forberedt længe i de Europæiske Råd. De illustrerer endnu en gang den metode, der har gjort De Europæiske Fællesskaber i stand til at fungere på basis af en gradvis og kontinuerlig kreativ proces, hvor tålmodighed, men også beslutsomhed er de bedste og mest sikre drivkræfter. Endvidere er De, hr. formand, nu hvor ruten er lagt, ansvarlig for at fastsætte og afvikle dagsordenen og også først og fremmest for at skabe den politiske atmosfære. De har lige talt om gennemsigtigheden i Deres beslutninger og appellen til den offentlige mening. Jeg tror, at støtte fra befolkningen under Deres formandskab vil være et nøgleelement i de lande, hvor man indfører euroen, men også i ansøgerlandene, der endelig vil tilhøre fællesskabet af frie og demokratiske folk. De Europæiske Fællesskabers beslutninger har aldrig været så konkrete og grebet så dybt ind i vores medborgeres daglige tilværelse.
Hr. formand for Rådet, vi ved, at den britiske tradition, der er gennemsyret af forståelse for demokratiet, lægger stor vægt på, at alle deltager i store fælles beslutninger. Derfor er det et paradoks, at Deres egen regering har udtalt, at den ikke vil høre til den første gruppe af medlemsstater, der indfører euroen. Jean Monnet sagde om briterne: Vi er klar over, at I respekterer kendsgerningerne og ikke hypotesen. Historien har givet ham ret, da han forudsagde, at Det Forenede Kongerige efter lang tids tøven ville søge om medlemskab af EKS og EF, når disse to fællesskaber havde opnået deres første succes uden at ændre noget ved deres føderative principper. Personligt har jeg tillid til Deres pragmatisme. Når euroen er blevet den stærke, stabile og attraktive mønt, vil også Deres land tiltræde og bidrage til dens glans. Vi forventer af Deres formandskab, at De i en sårbar fase, hvor indgribende formelle beslutninger vil vende op og ned på en lang række gamle vaner, vil anvende alle Deres evner og energi til at give befolkningen i hele Unionen et budskab om håb og tillid. For, kære kolleger, hver ny dag styrker os i overbevisningen om, at euroen, på trods af skepsis og modstand, bliver en realitet. Dette er en ny chance for sikre befolkningens levestandard, en ny chance for vores økonomiske vækst, der er en absolut betingelse for at skabe nye arbejdspladser.
Aldrig før har håbet om en varig fred på vores kontinent været så stort og så realistisk. Derfor skal vi overbevise vores medborgere om, at de skal imødese den store udvidelse med Central- og Østeuropa med generøsitet og taknemmelighed. Og på det europæiske topmøde i Cardiff midt i juni i år vil de første skridt mod reformerne i Agenda 2000 blive taget. Der skal De anvende al Deres kreativitet for at forhindre, at de femten efter de historiske beslutninger om udvidelsen og euroen falder tilbage i magtesløshed og splittes over underordnede spørgsmål af mindre vigtighed. Almenvellet bør vinde over det golde forsvar af erhvervede rettigheder eller den nationale populisme eller klasseegoisme. Til det formål eksisterer den metode, som De Europæiske Fællesskaber bygger på. Fællesskabets integration, det var nøglen til Det Europæiske Fællesskabs succes, prioritering af at tilhøre en stærk helhed, der forsvarer vores interesser udadtil og som samtidig er solidarisk indadtil, så alle føler sig engageret. Vi må fortsætte ad denne vej, og vi støtter de aktioner, som De har bebudet. Beskæftigelsen, konkurrenceevnen, kampen mod bedrageri og kriminalitet, beskyttelse af miljøet og folkesundheden, kulturen, informationssamfundet, iværksættelsen af planlægnings- og advarselsenheden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, fornyelse af Lomé-konventionen, fremme af menneskerettighederne i verden har De bebudet, og jeg stiller Dem det spørgsmål, hr. formand for Rådet, vil De iværksætte aktioner for menneskerettighederne i Nigeria og Burma og for en løsning af det cypriotiske problem? Fru Green har lagt vægt på dette, og det gør jeg også.
Også den institutionelle reform, der ikke blev tilvejebragt i Amsterdam, er absolut en opgave for ethvert formandskab, også for Deres. Jeg blev meget berørt, da jeg for nylig læste et interview med den tidligere formand for Kommissionen, Jacques Delors, der sagde: Den europæiske integration er realiseret på basis af økonomien. Nu går vi i gang med ny stor opgave: Udvidelsen med landene i Central- og Østeuropa, men, siger Jacques Delors, og jeg citerer ham:
«Det forudsætter, at samtlige medlemsstater inden 2010 nærer de samme ambitioner for et forenet Europa og har midlerne til at opfylde dem. Det tvivler jeg meget på vil være tilfældet. Jeg er bange for, at Europa som politisk projekt lidt efter lidt vil forsvinde til fordel for et stort frihandelsområde, hvis man ikke gør sig alvorlige overvejelser om dette spørgsmål«.
Dette budskab af Jacques Delors skal vi lytte til og bevare i vores hjerner, i vores mentalitet og i vores sjæl. Jeg appellerer til Dem, De som i Deres tradition er præget af pragmatisme, om også at gøre en kreativ indsats, så denne Europæiske Union også kan leve videre i det kommende århundrede.
(Bifald)

Collins, Gerard
Hr. formand, jeg byder den britiske udenrigsminister hjertelig velkommen i Parlamentet her til formiddag som formand for Rådet. Jeg ønsker ham al mulig held og lykke i hans formandskab på vegne af Europas folk. Jeg takker ham for hans meget omfattende tale til Parlamentet. Jeg støtter formandskabets prioriteter, som han har skitseret klart.
Jeg kan stærkt støtte den prioritering, som formandskabet foreslår for målet om at vise de europæiske folk, at Den Europæiske Union arbejder for dem på en praktisk måde. Dette mål vil kun kunne nås, hvis flertallet af befolkningen kan overbevises om, at Den Europæiske Union er relevant for deres daglige bekymringer, og at Unionen kan bidrage til at finde løsninger på problemerne i vores samfund.
Det problem, der for nærværende bekymrer de fleste, er kriminaliteten. Der er meget få mennesker i nogen af vores lande, som ikke selv har prøvet at være ofre for kriminelle handlinger, eller hvis familier ikke har været berørt af kriminalitet på en eller anden måde. Næsten hver aften viser TV-nyhederne historier om mere og mere rædselsvækkende forbrydelser udført af onde mennesker og ofte imod forsvarsløse mennesker i vores samfund såsom små børn eller de gamle. Mange er bekymrede for deres egen personlige sikkerhed eller deres familiers sikkerhed. I mange af vores samfund betragtes indbrud i huse, overfald og voldsomme angreb for at være mere almindeligt forekommende, end det var tilfældet for år tilbage.
Den tilgrundliggende årsag til en stor del af disse forbrydelser er narkotikamisbrug og misbrug af ulovlige stoffer. Ulovlige stoffer synes at være mere let tilgængelige nu til dags både i kvantitet og i forskellige sorter, især for unge. Misbruget af disse stoffer udgør en alvorlig sundhedsrisiko for påvirkelige unge, der absolut vil eksperimentere med dem. Narkotikamisbruget og den afhængighed, der i sidste ende følger for mange af disse mennesker, kan kun tilfredsstilles gennem indtægter fra kriminalitet. Det er denne type narkotikarelateret kriminalitet, der udgør en alvorlig trussel mod mange af vores samfund.
Jeg tror, at Den Europæiske Union kan yde et væsentligt bidrag i forbindelse med bekæmpelsen af narkotikamisbrugssvøben ved sammen med de nationale myndigheder at koncentrere sine ressourcer på en sammenhængende måde om bekæmpelsen af den internationale narkotikahandel.
Den illegale narkotikahandel er nu en avanceret forretningsvirksomhed. Kampen imod denne handel skal også, hvis den skal være effektiv, være avanceret og international. De af os, der deltog i forhandlingerne om Maastrichttraktaten, havde håbet, at Europol ville blive det organ, der kunne forsyne de nationale myndigheder med oplysninger og viden om hvidvaskning af penge og ulovlig narkotikaproduktion og -smugling, som de havde brug for for at kunne forfølge dem, der er ansvarlige for narkotikadistributionen i vores samfund. Mange år senere er jeg skuffet over at se endnu et formandskab være nødt til at nævne det som et af sine mål at afslutte forberedelserne til etableringen af Europol. De eneste mennesker, der kan være glade for disse skandaløse forsinkelser, er dem, der er indblandet i den illegale narkotikahandel.
Ikke desto mindre er jeg glad for det britiske formandskabs engagement i at få Europol etableret og dets interesse i at fremme de internationale bestræbelser på at bekæmpe den ulovlige narkotikahandel. Jeg vil støtte ethvert sådant forslag, der bliver forelagt dette Parlament.
Under det britiske formandskab vil der blive truffet afgørelse om, hvilke lande der vil komme med i den første runde af deltagere i den fælles valuta. Samtidig med at jeg påskønner, at Storbritannien ikke vil være med blandt disse lande, er det dog alligevel vigtigt, at alle lande og selv de lande, der ikke deltager i den fælles valuta fra den første dag, bliver aktivt inddraget i forberedelses- og planlægningsfaserne forud for lanceringen af euroen - som følge af denne valutas potientielle indvirkning på alle vores økonomier - både inden for og uden for den fælles valutazone.
Et yderst vigtigt aspekt i forbindelse med indførelsen af den nye valuta vil være de enkelte borgeres holdning til euroen. Rådsformanden vil nok erindre den tilbageholdenhed, uro og endog frygtsomme reaktion, som mange britiske, og i sandhed også irske, borgere udviste ved overgangen til brug af decimalsystemet for vores respektive valutaer i 60'erne. I de indledende faser af overgangen til decimalsystemet havde man nok ikke fuldt ud forstået betydningen af at skabe stor tillid hos forbrugerne. Jeg mener, at de samme risici er til stede i dag. Det er yderst vigtigt, at de europæiske institutioner, såvel som de nationale regeringer, igangsætter en bred uddannelsesproces for alle dele af befolkningen og ikke kun i finansverdenen og erhvervslivet, som det p.t. hovedsagelig ser ud til at være tilfældet.
Når euroen indføres, vil det være nødvendigt at veksle de penge, man ligger inde med i de nuværende valutaer, til den nye valuta. Dette krav kan give myndighederne en passende anledning til at identificere forbrydernes aktiver og træffe de nødvendige foranstaltninger. Jeg håber, at formandskabet vil sikre, at der tages de initiativer, der er nødvendige for at kunne identificere forbrydernes aktiver, og i god tid, så man kan drage fuld nytte af denne mulighed.
Det arbejdsprogram, som formandskabet har forelagt, lader forstå, at der også vil blive gjort bestræbelser i det næste halve år på at gøre fremskridt i forhandlingerne om en reform af den fælles landbrugspolitik. Men det er klart, at Kommissionens detaljerede forslag først må fremsættes, før der kan gøres betydelige fremskridt i denne sag. Forud for en endelig aftale om en reform af den fælles landbrugspolitik bør der foregå en langvarig og omfattende debat spredt over adskillige formandskaber. Denne reform vil få en væsentlig politisk betydning, ikke kun for vores fremtidige relationer til de østeuropæiske lande, men også for vores landområder, for fødevarepolitikken og for de millioner af landmænd og arbejdstagere, der er omfattet af denne sektor.
Og endelig har formandskabet peget på miljøpolitik som et af sine prioriterede områder. I den henseende vil jeg håbe, at det vil tage op til velvillig overvejelse at løse et længe eksisterende miljøproblem, der stærkt har berørt Deres naboer i Irland, nemlig problemet med den fortsatte udledning af radioaktivt materiale i Det Irske Hav fra Sellafield-anlægget.

De Vries
Hr. formand, efter flere år med en sur, negativ holdning kommer den positive indstilling fra den nye britiske regering som et forfriskende pust. Få formandskaber har høstet så megen goodwill. I øvrigt er der heller ikke ret mange, der har ført en sådan reklamekampagne for at opnå denne goodwill. Hvorom alting er: Velkommen tilbage, England. En advarsel er dog på sin plads. Gode hensigter er ikke nok. Et formandskab må vise resultater. Det gælder først og fremmest på to områder: Det monetære område og udenrigspolitikken.
Den vigtigste beslutning for Unionen under det britiske formandskab er beslutningen om euroen. Desværre var den britiske regering ikke villig til klart at give udtryk for, om og hvornår England vil tiltræde den monetære union. Formandskabet skal således føre disse vigtige forhandlinger med den ene hånd bundet på ryggen.
Tony Blair vil lede Europa. Men han kan ikke forvente, at han kan lede fra sidelinjen. Jeg vil ikke desto mindre anmode Det Forenede Kongerige om at sørge for, at medlemsstaterne respekterer traktaten, når de skal udnævne den første formand for Den Europæiske Centralbank. I henhold til traktaten gælder denne udnævnelse for en hel periode på otte år, altså ikke for to perioder på fire år. En omgåelse af traktaten på dette punkt vil skade euroens troværdighed, endnu før den er lanceret.
Hr. formand, den økonomiske krise i Asien kaster en voksende skygge over Europa. Selvom der ikke er grund til panik, er der dog grund til alvorlig bekymring. Devaluering i Hongkong eller Kina eller en økonomisk krise i Japan vil både ramme USA og Europa hårdt. I modsætning til USA har Unionen hidtil ikke bidraget direkte til at finde en løsning. Den manglende deltagelse af verdens største økonomiske blok er påfaldende. Hvorfor har Den Europæiske Union ikke sendt en delegation til de involverede lande for at tilbyde politisk solidaritet og støtte? Naturligvis skal landene i Asien deregulere deres økonomi og reformere deres finansielle sektor, og det britiske formandskab skal gøre dette klart i ASEAN-landene og i Japan. Men vi bør også på det højeste politiske niveau give udtryk for vores tillid til de asiatiske økonomier. Dette er ikke tidspunktet, hvor Unionen må give indtryk af at være indadrettet, selvisk og ligeglad.
Hvis der herudover er et område, hvor der er brug for det britiske lederskab, så er det udenrigspolitikken. Det er særlig på dette punkt, at det britiske formandskab vil blive bedømt. Der er et påtrængende behov for et effektivt europæisk diplomati i Middelhavet og på Balkan.
Jeg støtter formandskabets ønske om at lade Unionen spille en aktiv rolle i Mellemøsten og i Algeriet. Nu hvor Algeriets regering ikke er i stand til eller ikke er villig til at gøre en ende på forbrydelserne mod menneskeheden i deres land, bør det internationale samfund alvorligt overveje at oprette en international domstol for Algeriet. Det kunne være det mest effektive middel til at udøve internationalt pres.
Unionen må også forbedre samarbejdet med Tyrkiet. Naturligvis kan intet land tiltræde Unionen, hvis det overtræder menneskerettighederne. Så længe der ikke eksisterer ægte ytringsfrihed, og så længe selv børn bliver tortureret af politiet, kan der ikke blive tale om at indlede forhandlinger med Tyrkiet. Men i mellemtiden er det i Europas interesse at samarbejde med Tyrkiet om spørgsmål som regional sikkerhed og emigration. I marts 1995 besluttede Associationsudvalget at udvide den politiske dialog med Tyrkiet. Formandskabet må sørge for, at disse beslutninger endelig gennemføres, og at det økonomiske samarbejde genoptages. Pacta sunt servanda.
To bemærkninger om Balkan. Jeg frygter mere og mere, at Kosovo bliver den næste krudttønde, der eksploderer på Balkan. Måske er det endnu ikke for sent at undgå krig i Kosovo, men tiden går. Det er vigtigt, at EU og USA øger presset på præsident Milosevic. Det internationale samfund bør udnævne en gesandt på højt niveau i spørgsmålet om Kosovo. Kosovo bør være et af det britiske formandskabs prioriteter.
Min gruppe anmoder også om prioritering af arrestationen af krigsforbrydere i Bosnien. Nationer begår ikke krigsforbrydelser, men det gør enkeltpersoner. Derfor skal de skyldige stilles for retten. Kun på den måde vil voldsspiralen kunne brydes. 1998 bør være det år, hvor Karadzic og Mladic endelig stilles for retten. Det Forenede Kongerige har en vigtig militærmagt i det tidligere Jugoslavien. Derfor anmoder jeg det britiske formandskab om at anvende alle politiske og militære midler for at bevirke, at disse to forbrydere arresteres og udvises.
Til sidst en bemærkning om Unionens demokratiske indhold. En af de måder, hvorpå den demokratiske kontrol i Unionen kan øges, er, at Rådet indfører et fælles forholdstalsvalgsystem. Hvis de europæiske borgere skal kunne råde over et sådant system i 1999, skal de nødvendige beslutninger træffes senest i juni i år, ikke senere. Det betyder, at formandskabet senest i slutningen af marts må fremsætte forslag herom. De Liberale deler den britiske regerings ønske om at bringe Europa nærmere borgerne. Jeg stoler derfor på, at den britiske regering deler vores ønske om at få gennemført denne vigtige demokratiske reform i år.
Hr. formand, min gruppe tilslutter sig helt dette formandskabs målsætninger og ord. Det er op til formandskabet at sørge for, at vi også om seks måneder kan tilslutte os dets handlinger.

Puerta
Hr. formand for Rådet, som De så udmærket har sagt det, definerer beslutningerne vedrørende euroen og påbegyndelsen af forhandlingerne om udvidelsen det britiske formandskabs arbejde og betydning. Og hvad kan medlemmerne af Europa-Parlamentet så forvente af et britisk formandskab? Uden tvivl, at det i dag udviser europæisk overbevisning, ihærdighed, optimisme, praktisk sans og om muligt humoristisk sans. Og hvis formandskabet er karakteriseret af Labour, kan man, og især vi socialdemokrater, forvente en social indstilling.
Derfor vil jeg gerne på konversationsbasis - på ingen måde som en erklæring eller højtideligt - fremføre nogle bemærkninger om visse af Deres overvejelser. For på dette tidspukt med udvidelse og kulmination på Den Økonomiske og Monetære Union samt udvikling af den næste stabilitetspagt, hvor det bliver så vanskeligt at gennemføre socialpolitikker - nogle gange vil omstændighederne være en hindring herfor - er det nødvendigt at sige JA til udvidelsen med store bogstaver, men det er nødvendigt klart at fastslå - og De har selv sagt det - at bekæmpelsen af arbejdsløsheden er absolut nødvendig. Det er nødvendigt, at bekæmpelsen af arbejdsløsheden ikke kun består af gode hensigter, men at den får samme prioritet som mønten og bekæmpelsen af inflationen, som vi alle er fælles om.
Men der kræves også andre ting. For at opbygge et ligevægtigt, demokratisk og retfærdigt Europa er det nødvendigt at fastholde det overordnede mål om økonomisk og social samhørighed, at stræbe efter et Europa ikke kun med frihedsrettigheder, men også med ligestilling mellem nord og syd, øst og vest. Spørgsmålet er indlysende: Hvordan opnås denne samhørighed? Hvad foreslår vi? Ja, vi foreslår, at man fortsat udnytter strukturfondene intelligent og uden spild, med gennemskuelighed, men med bevarelse af den interne solidaritet mellem Nord- og Sydeuropa, som ikke må stå i modstrid med udvidelsespolitikken.
De henviste til den fælles landbrugspolitik, og jeg drister mig til at sige Dem, at det er nødvendigt at bekæmpe forskellene i støtten til de forskellige landbrugsproduktioner. Det er nødvendigt med en reform, men en reform, der går i retning af at ligestille de forskellige landes og de forskellige europæiske landmænds muligheder i Europa.
Hvis vi ønsker at finansiere udvidelsen og samtidig den interne solidaritet, kan vi ikke være enige i de punkter, som Kommissionen har fremlagt i Agenda 2000. Det er ikke muligt at fungere med en begrænsning på egne indtægter på 1, 27 % af Fællesskabets bruttonationalprodukt. Jeg vil tale med ord, som borgerne forstår: Det, som Kommissionen foreslår, er, at for hver ECU 10.000 af bruttonationalproduktet skal ECU 127 henlægges til Fællesskabets budget. Hvad ønsker Europa-Parlamentet? At der for hver ECU 10.000 af Fællesskabets BNP henlægges ECU 4 mere til Fællesskabets budget - altså ECU 131 - til samtidig finansiering af udvidelsen og solidariteten. Hvordan kan det være umuligt at bruge ECU 4 mere for hver 10.000? Det forstår jeg ikke, og jeg taler her ikke på egne vegne, men på vegne af mange europæiske borgere.
På den anden side ønsker vi at bekæmpe spildet og den manglende gennemskuelighed, men vi støtter velfærdsstaten som et tegn på europæisk identitet. Markedet skal være gennemskueligt, men det skal være underlagt de demokratiske værdier samt borgernes politiske og sociale rettigheder. Jeg er sikker på, at en Labourformand med alle de fornyelser og justeringer, som hvert politisk valg kræver, må være meget følsom over for dette krav om at bibeholde velfærdsstaten som tegn på europæisk identitet.
Og afslutningsvis, hr. formand for Rådet, vil jeg sige, at vi er enige i, at der skal være en fornuftig dialog med Tyrkiet, men set ud fra et europæisk synspunkt, som De sagde. Tyrkiet skal opfylde de samme betingelser som andre lande. Det må ikke true Nordcypern, det må ikke konstant være imod menneskerettighederne. Vi kan ikke acceptere det amerikanske synspunkt, der er knyttet til Tyrkiets betydning i NATO. Vi har et europæisk synspunkt, og det ønsker vi, at Rådet forsvarer.
Endelig og med parlamentsformandens tålmodighed vil jeg gerne sige Dem, at i sagen om Algeriet er vi alle forpligtede. Måske med forskellige visioner, men vi er enige i, at trojkaen skal rejse til dette land, at også en vigtig delegation fra Europa-Parlamentet skal tage dertil, at der ikke kun skal skabes klarhed over, hvad der foregår, men også skabes en dialog mellem alle de kræfter, der fordømmer terrorismen og er indstillet på at udvikle en retsstat i Algeriet. Til alle disse opgaver, til opbygning af et demokratisk og solidarisk og også socialt Europa kan De regne med støtte fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre.

Roth
Hr. formand, kære kolleger, kære britiske formandskab for Rådet. I går aftes grublede jeg længe over, hvad der falder mig ind, når jeg tænker på det britiske formandskab, og pludselig stod det klart for mig i mit hoved og især i min mave: rock'n roll. Råbet om retfærdighed, om demokrati, om frihed, om solidaritet, det fantasifulde brud med den gamle sidden og lumren. Det er for mig rock'n roll. Time is on my side, siger Tony Blair til os, also talking about my generation, hr. Cook, dér er jeg enig med Dem, og lad os tænke over, hvad dette Europa har brug for på sin long and winding road, for Europa er sygt. Og rask bliver Europa helt sikkert ikke ved, at man ratificerer dets tilstand, at man accepterer og affinder sig med tilstanden. Europa er sygt, den europæiske idé svækkes, fordi den erklæres som en trussel med forenede kræfter. Før stod Europa for fred og frihed, i dag bliver åbningen af grænserne til en fare, og 2000 kurdiske flygtninge erklæres for en trussel mod orden og sikkerhed. Ja, hr. Cook, jeg er enig med Dem: Delingen må overvindes i stedet for, at der opføres nye mure.
Europa er sygt. Den økologiske ødelæggelse griber om sig, og det er ikke kun skoven, der skranter. Europa er sygt og lider af massearbejdsløshed og af en politik, der taler om stabilitet og i den forbindelse kun tænker på penge, en politik, der er fikseret på euroen og ikke på de europæiske borgere. Demokrati lever i bestræbelserne på at skabe lige muligheder, social retfærdighed, tolerance, beskyttelse og hjælp til de svage. Det står ikke godt til med det europæiske demokrati, når 30 millioner mennesker står uden arbejde. Mennesker, der drives ud i det sociale ingenting. Mennesker, der på grund af deres sociale nedtur i højere og højere grad afskæres fra at deltage samfundsmæssigt og politisk og overlades til deres egen skæbne. Mennesker, der allerede som børn fik erfaringer med et fattigt liv uden perspektiver. Disse mennesker har brug for mere end words. Words are all I have to take your heart away. Det er ikke nok for disse mennesker! Fordi folk skal vide, hvorfor de overhovedet skal ønske et Europa, er der brug for klare fremtidsperspektiver for en »europaisering« af politikken, for at løse problemer, der ikke kan løses nationalt, ud fra et europæisk synspunkt.
Mennesker lever ikke af penge alene. De har brug for arbejde for overhovedet at kunne tjene dem. De har brug for lige muligheder for at få arbejde. De har brug for værdighed for overhovedet at kunne tro på deres chance. Social retfærdighed er ikke alt, men uden social retfærdighed er Europa ingenting! Det må være programmet for det britiske formandskab. For Europa, og også for vores hjemlande. Der er ingen, der siger, at det er umoderne, eller at det ikke går. Frankrig og de arbejdsløses selvbevidste bevægelse beviser det modsatte. You can't always get what you want. But if you try, sometimes you may find that you get what you need!
EU bliver kun til en borgernes Union, hvis der også kommer en social- og miljøunion ud af det, som er forpligtet til at skabe varige resultater, og som er baseret på demokrati. Demokrati er ikke en vision, demokrati er et spørgsmål om overlevelse for denne Europæiske Union. Demokrati, der er baseret på princippet om deltagelse, på lige rettigheder for alle mennesker, på respekten for de grundlæggende rettigheder og menneskerettighederne, rettigheder såsom asylretten, der kun giver mening, når brugen af dem er garanteret, i stedet for at der sværges til misbrug af dem. Demokrati, det betyder gennemskuelighed og offentlighed, for principperne sygner hen bag lukkede døre. Gennemskuelighed og offentlighed betyder imidlertid ikke big brother is watching you på kontorerne i venskabsregeringerne, og det betyder heller ikke Europol i min privatsfære.
Vi ønsker et samlet Europa på en solid basis bestående af et demokratisk, socialt og økologisk Europa, og det er det, det britiske formandskab skal gøre. We can work it out, we can work it out! Life is very short and there is no time. Jeg lover Dem, I will ask you once again! Jeg vil gerne takke the Stones, the Beatles og the Bee Gees, fordi de har været med til at skrive mit indlæg!

Ewing
Hr. formand, dette er en historisk dag for mig, for i dag for præcis 21 år siden talte jeg som det eneste medlem af Europa-Parlamentet, der stadig er her i dag, ved det allerførste britiske formandskab - det forrige britiske Labour-formandskab.
Jeg ser i protokollen, at hr. Tomlinson talte ved den næste forhandling, og han er her stadig, men han talte som formand for Rådet og ikke som medlem. Så det er en historisk dag, og jeg vil gerne begynde i en venlig tone med at kaste nogle buketter til rådsformanden, hvilket måske vil overraske ham.
Den første buket, jeg kaster, kaster jeg på grund af indførelsen af forholdstalsvalg ved valg til Europa-Parlamentet - en længe ventet forbedring i vores midte. Beslutningen om at ville slutte sig til socialpolitikken, som den tidligere regering gik langt udenom, løftet i dag om at gøre rådsforhandlingerne åbne, noget jeg talte om for 21 år siden, hvor jeg også foreslog, at Europa-Parlamentets udvalgsformænd inviteres med til Rådets forhandlinger af relevante spørgsmål. Jeg venter og ser, om dette følger om 21 år. Der er ikke så meget tale om rock'n roll som om en langsom foxtrot.
Jeg vil også gerne rose det enorme mod, som hr. Cooks regeringskollega, Mo Mowlam, har lagt for dagen i sine meget modige aktioner i forbindelse med Nordirland.
Jeg vil gerne rose de europæiske lyde, der kommer fra de forreste rækker. Men jeg begynder nu med et kritikpunkt vedrørende ØMU'en.
Det er yderst ironisk, at Det Forenede Kongerige på det tidspunkt, hvor der skal træffes beslutning om, hvem der skal med i den første runde, har valgt at stå udenfor, selvom det er kvalificeret til at komme med, og ikke vil være med i første runde. Det er efter min mening at spilde en chance. Jeg vil sige til formanden for Rådet, at toget vil sætte i gang, det vil køre godt, og vil det ikke være vanskeligere at stige på toget, når det først har fået fart?
Det britiske LO, den britiske arbejdsgiverforening, eksportvirkomhederne, som Skotland har rigtig mange af, er alle for ØMU'en. Så jeg synes sandelig, at det er en skam, og jeg gad vide, om det ikke stadig er muligt for den britiske regering at ændre mening?
Her er, hvad formand Crosland sagde i dag for 21 år siden: "I forbindelse med ØMU'en har der altid været et udbredt håb om, at den politiske beslutningstagning på det økonomiske område ville overgå fra medlemsstaterne til Fællesskabet, og at Fællesskabet ville omdanne sig fra en toldunion til en fuldt integreret økonomisk union med sin egen centralbank, en fælles fast valuta og en stigende harmonisering af skatterne.« Det er lidt af en foxtrot, ikke sandt?
Mens Det Forenede Kongerige har vaklet, berøvet for vision, er tiden gået, og efter min mening er det en nutidig tragedie, at Det Forenede Kongerige ikke har sluttet sig til ØMU'en.
Hvad socialpolitikken angår, har jeg endnu et kritikpunkt at fremføre. Er der nogen særlig fornuft i at opnå fordelene ved den sociale politik, som vi i det parti, som jeg repræsenterer her, altid har støttet, hvis det gamle Labour-partis standpunkt om at forsvare de ugunstigt stillede skal skrottes? Handicappede, enlige mødre, studerende - der findes en eurojargon, som folk kritiserer, men der findes også en New Labour-jargon, som jeg vil kritisere. "Means testing« (trangsundersøgelse) er blevet til »affluence testing« (velstandsundersøgelse). Udtrykket »long-termism« (langsigtede betragtninger) skal undskylde de voldsomme nedskæringer, der foretages i dag.
Jeg vil gerne gå over til nogle praktiske spørgsmål om prioriteterne. Vi har alle vores favoritmiljøsager, men jeg vil gerne opfordre til, at vi håndhæver den adfærdskodeks, som dette Parlament har vedtaget vedrørende tankskibe, der ikke opfylder standarden, og som truer alle vores kyster og rent faktisk allerede har gjort enorm skade i mange af vores medlemsstater. Hvad beskæftigelsen angår, så har EMAC-udvalget, som jeg har siddet i, foreslået, at der bør være en tvungen regel om for sen betaling. Det ville virkelig hjælpe med til at løse små virksomheders problemer, og vi bør passe på de meget små virksomheder, hvor der kan skabes rigtige job i store mængder.
Rådsformanden nævnte ikke fiskeriet i dag. Vi oplevede den største katastrofe i årtier, da den sidste regering solgte ud af fiskeriet til Spanien. Men for nylig har vi oplevet endnu en, denne gang var det det ny Labour, der solgte ud med Fraga-betænkningen. Så jeg spørger rådsformanden, om han stadig står bag princippet om relativ stabilitet? Det er det grundlæggende spørgsmål. Og skal flagskibe have lov til fortsat at vende op og ned på hele den fælles fiskeripolitik, sådan som den oprindelig blev udviklet? Har han læst Hertugen af Edinburghs kritik i denne uge af ensidigheden i fiskeriaftalerne mellem EU og fattige udviklingslande?
Medlemmer af alle partifarver i dette Parlament og fra alle lande hilser den folkeafstemning velkommen, som må være endnu en buket, jeg kaster til den regering, som rådsformanden repræsenterer. Men der eksisterer en dybtfølt bedrøvelse over de brudte løfter: De direkte forbindelser til Europa, som det nye skotske parlament blev tilbudt, er blevet udvandet, delstatsstatusen er blevet udvandet, retten til at sidde med ved møder, hvor den skotske interesse var dominerende, er blevet udvandet. Hvad udvidelsen angår, kan vi så virkelig løse denne opgave uden yderligere midler? Her har jeg en interesse som repræsentant for et mål 1-område. Mål 1 er først nu begyndt at medvirke til at rette op på hundreder af års forsømmelse af mit område.
Jeg vil slutte af med at sige, at jeg i mine 23 år i dette Parlament har set bilæggelsen af gamle rivaliseringer i Europa, der gav anledning til krig, rædsel og ødelæggelse, og gennem årtier med tålmodig dialog har vi tillagt os vanen at samarbejde. Det er en vane, som vi aldrig må tage for givet.
(Bifald)
Nicholson
Hr. formand, jeg vil ligeledes byde rådsformanden velkommen her til formiddag. Jeg vil blot sige, at det program, han har skitseret her til formiddag, er et meget ambitiøst program, og jeg for min del hilser det velkomment og lykønsker ham med det. Jeg vil gerne benytte mig af denne lejlighed til at lykønske den siddende britiske regering med dens entusiasme. Jeg håber blot, at dets entusiasme er realistisk, når man tænker på, hvor meget man kan nå på den meget korte tid på seks måneder, som den har til rådighed.
Jeg er bekymret over den fortsatte vægt, der lægges på Den Europæiske Unions rolle, når det gælder om at løse arbejdsløshedsproblemet. Jeg har udtrykt min klare mening her i Parlamentet: Jeg mener, at det eneste sted, hvor man kan løse dette alvorlige problem, som vi alle står over for, er på nationalt plan og tættere på folket. Jeg er ikke imod, at Den Europæiske Union engagerer sig i forsøget på at løse arbejdsløshedsproblemet, men den må være realistisk og acceptere de begrænsninger, der ligger i dens evner på dette område. Det, vi kan nå på europæisk plan, er bedre støtte til uddannelse, især for de unge arbejdsløse, og omskoling af dem, der har været så uheldige at miste deres job. Vi kan også nå mere ved at være fælles om og forene det, vi har nået gennem vores forsknings- og udviklingsprogrammer. Jeg vil gerne bede formandskabet om at tage skridt til at tilskynde til mere forskning og udvikling for at understrege betydningen heraf for fremtiden.
Som rådsformanden sagde, træder vi også ind i en meget vigtig fase, hvad angår Agenda 2000-forslagene. Mere præcist er der tale om den yderligere reform af den fælles landbrugspolitik, der er i opbrud, og ingen steder mere end i mit eget land, Det Forenede Kongerige. Forbuddet mod britisk oksekød bør fjernes, da det ødelægger sektoren. Jeg stoler på, at rådsformanden i sin formandsperiode vil arbejde for at fjerne dette forbud og gennemførelsen af "født efter dato«-ordningen. På samme front må han være positiv over for at fjerne den ubalance, der blev skabt af det stærke pund, og den kendsgerning, at den britiske regering ikke har ansøgt om den støtte i Bruxelles, som den var berettiget til for at gøre det muligt at mildne problemet.
Jeg er imponeret over formandskabets entusiasme, hvad angår miljøbeskyttelse. På trods af fremskridt er forureningen stadig på et uacceptabelt højt niveau. Vi i Europa har forsøgt at se vores ansvar i øjnene ved at gøre noget ved problemet. Vi må nu overtale andre lande uden for Europa til at acceptere deres ansvar.
Rådsformanden har en kolossal udfordring foran sig. Jeg ønsker ham alt godt og glæder mig til at arbejde tæt sammen med ham om denne udfordring.

Gollnisch
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger. Det er meget svært for et parlamentsmedlem at kommentere et indlæg kun få øjeblikke efter at have hørt det. Han har ikke haft tid til at overveje det. Derfor nævner jeg blot nogle af mine indtryk. Det første gælder manglen på præcision i, hvad De sagde, at De ville gøre på de områder, som De tog op. De østeuropæiske lande og Cypern: De går ind for, at de bliver medlemmer af EU. Arbejdsløsheden: Rådet ønsker et Europa med fuld beskæftigelse. Kriminaliteten: Man ønsker et sikkert og narkotikafrit Europa. Miljøet: Man ønsker et Europa, hvor hverken luften eller vandet er forurenet. Algeriet: Terrorismen må standses. Men hvordan?
Lad os se nærmere på disse spørgsmål. Jeg noterede mig, at rådsformanden satte sig som målsætning at deltage i privatiseringen af de østeuropæiske landes økonomi. Det er en omfattende og risikabel målsætning. Tilgiv mig, at jeg ironiserer over det morsomme i, at det er en udenrigsminister i en arbejderpartiregering, der på denne måde ringer med dødsklokkerne over de etatistiske økonomiske doktriner, som hans eget parti i årtier har lovprist. Det siger jeg i al venlighed til fru Green. Det er jo ikke Den Europæiske Union, der skaber velstand, hvilket Schweiz og Norge er beviser på; det er en fri økonomi.
Hvad Cypern angår kan landets optagelse i EU ikke alene gøre det ud for en løsning på den politiske situation på øen. Findes der ikke en løsning før optagelsen, vil denne i stedet for at være en fredsskabende faktor kunne blive en krigsskabende faktor. Når det gælder arbejdsløsheden, indskrænkede rådsformanden sig til en dramatisk konstatering og et temmelig formelt løfte. Man ved imidlertid, hvordan problemet kan løses. Man skal have mod til at fastslå, at manglen på en rimelig beskyttelse af det europæiske marked mod import af varer fremstillet på dumpingbetingelser i den øvrige verden er en af årsagerne. Enten må man realisere et sammenhængende regionalt fællesskab, som bygger på præference for medlemsstaterne og alene for dem, eller også man må integrere sig helt og holdent i et verdensomspændende frihandelssystem. Disse alternativer er fuldstændig uforenelige.
På det internationale plan omtalte De Deres rejseplaner, hr. formand for Rådet. Jeg skal blot beklage, at De begynder med Washington. Jeg siger ikke, at De ikke skal tage til Washington, jeg siger, at De ikke bør begynde med Washington, da det kan give Deres øvrige dialogpartnere det indtryk, at EU's politik retter sig ind efter USA's.
Endelig er jeg med hensyn til Algeriet meget forbavset over, at det er nødvendigt at foretage parlamentariske undersøgelsesrejser til dette land, som om vores hemmelige tjenester ikke rådede over oplysninger om emnet. Jeg vil gerne slå fast, at uroen i Algeriet begyndte, da sejrherrerne i første runde af det første frie parlamentsvalg i landet i tredive år blev sat i fængsel.
Hr. formand for Rådet, jeg tror, at Deres politik bygger på gode hensigter. Gode hensigter vinder Dem alles påskønnelse, men skaber ikke en god politik.

David
Hr. formand, sidste gang Storbritannien havde formandskabet for Den Europæiske Union var i anden halvdel af 1992. Dengang var det britiske formandskab karakteriseret ved at lade alting gå sin skæve gang og vankelmodighed, ved mangel på formål og vision. Denne gang vil det være anderledes, meget anderledes. Den britiske Labour-regering har en klar, velgennemtænkt dagsorden, som vi har hørt det her til formiddag, en dagsorden, der har til formål at skabe den væsentlige forbindelse til folks bekymringer og håb og europæisk samarbejde. Europa bør ikke handle om fjernt bureaukrati og abstrakte teorier. Europa bør handle om fælles løsninger på fælles problemer. Det handler om at gøre noget ved de problemer, der berører almindelige mennesker i alle medlemsstaterne. Jeg tror, at det er, fordi den britiske regering anerkender dette, at det britiske formandskab er så fast besluttet på at forfølge de prioriteter, der er blevet skitseret.
Med rette står der øverst på formandskabets dagsorden, at man skal nå til enighed om, hvilke lande der vil være kvalificeret til at komme med i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union. En god start for euroen er i alles interesse. En anden ting øverst på dagsordenen er jobskabelse, og hvis der er et spørgsmål, der vejer tungt hos Europas folk, så er det helt sikkert den kendsgerning, at der er over 18 millioner arbejdsløse i hele Unionen. Der kan aldrig blive nogen sand Europæisk Union, når vi har sådan en høj arbejdsløshed. Arbejdsløshed skaber personlig elendighed, den underminerer den sociale samhørighed, den gnaver i selve Europas sjæl. Det, vi må gøre, er at arbejde videre med de retningslinjer for beskæftigelsen, som man vedtog på Luxembourg-topmødet, således at vi kan få konkrete handlingsplaner. Planer, der vil forvandle smukke ord til praktiske handlinger ved at fremme iværksætterånd, almen uddannelse, erhvervsuddannelse og livslang uddannelse, og ved at forbedre beskæftigelsesevnen og øge de lige muligheder. Det er det, der er behov for, og jeg er sikker på, at det er det, det britiske formandskab vil fremme med stor energi og beslutsomhed.
Hvis Europa skal kunne klare sig i den globale økonomi, kan vi ikke være magelige eller konservative. Hvis vi skal vinde i verden, må vi gøre forandringsprocessen til en livsstil. Hvis vi skal være konkurrencedygtige, må vi være nyskabende, og for at være nyskabende må vi være radikale og fremadskuende. Det betyder, at vi må skabe et mere effektivt indre marked, et marked, der f.eks. også omfatter telekommunikations- og energisektoren. Det betyder, at der må sættes en stopper for unfair statsstøtte. Det betyder, at vi må fremme de små virksomheder og gøre noget ved bureaukratiet, og det betyder, at vi må sikre, at forskning og udvikling er på forkant med vores økonomiske fremskridt.
En anden prioritet for formandskabet er igangsættelsen af processen med at udvide Den Europæiske Union. Lad os gøre os det klart, at dette er af uhyre stor betydning for alle i Europa. Udvidelsen vil bringe store fordele med sig både for de eksisterende medlemsstater og for de lande, der ønsker at komme med i Unionen. Den vil give gensidige økonomiske fordele og større sikkerhed og stabilitet. Men som vi alle ved, må Den Europæiske Union ændre sig, hvis udvidelsen skal fungere. Agenda 2000 er et godt udgangspunkt. Nu må vi have en seriøs debat om, hvordan vi kan udvikle en ny regionalpolitik, der kan opfylde fremtidens behov, og naturligvis om, hvordan vi skal reformere den fælles landbrugspolitik. Hvis der er brug for modernisering noget sted, så er det her.
Den vægt, som formandskabet vil lægge på udvidelsen, er efter min mening et tegn på, hvordan formandskabet ønsker, at Den Europæiske Union skal se ud over sine nuværende grænser. I samme ånd bør formandskabet lykønskes for sin beslutsomhed, når det gælder om at ville forbedre Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, den vægt, det lægger på at nå til enighed om et nyt forhandlingsmandat i forbindelse med Lomékonventionen og sit ønske om at give menneskerettighederne den opmærksomhed, der er påkrævet.
Det britiske formandskab har i sandhed sat sig en ambitiøs dagsorden. Den omfatter en lang række spørgsmål, som optager folk meget stærkt. Efter min mening er den internationale trussel fra narkotikahandelen uden tvivl et af de spørgsmål, der optager folk i Europa mest, og jeg hilser personligt varmt Deres engagement velkomment, hr. udenrigsminister, når det gælder om for alvor at tage denne kamp op. Det er i sandhed også opmuntrende at høre om Deres engagement her til formiddag, når det gælder om at ville arbejde sammen med EuropaParlamentet. Jeg kan forsikre Dem for, at Europa-Parlamentet er mere end villigt til at samarbejde med Dem. Partnerskab, konsensus, samarbejde er vores fælles ord, vi deler en fælles holdning til Europas udvikling.
Jeg vil gerne slutte af med en personlig bemærkning. Ved afslutningen af formandskabet vil det europæiske topmøde blive afholdt i min valgkreds Cardiff, hovedstaden i Wales. Jeg er meget glad for, at dette sker, og jeg er overbevist om, at vi ved afslutningen af formandskabet vil se et Europa, der er mere selvsikkert; et Europa, der er mere dynamisk; et Europa, der er mere relevant; og et Europa, der igen har vores folks fulde støtte. Lad os alle samarbejde om at sikre, at topmødet i Cardiff bliver folkets topmøde.

McMillan-Scott
Hr. formand, vi hilser indledningen af det britiske formandskab for Den Europæiske Union meget velkommen. Selvom Labour-partiet har skiftet mening seks gange om vores medlemskab af EU, siden vi tiltrådte for 25 år siden, så har det i de seneste par år været ret konsekvent. Jeg håber, at det britiske formandskab vil blive en succes.
Inden jeg vender tilbage til formandskabet, vil jeg gerne komme ind på et par bemærkninger, som hr. Cook fremkom med i sin tale. Det er ganske usædvanligt, at han taler om at bringe Europa-Parlamentet tættere på folket, når hans egen regering er i færd med at påtvinge Det Forenede Kongerige et forholdstalsvalgsystem, der, så vidt jeg forstår - og vi venter stadig på en definition herpå - er et lukket listesystem. Selvom dette er relevant for Europa-Parlamentet, og selvom jeg ved, at hr. Cook er en mangeårig fortaler for forholdstalsvalg, vil han så være enig i den holdning, som hans kollega, indenrigsminister Straw indtager, om, at valgregionerne vil være meget store, og at det er højst usandsynligt, at en individuel kandidat vil være kendt af mere end en brøkdel af vælgerne i denne region? Vælgerne kan derfor ikke forventes at træffe et oplyst valg mellem kandidaterne i det samme parti. Dette siger i sig selv en hel del om Labour-partiets holdning til Europa-Parlamentet.
Jeg vil også gerne tilføje, at den kendsgerning, at to medlemmer af Europa-Parlamentet nu må forlade Labourpartiet for at kunne tale frit - den ene sidder sammen med Kommunisterne og den anden med De Grønne, - og den ene fortalte mig her til morgen, at han var blevet smidt ud pr. fax - giver mig det indtryk, at Labour-partiets kontrolgale tendenser nu er ved at blive kendt af folk i Europa som helhed. Dette siger jeg, eftersom vi alle er interesserede i kandidatudvælgelse, og jeg vil gerne citere fra Det Konservative Partis egen håndbog om kandidatudvælgelse. Der står: "Edmund Burkes ord gælder stadig i dag. Deres repræsentant skylder Dem ikke kun sin flid men også sin dømmekraft, og han forråder Dem i stedet for at tjene Dem, hvis han ofrer den for Deres mening. Autoritative instrukser, som medlemmet er bundet blindt og implicit til at adlyde, selvom de er i modstrid med hans dømmekrafts og bevidstheds inderste overbevisning, er fuldstændig ukendte størrelser i dette land og i modstrid med ånden i vor forfatning.« Det Konservative Parti vil værne om disse principper i modsætning til Labour, som ...
(Uenig mumlen) vi forstår vil gøre det muligt for den nationale hovedbestyrelse at afgøre indplaceringen, rækkefølgen på listen og den samlede udvælgelse i al hemmelighed, og påtvinge Det Forenede Kongerige disse kandidater.
(Uenig mumlen) Jeg vil vende tilbage til formandskabet, eftersom det er det, jeg forventes at tale om.
De Konservative er i det store og hele enige i regeringens prioriteter for formandskabet: Udvidelsen, beskæftigelsen, oprydningen af miljøet og kampen mod kriminalitet. Disse er alle vigtige politiske mål, som også vi ville have placeret højt på dagsordenen. Vi håber, at der vil blive gjort fremskridt med udvidelsen. Det er en historisk udfordring. Vi har en moralsk pligt til at tage imod folkene fra Øst- og Centraleuropa, der har levet så længe under et grusomt og fremmed tyranni. Udvidelsen er i vores alles interesse, for den vil øge det indre marked betydeligt. Ja, rent faktisk var en af de mange grunde til, at Amsterdam-traktaten lod så meget tilbage at ønske dens totale mangel på forståelse for denne udfordring. Hvad udvidelsen angår, har Labour et klart mål for formandskabet og fastsættelsen af en detaljeret tidsplan for ansøgerlandene i første runde. Jeg håber, at det vil lykkes for dem på trods af fiaskoen med behandlingen af Tyrkiet i Luxembourg.
Storbritanniens rekord på beskæftigelsesområdet er langt bedre end det europæiske gennemsnit. Uheldigvis vil Labours holdning til spørgsmålet sandsynligvis føre til større arbejdsløshed og ikke mindre. Ethvert parti, der kan finde på at hævde, at en tilslutning til det sociale kapitel og de bestemmelser, der er og vil blive fastsat herunder, øger fleksibiliteten på markedet, fortjener ikke at blive taget alvorligt. Europa har behov for at gribe fat om den ubehagelige sandhed, nemlig at vi, medmindre vi nedskærer vores udgifter på det sociale område og liberaliserer vores arbejdsmarkeder, vil blive udkonkurreret på pris og præstation af resten af verden. Der vil fortsæt være en uacceptabelt stor arbejdsløshed. Bureaukrati og regulering er en luksus, som Europa ikke længere har råd til.
Jeg er blevet distraheret i løbet af dette indlæg. Jeg har fået en langt større reaktion fra denne forsamling, end hr. Cook fik tidligere. Hans tale blev der lyttet til i næsten total stilhed.
(Formanden afbrød taleren)
Azzolini
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, parlamentsmedlemmer, Den Europæiske Union vil i de nærmeste dage og i den nærmeste fremtid uden tvivl opleve en periode med store forandringer og vigtige udfordringer, såsom euroen, udvidelsen og gennemførelsen af Amsterdam-traktaten, men også en udarbejdelse af en institutionel politisk ramme, som er bedre tilpasset og målrettet, kan man da i det mindste håbe!
I dette halvår vil de første forhandlinger om en reform af struktur- og samhørighedsfondene blive indledt, og det er for os en meget vigtig opgave, idet de ændrede vilkår i mange områder af Unionen kræver en om ikke større, så særlig opmærksomhed. Det vil også blive halvåret, hvor de aktioner, der er besluttet på det ekstraordinære topmøde om beskæftigelsen skal iværksættes, og halvåret hvor medlemslandene skal fremlægge deres handlingsplaner med henblik på Rådet i Cardiff. Vi sætter vores lid til, at den britiske pragmatisme vil kunne holde farlige demagogiske løsninger på afstand, så vi kan nå de nødvendige mål på beskæftigelsesområdet, som vi har sat os.
Vi har ligeledes tillid til, at det britiske formandskab med den samme pragmatisme vil kunne gøre en indsats for at gennemføre reglerne om, at det indre marked skal fungere, hvormed der menes, at den forenkling af lovgivningen, som vi har sat os som et af de primære mål, skal følges op. Det tror jeg er den rigtige hjælp, som vi kan og skal give vores borgere, som det britiske formandskab synes at ville give sin særlige opmærksomhed.
Jeg spørger mig selv, om man fra formandsstolen ikke også over for de nationale regeringer kunne give udtryk for behovet for en generel forenkling af de love, som besværliggør borgernes og virksomhedernes liv og civilsamfundet som helhed.
Endelig er vi tilfredse med aktivitets- og initiativkalenderen for dette halvår, som man allerede har debatteret her i salen, og især er vi glade for den hensigt, som formanden for Rådet, hr. Cook, har givet udtryk for om at iværksætte en fast og resolut aktion mod narkotika. Afslutningsvis ligger det mig på sinde at rette en appel til Rådet om, at der vedtages en fastere og stærkere aktion til løsning af nødsituationer, som ikke er forudset i lovgivningen. Jeg refererer til de politiske aspekter af sikkerheds- og udenrigspolitikken, som både vores respektive lande og vores fællesskabsinstitutioner ofte ikke er forberedte på. EU's manglende tilstedeværelse eller alvorlige langsommelighed med hensyn til løsning af problemer i forbindelse med f.eks. flygtningene, folkedrabene, internationale spændinger og konflikter i almindelighed er ikke længere acceptabel i det billede af et stærkt og solidarisk Europa, som vi ønsker at give verden.
Jeg henleder derfor også formandskabets opmærksomhed på muligheden for ufortøvet at fortsætte en seriøs og ansvarlig middelhavspolitik, som kan bidrage til stabilitet i området og udvikling af vores forbindelser, idet jeg erindrer om, at Parlamentet snarest muligt vil etablere et euromediterrant parlamentarisk forum .
Som parlamentsmedlem, som en af lederne af UPE-Gruppen og som europæisk borger er det mit inderlige håb for det britiske formandskab, at det både kan og vil give EU-politikken en stærk og kraftig drejning netop i kraft af den legendariske angelsaksiske pragmatisme, nu hvor Albione forekommer mig at være konverteret fra en begyndende euroskepsis til en overbevisende og loyal Europa-tilhænger. Jeg er selv, som ansvarlig for stiftelsen "Laboratorio Mediterraneo's« internationale institutionelle forhold, glad for at stille resultaterne fra det andet civile forum EUROMED til rådighed, som stiftelsen organiserede i Napoli i december sidste år efter at have indsamlet materialet fra Barcelona 1995, og jeg står naturligvis til rådighed med en officiel præsentation for formandskabet og sætter min lid til, at navnlig Rådet i fremtiden vil give det civile forum EUROMED's aktion fortsat opmærksomhed og støtte på lige fod med de andre fællesskabsinstitutioner.

Watson
Hr. formand, jeg hilser Rådets formands udtalelse velkommen. Det Forenede Kongerige er hverken nogen stor eller nogen lille stat. Det er et mellemstort vestligt demokrati med en kompliceret historisk arv. Det kan ikke genvinde den storhed på verdensarenaen, det engang nød. Men hvor det engang tænkte på magt, tænker det nu på ansvar. Rådsformandens tale giver håb, det er den nye britiske holdning.
Storbritanniens nye holdning til Europa vil blive hilst velkommen i dette Parlament. Storbritannien har været berygtet for regeringer - det være sig Labour- eller konservative regeringer - der har ment, at Atlanterhavet var smallere end Den Engelske Kanal. Denne tro har først holdt os uden for Det Europæiske Fællesskab og derefter i årevis i yderkanten af det, der foregik i Fællesskabet. Men hvis Storbritannien er ivrig efter at være med og vise lederskab, så må vi erkende, at man ikke kan lede fra de bageste rækker. Beslutningen om ikke at være med i den fælles valuta fra begyndelsen er en beslutning, som mit parti beklager meget. Hvis Det Forenede Kongerige er så ivrigt efter at få det indre marked til at fungere ordentligt og få folk tilbage i arbejde, som rådsformanden siger, så må det lade pengene følge med ordene.
De Liberale Demokrater er yderst tilfredse med den betydning, som formandskabet tillægger Europas forfatning. Hvis rådsformanden ønsker at knytte det europæiske folk til Den Europæiske Union, må vi åbne Ministerrådet for offentligheden. Vi må tillade Parlamentet at udvikle sig til sit fulde demokratiske potentiale. Rådsformanden er personligt yderst velplaceret til at gøre dette. Som en af mine landsmænd har han lidt under den pantomime af vildledende druidisk sludder, der gør det ud for en britisk forfatning. De europæiske Liberale Demokrater glæder sig over den britiske regerings forslag om at reformere valgproceduren i Det Forenede Kongerige for at give os en forsamling, hvor alle medlemmer vælges efter et fælles princip.
Rådsformanden talte om at gengive folk en tro på, at EU kan tale og handle for dem i verden. Det er en skam, at han ikke kom nærmere ind på den etiske udenrigspolitik, han har talt om derhjemme. Placeret ved Unionens ror befinder Det Forenede Kongerige sig i en yderst god position til at levere et kraftfuldt moralsk fremstød. Den adfærdskodeks for våbeneksport, som rådsformanden talte om, lyder alt for meget lig adfærdskodekser alle vegne, som hovedsagelig er der for at blive brudt. Vi har brug for en retligt bindende EU-våbeneksportkodeks, og vi har brug for, at der etableres en permanent international krigsforbryderdomstol. Vi må ikke lade torturbødlerne forblive ustraffede, og ej heller må vi miste håbet om, at vi kan ændre historiens gang, og at det 20. århundrede, hvor vores våbenteknologi har gjort magtens argument lettere end argumentets magt og har ført til så megen menneskelig elendighed, vil vige for det 21. århundrede, hvor magt og fantasi og Europas evne kan tøjles, og der kan skabes en stabil, retfærdig og fredelig verden.
De Liberale i dette Parlament ønsker, at det vil gå formandskabet godt. Vi erkender, at der er friske vinde på hoved- og biveje i Det Forenede Kongerige, i hovedgaderne i landsbyer, byer og storbyer, og at der deri ligger det varme mål, at det britiske folk vil yde et konstruktivt bidrag til konstruktionen af Europa. Som Gladstone sagde, man må have tillid til folket.
Håb udgør en særdeles god morgenmad, men et ret ringe middagsmåltid. Vi i dette Parlament vil betragte formandskabet på nært hold for at sikre, at det har sine meningers mod.

Cohn-Bendit
Hr. formand, hr. formand for Rådet, man behøver ikke en meteorolog for at vide, i hvilken retning vinden blæser. Deres trojka kan blive til en rullesten - der ikke bevæger sig nogen vegne.
Hr. formand, der findes beviser i Algeriet for, at terrorister under påberåbelse af en fantastisk udgave af islam myrder og begår forbrydelser mod menneskeheden. Der foreligger beviser for, at den algeriske stat bekæmper terrorismen, og at den har afholdt valg, men også for, at den lader hånt om retsstatsprincippet, at tortur er almindelig udbredt, at mennesker holdes indespærret på hemmelige steder, at der findes interneringslejre, og at mennesker »forsvinder«!
Derfor er der al mulig grund til, at trojkaen tager til Alger, og til, at en delegation fra Europa-Parlamentet tager til Alger eller Algeriet, men for at drøfte hvad? Vi bør drøfte demokratisk kultur og retsstatsprincippet med algerierne, med de algeriske magthavere, politiske partier og repræsentanter for det civile samfund, der modsætter sig voldens kultur. Hvis det er dét, vi vil, bør vi være forstandige nok til at sige, at valg alene ikke er nok til at skabe demokrati, at demokrati er en frihedens kultur og en særlig form for magtkultur.
Vi bør anmode dem, der kæmper imod magthaverne i Algeriet, om at fortælle, hvad det er for en form for magt, hvad det er for en form for magtkultur, de ønsker. Vi bør spørge de algeriske magthavere, om mangel på pressefrihed indgår i deres demokratiopfattelse, og om kun staten skal have ret til at trykke. Er det demokrati, når folk, der sidder i fængsel, eller som befinder sig bestemte steder, ikke har nogen rettigheder? Vi bør være kompromisløse over for dem, der slås, uanset hvilken lejr de tilhører.
Europa er demokratiets, frihedens og retsstatsprincippets hårde kerne. Det har vi ikke ret til at tage til Algeriet og glemme, uanset hvem vi taler med! Hvad enten det er islamister, gale eller regeringsrepræsentanter, har vi ikke ret til, ud fra politisk opportunisme, at ofre retsstatsprincippet, som er vor eksistensberettigelse som europæere. Glemmer trojkaen det, drøfter den nok terrorisme, men glemmer friheden og retsstatsprincippet!

Bonde
Hr. formand, kære Robin Cook, der er gode ting i formandskabets program om åbenhed og kvalitet i lovgivningen, men opgaven - og modstanden - er så stor, at den ikke vil lykkes, medmindre formandskabet insisterer på nye metoder. Hvad angår åbenheden bør formandskabet sikre tilslutning fra syv andre lande i Rådet for at ændre forretningsordenen, så ethvert møde og ethvert dokument automatisk er åbent, medmindre 2/3 flertal i Rådet beslutter noget andet. Så er der dem, der vil lukke et møde eller et dokument, som indeholder bevisbyrden. Princippet er vedtaget enstemmigt i Parlamentets Institutionelle Udvalg, og det er med i New Labour -kollega og mødeformand, David Martins betænkning, som er vedtaget af et stort flertal her i forsamlingen.
Det største problem i dag har med kvaliteten af EU-lovgivningen at gøre. EU-lovgivningen er umulig at hitte rede i for almindelige vælgere. En EU-lov består typisk af et direktiv eller en forordning og så en lang række ulæselige ændringer. Man ved aldrig, om man har fået det hele med. Her bør formandskabet insistere på, at der aldrig mere vedtages ændringer til bestående love, uden at ændringerne fremlægges med en særlig skrift i en sammenskrevet og konsolideret udgave. Enhver afdeling, der har brug for en ændring, vil så blive tvunget til at gøre lovgivningen tilgængelig for andre end dem, der har specialiserede sagførerkontorer i Bruxelles. Og den bestående lovmængde på 20.000 direktiver, forordninger og andre retsakter vil blive halveret blot ved at indskrive ændringerne. Man kan så gå videre med at sammenskrive love om samme emne og tynde ud i lovjunglen.
Så til sidst om decentralisering. Hvis der skal ske decentralisering i Bruxelles, så må der i hver regel indbygges en automatisk forældelse efter f.eks. fem år. For at fortsætte skal en lov så igen ...
(Formanden afbrød taleren)

Muscardini
Hr. formand, efter at have hørt erklæringen fra minister Cook, som jeg takker for at have udtrykt sig klart, vil jeg gerne gentage det, som premierminister Blair udtalte for nylig i et interview til avisen "Financial Times «, nemlig at det britiske formandskab er en kæmpechance for at vise, at Det Forenede Kongerige ønsker at spille en konstruktiv rolle i Europa og EU, og en chance for at vise, at dagsordenen for den monetære unions økonomiske reformer fortsætter.
Jeg kunne godt tænke mig at udtrykke håbet om, at Det Forenede Kongerige vil spille en konstruktiv rolle i dette halvår, hvor de har formandskabet. Tiderne med britisk modstand mod EU er for længst forbi, tror jeg. Den tid er forbi, hvor Labours taburetter i nogle måneder stod tomme her i salen, efter at det var blevet valgt ind ved almindeligt direkte valg. Episoden skal snarere end historisk betragtes som emblematisk for en bestemt ideologisk måde at føre politik på. Den historiske proces må, som i dette tilfælde, ikke kvæles af fanatiske og oprørske holdninger, og vi har fået oprejsning, hvilket vi glæder os over, og som gør, at det i dag er de ansvarlige Labourpolitikere, som skal forsikre os om konstruktiviteten i deres holdning over for EU.
Denne konstruktive rolle fremgår af de prioriteter, som det britiske formandskab har fastlagt og navnlig af ønsket om succes for Den Økonomiske og Monetære Union, af iværksættelsen af EU's autentiske udenrigspolitik, af bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet og af miljøbeskyttelsen. Vi er bevidste om at skulle definere en fælles udenrigspolitik, og alle støtter vi de tiltag, der vil blive givet for at stoppe blodbadet i Algeriet, som på tragisk vis fortsat rammer tusinder og tusinder af uskyldige ofre.
Det vil være formandskabets fortjeneste, hvis det lykkes at få Unionen til at arbejde seriøst for, at den fanatiske og morderiske fundamentalisme ikke breder sig, og for at være med til at skabe ro i et venskabsland, som vi er forbundet med kulturelt, politisk og økonomisk, og samtidig arbejde for at indføre ægte værdier, som er baseret på beskyttelsen af menneskerettighederne. Det var en lang liste over de ting, der skal gøres, og den berører de forskellige sektorer, som Unionen beskæftiger sig med.
Jeg har kun to bemærkninger. Den første drejer sig om EU's forberedelse på udvidelsen. Lad os sørge for, at reformen af landbrugspolitikken ikke kommer til at gå ud over de områder og regioner, der er blevet privilegeret, for at flere hundrede års arbejde skal bære frugt og give typiske og gode fødevarer. Den anden bemærkning vedrører reformen af strukturfondene, som ikke gerne skulle berøre de områder og regioner negativt, som allerede er overbebyrdede med alvorlige sociale problemer som følge af strukturelle forhold og den økonomiske krise. I de to tilfælde er der en reel risiko for, at krisen vil blive endnu værre, og befolkningerne ville ikke kunne forstå EU's funktion med hensyn til formålet med egnspolitikken. Denne frygt og tvivl affødes også af uvished og af borgernes mangel på forståelse, som i denne fase karakteriserer opbygningen af Europa. Den fælles mønt, som vi gerne vil have som et føderativt betalingsmiddel, er i virkeligheden årsag til frygt. Selveste Det Forenede Kongerige har, selvom det arbejder for ØMU'en, allerede besluttet ikke at ville være med i euro-førerfeltet. Hvorfor?, spørger vores vælgere. Denne uvished affødes af frygten for truende farer, uden at EU har politiske instrumenter til at kunne løse ethvert problem. I hvert tilfælde er spørgsmålet, som vi stiller, dette, hr. formand: Hvad er det for en Europæisk Union man vil skabe, og vil man stadigvæk gennemføre en politisk europæisk union? Vi skal have et svar på dette spørgsmål.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger. Som østriger - mit land overtager jo formandskabet efter England - vil jeg gerne takke Dem, hr. formand for Rådet, for Deres klare udtalelser, for et borgernes Europa, et Europa, der ønsker at komme tættere på sine mennesker, sine borgere, og et Europa, der primært tager sig af arbejdspladser og miljø. Men som udenrigspolitisk ordfører for min gruppe, PSE-Gruppen, vil jeg gerne beskæftige mig med to kriseområder, der er tæt på os, og som berører vores egne sikkerhedsinteresser helt konkret. Jeg vil gerne anmode Dem, hr. formand for Rådet, jeg vil gerne opfordre Dem til også i dag at gøre det i dette Parlament, som De hidtil ofte har bebudet, også i denne sal i dag, nemlig at udvise stort engagement, hvad angår vores indflydelse på udviklingen i Mellemøsten og Algeriet.
Der er her ikke tale om en indblanding, der er her tale om Europas legitime deltagelse i udformningen af et fælles område og i bevarelsen af vores helt særlige sikkerhedsinteresser.
Mellemøsten udgør, hr. formand for Rådet, sikkert også et af hovedpunkterne i Deres formandskab. Fredsprocessen er desværre blevet afbrudt. Den Europæiske Union betaler ufatteligt mange penge, størstedelen i sidste ende med et - og det er ikke vores skyld - negativt resultat i Palæstina.
Vi må ikke længere være kasserer efter mottoet: Europa betaler, og andre, især USA, fører kommandoen, sådan som det er tilfældet i Bosnien og i Mellemøsten. Jeg vil gerne give min fulde støtte til Deres bestræbelser for, hr. formand for Rådet, netop også under forhandlingerne i USA at overtale amerikanerne til at opbygge et stærkere partnerskab i Mellemøsten i fredens interesse.
Vi ønsker ikke at blokere for alt det, som USA har gjort, vi ønsker at støtte det. Vi ønsker imidlertid også at gøre én ting, hr. formand for Rådet: Netop i vores arbejde i Mellemøsten, i Israel, og også i Palæstina, må vi beskæftige os med menneskerettighederne og også tage kampen op mod korruptionen. Alle de steder, vi sender vores penge hen, må det være vores mål.
Hvad nu Algeriet angår, så er det en særlig tragisk skæbne, som har ramt landet. Også her handler det om, at vi arbejder på at skabe et fælles område, på at varetage de fælles økonomiske og politiske interesser, på at kontrollere migrantstrømmene. Det handler dog især om at have interesse i en human udvikling.
De rystende hændelser i Algeriet, det brutale og grusomme myrderi, rædselen i de algierske nætter, det må ingen af os være ligeglad med! Det er en hån, når regeringen påstår, at den har alt under kontrol. Den har ikke noget under kontrol! Det påstås, og formodes, at dele af regeringen, dele af militæret, står direkte eller indirekte bag disse mord. Vi har ingen beviser, blot anonyme udtalelser. Derfor er det så meget mere presserende med kontakter, derfor er det så meget mere presserende med samtaler med Algeriet. Vi fra Parlamentet bliver nødt til at gøre det i lige så høj grad som De. Det er vores søstre og brødre, der myrdes dér. Det må vi ikke være ligeglade med! Vi må gøre alt for at forhindre, at det fortsætter.

von Wogau
Hr. formand, højtærede kolleger. Foråret 1998 får afgørende betydning for Den Europæiske Union. Nu fastlægges retningslinjerne for den tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union. Det centrale er her spørgsmålet om, hvem der skal deltage, fastlæggelsen af valutakurserne mellem de deltagende medlemslande og bemandingen af topposten i Den Europæiske Centralbank.
Den 25. marts vil Europa-Kommissionen og Det Europæiske Monetære Institut fremlægge deres beretninger om, hvilke medlemslande der opfylder stabilitetskriterierne, på baggrund af de til den tid foreliggende statistiske oplysninger.
Derefter begynder forhandlingerne med Europa-Parlamentet og medlemslandenes parlamenter i april. I Tyskland vil Forbundsdagen og Forbundsrådet og formentlig også forskellige landdage komme med deres udtalelser. April i år bliver altså i den forstand parlamenternes måned. På sit møde den 1. maj, en fredag, efter at børserne er lukket, beslutter Rådet (økonomi og finans), hvilke medlemslande der skal høre til den snævre kreds i Den Monetære Union. Den følgende formiddag, den 2. maj, en lørdag, tager Europa-Parlamentet stilling til dette forslag på et ekstraordinært møde. Europa-Parlamentets ekstraordinære møde er nødvendigt, fordi traktaten udtrykkeligt foreskriver, at Parlamentet skal tage stilling til Rådets forslag.
Den endelige afgørelse af, hvem der skal deltage, træffes så samme eftermiddag på EU-stats- og regeringschefernes møde. Om aftenen den 2. maj vil det altså stå endeligt klart, hvilke medlemslande der hører til den snævre kreds af deltagere i Den Monetære Union.
Tidsplanen for Den Monetære Union giver dog mulighed for, at der kan træffes yderligere to beslutninger den weekend. Det drejer sig her på den ene side om den endelige fastlæggelse af valutakurserne mellem de deltagende medlemslande, og på den anden side om den person, der skal beklæde posten som præsident for Centralbanken. Derfor vil finansministrene, hvis aktivitet der jo som bekendt ikke skal betales forlystelsesskat af, formentlig holde møde igen om søndagen, den 3. maj, for at fastlægge de bilaterale valutakurser endeligt og fremsætte et forslag til, hvem der skal udnævnes til medlemmer af Den Europæiske Centralbanks direktion.
Siden Maastricht-traktaten har Europa-Parlamentet været direkte involveret i beslutningerne om, hvem der skal udnævnes til præsident, vicepræsident og andre medlemmer af Den Europæiske Centralbanks direktion. Maastricht-traktaten har indrømmet Parlamentet disse rettigheder, der blev udformet med det amerikanske Senats sammenlignelige rettigheder som forbillede, og som ikke har nogen forbilleder i Europas parlamentariske tradition.
Proceduren til udnævnelse af medlemmer af direktionen er nøje fastlagt: Rådets forslag, Europa-Parlamentets udtalelse og endelig afgørelsen hos stats- og regeringscheferne i de lande, der hører til den snævre kreds i Den Monetære Union.
Den påtænkte høring af kandidaterne vil finde sted i Europa-Parlamenets Stående Udvalg fra 11. til 14. maj, og Europa-Parlamentet vil formentlig holde afstemning om en udtalelse den 14. maj. Derefter træffer stats- og regeringscheferne i de deltagende lande den endelige afgørelse.
Det betyder, at vi har Den Europæiske Centralbanks direktion klar ved slutningen af det britiske formandskab, og at Centralbanken som planlagt kan påbegynde sit arbejde i anden halvdel af året.
I denne uge har fire tyske professorer indgivet en klage hos Den Tyske Forfatningsdomstol mod Den Monetære Union med det formål, at denne i det mindste udskydes, om ikke opgives helt. Eksperter i forfatningsret har slået fast, at mediernes interesse i denne klage er omvendt proportional med udsigterne til, at den fører til det ønskede resultat. Den Tyske Forfatningsdomstol alene skal undersøge, om kriterierne, sådan som de er indeholdt i Maastricht-traktaten og de tilhørende protokoller, er opfyldt. Det har absolut givet Den Europæiske Unions institutioner spillerum til at vurdere, bedømme og udarbejde prognoser.
Den Tyske Forfatningsdomstol ville kun kunne fælde en negativ dom over Tysklands deltagelse i Den Monetære Union, hvis stats- og regeringscheferne går mod Maastricht-traktaten med deres afgørelse om deltagerlandene. Men eftersom alle involverede er opsat på at overholde traktaten i alle detaljer, kan vi se sådanne klager roligt i møde - de vil ikke føre til det ønskede resultat.

Rosado Fernandes
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg er nok i dag den eneste repræsentant, der taler, fra det land, der længst har været i alliance med Det Forenede Kongerige. Vi har været allierede siden John of Gaunt, så vi er godt kendt med briterne, og vi er godt kendt med deres måde at tænke på.
Jeg vil gerne takke Dem for den holdning, som De har indtaget, men jeg vil også gerne meget tydeligt og meget åbenhjertigt sige her, at den britiske euroskepsis også har hjulpet Europa med at gennemføre reformer på mange områder. Jeg vil gerne være oprigtig i det, jeg giver udtryk for!
Sandheden er, at Europa ikke har formået at forandre sine institutioner på en sådan måde, at de kom tættere på borgerne. Dette er en ubestridelig kendsgerning. Men dét skal gøres. Sandheden er også, at det ikke har formået at harmonisere sin straffelovgivning på en sådan måde, at korruption og svindel på det økonomiske område og med fødevarer bliver straffet. Det er ikke nok at tale om at ville kontrollere. Det er nødvendigt at finde strafferetlige midler til at gribe ind og straffe dem, der overtræder bestemmelserne. At tale er let, at straffe er svært, og det er ikke altid politisk korrekt.
Jeg håber, at det nuværende formandskab har mod til at imødegå dette problem, der er et af de problemer, som også er økonomisk vigtige, da det ikke kun drejer sig om de bestjålne stater eller om Unionens midler, men også er en måde at udøve unfair konkurrence på, der ganske givet ikke stemmer med den økonomiske model, som vi alle ønsker i en global økonomi.
På den anden side har det også været let at tvinge landene, selv de svageste, til at tilslutte sig alle den økonomiske konvergens' principper og forpligtelser. Intet er blevet gjort for, at der skal være en konvergens inden for skole- og erhvervsuddannelse, der virkelig kan bringe borgerne på højde med fremskridtet, og som virkelig kan gøre Europa mere åbent, mere i stand til at kunne forsvare sig mod truslerne fra en global økonomi.
Til slut med hensyn til den fælles landbrugspolitik: Den skal uden tvivl reformeres, den skal uden tvivl modificeres, men lad os for Guds skyld ikke, hr. formand, falde så dybt at vi laver den junk food, det hundeæde, som er det, man i øjeblikket ser i de lande, der taler på forbrugernes vegne, men som ingenting gør for deres sundhed.

Dell'Alba
Hr. formand, hr. formand for Rådet, parlamentsmedlemmer, ARE-Gruppen har ligesom andre grupper udtrykt sig om indholdet af det britiske formandskabs program, men også jeg vil gerne lade nogle af de mere betydningsfulde punkter passere revy. Jeg havde navnlig godt kunnet tænke mig, hr. formand for Rådet, at De blandt de mange spørgsmål, som De sandt at sige ofte kun lige har berørt, var gået til bunds i spørgsmålet om narkotikabekæmpelse, som i øvrigt er til debat i disse dage netop her i Europa-Parlamentet. Jeg tror, at vi i løbet af dette halvår uden tvivl vil få lejlighed til at sammenholde vores holdninger og få en dialog i gang om det, tro mig, meget vigtige spørgsmål, som ikke kan behandles overfladisk, men som tværtimod, i et mere og mere integreret Europa, som går mere og mere over til at blive et indre marked, har brug for en koordineret indfaldsvinkel på europæisk plan.
I mit indlæg, hr. formand, vil jeg alligevel gerne berøre bare et enkelt punkt i håbet om, at det vil blive genoptaget af Dem, og at det vil kunne danne en anden basis, hvorpå man på sin vis vil kunne måle det britiske formandskab. Også fordi det er et spørgsmål, som ikke bare ligger Europa-Parlamentet meget på hjerte, men også fordi jeg gerne vil rose det britiske formandskab, og navnlig den britiske regering, for den holdning, den allerede har indtaget i formandsstolen. Hr. formand, jeg refererer til spørgsmålet om den permanente forbryderdomstol, der, som man ved, er til forhandling i FN, og som netop i år, ved udgangen af det britiske formandskabs periode, fra den 15. juni til den 17. juli vil være genstand for en international diplomatisk konference, der vil blive afholdt i Rom, og som skulle være det første spæde kim til den permanente straffedomstol.
Deres regering har i den seneste FN-forberedelseskomité indtaget en vigtig holdning ved at beslutte ikke bare at støtte skabelsen af en domstol kraftigt, men også den rette upartiske domstol, som ikke er underlagt Sikkerhedsrådets vetoret. Deres land er det første permanente land i Sikkerhedsrådet, som har indtaget en mere dristig holdning; den holdning, som bliver kaldt de like-minded countries ' holdning; vi ved, hvilken manglende meddelsomhed der derimod har været fra et andet medlemsland i Sikkerhedsrådet, som også er et permanent medlem og ligeledes medlem af EU, og vi ved også, hvor stærk beslutsomheden er i andre lande som Tyskland, Italien osv.
Vil det britiske formandskab forsøge at koordinere Den Europæiske Union, så den kan stå samlet og tale til fordel for en upartisk og effektiv domstol i juni 1998?

Antony
Hr. formand, kære kolleger, her ser De plaketten »Munkenes statut« fra Ibn Taymiyya. Denne plakette kan købes i Bruxelles; den kan også købes i Paris, i Rue des Fossés-St-Bernard. Den er begrundelsen for massakren på munkene i Tibéhirine.
Oversætteren af plaketten hedder Nasreddin Lebatelier. Måske kan formanden for det islamiske samfund i Belgien og professor ved Det Katolske Universitet i Louvain Jean Michot oplyse, hvad Nasreddin Lebateliers rigtige navn er.
Hr. formand, kære kolleger, der hersker en tragisk uvidenhed om islam. Lige før hørte vi hr. Cohn-Bendit udtale sig stort set ligesom Raymond Barre, som har sagt: «Man må fremme dannelsen af en fransk udgave af islam, hvor moskeen fungerer efter Republikkens principper«. Det vidner om et fuldstændigt ukendskab til islam. Det viser, at han ikke har læst Koranen, for den giver ikke mulighed for en alternativ koran. Koranen skelner ikke som kristendommen mellem det åndelige og det verdslige. Og det viser, at han ikke, som jeg, gennem 15 år har oplevet virkeligheden i Beirut; jeg så, hvordan kvartererne gradvis ændrede sig, og hvordan man først underkastede politiet, derefter hæren og til sidst endog ministrene identitetskontrol.
Nu ser jeg det Tahl Zaatar, som jeg kendte i Beirut, blive genskabt i vores kvarterer 400 steder i mit land. Nogle steder er det Dar el-Islam, der indføres, andre steder er det Dar el Harb, men alt dette aner De intet om. De bliver ikke klogere af at rejse til Algeriet for at få kendskab til disse ting, for vi råder allerede over oplysninger. Men de uvidende medlemmer af dette Parlament ville have godt af en smule islamisk kultur.

Donnelly, Alan
Hr. formand, må jeg blot forklare formanden for Rådet, at det sidste indlæg kun repræsenterer et meget lille mindretal af medlemmer i dette Parlament og ikke på nogen måde er repræsentativt for Europa-Parlamentets meninger.
Jeg vil gerne komme ind på Den Økonomiske og Monetære Union og økonomisk koordinering. En af formandskabets væsentligste roller vil naturligvis være at lede de sidste faser af Den Økonomiske og Monetære Union meget omhyggeligt. På trods af den beslutning, den britiske regering har taget om, at Storbritannien ikke slutter sig til den fælles valuta i første fase, tror jeg, at det store flertal af medlemmer her i Parlamentet anerkender, at det er den nye regerings og formandskabets faste beslutning sikkert og velbeholdent at gennemføre den sidste fase af ØMU'en.
Det, vi er meget bekymrede over i dette Parlament, er Den Europæiske Centralbanks ansvar, denne centralbanks rolle efter etableringen af ØMU'en, og af euroens rolle i almindelighed. Vi vil gerne indlede en dialog med det britiske formandskab og derefter med det østrigske formandskab om den rolle, som økonomisk koordinering og denne banks ansvar spiller. Vi er meget bekymrede over, at Den Europæiske Centralbank vil være næsten uden for EU-borgernes rækkevidde.
Selvom Maastricht-traktaten holder Centralbankens uafhængighed i hævd, betyder det ikke, at den ikke skal være ansvarlig over for Den Europæiske Unions folk. Jeg vil gerne spørge formanden for Rådet, om han vil indgå i en dialog med Europa-Parlamentet over de næste seks måneder for at sikre, at Den Europæiske Centralbank får et ordentligt ansvar og for at sikre, at målene for Den Økonomiske og Monetære Union vil fremme beskæftigelsesmålet inden for Den Europæiske Union.
Vi vil have en monetær union fra den 1. januar 1999, men der er mange af os, der ikke tror, at vi vil have en økonomisk og monetær union fra den 1. januar 1999. Jeg vil gerne på vegne af min gruppe spørge formanden for Rådet om, hvilke skridt der kan tages under det britiske formandskab for at sikre, at det er en rigtig økonomisk og monetær union. I sin tale nævnte formanden for Rådet, at beskæftigelsen er det væsentligste mål for den britiske regering. Kunne han mon forklare os, måske når han giver sit svar under debatten, hvad der mere kan gøres under det britiske formandskab, eftersom vi nu inden for ikke så mange måneder vil have ØMU, for at sikre, at ØMU'ens mål er forenelige med målet om at skabe flere job i Den Europæiske Union.
Vi erkender også, at det er væsentligt at sælge euroen til borgerne i Den Europæiske Union. På et tidspunkt, hvor vi er ved at tilendebringe det tekniske arbejde i forbindelse med Den Økonomiske og Monetære Union, kan borgerne i EU ganske simpelt ikke forstå hele denne proces. Det er væsentligt, at det britiske formandskab sætter fart i den kampagne, der skal oplyse borgerne i hele Den Europæiske Union om, at det er deres projekt, og ikke kun politikernes projekt, og at det er noget, der er vigtigt for dem.
Derfor vil jeg slutte af med at bede formanden for Rådet om at sige noget om den kampagne, der skal tilrettelægges i løbet af dette år for at sikre, at borgerne forstår ØMU-processen og erkender, at det er til fordel for deres liv og deres fremtid, at denne proces afsluttes ordentligt.

Méndez de Vigo
Hr. formand for Rådet, i begyndelsen af Deres indlæg sagde De spøgefuldt, at alle formandskaber siger, de står over for et historisk øjeblik. Og det er sandt. Men de siger også noget andet, de lover nemlig altid at samarbejde tæt med Europa-Parlamentet.
Vi - nogle af os har allerede været her længe - vil om seks måneder dømme Dem på kendsgerningerne og ikke på de gode ønsker. Men for øjeblikket takker jeg Dem for hensigten.
Hr. Cook, Deres indlæg har haft samme virkning på mig som nogle af Sir Edward Elgars kompositioner: De er behagelige at lytte til, de er elegante, de er nemme at nynne, men vi må se, hvad der ligger bag.
De siger, at De ønsker et effektivt Europa. Det gør dette Parlament også. Og dette Parlamentet gav den 19. november i sin udtalelse om Amsterdam-traktaten nogle opskrifter, som fru Green i dag har mindet Dem om: For at Europa kan blive effektivt, er det nødvendigt at styrke Kommissionen, udvide de fælles beslutninger, udvide det kvalificerede flertal og give stemmerne i Rådet ny vægtning.
Hr. Cook, De sagde, at De ønsker et stærkt Europa, som handler og taler samlet i verden. Det er sandt. Det ønsker vi også. Og for at opnå det inden for rammerne af de internationale økonomiske forbindelser har De et våben, at give Kommissionen forhandlingsmandat som fastsat i traktatens tidligere artikel 113.
De siger, at De ønsker en politik til narkotikabekæmpelse, for det er det, som bekymrer folk. Det bekymrer også os. Og jeg vil tillade mig at stille Dem et spørgsmål, hr. Cook: Mener De, at den betænkning, der er udarbejdet af fru d'Ancona - som i øvrigt deler Deres politiske overbevisning - går i samme retning som folks bekymringer?
Fælles mønt. De - den britiske regering - har ret til at vælge ikke at deltage. Der kan ikke gøres indsigelse mod det. De siger, at der er mange risici, der er for mange usikkerheder, vi vil følge en vent og se-politik. Men ser De, hvad angår Det Europæiske Folkepartis Gruppe, tager alle regeringer dette skridt den 3. maj. Vi løber disse risici, og vi vil betale usikkerhedernes politiske omkostning. De har ret til at vælge, men jeg må sige Dem, at dette er en magelig holdning, at vente på, at risiciene og usikkerhederne lidt efter lidt forsvinder, og som alle magelige holdninger har den en pris, som De på et tidspunkt kommer til at betale.
De har talt om at bekæmpe svindel, at undgå misbrug af penge. De har ret. Vi er enige, og dette Parlamentet har altid gået i front i denne kamp, men jeg synes ikke, det er intelligent at udsprede mistanke om, at skatteborgernes penge misbruges i Den Europæiske Union. Udfør en undersøgelse, og gennemfør en sanktion. Men lad være med at sprede denne mistanke, for det er i øvrigt ikke sandt.
Og endelig, hr. Cook, talte De i Deres indlæg meget om samarbejde, marked, effektivitet, pragmatisme. Verden har ændret sig siden Monnet og Schuman, sagde De, og det er sandt. Men denne verdens idealer har ikke ændret sig. Europa er ikke kun et marked, hr. Cook, for til dette formål skabte De i tresserne EFTA. Europa er meget mere end et marked.
Da De, det britiske folk, i 1974 godkendte tiltrædelsen til De Europæiske Fællesskaber ved en folkeafstemning, der var udskrevet netop af en socialistisk regering, blev De ikke kun en del af et marked, men af et vigtigt, et meget vigtigt politisk projekt.
Og jeg ville meget gerne høre det britiske formandskab tale mere om Europa som et politisk projekt og ikke kun som et markedsprojekt. Dette er meget vigtigt, fordi dette Parlament mener, at Den Europæiske Union er et politisk projekt, og vi ser gerne, at det britiske formandskab ikke tager fejl af dette, for - og jeg citerer Lord Halifax - vi ønsker ikke, at det går Dem som manden, der ikke ved, hvor han går hen, og som derfor kan ende alle steder.
Sådan må det ikke blive, hr. formand for Rådet, og vi håber, at Deres formandskab vil blive vellykket og frugtbart for alle.

Daskalaki
Hr. formand, Storbritannien overtager formandskabet for Rådet ved et vigtigt vendepunkt i Europas historie. Det kommer nu til at påhvile det at indlede tiltrædelsesforhandlinger med de nye ansøgerlande, som hver især har specielle kendetegn. På den ene side er der alle de lande, der alle har været under det, som vi under den kolde krig kaldte et diktatur, og på den anden side er der Cypern. Storbritanniens og Cyperns historie har været tæt forbundne og er til en vis grad forløbet parallelt i flere århundreder. Som Cyperns kolonimagt og siden garantimagt har Storbritannien haft en positiv, men også i visse tilfælde meget negativ indflydelse på udviklingen på øen, og det har derfor en forpligtelse over for Cypern: Det skal indlede tiltrædelsesforhandlinger med Republikken Cyperns regering i ånden af de beslutninger, der gang på gang er truffet i denne mødesal og af Kommissionen og Rådet, nemlig at en løsning af Cypern-problemet ikke er en forudsætning for tiltrædelse. Dette betyder, hvilket også kommissær Van den Broek understregede, at Cypern ikke kan anvendes som gidsel af tyrkerne. Det var, hvis jeg forstod ret, også det, som formanden for Rådet hentydede til i sin tale.
På tærsklen til det nye århundrede står Den Europæiske Union dog også over for en række andre problemer og samtidig store fremtidsudsigter. Efter det usædvanligt vellykkede luxembourgske formandskab står det klart, at de tidligere fremsatte påstande om, at de mindre lande ikke kan magte et seksmåneders formandskab for Rådet, er gjort til skamme, og Storbritannien har nu overtaget det problem, som beskæftigelsen udgør, samt forpligtelsen til at følge op på det ekstraordinære beskæftigelsestopmøde i Luxembourg. Der skal arbejdes videre med Agenda 2000 og gives nye impulser til såvel Unionens indenrigspolitik som dens udenrigspolitik i en verden, hvor grænserne er ved at blive nedbrudt.
ØMU'en er et andet stort kapitel, som der er talt vidt og bredt om. Og det er ikke det eneste. Ligestilling, ungdomspolitik, sundhed, kultur, miljø, transport, telekommunikation, landbrug, turisme, energisektoren og så mange andre spørgsmål må fremmes. Det britiske formandskab begynder i en periode, hvor alle må ønske hinanden held og lykke i fremtiden.

van Velzen, Wim
Hr. formand, Robin Cook er begyndt med at minde om det, som alle formænd siger, når de tiltræder, ambitionerne og så videre. Måske er det værd at minde om det, som alle formænd siger ved deres afsked, og det er sukket over, at et halvt år har vist sig at være en meget kort periode. Det er måske efter den lange ønskeliste værd at blive mindet om.
Jeg vil koncentrere mig om beskæftigelsen og socialpolitikken. Jeg støtter mig her til en artikel, udgivet af formandskabet med titlen: Europe working for the people , der indeholder to prioriteter, der drejer sig om beskæftigelse. Den første er den såkaldt tredje vej i Europa: Økonomisk reform baseret på "employability«. Den anden er uddannelse og ikke regler.
Jeg vil i første omgang koncentrere mig om det andet punkt. Efter min mening kommer betydningen af kombinationen fleksibilitet og sikkerhed, en kombination, som vi i Europa-Parlamentet finder meget vigtig, hermed ikke til sin ret. Endvidere kommer den økonomiske betydning af en god socialpolitik med gode sociale spilleregler heller ikke rigtigt til sin ret. Det er ikke et forsvar for stivhed og bureaukrati, men reformer af økonomien gennemføres trods alt bedst og nemmest, hvis mennesker også har sikkerhed. Det er allerede påvist i flere undersøgelser. De samme undersøgelser påviser endvidere, at omskoling og efteruddannelse har de bedste vilkår, hvis folk betales godt. Det er næsten en tragisk modsætning: Jo ringere man bliver betalt, desto ringere er også ambitionerne for at blive omskolet, og desto mindre er arbejdsgivernes ambitioner med hensyn til at investere heri.
Tiltrædelsen af den sociale protokol var for os og særligt for de medlemmer i Den Socialistiske Gruppe, der arbejder i den sociale sektor, en enorm lettelse. Vi har set undertegnelsen af den sociale protokol som Det Forenede Kongeriges valg af en anden model, en anden model også for Det Forenede Kongerige med en social dialog og en bedre organisation og en mere ærlig fordeling af arbejdstiden. Jeg henstiller til formandskabet om ikke at lade dette syn stå i skyggen af et for snævert råb om fleksibilisering og liberalisering. Liberalisering, der i mit land inden for sundhedssektoren har ført til, at kløften mellem "haves« og "have-nots« er vokset.
Jeg er meget glad for, at De vil gøre Cardiff til mere end blot en deadline. At De der også vil gennemføre en første evaluering af de nationale planer. Men jeg vil også gerne bemærke, at Luxembourg virkelig betød meget mere end uddannelse, uddannelse, uddannelse og ØMU'en. Luxembourg er og bliver et valg til fordel for en "policy mix«, for en omlægning af afgifterne på arbejde til andre kilder og en omfordeling af arbejdstiden. Cardiff bør derfor være mere end en indsamling og evaluering af planer. Ved opfølgningen af Luxembourg bør man koncentrere sig om formgivningen af en afbalanceret økonomisk styring i Unionen og udviklingen af en koordineret europæisk beskæftigelsesstrategi, inklusive skatter. Jeg beklager at måtte konstatere, at om disse aspekter er budskaberne fra Det Forenede Kongerige i øjeblikket meget vage. Jeg håber, at der kommer mere klarhed herom i dag.

Böge
Hr. formand for Rådet, kære kolleger, som supplement til det, kollegerne i min gruppe allerede har været inde på, vil jeg gerne henlede formandskabets opmærksomhed på nogle af dette Parlaments beslutningstekster fra december, der har stor betydning for både Kommissionen og Rådet. Parlamentet har i sin beslutning om andenbehandling af budgettet også formuleret nogle anvisninger, der har betydning for formandskabets arbejdsprogram, og jeg vil gerne spørge Dem, hr. formand for Rådet, om De er parat til at udtale Dem herom i dag, eller, hvis formandskabet kommer til de enkelte udvalg, tage stilling til det.
På baggrund af den vellykkede budgetprocedure for 1998 sagde vi, at vi forventer et uformelt samråd med Rådet i begyndelsen af året, så vi kan komme i gang med at fastlægge realistiske fælles budgetmål i god tid. Vi sagde for det andet, at vi i betragtning af den vellykkede procedure for landbrugsudgifterne forventer, at denne procedure institutionaliseres, og at vi bør have en samtale herom senest i marts 1998.
Derudover vil jeg gerne holde fast i, at vi i vores beslutning om Kommissionens arbejdsprogram opfordrede til, at vi snart må opnå enighed mellem institutionerne, hvad retsgrundlaget angår, og jeg tror, at det britiske formandskab også bør hellige sig dette ubehagelige emne.
Jeg vil gerne tilføje, at vi i betragtning af det, der blev diskuteret i Luxembourg, og som altid har været Parlamentets opfattelse, også bliver nødt til at indlede forberedelserne til en reform af systemet til egne indtægter, fordi det er en meget slidsom procedure, og man ikke kan klare dette arbejde i løbet af et halvt år.
I betragtning af de erfaringer, vi har gjort i BSE-undersøgelsesudvalget, savner jeg egentlig noget, som allerede skulle have været diskuteret under det luxembourgske formandskab i Rådet (almindelige anliggender). Det er fint, når De siger, at vi ønsker offentlige forhandlinger i Rådet ud fra hensynet til offentlighed og gennemskuelighed, men af hensyn til et positivt og forbedret samarbejde mellem alle institutioner, og det uafhængigt af den retlige udlægning af artikel 3 i den interinstitutionelle aftale om undersøgelsesudvalgsretten, forventer jeg også, at Rådet når frem til en erklæring, hvorefter det fremover vil stå klart, at også nationale ministre, uafhængigt af den juridiske udlægning af aftalen, siger, at vi af hensyn til gennemskueligheden og vores ansvar også følger op på invitationer fra Europa-Parlamentets undersøgelsesudvalg. Det skulle glæde mig meget, om De også som rådsformandskab ville give et positivt svar herpå.
To korte bemærkninger vedrørende landbrugspolitikken. Det er klart, at De også har fremført de historisk betingede traditionelle landbrugsfilosofier fra Det Forenede Kongerige her. Jeg er meget spændt på, om De vil være i stand til at indlede den nødvendige tilpasning af bananmarkedsordningen og samordne den med de landbrugspolitiske forestillinger, som Deres rådsformandskab står for, som led i Deres rådsformandskab og også ud fra Deres grundlæggende filosofi. Det bliver en meget spændende debat, og jeg vil gerne tilføje, at man skal passe meget på her. Der er behov for udbedringer, hvad angår Agenda 2000, og det har Parlamentet også diskuteret: Liberalisering på den ene side, mere omfattende pålæg til det europæiske landbrug på den anden side og samtidig en nedbringelse af udgifterne, hr. formand for Rådet.
Det er virkelig en crashkurs, som ingen kan holde ud. Det, vi skal blive enige om, er en nødvendig reform, en tilpasning, så det bliver en glideflyvning i stedet for, der kan sættes i gang for alle involverede ud fra hensynet til en europæisk landbrugsmodel og den samtidige gennemførelse af en forbrugerbeskyttelsesklausul inden for rammerne af WTO.

Van Bladel
Hr. formand, konkrete aktioner synes at være den røde tråd i det britiske formandskab. Derfor har jeg en række spørgsmål til hr. Cook, som jeg i øvrigt ønsker held og lykke med denne vanskelige og historiske opgave.
Første punkt, Algeriet. Det er helt rigtigt, at EU giver en hjælpende hånd, men kan det britiske formandskab angive, hvordan det registrerer de aktiviteter, der udfoldes af grupper fra Algeriet, Bahrain og Ægypten, der ganske enkelt sender deres aggressive planer ud i verden fra en telefax i London. Og hvad har det britiske formandskab tænkt sig at gøre ved det?
Andet punkt, den asiatiske krise. I juni sidste år foreslog jeg Rådet at overveje en ambassadør for den asiatiske region. Hvornår får jeg svar? Denne person burde allerede for længst have været til stede i den asiatiske region for at hjælpe til med at løse krisen.
I går behandlede vi her Den Transatlantiske Agenda. Umiddelbart før Deres besøg i Washington anmoder jeg Dem om at drøfte fremtiden for SFOR med amerikanerne og at gå ind for, at kulturelle audiovisuelle produkter fra Europa får adgang til USA's marked. Vil De påbegynde de nødvendige tilpasninger af EU-institutionerne for virkelig at gøre udvidelsen mulig?
Sjette punkt, Tyrkiet. Forholdet til dette land må efter min mening ikke underordnes Cypern-spørgsmålet. Hvad vil De gøre for at ophæve den økonomiske blokade af Tyrkiet? Vi bruger Tyrkiet som NATO-partner, men er ikke villige til at skabe klarhed om landets chance for at blive medlem.
Hr. Cook, De ønsker ikke at være abstrakt, men konkret. Her har De en chance med hensyn til stabiliteten i Europa.

Titley
Hr. formand, jeg kan ikke med ord udtrykke min glæde over at se formandskabet her i dag og gennem hele denne debat at bemærke mig kommissær Kinnocks tilstedeværelse, hvilket vækker mindet om de to herrers effektive samarbejde tidligere, især selvfølgelig i forbindelse med en vis lederskabskampagne i 1983.
Jeg er henrykt over, at rådsformanden har forpligtet sig til at gøre udenrigs- og sikkerhedspolitikken mere effektiv. Jeg vil derfor indtrængende opfordre Rådet til allerede nu at begynde arbejdet med de foranstaltninger, der er fastslået i Amsterdam-traktaten om at gøre den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik mere effektiv, herunder især enheden for planlægning og tidlig varsling. Så vi kan komme i gang med at arbejde for en mere effektiv fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, så snart traktaten er ratificeret.
Det er klart, at den øjeblikkelige prioritet må være Algeriet, der synes at være et land, der for nærværende er ved at drukne i sit eget blod. Men vi må også erkende, at vi kun kan nå noget i Algeriet gennem stille diplomati, tillidsopbygning og ved at udvikle en dialog.
Og det er naturligvis præcis det, Parlamentet har forsøgt at nå frem til med sin høring om Algeriet og sine planer om at sende en delegation, der skal tale med parlamentsmedlemmer i Algeriet. Dette viser efter min mening, at Parlamentet, når det behandler spørgsmål som disse og menneskerettighedsspørgsmål i almindelighed, kan spille en ansvarlig og effektiv rolle. Jeg håber, at formandskabet vil benytte sig af dette år, 50-året for FN's menneskerettighedserklæring, til at få en dialog eller en trialog i gang med Kommissionen og Parlamentet for at sikre, at Den Europæiske Unions menneskerettighedspolitik har større fokus og sammenhæng, end den hidtil har haft.
Jeg vil også gerne indtrængende opfordre ham til at være opmærksom på to områder, der meget vel kan fortabe sig i al ståhejen omkring andre drøftelser. For det første har vi i det tidligere Jugoslavien en potentielt eksplosiv situation i Kosovo, der synes at forværres dag for dag. Jeg håber, at formandskabet kan tage initiativer på dette område. Og det samme gælder i Ukraine, hvor jeg håber, at vi vil tilskynde til, at partnerskabs- og samarbejdsaftalen bliver iværksat, som det sig hør og bør, og at vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at tilskynde til reformer i Ukraine, hvor situationen forværres dag for dag.
Endelig glæder jeg mig over engagementet, hvad angår udvidelsen, men jeg håber, at vi kan have vores opmærksomhed rettet mod Europa-konferencen, for jeg er overbevist om, at den giver mulighed for et sandt europæisk område, der vil gøre det muligt for os at udvikle en dialog med de lande, der endnu ikke er rede til at slutte sig til Den Europæiske Union, eller som er i forhandlingsfasen, således at vi kan få dem til at føle sig som en del af vores familie så hurtigt som muligt.
Jeg anerkender forpligtelserne over for Tyrkiet, og jeg håber, at vi kan få Tyrkiet med om bord, såfremt de er rede til at acceptere Den Europæiske Unions ambitioner og krav med hensyn til udvidelse, især hvad angår Cypern.

Bernard-Reymond
Hr. minister, jeg har to minutter til at henvende mig til Dem i.
Jeg vil bruge ti sekunder til udtale mit oprigtige ønske om, at Deres halve års formandskab bliver en succes, og til at hilse Deres bestræbelser på at tilnærme Deres land til den europæiske opbygning velkommen.
Tilbage har jeg 110 sekunder til at anstille fire betragtninger over udtalelser, som De selv eller Deres premierminister har fremsat i dag eller inden for de sidste par uger.
Den første drejer sig om Deres meget rosværdige ønske om at bringe Europa nærmere sine borgere. Efter min mening har man endnu ikke har gjort sig tilstrækkelige overvejelser om begreberne »nærhed« og »subsidiaritet«, som ikke betyder det samme. Det er vigtigere for EU at finde ud af, hvilke spørgsmål der skal prioriteres højst, og på hvilket plan de skal løses, end at kaste sig over alle mulige dagligdags spørgsmål for at være tæt på borgerne. Jeg håber, at der takket være Deres pragmatiske indstilling vil kunne gøres intelligente fremskridt vedrørende denne problematik.
Anden betragtning: De ønsker at spille en ledende rolle i Europa. Hvem kan have noget imod det? Men tror De ikke, at De ved at nægte at gå med i euro-samarbejdet fra begyndelsen, og endog i EMS'en, selvom Deres økonomi muliggør det i lige så høj grad som andres, ja i visse tilfælde i højere grad end andres, svækker den intention, som De erklærer?
Hvis De er for europæisk til London og ikke europæisk nok til Bruxelles, bør De vælge fremtidens og modets vej og følgelig ikke vente med at flytte ind i huset, til andre har indrettet det.
Tredje betragtning: De fælder en meget hård dom over den fælles landbrugspolitik. Alligevel udtaler De ønske om at finde en tredje vej mellem liberalismen og protektionismen. Det vil sige, at De er enig i, at man over for globaliseringen, som nok rummer flere fordele end ulemper, men hvis indre logik alligevel fører til ensretning, skal udvikle et samfundsprojekt, et egentligt europæisk projekt. Et af elementerne i dette projekt er en bestemt måde at opfatte landbruget, landdistrikternes udvikling og miljøet på; det bør De ikke glemme.
Fjerde og sidste betragtning: Hvert af de store europæiske lande bidrager til den europæiske opbygning med sine historiske erfaringer. Disse historiske erfaringer skaber ofte frygt og stereotype forestillinger hos andre. På kontinentet har man i international politik ofte det indtryk, at Kanalen er større end Atlanterhavet. Tænk på det, nu hvor De skal lede Europa!
Endelig, hr. minister, hvis De tager lidt hensyn til disse fire betragtninger, vil franskmændene tilgive Dem, at De gav startskuddet til deres formandskab i Waterloo.

Formanden
Kære kolleger, som jeg har prøvet at fremføre hele formiddagen, så har vi et alvorligt problem: Nu har vi kun 13 minutter til 30 minutters indlæg. Det kan selvfølgelig ikke lade sig gøre. Vi har to muligheder. Alle de talere, der mangler, er fra PPE eller PSE. Enten skal talerne med tre minutter indvilge i at tale i to minutter, og dem med to minutter indvilge i at tale i halvandet minut, eller vi skal afslutte debatten med rådsformanden nu. Er grupperne indforstået med det? Jeg ved godt, at det ikke er særlig tilfredsstillende, men det er de to muligheder, vi har. Reaktionen tyder på, at medlemmerne helst vil have kortere taletid i formandens nærvær.

Schulz
Hr. formand, jeg taler noget hurtigere og beder tolkene om undskyldning. Hr. formand for Rådet, de sidste ugers udvikling i Den Europæiske Unions asylpolitik bekymrer os meget. Vi anbefaler, at det får særlig bevågenhed i Deres rådsformandskab. I løbet af de sidste par dage har jeg haft lejlighed til at besøge de kurdiske flygtningelejre i Italien og kunne i den forbindelse konstatere, at den officielle beskrivelse af tilstrømningen af flygtninge til Den Europæiske Union ikke stemmer overens med virkeligheden.
Det var noget, jeg konstaterede med en vis bitterhed, fordi den europæiske offentlighed har fået det indtryk, at vi står over for en masseoversvømmelse af mennesker, der kommer hertil fra Tyrkiet, fra Irak. Der er i virkeligheden tale om et par hundrede mennesker, der er under det italienske politis overvågning og de italienske myndigheders strenge kontrol, og hvis asylsager føres nøje i henhold til loven under den strengeste kontrol og uden bevægelsesfrihed.
Den var den første konstatering, som leder mig hen til den næste: Med den tiltagende fordybelse på det økonomiske område og med den tiltagende mængde af retsregler inden for det indre marked mangler Den Europæiske Union en analogi i retsakterne inden for de grundlæggende borgerlige frihedsrettigheder og organisationen heraf. Der mangler en klar definition af de ydre grænser og myndighedernes kompetence, når det drejer sig om at beskytte de ydre grænser.
Vi har heller ingen indvandrerlovgivning i Den Europæiske Union, hvilket fører til, at asyllovgivningen altid bliver nøglen til indvandringen, og at en grundlæggende rettighed, nemlig den grundlæggende rettighed til asyl, i sidste ende bliver accepteret i mindre grad. Vi har ikke brug for nogen femårsfrister til at harmonisere asyllovgivningen, indvandrerlovgivningen og lovgivningen om de ydre grænser. Tværtimod! De sidste ugers begivenheder viser, at man burde have fremskyndet det. Hvis De også tager hensyn til det i Deres rådsformandskab, ville vi være Dem meget taknemmelige.

Chanterie
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg glæder mig over det britiske formandskab, der har en positiv holdning til den videre udvikling af Unionen. Siden 1979 har Margaret Thatchers og John Majors regeringer gjort alt for at holde den europæiske sociale udvikling tilbage. Det har ført til en ensidig udvikling af Unionen og på et bestemt tidspunkt også til en uacceptabel diskrimination mellem arbejdstagerne i EU. Fundamentale sociale rettigheder måtte ikke gælde for Det Forenede Kongerige. Heldigvis har Labour-regeringen gjort en ende på dette, og den sociale protokol kan nu fungere for de femten og derefter indgå i Amsterdamtraktaten.
Hr. formand for Rådet, De har klart understreget, at De vil gøre ØMUen til en succes. For befolkningen vil ØMUen blive en succes, hvis der også udbygges en social Union. En social Union, der opretholder principperne i den sociale markedsøkonomi, det vil sige baseret på social retfærdighed og solidaritet.
Problemet med det indre marked er, at den sociale dimension ikke i tilstrækkelig grad følger med udviklingen. Jeg er derfor også bange for, at det britiske formandskabs sociale program på dette område ikke giver tilstrækkeligt perspektiv. Der foreligger for få lovgivningsinitiativer til at forstærke den sociale sokkel med minimumsnormer såvel med hensyn til arbejdsmarkedspolitik som den sociale sikkerhed.
Det chok, som den brutale lukning af Renault-Vilvoorde for et år siden gav, synes væk. Råbet om et mere socialt Europa synes kun at være et fjernt ekko. Det ville være en stor fejl nu at undervurdere den presserende nødvendighed af et mere socialt Europa. Et socialt pres, der også spiller en rolle, når vi taler om den tredje fase af ØMUen, også når vi taler om tiltrædelsesforhandlinger, om beskatning, og særligt når vi taler om beskæftigelse, der ikke kun må dreje sig om uddannelse og omskoling, men også om arbejde via transeuropæiske netværk, lokale tjenester, miljøinvesteringer og lignende.

Roth-Behrendt
Hr. formand, kære kolleger, hr. formand for Rådet. Tillad mig at sige til Dem, at det glædede mig meget at høre, at de store miljøområder vand, luft og affald spiller en rolle på Deres prioritetsliste. Hvis det britiske rådsformandskab hjælper Europa-Parlamentet i den forbindelse, vil det blive et af de mest progressive og vellykkede formandskaber. Jeg vil dog også gerne bede Dem huske på, at det, De kalder generelt, betyder integration i andre politiske områder, at De ved revisionen af strukturfondsforordningen skal være helt klar over, at miljøpolitik finder sted i alle strukturfonde, og at De også skal have opmærksomheden henledt på det i det næste halve år og venligst også sige det til alle andre. Når jeg ser hr. trafikkommissæren nikke, giver jeg samtidig også udtryk for min begejstring over, at De forbinder trafik- og miljøpolitikken med hinanden, for det er nogle vigtige områder. Hvis De reducerer udledningerne af skadelige stoffer dér, vil jeg være Dem meget taknemmelig.
Det kommer selvfølgelig ikke som nogen overraskelse, at jeg forventer, at De prioriterer forbrugerbeskyttelsen højest i Deres Agenda. De har ikke ytret Dem derom, men jeg ved, at Deres hjerte er fuldt af det. Deres hjerte er bestemt så fuldt af det, at De på fredag vil følge meget opmærksomt med i, hvilken beslutning WTO-panelet træffer vedrørende hormonspørgsmålet, og sikkert forsikre rådsformandskabet om, at Den Europæiske Union vil holde fast ved sit forbud mod hormoner og vækstfremmere.
Jeg vil gerne sige noget andet i forbindelse med forbrugerbeskyttelsen, og det er det, som alle nu forventer af mig: BSE. Selvfølgelig har jeg noget at sige til det emne. Det er sikkert bare et tilfælde, at Kommission i dag helt i begyndelsen af det britiske rådsformandskab vil overveje en delvis ophævelse af eksportforbuddet, og jeg ved, at De, hr. Kinnock, har kæmpet en brav kamp for det. Jeg er på Deres side, når forbrugerbeskyttelsen og sikkerheden spiller en rolle i det, og jeg vil gerne bede Dem, hr. formand for Rådet, om at sige det klart og tydeligt, at Storbritannien - selvom De er formand for Rådet, og netop derfor - fuldstændigt uegennyttigt vil sørge for, at sikkerhed og gennemskuelighed får førsteprioritet, at bedrageri i forbindelse med f.eks. kødhandelen og andre ting vil blive bekæmpet, og at De ikke bringer den tillid, som De også har genskabt til Europa, til EuropaParlamentet og hos befolkningen, i fare.
(Bifald fra PSE-Gruppen)

Moorhouse
Hr. formand, vi glæder os over den britiske regerings beslutning om at sætte kampen mod organiseret kriminalitet øverst på dens dagsorden for formandskabet. Medens al kriminalitet er foruroligende, så er organiseret kriminalitet særlig afskyelig, fordi den infiltrerer og ernærer sig af samfundet selv. Intet civiliseret land og ingen union af civiliserede lande kan være imødekommende eller tolerante over for organiseret kriminalitet, og Den Europæiske Unions borgere har efter vores mening ret til at forvente den stærkeste handlekraft fra det europæiske niveau.
Jeg ønsker ikke at tage forskud på morgendagens debat om Ancona-betænkningen, som der allerede er blevet refereret til, men jeg kan alligevel ikke undlade på vegne af min gruppe at komme ind på narkotikaspørgsmålet, for vi er stærkt overbeviste om, at narkotikahandelen er i centrum for den organiserede kriminalitet. Man kan ikke bekæmpe den organiserede kriminalitet uden at bekæmpe narkotikaen. Derfor har vi som gruppe udtrykt enig og kraftig modstand mod forslagene i Ancona-betænkningen om en legalisering af cannabis og et friere udbud af alle stoffer på recept. Hvis der havde været tid til det, ville jeg være kommet nærmere ind på dette aspekt, men det er der øjensynligt ikke tid til.
Desuden støtter og opmuntrer min gruppe også formandskabets mål om at fremme politi- og toldsamarbejdet imod narkotika, om at afslutte etableringen af et Europol med reel magt og ressourcer og om at afskære forsyningsvejene for narkotika ind i Den Europæiske Union.
Vores budskab til Rådet er, at det ikke er nok at etablere de rigtige politikker og organisationer: politikker og organisationer må også støttes, koordineres og have de nødvendige ressourcer.
Og endelig et par ord om asylpolitikken, som jeg havde håbet at kunne tale mere letflydende om. Det er et andet område, hvor formandskabet burde være mere aktivt, forud for indføjelsen af Schengen-aftalen i Den Europæiske Union. Jeg er nødt til at slutte her, men vi må til at foretage en klarere skelnen mellem politiske og økonomiske flygtninge.

Vecchi
Hr. formand, i dette halvår med britisk formandskab skal der tages en række vigtige beslutninger med hensyn til samarbejdet med udviklingslandene.
Ud over de specifikke dossierer , som Rådet skal beslutte sig om, forekommer det mig, at der er et essentielt spørgsmål, som det vil være nødvendigt at rette al opmærksomheden på, nemlig definitionen af Kommissionens forhandlingsmandat om det eventuelt fremtidige forhold til landene i African, Caribbean and Pacific Group .
Som Europa-Parlamentet allerede har udtrykt ved et meget bredt flertal sidste år i oktober er fornyelsen af Lomékonventionen af fundamental vigtighed både ud fra en symbolsk synsvinkel og i sine konkrete aspekter. Den er af symbolsk vigtighed, fordi alt efter hvilke beslutninger, der træffes, vil man kunne bedømme om Unionens opgave over for vores partnere fra de fattigste dele af verden bliver stadfæstet, reduceret eller ligefrem annulleret. Den er af konkret vigtighed, fordi det også kommer an på, hvordan man vil definere formålet med og reglerne for samarbejdet omkring Europas udvikling, og navnlig reglerne for det vigtigste instrument. Dette vil være afgørende for Unionens mulighed for at påvirke verdenssituationen positivt.
Parlamentet har allerede givet udtryk for, at det efter år 2000 vil være gunstigt med en femte Lomé-konvention. Men det, som man bør gøre med meget mere konsekvens i forhold til tidligere, er at overføre de mål og de idéer til konventionen som der er givet udtryk for på de store FN-konferencer i de senere år og i Fællesskabets dokumenter, men som kun sjældent er trængt igennem til samarbejdet.
Målet er menneskelig udvikling ved at styrke det civiliserede samfunds vækst og forbedringen af de menneskelige ressourcer i alle verdens sydlige lande. Den måde, hvorpå landenes og de fattigste landes befolkningers lovlige interesser bliver taget i betragtning ved udarbejdelsen af de handelspolitiske instrumenter og i de internationale økonomiske aftaler, er dog også af betydning.
Den måde, hvorpå Den Europæiske Union deltager i de internationale instanser som Den Internationale Handelsorganisation, er afgørende.
Indtil nu har man været nødt til at trække nogle dele af vores samarbejde tilbage for at give plads til andre stærke interesser. Banansagen er måske en af de mest betydningsfulde eksempler derpå. Rådet skal udtale sig om den nye bananforordning, som, så vidt vi ved, risikerer at skade nogle af de ACP-lande meget; lande, som traditionelt er leverandører af bananer, og i særdeleshed Somalia. Vi skal undgå en sådan situation og i stedet garantere de lande, at de kan blive i Fællesskabets banana's group .
Vi kræver at der i alle de lov-dossierer , som for eksempel om NGO, hvor formandskabet og Rådet skal udtale sig om det decentrerede samarbejde, menneskerettigheder og lignende spørgsmål, vil blive taget det rette hensyn til Europa-Parlamentets mening.
Overordnet er det, som man bør genskabe, en evne, som kun Den Europæiske Union kan være i besiddelse af, til at udvikle en politisk dialog og en "strategisk alliance« med vores partnere i ulandene for sammen at tage udfordringen om globalisering op.

Soulier
Hr. formand for Rådet, jeg vil ikke lægge skjul på min forbavselse. Da De lige før omtalte initiativerne vedrørende Algeriet, undlod De at understrege, at Europa-Parlamentet var den første til at oprøres over situationen i dette land. Siden 1995 har Parlamentet vedtaget adskillige beslutninger om Algeriet under sine debatter om uopsættelige spørgsmål. I september tog Parlamentet initiativ til at sende en delegation til Algeriet. Vi begyndte med at gennemføre en 48 timer lang høring af de fjendtlige kræfter, dog under ordnede og rolige forhold, og vi har siden ventet i ugevis på at kunne rejse til Algeriet.
Men nu tager trojkaen, foreløbig repræsenteret af højtstående embedsmænd, til Algier. Vi ønsker selv at tage til Algier snarest muligt, det vil sige den 7.-8. februar - Parlamentets delegation samles i morgen - for at mødes med repræsentanter for samtlige politiske grupperinger i det algeriske parlament.
Vi er sikre på, at vi på dette politiske niveau, som udelukker indblanding i algeriske anliggender, eftersom drøftelserne finder sted mellem parlamenter, både vil kunne etablere kontakter med mange forskellige parter - ikke alene med politikere, men også med repræsentanter for det civile samfund - og tage til de steder, hvor der er blevet begået overgreb mod befolkningen. Jeg vil gerne anmode Dem om at oplyse i Deres egenskab af rådsformand, hvordan De stiller Dem til dette initiativ. Jeg synes, at tiden nu, hvor der fra alle sider gives udtryk for medfølelse og deltagelse, hvor verden oprøres over massakrerne, er inde til at anerkende, at EuropaParlamentet i månedsvis har været den eneste institution, som har manifesteret sin indignation. Men nu ønsker vi...
(Formanden afbrød taleren)

Fantuzzi
Hr. formand, som formanden for PSE-Gruppen allerede har sagt, er vi godt klar over, at man, på grund af den livlige debat om "Agenda 2000«, og fordi der skal være valg i Tyskland, vil nå frem til anden halvdel af året, inden vi vil kunne diskutere den fælles landbrugspolitik. Vi slår alligevel fast, at man ikke kun kan spille en forsvarsrolle i et spørgsmål, som tilmed er vigtigere nu end nogen sinde før. PSE-Gruppen har holdt en konference den 13. og 14. november om den fælles landbrugspolitiks fremtid. Vi talte om en ny social pagt, en pagt mellem landbrug og samfund, idet vi fremhævede, at sløvhed er den værste fjende for en fælles landbrugspolitik, der gerne vil være mere moderne og forny sig.
Vi er bekymret for, hvor længe det varer, for siden 1995, da Kommissionens Strategy Paper om den fælles landbrugspolitiks fremtid blev vedtaget i Barcelona, er vi desværre endnu ikke nået længere end med de generelle fremsættelser om en europæisk landbrugsmodel, som måske er for generelle og for upræcise. Udenrigsminister Cook har talt om skatteyderen, forbrugeren og om landbruget. Ja, det er faktisk disse tre grupper, det drejer sig om. Jeg mener ikke, at skatteyderen skal udsættes for det dilemma at skulle betale mere til finansiering af en fælles landbrugspolitik. Det drejer sig nærmere om bedre at foranledige allerede eksisterende finansieringer med mere målrettet og gennemsigtig hjælp, så de bedre kan opfylde kravene om beskyttelse og fremme af kvaliteten. Det er også dette spørgsmål, der interesserer forbrugerne. Det er ikke ved at sløjfe den fælles landbrugspolitik, at man bedst beskytter forbrugeren, men derimod med en kvalitetspolitik, som erfaringerne med BSE har lært os.
Hr. formand, ud fra min vurdering er det disse punkter, der er de grundlæggende.

Hernández Mollar
Hr. formand for Rådet, Algeriet er alvorligt sygt, og sygdommen er ikke diagnosticeret, og derfor er behandlingen meget vanskelig at gennemføre på dette tidspunkt. Derfor haster det efter min opfattelse med at behandle to grundlæggende spørgsmål:
For det første skal den algeriske regering overbevises om, at det er altafgørende, at alle nødvendige midler sættes ind for at standse de grufulde drab på så mange uskyldige, der finder sted i landet. Den Europæiske Union må samarbejde og deltage i opnåelsen af dette mål og give al den nødvendige materielle, politiske og diplomatiske hjælp, der er nødvendig, og som kræves og ønskes af den algeriske regering.
For det andet er det for at løse konflikten nødvendigt, at denne sygdom hurtigst muligt diagnosticeres. EUtrojkaens besøg og Europa-Parlamentets efterfølgende besøg - som min kollega Soulier henviste til - bør være medvirkende til, at vi europæere kan forstå noget af det, der finder sted i Algeriet.
Hr. formand for Rådet, Algeriet er ikke kun et gas- og olieproducerende land. Det er et middelhavsland med et stort menneskeligt potentiale, som kræver privilegerede forbindelser med Den Europæiske Union. Strømmen af algeriske flygtninge til Europa er konstant. Landets historie er forbundet med de europæiske middelhavslandes historie. Kulturen og religionen deles af millioner af mennesker.
Intet af det, der sker i Algeriet, er fremmed for kulturen, for økonomien og for det europæiske samfund. Den Europæiske Union og den algeriske regering må sammen overveje, hvorledes man med fuld respekt for deres respektive institutioner og magtorganer kan løse en konflikt, hvis følgevirkninger er ekstremt alvorlige for freden, stabiliteten og udviklingen hos middelhavsområdets folk.
(Bifald fra PPE-Gruppen)

McNally
Hr. formand, rådsformanden gjorde os opløftede her til formiddag. Og nu et praktisk bidrag, som det britiske formandskab kan yde for at nå de mål, han gjorde rede for. En af Den Europæiske Unions ubesungne succeshistorier er samarbejdet på forskningsområdet. Denne forskning bidrager praktisk og effektivt til alle de prioriteter, han nævnte her til formiddag: arbejdspladser via innovation, bekæmpelse af kriminalitet via IT og forbedring af miljøet med nye energiformer. Det Forenede Kongerige har en ømtålelig og vanskelig opgave i næste måned og i de følgende måneder. Rådsformanden skal nå frem til en fælles beslutning om det femte rammeprogram. Dette er en sag om fælles beslutningstagning med store penge: ECU 16, 7 milliarder - og forskellige nationale prioriteter. Har vi brug for samfundsøkonomisk forskning? Hvor meget skal vi bruge på kernefusion? Der er også tale om en hastesag, for det nye program skal starte i 1999.
Hr. formand for Rådet, forskning er ikke nogen sensationel aktivitet, men den er meget vigtig, og det er en meget positiv europæisk aktivitet med betydelig merværdi. Gør, hvad De kan for at nå frem til et resultat i næste måned og for at hjælpe med at nå de mål, der inspirerede os her til formiddag.
(Bifald fra PSE-Gruppen)

Formanden
Jeg giver nu ordet til rådsformanden, så han kan svare på de spørgsmål, der er bragt op i debatten.

Cook
Hr. formand, jeg har fundet denne formiddags debat virkelig interessant. Der er blevet fremsat mange meget værdifulde argumenter. Der har været mange støttetilkendegivelser, som jeg tror, vi kan bygge videre på i de kommende seks måneder. Jeg må også tilstå en privat fascination ved at forsøge at forstå, hvordan nogle medlemmer fik 1½ minut, nogle 2 og nogle 3 minutter. Endnu er jeg ikke kommet frem til nogen forklaring på princippet, men jeg er sikker på, at jeg vil komme til at forstå det inden for de næste seks måneder.
Efter hvad jeg har kunnet tælle mig frem til, har vi haft 37 talere i løbet af de sidste tre timer. Jeg har ti minutter. Hvor meget jeg end måtte ønske det, kan jeg ikke forsøge at gå tilbage og gennemgå hvert enkelt af de 37 bidrag, som alle var lige interessante. Hvis jeg skulle forsøge det, ville de enkelte kun få ti sekunder hver. Så jeg vil forsøge at sammenfatte, hvad der er blevet sagt og mit svar herpå.
Mit udgangspunkt må være, at min indledende tale, så vidt jeg har forstået det fra den diskussion, jeg har lyttet til, fik en beståelseskarakter. Jeg håber, at jeg har ret, når jeg siger dette, selvom jeg vil være klog nok til ikke at bringe det til afstemning! Der var mange varme og velkomstfyldte bidrag. Jeg tog endog bemærkningerne om, at vores formandskabsprogram mindede et medlem om rock & roll som en tilslutning til det. Selv hr. McMillanScott ønskede det britiske formandskab velkomment, selvom han senere i sin tale syntes at tale sig væk fra sin velkomst.
(Munterhed) Hvis jeg ikke nu får svaret på alle de spørgsmål, der er rejst, og de argumenter, der er fremsat, så må De ikke tro, at de ikke er taget omhyggeligt til efterretning, og at de ikke vil blive erindret i de kommende måneder. Der har været bred tilslutning blandt de tilstedeværende medlemmer for mine indledende bemærkninger om vores program. For det første føler jeg mig meget opmuntret over det store antal bidrag, der hilste den betydning velkommen, som vi tildeler et program, der er direkte relevant for Europas borgere og vælgere. Hvis vi atter skal gøre det europæiske projekt legitimt blandt vores folk, må vi sikre, at vi viser, hvordan projektet er relevant for vores folk.
Under det britiske formandskab vil vi gøre det ved hjælp af direkte inddragelse af vores folk i formandskabet. For eksempel har vi allerede inddraget børn fra hele Europa i udformningen af vores logo. Vi har en ordning med at sende nogle af vores unge fra Storbritannien rundt omkring i Europa som ambassadører for en dag. Det glæder mig at kunne sige, at nogle af mine kolleger, såsom Klaus Kinkel, er gået med til at modtage en britisk studerende hos dem i én dag som ambassadør for en dag. Jeg vil holde et nøje øje med, hvor godt de klarer sig, for vi er altid på udkik efter en god ambassadør!
(Bifald) Når vi tager til Cardiff, der, som Wayne Davis så rigtigt sagde, vil være en meget vigtig begivenhed for Europa, for Storbritannen, men også for Wales - vil vi også være vært for et alternativt topmøde for NGO'er og andre, der mødes i to dage umiddelbart før det formelle topmøde, så de i deres egen midte kan udforske temaerne for et folkets Europa og derefter gøre deres egne anbefalinger og konklusioner tilgængelige for regeringschefernes topmøde, der følger efter.
Alt dette vil ikke hjælpe os med at nå det, vi ønsker, medmindre vi beviser, at Den Europæiske Union og det britiske formandskab kan arbejde for Europas folk i spørgsmål af virkelig betydning. Det mest gængse argument, der blev ytret i de mange indlæg, vi har hørt i denne debat, var den gentagne udtalelse, at Europa må prioritere en sejr i krigen mod narkotikahandelen og narkotikabaronerne. Sidste år døde 6000 mennesker i hele Europa tragisk som følge af narkotikamisbrug - fortrinsvis unge mennesker, et enormt spild. Og denne tragedie er ikke begrænset til disse individer. Narkotikaens udbredelse i vores samfund truer med at korrumpere dele af vores civile samfund, og vi har alle en interesse i at sikre, at vi dæmmer op for denne narkotikatrussel. Jeg forsikrer Dem om, at det vil stå højt på det britiske formandskabs dagsorden.
(Bifald) Højt placeret blandt vores prioriteter er også spørgsmålet om beskæftigelse, som mange af dem, der bidrog til debatten, også understregede. Cardiff-topmødet vil give os en fremragende anledning til i Rådet og i Parlamentet at se på de fremskridt, der er gjort med de handlingsplaner, der er udarbejdet i henhold til retningslinjerne fra Luxembourg. Hvor store fremskridt gør vi egentlig i Europa i forbindelse med erhvervsuddannelse? Hvor store fremskridt gør vi i retning af at skabe muligheder for de langtidsledige? Hvor godt investerer og bruger vi de ekstra midler, der blev fundet i Luxembourg til at skabe jobmuligheder? Og hvor meget mere har vi gjort for at fjerne hindringerne for det indre marked, for at fremme velstanden og mulighederne for vores folk?
Men der er også en anden dimension til folkets Europa. En af de vigtigste fordele, Europa kan tilbyde sine folk, er fordelen ved fred og sikkerhed. Udvidelsen vil være en væsentlig del af denne proces. Men som en række talere har påpeget i denne drøftelse, må vi træffe aktive foranstaltninger for at bringe stabilitet til de områder ved Europas grænser, der trues af konflikt. Jeg er fuldt ud enig i det argument, som en række talere kom med om, at situationen i Kosovo er uacceptabel og meget ustabil.
(Bifald) Der er intet andet sted i Europa eller på Balkan, hvor universiteterne har været lukkede i seks år, og det er ikke acceptabelt i moderne tid. Tragedien er, at i udenrigspolitik får det arbejde, der gøres med at forhindre konflikter, aldrig den samme offentlige opmærksomhed, som reaktionen på konflikten, når vores forsøg på at undgå den har slået fejl. Det bør ikke aflede os fra betydningen af at tage alle de skridt, vi kan for at stabilisere situationen på Balkan og især for at undgå, at Kosovo-konflikten breder sig til yderligere vold.
Som del af det generelle program til fremme af sikkerhed og stabilitet håber jeg, at vi i dette formandskab vil nå frem til den aftale om en adfærdskodeks og våbentilladelser for våbeneksport, som en række medlemmer har refereret til, således at vi i Europa kan få en klar og fast fælles standard for eksport af våben, og således at ingen af de europæiske lande finder, at de indtager en holdning til et menneskerettighedsspørgsmål blot for at blive underkendt af en partner. Lad os sikre, at vi står sammen over for dette meget vigtige spørgsmål, og at vi har én fælles standard vedrørende menneskerettigheder og våbeneksport.
(Bifald) Det ville være rigtigt at sige, at et af de andre mest hyppige temaer for indlæggene var den chokerende og dybt foruroligende situation i Algeriet. Jeg kan acceptere den iagttagelse, der blev gjort af en række af dem, der bidrog til debatten. Delegationen kan ikke i sig selv løse problemet. Men den må være udgangspunktet. Jeg håber, at den delegation tager afsted snart. Jeg håber, at den delegation vil komme i tide til at kunne orientere Rådet (almindelige anliggender) ved dets møde den 26. januar, og at vi derfra vil kunne skride til de konkrete og særlige skridt, Europa kan tage for at sætte en stopper for terrorismen.
Lad mig i mellemtiden, siden jeg er blevet irettesat for dette punkt i min indledende tale, sige, at jeg fuldt ud forstår det velkomne udspil, som Europa-Parlamentet er kommet med i denne sag. Det kommuniké, der blev udsendt i går efter det politiske udvalgs møde, tilskynder især til flere parlamentariske kontakter mellem Europa og Algeriet. Jeg mener, at dette er en meget vigtig del af vejen til at bringe Algeriet til en mere åben og mere demokratisk situation.
Selvom der blev sagt meget, som jeg er enig i og lidt, som jeg ikke er enig i, ville det være forkert af mig at slutte mine bemærkninger uden at tilkendegive uenighed med hr. Gollnischs bemærkning om handel.
Vi må være helt klar over, at der ikke er nogen vej fremad ind i det næste århundrede og et nyt årtusinde ved at vende tilbage til det sidste århundredes protektionisme.
(Bifald) Millioner af vores europæiske borgeres job er afhængige af eksporten til resten af verden. Vi kan ikke kræve frihandel til de steder, hvortil vi eksporterer, og samtidig holde fast ved protektionisme for os selv derhjemme.
(Bifald) Og ej heller bør vi betragte det som en trussel. Som resultat af den friere handel i verden bliver andre dele af verden mere velstående og rige. Tværtimod udgør det en mulighed for os. Så længe folk forbliver i fattigdom, kan vi ikke sælge dem vores eksportvarer. Hvis de selv får en blomstrende økonomi, så er der et større marked for Europa og for de mennesker, der arbejder på vores fabrikker.
Hr. formand, jeg er meget bevidst om den bemærkelsesværdige effektivitet, hvormed De lukker munden på folk, som overskrider deres taletid. Jeg har intet ønske om at lide samme skæbne. Så lad mig afslutte mine bemærkninger ved at samle op på de bemærkninger, der faldt om Storbritanniens stilling.
Jeg kommer her til Dem, ikke som britisk udenrigsminister, men som formand for Rådet for almindelige anliggender. Det er derfor ikke passende for mig at tale om eller forsøge at fremme særlige nationale perspektiver. Men lad mig sige en eller to ting om de spørgsmål, der er blevet rejst om den særlige britiske stillingtagen.
Vi vil for det første se på reformen af den fælles landbrugspolitik, ikke fordi det er en britisk politik, men fordi det er en sag, der er i hele Europas interesse, og en sag, som vi har en rapport om fra Kommissionen.
(Bifald) Der er rent faktisk en opmuntrende grad af enighed omkring denne reform. Da Landbrugsrådet mødtes i november, ønskede 14 ud af 15 medlemsstater at gå videre med Kommissionens forslag. Det er en god start, som vi gerne vil bygge videre på.
For det andet har vi, hvad den fælles valuta angår, undersøgt dette spørgsmål meget omhyggeligt. Den konklusion, som vi er kommet til fra vores eget nationale perspektiv, er en konklusion, der er fast funderet i en økonomisk analyse, nemlig at vi for nærværende befinder os på et helt andet punkt i det økonomiske kredsløb end de fleste andre lande i Europa, og at den korrekte konvergens ikke er til stede for, at vi kan slutte os til med sikkerhed. Men det er ikke nogen principiel modvilje, og det er ej heller på nogen måde en kritik af de lande i Europa, der ønsker at gå videre til en fælles valuta. Under vores næste seks måneder i formandsstolen vil vi sikre, at vi til stadighed handler i overensstemmelse med vores pligt som formand, når det gælder om at etablere upartiske, effektive og kompetente ordninger for at de lande, der ønsker at gå videre med den fælles valuta, således at de kan gøre det med de bedst mulige udsigter for succes.
(Bifald) Vi vil naturligvis også sikre, at vi ikke lader nogen problemer i forbindelse med oksekød blive en sag, der kommer mellem os som formandskab og vores pligter som formandskab.
Eftersom en eller to kolleger har rejst spørgsmålet, så lad mig svare på det, der er blevet sagt ved at sige følgende: vi har været absolut åbne om situationen vedrørende risikoen for BSE og sundhedsfølgerne i Storbritannien. Ja, jeg står foran Dem som et medlem af en regering, der ændrede den tidligere afvisning af at drøfte denne sag med Europa-Parlamentet.
(Bifald) Et af de første skridt, der blev taget af vores nye landbrugsminister, var at komme til Europa-Parlamentet og drøfte sagen med udvalget i Europa-Parlamentet. Jeg kan give Dem et løfte, ikke kun i denne anledning som formand for Rådet, men også som britisk udenrigsminister om, at vi - hvad enten det er som formandskab eller britisk regering - vil søge altid at samarbejde og være åbne over for Europa-Parlamentet. Vi vil aldrig nogensinde nå nogen vegne, hvis vi modarbejder hinanden snarere end åbent og ærligt at dele de problemer, vi har, med hinanden i håbet om, at vi bedre kan nå frem til en fælles løsning.
Jeg vil slutte af med en sidste national tanke. Det var med interesse, jeg noterede mig, at mange af dem, der talte fra forskellige lande, og fra forskellige partier i disse lande, ikke desto mindre alligevel gav et billede af et fælles nationalt perspektiv, når det gjaldt Europa. Briterne er en meget åben og meget ærlig nation. Vi viser vores uenighed frem, selv foran alle de andre i Europa-Parlamentet.
(Munterhed) Jeg vil håbe, at det britiske formandskab vil nå blot ét nationalt mål, som jeg ikke tror, at nogen anden nation i denne sal vil have ondt af: Jeg vil håbe, at det britiske formandskab ved dets afslutning vil være kommet videre med at etablere en national konsensus i Storbritannien om vores fremtid i Europa.
(Kraftigt bifald) og at vi ved afslutningen af dette formandskab vil have en britisk offentlighed, der er mere tilfreds med vores plads i Europa, mere tryg ved vores fremtid i Europa, og som anerkender, at vi kan samarbejde med Europa til vores gensidige fordel.
(Kraftigt og vedvarende bifald)
Formanden
Mange tak, hr. formand for Rådet. Tak for Deres samarbejde her til formiddag, og må jeg på Parlamentets vegne ønske Dem personlig al mulig succes i de næste seks måneder.
Forhandlingen er afsluttet.

Afstemning
Lannoye
Hr. formand, i henhold til forretningsordenens artikel 60, stk. 2, anmoder jeg som ordfører om udsættelse af afstemningen om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning.
Hr. Bangemann udtalte sig nemlig i går meget negativt om et meget stort antal ændringsforslag, og selvom han kan gå med til nogle, finder jeg alligevel hans holdning så negativ ud fra en samlet betragtning, at jeg anmoder om udsættelse af afstemningen. Den skal naturligvis under alle omstændigheder snart gennemføres, men inden er der behov for et samråd med Kommissionen.
Jeg kan oplyse, at jeg fremsætter samme anmodning vedrørende de fire øvrige sager, men ifølge reglerne skal jeg gentage den.
(Forslaget om udsættelse af afstemningen om den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges) - forslag til Rådets direktiv om honning (KOM(95)0722 - C4-0403/96-96/0114(CNS))
(Kommissionens ændrede forslag godkendtes)
Lannoye
Undskyld, at jeg gentager mig selv, hr. formand, men jeg fremsætter i henhold til forretningsordenens artikel 60, stk. 2 samme anmodning som før den foregående afstemning. Jeg vil gerne føje til den oplysning til, at vi har vedtaget at anmode om ændring af retsgrundlaget, som jo er et væsentligt element i debatten.
Med hensyn til de følgende sager vil jeg gerne påpege, at Retsudvalgets udtalelse blev afgivet i september 1996, det vil sige på et tidspunkt, hvor der herskede en anden politisk stemning end den, som vi i dag oplever. Alle spørgsmål vedrørende levnedsmidler er blevet langt mere følsomme, og jeg mener derfor, at anmodningen er berettiget.
(Forslaget om udsættelse af afstemningen om den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges) - forslag til Rådets direktiv om frugtsaft og visse lignende produkter (KOM(95)0722 - C4-0404/96-96/0115(CNS))
(Kommissionens ændrede forslag godkendtes)
Lannoye
Hr. formand, tredje udgave. Jeg anmoder igen om, at forretningsordenens artikel 60, stk. 2, må finde anvendelse.
(Forslaget om udsættelse af afstemningen om den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges) - forslag til Rådets direktiv om visse former for konserveret helt eller delvis inddampet mælk (KOM(95)0722 - C4-0405/96-96/0116(CNS))
(Kommissionens ændrede forslag godkendtes)
Lannoye
Hr. formand, fjerde udgave. Jeg anmoder på ny om, at forretningsordenens artikel 60, stk. 2, må finde anvendelse, således at den endelige afstemning udsættes.
(Forslaget om udsættelse af afstemningen om den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges) - forslag til Rådets direktiv om marmelade og frugtgele samt kastanjecreme (KOM(95)0722 - C4-0406/96-96/0117(CNS))
(Kommissionens ændrede forslag godkendtes)
Lannoye
Hr. formand, jeg anmoder endnu en gang om udsættelse af den endelige afstemning.
(Forslaget om udsættelse af afstemningen om den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges)

Ojala
Hr. formand, afvigende fra min gruppe stemte jeg for hr. Fayots betænkning, fordi livet uden for Parlamentet forudsætter, at Parlamentet i denne sag er i stand til at tage hurtige beslutninger. Det centrale i beslutningen er en godkendelse eller en forkastelse af dokumentet. Altså betragtede jeg af praktiske grunde Fayots forslag som værende godt. Der er jo ikke tale om, hvordan man i andre sager i fremtiden skal bære sig ad. Hvad angår beslægtede sager, som der også er grund til at tage frem i forbindelse med udtalelsen om Den Økonomiske og Monetære Unions tredje fase, tilbyder der sig sikkert talrige lejligheder til senere at fremdrage dem.

Fabre-Aubrespy
Jeg stemte, i lighed med de øvrige medlemmer af Gruppen Nationernes Europa, imod forretningsordenens nye artikel 79a som foreslået af Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet.
Årsagen hertil er først og fremmest de mange formelle fejl, der knytter sig til denne tekst. Det gælder for det første måden, hvorpå den blev vedtaget, idet - som jeg påpegede, da jeg stillede mit forudgående spørgsmål - den udgave, der blev forelagt plenarforsamlingen, ikke var den samme som den, der var blevet vedtaget i udvalget; den svarede oven i købet til et ændringsforslag, som var blevet forkastet af Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Det gælder for det andet selve indholdet af den nye artikel 79a, hvis affattelse svarer til den bestemmelse om samstemmende udtalelse, som findes i forretningsordenens artikel 80, og ikke til bestemmelsen om obligatorisk høring i EF-traktatens artikel 109 J.
Ydermere kan der drages en instruktiv parallel til de normale høringer af Europa-Parlamentet. Således er den i EF-traktatens artikel 109 J, stk. 2 og 4, omhandlede høring af Europa-Parlamentet en obligatorisk høring af en særlig type, hvori Parlamentet anmodes om at afgive udtalelse til Rådet i dets sammensætning af stats- og regeringscheferne om konklusioner i form af anbefalinger forelagt af Rådet, i dette tilfælde ØKOFIN-Rådet. ØKOFIN-Rådet spiller i denne fordobling af rådssammensætninger den rolle over for Europa-Parlamentet, som Kommissionen normalt har, og Rådet i dets sammensætning af stats- og regeringscheferne den rolle, som Rådet normalt har. Europa-Parlamentets bestemmelser om høringsproceduren burde derfor i lighed med de normale lovgivningsmæssige høringer af Parlamentet, der et led i Unionens beslutningsproces, have foreskrevet en betænkning med en begrundelse og et forslag til lovgivningsmæssig beslutning, der mundede ud i en godkendelse eller en forkastelse af Rådets »konklusioner i form af anbefalinger«, eller som foreslog ændringer heraf. På samme måde burde man ikke have afskaffet muligheden for at vedtage ændringsforslag til forslaget til lovgivningsmæssig beslutning.
Denne løsning er så logisk, at - og det er afslørende - det var den, Den Europæiske Union besluttede sig for, da Unionen den 28. november 1996 afgav udtalelse til Rådet i sin sammensætning af stats- og regeringscheferne om den af ØKOFIN-Rådet i henhold til traktatens artikel 109 J, stk. 2, fremsatte anbefaling. Dengang drejede det sig om afgørelsen om at udskyde indledningen af Den Økonomiske og Monetære Unions tredje fase; det kompetente udvalg havde udarbejdet en skriftlig betænkning redigeret af hr. Alman Metten med et beslutningsforslag, hvortil der i plenarforsamlingen var stillet tolv ændringsforslag.
Hvordan kan man gå med til, at den mulighed, som bestod, da beslutningen om udskydelse af tidspunktet for ikrafttrædelsen af euroen skulle træffes, ikke skal bestå, når selve beslutningen om dens ikrafttrædelse - som er af fundamental betydning for unionslandene - skal træffes? Det er et eklatant brud på grundlæggende demokratiske principper fra det flertals side i Parlamentet, som uophørligt kræver mere demokrati i mange af verdens lande.
Når en parlamentarisk forsamling høres om et forslag, som oven i købet indeholder flere anbefalinger, må den kunne udtale sig om det og foreslå ændringer, tilføjelser og udeladelser; samtlige medlemmer må kunne foreslå ændringer af anbefalingerne, og medlemmerne må kunne stemme særskilt om hver enkelt af disse.
Jeg vil vædde på, at Parlamentet en dag fortryder, at det vedtog så strikt en holdning, at det har forbudt sig selv at drøfte ØKOFIN-Rådets anbefalinger, fordi det enten skal godkende dem eller forkaste dem som helhed. Disse anbefalinger vil jo, af politiske grunde, kunne være meget forskellige fra Kommissionens holdninger, som Parlamentet, uden at traktaten foreskriver det, vil have givet sig tid til at udtale sig detaljeret om.
Europa-Parlamentet, som normalt lægger stor vægt på at forsvare, for ikke at sige udvide, sine beføjelser, har således vedtaget en meget selvmodsigende holdning. Det kan min gruppe ikke være tilfreds med, og den vil tage alle de skridt, der er nødvendige, for at parlamentsmedlemmernes rettigheder kan bevares.

Gutiérrez Díaz
Betænkningen om indføjelse af en ny artikel 79a, som er fremlagt af formanden for Udvalget for Forretningsordenen, hr. Fayot, har været genstand for en omfattende og dybtgående diskussion i udvalget, hvorefter der er nået bred enighed, som Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre ikke har deltaget i, da vi gik ud fra et andet princip baseret på, at proceduren for Europa-Parlamentets udtalelser om listen over stater, der opfylder de nødvendige betingelser for overgangen til tredje fase i den fælles mønt, skal indebære udarbejdelse af en skriftlig redegørelse og efterfølgende mulighed for fremsættelse af ændringsforslag.
Tværtimod fastslår det brede flertal, som har formået at opnå den nødvendige enighed til vedtagelsen, at Plenarforsamlingen bør drøfte grundlaget for et forslag, der fremsættes mundtligt af det kompetente udvalg, uden at der kan fremsættes nogen ændringsforslag.
Vores gruppe har givet afkald på endnu en gang at præsentere Plenarforsamlingen for de ændringsforslag, som den forsvarede i udvalget, idet vi forstår, at der er opnået enighed på baggrund af en anden procedure, som godt nok tillader Europa-Parlamentet at udtale sig, men som ikke gør det med den form og hierarki, som vi anser for nødvendig.
Som følge heraf har vi givet afkald på endnu en gang at fremsætte nogle ændringsforslag, som vi på forhånd vidste ville blive forkastet, og på trods af at vi forstår, at hr. Fayots forslag giver Europa-Parlamentet en procedure til udtalelse, da vi for vores del anser den for utilstrækkelig. Derfor har vi valgt at undlade at stemme, idet vi anser, at denne holdning er den, der bedst udtrykker vores overordnede holdning.

Lindqvist
Der mangler grund til at gå fra aftalen og ændre på arbejdsgangen bare fordi, man har lavet en tidsplan, som fremtvinger sådanne ændringer, for at beslutningerne om euroen skal kunne træffes som planlagt. Snakken om Parlamentets selvstændighed bliver udhulet, hvis man ikke kan fremlægge nogen ændringsforslag og heller ikke foreslå en delt afstemning. Hvis aftaler kan omgås så enkelt i dette tilfælde, skaber det præcedens til at gøre det også i andre sammenhæng.
til betænkning af Ford (A4-0400/97)
Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt for Ford-betænkningen om ændringer af arbejdsgangen for at lette arbejdet for Parlamentets delegation ved forligsforhandlinger med Rådet. Betænkningen indebærer mindre forbedringer af praktisk natur. Vi vil dog samtidig understrege vores grundlæggende kritiske holdning til fremgangsmåden i sig selv. Forligsproceduren indebærer, at en central del af den faktiske lovgivningsproces sker bag lukkede døre i form af forhandlinger. Dette strider mod grundlæggende demokratiske principper, i henhold til hvilke lovgivning altid bør ske i fuld offentlighed og af folkevalgte.

Marinho
Jeg har stemt imod Fords betænkning, fordi:
Den besvarer på ingen måde det spørgsmål, som Parlamentets Præsidium har rejst om behovet for at øge antallet af næstformænd fra 3 til 5, således som det blev nævnt af formanden, hr. Gil Robles, da han foreslog en ændring af artikel 75, stk. 3; en sådan ændring blev betragtet som den fundamentale forudsætning for formandens fordeling af hverv og har været i kraft siden begyndelsen af den anden mødeperiode.
Ved at skride til detaljeændringer i andre af forretningsordenens artikler end dem, som parlamentsformandens anmodning om udtalelse havde givet anledning til, er betænkningen udtryk for hykleri ved at skabe røre og ændring i noget, for at alt skal forblive, som det var.
På denne måde bliver formandens udnævnelse af yderligere to næstformænd meningsløs, da de i praksis ikke vil have nogen som helst funktion i Forligsudvalget. Ud over den indlysende diskrimination, der ligger i at have flere næstformænd med samme funktioner, nogle af første rang, andre af anden, i dette tilfælde uafhængigt af nationaliteten hos de nye medlemmer, der er foreslået af formanden, hvilket aldrig synes at have været parlamentsformandens oprindelige hensigt, er det værd at bemærke, at den samlede fremlagte løsning er resultatet af et »korporativt« pres fra nogle af Parlamentets medlemmer, der undertiden deltager i Forligsudvalgets møder, og som ikke ønsker at gå glip af anledningen til lejlighedsvist at blive set. Ligesom betænkningen også, uafhængigt af den kompetence, der vises i udøvelsen af formandskabet for Forligsudvalget, kommer til at afspejle en forsvarsreaktion fra »fortets« side og den inerti i status quo, som formændene for de vigtigste politiske grupper ikke har haft politisk vilje til at imødegå eller overhovedet bringe klarhed over.
Fords betænkning er derfor en betydningsfuld betænkning for Udvalget for Forretningsordenen og for ordføreren, rent statistisk, men den har ikke den mindste betydning for denne institutions fremtid.
til betænkning af Lambraki (A4-0001/98)
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich og Wibe
De svenske socialdemokrater har afholdt sig fra at stemme ved afstemningen om denne betænkning. Vores grundindstilling er, at den fælles landbrugspolitik skal reformeres grundlæggende. Denne betænkning foreslår imidlertid en forhøjelse af støtten, selvom det drejer sig om et meget begrænset område. Forslaget indebærer en øget belastning af EU's budget med ca. ECU 30 millioner om året. Vi er bange for, at der opbygges en subventionsfælde for de aktuelle producenter.
til betænkning af Filippi (A4-0002/98)
Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin og Wibe
De svenske socialdemokrater har afholdt sig fra at stemme ved afstemningen om denne betænkning. Vores grundindstilling er, at den fælles landbrugspolitik skal reformeres grundlæggende. Denne betænkning berører detaljer inden for risproduktion.
til betænkning af Chesa (A4-0003/98)
Wibe
Jeg mener, at den fælles landbrugspolitik skal reformeres grundlæggende. Selv denne støtte til nedlægning af vindyrkningsarealer er meget tvivlsom. At udbetale støtte, som skal føre til ikkeproduktion, behøver slet ikke at indebære garantier for, at produktionen ophører. Den kan flyttes, ændres, vende tilbage osv.
Jeg afholder mig fra at stemme ved afstemningen om denne betænkning, da jeg mener, at dette nedlægningsprojekt ikke kan ses som godt brugte penge.
til indstilling af Cabrol (A4-0004/98)
Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt imod Cabrols betænkning om et netværk for epidemiologisk overvågning og kontrol af overførbare sygdomme i Fællesskabet. Cabrol vil erstatte det foreslåede netværk mellem medlemsstaterne med en permanent struktur på EU-niveau. Ordføreren vil også standardisere medlemsstaternes metoder og definitioner på området. Dette mener vi, er udtryk for en unødvendig centralisme. Et direkte samarbejde mellem medlemsstaterne i netværksform burde være tilstrækkeligt til at løse de opgaver, der opstår på området.

Jensen, Blak, Sindal og Iversen
De danske socialdemokrater har i dag stemt for betænkningen om overvågning af og kontrol med overførbare sygdomme i Fællesskabet. Vi mener, at det er vigtigt, at der samarbejdes på dette område af hensyn til de mange sygdomme, der ikke respekterer formelle landegrænser.
Ikke desto mindre tvivler vi på, at et egentligt EuroCenter for overførbare sygdomme er den rigtige vej, medmindre et sådant center fuldstændigt passer ind i det internationale billede. Et EuroCenter, som fungerer uafhængigt af f.eks. WHO, kan vel ikke være meget værd.

Wibe
Det er naturligvis et godt formål, man her går i møde, nemlig oprettelsen af et center for kontrol af smitsomme sygdomme. Jeg stiller mig imidlertid meget skeptisk over for værdien af konstant at oprette nye institutter på »fællesskabsniveau«. Sverige har allerede udviklet netværker til dette formål, bl.a. i samarbejdet med WHO. Skal der oprettes et netværk i Europa, så skal det være en paneuropæisk struktur.
Disse stadig nye EU-institutioner kræver ressourcer, og disse ressourcer skal hentes et sted. Et positivt valg af en EU-institution kræver således måske, især når vi husker på den negative indstilling til skatter i Unionen, negative beslutninger på nationalt eller globalt niveau.
til betænkning af Cabrol (A4-0406/97)
Bébéar
Astma er gennem de sidste tyve år blevet stadig mere udbredt og årsag til stadig flere dødsfald. Det medfører både menneskelige, økonomiske og sociale omkostninger.
De seneste lægevidenskabelige data fra Verdenssundhedsorganisationen (WHO) tyder på, at astmaens udbredelse i høj grad hænger sammen med miljøet og luftens indhold af allergener. Disse medvirker sammen med en arvelig disposition til at udløse sygdommen.
Som læge fristes jeg derfor til at sige, at det nu er yderst vigtigt at tage fat på dette problem. Det er, hvad Cabrol-betænkningen gør, idet den tager de forskellige menneskelige, sundhedsmæssige og økonomiske problemer i betragtning, som er forbundet med en begrænsning af udledningen af opløsningsmidler.
Det kan faktisk lade sig gøre at tilpasse de ti millioner arbejdspladser, som det drejer sig om, i over 400 europæiske virksomheder i mere end 20 økonomiske sektorer til emissionsnormer, som er lavere end de i øjeblikket tilladte. Derfor gælder det på dette område om at harmonisere emissionsgrænseværdierne i samtlige medlemsstater og for samtlige virksomheder uanset størrelse.
Undlader man at sikre en så strikt anvendelse af reglerne, giver man frit slag for indførelsen af en illoyal konkurrence under dække af subsidiaritetsprincippet og støtte til SMV.
Derfor stemmer jeg for Cabrol-betænkningen, og det så meget mere som fristen for bestemmelsernes omsætning og ikrafttrædelse i national lovgivning muliggør en gradvis tilpasning, der tager hensyn til de bestræbelser, som virksomhederne allerede har indledt for at beskytte brugerne blandt deres personale og befolkningen.

Cushnahan
Da jeg har børn, der lider af astma, hilser jeg udarbejdelsen af denne betænkning og mange af dens forslag velkommen.
Flygtige organiske forbindelser og andre industrielle opløsningsmidler bidrager til dannelsen af ozon ved jordens overflade. Dette forøger desværre problemerne for dem, der lider af astma, men det bidrager også til hovedpine, øjenproblemer og hjertesygdomme.
Derfor støtter jeg hr. Cabrols forslag om at ændre Kommissionens forslag. Han har ret, når han afviser Kommissionens forslag om at fritage de medlemsstater, der har udarbejdet nationale planer. Harmonisering i hele EU er den mere korrekte tilgang. Det sikrer også lighed for alle og forhindrer illoyal konkurrence.
Jeg håber, at medlemsstaterne efter afstemningen i dag vil skride til en hurtig gennemførelse af dens forslag, endog forud for deadlinen, som er oktober 2007.

Rübig
En forkastelse af ændringsforslag 40 kan umuligt komme på tale for SMV'er. Derfor forkastelse af hele betænkningen.

Sandbæk
Dette direktiv er skabt på basis af et reelt behov for at mindske emissionen af de såkaldte VOC'er. Især i regioner med megen industri er det en vigtig opgave for folkesundheden at bekæmpe luftforureningen, en opgave jeg kun kan støtte. At VOC'erne også er med til at nedbryde ozonlaget og dermed udsætte os for alvorlige klimaændringer, gør kun behovet for en aktiv indsats endnu større.
På det grundlag er det dog betænkeligt, at man ved at gennemføre det foreliggende direktiv pålægger mindre virksomheder samt regionale myndigheder en lang række administrative byrder, hvis effektivitet man ikke kan være sikker på. At man baserer kontrollen på stikprøver, synes jeg er problematisk, fordi man dermed straffer de virksomheder, som foretager en grundig kontrol og derfor har større mulighed for at opdage overskridelser af grænseværdierne. Jeg mener, man burde vurdere, om den kontrol og den administration, som er fastlagt i direktivet, er omkostningseffektiv, og om der ikke var alternative muligheder.
Nedbrydningen af ozonlaget er et grænseoverskridende problem. Derfor er det positivt, at vi søger fælles løsninger på emissionsproblemet. Man må dog også holde sig for øje, at netop emissionen af flygtige organiske forbindelser har regionale konsekvenser. I områder med mange virksomheder, der anvender disse stoffer, er udledningen med til at danne smog med de deraf følgende sundhedsproblemer. På den baggrund kan jeg kun støtte Kommissionens forslag om, at nationalstaterne kan udarbejde selvstændige planer for at mindske denne forurening. Problemerne er ikke de samme overalt i Europa. Så længe vi fastholder kravet om en reduktion af udledningerne, er det fordelagtigt, at de myndigheder, der er tæt på borgerne, kan finde frem til den mest effektive metode.
Jeg støtter varmt Miljøudvalgets ændringsforslag nr. 2, 17 og 20, som peger på, at der også er sundhedsaspekter forbundet med emissionen af VOC'er. Vi må ikke glemme, at de mennesker, der til daglig arbejder med de organiske opløsningsmidler, udsættes for en stor sundhedsrisiko. Dette direktiv vil også forbedre disse menneskers hverdag. Derfor vil jeg gerne opfordre til, at nedbringelsen af emissionen sker ved, at man finder alternative produkter.

Titley
Hr. formand, jeg støtter denne betænkning i dag. Astma er en sygdom, der nu nærmer sig epidemiske proportioner. Den rammer unge som gamle. Det ved jeg alt om, for jeg lider selv af astma. Og min 14-årige datter lider også af astma.
Der er stigende bevis for, at dette er en af nutidens forbandelser, der enten er forårsaget eller forværret af det niveau af luftforurening, som vi er tvunget til at indånde. Kommissionens tiltag med henblik på at fastsætte emissionsbegrænsninger for industrielle opløsningsmidler vil hjælpe med til at sikre folkesundheden. Det vil reducere ozonen ved jordens overflade, som ikke blot forværrer astmaen, men også giver hovedpine, øjenproblemer og endog hjertesygdomme.
Betænkningen gør også ret i at kræve foranstaltninger til beskyttelse af arbejdernes sikkerhed i virksomheder, der fremstiller eller anvender opløsningsmidler.
Eftersom Kommissionen foreslår en deadline, der hedder 2007 for virksomheder, når det gælder opfyldelse af dens sikkerhedsniveauer for emissioner af opløsningsmidler, er det kun fair at kræve opfyldelse af det ambitiøse mål om en reduktion på næsten 70 % af emissionerne af opløsningsmidler fra håndværks- og industriaktiviteter.
Jeg håber, at medlemsstaterne også vil benytte sig af hr. Cabrols forslag om, at de vil kunne pålægge endnu strengere restriktioner. Aktionen på EU-plan bør kun være et grundlæggende minimum, som kan forbedres af det enkelte land, der måtte ønske at reducere emissionerne af opløsningsmidler yderligere.
til betænkning af Lannoye (A4-0401/97)
Lulling
Hr. formand, i svaret på vores bidrag af i går til betænkningen af Lannoye og især til forslaget om honning svarede kommissær Bangemann, at formålet med mærkningen ikke var at afklare spørgsmål, der har med produkternes kvalitet at gøre, eller sågar at træffe foranstaltninger til støtte af biavlerne.
Jeg må sige, at jeg blev noget forbløffet over disse udtalelser, fordi jeg jo - måske er jeg naiv - altid har antaget, at det egentlige formål med mærkningen var at informere forbrugerne, også om kvalitet og oprindelse. Hvis det sker, bliver forbrugerne nemlig automatisk informeret om produkternes kvalitet. Det omfatter så også en støtte til højtkvalificeret honning fra vores biavlere og en beskyttelse af oprindelsesbetegnelsen, som Kommissionen jo selv reklamerer for med dyre annoncer på glanspapir. En god anvendelse af europæernes skattepenge i øvrigt, især når Kommissionen også opfordrer til at nyde honning med nøjagtig lige så stor respekt som St. Ambrosius. Det er implicit en foranstaltning, der kan bidrage til at opretholde en biavl, der er stor nok til at sikre den værdifulde bestøvning.
Jeg er meget tilfreds med, at mine kolleger her er gået så massivt ind for vores forslag for også at sikre, at forbrugerne stadig kan skelne mellem landbrugskvalitetsproduktet honning fra vores medlemsstater og den billige importhonning, der er af dårligere kvalitet. Det glæder mig, at hr. Lannoye og Parlamentet har besluttet at undlade at stemme om den lovgivningsmæssige beslutning. På den måde spares vi nu for at få at vide, hvad der skete med min betænkning om forbedring af produktionen og afsætningen af honning i juni. Rådet har faktisk ikke taget en skid hensyn til, at vi her vedtog 22 forslag og min betænkning enstemmigt. Som punkt A vedtog Rådet et par dage efter forordningen, sådan som Kommissionen havde foreslået den, i nattens mulm og mørke. I september fandt jeg ud af, efter at have talt med landbrugsministrene, at de fleste ikke havde nogen anelse om, at de havde afvist vores forslag.
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Jeg har givet Dem dobbelt så megen taletid, som De tilkommer, fordi jeg sætter pris på Deres tilstedeværelse her i salen. Men træk den nu ikke for langt.

Lulling
Jeg har ikke trukket den for langt. Jeg ville blot fortælle, hr. formand, hvordan Rådet har behandlet vores ændringsforslag. Jeg havde ikke mulighed for at fortælle det i går, hvor jeg ikke fik taletid.
Når det er vigtige spørgsmål vedrørende naturen, miljøet og produktionen, der drøftes, kan man ikke få ordet. Vi har tid nok til alle mulige andre begivenheder i verden, men ikke til, hvad der ligger EU-borgerne på sinde.

Formanden
Det erkender jeg er et væsentligt problem, fru Lulling, men for at gøre noget ved det, må De kæmpe for sagen i Deres egen og de øvrige grupper. Jeg er nødt til at følge forretningsordenen. Desværre. Den forretningsorden har De, ikke jeg, vedtaget!

Souchet
For at man kan forstå problematikken med hensyn til honning, skal jeg indledningsvis minde om, at bier spiller en afgørende rolle for planternes bestøvning, at Frankrig er Europas næststørste honningproducent, og, endelig, at honning er et traditionelt produkt.Min gruppe har derfor stemt for en række ændringsforslag i Lannoye-betænkningen, som tager hensyn til disse forhold.
Hvad bevarelsen af den franske biavl angår er det bekendt, at EU importerer stadig mere honning fra Kina, Østlandene og Sydamerika, som sælges til lave meget priser. Det er derfor, at vi betragter honning som et levnedsmiddel, som hidrører fra landbruget, og som forbindes med et oprindelsessted. Vi går således ind for, at det skal være obligatorisk at angive oprindelseslandet, dels for st sikre overholdelsen af en række kvalitetskriterier, dels for at bevare den europæiske, herunder den franske, honningproduktion.
Man skal, ud over sektorens økonomiske betydning med hensyn til antallet af arbejdspladser i såvel produktions- som anvendelses- og distributionsleddet, erindre sig honningproduktionens miljømæssige betydning. Et stort antal plantearter, som ikke er selvbefrugtende, kan kun formere sig ved, at deres pollen spredes af bier. Et område uden biavl er et område, hvor biotopen er i fare.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at advare Kommissionen mod de skadelige virkninger af visse insektbekæmpelsesmidler, som nogle frø er overtrukket med. De skal kunne dræbe bier. Jeg er i min egenskab af borgmester for Luçon personligt blevet gjort opmærksom på problemet af folk i regionen, der beskæftiger sig erhvervsmæssigt med biavl. De har konstateret, at anvendelsen af visse frø overtrukket med insekticider har ført til en reduktion af bisværmenes størrelse og en nedgang i honningproduktionen. I departementet Vendée har man som et forsøg forbudt anvendelsen af de pågældende frø. Jeg synes, at dette eksempel viser, hvor stor betydning interaktionen mellem visse agrokemiske produkter og miljøet kan have. Jeg anmoder derfor Kommissionen om at tage hensyn hertil, når den udsteder markedsføringstilladelser.
Endelig er det nødvendigt i såvel fællesskabslovgivningen som de internationale aftaler, der indgås inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen, ikke alene at bevare oprindelsesbetegnelserne og benævnelserne som princip, men også kvaliteten af de produkter, der markedsføres under disse oprindelsesbetegnelser og benævnelser. Jeg vil gerne understrege, hvor vigtigt det er for os, at man sikrer, at honning fortsat klassificeres som et landbrugsprodukt. Det må under ingen omstændigheder betragtes som et industriprodukt, sådan som det sker i nogle af ordførerens ændringsforslag, som vi er gået imod. Hvis man nemlig på længere sigt går over til at betragte honning som et industriprodukt, vil man meget hurtigt opleve en uheldig udvikling med administrative krav (om varedeklaration m.v.) og misbrug af oprindelsesbetegnelser og benævnelser til fordel for kommercielle mærker, som vil svække alt det, der forbinder honningproduktionen med et bestemt område.
til beslutning om UEFA/Coca-Cola Cup'en
Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt imod resolutionen, da vi mener, at spørgsmål om sport ikke ligger inden for, og bør forblive uden for, Parlamentets og EU's kompetenceområde.

Ford
Hr. formand, som initiativtager tilbage i december til anmodningen om en udtalelse fra Kommissionen i sagen om inddragelse af en plads i en europæisk konkurrence for vinderne af Coca-Cola Cup'en, og forfatter sammen med min kollega, Tony Cunningham af De Europæiske Socialdemokraters Gruppes resolution, er jeg glad for, at Parlamentet vil støtte Football League i deres strid med UEFA.
UEFA's handling truer snesevise af britiske fodboldklubbers trivsel ved udsigten til, at Coca-Cola Cup'en successivt mister interesse, tilskuere, fjernsynsdækning og sponsorer. Hvorfor? Som straf for, at sammenslutningen af klubber i den britiske første division (Premier League) ikke har pareret ordre og fulgt UEFA's linje vedrørende divisionens størrelse. Men Coca-Cola Cup'en drives af Football League og ikke af Premier League. Dette er absolut ulogisk og klart i modstrid med fællesskabsretten om misbrug af dominerende stilling. Fodbold er en sportsgren, men det er også en vigtig europæisk industri. Den kan ikke unddrage sig følgerne af europæisk lovgivning. Jo snarere UEFA vågner op og erkender denne kendsgerning, jo bedre vil det være for dem, for fodbolden og dens fans.
til betænkning af Souchet (A4-0410/97)
Blot
Det væsentligste i denne problematik behandles i punkt B og kapitel 8, hvori der udtrykkes ønske om større ligevægt og symmetri i forbindelserne mellem EU og USA, først og fremmest på det handelsmæssige, men også på det sikkerheds- og forsvarsmæssige område.
Jeg tager forbehold med hensyn til punkt H, som udtrykker tilfredshed med samarbejdet mellem EU og USA i forbindelse med kriserne i det tidligere Jugoslavien og Mellemøsten. Efter vores opfattelse har USA intet at gøre i det tidligere Jugoslavien, som ikke er et amerikansk, men et, i bred forstand, europæisk anliggende. Hvad Mellemøsten angår fordømmer vi USA's politik over for Irak, som udhungrer den civile befolkning.
Endelig er der, selvom det er rigtigt, at EU og USA har mange fælles værdier, også forskelle mellem de to unioner. Den klassiske europæiske humanisme er nødt til at forsvare sig mod et samfund, der udelukkende bygger på penge, sådan som det i alt for høj grad er tilfældet med USA.
Ydermere forekommer det nødvendigt at knytte det græsk-katolske Østeuropa, Rusland indbefattet, til det øvrige Europa. En styrkelse af forbindelserne med USA er kun berettiget, hvis der samtidig sker en styrkelse af forbindelserne med Østeuropa. Ellers bliver verden enpolet og udelukkende domineret af USA's magt. Jeg stemmer hverken for eller imod denne betænkning.

Rovsing
De dybtgående ændringer, som det internationale landskab har gennemgået siden 1980'erne, har også ændret forholdene mellem EU og USA. Den konstante amerikanske bevågenhed, som kendetegnede det meste af efterkrigstiden, ledsages ikke mere af en systematisk interventionsvilje i tilfælde af kriser i Europa. Den nye amerikanske holdning kræver større europæisk selvstændighed. Betænkningen anerkender den nye situation, men fastslår samtidig, at der stadig er behov for et tæt samarbejde over Atlanten med henblik på at sikre fred og stabilitet i verden og respekt for værdier som demokrati og menneskerettigheder. De europæisk-amerikanske meningsforskelle gælder især økonomi- og handelsområdet. Disse uoverensstemmelser skal EU og USA, som ordføreren så rigtigt påpeger, arbejde på at nedbringe til et minimum.

Souchet
Jeg er meget glad for, at Parlamentet med stort flertal har vedtaget den betænkning, som jeg fremlagde om de fremtidige forbindelser mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater og USA.
Jeg mener, at det kræver opfyldelse af en række forudsætninger, hvis den transatlantiske økonomiske dialog, som fremover vil stå i centrum for vores forbindelser med USA, skal blive en succes.
Indledningsvis er det absolut nødvendigt, at europæerne formår klart at erkende og tydeligt give udtryk for deres egne interesser. Det er ligeledes nødvendigt at opstille en nøje, relevant og realistisk definition af, hvilke interesser EU og USA har til fælles, at beskrive dem konkret, og i fællesskab klart fastlægge, hvilke temaer der skal indgå i dialogen. Denne burde herefter gøre det muligt for de to partnere at fremme opfyldelsen af deres fælles interesser, bl.a. når det gælder om at finde løsninger, dels på de problemer, som stadig udestår, dels på spørgsmålet om, hvordan de mange gnidninger, som en sådan overlapning af interesser uundgåeligt medfører, bedst kan håndteres. Hvordan uoverensstemmelser skal håndteres, må underkastes en åbenhjertig og indgående drøftelse, hvor man ikke stiller sig tilfreds med en blot og bar advarselsmekanisme.
Om den transatlantiske dialog bliver en succes, afhænger desuden af, om medlemsstaterne og erhvervslivet deltager aktivt i den. Uden en sådan deltagelse risikerer europæerne på grund af den store forskel mellem EU's og USA's karakter og funktionsmåde at få mindre ud af dette instrument end amerikanerne.
Det særlige ved den transatlantiske dialog består formentlig i, at den er bedre rustet end andre til at behandle alle mulige emner, selv de mest ømtålelige; det kan eksempelvis dreje sig om finansielle tjenesteydelser, sociale og miljømæssige normer og ekstraterritorial lovgivning, som kan gøre udenlandske investeringer usikre i juridisk henseende. Det kan nævnes, at man i de mere skrøbelige dialoger, som USA for nylig har taget initiativ til, bl.a. inden for rammerne af APEC og på det panamerikanske topmøde, hidtil omhyggeligt har undgået disse emner.
Den transatlantiske dialog vil kun virkelig bære frugt, hvis europæerne forstår at udvise sammenhold og fasthed i forsvaret af de interesser, som de har defineret som fælles. Vores amerikanske partnere forstår at forsvare deres nationale interesser med stor kampiver. De venter, at vi gør det samme. Derfor må Kommissionen, når den forhandler eksterne handelsforbindelser med USA, meget omhyggeligt påse, at der er symmetri i de fordele, som man tilstår hinanden, og at forhandlingerne har altomfattende karakter. Det er ligeledes nødvendigt, at Den Europæiske Union råder over permanente instrumenter, som, om nødvendigt, kan repræsentere en troværdig trussel om repressalier over for vores partnere.
Endelig har den interparlamentariske dialog med USA en ganske særlig betydning på grund af den afgørende rolle, som den amerikanske Kongres spiller på det udenrigspolitiske og især det udenrigshandelspolitiske plan. Veltilrettelagt og indstillet på at tage ethvert emne op vil den kunne udgøre et meget nyttigt instrument til direkte, gensidig informationsudveksling og konfliktforebyggelse.
Opfyldes alle disse forudsætninger, vil man kunne spå den nye transatlantiske dialog en lovende fremtid.

Formanden
Afstemningstiden er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.25 og genoptaget kl. 15.00)

Efter- og videreuddannelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0405/97) af Waddington for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens rapport om adgang til efter- og videreuddannelse i Den Europæiske Union (KOM(97)0180 - C4-0208/97).

Waddington
Hr. formand, kolleger, eftersom dagen i dag er en særlig dag for det britiske formandskab, er det passende at citere fra en udtalelse med titlen "Partnere i Europa: Om at lære og arbejde sammen«. De første ord heri er: "Succes med at fremme beskæftigelsesegnethed og tackle arbejdsløsheden vil blive en væsentlige test for, om EU vil få Europa til at arbejde for folk. Beskæftigelsesegnethed er af vital betydning både for et konkurrencedygtigt arbejdsmarked, og når det gælder om at give folk sikkerhed i jobbet ved at udstyre dem med den uddannelse og de færdigheder, de har brug for for at kunne tilpasse sig et arbejdsmarked i forandring«.
Det er derfor på høje tid, at Europa-Parlamentet og Kommissionen nu behandler en betænkning om adgang til efter- og videreuddannelse, som er blevet udarbejdet som et resultat af en henstilling fra Rådet fra 1993.
Denne henstilling pegede på 15 områder, hvor man mente, at medlemsstaterne havde behov for at træffe foranstaltninger for at fremme udviklingen af adgangen til erhvervsuddannelse. Men den kommissionsrapport, der blev til som et resultat af denne henstilling, giver os ikke de data, der er nødvendige for at fastslå, om der er gjort nogen fremskridt, og den vurderer ej heller den indvirkning, som de europæiske uddannelsesprogrammer og strukturfondsmidlerne har haft på udviklingen af adgangen til erhvervsuddannelse og den indvirkning, de har haft på beskæftigelsesegnetheden i medlemsstaterne. Rapporten giver i det store og hele kun eksempler på bedste praksis, som blev indsamlet fra medlemsstaterne i 1993.
Rent faktisk blev de allersidste statistiske data, vi har om voksne europæeres deltagelse i erhvervsuddannelse, produceret af Eurostat i 1996. Eurostat undersøgte de over 30-åriges deltagelse i erhvervsuddannelse over en fire ugers periode i 1996, og de fandt ud af, at kun 3, 6 % af europæerne havde deltaget. Der var betydelige uligheder i adgangen, og dette bevis på ulighed bakkes op af mange andre undersøgelser. Der er større sandsynlighed for, at folk, der får adgang til erhvervsuddannelse, er i arbejde, at de er i højtstående eller lederjob, at de er yngre og mere højtkvalificerede, at de er nordeuropæere og arbejder for større virksomheder.
Den Europæiske Union, medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter anerkender utvivlsomt og helt klart, at der er behov for større adgang til almen uddannelse og erhvervsuddannelse for voksne for at øge beskæftigelsesegnetheden, sikkerheden i jobbet, fleksibiliteten og konkurrenceevnen. Det er derfor nødvendigt, at der bliver gjort noget ved spørgsmålet om lave eller ulige niveauer for deltagelse i erhvervsuddannelse, og at der fastsættes foranstaltninger, der skal træffes for at gøre fremskridt. Her har Kommissionen en meget vigtig rolle at spille.
Betænkningen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender indeholder nogle meget konkrete forslag, som det er inden for Kommissionens bemyndigelse at gennemføre, og jeg tror, at Europa-Parlamentet forventer, at Kommissionen straks tager dem op.
Sammenfattet kan det siges, at Kommissionen bør forelægge de nuværende forslag om et fælles sæt af kvalitative og kvantitative indikatorer, for at systemet til overvågning af adgangen til efter- og videreuddannelse i EU kan etableres med henblik på at måle fremskridt og levere referencepunkter.
For det andet bør der igangsættes aktionsforskning med henblik på at vurdere kvaliteten og kvantiteten af den efter- og videreuddannelse, der er til rådighed for arbejdsløse og underkvalificerede arbejdere, herunder ældre og personer, der befinder sig i en typisk og usikker beskæftigelse.
For det tredje bør der udvikles en disseminationsstrategi, således at succesfulde initiativer, der tages af medlemsstater, og som tages med EU-midler, kan deles mere effektivt. Beskæftigelsesudvalget foreslår, at "pragteksempler« på god praksis bør præsenteres ved uddannelsesmesser over hele EU.
For det fjerde bør der etableres pilotprojekter til at tilskynde enkeltpersoner til at vurdere deres fremtidige efterog videreudannelsesbehov og modtage vejledning og til at gøre det muligt for virksomheder at udvikle færdighedsprognosesystemer og uddannelsesplaner ved hjælp af europæiske midler.
For det femte, og det er meget vigtigt, er der behov for en koordinering af Kommissionens arbejde og programmer og langsigtede planlægning inden for erhvervsuddannelses- og beskæftigelsesområdet. Dette kan og bør resultere i en fælles tilgang blandt arbejdsmarkedsrelaterede programmer såsom Den Europæiske Socialfond og erhvervsuddannelsesrelaterede programmer såsom Leonardo da Vinci. I fremtiden bør erhvervsuddannelse på EU-plan ikke betragtes isoleret fra andre beskæftigelsesrelaterede spørgsmål såsom arbejdstilrettelæggelse og jobskabelse.
Endelig er tiden inde til, at arbejdsmarkedets parter indgår en rammeaftale om adgang til erhvervsuddannelse. De må tilskyndes til at gøre det, eftersom de stort set er enige om, at der er behov for fremskridt på dette område, og Luxembourg-beskæftigelsestopmødet gav dem et yderligere incitament. Men hvis det ikke lykkes for arbejdsmarkedets parter at gøre fremskridt her, bør Kommissionen ufortøvet forelægge sine egne forslag.
Reelt har der ikke været noget bedre tidspunkt for EU til at benytte sig af lejligheden til at arbejde sammen med medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter om at gøre livslang uddannelse til en realitet for Europas voksne befolkning, både dem der er i arbejde og de arbejdsløse. Det britiske formandskab har lovet at koncentrere sig om at sikre fremskridt henimod smidige arbejdsmarkeder, som er lydhøre over for økonomisk forandring, og om at sikre, at de enkelte kan erhverve de færdigheder, de har behov for i en moderne konkurrenceøkonomi.
Jeg er overbevist om, at de henstillinger, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har forelagt om adgang til erhvervsudannelse, leverer en handlingsplan og nogle nye idéer, der kan gøre fremskridt til en realitet.

Günther
Hr. formand, kære kolleger, man har det jo næsten, som om det her var det senere efterfølgende midnatsmøde, men jeg ønsker ikke at drage nogen slutning om betydningen af vores emne på grundlag af det. Vi har i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier udarbejdet en rådgivende udtalelse til min kollega Waddingtons betænkning, og selvfølgelig ser vi nogle andre centrale punkter, og måske betragter vi også det ene eller det andet aspekt anderledes.
Én ting forekommer mig at være vigtig: I forbindelse med spørgsmålet om adgangen til efter- og videreuddannelse skal der skelnes mellem to ting, nemlig på den ene side den jobbundne støtte, for nu at kalde den det, det vil sige udviklingen af evner, der er karrierefremmende i det aktuelle job, og på den anden side foranstaltninger, der tjener til at kvalificere en person til at stå bedre rustet i konkurrencen på arbejdsmarkedet. I vores udtalelse i den forbindelse gjorde vi også opmærksom på de kvinder, der på grund af et andet karriereforløb ikke altid lige sådan passer ind i det skema, som danner grundlag for hele udviklingen.
Jeg vil gerne tilslutte mig ordførerens kritik af det stykke papir, som Kommissionen har fremlagt for os. Også jeg savner en tydelig struktur og må sige, at man med en samling af enkelte eksempler sikkert godt kan bidrage med den ene eller den anden idé, men at man i sidste ende ikke skaber et fundament, man kan arbejde videre på.
Der er ét punkt, som vi fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier gerne vil understrege i vores eget ændringsforslag, som min gruppe har fremsat. Det vedrører det, som også ordføreren nævnte, nemlig at man må have en vis portion evner for også virkelig at kunne udnytte de tilbud, der findes. Derfor anser vi det i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier for særligt vigtigt, at der allerede i grunduddannelsen formidles en evne til at fortsætte med at tilegne sig viden, at uddanne sig hele livet igennem og at udvikle egne initiativer for også at kunne udnytte de tilbud, der findes, virkelig effektivt.
Hvad angår bedømmelsen af kvalitet og kvantitet, vil vi gerne gøre opmærksom på, at der sikkert altid vil være nogle typer erhverv, hvor der tilbydes mere videreuddannelse, og andre erhverv, hvor disse tilbud ikke kan anvendes så meget, f.eks. i udtalt praktiske erhverv, og derfor bør man ikke kun tage sigte på det kognitive område, men også inddrage andre områder.
Vi vil gerne takke ordføreren for hendes arbejde og håber, at idéerne falder på frugtbar jord hos Kommissionen!

Larive
Hr. formand, som ordfører for Udtalelse fra Udvalget om Kvinders Rettigheder er jeg glad for Waddington-betænkningen. I godt samarbejde med ordføreren, og det takker jeg hende for, og i godt samarbejde med Socialudvalget er de fleste forslag fra Udvalget om Kvinders Rettigheder medtaget i beslutningen. Den positive kritik fra Udvalget om Kvinders Rettigheder af Kommissionen omfatter særligt følgende punkter.
For det første beklager vi meget, at der i Kommissionens beretning ikke er gennemført en undersøgelse i en række sektorer, der er meget vigtige for kvinder, for eksempel forvaltningen, sundhedssektoren og undervisningssektoren.
For det andet underbelyses tilgængeligheden af uddannelser for deltidsansatte og andre fleksible arbejdsformer. Vi finder dette meget beklageligt, fordi det her drejer sig om det store flertal af kvinder. Vi ønsker en intensiv målgruppepolitik med blandt andet specielle kurser for disse kvinder.
For det tredje, kvindelige erhvervsdrivende i mellemstore og små virksomheder skal have større opmærksomhed med hensyn til faguddannelser og livslang uddannelse. Kvinder skal gennem målrettet uddannelse stimuleres til at starte egen virksomhed og herunder også til at anvende den nye teknologi optimalt.
Til sidst, Kommissionen taler altid meget om "mainstreaming«, og der foreligger også gode planer, som for eksempel integration af lige muligheder i den generelle politik. Jeg spørger derfor mig selv, hvorfor jeg så ved læsningen af evalueringsberetningen får en ubehagelig fornemmelse af, at hensynet til kvinder ved uddannelse først og fremmest bygger på argumenter som stigningen i den ældre befolkning eller på demografiske faktorer. Kvinder er ikke klapstole, som man klapper ud eller sammen alt efter behovet på arbejdsmarkedet. Kvinder er ligesom mænd en værdifuld hjælpekilde, der skal udnyttes nu ved at give dem gode muligheder for den uddannelse og denne livsvarige uddannelse. Vi mener, at så længe kvinder befinder sig i en ringere position, skal dette afhjælpes ved at iværksætte positive aktioner.

Andersson
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren for en som sædvanligt vel gennemarbejdet og meget god betænkning.
Samfundet forandres stadig hurtigere. I det gamle industrisamfund var det den, der ejede penge, der havde magt og indflydelse. I det nye samfund, der er ved at vokse frem, bliver det i stadig større udstrækning den, der sidder på viden, som også vil have magten. I det gamle samfund var magten ujævnt fordelt mellem dem, der havde adgang til pengene, og dem, der ikke havde det. Der er en risiko for en sådan ulighed også i det nye samfund, hvis vi ikke sørger for, at uddannelsen kommer alle til del. Det er det vigtigste spørgsmål.
Uddannelse bliver stadig vigtigere. Vi må sørge for, at alle, mænd og kvinder, i dag lavtuddannede, arbejdsløse og andre får del i uddannelsessamfundet, får del i grunduddannelsen og får del i den livslange indlæring, hvis vi i fremtiden skal have et ligeligt samfund. Det er den ene faktor.
Den anden faktor er, at vi, når vi vælger uddannelse, skal vælge en uddannelse, som kan bruges i lang tid. Det skal være en bred grunduddannelse, da samfundet forandres i stadig hurtigere takt. Det går ikke at have hurtige uddannelser. Endvidere skal det være en livslang indlæring. Arbejdsliv og uddannelse skal integreres helt.
I dette arbejde har både samfundet og arbejdsmarkedets parter et ansvar. Samfundet har et ansvar for at give tilstrækkelige ressourcer, for at skabe en aktiv arbejdsmarkedspolitik, for at skabe en skattepolitik, som stimulerer uddannelse og for at skabe et socialt forsikringssystem, som også giver mulighed for uddannelse. Arbejdsmarkedets parter har et ansvar, da det i fremtiden ikke bliver sådan, at man bare kan sætte sig ned og forhandle om lønninger og generelle ansættelsesbetingelser. Det bliver stadig vigtigere også at integrere uddannelsen som en del af forhandlingerne.
Selv havde jeg ansvaret for en betænkning for en måned siden, som handlede om ændringer i tilrettelæggelsen af arbejdet. Der er klare berøringspunkter. Det vigtigste spørgsmål, når man skal opbygge en ny tilrettelæggelse af arbejdet, bliver nemlig at have et veluddannet personale, og et veluddannet personale i bredden, da der vil være behov for at ændre tilrettelæggelsen af arbejdet alt efter tidens krav. Så må man have et personale, som også kan se den nye tids krav i møde.
Afslutningsvis vil jeg endnu en gang takke Waddington. Det er ganske udmærkede forslag, konkrete forslag om best practices , om at bruge strukturfondene og om at forbedre statistikken. Jeg håber, Kommissionen lytter til dem.

Schiedermeier
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke ordføreren mange gange. Hun har ikke haft nogen let opgave, men hun har ikke desto mindre løst den meget fint. Adgangen til erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse har afgørende betydning for alle lønmodtagere. Omvendt danner godt uddannede lønmodtagere også grundlaget for økonomisk succes for alle arbejdsgivere. Totalt utilstrækkelige informationer og forældede statistiske data er ingen garanti for en god og meningsfyldt analyse. For så vidt er Kommissionens beretning desværre ikke særlig oplysende. På den anden side har Kommissionen på ingen måde fremlagt nogen evaluering af fælleskabsprogrammernes bidrag i sine initiativer. På europæisk plan er arbejdsmarkedets parter godt nok enige om de faktorer, der har betydning for fremme af adgangen til erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse, men der er desværre en tungtvejende hindring, fordi man ikke er enig om foranstaltningerne og gennemførelsestrinnene. Her ligger der altså et arbejde og venter. Det gør det nemlig vanskeligt at fastlægge de fælles forudsætninger og de evalueringsindikatorer, som ordføreren har foreslået.
Der skal absolut tages hensyn til finansieringen af pilotprojekter i de pågældende uddannelsesprogrammer. Foranstaltningerne bør især omfatte kvinder samt små og mellemstore virksomheder. Informationsarrangementer med deltagelse af arbejdsmarkedets parter kunne faktisk være en hjælp. Det er nødvendigt at koordinere projekterne på beskæftigelsesområdet og projekterne inden for erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse. En rammeaftale om virksomhedernes åbning over for erhvervsmæssig uddannelse er sikkert også ønskværdig. Om egne vurderings- og vejledningstjenester, der igen medfører udgifter, er absolut nødvendige, vover jeg dog at betvivle.
Tillad mig at gøre opmærksom på en risiko. Rådets henstillinger fra 1993 om adgangen til erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse har efter arbejdsmarkedsparternes mening desværre næsten ikke haft nogen effekt på udviklingen i medlemsstaterne. Efter EFS's mening findes der kun et meget begrænset antal gode eksempler. Det vil sige, at mangelen på pålidelige og stabile strukturer og mekanismer forhindrer et vellykket arbejde på dette område. Arbejdsmarkedets parter er den dag i dag ikke enige om, hvorvidt et direktiv er nødvendigt. Det må overvejes nøje, og det er også et subsidiaritetsspørgsmål. Dette spørgsmål omfatter altså subsidiaritetsprincippet. For at opnå en vellykket gennemførelse af retningslinjerne til denne beretning fra Kommissionen er der stadig nogle problemer, der skal løses. For lønmodtagernes og arbejdsgivernes skyld skal de dog elimineres øjeblikkeligt.

Flynn
Hr. formand, lad mig først takke fru Hermange fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for det grundige arbejde, de har gjort med PEPPER II-betænkningen.
PEPPER II-betænkningen giver et overblik over den måde, hvorpå medlemsstaterne har fremmet lønmodtagernes andel af overskud og virksomhedens resultater siden 1992 efter vedtagelsen af Rådets henstilling om dette selvsamme spørgsmål.
Siden vedtagelsen af PEPPER-betænkningen i januar sidste år har man blandt mange andre emner drøftet lønmodtagernes andel i forbindelse med grønbogen om partnerskab - vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet.
De beskæftigelsesretningslinjer, der blev vedtaget i december, opfordrer også arbejdsmarkedets parter til at forhandle aftaler om at modernisere tilrettelæggelsen af arbejdet med det formål at gøre virksomhederne produktive og konkurrencedygtige og opnå den krævede balance mellem fleksibilitet og sikkerhed. I denne sammenhæng kunne lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater antage en større betydning.
Som PEPPER-betænkningen viser, er overskudsdeling i alle tilfælde forbundet med højere produktivitetsniveauer, uanset hvilke metoder, modelspecifikationer og data der anvendes. Andre positive virkninger af ordningerne er i relation til lønfleksibilitet, beskæftigelse og lønmodtagerdeltagelse.
Kommissionen er enig med Parlamentet i, at den indvirkning, som ordninger med lønmodtagernes andel i kapitalen har på beskæftigelsen, produktiviteten og lønfleksibiliteten, bør undersøges nærmere. Vi er enige med Parlamentet i, at det ofte kan være vanskeligt at måle den eksakte indvirkning af sådanne ordninger, især på grund af de forskellige skatte- og socialsikringsordninger, der findes i medlemsstaterne. Medlemmerne vil være klar over den store mangfoldighed her, og det er meget vanskeligt at få den rigtige vurdering og analyse af komparative data.
Endvidere støtter Kommissionen, eftersom mangelen på komparative oplysninger synes at udgøre en hindring for at kunne fremme ordninger for lønmodtagernes andel i overskud og resultater, idéen om at igangsætte tilskyndelsesforanstaltninger, der skal fremme informationsudvekslinger mellem medlemsstater, for så vidt som der findes passende midler hertil. Jeg tror, at det er kernen i den anmodning, som ordføreren og Parlamentet fremkommer med her i dag.
Ansøgerlandene kunne også opfordres til at deltage i denne særlige henseende, for så vidt angår udveksling af god praksis og information.
Med hensyn til andre aktioner, der er foreslået af Parlamentet, vil Kommissionen foretrække at vente, indtil de endelige resultater fra den høring, der blev indledt med baggrund i grønbogen om tilrettelæggelse af arbejdet, plus spørgsmålet om at nedsætte en arbejdsgruppe, vil kunne tages under overvejelse inden for rammerne af en eventuel opfølgning på grønbogen.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil selvfølgelig også gerne takke ordføreren for det udførte arbejde og også ordførerne fra de andre udvalg, der har bidraget med gode ting. Jeg vil imidlertid stille et fundamentalt spørgsmål. Jeg tvivler på, at Kommissionen virkelig er i stand til at styre dette store problem på den rette måde. Faktisk drejer det sig om et subsidiaritetsspørgsmål. Politisk konkurrence ligger på læberne hos flere højt placerede personer i forskellige medlemsstater. Det er mit indtryk, at det omfang, hvormed man tror, at man med uddannelse endnu til en vis grad kan føre politisk konkurrence, spiller en rolle ved afgivelsen af informationer. Rapporterne fra medlemsstaterne indeholder for lidt information. Den Europæiske Kommission har vedrørende dette også forsømt at overvåge en række forhold, som for eksempel forvaltningen, sundhedsvæsenet, uddannelse og livslang uddannelse, programmer som ADAPT og Det Europæiske År for Livslang Uddannelse. Det har vi heller ikke information om. Når vi ser på tallene fra Eurostat, må vi konstatere, at det deraf fremgår, at de mennesker, der arbejder hos store virksomheder, har meget større chancer for at følge uddannelser, der betales af arbejdsmarkedets parter end dem, der arbejder i de mellemstore eller små virksomheder. Man burde sammen udvikle strategier, Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne. Efter min opfattelse mangler dette stadig i alt for høj grad. Måske kan der gøres noget ved dette som følge af beskæftigelsestopmødet.
Vi snakker alle meget om "employability«. Hvis der er noget, der giver mennesker en chance for at vende tilbage til arbejdsmarkedet og til at blive mere konkurrencedygtige i forhold til mennesker, der lige har afsluttet den rigtige uddannelse, så er det livslang uddannelse og at koncentrere opmærksomheden herom. Det er Kommissionens opgave at få medlemsstaterne til at sættes deres egne interesser til side for den almene europæiske interesse. Jeg anmoder kommissæren om særligt at give dette punkt et nærmere indhold.

Ojala
Hr. formand, det er endnu en gang lykkedes for fru Waddington at udarbejde en fortræffelig betænkning om en vigtig sag. Den voksne befolknings muligheder for at få efteruddannelse bliver endnu vigtigere, når befolkningen bliver ældre og kravene i arbejdslivet vokser. I betænkningen konstateres, at der skal fokuseres på kvinder, arbejdsløse, personer med en mangelfuld uddannelse og ældre medarbejdere.
Selv vil jeg specielt minde om de ældre medarbejderes ret til efteruddannelse. En person på 45 år er kun nået ca. halvvejs i sit arbejdsliv, så der er grund til at uddanne ham eller hende. Grunduddannelsen hos de 45-årige eller ældre er normalt dårligere end hos dem, som er yngre. Dette bør vi ikke glemme.
En anden gruppe, som har svært ved at blive optaget til efteruddannelser, udgøres af dem med atypiske arbejdsforhold, hvoraf de fleste er kvinder. Uddannelsen af disse mennesker skal specielt øges, så vi hindrer medarbejdernes inddeling i to kaster: de faglærte med fast arbejde og en reserve med midlertidige jobs.

Schörling
Hr. formand, jeg vil gerne slutte mig til lykønskningerne med Waddingtons udmærkede betænkning. Jeg vil gerne lykønske hele det sociale udvalg, dels med denne betænkning, dels med den betænkning, vi vedtog for omkring en måned siden, og som handlede om livslang indlæring. Begge disse betænkninger er meget vigtige.
Der skrives jo meget godt om livslang indlæring, om videreuddannelse og om uddannelse i det hele taget. Der råder vel ingen større uenighed om nødvendigheden og værdien af videreuddannelse. Desuden er dette spørgsmål kommet overordentlig meget i fokus nu i forbindelse med topmødet i Luxembourg, hvor man også talte om og fokuserede på, hvor vigtigt det er med videreuddannelse og arbejdsmarkedsuddannelse.
Virkeligheden ser imidlertid lidt anderledes ud. Vi kan virkelig spørge, om uddannelsen er blevet bedre. Vi ved alle, at grunduddannelse er en forudsætning for, at man skal kunne udnytte videreuddannelse. Alligevel sker der dagligt nedskæringer i grunduddannelsen, i folkeskolen. Der findes f.eks. lærerløse timer, og der er mangel på skolemateriel. Man har for store klasser, så de elever, der har behov for hjælp til at lære at læse, skrive og regne, ikke kan få den hjælp, de behøver. Disse elever er altså allerede slået ud, når de går ud af skolen. Jeg vil gerne pointere, at vi må tage vores politiske ansvar alle sammen, når det drejer sig om at stå vagt om en god grunduddannelse som en forudsætning for, at man skal kunne udnytte en livslang indlæring.
Når det så gælder arbejdsmarkedets parter, som tages op i betænkningen, virker det som om, at deres diskussion om, på hvilket niveau man skal træffe beslutning om videreuddannelse, er gået i stå. Jeg er lidt skeptisk over for formuleringen i punkt 15, nemlig at hvis arbejdsmarkedets parter ikke kan blive enige, så skal man forbigå dem og bestemme i et direktiv, hvor dette niveau skal ligge. Jeg tror ikke, det er en god vej at gå, da det vil vise sig, at lande, eller samfund, som ikke satser på videreuddannelse og god uddannelse, er de store tabere. Det synes jeg også tydeligt fremgår af betænkningen.

Seillier
Hr. formand, denne forhandling om adgangen til efter- og videreuddannelse i Europa på grundlag af Kommissionens beretning og fru Waddingtons betænkning kræver overvejelser på mindst tre områder, nemlig det økonomiske, det sociale og det kulturelle.
På baggrund af den fortvivlende arbejdsløshed, som vi alle taler om, er det nødvendigt at undersøge nærmere, hvad der ligger i udtrykkene »kæmper for at bevare konkurrenceevnen på en global markedsplads« og »øget konkurrence«. Der aftegner sig nemlig bag denne debat omridset af en bredere, mere grundlæggende debat om selve begreberne verdensmarkedet, fællesmarkedet og enhedsmarkedet samt om fællesmarkedets forhold til verdensmarkedet - en debat, der må føres. Hvad er det for en markedsøkonomi, vi er underlagt? Hvad er det for en markedsøkonomi, vi ønsker? Ønsker vi en markedsøkonomi, som er i bedre overensstemmelse med vores kultur og med de private og samfundsmæssige interesser, der gør sig gældende i vores forskellige lande? Men dette emne har jeg ikke tid til at komme ind på.
Lige nu vil jeg gerne følge op på et bestemt punkt i de interessante iagttagelser, som gøres i Waddingtonbetænkningen. Jeg henvender mig i den forbindelse til kommissæren, som var lydhør over for dette punkt, da jeg for to år siden rejste det over for hende i Udvalget om Kvinders Rettigheder. Når man, som naturligt er, for de gifte mødres vedkommende, som ønsker at vende tilbage til arbejdsmarkedet - de såkaldte tilbagevendere, for nu at bruge dette ikke ligefrem kønne udtryk - tager hensyn til den afbrydelse af karriereforløbet, der har fundet sted, bør man så ikke også - og det var dette, som De var lydhør over for, fru Cresson - tage hensyn til de unge kvinder, som, fordi de har giftet sig i en ung alder og har fået børn efter at have påbegyndt en uddannelse - som de undertiden er tæt på at afslutte - praktisk talt er udelukket fra at få gavn af alle de forslag, der fremsættes, netop fordi de har giftet sig i en ung alder og opdraget deres børn? Er dette ikke en klar uretfærdighed, som der bør rådes bod på? Disse kvinder bør også have ret til efter- og videreuddannelse.

Raschhofer
Hr. formand, ærede kolleger, livslang uddannelse er et must i nutidens hektiske industrisamfund for at kunne mestre de nye udfordringer, som vi alle udsættes for hele tiden. Denne udvikling bliver allermest synlig i erhvervslivet, hvor erhvervsmæssige efter- og videreuddannelseskurser og erhvervelse af faglig kompetence er en forudsætning for den enkeltes karriereforløb, og også for bevarelsen af virksomhedens konkurrencedygtighed. Det er en politisk opgave at skabe adgang til erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse og forme adgangen ens for alle. Det går ikke, at det kun er dem, der i forvejen har de bedste og højeste kvalifikationer, der forbeholdes retten til erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse. Skal vi ikke snarere også give beskæftigede med en dårligere uddannelse bag sig efter- og videreuddannelsesmuligheder og dermed give dem en chance for en varig arbejdsplads og karriereperspektiver? Skal vi ikke netop også komme de kvinder, der i forvejen ofte må give afkald på deres karriere på grund af dobbeltbelastningen familie/job, i møde, idet vi tager hensyn til deres behov og integrerer dem bedre i videreuddannelsen?
Regeringerne opfordres derfor til at påvise disse misforhold og træffe modforanstaltninger. Kun gennem omfattende information om videreuddannelsesmulighederne og støtte til videreuddannelse ved at skabe og udbygge den erhvervsmæssige motivation og fjerne alle indledende hindringer kan vi tage yderligere skridt til bekæmpelse af den stigende arbejdsløshed og for bevarelsen af den sociale fred.

Papakyriazis
Hr. formand, jeg vil ikke undlade at takke ordføreren, Susan Waddington, for en usædvanlig vellykket betænkning - dette er nu altid karakteristisk for fru Waddingtons arbejde - både med hensyn til fuldstændighed, skarpsindighed og politisk og social indlevelse. Der er tale om efter- og videreuddannelsen, om dens effektivitet og demokratiske udformning, om hvorledes den kan gøres tilgængelig, som den bør være, for alle borgerne, og om hvordan den kan være til størst mulig gavn for Europas borgere.
Disse bestræbelser skal ikke blot gøres, for at vi kan være nyttige for vores lande eller af hensyn til os selv som borgere i Den Europæiske Union, som et påskud eller et alibi, men som et væsentligt bidrag til en oprigtig og modig indsats for at bekæmpe arbejdsløsheden. Nye og omstridte termer som beskæftigelsesegnethed, tilpasning til og fleksibilitet på arbejdsmarkedet anvendes i stadig højere grad. Det er termer, der er tidstypiske, men som bør fratages deres karakter af mistænkeliggørelse og gives en klar definition, for det er naturligt, at sådanne termer og fremgangsmåder i en arbejdsløshedsperiode skaber frygt hos vores medborgere. En omdefinering af tilgangen til beskæftigelsen og herunder også af videreuddannelsesaspektet er et uomgængeligt krav i tiden. Det er den måde, vi skal tage livtag med de tider, vi nu lever i. Der er selvfølgelig ingen grund til ligefrem at besynge det ansvar, vi selv i Europa-Parlamentet og i Den Europæiske Union har over for arbejdsløshedens mareridt. Jeg vil imidlertid gerne understrege det heldige sammenfald, at vi i dag drøfter dette problem straks efter forelæggelsen af det britiske rådsformandskabs arbejdsprogram, hvor dette spørgsmål gives en høj og nyskabende prioritering, og kun få dage og uger efter det ekstraordinære beskæftigelsestopmøde, hvor vi afventer gennemførelsen af særaktionerne til at imødegå arbejdsløsheden, og op til det kommende Europæiske Råd i Cardiff.
Jeg skal slutte med to kommentarer. Jeg tror, at vi, og også De, fru kommissær, i forbindelse med de bestræbelser, som i Susans betænkning omtales indgående, på at udforme metoder og særlige undersøgelser, vil kunne se, hvor nyttig CEDEFOP i Thessaloniki vil vise sig at være. Og som en sidste tilføjelse vil jeg gerne sige, at også i landene i Østeuropa bør vi i forbindelse med udvidelsen, både som led i den nuværende førtiltrædelsesfase og langsigtet i forbindelse med disse landes fremtidige udvikling allerede nu tage skridt til at sørge for, at erhvervsuddannelse bliver tilgængelig for alle.

Mann, Thomas
Hr. formand, jeg kan på ny tage stilling til en betænkning, der kommer fra Sue Waddington. Jeg vil igen give min støtte til hendes præcise arbejde og absolut også til hendes konstruktive kritik af de svage steder i Kommissionens dokument. Her skal vi, fru kommissær, hilse det velkomment, at man som et første forsøg analyserer fremskridtene i den erhvervsmæssige efter- og videreuddannelse i Unionen og medlemsstaterne. At der er mangler, når systemer og foranstaltninger er for forskellige i kvalitet og kvantitet, er forståeligt. Hvad der ikke er acceptabelt, er dog, at der mangler en klar opdeling i virksomhedsbrancher og i målgrupper - fra de aktive på arbejdsmarkedet til de ældre. CEDEFOP og EUROSTAT skal her integreres i langt større omfang. Vi skal især have beskrevet kvindernes situation. På grund af deres deltids- og sæsonbeskæftigelse er de ofte udelukket fra at lære om nye teknologier og ny viden, selvom de besidder det intellektuelle potentiale i lige så høj grad som stor fleksibilitet.
Kommissionens beretning mangler balancen for fællesskabsprogrammerne, altså Det Europæiske År LLL »lifelong learning«, eller ADAPT-initiativet. Nogle kolleger har allerede gjort opmærksom på det. Vi har stadig til gode at afstemme uddannelsesprogrammerne - såsom Leonardo da Vinci - med programmerne i strukturfondene. Andre vigtige aktører er arbejdsmarkedets parter. De er enige, hvad angår den særlige støtte SMV'erne, nye uddannelsesmetoder og en bedre gensidig anerkendelse af eksamener, men ikke enige, hvad angår beslutningstrinnene. Allerøverst på dagsordenen skal der stå en rammeaftale, der tager sigte på kravene om en moderne arbejdstilrettelæggelse.
Også den offentlige sektor betragter først og fremmest erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse som undværlig i krisetider, en skæbnesvanger fejltagelse. Hvordan kan mangelen på faglærte arbejdere i virksomhederne ellers blive afhjulpet? Hvordan kan medarbejdere stillet over for mindre og mindre produktcyklusser, ændrede produktioner og større krav fra markedet følge med og være up to date til det 21. århundrede? I den globale konkurrence er det nødvendigt med en konsekvent fremme af de vigtigste ressourcer, nemlig de menneskelige, i form af efter- og videreuddanelse. Desuden er den uerstattelig for den enkeltes åndelige og fysiske mobilitet og personlige udfoldelse!

Hermange
Hr. formand, Det Europæiske Råd gjorde på sit ekstraordinære møde om beskæftigelse i Luxembourg klart efter- og videreuddannelse til et højt prioriteret element i arbejdsløshedsbekæmpelsen, og regeringscheferne gav tilsagn om at forbedre de langtidsarbejdsløses uddannelse og adgang til uddannelse. Det er på den baggrund, vi nu gennemgår denne første evalueringsrapport, som udgør et første forsøg på en systematisk analyse og sammenligning af situationen i de forskellige medlemsstater. Det er dog, som fru Waddington understreger, nødvendigt at fastsætte fælles kvalitative og kvantitative evalueringsindikatorer. Endvidere foreslår rapporten en række foranstaltninger til fremme af god praksis. Jeg synes også, at kommissæren skal lægge vægt på uddannelsens betydning for SMV.
Man ved i dag, at oprettelsen af stadig mere konkurrencedygtige arbejdspladser forudsætter en meget specialiseret arbejdskraft, som er uddannet i den nye teknologi, bl.a. på kommunikationsområdet. Derfor bør der, meget hurtigt, dels indføres særlige foranstaltninger for SMV, der gør det lettere for disse at få adgang til uddannelse, dels etableres nationale uddannelsesordninger, som kan dække nyskabende virksomheders behov - det er dem, der skaber morgendagens arbejdspladser.

Ryynänen
Hr. formand, fru kommissær, som fru Waddington fremhæver i sin udmærkede betænkning, og som det også her under diskussionen flere gange er konstateret, har vi brug for en reel viden om Fællesskabets uddannelsesprogrammer og i denne forbindelse også om strukturfondenes virke, før vi kan beslutte om disses eventuelle fornyelse og fortsættelse.
Uddannelse, beskæftigelse og konkurrenceevne er fast tilknyttet til hinanden. Det er derfor Fællesskabets aktiviteter på disse områder skal kunne koordineres bedre. Den Europæiske Union bør dog ikke stræbe efter et fælles efteruddannelsessystem eller -program; tværtimod tror jeg, at også på disse områder er medlemslandenes forskelligheder og mangfoldighed i uddannelsesløsninger en rigdom, som kan være alle til nytte. I stedet for et fælles system, skal vi forstærke samarbejdsstrukturerne. Således kan vi effektivt sprede viden om de bedste løsninger og lære af hinanden.
Jeg vil gerne fremhæve tre ting vedrørende erholdeligheden og kvaliteten af efteruddannelserne, nemlig jævnbyrdighed, driftighed og informationssamfundets færdigheder. Der skal tages mere hensyn til kvindernes jævnbyrdige adgang til efteruddannelser og omskoling. Det er naturligt, at kvaliteten af grunduddannelsen er et nøglespørgsmål for, hvor nyttig efteruddannelsen bliver. Evig lyst og evne til at lære bør tilegnes allerede i grunduddannelsen. Ligeledes bør grunduddannelsen bidrage til at øge alsidigheden i kvindernes fagkundskaber.
De ansatte i SMV-sektoren og iværksætterne har behov for en speciel støtte til etablering af en passende efteruddannelse. Den rette uddannelse vil også animere specielt kvinder til at starte deres egne småvirksomheder og udnytte deres færdigheder.
Omvæltningerne i arbejdslivet forårsaget af informationsteknologien er den centrale udfordring for efteruddannelser. På dette område skal uddannelsen være særdeles fleksibel og mangeartet, med tanke på meget forskellige udgangspunkter og individuelle behov. Den hurtige tekniske udvikling stiller store krav til tilpasningsevnen, og en efteruddannelse bør ved siden af de faglige færdigheder fungere som en forstærkning af menneskets evner til at styre ændringer i livet. Helhedsuddannelsen bør da også omfatte kulturelle oplevelser og læren at forbedre evnen til aktiv deltagelse og samspil.

Alavanos
Hr. formand, også jeg vil gerne sige, at fru Waddingtons betænkning er et meget positivt arbejde, især når man ser de forældede oplysninger, der fremlægges i Kommissionens dokument, men også på grund af den bureaukratiske og utilfredsstillende situation, der præger videreuddannelsessystemerne i medlemsstaterne, og i hvert fald i Grækenland.
Foruden de dårligt stillede og særligt følsomme grupper, som f. eks. kvinderne, vil jeg gerne pege på tre andre vigtige grupper, som også andre kolleger har omtalt.
For det første er der de mennesker, der har nået den sidste periode i deres arbejdsliv, og som er uden arbejde og har videreuddannelsesmæssige problemer, men også kun en kort periode af deres arbejdsliv tilbage. Et karakteristisk eksempel er radiotelegrafister, der har forladt deres skibe.-For det andet er der de unge, der kommer fra universiteterne eller fra en højere læreanstalt, men ikke er forberedt til beskæftigelse i tilstrækkeligt omfang.-For det tredje er der indvandrerne. En række indgreb med hensyn til sprogundervisning, kendskab til lovgivningerne og andre uddannelsesmæssige nødvendigheder vil kunne få stor betydning for en bedre integration af disse mennesker på arbejdsmarkedet.
Weiler
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også gerne indlede med at rette en tak til Sue Waddington for hendes betænkning, der, som vi allerede ved fra tidligere, foreligger i en kvalitet, som helt lever op til forventningerne. Hun har påpeget manglerne i Kommissionens beretning meget nøjagtigt, og jeg tilslutter mig hendes kritik af Kommissionen. De har sikkert handlet i den bedste mening, fru kommissær, men vi mener, at Deres fremtidskoncept er alt for defensivt. Subsidiaritet i en god mening, men netop hele netværket af industri, indre marked og også euroen gør det nødvendigt med en europæisk strategi. Det er ikke nogen protest, men en opfordring til mere samarbejde.
Den utilstrækkelige assistance fra medlemsstaterne, som Kommissionen også har erkendt, taler for denne mangel i den europæiske tankemåde. Der manglede jo sågar data for nogle sektorer, pikant nok også for uddannelsesområdet. Tallene for deltagelse i efter- og videreuddannelsesforanstaltninger er også interessante. Det er især arbejdsløshedstallene, der er negative. Jeg tror, og vi håber vel alle, at det nu vil ændre sig takket være retningslinjerne fra Amsterdam. For vi ved alle, og jeg vil gerne gøre opmærksom på det igen, at over 50 % af de langtidsledige i Europa har en utilstrækkelig eller forkert uddannelse og efter- og videreuddannelse. Det viser, hvilken særlig betydning efter- og videreuddannelse har i Europa, især i forbindelse med bekæmpelsen af arbejdsløsheden.
Den formelle adgang til efter- og videreuddannelse er sikret fuldstændigt i alle 15 medlemsstater, men virkeligheden er anderledes, borgernes chancer er helt forskellige. Her vil jeg gerne især henvise til fru Waddingtons krav i punkt 10 og 11 i betænkningen. Brancherne er også forskellige, f.eks. byggebranchen, der har et presserende behov for nye kvalifikationer, for også dér er arbejdsmaterialerne og metoderne nye, og de bliver ved med at udvikle sig. Kun 15 % af de beskæftigede i byggebranchen deltager i efter- og videreuddannelse, i forsikrings- og bankbranchen ligger tallet på 57 %.
Mange lande byder på gode initiativer og muligheder, også Tyskland. Jeg har dog konstateret, at alle de projekter, jeg har oplevet, interessant nok har en europæisk kontekst. Enten bliver de til dels finansieret af Europa i form af fællesskabsinitiativer, eller også er der tale om europæiske arbejdsorienterede projekter som led i uddannelse, der er blevet formidlet af fremsynede lærere.
Den tyske forbundspræsident Roman Herzog holdt for nylig en betydningsfuld tale, som jeg ikke er enig i på alle punkter. Men jeg deler i hvert fald hans kritik af den provinsielle holdning, der opleves i Tyskland og i andre medlemsstater. Vi opnår ikke konkurrencedygtighed i Europa ved at nedbryde sociale rettigheder, men kun ved at fremme livslang uddannelse.

Ghilardotti
Hr. formand, også jeg vil helt ærligt gerne ønske ordføreren tillykke med et veludført arbejde. Uddannelse hører helt sikkert til et af de mere fængslende og mere vigtige sager for samhørigheden og for fornyelsen af ethvert udviklet samfund, og her hvor vi står på tærskelen til det 21. århundrede mener jeg, at vi på en ny måde bør gøre noget ved de spændinger og selvmodsigelser, som vi befinder os foran, og at kun uddannelse kan hjælpe os med at løse dem.
Der er først og fremmest forholdet mellem den stadig mere omsiggribende og uundgåelige globaliseringsproces og beskyttelsen af værdierne, den enkeltes rødder og værdierne i lokalsamfundene. Derudover skal man kunne bilægge konflikten mellem tradition og modernitet, for kun med den rette balancegang mellem disse to faktorer vil det være muligt at styre de mere globale forandringer.
Et tredje centralt element er forholdet mellem behovet for konkurrenceevne og bekymringen om ligestilling og om muligheder som alle skal have, især de svageste og udstødte. I det mindste kan en korrekt analyse af disse tre elementer muliggøre en mere central overvejelse af problemet omkring efter- og videreuddannelse, som skal gøres til et centralt mål i Den Europæiske Unions aktion og i det initiativ, som skal tages på alle europæiske og nationale niveauer.
Denne idé om at skulle lære hele livet kan blive en af indgangsnøglerne til det næste århundrede. Man har i lang tid talt om det, men der gøres stadig for lidt ved det, og det er Kommissionens meddelelse, som vi i dag diskuterer, et bevis på. Vi bliver nødt til hurtigt at føre denne idé ud i praksis og realisere den i bundne incitamenter og investeringer.
På topmødet i Luxembourg har Rådet påtaget sig en præcis forpligtelse, der går i den retning. Vi vil i Cardiff kontrollere om medlemsstaterne viser sig at være konsekvente. Jeg vil også håbe, at Kommissionen i sit fremtidige arbejde følger alle de værdifulde og vigtige anvisninger, som gives i Waddingtons betænkning.

Cresson
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer. Som jeg sagde i min tale til Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse i juli måned, glæder Kommissionen sig over den meget store interesse, som Parlamentet har vist denne rapport, som er blevet drøftet i tre parlamentsudvalg, nemlig Udvalget om Kvinders Rettigheder, Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og, som det primære, Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse.
Jeg takker ordførerne, fru Larive fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og fru Günther fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier samt, i ganske særlig grad, naturligvis, fru Waddington fra Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse, for den værdifulde debat, som har fundet sted i disse udvalg, og for udtalelserne og fru Waddingtons beslutningsforslag. Jeg kan kun være tilfreds med Europa-Parlamentets støtte til den fremgangsmåde, som Kommissionen har valgt for udarbejdelsen af denne første situationsrapport om adgangen til efter- og videreuddannelse i Unionen.
Kommissionen er enig med Parlamentet i, at en regelmæssig overvågning af adgangen til efter- og videreuddannelse er af stor betydning for udformningen af politikken på dette område, og at der fremover bør lægges særlig vægt på at fastlægge fælles kvalitative og kvantitative evalueringsindikatorer, som gør det muligt at sammenligne de resultater, der opnås i de forskellige lande.
Den mener, ligesom Parlamentet, at EUROSTAT og CEDEFOP bør have en endnu mere aktiv rolle i denne overvågning. Den kan derfor acceptere fru Waddingtons ændringsforslag 2 og 4 og det ændringsforslag, der svarer til konklusion 2 i udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder, samt det ændringsforslag, der svarer til konklusion 4 i udtalelsen fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier.
Også Kommissionen tillægger det stor betydning at tilvejebringe de fornødne midler til på fællesskabsplan, under aktiv inddragelse af arbejdsmarkedets parter, at udbrede kendskabet til god praksis inden for efter- og videreuddannelse på alle niveauer - virksomheder, brancher osv. Kommissionen accepterer derfor fru Waddingtons ændringsforslag 6.
Et andet punkt, som Kommissionen og Parlamentet er enige om, er, at arbejdsmarkedets parter har en særlig rolle at spille, når det gælder om at fremme adgangen til efter- og videreuddannelse. De bør, på et passende niveau og på baggrund af bl.a. medlemsstaternes retningslinjer for beskæftigelsen, sammen fastlægge en række minimumsbetingelser for adgangen til efter- og videreuddannelse. Den kan derfor acceptere fru Waddingtons ændringsforslag 3.
Kommissionen er i øvrigt af den opfattelse, at alle fremtidige initiativer til fremme og overvågning af adgangen til efter- og videreuddannelse og til udvikling af nye former for kundskabstilegnelse - herunder dem, der er forbundet med moderniseringen af arbejdets tilrettelæggelse - på såvel medlemsstats- som unionsplan bør tages i tæt samarbejde med arbejdsmarkedets parter. Disse initiativer bør være samordnet med retningslinjerne for beskæftigelsen, navnlig under hensyn til konklusionerne fra Det Europæiske Råds ekstraordinære møde om beskæftigelse i Luxembourg.
Jeg stoler i denne forbindelse meget på det britiske og det østrigske formandskab, når det gælder om at give flere af vores medborgere adgang til efter- og videreuddannelse. Kommissionen vil sørge for komplementaritet mellem de forskellige fællesskabsprogrammer og -initiativer på dette område. Den accepterer derfor fru Waddingtons ændringsforslag 5, 7 og 8 samt det mundtlige ændringsforslag til punkt D og ændringsforslag 5. Den accepterer ligeledes det ændringsforslag fra Udvalget om Kvinders Rettigheder, der svarer til konklusion 1 i dets udtalelse.
Desuden vil Kommissionen skærpe sin opmærksomhed over for problematikken vedrørende lige muligheder i forbindelse med fremme og overvågning af adgangen til efter- og videreuddannelse. Den kan derfor acceptere de ændringsforslag, der svarer til konklusion 8, 10, 11 og 12 i udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder. Endelig vil den i sine fremtidige initiativer vedrørende adgang til efter- og videreuddannelse og tilegnelse af nye færdigheder hele arbejdslivet igennem tage hensyn til Parlamentets beslutning.
Som De ved, gjorde stats- og regeringscheferne på deres møde i møde i Essen i december 1994 investeringer i erhvervsuddannelse til en prioriteret målsætning for EU, hvilket bekræftes i præamblen til Amsterdam-traktaten. Højnelse og udbygning af arbejdstagernes kvalifikationer betragtes i dag som afgørende for den enkeltes mulighed for at finde beskæftigelse og for virksomhedernes tilpasnings- og konkurrenceevne. Såvel konklusionerne fra Det Europæiske Råds ekstraordinære møde den 21. november sidste år som de beskæftigelsespolitiske retningslinjer, som Det Europæiske Råd vedtog i december måned, placerer forbedring af adgangen til efter- og videreuddannelse og udsigten til en uddannelse, som udvikler sig hele livet igennem, og som muliggør en kontinuerlig tilegnelse af nye kvalifikationer, i centrum for en aktiv beskæftigelsespolitik. Forinden havde nationale rapporter fra flere medlemsstater, bl.a. Danmark, Finland, Irland, Nederlandene, Sverige og Det Forenede Kongerige, allerede givet klart udtryk for denne holdning.
Denne rapport, som fremlægges i dag, beskriver tre vigtige resultater. For det første påviser den, at målsætningen om, at samtlige arbejdstagere i Unionen skal have adgang til efter- og videreuddannelse, endnu ikke er nået. Gennemsnitligt har kun godt én af hver fire arbejdstagere i årets løb deltaget i en efteruddannelsesforanstaltning, og mindre end to af hver tre virksomheder kan anses for at have udviklet en efteruddannelsespolitik. Disse tal udgør et opmuntrende, men utilstrækkeligt udgangspunkt i forhold til den tidligere understregede teknologiske og demografiske udvikling.
Endvidere skal EU løse et problem med hensyn til ulige adgang til efter- og videreuddannelse. Der er stor forskel på situationen, både mellem medlemsstaterne og mellem de forskellige kategorier af virksomheder og arbejdstagere. Skematisk fremstillet ser de lande, der har de højst udviklede virksomheder, også ud til at være de mest dynamiske. Der er således en vis fare for, at der dannes kløfter inden for Unionen.
Endelig er det et opmuntrende fænomen, at der tages mange initiativer på dette område, såvel af offentlige myndigheder som arbejdsmarkedets parter og virksomheder. Den dynamik, som disse initiativer er udtryk for, åbner spændende og opmuntrende muligheder, når det gælder om at udbrede kendskabet til en bedre praksis og sikre en gunstigere udvikling som helhed. Jeg vil gerne redegøre for, hvordan Kommissionen har tænkt sig at følge beretningen op, herunder især dens forslag om at indlede en høring af arbejdsmarkedets parter.
Kommissionen har i forbindelse med indgåelsen af aftalen om deltidskontrakter med stor interesse noteret sig den nye dynamik, der præger den sociale dialog på fællesskabsplan. Hvis der også indledes en ny fase af den sociale dialog med hensyn til spørgsmålet om information og høring af arbejdstagerne på nationalt plan, er der mulighed for, at efter- og videreuddannelse kan indgå på lige fod med de øvrige spørgsmål, som arbejdsmarkedets parter skal høres om. Min kollega Padraig Flynn og jeg har ønsket, at vi forud for fremsættelsen af ethvert nyt forslag til opfølgning af beretningen fik en indgående drøftelse med arbejdsmarkedets parter om de mulige strategier. Vi har ligeledes noteret os, at de forskellige fællesskabsorganer har taget særdeles positivt imod beretningen.
Denne samarbejdsproces mellem Kommissionen, medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter har gjort det muligt at etablere det nødvendige grundlag, hvorpå der på fællesskabsplan lidt efter lidt kan skabes en ramme, der gør det muligt for de enkelte medlemsstater og arbejdsmarkedets parter at sammenholde egne foranstaltninger med andres og lade sig inspirere af andres erfaringer. Vi vil, som sagt, på ny overveje mulighederne for at fremsætte forslag om et system til regelmæssig overvågning på grundlag af fælles, på EU-plan fastsatte, kriterier.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Cresson.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Lønmodtagernes andel i overskud (PEPPER II)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0292/97) af Hermange for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om beretning fra Kommissionen om fremme af lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater (herunder besiddelse af kapitalandele) i medlemsstaterne 1996 - PEPPER II (KOM(96)0697 - C4-0019/97).

Hermange
Hr. formand, den betænkning, som jeg i dag fremlægger, ligger i forlængelse af Rådets henstilling af 1992 om fremme af lønmodtagernes andel i virksomhedens overskud og resultater, som igen var en opfølgning af en rapport fra Kommissionen, der redegjorde for situationen i 1990. I dette ikkeforpligtende dokument fremsatte Rådet otte anbefalinger til medlemsstaterne med henblik på at fremme lønmodtagernes andel i virksomhedens overskud og resultater og anmodede Kommissionen om inden fire år at udarbejde en beretning om, hvordan ordningerne på dette område i Europa havde udviklet sig.
Det er denne beretning - PEPPER II - som er grundlaget for dagens debat. Det er imidlertid et grundlag, som må suppleres, for selvom vi glæder os over beretningens eksistens og det bidrag, som den yder til at puste nyt liv i den europæiske debat om lønmodtagernes andel i virksomhedens kapital og overskud, kan vi ikke komme uden om, hr. kommissær, at den også frustrerer os, eftersom den dels understreger, i hvor ringe udstrækning Rådets anbefalinger er blevet fulgt i de forskellige medlemsstater, dels undlader at foreslå konkrete foranstaltninger for Den Europæiske Union.
Derfor har Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender ønsket at fremlægge en række konkrete forslag med henblik på at undersøge betingelserne for anvendelse af PEPPER-ordninger og virkningerne af sådanne for at fremme deres udbredelse i Europa.
De meget forskelligartede typer ordninger for lønmodtagernes andel i virksomhedens kapital og overskud spænder fra overskudsdeling over blandede ordninger og virksomhedsplaner til medarbejderaktier. Dertil kommer, at lovgivningen, som bekendt, også varierer meget fra land til land; Storbritannien og Frankrig kan vel siges at have den mest progressive lovgivning på dette område, mens det i mange andre lande er overladt til arbejdsmarkedets parter et afgøre spørgsmålet.
Lønmodtagernes andel i virksomhedens kapital og overskud tjener tre parallelle formål: at knytte de ansatte tættere til virksomheden, at fremme dannelsen af en kollektiv opsparing og at fremme investeringer. Lønmodtagernes deltagelse gavner således både arbejdsgivere og arbejdstagere i en velforstået fælles interesse samt, på et andet plan, staten. Hvorfor arbejdsgiverne? Fordi de meget ofte kan notere en forbedring af produktiviteten og konkurrencedygtigheden. Hvorfor arbejdstagerne? Fordi de modtager et tillæg til deres løn, får mulighed for at grundlægge en formue, der vokser, og kommer til at føle, at de har andel i virksomhedens succes. Endelig kan man på det statslige plan konstatere, at lønmodtagernes deltagelse styrker konkurrenceevnen i økonomien og arbejdstagernes tilfredshed, og at den gennem finansiering af tillægspensionsfonde vil kunne udgøre en form for løsning på spørgsmålet om modernisering af alderdomsforsikringssystemet i Europa. Denne mulighed fortjener i det mindste, at der indledes en debat om den.
Endelig ser det ud til, at PEPPER-ordningerne kan have en positiv effekt på beskæftigelsen, for så vidt det medfører en ny adfærd og en ny stabilitet i virksomheden, at lønmodtagerne får andel i dens kapital og overskud. Beskæftigelsen er et af de problemer, som optager os mest i dag. Derfor anmoder vi Kommissionen om snarest muligt at gennemføre en undersøgelse af PEPPER-ordningers virkninger på beskæftigelsen, produktiviteten og lønfleksibiliteten. Denne undersøgelse skal også vurdere virkningerne af, at lønmodtagerne får andel i kapital og overskud i SMV. Hvad dette angår kan jeg meddele hr. Menrad, at jeg er fuldstændig enig i det ændringsforslag, som han har stillet, dog med forbehold af et par unøjagtigheder i den fransksprogede udgave.
Lønmodtagernes andel i multinationale virksomheders kapital og overskud bør efter min mening også gøres til genstand for en omhyggelig undersøgelse. Det er derfor, hr. kommissær, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender foreslår, at der nedsættes en arbejdsgruppe bestående af repræsentanter for arbejdsmarkedets parter, medlemmer af Parlamentet og eksperter fra Kommissionen. Vi vil gerne vide, hvad De mener om dette forslag, og anmoder Dem om i givet fald at fremlægge en tidsplan og praktiske regler for nedsættelsen af denne arbejdsgruppe.
Endelig stiller vi forslag om at iværksætte et program, der skal fremme udveksling og information om god praksis. Med henblik herpå er der blevet knyttet en bemærkning om programmet til en konto vedrørende den sociale dialog i 1998-budgettet. I den forbindelse vil jeg gerne oplyse, at der den 7.-8. maj 1998 i Bruxelles afholdes det første møde for medarbejderaktionærer, hvor der vil blive etableret en europæisk sammenslutning af medarbejderaktionærer. Vi ønsker, at som led i fremme af udveksling og information stilles finansiering til rådighed for dette program.

Menrad
Hr. formand, hr. kommissær, fru Hermange har udarbejdet en glimrende betænkning om lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater og om Kommissionens PEPPER-beretning for Det Sociale Udvalg. Hjertelig til lykke! I den forbindelse vil jeg gerne fremlægge Det Økonomiske Udvalgs rådgivende udtalelse, og til det formål har jeg fået tre minutters ekstra taletid fra min PPE-Gruppe. Derfor vil jeg afslutte med at fremhæve de af min gruppes grundsætninger, der er indgået i den rådgivende udtalelse.
PEPPER-beretningen indeholder en oversigt over de frivillige ordninger vedrørende lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater i EU og drejer sig også om at lære af de høstede erfaringer. Man har navnlig, som vi hørte, høstet mange erfaringer i Storbritannien og Frankrig. Disse medlemsstaters succes med mange ordninger hænger også sammen med, at idéen om lovmæssige rammebetingelser til fremme af lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater støttes af mange forskellige politiske kræfter dér. Fru Hermange beder Kommissionen om at styrke medlemsstaternes udveksling af informationer om ordninger for lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater og indlede informationskampagner i disse stater hos især arbejdsmarkedets parter.
Det Sociale Udvalgs betænkning overtager tanken om en lønpolitik, der tager udgangspunkt i produktiviteten. EU har anbefalet den til arbejdsmarkedets parter igen og igen siden hvidbogen om beskæftigelse. Lønmodtagerne ved, at det simpelthen betyder tilbageholdenhed i forbindelse med lønforhøjelser. En franc eller en mark kan kun gives ud én gang, enten kontant eller som investering.
Betænkningen og udtalelsen fastslår, at det dog ikke er tilstrækkeligt at spise medarbejderne af med et mange tak for deres indsigt. De skal snarere kunne deltage i frivillige ordninger om overskud og investeringer, som overhovedet ikke ville være opstået uden deres tilbageholdenhed. PEPPER-beretningen beskæftiger sig noget ensidigt med lønmodtagernes andele i virksomhedens resultater, såvidt de er dokumenteret ved værdipapirer såsom aktier, medarbejderaktier, stock options, obligationer og warrants.
Det Økonomiske Udvalg nævner investeringsalternativer, hvor der ikke foreligger nogen muligheder i virksomheden. Udvalget ønsker desuden at inddrage fremme af former for medarbejderdeltagelse i diskussionen, sådan som de forekommer i især de små og mellemstore virksomheder. I Østrig og Tyskland er der tale om stille interessentskaber. Det er også i overensstemmelse med ændringsforslag 4. Ændringsforslag 2 fra Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet ønsker at slette tanken om en supplerende pension i form af formuedannelse af betænkningen og af den formuepolitiske debat.
PEPPER-beretningen er jo ikke noget lovinitiativ, men en opfordring til diskussion, og man bør i hvert fald diskutere dette formuepolitiske aspekt, især fordi det jo overhovedet ikke drejer sig om en erstatning af den lovmæssige socialforsikring. Hr. Wolf, så tiltaler det mig mere, det, som De Grønnes ordfører Joschka Fischer sagde for nylig under budgetdebatten i den tyske Forbundsdag om, at en bred lønmodtagerdeltagelse i et samejeselskabs overskud er en forudsætning for pensionssikkerheden. Tanken om lønmodtagernes egen formuedannelse hører til de vigtigste krav fra den kristlig-sociale bevægelse. Nell-Breuning, der har ydet det væsentlige forarbejde til den sociale encyklika Quadragesimo anno, sagde engang, at partnerskab og lønmodtagernes deltagelse kun vil gribe som en tang med to kæber. Den ene kæbe er information og medvirken. Her går vi med engagement ind for de europæiske samarbejdsudvalgs informations- og forhandlingsrettigheder. Desuden kræver vi mulighed for medvirken i det påtænkte europæiske aktieselskab.
Den anden kæbe er lønmodtagernes andel i den produktive formue. Denne idé om lønmodtagerandele har selvfølgelig ikke kun rod i den kristlig-sociale bevægelse, men også bl.a. i oplysningstiden. Fra den store engelske tænker og statsmand Francis Bacon har vi udtrykket om, at penge er som gødning, de gør kun gavn ved at spredes.
Dette 400 år gamle udtryk passer i dag til kravet om en bred spredning af den produktive formue. Der er ikke tale om en bagudrettet formuefordeling. Målet er en bedre støtte fremover til de hidtil forfordelte, og det skal være gennem subsidiære løsninger. Inden for de statslige rammer er det først og fremmest op til arbejdsmarkedets parter at udvikle skræddersyede ordninger vedrørende lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater. Det rigtige svar i vores tid lyder: Partnerskab i stedet for klassekamp. I den forstand vil jeg gerne bede Dem om at godkende betænkningen af fru Hermange, som jeg gerne vil lykønske og takke mange gange endnu en gang også på vegne af Det Økonomiske Udvalg.

Schmidbauer
Hr. formand, kære kolleger, som det første vil jeg gerne lykønske fru Hermange mange gange med hendes glimrende betænkning. Hun har inddraget idéer fra medlemmer af Det Sociale Udvalg i sin betænkning, og på den måde har den samlede betænkning aldrig været omstridt. Min gruppe er derfor mod de første tre ændringsforslag, der blev fremsat, og for forslag nr. 4, fordi det supplerer betænkningen fint.
I juli 1992 vedtog Rådet en henstilling til fremme af ordninger vedrørende lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater. Rådet besluttede - jeg gengiver det kort - at skabe retlige strukturer for indførelsen af sådanne andelssystemer, at undersøge muligheden for, om der kan indføres en skattemæssig motivation, at fremme ordningerne gennem information og at inddrage andre medlemslandes erfaringer, at sørge for, at rets- og forvaltningsforskrifter udformes således, at der står en bred palet af ordninger til rådighed, som bliver genstand for forhandlinger mellem lønmodtagere og arbejdsgivere, og især også at tage hensyn til det ved overenskomstforhandlinger. Efter tre år bør alle nationale oplysninger stilles til rådighed for Kommissionen, så den kan danne sig et nyt overblik.
De nationale resultater foreligger nu i Kommissionens beretning, og de er, mildt udtrykt, sølle. Bortset fra Frankrig og Storbritannien er der praktisk talt ikke noget medlemsland, der har taget nogen som helst initiativer, og der mangler helt og aldeles en grænseoverskridende informationsudveksling. Resultatet i beretningen beviser desværre endnu en gang, at henstillinger, der jo ikke er retligt bindende, kun besluttes af Rådet, så de kan stilles til skue. Rådets medlemmer kommer med uldne pressemeddelelser, efter at beslutningerne er truffet, og arkiverer derefter henstillingerne i skrivebordets nederste skuffe.
Men vi vil se handling! Netop lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater går hånd i hånd med en forbedret produktivitet. Den opmuntrer lønmodtagerne til at kvalificere sig, det er i hvert fald erfaringerne fra Frankrig og Storbritannien. Og i tider med høj arbejdsløshed ville det også kunne sørge for bedre og mere sikker beskæftigelse netop ved indførelsen af ordninger vedrørende lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater i de små og mellemstore virksomheder.
Derfor forventer vi af Rådet, at det holder fast ved sine egne beslutninger fra 1992. Men vi forventer mere af Kommissionen end blot en beretning med en beskrivelse af fakta. Den skal foretage undersøgelser om effekten af PEPPER-systemerne, indlede et program om informationsudveksling, nedsætte en arbejdsgruppe til fremme af brugen af PEPPER-systemer i især grænseoverskridende virksomheder og undersøge mulighederne for et fællesskabsinitiativ til en formuepolitik også med henblik på at løse problemet med andelsrettigheder for vandrende arbejdstagere.
Desuden bør der udvikles modelprojekter til de central- og østeuropæiske lande. Vi forventer dog også af arbejdsmarkedets parter, at de informerer om PEPPER-systemerne og lader sig informere og tager hensyn til dem under deres forhandlinger.

Lindqvist
Hr. formand, dette er jo en anbefaling fra 1992, som ifølge udvalget og betænkningen ikke har ført til særlig mange nationale aktiviteter. Nu står udvalget i hovedsagen bag denne betænkning og de forslag til aktiviteter, som man vil indføre, skattestøtte via staten, bidrag og lignende for at øge virksomhedernes gevinstandele og arbejdstagerindflydelsen. Det er godt! Jeg tror dog, at man meget klart skal sige, at det ikke går hurtigere, end medlemsstaterne selv vil. Man kan ikke komme oppe fra og sige, at sådan skal man gøre, og forvente, at det selvfølgelig bliver sådan.
Jeg vil særlig fremhæve nogle eksempler, som har fungeret ganske godt i mit land, Sverige. Vi har i lang tid haft kooperative virksomheder, både producentkooperative virksomheder, f.eks. i landbrugsbevægelsen, og forbrugerkooperative virksomheder, som fungerer glimrende. Man går ind med en andel og har en stemme; det fungerer altså ikke på samme måde som aktiesystemet, hvor man går ind og køber så mange stemmer, man vil, ved at købe mange andele. Disse kooperative virksomheder fungerer altså godt. De fleste af dem kan udvikles. Desuden findes der muligheder for at bruge økonomiske foreninger, som det formelt hedder, altså kooperative virksomheder, også for mindre virksomheder. Jeg synes, det er vigtigt at understrege dette, og jeg vil gerne fremhæve, at det måske er mere denne type aktiviteter, man skal satse på.
Selv tror jeg også meget på, at man støtter virksomheder, som helt og holdent er medarbejderejede. Det giver helt andre muligheder for at skabe samhørighed i virksomheden og en følelse af, at dette er noget, man gør i fællesskab. Dette nævnes næppe i betænkningen.
Betænkningen er dog i hovedsagen positiv, og vi fra vores gruppe synes, det er vigtigt at stræbe i den retning. Vi tror også, at dette kan skabe beskæftigelse i Europas medlemslande i fremtiden, hvis det er udformet på den rigtige måde. Det skal dog ske i den takt og på den måde, som hver medlemsstat selv ønsker. I hovedsagen kan vi også gå ind for ændringsforslagene med nogle enkelte undtagelser.

Eriksson
Hr. formand, jeg vil begynde med at minde om, at venstrefløjen, både det politiske og det faglige venstre, aldrig på nogen måde har været imod, at de mennesker, der arbejder i virksomheder, også skal have en meget, meget stor indflydelse på virksomheden, både via virksomhedsmiljøet generelt og via gevinstanvendelsen. Men på denne måde ensidigt at begynde at betone individuelle andele, individuelle aktieindehav, som en drivkraft til en øget produktivitet, synes jeg er utrolig ensidigt og meget enøjet.
Det, vi ønsker, er i stedet en dynamisk og kreativ udvikling vedrørende virksomhedsdemokrati. Det ville have været meget godt, tror jeg, hvis både Kommissionen og også ordføreren havde medtaget behovet for, at virksomhederne investerer i fremtidsfonde og det, som vi for nylig talte om, om livslang indlæring, så man ikke kun satser på privat ejendom, men også på korttidsuddannelse for at øge kompetencen, ikke bare for den enkelte, ikke bare for virksomheden, men også for samfundet i almindelighed.

Wolf
Hr. formand, hvad drejer det sig om? Jeg tror, man må gøre sig det klart. Det handler ikke om det generelle spørgsmål, hr. Menrad, partnerskab eller klassekamp. Jeg kan ikke lade være med at bemærke: Den, der ikke kan kæmpe, bliver heller ikke taget alvorligt som partner. Det handler om, hvordan man udvikler ordninger vedrørende lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater på den anden side af den fordistiske fabrik, det vil sige på den anden side af den store virksomhed med medbestemmelse eller andre former for lønmodtagerintegration på fagforeningsbasis. Vi ved, at folkeaktier ikke er svaret. Aktionæren står og skal vælge mellem den shareholder value, der plæderer for afskedigelser, og sine lønmodtagerinteresser, der plæderer for beskæftigelse. Sådan er det hos Volkswagen, sådan er det hos Renault, og sådan er det absolut også med alle andre folkeaktier, der er fordelt ud på lønmodtagerne.
Det er absolut nødvendigt, at vi undersøger, hvorvidt det lykkes os at udvide virksomhedsbegrebet på en måde, der tager sigte på den funktionelle sammenhæng i stedet for kun på formuedannelsen. Her skal netop de moderne franchisekæder tages i betragtning. Vi må også have opmærksomheden henledt på fastlæggelsen af de nye grænser for virksomhedernes og samfundets demokratisering. For så vidt er jeg lidt uenig med GUE, for den lokale og regionale koordination kræver også nye integrationsformer, og her er det absolut hensigtsmæssigt at gå ud fra ejerandele. Men det handler her om ægte andele i overskud og virksomhedens resultater, ikke om tidsmæssigt udstrakte lønudbetalinger, og det handler også om det nødvendige i en offentlig sikring af lønmodtagernes andele.
Vi har fremsat tilsvarende forslag. Vi kan også støtte hr. Menrads forslag, for det forekommer os at være hensigtsmæssigt at støtte hensigtsmæssig privatisering endnu en gang gennem tilsvarende strategier om lønmodtagernes andele. Det forekommer os også at være hensigtsmæssig at satse specifikt på de små og mellemstore virksomheder, når der tages tilsvarende hensyn til den kontekst, de indgår i. Det handler dog principielt om at behandle det spørgsmål, der blev fremsat af Meitner-Plan i Sverige allerede i fordismens blomstringstid: Hvordan kan man effektivt installere en mekanisme, der sætter automatikken ud af kraft, hvorefter kapitalbesidderne kan akkumulere den samfundsmæssige rigdom, og de afhængigt arbejdende i bedste fald kan reproducere deres egen arbejdskraft? Det er det spørgsmål, vi står over for, og her er PEPPER-beretningen virkelig kun en forløber, og så meget mere skal vi være fru Hermange taknemmlige for, at hun har fået noget ud af arbejdet med Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.

Musumeci
Hr. formand, parlamentsmedlemmer, at give lønmodtagerne andel i overskuddet og virksomhedens resultater har altid været et af de primære mål for italiensk højrefløjspolitik. Vi har i halvtreds år hævdet, at klassekampen kun kunne overvindes og konflikten mellem arbejdsgivere og arbejdstagere kun kunne elimineres, hvis lønmodtagerne fik andel i virksomhedens kapital. Det er derfor med glæde, at den parlamentære gruppe af det italiensk Alleanza Nazionale kan hilse dette forslag velkomment, og vi kongratulerer ordføreren, selvom vi tager til efterretning, at der ca. seks år efter Rådets anbefalinger ikke er ændret noget eller kun ganske lidt i de forskellige medlemslande. Vi har den helt klare opfattelse, at spørgsmålene om beskæftigelse og demokrati på arbejdspladsen og om en ændring og forbedring af arbejdernes rolle er blevet til floskler i Europa; de er blevet til slogans, som kun bruges for at udstille sin egen gode vilje, som så aldrig bliver til noget konkret.
Det er nemlig sådan, at man, bortset fra Frankrig og Det Forenede Kongerige, hvor der inden for de sidste fem år er sket fremskridt med hensyn til lønmodtagernes andel i kapitalen, i den øvrige del af EU nytteløst fortsætter med at diskutere om det er regeringerne eller arbejdsmarkedets parter der er ansvarlige for sådanne nye ordninger om kapitalandele. EU bør fremtone kraftigere og vise større handlekraft i denne vanskelige sag, man bliver nødt til at gøre ord til handling og om nødvendigt stifte et europæisk råd for lønmodtagernes andel i kapitalen, der har til opgave at fremme indførelsen af kapitalandelsordninger på lige betingelser i hele Fællesskabet. Der bør sørges for, at arbejdsmarkedets parter indføjer dette system i sine forhandlinger og ligeledes arbejde for at der udarbejdes en lovgivningsramme i medlemslandene. Eftersom arbejdsløsheden her i slutningen af dette årtusinde er det alvorligste økonomiske problem i Det Europæiske Fællesskab, skal Unionen gøre alt for at tilskynde medlemslandenes regeringer til at gå den sikre vej, som allerede er blevet afprøvet med gode resultater, men som indtil videre kun er blevet benyttet af de få. Det er ikke længere nok at have gode intentioner.

Blak
Hr. formand, jeg er meget glad for dette initiativ fra Kommissionen. Det sætter fokus på de fordele, der kan være ved, at medarbejderne får del i virksomhedernes overskud. Overskudsdeling kan gøre medarbejderne mere tilfredse og motiverede, give dem mere i lønningsposen og skabe et bedre psykisk arbejdsmiljø. Det kan få europæiske virksomheders overskud til at vokse, hvis produktiviteten vokser, og det kan måske være med til at forbedre beskæftigelsen i Europa, hvilket jo er tiltrængt. Overskudsdeling kan optræde i uendelig mange variationer. Økonomisk overskudsdeling, økonomisk demokrati eller medarbejderaktier. Kært barn har mange navne. Den model, der er valgt i medlemsstaterne, vil afhænge af, hvordan arbejdsmarkedet er indrettet i det pågældende land. Når der i Kommissionens beretning står, at der ikke findes overskudsdeling i Danmark, så er det ikke rigtigt, hr. Flynn. Medarbejdernes pensionskasser ejer jo en stor del af de danske virksomheder. Det betyder faktisk, at lønmodtagerne har en stor andel i kapitalen i Danmark.
Vi skal derfor ikke lægge os fast på et fasttømret billede af, hvad overskudsdeling betyder, eller på en snæver europæisk model. Vi skal tage udgangspunkt i landenes forskellige traditioner og så lære af hinandens gode og dårlige erfaringer. Jeg vil derfor bakke op om en undersøgelse af, hvordan de forskellige ordninger fungerer i medlemslandene. Det er også en god idé at nedsætte en arbejdsgruppe, som skal inkludere arbejdsmarkedets parter. Denne arbejdsgruppe kan bl.a. undersøge spørgsmål, der har en grænseoverskridende karakter, f.eks. overskudsdeling i multinationale selskaber. I Danmark mener vi ikke, at en europæisk lovgivning er nødvendig, men vi er glade for, at vi på den måde kan sætte emnet på dagsordenen i EU. Dette er et område, hvor vi skal gå frivillighedens vej. Det vil være strålende, hvis vi kan gøre virksomhederne opmærksomme på de fordele, der er ved overskudsdeling, gennem udveksling af erfaringer og undersøgelser, men beslutninger om og gennemførelsen af overskudsdeling skal enten overlades til den enkelte virksomhed eller gøres til genstand for aftaler mellem arbejdsmarkedets parter.

Flynn
Hr. formand, lad mig først takke fru Hermange fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for det grundige arbejde, de har gjort med PEPPER II-betænkningen.
PEPPER II-betænkningen giver et overblik over den måde, hvorpå medlemsstaterne har fremmet lønmodtagernes andel af overskud og virksomhedens resultater siden 1992 efter vedtagelsen af Rådets henstilling om dette selvsamme spørgsmål.
Siden vedtagelsen af PEPPER-betænkningen i januar sidste år har man blandt mange andre emner drøftet lønmodtagernes andel i forbindelse med grønbogen om partnerskab - vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet.
De beskæftigelsesretningslinjer, der blev vedtaget i december, opfordrer også arbejdsmarkedets parter til at forhandle aftaler om at modernisere tilrettelæggelsen af arbejdet med det formål at gøre virksomhederne produktive og konkurrencedygtige og opnå den krævede balance mellem fleksibilitet og sikkerhed. I denne sammenhæng kunne lønmodtagernes andel i overskud og virksomhedens resultater antage en større betydning.
Som PEPPER-betænkningen viser, er overskudsdeling i alle tilfælde forbundet med højere produktivitetsniveauer, uanset hvilke metoder, modelspecifikationer og data der anvendes. Andre positive virkninger af ordningerne er i relation til lønfleksibilitet, beskæftigelse og lønmodtagerdeltagelse.
Kommissionen er enig med Parlamentet i, at den indvirkning, som ordninger med lønmodtagernes andel i kapitalen har på beskæftigelsen, produktiviteten og lønfleksibiliteten, bør undersøges nærmere. Vi er enige med Parlamentet her i, at det ofte kan være vanskeligt at måle den eksakte indvirkning af sådanne ordninger, især på grund af de forskellige skatte- og socialsikringsordninger, der findes i medlemsstaterne. Medlemmerne vil være klar over den store mangfoldighed her, og det er meget vanskeligt at få den rigtige vurdering og analyse af komparative data.
Endvidere støtter Kommissionen, eftersom manglen på komparative oplysninger synes at udgøre en hindring for at kunne fremme ordninger for lønmodtagernes andel i overskud og resultater, idéen om at igangsætte tilskyndelsesforanstaltninger, der skal fremme informationsudvekslinger mellem medlemsstater, for så vidt som der findes passende midler hertil. Jeg tror, at det er kernen i den anmodning, som ordføreren og Parlamentet fremkommer med her i dag.
Ansøgerlandene kunne også opfordres til at deltage i denne særlige henseende, for så vidt angår udveksling af god praksis og information.
Med hensyn til andre aktioner, der er foreslået af Parlamentet, vil Kommissionen foretrække at vente, indtil de endelige resultater fra den høring, der blev indledt med baggrund i grønbogen om tilrettelæggelse af arbejdet, plus spørgsmålet om at nedsætte en arbejdsgruppe, vil kunne tages under overvejelse inden for rammerne af en eventuel opfølgning på grønbogen.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Kurdiske flygtninge
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om de kurdiske flygtninges situation og Den Europæiske Unions reaktion.

Henderson
Hr. formand, tak for Deres præsentation og for anledningen til at tale til Parlamentet her i eftermiddag. Det er min første anledning, og det er en, jeg sætter pris på. Det er et meget vigtigt spørgsmål, der bliver drøftet her i dag, og det er et privilegium at få lov til at deltage i Deres debat.
Formandskabet deler mange af de bekymringer, der er blevet udtrykt af Europa-Parlamentet. De optrin, vi alle har været vidner til i de sidste par uger med store antal af ulykkelige og sårbare mennesker, der ankommer til Europas kyster, er dybt foruroligende. Nogle af disse mennesker er ægte flygtninge, der har ret til det internationale samfunds beskyttelse. Men mange er økonomiske flygtninge, der ikke er udsat for nogen reel fare for forfølgelse i deres hjemlande. De søger udelukkende et bedre liv i Den Europæiske Union. Begge kategorier synes at blive udnyttet af skruppelløse gangstere, der tager deres penge til gengæld for at forsøge at smugle dem illegalt ind i Den Europæiske Union.
Under vores formandskab er vi fast besluttet på at behandle dette vanskelige og komplicerede problem på en effektiv men human måde, der er forenelig med vores internationale forpligtelser over for ægte flygtninge. Dette er ikke kun et Schengen-problem; det er et fælles EU problem. Det er et problem, der udfordrer vores evne til at handle samlet både i EU-indenrigspolitisk og -udenrigspolitisk forstand.
Formandskabet har udarbejdet forslag til, hvordan man kan tackle dette vanskelige problem. På den indenrigspolitiske front bør medlemsstaternes immigrations- og asylpolitikker være retfærdige og faste. Kontrollen ved de ydre grænser bør håndhæves strengt. Inden for Den Europæiske Union ser vi på, hvilke yderligere skridt vi kan tage. Vi har foreslået, at vi kunne være strengere i vores anvendelse af sanktioner mod flyselskaber og andre transportselskaber, der bringer passagerer uden identitetspapirer ind i Den Europæiske Union. Vi kan sikre, at vores ambassader og konsulater, hvor irakere indbringer visumansøgninger, har modtaget tilstrækkelig uddannelse. Vi kan uddanne flyselskabspersonale i at spore falske dokumenter.
Men dette i sig selv vil ikke være nok. Vi er nødt til at fange og retsforfølge de organiserede kriminelle, der er ansvarlige for menneskesmuglingen ved at tilskynde folk til at forlade deres lande og skille sig af med deres sparepenge for en illegal rejse til Europa ofte under skrækkelige forhold. Mødet for politichefer i Rom den 8. januar var et vigtigt skridt i denne retning. Adskillige repræsentanter for de organer for lovhåndhævelse i EU, der er mest direkte berørt af problemet, var i stand til at forene deres viden.
Formandskabet vil søge at bygge videre på dette. Vi vil fortsat sikre, at vores lovhåndhævere har den politiske støtte, som de har brug for for at kunne samarbejde smidigt i bekæmpelsen af denne form for international kriminalitet. Under vores formandskab vil vi gøre, hvad vi kan for at nå dette. Eftersom nogle af de mennesker, der bliver smuglet ind i Europa, er ægte flygtninge, der flygter fra forfølgelse i deres egne lande, må vores aktioner være i overensstemmelse med vores internationale forpligtelser over for sådanne mennesker. Kontoret for FN's Højkommissariat for Flygtninge vil blive holdt orienteret om eventuelle foranstaltninger, der bliver planlagt. Igen har formandskabet søgt - og vil fortsat søge - Højkommissariets råd om den humanitære situation i de regioner, hvor flygtningene kommer fra.
Men de foranstaltninger, vi træffer internt, vil ikke være i stand til at dæmme op imod den menneskelige tidebølge, medmindre vi også er effektive på den udenrigspolitiske front. Vi må se på de tilgrundliggende årsager til dette folkevandringspres: Menneskerettighederne og den humanitære situation i regionen og det irakiske regimes undertrykkende karakter såvel som de kampe, som mange civile befinder sig midt i i det nordlige Irak og det sydøstlige Tyrkiet. Vi må tænke meget over, hvad vi kan gøre sammen for at løse disse problemer.
Vi må især støtte de bestræbelser, som mæglerne gør i forsoningsprocessen mellem de kurdiske parter i Nordirak. Gennem humanitær hjælp må vi hjælpe til med at skabe betingelser i det nordlige Irak, der vil fjerne folks incitament til at forlade landet. Tyrkiet har en væsentlig rolle at spille i håndteringen af denne krise. Formandskabet har drøftet sagen med den tyrkiske regering, der tager problemet alvorligt og har strammet sikkerhedsforanstaltningerne i havnene.
Formandskabet har prioriteret at arbejde på den handlingsplan om illegal immigration fra Irak, der blev bestilt ved Det Europæiske Råds møde i Luxembourg. Denne krise er en sand test af EU's evne til at handle hurtigt og effektivt inden for rammerne af både anden og tredje søjle, når et vanskeligt problem skal klares. Formandskabet har i sinde at gøre, hvad det kan for at sørge for, at vi sammen kan bestå testen.

Van den Broek
Hr. formand, også Kommissionen glæder sig over denne lejlighed til at drøfte dette vigtige emne i Parlamentet. Hvis vi således på den ene side vil yde dem, der med rette gør krav på beskyttelse som flygtninge, deres ret, mens vi på den anden side også vil beskytte vores borgere mod byrden af illegal indvandring, så skal Den Europæiske Union i stigende grad styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne og særligt skal immigrations- og visumpolitikken harmoniseres, henholdsvis koordineres bedre.
Hr. formand, forståeligt nok har Den Europæiske Union en tiltrækkende virkning på mange uden for Unionen, der befinder sig i en politisk eller økonomisk vanskelig situation. Hvis ikke Unionen sætter en fælles politik over for dette, vil presset fra den illegale indvandring blot stige, hvilket resulterer i, at den ægte flygtning alt for let bliver offer for denne udvikling. Det er uacceptabelt.
Over for de medlemsstater, der i øjeblikket bærer de tungeste byrder angående modtagelse af flygtninge, har vi også pligt at føre en mere effektiv politik. Hr. formand, når vi taler om den for nyligt iagttagede, stigende tilstrømning af kurder, mener vi, at det ikke i første instans skyldes nye politiske eller økonomiske årsager. Det kurdiske problem er, som vi alle ved, af gammel dato, og desværre må vi også erkende, at en løsning ikke kan forventes på kort sigt. Ikke desto mindre forsøger Kommissionen også fra sin side, blandt andet gennem MEDA-programmet, for eksempel i Sydøsttyrkiet, men også i Nordirak, gennem ECHO-humaninær hjælp, at forbedre leveforholdene på stedet også med henblik på at modvirke, at emigration er den første option. Særligt vedrørende MEDA-programmerne ved Parlamentet, hvor stor vægt vi lægger på et nært samarbejde på dette punkt.
Den ekstra negative dimension, og formandskabet har også påpeget dette, som vi nu iagttager, er smugleri i stadigt større stil, hvor kriminelle organisationer tjener styrtende med penge på tusindvis af menneskers elendighed, der uanset grunden ønsker at bosætte sig i Vesteuropa. Denne kriminelle praksis kan ikke bekæmpes hårdt nok. Vi glæder os derfor også meget over det politisamarbejde, der for nylig fandt sted i Rom.
Hr. formand, vedrørende forhold, der angår den tredje søjle, hvor den nationale myndighed naturligvis er afgørende, har Kommissionen taget de nødvendige konkrete initiativer og fremlagt forslag, hvoraf jeg vil nævne nogle få.
Således har Kommissionen indgivet forslaget om ODYSSEUS-programmet, der har til formål at fremme udvekslingen og uddannelsen af funktionærer aktivt inden for områderne, emigration, ydre grænser og asylspørgsmål. Dette forslag drøftes i øjeblikket af ministrene i Rådet.
Vi henviser til den fælles aktion fra marts sidste år om midlertidig beskyttelse af asylansøgere, som Parlamentet allerede har støttet. De seneste hændelser viser behovet for en sådan midlertidig beskyttelse, og Kommissionen håber, at Rådet hurtigt træffer en beslutning.
Vedrørende samarbejdet mellem EU og Tyrkiet på justits- og indenrigsområdet blev der allerede i 1995 vedtaget en institutionel ramme, men mekanismer for gennemførelsen heraf er desværre endnu ikke blevet implementeret af de kendte politiske grunde.
Meddelelsen af 16. juli sidste år om uddybningen af forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet indeholder også forslag om videregående samarbejde på politi- og toldområdet, også støttet af finansielle midler.
Det Europæiske Råd i Luxembourg har overvejet følgerne af eventuelle store emigrationsstrømme, og også da var spørgsmålet om kurdere fra Irak på dagsorden, og som bekendt forbereder Rådet i øjeblikket en aktionsplan, hvori tredje og anden søjleaspekter samles. I den forbindelse henviser Kommissionen på den ene side til den komplementariske karakter af Unions-initiativer og på den anden side til aktioner i forbindelse med Schengen. Det er vigtigt, fordi Schengen-aftalen er optaget i Amsterdam-traktaten, og fordi den nuværende udvikling kan bringe implementeringen af en af målsætningerne i traktaten, afskaffelse af grænsekontrollen, i fare.
I øvrigt afholdt et task force i går møde for på grundlag af en liste, der blev opstillet den 15. december af det udførende Schengen-udvalg, at drøfte en lang række praktiske foranstaltninger ved kontrol af de ydre grænser.
Hr. formand, til sidst vil også Kommissionen gerne udtale sin påskønnelse af Italiens anstrengelser for at reagere adækvat på presset fra flere hundrede nye emigranter og at gøre dette i overensstemmelse med forpligtelserne i de internationale konventioner, som for eksempel humanitær hjælp og muligheden for at søge om asyl, idet man også opfylder sine pligter om at beskytte sine ydre grænser så godt som muligt.
Hr. formand, den fælles aktionsplan, der forberedes af Rådet, vil forsøge at knytte alle politiske områder sammen. Kommissionen vil på sin side kraftigt støtte formandskabets anstrengelser for at opnå vidtgående aftaler mellem medlemsstaterne på dette område.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, ærede kolleger. Jeg tror, at de to redegørelser har vist, at der er mange overensstemmelsespunkter mellem Den Europæiske Unions institutioner. Det handler for det første om, at asylretten skal bevares fuldt ud i dette Europa. Men for det andet handler det også om, at vi skal sætte en stopper for de kriminelle organistationer, hos hvem man hverken finder nogen pardon eller forståelse, fordi de foretager sig det værste, udnytter folks elendighed på grund af profitmani.
For det tredje vil jeg gerne give min fulde støtte til det, som rådsformanden også nævnte: Det handler om at bekæmpe årsagerne til vandringen, og det har også De, hr. kommissær, sagt. Jeg tror, vi må gøre alt for at kunne løse kurdernes problem, kurdernes økonomiske, sociale, politiske og kulturelle problem ikke kun i Tyrkiet, men især i Tyrkiet.
Jeg vil dog gerne benytte denne lejlighed til at sige helt klart: For mange er det ikke et tilfælde, at denne tilvandring fandt sted få uger efter topmødet i Luxembourg - reaktionen forekommer ikke tilfældig. Det kan jo kun være sket med de tyrkiske myndigheders vidende. Vi må iagttage mange reaktioner opmærksomt. Vi må være tålmodige. Vi må fortsætte dialogen med Tyrkiet, trods alle de problemer, der er her, fordi et problem som problemet med kurderne i sidste ende kun kan blive løst i fællesskab, med gensidig støtte og hjælp. Vi må også overbevise Tyrkiet om, at det ikke kun er et internt problem, ikke kun et problem, der skal løses politisk eller militærisk, men derimod et økonomisk-socialt og kulturelt problem, som skal løses, så Europa vil hjælpe og ikke gå mod Tyrkiet, men derimod vil vise Tyrkiet vejen til hjælp.
For det fjerde: byrderne. Hr. kommissæren har også været inde på det, og andre har været inde på det - hvis vi ønsker at bekæmpe det fremmedhad, som der desværre findes, og til dels også det hysteri, der var forbundet dermed, så må vi gøre os nogle tanker om, hvordan de byrder og det ansvar, der er forbundet med flygtningevæsenet, kan fordeles bedre.
Det har vi også gjort Dem, hr. kommissær, opmærksom på i Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender. Jeg tror, at der bliver nødt til at ske noget mere for at gøre det klart, at, hvis nogle lande - Italien har her på mange måder udvist en fremragende adfærd - er umiddelbart berørt af flygtningestrømme, så kan andre lande i Europa ikke sige, at det ikke kommer dem ved, at det er de andres problem, eller måske endda reagere negativt.
Vi i Europa må stå sammen om ansvaret for at skabe en fornuftig asylpolitik i dette Europa i fælleskab. Det er endnu ikke sket, og nogle af mine kolleger vil komme ind på det senere.
Den fælles udenrigspolitik skal sikre, at asylretten bevares i dette Europa, at der ikke findes nogen Europafæstning, og at en fornuftigt kontrolleret tilvandring skal sørge for, at fremmedhadet nedbrydes, og at vi bliver et gæstfrit Europa, men for dem, der virkelig har brug for vores hjælp og vores støtte.

Bianco
Hr. formand, hr. kommissær, jeg synes, at kommissær Van den Broek har gjort rigtig i at erkende, at problemet med kurderne ikke udelukkende kan betragtes som en kontroloperation af politimæssig karakter eller som en sikkerhedsoperation, der udelukkende kan løses ved hjælp af kontrolforanstaltninger, eftersom det drejer sig om en sag af især politisk karakter, som skal behandles ved roden.
Der er tale om tyve millioner personer fordelt på fem forskellige lande, om et folk uden land, om en gammel sønderrevet kulturidentitet, om mennesker uden statsborgerskab, der bliver nedkæmpet hårdt og er underlagt autoritære regimer. Alt dette kan ikke fjernes fra den europæiske bevidsthed.
Jeg tror, at spørgsmålet skal behandles med forsigtig omhu, men samtidig også ved at proportionere spørgsmålene. Der er kun tale om 2.646 kurdere, som er gået i land på de italienske kyster, hvoraf 1.500 er tyrkere og 1.384 er irakere. Italien har handlet i henhold til de internationale aftaler og Schengen-traktaten, hvilket jeg påskønner at kommissær Van den Broek har erkendt. Det er sket ved at skærpe kontrollen, ved at udvise de illegale indvandrere - 54.000 og 38.000 i 1997 - ved at påtage sig alle nødvendige forpligtelser, men også ved at træffe de foranstaltninger, der skal til for at kunne respektere en asylret og uden at læsse ansvaret over på andre lande. Men spørgsmålet skal behandles på fællesskabsplan og politisk, idet man blandt andet skal forsøge at åbne anderledes op for en politik over for Tyrkiet, som er og bliver et centralt land i de beslutninger, der vedrører Mellemøsten. Jeg ønsker her at sige, at EU ikke kun skal ses horisontalt, som minister Cook gjorde i formiddags, da han placerede det mellem Edinburgh og Wien, men det går også fra Edinburgh til Barcelona, til Napoli og til Athen. Kun ved at kigge på Europa som en helhed kan disse problemer løses med den portion forståelse og medmenneskelighed, som sådanne problemer kræver.

Viceconte
Hr. formand, parlamentsmedlemmer, da de kurdiske flygtninge for nogle dage siden gik i land i Italien, og da svaret på en solidaritetsappel fra Italiens side om en fælles europæisk aktion lød, at det udelukkende var et italiensk problem, fik vores europæiske borgere endnu en gang beviset for, at de tilhører en Union, der har hovedet under armen, og som kræver, at der er regler for alt hvad der kan sættes i kasser i dagligdagen, men som holder sig langt væk, når store verdensbegivenheder trænger sig på på vores kontinent.
Landsætningen af kurderne i Calabrien og i Puglia er bare den seneste af en række begivenheder, og Unionen betragtes mere og mere som et foretrukket mål for befolkninger på flugt. Der er to betragtninger, som jeg mener er grundlæggende, den første er af politisk art og den anden af juridisk og konstitutionel art. Vi kan ikke trække os tilbage over for denne slags nødsituationer, os, der har bidraget til opløsningen af regimerne i øst, os, der har sat aktioner i gang for at styrke de svage demokratier i de lande, os, der har åbnet op for en udvidelse af Unionen over for andre lande, og som derved i realiteten træffer et valg, der alligevel er årsag til splittelser. Der skal en sammenhængende og håndgribelig politik til for også at fremme et økonomisk opsving i områderne i Lilleasien, i middelhavsområdet og disse områders befolkninger. Med hensyn til det juridiske og konstitutionelle aspekt, minder jeg om, at afsnit IV i den nye traktat pålægger Rådet den opgave inden for fem år at definere fælles regler om rejser over de ydre grænser, visum, asyl og indvandring. Når vi tager i betragtning, at Unionens sydlige kyster ikke længere er nationale grænser men EU-grænser, kræver vi, at der hurtigst muligt bliver fundet fælles og holdbare løsninger.

Wiebenga
Hr. formand, den nuværende tilstrømning af kurder til Europa kræver en fælles europæisk reaktion. Vi kan ikke lade Italien, og her gentager jeg den foregående taler, stå alene. Hr. formand, i dette tilfælde er antallet af emigranter ganske vist et problem, men Den Europæiske Unions magtesløshed er et meget større problem. Så meget mere som det kan forudsiges, at lignende tilfælde vil gentage sig i fremtiden.
Hr. formand, vi fra den liberale gruppe mener, at der forlængst skulle have foreligget en europæisk aktionsplan, men i stedet for ser vi foreløbigt kun tovtrækkeri mellem medlemsstaterne. Jeg henviser til den oprindelige uenighed mellem Tyskland og Italien.
Hr. formand, som et positivt bidrag følger her en tipunktplan fra den liberale gruppe. Jeg kan selvfølgelig ikke uddybe den nærmere, derfor nævner jeg punkterne.
For det første, som kommissær Van Den Broek også har påpeget, er det nødvendigt, at der fastsættes fælles indvandringsordninger, regler for flygtninge i den europæiske lovgivning. På den måde undgår man, at rejesemønstret koncentrerer sig om de lande, hvor man mener at have de bedste chancer for ophold. Det er altså harmonisering.
For det andet, skal udvekslingen gennem Eurodac, i morgen her i Parlamentet, gennemføres hurtigt.
For det tredje, der bør skabes en europæisk ordning for en retfærdig fordeling af hjemløse, når det drejer sig om massetilstrømning i Unionen som følge af krig og lignende. Det er ansvarsfordelingen.
For det fjerde, overvågningen af de ydre grænser skal forbedres drastisk. Overvågning af de ydre grænser.
For det femte, modtagelse af hjemløse i regionen ved store nødtilstande er ønskelig.
For det sjette, menneskesmugling skal bekæmpes kraftigt ved hjælp af Europol.
For det syvende, tilbagevendelsespolitikken bør reguleres på EU-plan.
For det ottende skal der på EU-plan træffes forholdsregler, hvis oprindelseslandene ikke vil medvirke til, at deres egne undersåtter kan vende hjem.
For det niende drejer det sig om at behandle årsagerne til emigrationen.
Til sidst skal der oprettes et migrations-observatorium.
Hr. formand, jeg slutter af. Denne histories moral er: Enten optræder vi samlet, eller også løber problemet løbsk.

Pettinari
Hr. formand, jeg tror, at Rådets præsidium og kommissær Van den Broeck er klar over, at det er absurd at tro, at man kan stoppe den immigrationsbølge af kurdere, uden at der sker en radikal ændring af situationen på de steder, hvor kurderne befinder sig i dag. Jeg tænker først og fremmest på Tyrkiet og Irak. Som det allerede er blevet sagt, må man forstå årsagen til den bølge af immigranter, og de er simple, for der er krigshandlinger i Irak mod kurderne og der er massakrer i Tyrkiet, som ledes af den tyrkiske hær mod kurdernes landsbyer. Her er grunden til flugten: Det er i langt overvejende grad politiske årsager, som gør det kurdiske spørgsmål til et politisk spørgsmål. Jeg tror, at alt dette gør det påtrængende og nødvendigt at indkalde til en international konference om det kurdiske spørgsmål. Dette behov er man klar over, og Den Europæiske Union kan og skal påtage sig dette problem. Det ville være godt med en indsats fra kommissærens side om dette spørgsmål.
Jeg vil kun tilføje, at også jeg anser den anerkendelse for vigtig, som der blevet givet udtryk for i dag omkring den positive rolle, som Italiens regering har spillet. Det har ikke været kønt at høre andre regeringer sige, at immigrationsproblemet kun var et italiensk problem. Jeg mener, at der nu skal rejses et spørgsmål om en fælles politik om politisk asyl.

Roth
Hr. formand, kære kolleger, denne debat drejer sig om politisk ansvar. Det handler om den ansvarlige omgang med emnet »flugt« og om en europæisk ansvarssammenhæng, når det drejer sig om at hjælpe flygtninge, der søger beskyttelse. Denne debat drejer sig om flygtninge, det drejer sig om at hjælpe flygtninge, og det drejer sig ikke om at forhindre, at flygtninge overhovedet kan flygte. Det, vi oplever, er præcis det modsatte. Flygtninge kriminaliseres over én kam, og midlet Eurodac, hr. Wiebenga, er et middel til at kriminalisere flygtninge over én kam. De bliver pr. definition gjort til illegale indvandrere, og nu bliver der indført et helt nyt begreb i debatten, nemlig begrebet illegal udrejse. Jeg kender begrebet fra sprogbrugen i DDR, og hr. Swoboda benytter dette begreb, når han forlanger af Tyrkiet, at landet så at sige skal forhindre, at flygtninge overhovedet kan flygte ud af Tyrkiet.
Med kravet om at sætte Schengen ud af kraft, hvilket kun er muligt, hvis der rent faktisk bliver tale om en trussel mod den offentlige orden og indre sikkerhed, bliver 2000 mennesker på flugt erklæret som en trussel mod 370 millioner EU-borgere. Det er demagogisk, og det er misbrug af flygtninges elendighed til partipolitiske formål, til valgkampagneformål og til helt andre formål end rent faktisk at sørge for, at flygtninge bevares.
Når nu især den tyske indenrigsminister, der i de sidste dage har givet rollen som Europas tugtemester, kritiserer Italien, så er det en åben appel om at bryde den gældende flygtningeret. Han appellerer til at bryde Genève-konventionen om flygtninges retsstilling! Han appellerer til at bryde Den Europæiske Menneskerettigskonvention! Ja, hvor er vi dog henne, når europæisk ansvar kun er ensbetydende med at udhule flygtningelovgivningen så meget som muligt. Det kurdiske problem er ikke noget politimæssigt problem.
Lad mig at sige endnu en ting: For fire uger siden sagde hr. Juncker her i denne sal, at han ikke ville sætte sig til bords med bødler, og med det mente han den tyrkiske regering. Fire uger senere bliver der samarbejdet med netop dem, med det tyrkiske politi, bliver der forhandlet med det tyrkiske politi om, hvordan gerningsmændene kan bekæmpe ofrene.
(Bifald) Det er dobbeltbundet og kynisk og viser tydeligt, hvor seriøst der bliver bedrevet menneskerettighedspolitik her!
(Bifald)
Dell'Alba
Hr. formand, mange parlamentsmedlemmer har bragt den kakofoni for dagens lys, med hvilken EU og nogle medlemslande har ytret sig i sagen om den tilstrømning af kurdiske flygtning i Italien. Jeg tilslutter mig denne kritik, jeg mener at de italienske myndigheder har handlet rigtigt og har udvist megen ansvarlighed. Det er derimod en kendsgerning - hvis det er mig tilladt - at vi i tide burde havde tænkt på, at disse grænser og disse asylforanstaltninger over for flygtningene nu om dage burde foretages på europæisk plan. Men man kan kun konstatere, at der ikke er nogle opmuntrende tegn hverken i Amsterdam-traktaten eller i Rådets aktion, som siden 1991 har blokeret et konventionsprojekt om de ydre grænser.
Vi har en union, men når man har brug for den, er den der ikke, hvilket sker for tit! Det er en ting, som det helt sikkert bliver det britiske formandskabs opgave at løse, så der kan blive styr på forhold, som ikke længere kan overlades til de nationale regeringer.
Når dette er sagt, så vil jeg tillade mig at sige, hr. formand, at for så vidt angår den tekst, som bliver vedtaget, vil vi gerne stemme unilateralt uden et sekund at standse op ved det tyrkiske spørgsmål, som ikke blev afgjort i Luxembourg. Men vedtagelsen af en sådan tekst kan at blive en ny lussing til dem, der har vilje til at genoptage dialogen på den europæiske konference omkring Tyrkiets deltagelse, som vi alle håber på, og som man arbejder på, men som der desværre ikke er nogen reaktion på fra Parlamentets side.

Striby
Hr. formand for Rådet, indledningsvis vil jeg gerne ønske Dem held og lykke med det britiske formandskab.
Hr. formand, kære kolleger, tilstrømningen af hundredvis af kurdiske flygtninge til Europa giver os anledning til overvejelser om, hvordan det politisamarbejde, der blev indført ved Schengen-aftalen, og aftalens afsnit om fuldstændig afskaffelse af personkontrollen ved grænserne fungerer.
Konklusionen er klar. Ordningen er urealistisk. Siden Italien den 26. oktober 1997 blev en del af Schengenområdet, er der hver måned rejst 10.000 illegale indvandrere ind i Syditalien, hvorfra de, ved at udnytte de indre grænsers gennemtrængelighed, er taget videre til resten af Europa. Østrig, der blev tilsluttet Schengenområdet den 1.december 1997, har netop påberåbt sig beskyttelsesklausulen og forstærket kontrollen ved grænsen til Italien. Frankrig, som allerede anvender denne klausul på sine nordlige grænser, har uden videre forstærket kontrollen ved sin grænse til Italien uden så meget som at prøve at dække sig juridisk bag beskyttelsesklausulen. Under alle omstændigheder er Schengen-samarbejdet nu kommet dertil, at det må erkendes, at alle blæser på det.
Som repræsentant for en grænseregion ved jeg, at grænsekontrol på ingen måde udgør en hindring for den frie bevægelighed. På samme måde som det at skulle vise sin passerseddel som parlamentsmedlem eller sit tjenestekort ikke hindrer en i at få adgang til Parlamentets lokaler. Som repræsentant for en grænseregion ved jeg, hvilke samfundsøkonomiske og politiske skader en ukontrolleret indvandring kan forårsage. Hvert land bør bevare retten til at bestemme, hvem der må bosætte sig på dets område, til at beskytte og respektere dem, som det tager imod, og til at nægte dem, der ikke respekterer dets love, retten til at bosætte sig i det.
Netop på denne baggrund bestemmer Amsterdam-traktaten, at al kontrol ved Unionens indre grænser af personer, herunder af tredjelandsstatsborgere, skal afskaffes inden fem år efter traktatens ikrafttræden. Ønsker man virkelig, at Frankrig skal ændre sin forfatning i overensstemmelse hermed? Jeg håber blot, at franskmændene, og navnlig alsacerne, får mulighed for at udtrykke deres mening herom og forkaster Amsterdam-traktaten.

Moretti
Hr. formand, jeg spørger mig selv endnu en gang, hvad vil Unionen, og hvilken rolle spiller den over for daglige immigrationer af hele befolkninger fra lande uden for Europa. På den ene side rækker man hånden ud mod de nyankomne og opmuntrer til disse masseflytninger, mens man på den anden side træder uanstændigt på medlemslandenes befolkningers rettigheder, hvilket Padanien er et eksempel på.
Tyrkiet og Irak deler Kurdistan mellem sig, mens Italien og medlemslandene deles om det kurdiske folk, som er blevet frarøvet sit fædreland. Jeg spørger mig selv, om EU ikke har politisk styrke til at reagere eller ikke vil reagere over for den tyrkiske regering, som taler om demokrati og i virkeligheden bombarderer og dræber kurderne, og som tvinger borgerne til at skrive på deres identitetspapirer, hvilken religion de tilhører. Hvad er det for et Europa vi vil bygge op, hvis vi endnu en gang ikke viser vores kunnen eller mangel på vilje til effektivt at bekæmpe den kriminalitet, som organiserer masseudvandringer på bekostning af desperate, fattige menneskers liv. Det er i hvert tilfælde sikkert, at de kriminelle organisationer kender EU's ineffektivitet bedre end EU kender disse forbryderiske organisationer. På denne måde, kære Europa, viser vi igen vores manglende duelighed eller, hvad værre er, vores egentlige mål: At gøre nøjagtigt det modsatte af, hvad vi siger.

Bontempi
Hr. formand, også jeg mener at skulle gøre opmærksom på det, som har rystet alle. Det Europa, som vi så i forbindelse med de kurdiske flygtninges ankomst til Italien, var et Europa med nerverne på højkant og med dårlig samvittighed. Nerverne var åbenbart på højkant, for der skulle kun lidt mere end totusinde flygtninge til, før en eller anden ligefrem krævede ophævelsen af en traktat, som har kostet mange års arbejde, og som har gjort den fri bevægelighed mulig. På den anden side havde det også dårlig samvittighed, for de samme kræfter har ikke villet nå frem til den eneste mulige løsning, som borgerne kræver af os, hvilket vil sige en fælles politik på immigrations- og asylområdet lige nu og her og ikke om fem år.
Heldigvis er der over for det Europa også et andet. Et Europa, som vi har set i Puglia og i Calabrien med en delegation fra PSE-Gruppen med min kollega Martin Schultz i spidsen. Europa med dets befolkninger, regeringer og regeringsorganisationer og den katolske kirke i forreste række, som indtrængende kræver fælles politikker på immigrations- og asylområdet, og som kræver, at Schengen-aftalen bliver ført ud i livet på den måde, der var tiltænkt - som en solidaritetspagt, og ikke som en chance for at overlade læsset til andre og slet ikke til dem, som har fået den lykke af moder natur at blive udstyret med et smukt hav, og ikke små indre statsgrænser som Luxembourg. For øvrigt er vi af en række personer, blandt andet ærkebiskoppen i Lecce, blevet bedt om at formulere en politik på asylområdet. Vi lever ikke længere i emigrationstider men i immigrationstider, der mere og mere er ved at ligne dem, der forekommer andre steder i verden.
Vi kræver også en anden ting, som de forlanger af os, men som vi også selv forlanger: en bekæmpelse af kriminaliteten. Ved De, at i øjeblikket, i for eksempel Puglia, forventer man i de nærmeste måneder nye landsætninger, men ikke mere fra store skibe, som blev udødeliggjort i Amelios film. Man forventer, at der vil komme meget hurtiggående gummibåde, der om natten sætter et lille antal mennesker i land ad gangen. Til at kontrollere 120 kilometer europæisk kyststrækning vil det måske være en idé at bidrage til vores regerings handling i den sydlige del af Albanien for at forhindre, at kriminaliteten organiserer disse udvandringer. Vi har talt med kurdiske, tamilske og singalesiske flygtninge. Firetusinde dollars pr. person for at komme til Hamborg eller Amsterdam. Vi forklarede dem, som det er, at den italienske regering af humanitære årsager, og også af praktiske årsager havde besluttet at give asyl. Jeg siger af praktiske årsager, for med den gamle lov ville der, trods udvisninger, som vi ikke ville have brudt os om, have været fri bane til at kunne komme mod nord.
Set i dette lys, om De tillader, har de som har kastet sig over vores regering handlet dobbelt forkert og har især begået en alvorlig fejl ved at vise et Europa med nerverne på højkant og med dårlig samvittighed, der lever i bedste velgående.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer. Vi europæere kan, det må vi frygte, se frem til at få lejlighed til at tale om flugt til Europa endnu flere gange. Derfor må vi først holde fast i, at det, som p.t. sker i Italien, ikke er noget italiensk problem, heller ikke noget tysk, og slet ikke noget tysk-italiensk problem, men at den kurdiske flygtningestrøm derimod har rod i Tyrkiet. Derfor skal det første krav rettes til den tyrkiske regering, et krav om at løse konflikten med kurderne på en fredelig måde og med retsstatslige midler og også om at sørge for, at kriminelle organisationer, der slår mønt af menneskers elendighed, og som benytter Tyrkiet som flugtrute, forfølges eftertrykkeligt. Det er det første krav.
For det andet er det blevet sagt, at Schengen-aftalen skal ophæves. Men, mine damer og herrer, vi må vænne os af med at forlange, at europæiske regler skal ophæves, når der opstår problemer. Schengen indeholder alle muligheder for at klare sådanne situationer. Netop derfor har vi indgået aftalen! Jeg accepterer, at den italienske regering gør sit for at leve op til disse forpligtelser, og man må anerkende, at det er sværere i Italien end i alle andre lande. Vi må også selv indse, at det ikke er gennem sikringen af de ydre grænser, at der træffes beslutninger om illegal tilvandring. Fordi vi - i mobilitetens tidsalder - hverken kan eller vil gøre Europa til en fæstning, skal der træffes beslutninger om illegal tilvandring i de enkelte lande. Vi skal beslutte, om flygtninge kan blive hos os eller ikke, og det skal ske hurtigt og ud fra retsstatslige principper. Hvis vi bliver enige med os selv om, at de ikke kan blive, så må de jo bringes tilbage til deres lande. Også det hører med til reguleringen af tilvandring, ikke kun den sikring af ydre grænser, som diskuteres p.t.
Sidste punkt: Alt det, vi ser nu i forbindelse med situationen i Italien, skriger på en europæiske ordning. Vi kan ikke bilde os ind, at det altid kun er de lande, der er berørt på det pågældende tidspunkt, der kan løse problemerne. Her er der behov for en fælles europæisk indsats, sådan som det er nedfældet i Amsterdamtraktaten. Derfor bør vi yde denne indsats hurtigt, ikke først efter femårsfristen, men derimod begynde straks. Det er det, tilfældet med Italien, tilfældet med de kurdiske flygtninge, opfordrer til.

Daskalaki
Hr. formand, det er særdeles beklageligt, at Den Europæiske Union egentlig først er begyndt at beskæftige sig mere seriøst med kurdernes skæbne, da en ganske lille del af problemet begyndte at blive eksporteret til Vesten. Hvis vi ikke havde begrænset os til nogle diskrete formuleringer, da de begyndte at bombe hele landsbyer og udrydde et helt folk langs den irakisk-tyrkiske grænse, endda på irakisk territorium, ville Europa måske ikke i dag opleve endnu en immigrationsbølge fra øst. Mistankerne om, at Ankara selv - som straf for Luxembourg-afgørelsen - skulle være impliceret i de seneste tilfælde af indsmuglede indvandrere til Vesten, ændrer kun i ringe grad på det generelle billede. Kurderne udryddes fortsat i deres fædreland, som er opdelt på fire landes territorier. Der er som før nævnt tale om 20 millioner mennesker.
Lang tid før det europæiske Vesten begyndte at foruroliges over den seneste udvikling, har vi i Grækenland haft problemet med de moderne menneskesmuglere, der bringer illegale indvandrere ind i landet. Men i starten var der ingen, der bekymrede sig særligt.
I starten af dette århundrede havde Europa lejlighed til at løse det kurdiske spørgsmål en gang for alle, men det undlod at gøre det. Nu er situationen jo en anden. Men der er stadig mulighed for en positiv, fredelig indgriben både for at standse folkemordet og bringe indsmuglingen af indvandrere til ophør. Det er ikke kun et spørgsmål om Schengen-aftalen. På et felt, der rækker ud over Schengen-aftalerne, har Europa en dyb, humanitær og kulturel tradition, og dette er netop et stort kulturelt og humanitært problem, og lige præcis den humanitære dimension må vi ikke glemme.

Alavanos
Hr. formand, for mig at se er der positive udviklinger i Europas politik over for det kurdiske spørgsmål, nu hvor kurderne midt i denne dramatiske, bibelske exodus behandles som et alvorligt emne, der rækker ud over indvandrings- og asylproblemerne og antager karakter af en etnisk udrensning. Hr. formand, jeg vil gerne stille et spørgsmål til ministeren, så jeg ville gerne, at han hørte mit indlæg. Jeg ved naturligvis ikke, om han forstår græsk.
Jeg vil gerne, at formanden for Rådet hører min tale. Jeg ved ikke, om De kan tale græsk og forstå mit græske. Kan De forstå mit græske? OK.
(EL) Jeg fortsætter altså mit indlæg. Der er aspektet med den etniske udrensning, udtyndingen af den kurdiske befolkning, og her bør vi handle på samme måde som vi gjorde for muslimerne fra det tidligere Jugoslavien, som vi tog imod samtidig med, at vi stillede krav, greb ind og fremsatte forslag for at finde en løsning på det jugoslaviske område. Men disse forslag er ikke fremkommet. Det første vi må gøre, er at finde årsagerne til problemet. Mit spørgsmål til hr. Henderson - og jeg vil gerne have et svar - er, om Rådet (almindelige anliggender) på sit møde den 26. og 27. januar vil behandle årsagerne til problemet, og om det vil drøfte den italienske regerings forslag om en international konference om det kurdiske spørgsmål. Jeg forventer et svar fra hr. Henderson.

Parigi
Hr. formand, hr. kommissær, vi italienere er historisk set store eksperter for så vidt angår strømme af immigranter. I århundreder har befolkninger fra Mellem- og Nordeuropa, efter at de var kommet over Alperne, fundet Italien så skønt, at de ligefrem har gjort det til deres herredømme. Jeg tilføjer, også på det historiske plan, at den nuværende tyrkiske tragedie er en følge af det hykleri og den egoisme, som findes i mange af de såkaldte civiliserede og udviklede lande, der har bidraget til - og tit har været medskyldige i - at denne befolkning stadigvæk er forment adgang til et sikkert og fredeligt samlet fædreland. Jeg er enig med dem, som indtil nu har hævdet, at problemet med kurderne ikke udelukkende er et italiensk problem, selvom vi er emigrations- og besættelseseksperter, men at det først og fremmest og kun er et europæisk problem, om ikke andet så fordi mange af de våbenfabrikker, som sælger våben til de lande, så de i ro og fred kan slå hinanden ihjel, er europæiske. Også ud fra denne synsvinkel er det altså et europæisk problem.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer. Hverken rådsformandens eller Deres erklæring, hr. van den Broek, har stillet mig tilfreds. Vi taler om skæbnen for mennesker, der må flygte, fordi de trues på livet, fordi deres ejendom er truet, fordi de er blevet fordrevet fra deres hjemland, fordi deres slægtninge er blevet myrdet, fordi deres livsgrundlag er ødelagt. Det, som rådsformanden fremfører for os, og det, som De fremfører for os, er ganske vist korrekt, det kan man ikke bestride, det passer alt sammen, men det er ikke nok. Vi kan ikke udelukkende reagere teknokratisk på disse begivenheder. De forklarede kort og præcist, hr. van den Broek, hvordan ånden i Kommissionen og også i Ministerrådet er, da De sagde, at vi skal beskytte menneskene mod forfølgelse, men at vi også skal beskytte borgerne i Den Europæiske Union mod flygtningestrømme. Nej! Det skal vi ikke! For borgerne i Den Europæiske Union er p.t. ikke truet af nogen flygtningestrøm.
Der er tale om 800 mennesker, som jeg selv havde lejlighed til at besøge i deres lejre, og hvoraf størstedelen for tiden kommer fra den irakiske del af Kurdistan. Hvad flygter så de 50 %, som nu befinder sig i lejrene i Syditalien, fra? De flygter fra Saddam Hussein f.eks., ikke kun fra Tyrkiet, også fra tyrkerne. Men når Saddam Hussein besætter Kuwait, når denne mand producerer våben, der fordømmes og forbydes internationalt, så dannes der en international alliance for at nedkæmpe ham, og det er kun rigtigt.
Vi taler om ofrene for denne mands politik, som om vi skulle afværge dem. Den indstilling er farlig, den forgifter klimaet i Den Europæiske Union, og med denne form for politik og denne form for diskussion bidrager vi til, at de kræfter, der ønsker det, som hr. Nassauer ikke ønsker, får vind i sejlene i Den Europæiske Union. Vi ønsker ikke nogen europæisk fæstning, på det punkt er vi enige, men vi udgør ikke flertallet. Der er en hel række mennesker også i dette Parlament, der ikke tænker som De, hr. Nassauer, eller som jeg, mennesker, der ønsker en europæisk fæstning, og som opfatter denne form for debat, vi fører, som begrundelse og legitimation for, at de har ret.
Derfor har jeg en anden opfattelse. Vi må ikke begrænse os til at sige, at vi har brug for en harmoniseret lovgivning i Den Europæiske Union, vi har også brug for noget andet. Ved De, hvad det er? Eksempelvis et stop for våbeneksport i sådanne områder. Og vi har brug for en international fordømmelse af de lande, der, når de gennemfører deres politik, ikke overholder international ret, sådan som Tyrkiet gør det i Nordirak, og af de lande, der undertrykker mindretal hæmningsløst i deres regioner og nægter dem deres kulturelle og etniske selvbestemmelse, for det er de egentlige årsager til flugt.
Lad os diskutere disse politisk-indholdsmæssige reaktioner ved siden af de tekniske reaktioner.

Oostlander
Hr. formand, jeg fandt det en smule pessimistisk af hr. Schulz at råbe: Vi har ikke flertallet. Jeg tror, at vi næsten alle sammen er enige med hinanden og også i høj grad med det, som rådsformanden og kommissæren har sagt. Jeg må sige, at jeg var meget tilfreds med, at de begge ser problemet i et bredere perspektiv og ikke falder for fristelsen til i panik at skyde på en enkelt episode, men at se efter problemer, som foregår i den anden og den tredje søjle, og som faktisk er årsagen til det, der sker. Det ejendommelige er, at mens Europa-Parlamentet for kort tid siden inden for rammerne af udvidelsen af Unionen har understreget, at vi er et forbund af retsstater og af demokratier, og at kun stater, der opfylder disse betingelser, kan tiltræde, anskueliggøres dette kraftigt med ankomsten af skibe med flere hundrede flygtninge fra Tyrkiet og Irak, lande hvor der for dem i øjeblikket ikke er tale om retsstat eller demokrati.
Det er allerede nævnt, at der muligvis på grund af afvisningen af Tyrkiets ønske om at blive medlem af den Europæiske Union skulle være tale om en slags hævnaktion. Måske ville det være godt, hvis repræsentanten for Rådet kan afkræfte dette. Det ville jo være en mærkelig ting, hvis et land med denne form for afpresning ville forsøge at blive medlem af Unionen. Men historien er i omløb, og jeg tror, at det er besværet værd, hvis den kan afkræftes.
For det andet vil jeg også gerne lægge vægt på, at der naturligvis også er problemer med hensyn til udenrigspolitikken. Min kollega Nassauer har allerede på fortræffelig vis forklaret Schengen-spørgsmålet. Vores udenrigspolitik er ofte, tror jeg, en årsag til enorme migrationer, til store flygtningebevægelser. Sådan var det direkte med Bosnien. Nu er det måske sådan indirekte, fordi vi ikke har en forebyggende udenrigspolitik.
Det samme kan også ske med hensyn til Algeriet i fremtiden. Jeg tror, at vi må gøre os store anstrengelser for at få en fælles udenrigspolitik i forhold til de pågældende lande. Det er nu alt for ofte sådan, at medlemsstaterne ikke er på samme linje i forhold til problemområder. Jeg anser det for at være en alvorlig risiko. Det vil hævne sig ved, at mange flygtninge vil melde sig ved vores grænser, og det vil ofte være flygtninge, der med rette bærer navnet flygtning, for det er naturligvis ikke altid tilfældet.

Formanden
Jeg har modtaget syv beslutningsforslag , fremsat i overensstemmelse med artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Så giver jeg ordet til hr. Henderson, som også har fået lov til at sige nogle få ord om situationen i Algeriet.

Henderson
Hr. formand, tak for, at De giver mig denne anledning til at komme med nogle bemærkninger som svar på debatten. Debatten har været en hel del ophedet, og jeg har nydt at sidde her og lytte til de forskellige synspunkter fra de forskellige medlemmer.
Midt i kampens hede tror jeg, at der har været en hel del enighed, som vi alle kan bygge videre på med henblik på fremtiden. Det er blevet erkendt, at der er behov for øjeblikkelig handling på EU-niveau. Dette er ikke et problem, der kun berører en del af Unionen. Det berører potentielt hele Unionen. Det er også velkomment, at der er en forståelse for, at der skal samarbejdes mellem medlemsstaterne. Vi står alle over for dette problem, og et størstemål af solidaritet vil helt klart være nyttigt.
Det har også været opmuntrende, at der har været en fuldstændig fordømmelse af den kyniske handel med menneskelig elendighed, der udøves af disse kriminelle, der leder banderne og forsøger at tage penge fra uskyldige ofre ved at fortælle dem om en fremtid, de måtte have i Den Europæiske Union, hvilket ikke er muligt. Det har også været vigtigt, at det er blevet anerkendt i debatten, at der også må gøres en indsats i de lande, som folk flygter fra.
Jeg vil gerne undskylde over for hr. Alavanos for ikke at have lyttet til hele hans bidrag. Efter gammel tradition i det britiske underhus forsøgte jeg at gøre to ting på en gang, at blive briefet om den næste sag, samtidig med at den igangværende stadig blev drøftet. Men jeg kan sige til ham, at formandskabet vil aflægge en beretning om debatten for Rådet (almindelige anliggender) den 26. januar. Jeg udelader ikke noget fra diskussionen. Jeg har ikke hørt om stor støtte til den foreslåede konference som værende det centrale punkt for en håndtering af de problemer, som vi står over for, men den 26. januar vil vi se på, hvilke måder disse sager kan behandles på.
Hr. Oostlander nævnte spørgsmålet om Algeriet, og potentielt kan vi selvfølgelig få et lignende problem fra urolighederne og problemerne dér. Jeg er blevet bedt om at kommentere oplysninger om, at de algeriske myndigheder har afvist trojkaens foreslåede besøg. Formandskabet søger her til eftermiddag at få en afklaring fra algerierne om deres svar. Vi er overraskede over oplysningerne, eftersom algerierne tidligere havde tilkendegivet over for os, at de ville acceptere trojkaens besøg. Vi er i uophørlig kontakt med vores europæiske partnere og vil fortsætte uophørlige bestræbelser på at finde måder, hvorpå vi kan sætte en stopper for, eller forsøge at sætte en stopper for, disse skrækkelige grusomheder. Vi vil også indlede en nær dialog med de algeriske myndigheder inden for de kommende timer og dage.

Formanden
Mange tak, hr. Henderson.
En kort bemærkning fra fru Aelvoet.

Aelvoet
Hr. formand, jeg vil over for formandskabet bemærke, at det ikke er med urette, at de algeriske myndigheder reagerede på det forhold, at den trojka, der blev sendt, bestod af diplomater og ikke af ministre, når det drejer sig om et så delikat og ømtåleligt spørgsmål. Det er problemet, og det har de reageret på.

Formanden
Tak. Ønsker formanden for Rådet at reagere på dette indlæg?

Henderson
Vi vil se på forskellige måder at håndtere dette problem. Vi udelukker ingenting.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B4-0001/98).
Spørgsmål nr. 1 af Freddy Blak (H-0940/97):
Om: Hviderusland
Det diktatoriske regime i Hviderusland under ledelse af præsident Lukasjenko er ansvarlig for fortsatte og systematiske overgreb på menneskerettighederne. Oppositionen bliver brutalt tilintetgjort. Senest er lederen af den Hviderussiske Liga for menneskerettigheder, Jevgenij Novikov, gået under jorden efter at være blevet groft chikaneret, uden at det hviderussiske politi greb ind. Hans kontor er beslaglagt og overtaget af en statslig organisation, og hans medarbejdere har fået tæv.
Kender Rådet Jevgenij Novikovs skæbne? Er Rådet parat til at gå ind og undersøge sagens forløb? Hvordan vil Hvideruslands overgreb på menneskerettighederne påvirke landets forhold til EU?

Henderson
Rådet er bekendt med begivenhederne omkring besættelsen af den hviderussiske menneskerettighedsligas kontor i Minsk. Det er endnu ikke klart, hvem der var ansvarlig for besættelsen. Hr. Novikov var i udlandet under besættelsen af hans kontorer. Efterfølgende vendte han tilbage til Minsk og havde møder med den britiske ambassadør i november og december 1997.
Selvom hr. Novikov er blevet afhørt af politiet, er han ikke blevet arresteret. De hviderussiske myndigheder har nu afsagt en kendelse om, at hr. Novikovs lokaler skal gives tilbage til ham, og de, der for nærværende besætter kontorerne, er blevet bedt om at forlade dem. Rådet ser ikke for nærværende nogen grund til at gribe ind over for de hviderussiske myndigheder på vegne af hr. Novikov. Rådet vil minde det ærede medlem om, at Unionen ønsker at se Hviderusland slutte sig til fællesskabet af demokratiske nationer, og at Unionen er rede til at støtte demokratiseringsprocessen i Hviderusland. Ikke desto mindre bemærkede Rådet sig med bekymring i 1997, at Hviderusland ikke havde gjort nogen særlig betydelige fremskridt i denne retning, og det fremgik, at talrige overtrædelser af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, især for så vidt angår mediernes frihed, var blevet begået af de hviderussiske myndigheder.
Konklusionerne fra Rådet (almindelige anliggender) af 24. februar, udtalelse af 29. april og konklusioner af 15. september afspejlede disse bekymringer. Rådet har i samarbejde med OSCE og Europarådet reageret på disse begivenheder med stor hast og beslutsomhed og vil fortsætte dets bestræbelser på at tvinge de hviderussiske myndigheder til at overholde menneskerettighederne og de demokratiske principper.

Blak
Det var en utrolig glædelig melding, der kom fra Rådet. Det pres, som bl.a. Parlamentet har været med til at lægge på Hviderusland, har altså medvirket til, at Jevgenij Novikov måske får sine rettigheder og også sit kontor tilbage. Men rådsformanden nævnte også chikanen over for journalisterne, og jeg vil godt spørge, om han ved, hvor mange retssager der kører mod journalister, for man undertrykker virkelig groft ytringsfriheden i Hviderusland.

Henderson
Det er almindelig anerkendt, at journalister i Hviderusland er blevet hindret i at skrive om begivenheder i dette land. Der er særlige eksempler, som jeg er blevet bekendtgjort med. Jeg kan ikke på nuværende tidspunkt give nærmere detaljer herom, men jeg vil med fornøjelse skrive til det ærede medlem på et senere tidspunkt og give ham de oplysninger, som jeg ligger inde med på mit kontor.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, jeg vil gerne stille følgende tillægsspørgsmål: Det er jo kun et enkelt tilfælde, der beskrives her. Der er jo væsentlig flere tilfælde. Der findes organisationer, der indskrænkes i deres aktiviteter eller simpelthen er blevet udelukket fra Hviderusland, det kan f.eks. være IRI fra USA eller Pan-Europa-Unionen fra Europa, der ikke kunne udøve deres aktiviteter dér.
Men vi ved alle, hvor meget Rusland selv er involveret i Hviderusland, og hvilke muligheder for indflydelse landet har på Hviderusland. Tror De ikke, det var på tide, at vi fra Den Europæiske Union, der i dén grad pumper så mange penge i Rusland, efterhånden burde banke på hos Rusland og sige til dem, at de, eftersom landet har så stor indflydelse på Hviderusland, burde gøre deres indflydelse dér gældende, så vi snart kan få hold på disse menneskerettighedsspørgsmål, så vi også kan gøre vores indflydelse gældende på en eller anden måde?

Henderson
Hr. formand, jeg tror, at spørgeren har ret, når han siger, at situationen er meget kompliceret, og at det kan være muligt for russerne at få nogen indflydelse. Russerne har tidligere været i stand til at udøve nogen indflydelse på begivenhederne i Hviderusland.
Som jeg forstår det nu, er der ikke nogen klar forståelse mellem russerne og hviderusserne. Mange af de forhandlinger, de har haft, har ikke båret frugt. Det er noget, vi ønsker at rejse over for russerne i Samarbejdsrådet, og jeg vil være interesseret i at se, hvad deres svar er. Jeg håber, at de kan hjælpe. Jeg er ikke besjælet af den store optimisme på kort sigt, men måske vil situationen blive bedre på mellemlangt sigt.

Theorin
Mit spørgsmål vedrører egentlig nøjagtig det samme. Det er jo sådan, at sidste forår blev der dannet en union mellem Hviderusland og Rusland. Hviderusland er jo strategisk vigtigt for Rusland som et grænseland mod vest, og som et symbol, som viser, at Sovjetunionen ikke blot er blevet splittet, men også i en vis udstrækning geografisk er blevet genoprettet.
Jeg er naturligvis meget interesseret i, at Rådet og dets medlemmer bruger alle tænkelige muligheder i deres kontakter med præsident Jeltsin og andre medlemmer af den russiske Duma og regeringen, for ad den vej at kunne påvirke Hviderusland, så landet i det mindste tager en del af vores kritik til sig mod det udemokratiske system, som råder der. Hvilke initiativer er Rådet rede til at tage i den retning?

Henderson
Hr. formand, jeg er taknemmelig for Deres hjælp, men måske ikke så taknemmelig, som tolkene er.
Jeg vil gerne sige til det ærede medlem, at jeg tror, at hun egentlig har rejst et spørgsmål, der er meget lig det, der blev rejst af den tidligere spørger. Jeg forstår, at der undertiden er en følelse af, at russerne altid kan få det, som de vil have det på steder som Hviderusland. Det kan godt være, at det var sådan engang i fortiden. I perioden efter 1989 var Rusland formentlig stadig i stand til at have en betydelig indvirkning der. På det seneste har dette ikke været tilfældet, men jeg gav Deres kollega en forsikring om, at jeg ville rejse dette spørgsmål ved et fremtidigt samarbejdsmøde med russerne, og jeg håber, at de vil være i stand til at udøve lidt indflydelse på situationen.

Formanden
Spørgsmål nr. 2 af María Izquierdo Rojo (H-0941/97):
Om: Udelukkelse af spanske arbejdsløse fra den nye beskæftigelsespolitik
Når Aznar på Det Europæiske Råds møde i Luxembourg den 20.-21. november 1997 som den eneste holdt sig uden for de vigtigste aftaler om bekæmpelse og forebyggelse af ungdomsarbejdsløshed og langtidsledighed, får det så ikke negativ indvirkning på de arbejdsløse, som således ikke kan nyde godt af de jobtilbud og faguddannelsestilbud, der er lagt planer om?
Hvor mange spanske arbejdsløse vil ikke kunne nyde godt af de vedtagne foranstaltninger?
Burde man ikke udarbejde en tidsplan for gennemførelsen af disse aftaler, som kunne gøre det muligt for de spanske arbejdsløse at nyde godt af de vedtagne foranstaltninger? Hvordan kan det undgås, at denne negative afgørelse fra Aznars side skader dem?

Henderson
På Det Europæiske Råds særlige beskæftigelsesmøde i Luxembourg den 20.-21. november 1997 vedtog medlemsstaterne enstemmigt en ny samordnet tilgang til håndteringen af arbejdsløshedsproblemet i hele Fællesskabet under behørig hensyntagen til subsidiaritetsprincippet og i accept af, at de forskellige nationers situationer vil resultere i forskellige måder at gøre det på.
De foranstaltninger, man enedes om i Luxembourg, og som blev formelt vedtaget af Rådet (sociale anliggender) den 15. december 1997, vil finde anvendelse i alle medlemsstater i hele Den Europæiske Union. Medlemsstaterne vil udvikle politikker til at sikre, at alle unge arbejdsløse endelig tilbydes en ny start i form af et job, uddannelse, omskolingspraktik eller anden foranstaltning til forbedring af beskæftigelsesegnetheden, inden de har været arbejdsløse i seks måneder, og at alle voksne uden job tilbydes en ny start, inden de har været arbejdsløse i 12 måneder.
Det Europæiske Råd enedes om, at disse mål skulle gennemføres inden for et tidsrum af max. fem år. Godt nok kan denne gennemførelsesperiode udvides i medlemsstater med særlig høj arbejdsløshed, men de konklusioner, man nåede frem til i Luxembourg, vil til sidst finde fuld anvendelse i hele Den Europæiske Union. Så det ærede medlem bør anerkende, at ingen udstødelse af nogen art kan tilskrives konklusionerne fra Luxembourg.

Izquierdo Rojo
Hr. formand for Rådet, som bekendt har hr. Aznars udelukkelse af Spanien diskriminerende virkning på de spanske arbejdsløse. Med dette in mente og vel vidende, at Det Europæiske Råd ikke er en EF-institution, spørger jeg Dem, om Ministerrådet vil sekundere denne fejl fra hr. Aznars side eller tværtimod anbefale, at den bliver rettet.
Det er ikke korrekt, at den vil blive gennemført på samme måde over for alle. Ingen kan bedre end De - som brite - hr. formand for Rådet forstå vores velbegrundede frygt, da den model, som hr. Aznar følger på dette område, ikke er andet end fru Thatchers model, og som følge heraf medfører den, at det land, som har mest behov, ikke kommer til at nyde godt af fordelene ved de nye beskæftigelsespolitikker.

Henderson
Jeg tror, at der må foreligge en misforståelse. Selvom hr. Aznar udtrykte nogen bekymring over den retning, som drøftelserne tog på Rådets møde i Luxembourg, så fritager den indgåede aftale ikke nogen medlemsstat. Men Rådet anerkendte, at der under særlige omstændigheder kan være behov for en længere tidsfrist for gennemførelsen af nogle forslag. På nuværende stadium er der ikke gjort nogen undtagelser, og derfor kan Spanien og spanske regioner såsom Andalusien, som har høj arbejdsløshed, forventes at skulle håndtere beslutningen fra Luxembourg på samme måde som andre over hele Den Europæiske Union.

Formanden
Fru Izquierdo Rojo har bedt om ordet. Desværre kan jeg i henhold til forretningsordenen ikke give hende det.
Jeg giver ordet til hr. Hernández Mollar.

Hernández Mollar
Hr. formand for Rådet, fru Izquierdo Rojos spørgsmål - og formuleringen heraf - kan kun opfattes som et forsøg på i Europa-Parlamentet at øve sig i den irrationelle demagogiske opposition, som hendes parti udfører i Spanien. Det viser endvidere, at hun ikke har gidet læse konklusionerne fra det ekstraordinære beskæftigelsestopmøde. Hr. formand for Rådet, er der noget land, som er blevet fritaget fra at fremlægge sin nationale beskæftigelsesplan på det næste Europæiske Råd i Cardiff, og som har annonceret en klausul om udelukkelse fra Rådets direktiver?
Hr. formand, jeg beder om beskyttelse, for jeg bliver afbrudt.

Formanden
Fru Izquierdo, vil De venligst tie stille. De har haft Deres minut, og De har talt. Nu beder jeg Dem respektere indlæggene fra de øvrige parlamentsmedlemmer, således som det er sædvane, også over for Dem. Det modsatte tiltrækker min opmærksomhed, for jeg er vant til Deres parlamentariske høflighed.

Hernández Mollar
Hr. formand, jeg erindrer endvidere, at Felipe González' socialdemokratiske regering - som efterlod en arv på 3 millioner arbejdsløse til hr. Aznars regering - i 1996 nægtede at fremlægge en flerårig beskæftigelsesplan, således som det var blevet fastsat på topmødet i Essen, og dette fremgår af dette Parlaments protokoller. Hr. Aznars regering diskuterer tværtimod i dag med de vigtigste fagforbund den handlingsplan, som vil blive fremlagt for det næste Europa-Råd i Cardiff.

Formanden
Tak til Dem, hr. Hernández Mollar. Hr. Henderson, De kan se, at vi som i Underhuset også her har livlige diskussioner.

Henderson
Hr. formand, jeg var ved at sige til Dem, at jeg troede, at jeg var tilbage i Underhuset i London.
Jeg kan kun sige til de spanske medlemmer, at det er ret klart, at der ikke er nogen undtagelser fra den afgørelse, der blev vedtaget i Luxembourg. Det er anerkendt, at der kan opstå behov for udvidede tidsfrister i nogle tilfælde, som endnu ikke er defineret, men at principperne i de konklusioner, der blev truffet i Luxembourg, må finde anvendelse over hele Den Europæiske Union. Det britiske formandskab forventer af alle partnere inden for Den Europæiske Union, at de forelægger handlingsplaner, der vil muliggøre en drøftelse af disse planer i både Parlamentets og Rådets organer inden topmødet i Cardiff, så der forhåbentlig er en anledning for de forskellige partnere til at lære af nogle af de forslag, som de andre partnere er kommet med, og også af de reflekterende kommentarer både fra Parlamentet, som er meget værdsatte, og i sandhed også fra Rådets egne udvalg.

Formanden
Spørgsmål nr. 3 af Birgitta Ahlqvist (H-0944/97):
Om: Fri bevægelighed mellem Sverige og Finland
Den frie bevægelighed er et af Unionens grundlæggende principper, som er fastslået ikke blot i Rom-traktatens præambel, men også i samme traktats artikel 3, litra c), og som ofte er blevet bekræftet siden.
Imidlertid agter den finske regering til trods for sin accept af den gældende fællesskabsret at kræve toldog merværdiafgifter af en svensk statsborger, Peter Enbuske, for hans køretøj ud fra den påstand, at denne i kraft af sine hyppige besøg i Finland, hvor hans forlovede er bosat, har hjemsted i Finland og er indehaver af et importeret køretøj. Der henvises til punkt 1.2 i pjecen om midlertidig brug af køretøjer i Finland, hvoraf det fremgår, at en borger betragtes som værende bosat et sted, hvor han tilbringer mindst 185 dage pr. år. Imidlertid har Enbuske sin bopæl i Sverige og er indehaver af et svensk pas og skattepligtig i dette land. Der er således tale om en åbenlys overtrædelse af bevægelsesfriheden.
Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe for at løse denne situation og forhindre, at den opstår igen?

Henderson
Det spørgsmål, der er rejst af det ærede medlem, er uden tvivl af stor betydning ikke blot for den person, der nævnes i hendes spørgsmål, men også for så vidt som det muligvis kan få en direkte indvirkning på andre af Unionens borgere, der befinder sig i en lignende situation.
Men det, der er under debat her - og det ærede medlem har hentydet til det i sit spørgsmål - er, hvorvidt en bestemt medlemsstat anvender de relevante bestemmelser i fællesskabsretten korrekt. Jeg vil gerne påpege, at det ikke er et spørgsmål for Rådet men snarere for Kommissionen.
Ifølge artikel 155, første punkt, i EF-traktaten: «skal Kommissionen drage omsorg for gennemførelsen af de i denne traktat indeholdte betemmelser og af de bestemmelser, som med hjemmel i denne træffes af institutionerne.« I den hensigt fastslår artikel 169 i traktaten, at Kommissionen kan indbringe en medlemsstat for Domstolen for overtrædelse af de forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktaten.
Artikel 177 i traktaten gælder også for enkeltpersoner som et retsmiddel, f.eks. kan man rejse et spørgsmål ved en retslig forhandling ved en national ret, der derefter kan anmode Domstolen om en foreløbig kendelse om den korrekte fortolkning af de relevante bestemmelser i fællesskabsretten.

Ahlqvist
Jeg vil gerne takke formanden i Ministerrådet for dette svar. Dette er jo ikke kun et anliggende for Sverige og Finland, men det er derimod, nøjagtig som formanden siger, et brud mod EU's princip om fri bevægelighed. Så vidt jeg forstår, så har EF-domstolen tidligere understreget dette i et lignende tilfælde mellem Danmark og Tyskland, den såkaldte Ryborg-sag. Jeg er også glad for at høre, at der er veje at gå, det vil sige, at Kommissionen eller den enkelte kan gå til domstolen med dette.
Jeg vil gerne stille et afsluttende spørgsmål: Hvad vil De, hr. formand for Rådet, sige til disse EU-borgere?

Henderson
Jeg vil gerne sige til fru Ahlqvist, at jeg ikke kan udtale mig om den individuelle sag, der er rejst af det ærede medlem, men jeg vil gerne pege på den kendelse, som hun har refereret til, og som allerede blev truffet af Domstolen i en sag i 1991: «Den kendsgerning, at en statsborger fra medlemsstat B, som er flyttet til medlemsstat A, hvor han har fundet beskæftigelse og bolig, efter en vis dato og i mere end et år har tilbragt hver nat og en weekend hos en veninde i medlemsstat B, medens han har bevaret sit arbejde og sin bopæl i medlemsstat A, ikke er tilstrækkeligt grundlag til at begrunde konklusionen, at han har flyttet sin normale bopæl til medlemsstat B«.

Sjöstedt
Jeg vil gerne takke Rådet for det svar, jeg har fået. Jeg forstår også, at det er Kommissionens opgave at overvåge, at disse regler følges. Samtidig er dette et meget alvorligt problem. Der findes nu temmelig mange eksempler på noget, der næsten er »trakkasserier« mod svenske borgere. Der findes et par, som har et sommerhus i Finland, og som har fået deres bil beslaglagt af det finske toldvæsen, fordi de er kørt til deres sommerhus for ofte.
Det er jo sådan, at det er Rådet, som engang har vedtaget det direktiv, som er grundlaget for det finske toldvæsens ageren. Rådet må dog kunne have en opfattelse om, hvorvidt dette var hensigten med direktivet, det vil sige, at man på denne måde skal kunne forhindre kærester i at se hinanden og ældre par i at besøge deres sommerhuse. Jeg vil altså gerne vide, om De synes dette er ånden i det direktiv, som Rådet har vedtaget?

Henderson
Jeg må vende tilbage til kernen i mit oprindelige svar, som er, at dette ikke rigtig er nogen sag for Rådet. Der er veje åbne for dem, der ønsker at gøre indsigelse imod en sådan situation, hvis de mener, at fællesskabsretten er blevet overtrådt. Hvis der er nogen tvivl om intentionen med fællesskabsretten, vil det måske være klogt at rejse spørgsmålet over for Kommissionen. Det ville være upassende, hvis jeg kom med en konkret kommentar hertil.

Thors
Dette skal ikke blive til en landskamp, men et kombineret forsøg på at arbejde frem imod de samme mål som vennerne på den anden side af bugten.
Jeg vil gerne fortælle, at jeg personligt har indgivet en klage til Kommissionen angående den finske bilbeskatning. Det spørgsmål, jeg gerne vil stille til Ministerrådet, er, om det ikke ville være grundlæggende, at Ministerrådet og medlemsstaterne kunne enes om fælles retningslinjer, for det første angående bilbeskatning, og for det andet angående det, der er en persons bopæl i henhold til beskatningslovgivningen, hvilket er noget, der ofte er kommet op i Parlamentets udvalg for andragender. Dette burde også harmoniseres, da vi har set mange tilfælde, hvor personer »trakkasseres« netop på den måde, som Ahlqvist og Sjöstedt her har beskrevet. Er Ministerrådet rede til at skride til lovgivningsindgreb?

Henderson
Jeg vil gerne sige til fru Thors, at den frie bevægelighed ikke berøres af bilbeskatningens niveau. Fastsættelsen af beskatningsniveauer falder uden for Fællesskabets bemyndigelse. Derfor kan jeg kun gentage, at det, hvis den pågældende situation anses for at være uden for fællesskabsretten, er op til de berørte at gøre indsigelse imod den ad de rette kanaler. Det er op til dem, der mener, at den gældende situation bør opretholdes, at gøre deres holdninger kendte og give de nødvendige oplysninger, der kan være i modstrid med dem, andre har fremlagt. Det vil så være op til domstolene at træffe afgørelse.

Formanden
Spørgsmål nr. 4 af Konstantinos Hatzidakis (H-0948/97):
Om: Grækenlands politiske repræsentation i Regionsudvalget
Artikel 198A i Traktaten om Den Europæiske Union bestemmer, at der skal oprettes et »Regionsudvalg« bestående af repræsentanter for de regionale og lokale myndigheder. Udvalgets medlemmer beskikkes af Rådet ved enstemmig vedtagelse efter indstilling fra de respektive medlemsstater.
Den græske regering indstillede seks repræsentanter for de lokale myndigheder og seks repræsentanter for de regionale myndigheder for Rådet for den nye fire års periode. Medlemmerne af Regionsudvalget er ligesom i Europa-Parlamentet delt op i politiske grupper. Af de 12 græske medlemmer har den græske regering dog foreslået 10 medlemmer fra regeringens egen politiske retning, nemlig venstrefløjen, og kun 2 (en borgmester og en regional leder) fra oppositionspartiet, der ifølge resultaterne af det sidste parlamentsvalg repræsenterer 38 % af det græske folk. Ingen anden medlemsstat har benyttet en sådan taktik. Der er tale om selvbestaltet småpartikævl, der hæves op på europæisk plan, idet vores lands elementære politiske repræsentation i Regionsudvalget trues.
Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe frem til den 22. januar 1998 for at undgå fordrejning af den græske politiske repræsentation i den europæiske institution for de regionale og lokale myndigheder?

Henderson
Medlemmerne af Regionsudvalget beskikkes af Rådet ved enstemmig vedtagelse. Beskikkelse af medlemmer for den næste fire-årige periode vil blive behandlet af Rådet i den nærmeste fremtid. Udpegelse af medlemmer er op til de enkelte medlemsstater. Det eneste kriterium, som de udpegede skal opfylde, er, at de skal være repræsentanter for regionale og lokale organer.

Hatzidakis
Hr. formand, hr. minister, jeg er klar over traktatens ordlyd, og det nævnte jeg også i mit spørgsmål, nemlig at der ikke er nogen konkrete kriterier. Men man må gå ud fra, at Den Europæiske Union er opbygget på et demokratisk og repræsentativt grundlag. Derfor må det ikke undgå vores opmærksomhed, at Regionsudvalget er organiseret i politiske grupper på samme måde som her i EuropaParlamentet. Hvad sker der nu i det konkrete tilfælde? Grækenland har tolv repræsentanter. Landets socialistiske regering udnævnte for fire år siden på grundlag af resultaterne af kommunalvalget Grækenlands repræsentanter på en sådan måde, at vores parti, oppositionspartiet, fik fire repræsentanter. I den nye sammensætning har det socialistiske parti med 41 procent af vælgerne syv repræsentanter, mens vi kun har to. Dette forhold er jo tydeligvis dybt uretfærdigt. Jeg ved, at det er vanskeligt for Dem, men jeg håber på et indgreb, også selvom det er uofficielt, for at få ordnet dette problem. Til sidst vil jeg, hr. formand, gerne spørge ministeren, om han ikke mener, at der skabes en præcedens med denne fremgangsmåde og at enhver stat nu kan gøre, hvad den har lyst til? Har De måske kendskab til, at noget lignende, som det jeg protesterer imod, er sket andre steder?

Henderson
Hr. Hatzidakis, jeg må faktisk henvise til mit oprindelige svar på dette spørgsmål. Som De selv har bekræftet i spørgsmålets ordlyd, er medlemskab af regionale og lokale myndigheder i henhold til artikel 198a i traktaten - om oprettelse af Regionsudvalget bestående af repræsentanter for de regionale og lokale myndigheder - det eneste kriterium, som Traktaten om Den Europæiske Union fastsætter for beskikkelse af medlemmer til Regionsudvalget. Rådet har ingen ret til at sætte spørgsmålstegn ved de udpegedes politiske tilhørsforhold. Jeg finder ikke, at der her er skabt nogen præcedens, og hvad andre eksempler angår, så kender jeg ikke til, hvem der er blevet beskikket tidligere. Jeg vil tro, at spørgeren har lige så god adgang til sådanne oplysninger, som jeg har. Hvis han ønsker et svar herpå, kan han uden tvivl rejse det senere, når jeg er blevet informeret om spørgsmålet.

Ephremidis
Hr. formand, jeg hørte rådsformandens svar. Jeg hører ikke til dem, der ønsker indblanding i mit lands indre anliggender, og især ikke, når der er tale om engelske repræsentanter, for vi har et meget bittert og ubehageligt minde om deres indsats. Men problemet er et andet. Den Europæiske Union ønsker repræsentativitet i dette organ. Derfor kræves det, at medlemmerne skal være valgte. Hvad sker der så blandt de valgte, hvor nogen er snavsede og ikke foreslås udnævnt af regeringen, og andre er rene, altså medlemmer af regeringspartiet, og indstilles til udnævnelse? Ja, så skades dette fællesskabsorgans repræsentativitet, og De er jo forpligtet til at gribe ind, når De konstaterer de mindste problemer, hvorfor De jo er nødt til at forfølge de mindste producenter og kalde dem bedragere. Dette er en helt klar politisk tilsidesættelse af reglerne, og De bør gribe ind!

Henderson
Hr. formand, jeg har faktisk ikke mere at tilføje til mine to tidligere svar, som jeg håber klargør stillingen. De beskikkede kommer fra regionale og lokale myndigheder, og det er ikke vores ansvar at vurdere politiske tilhørsforhold.

Papakyriazis
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg forstår og deler deres manglende handleevne i dette spørgsmål. De sagde på et tidspunkt, hr. Henderson, på et andet tidspunkt af debatten her, at De følte det, som om De var i det britiske Underhus. Noget tilsvarende kunne jeg også sige, for jeg har det, som om jeg er i det græske parlament. Jeg tror, at det er et spørgsmål, der, hvis det var af den betydning, som hr. Hatzidakis tillægger det, skulle have været debatteret dér. I øvrigt er det nu lidt af en ny opfattelse, at de lokale, regionale og kommunale myndigheder er inddelt i politiske og partimæssige grupperinger. Jeg mener, at de lokale myndigheders repræsentativitet ligger et andet sted. Under alle omstændigheder vil De, hr. Henderson, nok få lejlighed til at skulle tage stilling til et lignende spørgsmål i fremtiden, når De, som De selv sagde, får mere erfaring med sådanne sager. Jeg mener overhovedet ikke, at der er nogen sag her, sådan som vores kollega Hatzidakis forsøger at fremstille det, og det er ikke et spørgsmål, der burde have været bragt op her.

Henderson
Det er ofte blevet sagt, at det er uklogt at blande sig i familiestridigheder, men det er undertiden ret så underholdende at overvære dem fra sidelinjen. Jeg kan se, at der i nogle af spørgsmålene sniger sig lokalpolitiske uoverensstemmelser ind i debatten. Jeg har rent faktisk ikke noget at tilføje til det, jeg allerede har sagt i relation til det oprindelige spørgsmål.

Watson
For en kort bemærkning, hr. formand, kunne jeg godt lide at vide, om formanden for Rådet vil kommentere den kendsgerning, at dette ikke kun er et problem i Grækenland men i en række medlemsstater, og om han vil forpligte sin regering til at se på den politiske balance i den britiske repræsentation i Regionsudvalget?

Formanden
Spørgsmål nr. 5 af Gary Titley (H-0950/97):
Om: SFOR-mandatets udløb og fredsprocessen i Bosnien
Vil Rådet oplyse, hvorledes det forestiller sig udviklingen i fredsprocessen i Bosnien i betragtning af SFOR-mandatets udløb i juni 1998?

Henderson
Fredsprocessen har gjort gode fremskridt, siden Dayton-aftalen blev underskrevet for to år siden. Især er mange af de militære bestemmelser i aftalen blevet gennemført.
Opmærksomheden vil i de kommende år være mere rettet mod den civile gennemførelse af bestemmelserne, men det er klart, at dette fortsat vil kræve, at der opretholdes et sikkert og stabilt miljø. Fredsimplementeringsrådet, som Den Europæiske Union og medlemsstaterne deltager aktivt i, fandt ved konferencen i Bonn den 9.-10. december, at det fortsat vil være nødvendigt med en militær tilstedeværelse for at sikre denne opgaves udførelse og glædede sig over NATO's planer om at se på mulighederne for en multinational styrke, der skal følge efter SFOR efter juni 1998.
Den Europæiske Union har klart tilkendegivet sin støtte til den øverste repræsentant i dennes implementering af konklusionerne fra Fredsimplementeringsrådets møde i Bonn.

Titley
Jeg vil gerne indlede med at hilse hr. Henderson varmt velkommen som formand for Rådet til Europa-Parlamentets spørgetids herligheder.
Jeg vil gerne stille ham tre hurtige spørgsmål. For det første er der på nuværende tidspunkt nogen tegn på, at amerikanerne vil bevare deres styrker i Bosnien, og i givet fald, vil de så være i Bosnien eller på den anden side af horisonten i Ungarn? For det andet er tiden ikke inde til at gøre den europæiske retorik om en europæisk forsvarsidentitet aktuel og til at begynde at tage mere ansvar selv for den bosniske fredsproces på langt sigt? For det tredje godkender han, at vi, medmindre vi kan få de civile aspekter i Dayton-aftalen til at fungere, vil stå tilbage med endnu et Cypern, hvor vi har permanent militær tilstedeværelse i et delt land?

Henderson
Jeg takker det ærede medlem varmt for hans venlige bemærkninger og for hans spørgsmål. Jeg må fortælle ham, at den amerikanske regering endnu ikke har truffet nogen beslutning, men sagen er under overvejelse. En række medlemsstater har givet oplysninger om dette spørgsmål, og der vil være møder i Washington mellem formandskabet og den amerikanske regering senere i denne uge. Jeg er sikker på, at dette vil være et af de punkter, der kommer på tale.
Jeg er enig i, at det er vigtigt, at man påtager sig et større ansvar, og det er noget, som formandskabet ønsker at udvikle over de næste seks måneder som en vigtig prioritet inden for det udenrigspolitiske område. Hvad politikken på længere sigt angår, så har det ærede medlem så ganske ret i, at det er meget vigtigt, at vi - for at bruge et dagligdags udtryk - "har et godt greb« på situationen både politisk, diplomatisk og militært. Det er absolut vigtigt, at vi fortsat gør fremskridt, omend det nogle gange er langsomme fremskridt, således at de, der er berørt af situationen i marken, og her tænker jeg især på den civile befolkning, kan se en ende på det, og at de fortsat støtter fredsprocessen. Forhåbentlig vil dette give resultater om ikke på kort sigt, så på mellemlangt sigt og ikke forværres og blive til en af disse internationale situationer, der pågår over mange år og ikke bliver løst, og hvor det er meget vanskeligt at se nogen fremskridt.

Posselt
Hr. formand for Rådet, SFOR-mandatets varighed hænger selvfølgelig også sammen med den interne udvikling i Bosnien-Hercegovina. Her vil jeg gerne komme ind på to punkter. For det første de fordrevnes tilbagevenden. Der er problemer overalt, i alle tre delstater, men mest i republikken Srpska, hvor der hidtil egentlig slet ikke har været tale om nogen tilbagevenden, og jeg vil gerne spørge, om man ikke i det mindste kunne indgå en bindende aftale med fru Plavsic om, at de fordrevne snart får mulighed for at vende tilbage til Banja Luka. Biskoppen i Banja Luka var her i Strasbourg for nogle uger siden og opfordrede os til netop det.
Det andet punkt vedrører spørgsmålet om krigsforbrydere, især med hensyn til hr. Karadzic, men også andre krigsforbrydere. Vi må også gøre nogle fremskridt på dette område, for så længe de to punkter ikke er afklaret, vil SFOR-mandatet heller ikke kunne afsluttes.

Henderson
Spørgeren rejser det meget vigtige argument om, at en af hovedhjørnestenene i Daytonprocessen er, at flygtningene skal vende tilbage. Formandskabet vil udøve den indflydelse, det kan for at forsøge at tilskynde de berørte til at følge denne vej.

Truscott
I fortsættelse af hr. Titleys spørgsmål til rådsformanden hilser jeg hr. Hendersons bekræftelse velkommen om, at spørgsmålet om USA's engagement i Bosnien-Hercegovina vil være på dagsordenen for EU-USA-ministermødet i Washington.
Der er et andet spørgsmål, jeg gerne vil rejse. Vil formanden for Rådet også oplyse, hvordan han prioriterer en forbedring af leveringen af EU-bistand til Bosnien-Hercegovina?

Henderson
Jeg takker det ærede medlem for hans spørgsmål. Jeg vil gerne gøre det klart, at det anliggende, jeg refererede til, ikke er et formelt punkt på dagsordenen for formandskabets besøg. Det er imidlertid noget, der er blevet behandlet ved en lang række lejligheder af en række medlemsstater, og som konstant er under overvejelse.
Spørgsmålet om bistand er et vigtigt spørgsmål. Og igen håber jeg, at jeg kan forsikre det ærede medlem om, at vi vil gøre, hvad vi kan under formandskabet for at forsøge at hjælpe med at frigøre den bistand, som potentielt er der for de berørte. Det er et spørgsmål om så hurtigt som muligt at få klargjort fra dem, der er på stedet, hvad der vil ske med denne hjælp - om den vil blive brugt efter hensigten, og om der er strukturer på stedet, der kan sikre, at dette er tilfældet. Forhåbentligt kan disse forsikringer gives snarest og blive bekræftet. Så vil jeg håbe, at det vil blive muligt at levere bistanden på et tidligt tidspunkt.

Formanden
Spørgsmål nr. 6 af Bernd Posselt (H-0951/97):
Om: Menneskerettighederne i Cuba
Hvorledes vurderer Rådet på baggrund af dets seneste kritiske udtalelse i december 1997 den politiske situation og især menneskerettighedssituationen i Cuba, herunder spørgsmålet om samvittigheds- og religionsfrihed? Hvilke holdning indtager det i denne forbindelse til Cubas eventuelle medlemskab af Lomé-konventionen?

Henderson
Ved den anden evaluering af dets fælles holdning til Cuba i december 1997 konkluderede Rådet, at der ikke var sket nogen væsentlige ændringer i den politiske og økonomiske situation i de seks måneder, der var gået siden den sidste evaluering. Rådet gentog, at Den Europæiske Unions mål med hensyn til Cuba fortsat er tilskyndelse til en fredelig overgangsproces henimod demokrati, overholdelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, vedvarende økonomisk opsving og forbedring af det cubanske folks levestandard.
Tros- og religionsfrihed er ikke udtrykkeligt garanteret borgerne i den cubanske forfatning, og derfor er de cubanske myndigheders anvendelse af dem et spørgsmål om praksis på ad hoc-basis. Cuba har ikke ansøgt om medlemskab af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS). Rådet har ikke drøftet muligheden for, at Cuba tiltræder Lomé-konventionen. Medlemskab af AVS er primært en sag for AVS selv. Men det er klart, at Cuba, hvis det skal kunne komme i betragtning for medlemskab, vil være nødt til at underkaste sig veletablerede bestemmelser i Lomé-konventionen, som omfatter respekt for menneskerettighederne og retssætninger og demokrati.

Posselt
Hr. formand, mange tak for Deres meget præcise oplysninger. Jeg vil bare gerne komme ind på yderligere to aspekter. Sidste søndag blev der afholdt valg i Cuba, hvor 601 ud af 601 kandidater blev valgt til parlamentet, og jeg ville gerne spørge Rådet, hvor man egentlig kan få øje på en demokratisk udvikling! Det andet spørgsmål, jeg ville stille, er følgende: Næste uge, jeg tror, det er på det tidspunkt, besøger paven Cuba, og vi oplever, at den internationale presse formenes adgang til Cuba, altså at store aviser ikke får akkreditiver i Cuba til at dække denne begivenhed, og jeg ville også gøre Rådet opmærksom på det.

Henderson
Jeg mener, at ærværdige parlamentsmedlemmer kan afsige domme, som de finder passende, over Cuba på samme måde, som jeg kan som privatperson. Som rådsformand kan jeg ikke se, at jeg har adgang til nogen særlig information, der tillader mig at komme med en anderledes vurdering.
En ting, der er værd at nævne, er, at i enhver form for definition af demokrati spiller valg klart en meget betydelig rolle. De er en vigtig betingelse for et demokrati, men de er ikke en tilstrækkelig betingelse. Der er andre betingelser, der skal opfyldes i et demokrati: pressefrihed, menneskerettigheder og andre spørgsmål. Jeg havde ikke kendskab til de særlige omstændigheder, som man har gjort mig opmærksom på med hensyn til pressedækningen af det foreslåede besøg. Jeg kan blot sige, at jeg vil se på, hvad der sker i virkeligheden til forskel fra det, man nu påstår vil kunne ske, og vil reflektere over de beretninger, jeg måtte modtage herom. Disse refleksioner vil hjælpe formandskabet med at drage konklusioner om den nuværende situation på Cuba og med, hvordan vi skal reagere på de forskellige begivenheder dér.

Hardstaff
Også jeg vil gerne ønske den nye formand for Rådet velkommen og spørge, om han ikke er enig med mig i, at USA's handelsboykot af Cuba rent faktisk styrkede forbindelserne mellem Cuba og det tidligere USSR? Når man påtvang dette land økonomisk afhængighed, virkede det rent faktisk imod hensigten i demokratisk henseende. Der er lande, der nyder godt af handelsordninger under Lomékonventionen med regeringer, der rent faktisk befinder sig meget langt fra den form for parlamentarisk demokrati, som vi kender til i Europa. Ikke desto mindre får de handelspræferencer. Der er da vel større sandsynlighed for, at Cuba vil bevæge sig henimod en mere demokratisk regeringsform gennem styrkede handelsforbindelser med demokratiske lande og ved at blive lukket ind i varmen igen end ved at blive behandlet som en pariastat?

Henderson
Må jeg takke det ærede medlem for det ekstra spørgsmål. Det er naturligvis rigtigt, at der var en amerikansk boykot, og medlemmerne vil drage deres egne konklusioner med hensyn til dennes effekt over en lang periode. Jeg mener, at det er værd at pege på, at Den Europæiske Union aldrig støttede en sådan boykot, idet den foretrak drøftelser og overtalelse som et middel til at søge forandring inden for Europa. Og jeg ved, at mange af Den Europæiske Unions medlemsstater aflagde besøg på Cuba for at deltage i drøftelser og forsøge at overtale den cubanske regering til at indtage en anderledes holdning til en række både politiske og økonomiske spørgsmål.

Smith
Må jeg takke hr. Morris for at have ladet mig få dette minut. Jeg kunne godt lide at vide, om formanden for Rådet er enig med mig i, at de cubanske børns menneskerettigheder blev berørt af den selvsamme økonomiske embargo, som fru Hardstaff refererede til? Børn er blevet nægtet mad og medicin på grund af den amerikanske embargo. Vil De ikke være enig i, at et væsentligt bidrag til at øge levestandarden for det cubanske folk vil være en øjeblikkelig ophævelse af den amerikanske embargo? Det er i modstrid med alle internationale traktater, alle internationale love og er da også blevet fordømt, og det er Helms-Burtonloven også - af Den Europæiske Union. Til hr. Posselts orientering kan han læse alt om pavens besøg på Cuba i "The Morning Star«.

Henderson
Jeg forstår den tilstand, som fattige lever under på Cuba - især børn, der sikkert lider i den nuværende situation - og det er der helt klart beviser for. Ansvaret herfor må primært ligge hos den cubanske regering. Det er ikke for at benægte, at der er andre ting, der udøver indflydelse herpå, men ansvaret for en situation internt i et land er noget, som regeringen må påtage sig.
Som jeg sagde i mit svar til fru Hardstaff, mener jeg ikke, at boykotten var den rigtige vej frem, jeg mener, at det er bedre at overtale, og at Cuba måske, hvis den cubanske regering var mere modtagelig for nogen af overtalelserne, ville nyde godt af flere handelsforbindelser, og måske af yderligere bistand, og det i sig selv kunne være en væsentlig bidragende faktor til at hjælpe de fattigste mennesker i det land, især børnene.

Formanden
Spørgsmål nr. 7 af Glenys Kinnock (H-0953/97):
Om: Handelsforhandlingerne mellem EU og Sydafrika
Kan formanden bekræfte, at det britiske formandskab prioriterer afslutningen af EU's handelsforhandlinger med Sydafrika? Forventer han, at vanskelighederne i forbindelse med landbrugsprodukter, vin og spiritus samt fiskeri kan løses?

Henderson
Formandskabet vil gerne udtrykke sin tilfredshed med gennembruddet i forhandlingerne med Sydafrika, der fandt sted sent i 1997, da Sydafrika forelagde Den Europæiske Union sit detaljerede handelstilbud. Fællesskabet er nu i færd med at udarbejde et lige så detaljeret tilbud, som det vil forelægge for Sydafrika snarest muligt. Rådsformanden kan bekræfte, at afslutningen af handelsforhandlingerne med Sydafrika er højt prioriteret af det britiske formandskab. Formandskabet er klar over den sensitivitet, hvormed nogle medlemsstat betragter visse produkter. Denne sensitivitet og Fællesskabets interesser på andre områder vil der naturligvis blive taget hensyn til i forhandlingerne med Sydafrika. Formandskabet vil sørge for et tilfredsstillende resultat for alle disse spørgsmål.

Kinnock, Glenys
Lad også mig ønske den britiske Labour-formand for Rådet velkommen.
Jeg vil gerne følge op på, hvad De sagde om de omstridte produkter, der er omfattet af disse forhandlinger, og spørge, om formandskabet vil overveje adskilte protokoller for disse produkter for at sikre fremskridt i forhandlingerne, især i relation til vin og spiritus og naturligvis udsigten til en fiskeriaftale? Ville det ikke på dette stadium i den forventning om et succesfuldt resultat af forhandlingerne, som De nærer, være klogt at invitere præsident Nelson Mandela til at komme med til topmødet i Cardiff for at sætte sin personlige underskrift på de aftaler, som vi håber, at man vil nå frem til, og naturligvis give ham hans allerførste lejlighed til at komme og afprøve de velsignelser, som Wales især har at byde på?

Henderson
Jeg takker det ærede medlem for hendes venlige bemærkninger og for hendes spørgsmål Også jeg mener, at det er meget vigtigt, at der gøres fremskridt med at forsøge at nå frem til en aftale med Sydafrika under det britiske formandskab, og det er et af de højest prioriterede spørgsmål inden for dette område.
Jeg vil gerne sige, at jeg ikke udelukker nogen måde at håndtere de forskellige spørgsmål, der ligger foran os i disse forhandlinger. Jeg vil ikke udelukke muligheden for adskilte protokoller, men det er helt klart noget, som Kommissionen må tage under overvejelse, og vi ser med stor forventning frem til Kommissionens forslag, som derefter vil blive drøftet i Rådet, Jeg håber, at jeg kan forsikre hende om, at vi ønsker at gøre fremskridt så hurtigt som muligt.
Hvad angår det ærede medlems bemærkninger om Cardiff-topmødet i Wales, så synes jeg, at det ville være en god idé, hvis præsident Mandela kunne komme. Der er fem måneder til topmødet, og jeg håber, at der vil blive givet et mere autoritativt svar på dette spørgsmål snarest muligt.

Spiers
Jeg hilser rådsformandens forsigtigt optimistiske svar her velkomment. Jeg må imidlertid sige, at vi i dette Parlament har lyttet til endeløs goodwill over for Sydafrika siden slutningen af apartheid, men der har været relativt lidt handling, især hvad angår handels- og samarbejdsforhandlingerne. Tiden er på sæt og vis ved at løbe ud, eftersom andre begivenheder - genforhandlingen af Lomé, udvidelsen m.v. meget hurtigt vil overfylde dagsordenen efter det britiske formandskab. Så hvis vi skal nå frem til en aftale, er det absolut nødvendigt, at vi får sådan en under det britiske formandskab. Problemet hidtil har ligget i Rådet, ikke i Kommissionen og bestemt ikke i Parlamentet, og hvis den sydafrikanske regering kommer tilbage til Rådet og ønsker at genforhandle et mandat, må det britiske formandskab prioritere dette meget højt, hvis det skal få held til at få de mere modvillige medlemsstater til at makke ret. Så jeg håber, at man er bevidst om, at der kan komme et genforhandlet mandat på tale, og at det britiske formandskab vil prioritere dette højt, hvis det skulle blive nødvendigt.

Henderson
Tak for Deres ekstra spørgsmål. Det fokuserer efter min mening på et meget vigtigt punkt. Der står et vindue af muligheder på klem i de næste fem måneder til at forsøge at indgå en aftale. Derefter vil der være mange andre sager på vores dagsordener.
Jeg er selv blevet beroliget af udtalelser fra forhandlere på begge sider, som har sagt, at det vil være muligt at nå frem til en aftale medio1998. Det giver mig grund til optimisme, og jeg kan forsikre Dem om, at vi vil gøre alt, hvad der står ved vores magt for at få Unionen med os i forsøget på at nå frem til en aftale så tidligt som muligt, således at alle kan nyde godt af den, og især dem, der har mest behov for det i de fattigere dele af Fællesskabet og i Sydafrika.

Crampton
Jeg hilser formanden for Rådet velkommen. For den sydafrikanske handelsaftale er dette helt sikkert gode nyheder, men jeg har to mulige problemer, som jeg ønsker at rejse om et af de vanskelige omstridte emner, som både han og fru Kinnock refererer til.
For det første det sydafrikanske fiskeri. Jeg har mødt ambassadørerne og fiskeriministrene fra Sydafrika ved flere lejligheder, og jeg håber, at jeg kan blive forsikret om, at Kommissionen ikke vil presse sydafrikanerne til at åbne deres farvande for EU-fiskerflåderne, før de ønsker det eller før de beslutter sig for det. Jeg håber, at dette vil blive respekteret. Fiskeri er et frygtelig vanskeligt emne.
For det andet er der problemet med Sydafrikas placering i regionen. Det er helt klart den dominerende politiske og økonomiske magt i det sydlige Afrika, og jeg er bekymret over virkningen af en aftale - og jeg håber, at man vil have dette i erindring - på de omkringliggende stater, herunder Namibia og dets fiskeindustri.

Henderson
Jeg vil gerne sige, at jeg forstår det argument, der blev fremført, men for det første bør man skelne mellem en politik for Sydafrika og en politik for det sydlige Afrika. Det er ét aspekt i relation til de spørgsmål, han rejser.
Jeg håber, at hr. Crampton vil forstå, at det i en forhandling er bedst ikke at udelukke nogen punkter i de indledende stadier. Det betyder ikke, at nogle af de argumenter, han fremførte, ikke vil være i overensstemmelse med den endelige aftale. Men jeg tror, at det ville være forkert af mig at forsøge at komme det, som forhandlerne måtte blive enige om, i forkøbet, og det må dække alle spørgsmålene. Som jeg sagde i mit svar til fru Kinnock og på det oprindelige spørgsmål, vil jeg ikke udelukke adskilte protokoller for visse handelsaspekter. Det er noget, som forhandlerne vil skulle tage i betragtning, når de behandler spørgsmålet.

Formanden
Spørgsmål nr. 8 af Nikolaos Papakyriazis (H-0954/97):
Om: Sakharov-prisen i Europa-Parlamentet - Leyla Zana fængslet i Tyrkiet
Onsdag den 17. december 1997 vil den algeriske journalist Salima Ghezall i Europa-Parlamentet blive tildelt Sakharov-prisen for sin kamp for menneskerettighederne og en fredelig løsning af krisen i Algeriet.
I 1995 blev Leyla Zana, kurder og medlem af det tyrkiske parlament, hædret med Sakharov-prisen for sin kamp, som har ført til, at hun er blevet forfulgt og fængslet af den tyrkiske regering. I dag, to år efter, sidder Leyla Zana stadig fængslet i Tyrkiet til trods for, at hun af det internationale samfund er blevet anerkendt som et symbol på kvinder, der fører en fredelig kamp for et undertrykt og forfulgt folks overlevelse i Tyrkiet.
I dag, hvor Tyrkiet forsøger at nærme sig EU, og hvor forbindelserne mellem Tyrkiet og EU drøftes, får symbolet Leyla Zana højaktuel betydning. En forudsætning og et fasttømret princip for Den Europæiske Union er respekten for menneskerettighederne, folkeretten og demokratiet.
Hvilke skridt agter Rådet at tage for at kræve, at den tyrkiske regering overholder sine elementære forpligtelser og omgående løslader parlamentsmedlemmet Leyla Zana?

Henderson
Det Europæiske Råds møde i Luxembourg den 12. og 13. december 1997 understregede behovet for, at den tyrkiske regering overholder dens grundlæggende forpligtelser med hensyn til menneskerettigheder og demokrati.
Det erindrede - i overensstemmelse med Rådets holdning, som den blev udtrykt ved Associeringsrådet med Tyrkiet den 29. april 1997 - om, at en styrkelse af Tyrkiets forbindelser med Den Europæiske Union også afhang af dette lands gennemførelse af politiske reformer, herunder opstilling af menneskerettighedsstandarder og -praksis på linje med, hvad der gælder i Den Europæiske Union såvel som respekt for og beskyttelse af mindretal.
Rådet beklager den tyrkiske regerings holdning vedrørende Leyla Zanas sag og kan forsikre Dem om, at spørgsmålet om menneskerettigheder og demokrati, herunder de rettigheder, som medlemmer af den kurdiske befolkning i Tyrkiet har, fortsat vil figurere højt på dets dagsorden. Disse spørgsmål er til enhver tid til stede i vores omgang med de tyrkiske myndigheder.

Papakyriazis
Hr. formand for Rådet, jeg benytter denne lejlighed til gennem Dem at ønske den engelske Labour-regering velkommen som rådsformandskab og takke Dem for Deres tilstedeværelse her i dag samt for hr. Cooks tilstedeværelse for nogle timer siden, hvor han forelagde det engelske formandskabs arbejdsprogram, et kreativt, dynamisk og meget ambitiøst program.
Jeg takker for Deres svar på spørgsmålet. Jeg finder det meget tilfredsstillende og omfattende hvad de generelle principper angår. Mit spørgsmål vedrørte dog konkret løsladelsen af Leyla Zana, vores parlamentariske kollega, som vi har æret med en stor pris, Sakharov-prisen, for hendes kamp for demokratiet.
Jeg er klar over, hr. formand for Rådet, at det 14 dage efter påbegyndelsen af Deres hverv i Rådet ikke kan forventes, at De har en »personlig« holdning og opfattelse om dette spørgsmål. Men jeg stillede spørgsmålet om øjeblikkelig løsladelse af Leyla Zana i håb om, at jeg enten i dag eller i nær fremtid vil få et konkret svar fra Rådet.

Henderson
Jeg takker hr. Papakyriazis for hans venlige bemærkninger til mit svar. Jeg har faktisk kun meget lidt mere at tilføje ud over at sige, at formandskabet energisk vil følge den kurs, som jeg skitserede i mit oprindelige svar.

Newens
Samtidig med, at jeg takker rådsformanden for hans svar, der er et meget godt svar, vil jeg erindre ham om, at det, da vi her i Parlamentet overvejede toldunionen med Tyrkiet, blev tilkendegivet for mange af os, at hvis denne blev godkendt, så ville Leyla Zana og andre fængslede automatisk blive frigivet, når tiden var inde. Det er bare ikke sket. På nuværende tidspunkt er der ikke kun Leyla Zana, hvor vigtig hun end måtte være, men der er også mange andre kurdiske fanger, der er i en lignende situation.
Vil formanden for Rådet gøre det helt klart over for de tyrkiske myndigheder, at det vil være ret så umuligt for os at opnå nogen reel forbedring af forholdet mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union, som vi alle gerne så stærkt forbedret, før der sker noget med hensyn til dette og andre spørgsmål?

Henderson
Jeg håber, at jeg kan bibringe det ærede medlem en forsikring om, at menneskerettighedsspørgsmålet er en meget vigtig del af vores formandskabs udenrigspolitik. Der er situationer, der er blevet drøftet tidligere, hvor der er blevet indgået forpligtelser. Vi vil fortsat energisk følge den kurs, som jeg skitserede i mine svar på det oprindelige spørgsmål. Jeg håber ligesom han og andre, at vi vil have heldet med os. En forbedring af menneskerettighedssituationen i Tyrkiet er en meget vigtig del af den fortsatte dialog med den tyrkiske regering og det tyrkiske folk.

Lindqvist
Jeg takker for de svar, som vi hidtil har fået vedrørende dette spørgsmål. Jeg tror, det engelske formandskab vil kunne udrette store ting i disse seks måneder. Hertil hører spørgsmålet om menneskerettigheder og fængslede kurdere, inklusive Leyla Zana. Jeg syntes imidlertid, at der i indledningsudtalelsen af Rådets udenrigsminister i morges blev sagt meget lidt om Tyrkiet. Den sagde dog meget om Cypern.
Jeg har et tillægsspørgsmål, som måske ikke kan besvares direkte, hvilket jeg har forståelse for. Ville De som repræsentant for EU i seks måneder kunne foreslå, at en delegation som eksempelvis EU, OSCE eller FN blev sendt til Tyrkiet, for at undersøge, hvad der sker der og skabe gode relationer med landet? Det er et klart spørgsmål, som jeg gerne vil have svar på.

Henderson
Som jeg har sagt til andre ærede medlemmer, er dette højt prioriteret af formandskabet. Det er tæt forbundet med en række andre vigtige udenrigsanliggender, som vil blive drøftet under vores formandskab. Det er en prioritet for vores formandskab at forsøge at gøre fremskridt. Jeg har ingen illusioner om de vanskeligheder, der er forbundet med nogle af disse spørgsmål, men jeg håber, at jeg kan berolige det ærede medlem ved at sige, at vi er fast besluttede på at forsøge at gøre fremskridt. Jeg har selv personligt været meget stærkt involveret i dette. Jeg har for ganske nylig været i Tyrkiet. Jeg holder et nøje øje med, hvad der sker, og hvordan situationen ser ud. Og jeg har i britisk øjemed gjort mange anbringender for den tyrkiske regering om forandringer, som jeg og andre gerne så fandt sted. Jeg vil meget gerne under formandskabet gøre lignende anbringender for den tyrkiske regering i håbet om, at de ville erkende, at der er behov for forandring, og at - når disse forandringer finder sted - så vil ikke kun de, som lider på grund af de manglende menneskerettigheder, og som i nogle tilfælde smides i fængsel, drage nytte af forhandlingerne, men også potentielt Tyrkiet og det tyrkiske folk ved, at de udvikler bedre, stærkere og mere effektive forbindelser til Den Europæiske Union.

Formanden
Spørgsmål nr. 9 af Jonas Sjöstedt (H-0955/97):
Om: Eurodac-konventionen
Rådet skal afgøre, hvordan EU's fælles system til kontrol af asylansøgeres fingeraftryk, Eurodac, skal udformes.
Hvordan skal en person, der er registreret som asylansøger, kunne få rettet fejlagtige oplysninger om sig selv i systemet?
Vil de pågældende oplysninger i registret automatisk blive slettet, når en asylansøger får opholdstilladelse i en medlemsstat?
Indebærer medlemsstaternes pligt til at indberette oplysninger til registret, at fingeraftryk i værste fald skal tages med tvang?

Henderson
Med hensyn til forslaget til Eurodac-konventionen, vil jeg først gerne understrege, at Rådet forelagde denne tekst til høring i Europa-Parlamentet den 6. oktober 1997. Drøftelserne i Rådet er nu på vej, og det er for nærværende vanskeligt at forudse, hvilken retning de vil tage. Og det er endnu vanskeligere at sige, hvornår de vil være tilendebragt.
Men på nuværende stadium er to ting imidlertid sikre. For det første kan enhver fingeraftrykstagning kun finde sted i fuld og aldeles overensstemmelse med Den Europæiske Konvention til Beskyttelse af Menneskerettigheder og Grundlæggende Frihedsrettigheder. Og for det andet afventer Rådet med interesse Europa-Parlamentets udtalelse til det forslag til Konvention, som blev sendt til det for lidt over to måneder siden.
Rent faktisk er Rådet endnu ikke nået til enighed om hele den pågældende tekst, og det har i sinde at fortsætte dets drøftelser på baggrund af Europa-Parlamentets udtalelse.

Sjöstedt
Jeg vil gerne takke Ministerrådet for svaret. Jeg forstår, at det ikke er muligt at give alle svar i dag. Jeg synes dog, at det er vigtigt at diskutere dette nu, da det er for sent at diskutere det, når beslutningen er truffet.
I det forslag til resolution, der forelå ved Ministerrådets møde i december, fandtes der et britisk og tysk forbehold, netop vedrørende muligheden for at fjerne personlige oplysninger for flygtninge, som har fået opholdstilladelse. Dette anser jeg for at være centralt for, at personer, som opholder sig helt legalt i et land, ikke skal blive registreret. Jeg vil gerne vide, om De kom frem til nogen konklusion på det punkt ved Ministerrådets møde i december.
Det andet, jeg gerne vil tage op, er erfaringerne fra Schengen-aftalen, som har en lignende struktur som systemet Eurodac. Man kan der se, at flygtningenes rettigheder er meget dårligt varetaget; de informeres ikke, når de søger asyl, og det er i praksis meget svært for dem at appellere beslutninger. Hvordan skal man undgå, at samme retsløshed opstår i Eurodac, som den, der i dag findes i Schengen Information System?
Endvidere vil jeg gerne give udtryk for, at det er urimeligt, at man vil tage systematisk fingeraftryk af alle, også af 14 år gamle børn, og at man i den sidste ende kan bruge vold for at gøre det. Det drejer sig ikke om kriminelle, men om flygtninge, det vil sige mennesker, som søger beskyttelse.

Henderson
Jeg må henvise Dem til mit oprindelige svar. Ved Rådets møde i december enedes man om at fastholde teksten i en række artikler. Man mangler endnu at nå til enighed om resten. Så jeg kan sige, at disse spørgsmål i alt væsentligt er under behandling.
Jeg kan forsikre Dem om, at Rådet i høj grad støtter flygtninges rettigheder. Det er blevet gjort klart ved mange lejligheder. Jeg håber, at jeg gjorde dette klart i mit bidrag tidligere i dag i relation til drøftelsen af det kurdiske spørgsmål. Medens Unionen sammen med medlemsstaterne på den ene side er nødt til at træffe foranstaltninger for at beskytte grænserne og sikre, at der er en regulering af indvandringen, er det lige så vigtigt for Unionen at støtte de principper, der er indføjet i konventionen om flygtninge, og at medlemsstaterne også støtter disse principper.
Jeg håber, at dette vil sikre, at når nogen kommer til en stat i Den Europæiske Union og siger, at han sandsynligvis vil blive forfulgt, og der er meget, der taler for asyl, så skal denne person have enhver mulighed for at blive hørt, og hvor dette bekræftes, skal der gives politisk asyl. Hvis flygtningen føler, at sagen ikke er blevet behandlet på passende vis, bør der i alle medlemsstater være foranstaltninger, som flygtningen eller hans eller hendes repræsentant kan træffe for at forsøge at retablere rettighederne for ægte flygtninge.
Det er der i alle vores medlemsstaters lovgivning, men det betyder ikke, at alt ved enhver lejlighed bliver gjort på den korrekte måde. Der kan undertiden ske fejl. Hvor der opstår fejl, håber jeg, at det er muligt for ægte flygtninge at søge oprejsning. Jeg kan forsikre Dem om, at formandskabet vil gøre alt, det kan for at bidrage til at støtte disse vigtige principper.

Elliott
Jeg vil også gerne ønske det britiske formandskab velkomment og sige, hvor dejligt det er at have en britisk Labour-minister her for at besvare spørgsmål. Det er noget, jeg tålmodigt - eller utålmodigt - har ventet på i fjorten år.
Spørgsmålet om Eurodac-konventionen understreger den måde, hvorpå legitime interesser og national sikkerhed til tider kan komme i konflikt med menneskerettigheder og civile frihedsrettigheder. Parlamentet vil drøfte en betænkning om Eurodac-konventionen i morgen og stemme om den senere.
Jeg vil gerne henvise til punktet om, hvor længe fingeraftryk vil blive opbevaret. Jeg refererer til en briefing, jeg har fået fra det britiske indenrigsministerium. Deri siges det, at Det Forenede Kongerige internt p.t. først fjerner fingeraftryk for dem, der har fået tildelt asyl, når de har fået tildelt permanent opholdstilladelse. Kunne jeg mon spørge formandskabet, om det ikke er enigt i en yderligere udvidelse ud over den periode, som for nærværende gælder i Storbritannien?

Henderson
Dette spørgsmål bliver rejst i mange medlemsstater. Jeg kan blot sige til ham denne eftermiddag, at formandskabet ikke har den bemyndigelse, der skal til, for at gøre det, hr. Elliot foreslår bør gøres. Hertil skal der være enighed blandt medlemsstaterne i Rådet og i andre fora. Jeg kan blot tilskynde hr. Elliot til at fremlægge denne vigtige og værdige sag ved så mange lejligheder som overhovedet muligt for konstant at påminde dem, der træffer beslutninger i disse sager, om betydningen af disse overvejelser. Dette vil især angå spørgsmålet om, hvor længe man opbevarer akter.

Formanden
Spørgsmål nr. 10 af Gérard Caudron (H-0956/97):
Om: Forsinket betaling af erhvervskredit
Forsinket betaling af erhvervskredit er en meget alvorlig hindring for, at de små og mellemstore virksomheder kan deltage i det indre marked. Hvad agter Rådet at foretage på dette vigtige område?

Henderson
Som det ærede medlem måske er klar over, udstedte Kommissionen en henstilling den 12. Maj 1995 om forsinket betaling af handelsgæld, dok. 95/198/EF og udsendte en meddelelse om dette spørgsmål den 17. Juli 1997. Kommissionen har også meddelt, at et forslag til et direktiv om forsinkede betalinger vil blive oversendt til Rådet i den nærmeste fremtid. Rådet vil indlede behandlingen af et sådant forslag, så snart det er modtaget.

Caudron
Hr. formand, jeg takker rådsformanden for svaret, men han forstår sikkert, at jeg var klar over eksistensen af både henstillingen, som er over to år gammel, og meddelelsen, som er et halvt år gammel. Men på trods af disse to tekster er intet endnu forandret, og betalingsfristerne er stadig vidt forskellige; de spænder fra 19 til 75 dage med forlængelser på fra 6 til 41 dage.
Jeg forventer derfor en fast tidsplan og klare tilsagn fra formandskabets side, for den konkurrencefordrejning, der forekommer i dag, for ikke - i visse tilfælde - at sige mekanismer, der indebærer national præference, er fuldstændig i strid med enhedsmarkedet.

Henderson
Må jeg sige til det ærede medlem, at jeg forstår hans bekymringer. De udtrykkes af mange over hele Den Europæiske Union. Der er ofte og altid en debat i medlemsstaterne om aktioner, der kan iværksættes i den henseende især i sektoren for små virksomheder. I nogle tilfælde kan det klart være passende at gøre noget ved det på medlemsstatsniveau, men hvor der er internationale kontrakter involveret, er det noget, der bør behandles omhyggeligt for at se, om vi kan enes om sammenhængen og de konkrete reguleringer, der vil hjælpe disse små virksomheder på tværs af internationale grænser inden for Unionen. Jeg er fuldt ud enig i det argument, han kom med, og glæder mig ligesom han til Kommissionens forslag. Når dette er modtaget, håber jeg, at jeg kan berolige ham med, at det vil blive behandlet som en uopsættelig sag af vores formandskab.

Harrison
Mon rådsformanden er klar over, at det britiske, men Cheshire-baserede "Forum of Private Business« skønner, at små virksomheder berøves omkring GBP 20.000 millioner på grund af problemet med forsinket betaling, der ellers ville kunne anvendes til at udvikle virksomheder og således skabe arbejdspladser. Hvis dette er tilfældet i Det Forenede Kongerige, så forestil Dem bare situationen over hele Den Europæiske Union.
Jeg gad vide, hvilke andre foranstaltninger, han foreslår i samarbejde med sin kollega, Barbara Roche, og kommissær Papoutsis for at hjælpe med at sikre, at det indre marked gennemføres, som det sig hør og bør?

Henderson
Jeg vil gerne sige til det ærede medlem, at jeg ikke var helt bekendt med statistikken fra "Forum of Small Business« i Cheshire, selvom jeg var bekendt med den generelle tendens i denne vigtige del af Den Europæiske Union. Jeg kan blot sige til ham, at der er folk i min egen valgkreds i Newcastle-upon-Tyne - denne anden vigtige del af Det Europæiske Fællesskab - der er lige så forbitrede over dette. Jeg ved, at det ikke er et anliggende, der holder sig inden for én region eller ét land, det er noget, der berører virksomheder over hele Unionen. Derfor ser jeg frem til, at Kommissionen udsteder regler, der klart fastslår, at det er bedre at have et ansvar på EU-niveau, og måske er det i nogle spørgsmål bedre at overlade ansvaret til det nationale niveau. Det er vigtigt, at vi får bragt orden i dette, så vi kan nå frem til en ordning, der anerkendes af små virksomhedsejere over hele Den Europæiske Union som en ordning, der vil være effektiv, når det gælder om at sikre, at deres virksomheder drives mere effektivt. Det er naturligvis overordentligt vigtigt for jobskabelsen over hele Unionen.

Formanden
Mange tak, hr. Henderson.
Da spørgetiden til Rådet er udløbet, besvares spørgsmål nr. 11-43 skriftligt.

Formanden
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.05 og genoptaget 21.00)

Virksomhedsflytninger og investeringer i tredjelande
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0392/97) af Sainjon for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om virksomhedsflytninger og direkte udenlandske investeringer i tredjelande.

Sainjon
Hr. formand, som De sikkert vil vide, blev betænkningen om virksomhedsflytninger og direkte investeringer i december sidste år sendt tilbage til Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, der på ny godkendte betænkningens generelle filosofi med et bredt flertal.
Man forsøger i denne betænkning at tage højde for de omgivelser, vi lever i, og den er helt tydeligt i tidens ånd. Uanset om man er enig eller ej, kan man f.eks. ikke se bort fra Uruguay-Rundens aftaler, globaliseringen, euroens indførelse og den teknologiske revolution, som vi er vidner til, når man vil behandle problemet omkring virksomhedsflytninger. Man kan heller ikke tillade sig at undervurdere dollarens svingninger og konsekvenserne af dette. Euroens indførelse vil således være en stabiliserende monetær faktor, der kan bidrage til at undgå konkurrenceprægede devalueringer og dermed begrænse visse virksomhedsflytninger inden for Den Europæiske Union. Enhver vil dog også forstå, at man ved at overvurdere euroen kun vil forstærke den allerede eksisterende tendens til virksomhedsflytning i lande med en undervurderet valuta. Jeg er derfor af den opfattelse, at de politiske myndigheder i Europa i forbindelse med Euro-Rådet bør overveje konsekvenserne af en fastsættelse af eurodollarens paritet for virksomhedsflytningerne og de direkte udenlandske investeringer. Der stilles også spørgsmålstegn ved de lande, der ikke skifter til den fælles mønt allerede fra 1. januar 1999.
Hr. formand, betænkningen er i virkeligheden det modsatte af de protektionistiske teser, og den forsvarer en stærk idé, nemlig idéen om mere loyalitet over for globaliseringen som svar på visse virksomhedsflytninger. Det er for virksomhederne bydende nødvendigt at tilkæmpe sig nye markeder, og det er nødvendigt med investeringer for at ledsage denne strategi.
Kommissionen skal derfor fortsat afdække de forhindringer af enhver art, der afholder de europæiske virksomheder fra at føre denne politik. Den database, der er etableret til dette formål, har været en stor succes. Der er derfor ikke tale om at afvise de virksomhedsflytninger, som jeg vil kalde offensive. Til gengæld drejer det sig om at se, hvordan man kan undgå visse spontane virksomhedsflytninger, der ikke har til formål at erobre et marked, men nærmere at gøre brug af underleverance, hvilket ofte fører til en større udnyttelse af den menneskelige arbejdskraft og et massivt tab af arbejdspladser i Europa.
Loyalitet burde derfor være en regel for alle, først og fremmest i Den Europæiske Union. Denne loyalitet skal gælde over for de europæiske lønmodtagere, der har ret til en bedre information, især før enhver beslutning om virksomhedsflytning eller lukning af arbejdspladsen, hvilket fører til den foreslåede ændring af direktiv 94/45 C. Virksomhederne skal ligeledes udvise loyalitet over for Den Europæiske Union, idet de, når de modtager national eller fællesskabsstøtte, ikke længere skal kunne flytte virksomheden nogle måneder senere. I denne henseende har vores forslag til formål at tilpasse os strukturfondens forretningsorden vedrørende svig for at indføre en forpligtelse til at tilbagebetale støtte i tilfælde af førtidig flytning af en virksomhed. Endelig skal der udvises loyalitet mellem de store europæiske distributører, fabrikanterne og underleverandørerne gennem en tillidskontrakt, der tilskynder til en bedre udveksling af informationer og dermed til tættere forbindelser. Vi håber således at begrænse det pres, der udøves af visse distributører med henblik på virksomhedsflytning.
De europæiske multinationale, der etablerer sig i udlandet, skal være de bærende elementer i den sociale udvikling. Vi foreslår derfor indførelsen af en adfærdskodeks, der bygger på overholdelsen af ILO's konventioner om bekæmpelse af tvangsarbejde og om fremme af foreningsfrihed. Denne kodeks vil ikke være ledsaget af straffeforanstaltninger, men en virksomhed, der forpligter sig i denne retning, vil kunne få sit navn anført i EF-Tidende eller på Internet. Vi ved alle i dag, at information har en sådan magt, at det er muligt at påvirke de multinationale virksomheder. På et tidspunkt, hvor de amerikanske myndigheder bestræber sig på at udarbejde en adfærdskodeks for de amerikanske virksomheder, ville det så ikke være passende for Den Europæiske Union, menneskerettighedernes vugge, at være på forkant på dette område?
Det siger sig selv, at selvom omkostningerne reduceres maksimalt, vil lønnen til en europæisk arbejder ikke kunne komme ned på samme niveau som for en kinesisk arbejder. Omkostningerne er naturligvis for høje i vores lande, men jeg vil gerne gentage, at det ikke er i prisen på arbejdskraft, at man skal søge fordelene ved Den Europæiske Union. Fordelene ved Europa drejer sig hovedsagelig om teknologi og uddannelse. Ved at iværksætte en storslået europæisk politik på disse to områder, kan Unionen ikke alene undgå visse virksomhedsflytninger, men - endnu bedre - bidrage til tilbageflytninger, det vil sige tilbage til Europa. Jeg regner desuden med de beslutninger, der træffes på topmødet i Luxembourg om beskæftigelse, til at give denne politik en saltvandsindsprøjtning.
Vi anmoder desuden om indførelsen af en adfærdskodeks på det skattemæssige område. Det siger sig selv, at fjernelsen af skattemæssige smuthuller kan være en løsning på de spontane virksomhedsflytninger, men dette er en lang og besværlig proces.
Hvad angår den sociale harmonisering udgør den europæiske socialpagt, ligesom den sociale protokol, der er en del af traktaten, et godt udgangspunkt for et fornyet fremstød for det sociale Europa. Men der er stadig lang vej, før vi opnår en harmonisering af systemerne for pension og social sikring, der er den eneste effektive måde at undgå visse virksomhedsflytninger på.
Det var, hr. formand, hvad jeg ville sige her til aften.

Randzio-Plath
Hr. formand, ordføreren har i sin betænkning med rette redegjort for de problematiske sammenhænge, der kan være mellem direkte investeringer i udlandet og virksomhedsflytninger. Han har også sat de samme temaer ind i en stor sammenhæng, som vi gang på gang har diskuteret her i EU-Parlamentet, når det drejede sig om verdenshandelen med varer og tjenesteydelser. Vi kan ikke på den ene side nå frem til en liberalisering, globalisering og udnyttelse af alle muligheder inden for de moderne transportmidler og informationsteknologier, hvis vi på den anden side ikke også går ind for, at der skal være et sæt regler.
Det gælder for det europæiske indre marked, for handelen, som er så vigtig for os alle, men i lige så høj grad også for verdensmarkedet. Jeg tror, at netop i kraft af globaliseringen vil sammenhængen mellem handel og direkte investeringer blive endnu stærkere, fordi virksomheder af i dag har mulighed for at agere globalt, ganske uafhængigt af, om de er multinationale eller ej, om de er store, mindre eller mellemstore virksomheder. Med en direkte investering - og det skal gøres klart her - er det jo netop anderledes end ved den rene eksport eller ved afgivelse af ordrer, fordi virksomheden dér engagerer sig på langt sigt. Derfor er det også rigtigt i højere grad at rette søgelyset mod udviklingen inden for de direkte investeringer med henblik på deres fremtidige virkninger end mod de problemer, som hænger sammen med handelen.
Hertil hører også spørgsmålet om bortstrømning af investeringer, som kan virke hæmmende for væksten og skadelig for beskæftigelsen. Heldigvis må man sige, at globaliseringen i verden af i dag endnu ikke er så fremskreden, at vi for alvor har kunnet konstatere ensidigt forrykkede balancer i investeringerne. Netop i Den Europæiske Union kan vi stadigvæk fastslå, at vi er et attraktivt område for investeringer, og at vi vil være det i endnu højere grad med indførelsen af euroen og det fuldt ud gennemførte indre marked. Således set er det med sikkerhed et spørgsmål, som i første omgang kun vil berøre ganske bestemte sektorer og brancher eller enkelte virksomheder med hensyn til deres beskæftigelsessituation eller økonomiske aktiviteter.
Men spørgsmålet er, om vi i endnu højere grad skal skride til handling. Med rette har ordføreren i sin betænkning ikke kun peget på, at der er behov for en regulering, at der skal indføres sociale og miljømæssige klausuler og en mere retfærdig konkurrence, men også, at den globale integration af økonomi, handel og investeringer skal fuldbyrdes, og at arbejdspladser, som netop leverer sprængstoffet, kan skabes ved en regulering af relationerne med de private virksomheder.
Vi har ikke kun behov for en international regulering af konkurrencen som følge af væksten i udlandsproduktionen og internationaliseringen og globaliseringen må vi også have en adfærdskodeks. Der er jo nu engang opstået monopoler i denne verden i forbindelse med koncerner, som agerer på tværs af nationerne, og de kontrollerer ikke kun en tredjedel af verdens nationalprodukt, men de hundrede største koncerner repræsenterer også 16 % af beskæftigelsen. Derfor anser jeg det for meget vigtigt, at vi her ikke tillader, at der opstår private konkurrencebegrænsninger og monopoler, men at vi via en adfærdskodeks, men også via reguleringer, og ikke kun på OECD-plan, men også på WTO-plan, når frem til, at den værditilvækst, som indtjenes globalt, og som resulterer i velstandsstigning, ikke fordeles ensidigt.
Jeg mener, at denne vigtige Sainjon-betænkning er en perspektivrig og fremadrettet betænkning, fordi industrilandenes beskæftigelses- og tilpasningsproblemer struktureres klart, og der gives svar på dem, og fordi betænkningen ikke taler for en ny protektionisme, men i stedet gør sig til talsmand for en omfattende åbning af markedet og for internationale reguleringer. Derfor er det simpelthen nødvendigt at støtte denne betænkning og gøre den til et forlæg for nødvendige skridt fra Kommissionens og Rådets side på europæisk og internationalt plan.

Schwaiger
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, virksomhedsflytninger er forretningsmæssige instrumenter, som i den sociale markedsøkonomi tager højde for bestemte betingelser på produktionsstedet. De er ikke i sig selv dadelværdige. Men de bliver problematiske, hvis betingelserne på det nye produktionssted strider mod lovgivningens betingelser, som f.eks. i ekstreme tilfælde med børnearbejde eller tvangsarbejde, og hvis kvinder diskrimineres erhvervsmæssigt i de udflyttede virksomheder, eller hvis der f.eks. er hvidvaskning af sorte penge med i spillet. Men virksomhedsflytninger kan delvis være nødvendige for at åbne markeder på andre kontinenter tættere på forbrugerne og også for at producere tættere på forbrugerne.
Produktionsbetingelserne i Europa som helhed og også i de fleste medlemsstater af Den Europæiske Union, også mit eget land, er igen ved at blive bedre og vil med euroen og visse reformer i den nærmeste tid blive endnu mere attraktive. På mellemlangt og langt sigt bør virksomhederne i deres egen interesse overveje, om virksomhedsflytninger uden for Europa er et velegnet instrument for at kunne forsyne det europæiske marked fra en vis geografisk afstand. Mange - også logistiske - grunde taler imod en sådan strategi. Nogle virksomheder har taget konsekvensen af dette og begynder nu at flytte dele af deres virksomheder fra Asien tilbage til Europa.
Vi går altså ind for en differentieret markedsøkonomisk analyse af de meget forskelligartede faktorer, som bærer ansvaret for flytninger af produktionsaktiviteter, og går imod interventionistiske bestemmelser, som betyder belastninger for virksomhederne. Således bør alle foranstaltninger vendt mod flytninger efterprøves omhyggeligt for at undgå interventioner, som resulterer i ulemper for erhvervslivet. Det kunne imidlertid være ønskeligt med visse rammebetingelser og en vis selvforpligtelse for erhvervslivet vedrørende virksomhedsflytninger for at kunne anvende den offentlige støtte, der ydes efter Den Europæiske Unions regler, hensigtsmæssigt eller for at forhindre svindel. Vi støtter derfor udtrykkeligt anbefalingen til EU-Kommissionen om at foreslå en adfærdskodeks baseret på sådanne markedsøkonomiske principper for europæiske og multinationale virksomheder.
Efter at den oprindelige betænkning den 6.11.1997 blev henvist til fornyet behandling i Udvalget om Udenrigsanliggender, har der i løbet af yderligere konstruktive drøftelser med ordføreren kunnet indføjes væsentlige ændringer svarende til vores idéer. Mange tak, hr. Sainjon, for den åbenhed, hvormed De har behandlet og også for størstedelens vedkommende overtaget vores ændringsforslag. Men jeg må på den anden side også gøre opmærksom på, at der vedrørende problematikken omkring euroen foreligger et ændringsforslag fra Dem, nemlig nummer 22a (nyt), med det indhold, at de europæiske politiske myndigheder - hvem det så end er - som led i Europa-Rådet bør gøre sig tanker om virkningerne af en fastsættelse af paritet mellem euro og dollar for de direkte investeringer i udlandet. Dette er efter min mening en anbefaling, som går i den forkerte retning, og som også i går blev afvist af kommissær de Silguy under debatten om Ruffolo-betænkningen.
Den nuværende artikel 111 - tidligere artikel 109, stk. 1 og 2, i EØF-traktaten - kan ikke tolkes sådan, at der eksisterer en valutapolitisk styringsbeføjelse, uanset af hvilken art, for Europa-Rådet på valutakursområdet. Den her nævnte problematik vedrørende en formel aftale om valutakurssystemer er noget ganske andet og ville - hvis den blev gennemført - angå et nyt Bretton Woods, men ikke kurspleje af kursen euro/dollar. Kompetencen hertil ligger alene hos Den Europæiske Centralbank, og dén må ikke begrænses i sin uafhængighed. Artikel 109 understreger udtrykkeligt, at Den Europæiske Centralbank hverken modtager instrukser eller anbefalinger fra Fællesskabets beslutningsorganer, organer eller institutioner eller fra andre sider. Dette gælder tilsvarende også for valutakursens udvikling mellem euro og dollar. Pleje heraf - om De vil - påhviler udelukkende Den Europæiske Centralbank.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kolleger, kommissær, den 6. november sidste år blev Sainjonbetænkningen efter anmodning af Den Liberale Gruppe sendt tilbage til Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser af tre grunde.
For det første dækkede titlen ikke indholdet. Betænkningen skulle dreje sig om virksomhedsflytninger og direkte udenlandske investeringer i tredjelande, men en stor del af beslutningen vedrører socialøkonomisk politik i Unionen eller henstillinger vedrørende indførelsen af euroen. Jeg er glad for, at hr. Schwaiger er enig i denne kritik, særligt med hensyn til euroen. Disse emner falder uden for betænkningens rækkevidde og Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelsers kompetence.
Den anden grund til at min gruppe havde indvendinger mod denne betænkning vedrører de indholdsmæssige udgangspunkter. Mens vi alle med fuld fart er på vej ind i den digitale tidsalder med alt, hvad det indebærer, særligt for virksomhederne, baserer hr. Sainjon sin beslutning på et industrielt samfund, som ikke længere eksisterer.
For det tredje blev de fleste af de af mig indgivne og for min gruppe essentielle ændringsforslag ikke overtaget. Desværre må jeg konstatere, at hr. Sainjon har negligeret den liberale gruppes kritik, der den 6. november klart fik støtte af flertallet i Parlamentet. Han har ikke engang gjort sig det besvær at konsultere mig, og mine på ny indgivne ændringsforslag er ikke blevet overtaget.
Min gruppe mener derfor, at betænkningen, som den nu foreligger, stadig ikke er acceptabel. Vi undlader at stemme på trods af, at nogle medlemmer vil stemme for.

Seppänen
Hr. formand, i udvalget stemte jeg for forkastelse af betænkningen, og det begrunder jeg herved:
Ordfører Sainjon taler om informationssamfundet. Men han går uden om økonomisystemet, den globale kapitalisme. Betænkningen taler om bundethed til næringslivets love uden rigtigt at fortælle, hvad der menes med det. Der glemmes, at næringslivets lov er kapitallogik. Kapitalen skal altid have den højest mulige profit. Kapitalisme indebærer såvel kapitalens merværdiproces som systemsamfundet omkring den.
Den Europæiske Union er den nuværende eksistensform for kapitalisme i Europa. Massearbejdsløshed er en del af systemet, hvor de europæiske politikere skaber et frit virkemiljø for rovdrift og spekulation. Denne kultur importerer vi til andre lande i form af overflytning af virksomheder og direkte investeringer.
I betænkningen er kapitallogikken, det vil sige stræben efter profit, mystificeret, og markedet helliggjort. Ordføreren har helt glemt, at det frie marked ofte strider mod menneskeværdier og endda forudsætter dumpning af menneskeværdierne. Dette er forklaringen på virksomhedernes flugt til de steder, hvor afkastet er størst.
Det faktum, at kapitalismen standardiserer og harmoniserer, er senest lært af Asien, som har oplevet det som en fremmed kultur. Kapitalisme indebærer ikke civilisation eller humanisme, men råt profitbegær uden hensyntagen til midler. Tænk på, at der i verden findes tres gange så mange løse penge i omløb, som der er behov for betalinger i verdenshandelen. Overflytninger af virksomheder er den moderne gang i den elektroniske kapitalisme, dette verdenskasino, hvor den fattiges menneskeværdi ofte udgør satsningen.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, kære kolleger, hvis det går efter arbejdsgivernes forestillinger, sagde en fagforeningsmand for kort tid siden, befinder den ideelle tekstilfabrik år 2000 sig på et skib, som altid lægger til der, hvor lønningerne netop er lavest, og - det er der efterhånden rigelige eksempler på - også der, hvor arbejdsmiljøet og de fagforeningmæssige rettigheder er dårligst, de sociale omkostninger og den sociale sikring lavest, overskuddene størst, og markedet mest lovende.
Det sidstnævnte, det med markedet, kan ingen egentlig have noget imod. Det er logisk, at virksomhederne søger den korteste vej til forbrugeren, men det kan på ingen måde være vores ønske, at det europæiske skib skal opføre sig som en global pirat. En mekaniker i et europæisk autofirma har ret til en ugiftig, ren og social arbejdsplads, uanset om fabrikken ligger i Stuttgart eller i Campinas i Brasilien. Man bør heller ikke acceptere, at den europæiske kollega i en multinational virksomhed presses på lønnen alene med den begrundelse, at der kan produceres billigere i en eller anden filial af firmaet.
Derfor har vi brug for regler, og derfor har vi fra Udvalget om Udenrigsanliggender foranstaltet en høring og forelagt den betænkning, som i dag skal vedtages i andet forsøg. Det er ganske vist beklageligt, at en række parlamentsmedlemmer ved den sidste afstemning havde ladet sig indfange af det uhyrlige argument, at der i betænkningen blev talt så meget om det sociale, og at den derfor skulle til udbedring i Udvalget.
Det er sket. Vi har udbedret den, og det har interessant nok vist sig, at udbedringerne tager endnu mere hensyn til det sociale område. Også det er rygtedes. Biler køber jo nu engang ikke biler! Men lad mig nævne endnu to punkter. Multinationale virksomheder skal have en adfærdskodeks, som indeholder de væsentlige ILO-konventioner og miljødirektiver. Alle virksomheder, som vil overholde denne kodeks, skal nævnes ved navn i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Vi opfordrer derudover til, at virksomheder, som ikke vil overholde disse spilleregler, udelukkes fra EU-støtte, og jeg beder derfor om, at man stemmer for vores ændringsforslag. Det samme gælder egentlig også for eksportkreditforsikringer, for det bør faktisk være sådan, at det kun kan betale sig at drive forretning, hvis man samtidig respekterer menneskerettighederne.
Lad mig sige endnu en bemærkning til kollega Plooij-Van Gorsel. Jeg anser det faktisk for særdeles betænkeligt, at én, som fremsætter ændringsforslag, a) ikke var til stede under høringen, og b) derefter ved den endelige afstemning om betænkningen igen ikke er der for at præsentere disse ændringsforslag. Sådan behandler man ikke vores udvalg! De kan læse denne del i det fuldstændige forhandlingsreferat, for De forstår udmærket tysk!
Jeg synes, at betænkningen af Sainjon er udmærket. Jeg kan også tilslutte mig meget af det, som hr. Schwaiger har sagt. Vi fra Udvalget om Udenrigsanliggender vedkender os denne betænkning.

Souchet
Hr. formand, Sainjon-betænkningens rejse tur-retur uden væsentlige ændringer mellem plenarforsamlingen og Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser stiller igen spørgsmålet om den meget minimalistiske måde, som ordføreren har valgt at behandle virksomhedsflytningerne på, hvilket vi også har beklaget.
Denne betænkning er desuden opbygget omkring et paradoks, idet den i begrundelsen har tendens til at minimere virksomhedsflytningernes sociale og territoriale konsekvenser og i forslagets konklusioner har tendens til at mangedoble de forskellige løsninger, der kan rette op på de værste virkninger. Dette store udvalg af foranstaltninger, der ganske vist ikke er uinteressante - adfærdskodeks, social kvalitetsmærkning, tillidskontrakter mellem fabrikanter og distributører, foranstaltninger til bekæmpelse af tvangsarbejde - udgør især lige så mange indrømmelser af omfanget af virksomhedsflytningernes ødelæggende konsekvenser. Det er ganske sikkert svært rent statistisk at danne sig et billede af dette fænomens virkelige omfang, men den fremgangsmåde, som André Sainjon har valgt, forekommer særdeles restriktiv. Hvis man skal lave en opgørelse over alle de arbejdspladser, som er forsvundet i vores lande på grund af virksomhedsflytninger, skal man ikke alene tage højde for de produkter, der genindføres fra lande med lave lønninger, men ligeledes for produkter fra højt udviklede lande, hvor ca. 30 % af de enkelte bestanddele stammer fra lande med lave lønninger. Virksomhedsflytninger kan i øvrigt ikke analyseres uden at tage højde for det pres i retning af lønnedgang, som valget af systematisk frihandel medfører for arbejdsgiverne, idet virksomhederne er tvunget til udligne den effekt, som tilgangen af produkter fra lande med lave lønninger, har på markedet, ved at automatisere produktionen. Det er alle disse omkostninger, der skal være omfattet af analysen af virksomhedsflytningernes sociale konsekvenser; kun i så fald vil man kunne danne sig et overblik over fænomenets omfang.
De korrigerende foranstaltninger, som hr. Sainjon foreslår, står ikke mål med dette omfang. Det er især beklageligt, at han ikke har ønsket nærmere at undersøge alle de foranstaltninger, der kunne begrænse fordelene ved genindførsel. Det er ellers med sikkerhed én af de mest givtige fremgangsmåder for i fremtiden - hvis man virkelig ønsker det - at begrænse omfanget af virksomhedsflytningernes ødelæggende konsekvenser.

Smith
Hr. formand, må jeg begynde med at rose det arbejde, som hr. Sainjon har gjort med denne betænkning. For det første behandler den meget indgående stoffet og de spørgsmål, der blev rejst ved den offentlige høring, der afholdtes af REX-Udvalget sidste år. Den er også en ret så nøje genspejling af meningsspredningen i REX-Udvalget.
Jeg for min del vil blot gerne understrege og komme lidt nærmere ind på nogle af de væsentlige argumenter, der er blevet fremført af ordføreren. Jeg er glad for opfordringen til, at Kommissionen skal udarbejde en adfærdskodeks, der skal være gældende for de europæiske multinationale selskaber. Vi må sikre, at den også kommer til at gælde for datterselskaber og underleverandører. Hvis den skal være rigtigt effektiv, må der være en rolle at spille her for fagforeningerne med at overvåge dens effektivitet. Jeg må tilstå, at jeg ikke ubestridt er tilhænger af frivillige kodekser. Jeg tvivler meget stærkt på, at frivillige kodekser kan være effektive, og jeg håber, at de pågældende virksomheder tager dette til efterretning.
Herudover vil jeg gerne støtte ordførerens anmodning om en indføjelse af sociale og miljømæssige bestemmelser, internationale aftaler og WTO-regler. Det har vi længe støttet i REX-Udvalget. I betragtning af, at vi befinder os i en periode med langsom vækst og stigende arbejdsløshed i Europa, er det væsentligt, at vi ser på alle aspekter i forbindelse med direkte udenlandske investeringer og virksomhedsflytninger. Hr. Sainjon rejser nogle interessante spørgsmål vedrørende de potentielle følger af indførelsen af en fælles valuta. Jeg ser frem til at høre Kommissionens reaktion på dette.
Der er imidlertid ét andet meget vigtigt spørgsmål, som jeg mener bør behandles i relation til virksomhedsflytninger, og det er spørgsmålet om gennemsigtighed. Jeg vil hævde, at de store virksomheder, der fører lobbyisme over for Kommissionen og søger velvillig lovgivning eller endog afbureaukratisering eller gavn af uddannelsesprogrammer, har pligt til at være åbne og ærlige om deres langsigtede investeringsflytteplaner. Jeg mener ikke, at det er for meget at bede om, at de informerer os i god tid i forvejen ikke kun om, hvor deres planlagte udenlandske investering vil blive gjort, men også hvilket marked den har til hensigt at yde gavn, og hvilken indvirkning den sandsynligvis vil få på beskæftigelse og arbejdsløshed i Den Europæiske Union.
Jeg håber, at Kommissionen, når den har drøftelser med multinationale selskaber, som vi ved den har, vil rejse disse spørgsmål over for dem, idet alle planer om en systematisk bekæmpelse af arbejdsløsheden vil være reduceret til ikke at være meget andet end brandmandsøvelser, hvis vi ikke har denne information. For så snart vi behandler en sag, springer en anden op bag ved os.
Til slut et ord om den foreslåede multilaterale aftale om investering. Hvis denne foreslåede aftale ser ud til at begrænse social- og miljølovgivningen eller hindre samfundsøkonomiske fremskridt i udviklingslandene, så vil den blive heftigt og stærkt bestridt, og jeg vil råde Kommissionen til omhyggeligt at tage den voksende bekymring, der omgiver MAI, til efterretning.

Porto
Hr. formand, man må anskue investeringsflytning realistisk og konstruktivt, idet der jo sigtes mod formindskelse af risici og udnyttelse af de muligheder, der tilbyder sig, således som det korrekt understreges af ordføreren, hr. André Sainjon, som jeg gerne vil takke, uden dermed at foregribe de forbehold, som hr. Schwaiger har givet udtryk for.
Det er vigtigt først at erindre om, at EU i verdenssammenhæng er det mest søgte mål for direkte udenlandske investeringer - 45 % af det samlede antal - med en økonomisk virkning i form af en saldo, der er klart positiv for os.
Vi må derfor acceptere som noget ganske normalt, at de europæiske investeringer i udlandet også er betydelige, selvom vi dog bør være særlig opmærksomme over for investeringer i lande, der med billig arbejdskraft har en produktion, der fører til arbejdsløshed hos os.
Men ud over, at vi skal bekymre os om udviklingen i sådanne lande, og utvivlsomt stille krav til landene og til de multinationale firmaer om at opfylde minimumsreglerne på det sociale og miljømæssige område, kan de foretagne investeringer blive til muligheder for os selv. Særlig gennem åbningen af markeder for slut- og mellemprodukter, i hvis produktion vi kan fortsætte med at være ledende takket være den teknologiske udvikling, der kan give os en enestående position i verden.
Hvad angår det krav, der stilles til os gennem et udvidet omfang, er det særdeles betimeligt, at ordføreren bemærker, at strukturfondene mere end tidligere burde satse på at fremme forskning og teknologisk fornyelse i virksomheder beliggende i Unionens dårligere stillede regioner med henblik på at øge deres konkurrenceevne og mulighed for at kunne konkurrere med de nyindustrialiserede lande.
Kun et Europa i ligevægt, uden omkostningerne ved de store koncentrationer, og som udnytter alle nationale og regionale muligheder, vil kunne klare konkurrencen fra en verden, som vi, i vores egen interesse, må være stadig mere åbne over for. Det drejer sig om krav til Unionen som helhed og til de enkelte lande, især til Portugal, mit land, hvor der er så meget, der skal gøres på regionaludviklingsområdet.

González Álvarez
Hr. formand, lad mig begynde med at konstatere, at vi - som min kollega Esko Seppänen sagde - lever i et kapitalistisk system, og jeg vil under alle omstændigheder gerne dvæle ved et aspekt af betænkningen, som andre kolleger har henvist til, og som jeg finder grundlæggende: Den betragtning, hvor hr. ordfører Sainjon anser, at social retfærdighed og bæredygtig udvikling skal være på samme niveau som effektivitet og økonomisk stabilitet.
Jeg vil også bemærke, hvad andre kolleger har sagt: Adfærdskodeksen bør også gælde for de multinationale selskaber. Denne adfærdskodeks samler faktisk Fællesskabets ønsker: Kampen mod tvangsarbejde, mod børnearbejde, mod forskelsbehandling af mænd og kvinder inden for beskæftigelse og erhverv og kampen for en bæredygtig udvikling. Alt dette, som rent teoretisk ligger til grund for de europæiske politikker, skal nødvendigvis også være en adfærdskodeks for de multinationale selskaber. For ikke så længe side fik vi oplyst, at tæt ved 200 millioner børn arbejder, fra de er 5 år. Den Europæiske Union kan ikke tillade, at dette finder sted i de multinationale selskaber, som Unionen har forbindelser med.
Der er også behov for en revidering af direktiv 94/45/EF, for vi synes ikke, at det på tilstrækkelig vis, som ordføreren meget vel siger, kræver, at medarbejderne skal høres ved flytning af et multinationalt selskab.
Vi har lige nu eksempler i Spanien på sektorer med fremtid, f.eks. telekommunikation. Men der er en svensk virksomhed, Ericsson - og andre virksomheder følger samme eksempel - som sælger en del af sin produktion til små virksomheder uden at garantere medarbejdernes rettigheder og uden at garantere fremtiden for disse medarbejdere i denne lille virksomhed. Vi mener, at man bør undgå, at de multinationale selskaber skalter og valter med medarbejdernes rettigheder, og at Den Europæiske Union skal have tilstrækkelige midler til at forhindre det.

Van Dam
Hr. formand, ved behandlingen af den første betænkning af Sainjon om dette emne har vi allerede fremsat ros og kritik. De fleste af disse bemærkninger gælder fortsat, men beslutningen er dog forbedret på en række punkter. For eksempel er udtalelserne om harmonisering af de skattemæssige betingelser og en fiskal adfærdskodeks fjernet ved den efterfølgende behandling i REX-udvalget. Endvidere er det en god ting, at udtalelsen om, at multinationale selskaber har pligt til være spredere af den sociale udvikling, er dæmpet.
Alligevel er beslutningen stadig kendetegnet af at ville dirigere. Kommissionen skal opstille en adfærdskodeks for europæiske multinationale selskaber. Der skal indføres et europæisk kvalitetsmærke og en tillidspagt mellem distributører, fabrikanter og underleverandører.
Endvidere trækker vi grænsen mellem det offentlige og det private område helt anderledes end min kollega hr. Sainjon. Han ser åbenbart staten som en slags løser af alle problemer. Ved på denne måde at blande det offentligretlige og det privatretlige område sammen benægter han på den ene side det offentliges og på den anden side erhvervslivets egen karakter og ansvar.
En virksomhed er primært en økonomisk organisation, selvom den bærer et ansvar på forskellige områder som for eksempel miljøpleje og socialpolitik. Virksomhederne kan dog ikke få tillagt offentligretlig myndighed, og de kan og må derfor ikke opføre sig som staten.
Mulighederne for styring af offentlige institutioner er i forhold til deres natur begrænsede. Myndighederne skal skabe betingelserne for funktionen i samfundsmæssig sammenhæng. Ordføreren anmoder, som om det var en selvfølgelighed, Kommissionen om at træffe alle mulige forholdsregler uden at afveje, om det nu også er en opgave for Den Europæiske Union.
Set ud fra subsidiaritetsprincippet drejer det sig først og fremmest om medlemsstaternes opgaver. De europæiske institutioner er ikke statsorganer, men overstatslige magthavere, der har fået uddelegeret et begrænset antal beføjelser. Desværre taber ordføreren dette af syne. Derfor kan vi ikke støtte denne betænkning.

Lukas
Hr. formand, jeg er enig med ordføreren, når han i punkt C siger, at virksomhedsflytning er et fænomen, som er baseret på økonomisk logik og ikke må ses ud fra en ideologisk synsvinkel.
Men der skal af humanitære og social- og arbejdsmarkedspolitiske grunde sættes grænser for den økonomiske logik. En adfærdskodeks for multinationale virksomheder måtte hilses velkommen. Men når det drejer sig om bekæmpelse af børnearbejde eller tvangsarbejde, altså moderne slaveri, er en adfærdskodeks for lidt. Intet europæisk firma bør kunne erhverve sig konkurrencefordele på bekostning af misbrugte børn.
Europa bør bortset fra krænkelser af menneskerettighederne, hvis bekæmpelse har første prioritet, sætte alt ind på ved massiv forøgelse af forskningen at styrke sin attraktivitet som produktionssted.
Ved protektionisme og isolationstendenser kan Europa ikke imødegå arbejdsløshedsproblemet. Strukturfondene skal i fremtiden i langt højere grad end hidtil anvendes til teknologisk forskning og innovation. Målet skal være at opnå konkurrencedygtige produktionsomkostninger i Europa trods højere lønomkostninger.

Caudron
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, spørgsmålet om virksomhedsflytning er et spørgsmål, der i særlig grad optager den europæiske offentlighed. Vi behandlede emnet indgående en aften i løbet af mødeperioden i november, og vi burde på dette tidspunkt have fastsat vores holdning ved afstemningen, og det var kun en ubetydelig manøvre, der i øvrigt var temmelig middelmådig, som i sidste øjeblik udløste en tilbagesendelse til udvalget.
Da jeg på det tidspunkt allerede udtalte mig, vil jeg blot i aften, for det første, godkende ordførerens forslag især med hensyn til forskning og teknologisk fornyelse, for dette er, som han siger, faktorer, der medfører en tilbagerykning af vores industrier til Europa, og dette gør jeg som ordfører for en betænkning om den europæiske industrielle konkurrenceevne, som jeg i øjeblikket er ved at udarbejde. Jeg vil ligeledes gentage, at jeg er enig i kravet om en social klausul i den internationale handel til bekæmpelse af alle former for udnyttelse, hvis ikke slaveri i den tredie verden. For det tredie vil også jeg tilslutte mig modstanden mod den meget udbredte opfattelse, at det først og fremmest er omkostningerne til europæisk arbejdskraft, der er skyld i virksomhedsflytningerne.
Til sidst vil jeg minde om det, jeg allerede sagde i november vedrørende virksomhedsflytningerne inden for Unionen. Disse kan ikke forbydes, men vi må sætte alt ind på at fremme den skattemæssige og sociale harmonisering, en harmonisering fra foroven. Vi kan ikke acceptere et indre marked, hvor spillereglerne og hermed omkostningerne fortsat er fundamentalt forskellige.
Endelig, jeg har sagt det før og gentager det her, kan det ikke accepteres, at firmaer først nyder godt af europæisk bistand og dernæst foretager udflytninger, og endnu mindre kan vi acceptere, at den europæiske bistand selv fremprovokerer udflytninger inden for Europa. Der findes mange eksempler på dette. Jeg tror, at det er på tide, at vi også inden for dette område får en klar europæisk politisk vilje. Så kunne vi med rette vise over for offentligheden, at vi bekæmper disse ukontrollerede udflytninger, der både økonomisk og socialt er uholdbare.

Burenstam Linder
Hr. formand, denne betænkning tager et interessant fænomen op, som belyser Europas problemer med at skabe en ekspansiv økonomi og fuld beskæftigelse. Betænkningen ville imidlertid have vundet på i højere grad at minde om, hvordan de samlede investeringer i EU kan øges. Det er det, der er det vigtige. Omlokaliseringer er kun en lille del af det hele. Betænkningens indretning er defensiv: at forsøge at bevare noget i stedet for at nyskabe meget. Det bidrager ikke til billedet af et dynamisk Europa, men bekræfter derimod et stagneret perspektiv. Dette indtryk forstærkes af de forslag, som præsenteres for at forhindre omlokaliseringer. Disse udgår ikke så meget fra, hvordan man skal gøre Europa mere attraktivt, men derimod fra, hvordan man kan gøre andre lande mindre konkurrencedygtige.
En række reguleringer og normer skal udvides til at gælde i andre lande. Man kan spørge sig, hvor effektiv denne angrebsmåde er. Med al respekt for forhandlinger i ILO, kodekser i OECD, bistandsregler, regler om uretfærdig konkurrence, strukturfonde, forskningssubventioner og socialklausuler bliver resultatet til sidst en fortegnelse over alle sådanne indsatser, som mange politikere opstiller for at virke handlekraftige og engagerede, men som alligevel ikke giver det ønskede resultat. Det vil næppe reducere omlokaliseringer og vil i hvert fald ikke øge investeringerne totalt set i Europa. Man kan ikke fremkommandere foretagsomhed og beskæftigelse; det er faktisk en god idé at indse dette i Europa-Parlamentet.
For at man skal nå målet, kræves der generelle aktiviteter, som letter foretagsomhed og iværksættelse, øger rentabiliteten for nye satsninger, forbedrer uddannelses- og forskningsprogrammer, giver Europa konkurrenceevne.
Lad mig som eksempel tage punkt 15 i betænkningen. Der siges det, at strukturfondene i større udstrækning skal indrettes på at skabe et innovations- og forskningsvenligt miljø for store og små virksomheder inden for informationsteknik, og at Adapt-programmet skal fremskynde uddannelsen af medarbejdere for bedre at kunne reagere på tekniske forandringer. Det er ganske udmærket og meget velmenende, men det er alligevel risikabelt, hvis man forveksler sådanne politikerstyrede subventionsprogrammer med virkelige aktiviteter for at skabe grundlag for et investeringsvenligt og investeringsorienteret erhvervsliv.
Denne betænkning indeholder punkt for punkt meget af interesse, men samlet set formidler den et ufuldstændigt perspektiv. De 25 punkter kan talmæssigt give indtryk af noget stort, men der mangler grundlæggende punkter om, hvordan den europæiske konkurrenceevne kan udvikles, og dermed det grundlag, der behøves for at modvirke omlokaliseringer og endnu vigtigere for at fremme nyinvesteringer.

Howitt
Hr. formand, jeg vil gerne koncentrere mig om indvirkningen af beslutninger om europæiske virksomhedsflytninger, sådan som de virker på udviklingslandene.
Som betænkningen så rigtigt siger, har europæiske investeringer haft en stor indvirkning på landene i hurtig udvikling i Latinamerika og Asien. Men den internationale kapitals flugt på begge disse kontinenter har været en stor kilde til ustabilitet, medens tanker om en skat på sådanne kapitalbevægelser forbliver på tegnebrættet. I mellemtiden foretages der ingen investeringer i de fattigste afrikanske lande, hvor de multinationale tager GBP 380 millioner mere ud af Afrika, end de investerer i det.
Overordnet ved vi alle, at direkte udenlandske investeringer, på grund af både deres niveau og potentiale, kunne have en meget større varig indvirkning i verden sammenlignet med ulandsbistand. Og alligevel forværrer globaliseringsprocessen i dag alt for ofte den sociale ulighed.
Derfor udtaler ordføreren så rigtigt, at vi burde støtte den etiske forretningsbevægelse. Men i vores støtte af disse principper må vi ikke være bange for at nævne dem, der fejlede med at fastholde retfærdige standarder. Som de indfødte befolkninger, der tvang det britiske gasselskab til at stoppe olieudvinding i Ecuadors regnskov, eller bananarbejderne på Costa Rica, der lagde sag an mod Shell for sterilitet forårsaget af anvendelsen af usikre ukrudtsbekæmpelsesmidler. Eller måske det mere berygtede eksempel med den verdensomspændende forbrugerboykot imod Nestlé på grund af deres uansvarlige markedsføring af modermælkserstatning.
Ordføreren opfordrer helt rigtigt til en europæisk adfærdskodeks for multinationale selskaber og en, der er blevet til i samarbejde med internationale institutioner. Jeg er stolt af, at den nye regerings hvidbog om international udvikling i min egen medlemsstat, Det Forenede Kongerige, genlød med disse krav. Men i aften bør vi bede Parlamentet om at se nærmere på dette spørgsmål og især om at gøre det med langt større vægt på indvirkningen på og partnerskabet med befolkningerne i udviklingslandene.

Bonino
Ved plenarmøderne i Bruxelles i november fremsatte Sir Leon Brittan detaljerede kommentarer til den første betænkning. Det gør det muligt for mig at være meget kortfattet, eftersom kerneelementerne i betænkningen ikke er ændret væsentligt.
Jeg vil gerne henvise til to punkter, som Kommissionen hilser velkomne. For det første fastslår betænkningen de nyttevirkninger, som udenlandske investeringer bringer med sig både for Den Europæiske Union og de lande, der modtager direkte udenlandske investeringer. Den understreger nyttevirkningerne, som jeg sagde, og understreger også de mere begrænsede omkostninger. Men - og det er vigtigt - den affærdiger ikke disse omkostninger, men kommer ind på de bekymringer, som en stor del af offentligheden og industrisektoren udtrykker med hensyn til virksomhedsflytninger.
Det forekommer Kommissionen, at betænkningen anbefaler en nyttig løsning, der vil yderligere styrke nyttevirkningerne af virksomhedsflytninger, medens den bekæmper de potentielle negative virkninger. Jeg vil gerne henvise til to punkter. For det første adfærdskodeksen. Kommissionen glæder sig over den pragmatiske idé med en adfærdskodeks, især i tredjelande i relation til sociale standarder. Men Kommissionen finder ikke, at det bør være dens rolle at udtænke eller påtvinge en virksomhed en adfærdskodeks. Det er en opgave for virksomhederne selv. Det er en pragmatisk og frivillig adfærdskodeks, hvori information snarere end sanktioner, der normalt ikke virker, er det væsentligste værktøj. Så idéen med at offentliggøre en liste i EFTidende eller endnu bedre på Internettet forekommer Kommissionen at være en god idé.
For det andet vil jeg gerne minde Dem om, at Kommissionen har forsøgt at forbedre internationale arbejds- og miljøstandarder. Som De ved, foreslog Kommissionen det særlige initiativ vedrørende handels- og arbejdsstandarder forud for WTO-ministerkonferencen i Singapore. Dette initiativ blev desværre ikke vedtaget, men Kommissionen vil fortsat støtte ILO's arbejde og se på andre midler, f.eks. foranstaltninger forbundet med GSP for yderligere at forbedre disse standarder.
Jeg har endnu to argumenter, som jeg gerne vil fremføre. Det ene vedrører valutakursen. Jeg forstår, at der var en større debat i Udvalget. Kommissionen har taget til efterretning, at Parlamentet vedtog Ruffolobetænkningen i går. Vi mener, at det er denne type tekst, som dette spørgsmål bør behandles og eventuelt løses i.
Med hensyn til en bemærkning fra hr. Smith kan Kommissionen berolige ham med, at vi er fortalere for MAIbestemmelsen, der eksplicit siger, at lande ikke bør nedsætte deres miljø- eller socialsikringsstandarder for at tiltrække investeringer. Mulighederne for indføjelse af en sådan bestemmelse er gode. Når dette er sagt, hilser Kommissionen denne betænkning velkommen. Vi glæder os til et fortsat samarbejde med EuropaParlamentet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og Guyana
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0385/97) af Medina Ortega for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning (EF) om en ordning for godtgørelse af fjernområdernes meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og det franske oversøiske departement Guyana (KOM(97)0389 - C4-0451/97-97/0200(CNS)).

Medina Ortega
Hr. formand, vi er åbenbart allerede blevet vant til at drøfte fiskeribetænkninger sent på aftenen. Som De ved, foretrækker mange fiskere netop dette tidspunkt, hvor fangsterne er gode, selvom jeg ikke ved, om de overholder de strengeste regler om artsbeskyttelse. Rent konkret tror jeg ikke, at det er særlig godt for bevaring af arten parlamentsmedlem og arten kommissær .
Under alle omstændigheder, hr. formand, er der tale om en betænkning, som jeg ikke tror vil medføre store vanskeligheder for Parlamentet. Det er et forslag til forordning, som kommer fra Kommissionen, og som har til hensigt at omdanne nogle støtteordninger - som allerede eksisterede som midlertidige ordninger - til permanente ordninger for Fællesskabets fjernområder. Jeg tror, at parlamentsmedlemmerne allerede har hørt dette emne omtalt. På Maastricht-konferencen i 1992 var der vedlagt en erklæring om Fællesskabets fjernområder, og i artikel 299, stk. 2, i den nye Amsterdam-traktat angives det, at disse regioner er særligt stillede på grund af deres afsides beliggenhed, øforhold, manglende energiressourcer osv., der berettiger dem til en række støtteordninger.
De særlige programmer for disse områder er omfattet af disse støtteordninger. Det drejer sig især om De Kanariske Øer, de portugisiske øer Azorerne og Madeira, de franske øer Guadeloupe, Martinique og Réunion og det franske departement Guyana. Støtteordningerne til disse områder omfatter fiskeristøtten, som blev indført ved en forordning i 1992 og forlænget i 1994 og 1995, og som burde have været afsluttet den 31. december 1997.
Jeg mener, at Parlamentet har undersøgt dette emne omhyggeligt. I Udvalget godkendte vi allerede i november forslagene til forordning med ændringsforslag, og jeg tror, at vi i morgen vil kunne vedtage dem uden vanskeligheder her i Plenarforsamlingen.
I Fiskeriudvalget blev Europa-Kommissionens forslag vedtaget uden bekymringer, uden vanskeligheder. Ordføreren og de øvrige af Fiskeriudvalgets medlemmer var bekymrede for fleksibiliteten. Altså når en forordning med midlertidig karakter ændres til en endelig forordning, ville der ikke være megen mening i at fastholde de tal, der blev fastsat oprindeligt på baggrund af en bestemt situation, som måske var gyldig i 1992. Udviklingen både inden for fiskeriproduktion og -drift samt markedsføring, ændrede forbrugsvaner osv. ville berettige til visse justeringer.
Dette er årsagen til de ændringsforslag, der er vedtaget af Fiskeriudvalget. Ændringsforslag nr. 1-9, som kan opdeles i tre grupper:
Første gruppe af ændringsforslag - nr. 1, 2, 4 og 9 - vedrører inkluderingen af visse produkter fra øen Réunion. Øen Réunion er også beliggende i den yderste periferi, og der er ingen grund til ikke at medtage den.
Ændringsforslag nr. 5, 6, 7 og 8 er et forsøg på at tilpasse støtten til De Kanariske Øer til de produkter, der rent faktisk markedsføres på nuværende tidspunkt.
Og endelig ændringsforslag nr. 3 - et beskedent ændringsforslag til en betragtning - som gentager noget, der allerede eksisterer, nemlig forpligtelsen til at respektere mindstekravet om en vanddybde på 30 meter for fiskeri på kontinentalsoklen.
Som parlamentsmedlemmerne vil opdage, har Fiskeriudvalget handlet med den største bekymring for budgetdisciplinen med henblik på ikke at overskride grænserne for de finansielle poster. Det er muligt, at Udvalget har været for nøjeregnende og respektfuldt over for Budgetudvalgets og Fællesskabets budgetmæssige forudsigelser. Man kan muligvis sige, at de ændringsforslag, der er vedtaget i forbindelse med De Kanariske Øer - nr. 5-8 - er formuleret så stramt, at de måske efterlader ringe margen for efterfølgende udvikling. Ændringsforslag nr. 9, som antager, at yderligere støtte til øen Réunion skal trækkes fra støtten til et andet fransk fjernområde, ville give store vanskeligheder for dette andet franske fjernområde.
Den mest interessante betragtning - og det er en skam, at den kom så sent - var den, som blev fremlagt af repræsentanten fra Europa-Kommissionen i vores parlamentariske udvalg den 25. november 1997. Han anførte, at forordningen måske kunne have antaget en mere fleksibel form med visse finansielle kontroller, men uden præciseringer for hver art og konstant angivelse af, hvilke mængder der reguleres.
Denne bekymring for at kombinere fleksibilitet med budgetdisciplin synes at være fremherskende i ændringsforslag nr. 12 fremsat af hr. Souchet på vegne af Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa, ændringsforslag nr. 13, fremsat af hr. Baldarelli på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og mit eget ændringsforslag nr. 14 ligeledes på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, som har til formål at erstatte eller ændre dette ændringsforslag nr. 9, som havde skabt irritation i det franske departement Guyana.
Ordføreren finder disse ændringsforslag korrekte. Især foretrækker han sit eget ændringsforslag nr. 14, men de synes alle at bedre situationen, således at der ikke fremprovokeres en konfrontation mellem øen Réunion og det franske departement Guyana.
Ændringsforslag nr. 15 og 16 fremsat af hr. Baldarelli på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har til formål at kombinere denne fleksibilitet med budgetdisciplin, og jeg synes også, de er acceptable. Jeg mener, at de bidrager til fleksibilitet i en forordning, som skal have permanent karakter.
Til gengæld mener ordføreren, at hverken ændringsforslag nr. 10 fremsat af d'Aboville og Aldo på vegne af Gruppen Union for Europa eller ændringsforslag nr. 11 fremsat af hr. Souchet på vegne af Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa om arter, størrelsen på fisk og rejer osv. hører hjemme i en forordning om markedsføringsstøtte. De hører hjemme i en forordning om beskyttelse af fiskearter, og ordføreren mener derfor, at de ikke skal vedtages.
Endelig, hr. formand, ved jeg ikke, hvad der skal ske med denne forordning efter vedtagelsen, men under hensyntagen til bemærkningen fra repræsentanten for Europa-Kommissionen, og til at Rådet i en senere fase skal vedtage den endelige forordning, håber jeg, at hverken Kommissionen eller Rådet opfatter Fiskeriudvalgets ændringsforslag - som nemt kunne blive vedtaget i morgen - som et meget tætsiddende korset. Tværtimod bør man i den endelige formulering af forordningen indføre en bestemmelse, der muliggør virkelig fleksibilitet. Der er altså ikke tale om, at vi, hver gang vi ønsker at flytte støtten fra en post til en anden, skal gennemføre en ændring af forordningen. Dette var naturligvis ikke Kommissionens oprindelige idé. Jeg ved ikke, hvilken formulering man kunne vælge. Det er muligt, at kommissæren i denne forbindelse kan afklare, om hun har en idé, eller om hun ganske enkelt vil nøjes med at vedtage ændringsforslagene, således som de kan vedtages i morgen af Plenarforsamlingen. Jeg finder, at ændringsforslagene er positive, de er konstruktive, og jeg vil i øvrigt takke Kommissionen for, at den har fremlagt en forordning af denne type, der uden tvivl vil være gunstig for Fællesskabets fjernområder.

Correia
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne fremføre min anerkendelse og påskønnelse af den indsats, som vores kammerat Medina har lagt i forsvaret fjernområdernes interesser, hvilket også den betænkning, som vi nu har til diskussion, er et eksempel på.
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Den Europæiske Unions anerkendelse af behovet for skabe ens afsætningsvilkår for bestemte fiskeriprodukter, således at der kompenseres for de vanskeligheder, som den fjernområdernes beliggenhed medfører, er siden 1992 blevet konkretiseret gennem en systematisk forlænget støtteordning indtil 1997.
Den Europæiske Unions fjernområder udviser fælles træk af strukturel karakter, der placerer dem i gruppen af regioner omfattet af mål 1, regioner, der, som I jo ved, kendetegnes ved et BNP pr. indbygger under 75 % af fællesskabsgennemsnittet. Den store afstand til afsætningsstederne for fiskeriprodukter, det beskedne omfang af markedet for afsætning af disse produkter og forøgelsen af produktionsomkostningerne på grund af højere transportomkostninger, hvortil kommer illoyal konkurrence på grund af handelsaftaler, som Den Europæiske Union har afsluttet med tredjelande, der opnår handelsfordele forhold til disse regioner, gør, at overlevelsen for forarbejdningsindustrierne og for en hel række dermed direkte eller indirekte beskæftigede afhænger af ordningen med kompenserende støtteforanstaltninger.
Hvad angår Madeira og Azorerne, har det på grund af moderniseringspolitikken været muligt ikke blot at konsolidere, men i visse tilfælde udvide en harmoniseret industri, som gør det muligt at afsætte den lokale overskudsproduktion, særlig tun, spansk makrel og strømpebåndfisk, hvilket giver forarbejdningsindustrierne udsigt til en bæredygtig udvikling.
Vi hilser således Kommissionens forslag velkomment ligesom også de ændringer, som ordføreren har foreslået, og vi støtter varmt, at de vedtages af Parlamentet og af Rådet, således at stabiliteten i denne fiskerisektor kan opretholdes, og at der dermed også stimuleres til skabelse af nye arbejdspladser.

Cunha
Hr. formand, fru kommissær, kolleger, vi, Det Europæiske Folkepartis Gruppe, finder de foranstaltninger, som vi nu præsenteres for, rimelige og berettigede. De sigter jo på at videreføre foranstaltninger, der allerede findes i tidligere forordninger, og hvis gyldighed ophørte i december sidste år.
Deres mål er, som vi alle ved, at give fjernområderne godtgørelse for de ekstra produktionsomkostninger, som de har, såvel som for forarbejdningsomkostninger og, først og fremmest, meromkostninger ved afsætning af fiskearter, hvis marked findes uden for disse regioner, der normalt er meget små, meget begrænsede markeder, og som derfor normalt er nødt til at eksportere til det europæiske kontinent og til det fælles marked.
Som vi alle ved, er der tale om ganske fattige fjernområder med særdeles lave indkomstniveauer, alle klassificerede som regioner under mål 1 - som det allerede er blevet sagt af hr. Correia - og der er tale om permanente strukturelle forhold, det vil sige, om en ugunstig situation af en grad, der desværre ikke lader sig slette, ikke lader sig fjerne på kort sigt.
Derfor bør disse støtteforanstaltninger efter vores opfattelse ses som permanente - og ikke kun konjunkturbestemte - støtteforanstaltninger. Det skal være støtteforanstaltninger, der skal underkastes en periodevis vurdering, der altid skal tage hensyn til fangsterne, de eksisterende lagre, og som naturligvis altid skal tage hensyn til selve markedsudviklingen og tillade, at det tilladte niveau for støtte til enhver tid kan hæves, hvis der sker en favorabel udvikling i produktion og fangster og en favorabel udvikling af markederne.
Nogle kolleger har foreslået, at disse støtteforanstaltninger blev udvidet til fisk fra Reunion; vi mener, at dette er forståeligt, vi støtter disse ønsker, men vi mener, at der bør findes finansiering af midler til denne ø og til denne situation, passende midler, uden at det bliver til skade for de nuværende modtagere, der jo befinder sig i Guyana, på Azorerne, Madeira og De Kanariske Øer.
Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil gerne takke hr. Medina Ortega for det arbejde, som han har udført, og som har været fantastisk, meget positivt, effektivt og kendetegnet af dialog. Han er enig i de ændringsforslag, der er blevet vedtaget i Fiskeriudvalget, men stemmer imod nogle af de ændringsforslag, der senere er blevet fremlagt på plenarmødet, særlig ændringsforslag nr. 10 og 12.
Jeg håber, at den tilstedeværende kommissær i fremtiden vil følge med opmærksomhed, således som hun i øvrigt altid gør det, disse perifere regioners situation og foreslå særlige foranstaltninger rettet mod dem, eftersom fiskeriet i disse fjernområder og øsamfund er en strategisk og endogen ressource for deres udvikling.

d'Aboville
Hr. formand, randområderne lider under deres fjerne beliggenhed. Eftersom transporten af deres produkter til det europæiske marked medfører ekstraomkostninger, er det nødvendigt, at der ydes en vis kompensation for at gøre disse produkter konkurrencedygtige over for produkter fra tredjelande, således som hr. Medina Ortega mindede os om.
Producenterne fra Réunion støder netop på vanskeligheder af denne art, og vi har derfor foreslået, at regionen skal omfattes af anvendelsesområdet for kompensationsordninger. Réunion er det randområde, der ligger længst væk fra Europa. Øen er beliggende midt i Det Indiske Ocean, i et område hvor de naturlige reserver ikke udpines, og der findes her en overflod af tun og sværdfisk, en ressource, der er tilgængelig for de lokale langlinefiskere, og som har værdi på det internationale marked, og som har en vigtig - omend ikke vital - betydning for beskæftigelsen i regionen, der er hårdt ramt af arbejdsløshed.
Men handelen med ferske produkter, især i Europa, hæmmes af fragt- og opbevaringsomkostninger. Denne situation får langlinefiskerne fra Réunion til at vende sig mod de lokale markeder, hvilket medfører en direkte konkurrrence mellem langlinefiskeriet og de små erhvervsfiskere. Med henblik på at sikre en sameksistens mellem de to fiskeriformer, må man fremme eksporten af langlinefiskernes produkter. Derfor vil jeg gerne takke hr. Medina Ortega for hans ændringsforslag 14, som tager højde for denne situation.
Desuden har vi inden for rammerne af behandlingen af Fiskeriudvalgets betænkning modtaget en delegation af erhvervsfiskere fra Guyana, der er kommet for specielt at henlede vores opmærksomhed på regionens problemer. I dette område tøver visse industrifiskere ikke med at fiske rejer tæt på kysterne på vand, der er lavere end 30 meter. Hermed trues de naturlige ressourcer, idet bestanden af unge rejer, som netop findes ved denne kyststrækning, ødelægges. En anden ødelæggende konsekvens er, at dette fiskeri medfører sidefangster, og salget af disse har en destabiliserende virkning på det lokale marked.
Dette er baggrunden for, at min kollega Blaise Aldo og jeg selv foreslår at betinge bistanden til rejefiskeriet i Guyana af en rimelig størrelse af produktet, det vil sige voksne rejer, hvor fiskeriet ikke bringer den samlede bestand i fare.

Novo
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Kommissionens forslag om at forny støtteforanstaltningerne til fiskeri i fjernområderne fortjener vores naturlige støtte, ligesom også betænkningen og de ændringsforslag, der er blevet fremlagt i Fiskeriudvalget.
Kommissionens forslag beviser imidlertid i dag, i 1998, at vi havde ret, da der for tre år siden blev diskuteret et lignende fornyelsesforslag for perioden, der sluttede den 31. december 1997. Det bevises nu, at det havde været muligt, at det var et spørgsmål om elementær retfærdighed allerede i 1995 at have vedtaget kompensationer for dem, der udøvede deres erhverv ved bundfiskeri på Azorerne og efter strømpebåndfisk og spansk makrel på Madeira, ud over den naturlige fornyelse, der blev foreslået for tunfiskesektoren.
De sektorer, der nu skal støttes på disse perifere portugisiske øer, forlangte allerede godtgørelse for tre år siden, og vi gjorde os til talsmænd herfor, og vi fik dengang vedtaget ændringsforslag, der afspejlede sådanne ønsker. Derfor bør vi i dag i 1998, hvor vi alle er enige, ikke glemme de regionale myndigheders ansvar; de myndigheder, der for tre år siden glemte bundfiskeriet på Azorerne og fiskeriet efter strømpebåndfisk og spansk makrel på Madeira og derfor ikke over for Kommissionen gjorde opmærksom på disse lokale økonomiske sektorers behov.
Ligesom man heller ikke bør glemme en vis ufølsomhed fra selve Kommissionens side, der dengang ikke ville ændre sit forslag, skønt den efter min mening kunne og burde have gjort det. Ligesom man afslutningsvis ikke bør glemme visse udeladelser og obstruktioner eller afledningsmanøvrer, der viste sig eller blev introduceret i den debat, der dengang fandt sted i dette Parlament.
Retfærdigheden, hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, sker nu fyldest, om end med tre års forsinkelse. Denne kendsgerning kan vi naturligvis ikke undlade at glæde os over.

Taubira-Delannon
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, denne forordning har faktisk et yderst stærkt retsgrundlag.
Retsgrundlaget findes i Romtraktatens tekst, det blev gentaget i traktaten om Spaniens og Portugals tiltrædelse, fornyet i konklusionerne fra regeringskonferencen i Maastricht og endelig genoptaget i Amsterdam-traktatens tekst, selvom denne endnu ikke er ratificeret. Der er med andre ord kontinuitet i den tankegang, der ligger bag teksten og bistandssordningen.
Desuden har Den Europæiske Union og især Europa-Parlamentet indset, at der skal tages højde for disse fjerntliggende områders særegenhed og har vedtaget POSEI-programmerne fra 1989 og 1991. Endelig kan man konstatere, at der ikke er nogen særlig tvivl med hensyn til denne ordning, hvilket giver den ekstra retsgyldighed.
Den Europæiske Union og i særdeleshed Europa-Parlamentet kan altså være stolte af en betydningsfuld bistand, som ydes til disse territorier og til aktiviteter, der sommetider udgør den vigtigste eksportindtægt. Når man betragter denne fremgangsmåde, der er kendetegnet ved gavmildhed men ligeledes ved økonomisk fornuft og bekymring for, om retfærdigheden sker fyldest, og som skal ændre de realiteter, der trænger sig på - og især geografiens realiteter - er det svært at forstå, at man fra det øjeblik, hvor man på fuldstændig lovlig vis medinddrager et område, overvejer at lade andre betale den bistand, man vil yde til området. De foregående indlæg har vist, at det ikke kan forsvares, at man påtænker at lade de franske oversøiske departementer eller de samlede randområder betale det beløb, der er nødvendigt for at udligne ulempen for fiskerne på Réunion.
Desuden vil jeg gerne, især for Guyanas vedkommende, henlede opmærksomheden på - og jeg ved, at Fiskeriudvalget vil forstå mig fuldt ud, for det er et både dynamisk og åbent udvalg - behovet for at overveje de forskellige fremgangsmåder. Hvis dette system skal vare evigt, må man opmuntre de forskellige økonomiske aktører til at samarbejde, til at enes og til at gå sammen med henblik på, i fælles interesse, at forvalte de ressourcer, der bestemt ikke er uudtømmelige, men som også har deres etologiske love.
Vi bør sætte spørgsmålstegn ved forskningsresultaterne, ved vores kendskab til bestandene, ved de forskellige interesser, ikke bare for én ressource - den omtalte rejebestand - men også for andre ressourcer og finde ud af, i hvilke situationer der kan opstå strid eller endda fjendtlighed, når fiske- og rejeområder overlapper hinanden.
Det er altså et langvarigt arbejde, som udvalget kunne påtage sig: Det ville udføre et strålende stykke arbejde. Hr. Medina Ortegas korrekte, præcise og overbevisende betænkning kan ikke andet end overbevise os om, at dette arbejde vil blive udført i alles interesse. I første omgang er det sikkert, at systemet skal bevares, at retfærdigheden skal ske fyldest - og at man bestemt ikke kan fratage nogen noget for at udøve retfærdighed over for andre - og at vi for fremtiden må sikre en fælles forvaltning af ressourcerne, der passende kunne foretages af de erhvervsdrivende inden for fiskeriet.

Apolinário
Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, med dette forslag fra Kommissionen og denne betænkning udarbejdet med den viden og velovervejethed, som hr. Medina Ortega lægger for dagen, åbner døren sig for finansiel støtte til afsætning af bundfiskeriprodukter fra Azorerne samtidig med, at støtten til tunfiskeindustrien opretholdes.
Det giver anledning til at citere et portugisisk ordsprog: «Dråben huler stenen«. Vi gik ind for tildeling af støtte i februar og marts 1995 stik imod opfattelsen hos den daværende ordfører og den daværende regionalregering på Azorerne. Dengang skød regionalregeringen på Azorerne ansvaret for, at bundfiskeriet ikke var medtaget, over på Kommissionen, idet den offentligt hævdede, at Kommissionen ikke bifaldt støtte til bundfiskeriet.
Nu gennemføres - med nye regeringer i regionen og i Portugal - det, som vi gik ind for i 1995. Til lykke til den nuværende regionalregering for strategien med dialog og ansvarlige krav over for Kommissionen, hvis forslag, der nu er til diskussion, opretholder støtten til 10.000 t tun, men for første gang udvider støtten til 3.500 t demersale arter. Det er altid muligt at bede om mere, men dette er allerede et skridt fremad.
Fiskeriets økonomiske og sociale betydning, specielt for beskæftigelsen, og de særlige betingelser, som Azorernes fjerne beliggenhed giver, retfærdiggør dette. Således forstår også Ministerrådet det, den instans, der nu endegyldigt har kompetence til den endelige vedtagelse af disse støtteforanstaltninger, støtteforanstaltninger, der styrkes ved, at begrebet fjernområder er medtaget i traktaten om Den Europæiske Union i overensstemmelse med det, der blev bestemt i Amsterdam.

Fraga Estévez
Hr. formand, fru kommissær, takket være den detaljerede og afklarende analyse af fjernområdernes økonomiske betingelser, som hr. Medina Ortega har medtaget i sin betænkning, er det ikke nødvendigt, at vi taler mere om egnetheden af Kommissionens forslag. Enhver, som læser begrundelsen for denne betænkning, kan bekræfte, at disse støtteordninger er berettigede, og at det er nødvendigt, at de fortsætter.
Selve det, at det drejer sig om øer, som i øvrigt er meget afsides beliggende i forhold til de væsentligste økonomiske centre, bidrager til på mere eller mindre ekstrem måde at skabe visse særegne forhold i øernes produktioner og deres handel med resten af verden. Dette har uden tvivl medført visse specialiseringer med hensyn til basisprodukterne for disse øers økonomier, hvor fiskeriprodukterne helt indlysende udgør en væsentlig del. Tun på Azorerne, blæksprutter på De Kanariske Øer og rejer i Guyana er nogle eksempler på, hvilke industrier øboerne har vendt øjnene mod for at sikre fremtiden.
Disse specialiseringer bør respekteres og konsolideres som det traditionelle grundlag for disse folks økonomi. Dette kan ikke gøres uden særlige finansielle instrumenter, der giver disse øer mulighed for at bevæge sig på markederne på lige fod, med godtgørelse for de meromkostninger, som dette forårsager i form af f.eks. transport af disse produkter til distributions- og forbrugscentrene.
Endvidere har støtteordningerne i POSEICAN-, POSEIMA- og POSEIDOM-programmerne gjort det muligt at udvikle industrierne fra ren fangst til eksport i form af halv- eller helbearbejdede produkter og skabt nye forventninger om udvikling og velstand.
Det ville dog være ønskværdigt, om Kommissionen var mere lydhør over for nogle af de særlige egenskaber i disse områder, hvis afsides beliggenhed i mange tilfælde kan medføre, at deres stemme vanskeligere høres. Noget i den stil er sket i tilfældet med støtten til Guyana, hvor man ikke, således som det ville have været nødvendigt, har været opmærksom på virkelig at beskytte det ikke-industrielle fiskeri. Tilstedeværelsen i Fiskeriudvalget af repræsentanter fra Guyana bekræftede dette områdes bekymring for at få en støtteordning, der sikrer biologisk respekt over for fiskeriressourcerne, noget, som Kommissionen principielt burde forsvare.
Vi håber, at de ændringsforslag, der er fremlagt af de forskellige grupper med henblik på løsning af dette spørgsmål, og som vi støtter, vil bidrage til at mildne denne situation, som ikke bør opstå i fremtiden.

Sierra González
Hr. formand, fru kommissær, de foranstaltninger, der foreslås i denne forordning, udgør ganske enkelt en ajourføring og fortsættelse af de foranstaltninger, der blev vedtaget i 1994 og 1995 inden for rammerne af POSEIMA-, POSEIDOM- og POSEICAN-programmerne.
Disse foranstaltninger havde kun til formål at rette op på nogle skader, der var forårsaget i fiskerisektoren ved meromkostninger forårsaget af fjernområdernes særligt begrænsende omstændigheder. Og det er foranstaltninger, som med tiden har udvist en vis effektivitet. Det synes at være fornuftige foranstaltninger.
Der er tredjelande, som nyder godt af nogle fordelagtige aftaler med Den Europæiske Union, og det ville være vanskeligt ikke at give en stabil støtte til Fællesskabets fiskerisektor, når den gives til tredjelande, som ikke er medlemmer af Fællesskabet. Uden disse foranstaltninger ville den kanariske fiskerisektor som - på den anden side - bliver mindre og mindre, rent konkret være dømt til undergang.
Det bedste, der falder mig ind at sige til forsvar for disse foranstaltninger, er, at uden dem ville størstedelen af fiskerisektoren i fjernområderne være på vej til at forsvinde, og at i disse så svage økonomier er ingen sektor uvæsentlig.

Langenhagen
Hr. formand, som vi har hørt, angår denne forordning regioner i den yderste periferi, såsom Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer, Fransk Guyana og andre. Ved afsætningen af visse fiskeriprodukter opstår der meromkostninger, som er betinget af denne afsides beliggenhed. En allerede eksisterende støtteordning skal ajourføres og videreføres. Målet er alene at kompensere for de faktisk opståede meromkostninger i forhold til andre områder i Unionen ved afsætning af disse fiskeriprodukter. Forslaget er vedtaget i Fiskeriudvalget. Nogle ændringsforslag går ud på en interessant omfordeling af støttebeløbene for at opnå større fleksibilitet, hvilket imidlertid ikke berører det samlede beløb.
Betænkningen er for så vidt højaktuel, fordi den berører strukturpolitikken på fiskeriområdet. Som det flere gange er beklaget fra vores side, er fiskerisektoren dårligt nok nævnt i Agenda 2000 og kun forbigående i Kommissionens arbejdsprogram for 1998. Det tilskynder os til nu at koncentrere os om strukturproblemerne i fiskeriet. Det flerårige tilpasningsprogram og de tekniske foranstaltninger, som er vedtaget i 1997, vil kun få en positiv virkning for befolkningen og deres arbejdspladser og livssituationer, hvis man tager fat på de strukturelle opgaver i fiskeriområderne og omsider får løst dem. Men så skal vi også have de nødvendige penge.
Vores andel har vi som Parlament ydet allerede i 1997 med fremtidsbetænkningen om den europæiske fiskeripolitik efter år 2002. To yderligere initiativbetænkninger skal følge i 1998. Betænkningen om industrifiskeriet vil igen rejse heftige diskussioner, men resultatet vil vise, at vi er kompetente i saglige fiskerispørgsmål, og at vi er parate og i stand til at løse konflikter, også når det gælder om at vise gennemsklagskraft i Parlamentet. Ved de internationale aftaler ligger omstridte finansielle midler nu i reserve. Lad os altså med klog tålmodighed følge begivenhederne, og lad os bruge de fælles kræfter især i Budgetudvalget og hos alle andre medlemmer af dette Parlament til endelig at opnå den medbestemmelse til styrkelse af Parlamentet, som vi ikke kun har længtes efter, men som er nødvendig for lovgivningsarbejdet.
For tiden diskuteres en ø-betænkning. Der vil følge en kyst-betænkning. Målet er at gøre opmærksom på de utilstrækkelige infrastrukturer og at korrigere disse for at bevare og opbygge de nødvendige arbejdspladser og produktionssteder i disse labile regioner netop til gavn for fiskeriet. Det vil vi fortsat arbejde på, lige så godt som hidtil og med større koncentration end hidtil, og jeg tror også i fuld overensstemmelse med vores ordfører, Medina Ortega.

Fernández Martín
Der ser De, fru kommissær, at vi fra alle politiske grupper og fra alle lande støtter Deres forslag. Derfor vil jeg begynde med at lykønske hr. ordfører Medina Ortega og Dem, fru Bonino, for succesen og justeringerne i Deres forslag til forordning.
Jeg er især enig med forslagene vedrørende blæksprutter og akvakultur, og jeg forstår den bekymring, som De, fru Bonino, udtrykker over for den kanariske regering i forbindelse med opfyldelsen af det biologiske stop i territorialvandene ud for Kongeriget Marokko i Deres brev af 27. december 1997.
Selve afsnittet i forslaget til forordning er i sig selv heldigt. Der tales om godtgørelse for meromkostninger. I løbet af årene har vi talt for nødvendigheden af, at fjernområdernes underskud og naturlige ulemper ved integration og deltagelse i det indre marked skulle anerkendes. Vi er kommet langt, ikke uden forhindringer, men endelig er det lykkedes.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på den kendsgerning, at disse meromkostninger, som Kommissionen vil godtgøre for, ikke skyldes konjunkturen, men er strukturelle. Derfor anser jeg det for nødvendigt - at Kommissionen anerkender - at denne form for støtteordninger også skal bibeholdes i fremtiden.
For nogle fjernområder - f.eks. øen Pico i Azorerne eller Lanzarote i De Kanariske Øer - er fiskeriet ikke kun en ekstra indtægtskilde i deres økonomiske ressourcer, det er simpelthen deres livsgrundlag, grundlaget for deres kultur og traditioner.
På grund af fiskeriets økonomiske betydning, på grund af de arbejdspladser, som det skaber, er dette ikke bare et enkeltstående tal, men en del af en strategisk ressource, som er uundværlig for, at denne støtte kan bidrage til sektorens overlevelse i fjernområderne, som har de største ledighedstal i hele Unionen, og som alle er regioner under mål 1 på grund af deres lave indkomstniveau. Derfor er det nødvendigt at bibeholde de aktuelle politikker, hvilket faktisk er formålet med den betænkning, som vi i dag drøfter.

Mendonça
Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, den fremragende betænkning, som vi har til debat, drejer sig om den støtte, der skal gives til en sektor inden for den økonomiske aktivitet i Den Europæiske Unions fjernområder, der måske ikke er den sektor, der har størst betydning i visse af disse områder. Den sektor er imidlertid ikke den, der har mindst behov for støtte, når man ser på den strategiske betydning, som fiskerisektoren har gennem dens produktion, forarbejdning og afsætning, miljømæssigt og socialt.
Det drejer sig om en særlig ordning for godtgørelse af meromkostninger, der skyldes fjernområdernes særlige forhold, indført inden for rammerne af POSEIMA-programmet. Det er derfor nu på sin plads at fremhæve den sejr, der blev vundet ved den sidste revision af traktaten om Den Europæiske Union, som gjorde, at der i traktaten blev indført særlige bestemmelser om fjernområderne, hvilket er det samme som at sige, at der skete en anerkendelse af de særlige forhold, der kendetegner øsamfund, der ligger langt fra kontinentet, langt fra det europæiske marked, som de eksporterer hovedparten af deres produkter til, idet traktatens artikel 229, pkt. 2 fastsætter, at der skal træffes særlige foranstaltninger, hvad angår fiskeripolitikken.
Nogle af de fremførte årsager og også andre, som man kunne fremføre, retfærdiggør til fulde, at de foranstaltninger, der her er truffet, ikke bør ses som en overgangssituation eller som midlertidige, men tværtimod forstås som en logisk følge af de vedvarende geografiske og andre betingelser, der er særdeles tyngende, og som derfor kræver vedvarende og definitive forholdsregler.
Det er rimeligt, at tilsvarende støtteordninger udstrækkes til andre fjernområder, der måske endnu ikke har været taget i betragtning, men det er afgørende og formålstjenligt at gøre opmærksom på, at sådanne støtteordninger aldrig må blive gennemført på bekostning af de fjernområder, der allerede i en eller anden form bliver tilgodeset.
I den autonome region Madeira er tun, strømpebåndfisk og spansk makrel de arter, som fortjener den bevilgede støtte, og som indtil videre ikke udgør mere end MECU 1, 6. Denne støttepolitik har muliggjort konsolidering og implementering af en harmoniseret industri, der gør det muligt at afsætte den lokale overskudsproduktion. Der skal selvfølgelig foretages en dækkende opgørelse over arter og kvoter, der skal støttes, på grundlag af produktionsudviklingen og de omkostninger, der er forbundet med produktion, forarbejdning og afsætning. Betænkningen og hovedparten af de ændringsforslag, der er til debat, har fortjent vores påskønnelse og tilslutning.

Costa Neves
Hr. formand, jeg ville gerne først takke hr. Medina Ortega og kommissæren for det arbejde, de hver især har udført, og som virkelig er fremragende.
Hvad angår Amsterdam, vil man nok forstå, at for mig er en af de relevante nyheder deri den artikel, der vedrører fjernområderne, og som anerkender, at der til deres meget specielle forhold må svare særlige foranstaltninger.
Det er en velbegrundet beslutning, som Europa-Parlamentet har haft andel i siden begyndelsen. Når nogle nu overvejer, hvordan de nye muligheder, som traktaten indeholder, skal finde udtryk, er svaret let. Der foreligger gode erfaringer, der udgør et godt udgangspunkt. Eksempler herpå er fællesskabsinitiativet REGIS og POSEIMA-programmet, præcis det instrument, der muliggør den foranstaltning, der diskuteres.
POSEIMA-programmet har således på en positiv, men dog utilstrækkelig, måde, bidraget til, at vi på Azorerne føler os mere som Den Europæiske Union. Det er inden for denne ramme, at den foranstaltning placerer sig, som nu er til diskussion, og som ikke bør have midlertidig karakter, for de strukturelle betingelser, der stiller disse regioner dårligere, hidrører fra den store afstand til det europæiske marked, som de eksporterer deres produkter til. De bør derfor gøres definitive, eftersom geografien ikke forandrer sig.
Hvad angår hr. José Apolinários indlæg, vil jeg nu gerne sige til ham, at hans hukommelse er kort, for godt nok godkendte Europa-Parlamentet dengang hans ændringsforslag, hvad jeg ikke var enig i, men det var Udvalget, der ikke tog dem med i sin betænkning. På den anden side er hans forslag ikke det, der er på bordet nu. Det, der ligger her nu, er meget mere det, som jeg gik ind for, end hans forslag, fordi jeg gik ind for, at tunen ikke skulle røres, og at bundfisken skulle tilføjes, og det ærede medlem insisterede på, at der skulle tages fra tunen for at give til bundfisken. Så derfor er det, han sagde, kun en halv sandhed.
En afsluttende bemærkning: med den udtrykkelige henvisning i selve traktaten til fjernområderne bliver det klart, at løsninger som den, vi diskuterer, og andre, af hvilke jeg fremhæver dem, der vedrører landbrugssektoren, skal videreudvikles, da de har vist glimrende resultater. Det er den rigtige vej frem. Derfor er de manglende henvisninger til REGIS- og POSEIMA-programmerne i Agenda 2000 heller ikke til at forstå, en situation, som det er vigtigt at udbedre, og som hr. José Apolinário vil kunne hjælpe til med at få klaret.

Bonino
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, det er ganske rigtigt, sådan som ordføreren bemærkede, at den hyppige fremlæggelse på dagsordenen af punkter, der vedrører fiskeri, kan medføre, at nogle af os samles til en slags fiskevennernes klub, godt nok en lidt begrænset klub, hvor det altid er de samme medlemmer, der møder frem, men som også har nogle positive aspekter, i den forstand, at jeg her kan tale med parlamentskolleger, der kender sagerne ind og ud. Derfor behøver jeg nu heller ikke endnu engang at begrunde og gennemgå indholdet af denne forordning, som De alle har redegjort for i detaljer; jeg vil imidlertid opholde mig ved nogle af de foreslåede ændringsforslag.
Den generelle filosofi bag denne forordning har De alle understreget, både med hensyn til aspektet om retfærdig behandling og som en løsningstype. Herudover afspejler forslaget også udviklingen i de senere år, hvorfor der er medtaget nye fiskearter: det er altså, om jeg så må sige, et forslag, der indgår i en udvikling, og som ikke begrænser sig til en gentagelse af tidligere forslag.
Mere konkret med hensyn til ændringsforslagene: Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 2 og 4, hvorimod ændringsforslag 3, 5, 6, 7 og 8 kan accepteres med lettere redaktionelle ændringer. Med hensyn til Réunion accepterer Kommissionen ændringsforslagenes principielle indhold, men vi er endnu ikke i stand til at fastlægge de tekniske regler for fremgangsmåder og mængder, fordi den franske anmodning er fremkommet meget sent. Kommissionen har imidlertid indledt undersøgelser på stedet, men vi afventer stadig yderligere oplysninger, som vi har anmodet de franske myndigheder om. Disse ændringsforslag vil derfor komme til at indgå i et ændret forslag fra Kommissionen, som vi agter at forelægge. Men jeg vil gerne understrege, at Kommissionen principielt accepterer denne medtagelse. Da nu Kommissionen forelægger et ændret forslag på grundlag af ændringsforslagene og de nye informationer, forekommer ændringsforslag 13 og 15 os på dette tidspunkt overflødige.
Med hensyn til formålet med ændringsforslag 10 og 11 kan Kommissionen fuldt ud tilslutte sig dette, fordi der henvises til bevarelsen af fiskeressourcerne, men helt ærligt forekommer det mig bedre at behandle dette i gennemførelsesforordningen. Dette er ikke den rigtige sammenhæng at indføje disse ændringsforslag i, især ikke hvis man skal behandle de tekniske fremgangsmåder for at sikre bevarelsen af fiskeressourcerne.
Artikel 6 synes tilstrækkelig klar med hensyn til arten af den beretning, som Kommissionen skal afgive, mens ændringsforslag 16, der kun lægger vægt på de finansielle aspekter, efter vores opfattelse kan føre til en for ensidig vurdering af de pågældende foranstaltninger.
Til sidst vil jeg gerne, henvendt især til fru Langenhagen, sige, at jeg udmærket er klar over Parlamentets anmodning - det udveksler vi jo hver gang bemærkninger om - om at nå frem til en fælles beslutning om aftalerne en bonne et due forme . Indtil videre er vi nødt til at gøre en dyd ud af nødvendigheden og leve med de eksisterende regler.
Ærede parlamentsmedlemmer, hr. formand, Kommissionen håber, at denne forordning, der kommer i en situation med midlertidige bestemmelser, der er på vej til at blive permanente, og som fra Deres side har fået en positiv modtagelse, kan medvirke til at give sektoren de stabile fremtidsudsigter, der er en af hjørnestenene i ikke mindst en økonomisk betinget fremtidsvision af fiskerisektoren.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Moms på telekommunikationsydelser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0376/97) af Cox for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik (A4-0376/97) om forslag til Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 77/388/EØF om merværdiafgiftssystemet for telekommunikationsydelser (KOM(97)0004 - C4-0100/97-97/0030(CNS)).

Cox
Hr. formand, dette er et kort forslag fra Europa-Kommissionen - hvad angår betænkninger, som jeg har været ordfører for igennem flere år, er det måske det korteste. Og det er også et af de mest komplicerede.
Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik mener, at Kommissionens forslag er et forslag, der er på sin plads og hilser det i den henseende velkommen. Det er en nyttig reaktion på en global revolution i telekommunikationssektoren, der i realiteten har overhalet noget af det eksisterende momssystems relevans og art, sådan som det gælder for denne sektor. Teknologien har helt bestemt overhalet momsformen. Forslaget har til formål at behandle et meget grundlæggende problem, nemlig at EU's telekommunikationsleverandører betaler merværdiafgift for leverancer til deres EU-kunder, mens tredjelandsleverandører ikke betaler nogen sådan afgift for deres EU-kunder. Det var i det mindste tilfældet, da forslaget blev introduceret.
Det betød, at der var en urimelig markedsforvridning, som var til skade for EU's telekommunikationsleverandører, og at der var et tab af medlemsstatsindtægt. Det var et dynamisk tab, eftersom dette er en voksende sektor, og med tiden vil problemerne blive større, især i forbindelse med det liberaliserede marked, vi vil have fremover.
Men det presserende problem, der lå bag Kommissionens forslag, er delvis løst af 15 parallelle, identiske fravigelser, der blev vedtaget af Rådet den 17. marts sidste år. Følgelig var Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik af den opfattelse, at dette kræver en tænkepause, en mulighed for at klarlægge spørgsmål og problemer og så se, hvordan vi kan uddybe og måske forbedre det basale Kommissionsforslag, som vi har behandlet.
Fordelen ved Kommissionens forslag var, at der ville være én eneste momsregistrering for leverandørerne. Men det opvejes i praksis, og betænkningen behandler eksempler udførligt - af de besværlige og bekostelige momsrefusionsprocedurer, der er fastsat i det ottende momsdirektiv. Kommissionen har henstillet, at man undgår en tilbagebetalingsmekanisme, og konsekvensen er derfor, hvis man kikker nøjere på sagen, at kunderne, hvis de køber fra EU-leverandører fra en anden medlemsstat, vil være nødt til at forudfinansiere momsregninger og så vente et par måneder for at få denne refusion tilbagebetalt.
Eftersom Rådet delvis har behandlet sagen - selvom jeg ved, at Kommissionen over for vores udvalg har hævdet, at det ikke har gjort det på en måde, der vil være tilfredsstillende i det lange løb, - så tror vi, at tiden nu er inde for Kommissionen til at reflektere og måske fremkomme med et par tilføjelser til dette forslag. Først vil vi bede Kommissionen om at revidere det ottende momsdirektiv med hensyn til den besværlige og bekostelige refusionsprocedure. Det er på høje tid at tage sig af dette særlige problem, der i sandhed optog de telekommunikationsleverandører meget, som talte med mig som ordfører, og som havde kontakter med kolleger i Udvalget.
For det andet, fordi vi nu har en liberalisering af markedet, idet Kommissionen er af den opfattelse, at Rådets fravigelser ikke kan bevares i det lange løb og i sandhed kunne skabe nogle problemer i henseende til WTObetingelserne. Jeg mener, at det er umagen værd at forsøge at identificere præcist, hvor svaghederne er, og hvor det er nødvendigt at gøre noget ved dem.
Endelig undersøgte vi, om det ikke ville være passende at overveje en nyskabelse for telekommunikationsbranchen, nemlig en enkelt momssats. Vi har bedt Kommissionen om at reflektere over disse elementer og så forelægge et revideret forslag, der støtter det nuværende basale forslag. Egentlig betragter Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik det, der er blevet foreslået af Kommissionen, som positivt, og finder, at det som Rådet har gjort, fortjener en tænkepause, og udvalget så gerne, at denne tid vil blive anvendt til at forbedre forslaget og gøre det mere omfattende og mere acceptabelt. Jeg vil anbefale ændringsforslagene til Kommissionen.

Read
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Cox med både hans betænkning og hans redegørelse her i Parlamentet. Jeg synes, at det er et meget kompliceret emne, der er vanskeligt at forklare. Jeg vil være meget interesseret, hr. kommissær, i at høre Deres reaktion på de forslag, som hr. Cox har forelagt. Det forekommer mig, at både Kommissionens og Rådets forslag har visse ulemper på kort- og mellemlangt sigt. Hr. Cox har meget klart forklaret, at teknologien har overhalet momssystemerne. Der har været meget alvorlige handicap for EU's telekommunikationsoperatører og en meget alvorlig og uheldig konkurrenceforvridning. Vi kan godt forstå, hvorfor Rådet har etableret de fravigelser, som hr. Cox har skitseret.
Med Kommissionens forslag - ændringen af det sjette momsdirektiv - vil der ske en flytning af beskatningsstedet til etableringsstedet for aftageren af ydelsen, kundens hjemsted og væk fra leverandørens, telekommunikationsselskabets hjemsted.
De problemer, som hr. Cox har identificeret i forbindelse med de besværlige og bekostelige momsrefusionsprocedurer, som jeg og mange andre medlemmer får mange breve om, er helt klart en større hindring. Jeg tror, at hr. Cox' tilgang er korrekt, men jeg ville være interesseret i at høre kommissærens reaktion på spørgsmålet om, hvordan vi gør fremskridt henimod et definitivt momssystem, og hvordan momsen kan blive tilbagebetalt uden unødige omkostninger og bureaukrati, på spørgsmålet om indvirkningen af telekommunikationssektorens liberalisering på skatteindtægterne - for dette er er stærkt voksende marked, og de skattemæssige implikationer for finansministrene er virkelig meget betydelige. Jeg vil også gerne høre kommissærens kommentarer om virkningerne af Rådets fravigelser.
Hr. Cox nævnte mulige konflikter, som jeg tror er mere end sandsynlige, med GATT-bestemmelser og den særlige WTO-aftale. Selvom Rådets forslag helt klart kan holde stand på kort sigt - hvilket på en måde fjerner noget af presset mod dette Parlament og Kommissionen - vil problemet ikke desto mindre blive større snarere end mindre. Klare forslag fra Kommissionen vil blive modtaget med stor interesse af medlemmerne af Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik.

Porto
Hr. formand, min gruppe giver sin støtte til hr. Cox' betænkning og samtidig til de fremlagte ændringsforslag. Vi står her over for en bekymrende sag: Europas konkurrencemæssige byrde i forhold til konkurrenter udefra. Således skal de undtagelser forstås, der er blevet fastsat af Rådet. Mærkeligt nok endte man med at vælge en løsning efter »princippet om kundens hjemsted«, idet man kun således undgår markedsforvridninger ud over, at man på den måde undgår de problemer, der følger af den manglende afgiftsharmonisering og manglen på en momstilbagebetalingsmekanisme, der er uundværlig for en beskatning, der sigter mod at ramme forbruget.
Man kan endelig spørge, om det ikke drejer sig om muligheder, som det vil være vigtigt at anvende ved moms generelt, og udskyde ibrugtagningen af det definitive system efter »princippet om leverandørens hjemland« til det tidspunkt, hvor der er fuldstændig afgiftsharmonisering og et sikkert momstilbagebetalingssystem?
I den konkrete sag, der har bragt os her hen, vil det være rimeligt at acceptere Kommissionens forslag med tilføjelse af det ny punkt s) til artikel 9, stk. 2, i direktiv 77/388/EØF, men at gøre implementeringen, som vi er enige i, afhængig af en rapport, der skal forelægges Rådet og Europa-Parlamentet, og hvor Kommissionen detaljeret skal redegøre for alle de fremskridt, der er gjort i retning af et definitivt system, i forbindelse med den virkning, som liberaliseringen af telesektoren har haft for skatte- og afgiftsprovenuet, såvel som for de virkninger, der er konstateret af de i mellemtiden indførte undtagelser.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, indtil for nylig har vi arbejdet med et momssystem, der var ufordelagtigt for den europæiske konkurrenceevne og for udbyderne af telekommunikation. Der er allerede ofte i Parlamentet gjort opmærksom på den fremtidige problematik vedrørende beskatningen i denne sektor, og jeg tror, at vi også fremover ofte vil komme til at diskutere dette med hinanden.
Cox-betænkningen indeholder en klar analyse af fordelene og ulemperne ved Kommissionens forslag og den midlertidige ordning, som Rådet har vedtaget. I øjeblikket arbejdes der med femten identiske dispensationer for alle medlemsstaterne, som man på kort sigt kan leve rimeligt med.
Det nuværende Kommissionsforslag indeholder også en række faldgruber som for eksempel kostbare procedurer for at få moms tilbage. Derfor er det klogt særligt at gennemføre ændringsforslag 5 i betænkningen af hr. Cox, hvor Kommissionen anmodes om endnu en gang at se grundigt på problematikken om fremgangen med hensyn til en definitiv moms-ordning uden unødigt bureaukrati, på virkningen af liberaliseringen og virkningen af de femten beslutninger og på basis af analysen heraf at fremlægge et nyt direktiv for Parlamentet og Rådet.
Hr. formand, jeg tror, at vi kan tillade os at anvende denne tid for sammen at komme frem til en god og endelig ordning, der også vil kunne imødegå kritikken ved de følgende WTO-forhandlinger.
Min gruppe har fuld forståelse for den vanskelige situation, som Kommissionen befinder sig i, fordi der endnu ikke er nogen, der helt har opfundet hjulet til at løse denne problematik med. Cox-betænkningen angiver imidlertid, hvordan vi kan komme frem til en bedre løsning end den, der nu foreligger, og jeg tror, at det er vigtigt, at vi på dette punkt følger Cox-betænkningen.

Wolf
Hr. formand, Kommissionen er så at sige anbragt mellem to problemer: for det første det problem, at vi stadigvæk ikke har formået at udvikle et endeligt momssystem i Unionen, som også fungerer. Det ville i sandhed være yderst fordelagtigt for udviklingen af det indre marked og Unionen. Nogle af ulemperne ved denne mangel har hr. Cox her illustreret. Det kan føre til paradoksale resultater, således f.eks. at en udenlandsk udbyder pludselig ikke mere er momspligtig, mens en indenlandsk udbyder er momspligtig, hvilket naturligvis er højst uønsket og paradoksalt.
Det andet punkt er den teknologiske revolution inden for området, som praktisk taget gør levering af disse telekommunikationsydelser uafhængig af stedet, således at det i realiteten er muligt at udbyde disse tjenester fra et hvilket som helst sted på planeten. Jeg mener, at i denne situation er forslaget fra hr. Cox et forslag, som går ud på at vinde tid. Dette er sandsynligvis fornuftigt. Men jeg mener alligevel, at vi bør gøre energiske forsøg på at finde en løsning i retning af en endelig momspolitik og også med henblik på en øget lokal forankring, i det mindste for brugen af telekommunikationsydelser, for her er den lokale forankring stadigvæk mulig. Det ville så alligevel gå noget i retning af Kommissionens direktivforslag.

Martinez
Hr. formand, hr. kommissær, fordelen ved hr. Cox' betænkning om merværdiafgiftssystemet for telekommunikationsydelser er, at den rejser et meget bredere spørgsmål, som de lærde inden for skatteret over hele verden med stor lidenskab diskuterer, hvilket undersøgelserne fra OECD også bekræfter. Jeg er selv vejleder for en ung fransk forsker, hr. Huet, vedrørende international handel og de derfor gældende fiskale bestemmelser, det vil sige hele problemstillingen omkring risiciene ved skatteunddragelse gennem cyperspace, de skatteregler for cyperspace, der endnu mangler at blive opfundet, Internet, call back, downloadning af software, immaterielle tjenesteydelser og alle problemerne forbundet med disse digitale overførsler, der ikke kan reguleres eller kontrolleres, og med en handel, som man mener kan blive på USD 70 milliarder ved årtusindskiftet.
Spørgsmålene er velkendte: Hvem skal beskattes? Hvordan skal man beskatte? Hvor skal man beskatte? Skal enhver form for beskatning fjernes? Skal der indføres en specifik beskatning? Skal der etableres en verdenskonference med alle de forskellige beskatningsformer: told, afgifter, selskabsskat og moms? Og alle de forskellige former for selskabsskat, der findes? Der er den form, hvor serveren kunne være en stabil virksomhed; hvad momsen angår findes der fjernsalget eller artikel 9, stk. 1, i 6. direktiv eller direktivets artikel 9, stk. 2, som omhandler kulturelle serviceydelser. Vi ved, hvad problemet er: at undgå konkurrenceforvridninger.
I den oprindelige ordning var det tjenesteyderen, der var afgørende for beskatningsstedet, hvortil kom konkurrenceforvridningen, både inden og uden for Fællesskabet, og hertil har man villet tilknytte Kommissionens system, der er relativt sammenhængende, hvor kunden er afgørende for beskatningsstedet. Så kom dette forslag og endelig disse løsninger fra marts 1997, som er blevet gennemført i alle landene - Frankrig og Tyskland har anvendt dem siden januar 1997, i Frankrig foretog vi i maj 1997 en undersøgelse om dette - men der opstår en vanskelighed, når man blander tjenesteyderens og modtagernes beskatningssteder, aftagerens sted, og om man betaler moms eller ej.
Derfor er jeg tilfreds med, at et panel nedsættes. Jeg er ikke modstander af de foreløbige løsninger, der skitseres. Men jeg spørger mig selv - dette er ikke en vane - om det ikke er nødvendigt med en international doktrinmæssig overvejelse, og om formen med en fuldstændig skattefritagelse, med alle de risici for traditionel handel og virtuel handel dette indebærer, eller formen med en specifik beskatning måske ikke fortjente at blive nærmere undersøgt. Jeg tror, at løsningen på dette spørgsmål måske kunne være en stor konference, hvor dette helt nye spørgsmål behandles, men i mellemtiden indrømmer jeg, at de løsninger, hr. Cox har udviklet, er acceptable indtil videre.

Paasilinna
Hr. formand, mine kolleger, det forvrængede momssystem for telekommunikationsydelser, som forringer konkurrencen, stiller de europæiske foretagender dårligere i forhold til tredjelande. Telekommunikationsydelser bliver efter den nuværende lovgivning beskattet i det land, hvor ydelsen foretages. Det fører til, at de teleoperatører, som bor inden for Unionen, betaler merværdiafgifter og de, som opererer uden for Den Europæiske Union, gør det ikke. Inden for Unionen er moms-junglen også meget uensartet, hvilket også forvrænger konkurrencen.
Det velfungerende indre marked kræver også en velfungerende struktur. Harmoniseringen af beskatningssystemet er et skridt i den retning. Ikke kun på det nationale plan, men også på det europæiske skal der lægges vægt på beskatningens tyngdepunkter og fælles moms-system. I ØMU's tredje fase og i hvert fald efter indførelsen af fællesvalutaen er den offentlige økonomi under Fælleskabets nøje kontrol. Hvorfor kan den samme kontrol ikke anvendes ved beskatningen?
Det største problem i den nuværende europæiske beskatning globalt set er, at beskatningen i højere grad end før rettes mod såkaldte immobile faktorer, det vil sige mod arbejdskraften. Af en eller anden grund er forestillingen den, at de arbejdskraftbeskæftigende virksomheder er de mest velhavende, for deres beskatning er urimelig jævnført for eksempel med de automatiserede firmaer. Beskæftigelsesindsatsen bør belønnes, men den straffes i stedet for. Ved udviklingen af beskatningssystemerne skal der startes med en opretning af skævhederne. Et mindstekrav bør selvfølgelig være, at de arbejdskraftbeskæftigende virksomheder bør ligestilles med de automatiserede firmaer.
Rådet har godkendt en midlertidig dispensation, hvorefter alle medlemslandes teleoperatører betaler moms direkte til de nationale skattemyndigheder i kundens medlemsland. Hvis kunden så fungerer uden for Den Europæiske Union, bliver ydelsen ikke beskattet overhovedet. Den form for uredelighed inviterer ligefrem televirksomhederne til at operere på tredjelandes markeder og i skatteparadiser. Her har vi noget, vi i Fælleskabet skal rette op på.

Monti
Hr. formand, fra den 1. januar 1998 er liberaliseringen af telekommunikationssektoren blevet et faktum i Den Europæiske Union. Det er nu på tide at supplere regelværket omkring denne liberaliseringsproces med momsreglerne. Både vores telekommunikationsselskaber og virksomheder i andre stater har behov for at kende de skattebyrder, de skal leve op til i de kommende år. Dette er hovedmålsætningen for forslaget.
Der er to yderligere specifikke formål med dette direktiv. Det første vedrører en ændring af territorialkriteriet for fællesskabsmomsen og fastsætter, at der altid skal svares moms, hvis der ydes en telekommunikationstjeneste til en ordregiver i Fællesskabet, eftersom forbruget finder sted i Fællesskabet. Den anden specifikke målsætning er at bekræfte den nuværende regel i det sjette momsdirektiv, hvorefter en telekommunikationsoperatør i Fællesskabet kun er skattepligtig i den stat, hvor virksomheden har sit hjemsted. At stille krav om, at virksomheden skulle være indregistreret i alle de medlemsstater, hvor den har kunder, ville betyde, at en stor del af fordelene ved liberaliseringen ville falde bort, fordi virksomheden ville være forpligtet til at føre en specifik bogføring for hvert enkelt land eller anvende skattemæssige repræsentanter heri. Det er en logisk følge heraf, at vi ikke kan forskelsbehandle operatører fra tredjelande ved at bede disse om at registrere sig i alle medlemsstaterne: de bør også kunne nyde godt af den fordel, det er kun at skulle registrere sig ét sted i medlemsstaterne.
Deres ordfører, hr. Cox, har nøje undersøgt konsekvenserne af denne fremgangsmåde og foreslår i sin betænkning, som Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser har vedtaget, forskellige ændringsforslag: Jeg kan fortælle Dem, at Kommissionen ingen vanskeligheder har med at acceptere ændringsforslag 1, 3 og 4. Derimod er ændringsforslag 5, 6 og 7 ikke efter Kommissionens mening acceptable, fordi de sigter mod at udsætte ikrafttrædelsen af direktivforslaget, indtil en rapport om elementer, der i virkeligheden ikke er snævert forbundne med dette forslag, er udarbejdet. Det er faktisk sådan, at fremskridt hen imod indførelsen af et fælles momssystem ikke afhænger af oprettelsen af en afgiftsordning for tjenesteydelser inden for telekommunikation. Liberaliseringen af disse tjenesteydelser vil utvivlsomt påvirke momsindtægterne mindre, end manglen på et momssystem vil påvirke udfaldet af liberaliseringsbestræbelserne.
Virkningerne af medlemsstaternes eksisterende undtagelsesordninger vil utvivlsomt blive inddraget i forbindelse med forhandlingerne i Rådet, men vi er klar over, at disse ordninger ikke kan forlænges eller generaliseres, da de er mangelfulde og upraktiske, som også hr. Cox klart anfører. På den anden side stiller spørgsmålet om virkningerne af anvendelse af en enkelt momssats for telekommunikationssektoren sig ikke, da jeg forstår, at Parlamentet ikke vil bede om anvendelse af en fælles momssats. Eftersom der ikke sættes spørgsmålstegn ved selve Kommissionens tilgang til problemet og ikke foreligger konkrete forbedringsforslag, finder Kommissionen, at det er helt forkert at sende signaler til teleoperatørerne, der synes at fratage dem muligheden for på kort sigt at få en skatteordning, der giver dem lejlighed til at drage fuld nytte af liberaliseringen af tjenesteydelser på telekommunikationsområdet, til gavn for deres virksomheder og til gavn for alle forbrugerne.
Endelig er ændringsforslag 2, som jeg ikke før har nævnt, heller ikke acceptabelt, fordi kendsgerningerne i det ikke stemmer med virkeligheden. Dets indhold er imidlertid medtaget i ændringsforslag 4, der som nævnt kan overtages af Kommissionen.
Kommissionen er blevet spurgt, hvorfor det ikke er muligt at bevare principperne for undtagelser, de 15 undtagelser, ved at indføje dem direkte i det sjette momsdirektiv. Faktisk er svaret tydeligt nok i Coxbetænkningen. Der er tre ulemper: undtagelsessystemet er ikke praktisk gennemførligt, der er konkrete problemer med at kontrollere det, og der er desuden det kritiske problem, som også er blevet nævnt her i salen, omkring modsætningen mellem undtagelsesmekanismen og strukturen af de betingelser og klausuler, der indgår i GATS-aftalerne.
Endelig, hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, vil jeg gerne med hensyn til refrænet »hvorfor skal vi skynde os sådan, der er tid nok« sige, at der faktisk ikke er så meget tid, for undtagelserne udløber ved udgangen af 1999, og den nye ordning skal være vedtaget senest ved udgangen af 1998, for at omsætningen til national lovgivning kan nås. Så der er måske nok en lille uenighed mellem os her med hensyn til spørgsmålets hastekarakter og hvor meget tid, vi har til rådighed.

Cox
Hr. formand, på grund af det sene tidspunkt vil jeg ikke genåbne nogen af de større punkter i debatten. Jeg er imidlertid optaget af en bemærkning fra kommissæren, der giver mig stof til eftertanke om, hvordan vi bør skride frem under afstemningstiden i morgen. Hvis jeg forstår ham ret, sagde han med hensyn til overvejelserne om én momssats for telekommunikationssektoren, at det kan være nytteløst, når alt kommer til alt, men at Europa-Parlamentet under alle omstændigheder ikke beder om det, og da der er ikke er noget forslag, vil Kommissionen på en måde ikke beskæftige sig med muligheden. Lad mig stille et direkte spørgsmål: det er en hypotese: jeg er ordfører og ikke Parlament, men hvis Parlamentet skulle komme til kommissæren og sige: vi ønsker et forslag og ikke kun en revision af det ottende momsdirektiv, men vi vil også have én enkelt sats for telekommunikationssektoren, skal jeg så forstå det sådan af kommissærens svar, at han vil svare ja til dette?

Monti
Hr. formand, som svar til hr. Cox om harmonisering af satser er det sandt, at der under enhver afgiftsordning vil kunne forekomme konkurrenceforvridning på leverandørens hjemsted eller det eneste regisreringssted i EU som følge af medlemsstaternes forskellige satser. Kommissionen vil være rede til at foreslå anvendelsen af en ensartet sats for telekommunikationsydelser, som det nuværende forslag ikke indeholder bestemmelser for, og vil overveje grundigt, og sikkert med en positiv indstilling, et fingerpeg fra Europa-Parlamentet i denne retning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.07)

