
Formanden
Ærede medlemmer, som De vil have bemærket, så kommer de tre formænd på samme tid og tilmed forsinket, hvilket jeg beder Dem undskylde. Her til morgen kl. 8.00, da det ikke var muligt på et andet tidspunkt, har det været nødvendigt at afholde den sædvanlige trilog, som indebar vanskeligheder, og den er først lige blevet færdig, for der var besværlige spørgsmål, som skulle løses mellem de tre institutioner.

Det Europæiske Råd i Luxembourg - Det luxembourgske formandskab
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten under ét om:
Beretning fra Rådet og redegørelse fra Kommissionen om Det Europæiske Råds møder den 21. november og den 12. og 13. december i Luxembourg og-Redegørelse fra Rådet om det luxembourgske formandskabs aktiviteter i halvårsperioden.Formanden for Rådet har ordet.

Juncker
Hr. formand, mine damer og herrer, den 1. juli startede det luxembourgske formandskab i en dårlig stemning, der fulgte efter vedtagelsen af Amsterdam-traktaten. Dette var i store træk ubegrundet, for man bør give Amsterdam-traktaten en chance.
Vi afslutter det luxembourgske formandskab med en om ikke overvældende entusiasme, så i et roligere og bedre arbejdsklima. Dette skyldes vores evne til at vise, at vi formår at forblive loyale, dels over for de ambitioner, vi nærer på langt sigt, dels over for de tidligere ambitioner, som vi påtog os ved at vedtage og ratificere Maastricht-traktaten. Vi har bevist, at vi var i stand til at give os i kast med nye ambitioner for at frigøre nye horisonter. Vi har villet gøre EU-samarbejdet mere fuldstændigt og give det al sin fylde. Det har vi gjort ved hjælp af beslutningerne vedtaget den 21. november 1997 på beskæftigelsestopmødet.
I oktober sagde jeg her i denne bygning til Dem, at det var udelukket, at dette topmøde ville blive karakteriseret ved overdrevne dereguleringer eller vidtløftighed. Jeg mener, at jeg i dag kan sige, at vi på dette såvel som på andre punkter har holdt ord, idet man på EU-beskæftigelsestopmødet formåede at vedtage konkrete beslutninger, som der var sat tal og antal på, hvor det var muligt.
Da vi forlod Amsterdam, blev vi bedt om at tilrettelægge et beskæftigelsestopmøde, men ikke om at afsætte ekstra midler på budgettet til de dertil hørende politikker. I Luxembourg tog vi beslutninger om at tildele nye budgetbevillinger, for takket været Deres Parlaments meget effektive indsats, vil Den Europæiske Investeringsbank udbetale tre gange ECU 150 M og ECU 10 milliarder. I hele EU vil der blive foretaget yderligere investeringer i en størrelsesorden af ECU 30 milliarder, hvilket ville have været utænkeligt uden den drivkraft, beskæftigelsestopmødet gav. Vi godkendte konkrete, målbare veje for uddannelsen af arbejdsløse. Det er vores ambition med dette initiativ at fordoble antallet af arbejdsløse, som bliver berørt heraf. Hvad angår langtidsledigheden og ungdomsledigheden, var vi konkrete: Vi har givet disse grupper et nyt håb i og med, at vi tilbyder dem en ny start. Vi formåede at blive enige om en fremgangsmåde, som sætter rammer for beskæftigelsespolitikken i de kommende år. Metoden bygger på konvergens. Husk på de ankepunkter, som er blevet fremført i mere end et årti: Man bebrejdede kraftigt EU's politiske autoriteter, at de kun helligede sig den monetære og økonomiske politik, og at de manglede ambitioner på beskæftigelsesområdet. I dag anvender vi samme metode for konvergens på beskæftigelsespolitikken. Vi håber, at den samme konvergensiver, som vi lagde for dagen, da vi skulle forberede ØMU'en, vil komme over os, når det drejer sig om at iværksætte en mere sammenhængende og konsekvent beskæftigelsespolitik.
Beskæftigelsestopmødet opstillede hovedpunkterne. Dette markerer optakten til en ny ambition, begyndelsen på et nyt samarbejde om beskæftigelsen. Luxembourg var udgangspunktet. For hver etape skal vi finde ud af, om der er grund til at revidere vores metoder for at gøre dem bedre, og om der er grund til at ændre retningslinjerne for at give dem større gennemslagskraft. I mandags kunne Rådet for »social- og arbejdsmarkedsspørgsmål« vedtage de første retningslinjer. Vi ønsker, at det britiske og østrigske formandskab går i gang med de første konkrete evalueringer og de første justeringer. Jeg har bedt medlemsstaterne fremlægge deres nationale handlingsplaner inden 15. april næste år. Jeg håber, at Det Europæiske Råd i Cardiff kan tage sig af dette, og det er mit ønske, at vi på Rådets møde i Wien ved udgangen af 1998 vil kunne foretage den første, både kritiske og selvkritiske, evaluering.
På beskæftigelsestopmødet gjorde vi os anstrengelser for at gøre EU-samarbejdet mere fuldstændigt. Beslutningerne, som blev taget på det andet topmøde i Luxembourg angående en udvidelse, sigter ligeledes på at udvide EU's samarbejdsområde. I begyndelsen af dette årti accelererede den historiske udvikling, og EU måtte levere et politisk svar, der var holdbart og sammenhængende. Jeg mener, at det var det, vi gjorde i sidste week-end i Luxembourg, da vi blev enige om en metode og en metodologi for udvidelsen.
Der trækkes ikke nye skillelinjer gennem det europæiske kontinent. Opmuntret af Parlamentets udtalelse har vi gjort alt, for at den samlede proces for udvidelsen udvikler sig. De elleve ansøgerlande vil blive indbefattet i udvidelsesog optagelsesprocessen, og i forhandlingerne. Det er klart, at vi må tage hensyn til de fremskridt, som visse ansøgerlande har præsteret, hvad angår økonomiske og sociale ændringer og reguleringer, og som har givet dem et forspring i forhold til de andre lande.
De, som er længst fremme, vil kunne påbegynde forhandlinger, som finder sted inden for rammerne af regeringskonferencerne. De, som stadig på nuværende tidspunkt ikke er nået så langt, vil blive foreslået en forberedelse, der er bedre tilpasset netop dem. Det er en åben proces, og de lande, der er bagefter, vil naturligvis kunne indhente den forsinkelse, de har i forhold til de andre. Processen skal respektere ansøgerlandenes værdighed. Forhandlingerne vil således ikke foregå gruppevis, men bilateralt med EU, og de vil være personligt tilpassede for at tage hensyn til ansøgerlandenes forskellige forhold.
Vi har talt om Tyrkiet, og Tyrkiet har talt meget om EU. I og med at vi har sagt ja til de central- og østeuropæiske lande og Cypern, har vi ikke villet sige nej til Tyrkiet. Vi anser Tyrkiet for at være en stor europæisk stat. Tyrkiets plads i den europæiske familie er et emne, som er hævet over enhver diskussion. Det er et historisk faktum. Vi vil gerne have, at Tyrkiet forstår, at vi ikke bare, ikke er en kristen klub, men at vi, for at blive i samme terminologi, er en klub med visse regler. Derfor skal vores tyrkiske venner vide, at for at blive medlem af denne klub, skal man være i stand til at respektere visse regler.
EU er ikke en international organisation som så mange andre. EU er et råderum, skabt af frihed og politisk vilje. Det er mere end en international organisation. Vi vil altid respektere Tyrkiets værdighed. Det er mit ønske, at Tyrkiet også vil respektere vores værdighed og vores måde at gøre og anskue tingene på.
(Bifald) Vi har villet gøre EU-samarbejdet mere fuldstændigt ved at sætte mennesket, i særdeleshed mennesket uden arbejde, i centrum for vores bestræbelser. Vi har villet udvide EU-samarbejdet ved at forsøge at give de centralog østeuropæiske lande og Cypern et svar. Vi har også forsøgt at gøre vores største ambition, ØMU'en, troværdig.
For tre-fire måneder siden var der ingen, der troede, at vi kunne blive enige om en strategi, som forstærker koordinationen af den økonomiske politik. I dag er det et faktum, idet vi i lørdags i Luxembourg vedtog en resolution om netop dette emne. Den Europæiske Centralbank, hvis uafhængighed ingen anfægter, har et politisk modstykke. For at kunne indlede en konstruktiv dialog med Den Europæiske Centralbank har medlemsstaterne alle de nødvendige midler til deres rådighed, så de kan udtrykke deres politiske idéer og påvirke beslutningerne, som det sig hør og bør, vedrørende den økonomiske politik i alle EU-landene.
Vi har nu en resolution om koordineringen af den økonomiske politik til vores rådighed. Denne forsyner os med et arbejdsredskab, som visse ikke har brudt sig om, men som tager form under alle omstændigheder: Det drejer sig om Euro-Rådet eller Euro-X-Rådet, hvor de medlemsstater, som er "inde«, og som har til opgave sammen at forvalte den fælles mønt på en kollektiv og solidarisk måde, kan mødes for at diskutere deres specifikke problemer, men dog sådan at hver gang, det drejer sig om at behandle spørgsmål af fælles interesse, skal de femten medlemsstaters tilstedeværelse være sikret.
Vi har formået at tage en betydningsfuld beslutning, som er med til at gøre EU's vej mod den fælles mønt troværdig. Beslutningen består i at få datoen for fastsættelsen af listen over de medlemslande, som d. 1. januar 1999 tager del i lanceringen af den fælles mønt, til at falde sammen med den dato, hvor pariforholdet mellem de deltagende landes nationale valutaer vil blive fastlåst. Vi har taget alle de nødvendige tekniske beslutninger. Sedlerne og mønterne sættes i omløb den 1. januar 2002.
Hvad angår ØMU'en, har vi således udført det arbejde, som manglede at blive gjort, og i og med vi ikke tog nogen beslutninger, har vi taget et væsentligt initiativ i Luxembourg. Vi har ikke besluttet, at ØMU'en ikke træder i kraft 1. januar 1999. Jeg skal her minde Dem om denne farlige bestemmelse i traktaten, som slår fast, at ØMU'ens tredje fase indledes den 1. januar 1999, hvis der ikke tages en anden beslutning inden udgangen af 1997. I og med at vi ikke har sagt noget om datoen, har vi sagt alt om datoen. Vi vil en dag kunne konstatere, at denne tavshed fra Det Europæiske Råds side var det vigtigste øjeblik i det monetære samarbejde, og det er et bevis på, at det nogle gange er klogt at tie.
Det vil jeg gøre nu med disse ord: Vi har indtryk af at have gjort det, som De havde ret til at forvente af os. Vi har sikret og gjort EU's vej mod euroen mere troværdig. I og med at vi har sat beskæftigelsen i centrum for Den Europæiske Unions politiske bestræbelser, har vi givet mennesket en ny placering, og vi har formået at finde politiske svar på de historiske forandringer. Dette årti er karakteriseret ved en forsoning mellem den europæiske historie og geografi. Vi skal sørge for at have tilstrækkeligt med ambitioner og håb og at skabe nye horisonter.
(Bifald)
Santer
. (FR) Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har i min lange politiske karriere lært, at man skal være påholdende med at bruge ordet »historisk«. Alligevel har jeg ingen betænkeligheder ved at betegne beslutningen i Luxembourg om at indlede optagelsesprocessen med de ti central- og østeuropæiske lande og Cypern som historisk. Det nye Europa, som tager form for øjnene af os, udvisker definitivt de gamle skillelinjer og arrene fra fortidens broderkrige! Fra nu af står vejen mod en forening af kontinentet åben, en forening, som står i demokratiets, frihedens og fremgangens tegn.
Frokosten i Luxembourg, som samlede de Femten og de Elleves stats- og regeringschefer, var et bevæget øjeblik, som jeg personligt følte mig meget berørt af. Repræsentanterne for de elleve ansøgerlande oplevede det alle på denne måde: en historisk begivenhed. Og jeg siger ganske rigtigt alle ansøgerlandene, for Det Europæiske Råd insisterede i sin metodetilgang, som er beskrevet i Agenda 2000, på optagelsesprocessens altomfattende karakter. Alle de berørte stater opfordres til at slutte sig til os, de vil alle få hjælp og assistance, så det kan ske hurtigst muligt.
Som vi ved, er visse lande længere fremme end andre og kan fra april gå i gang med konkrete forhandlinger. Hvad angår de andre lande, vil vi fremskynde arbejdet med at forberede de senere forhandlinger.
Formanden for Det Europæiske Råd, Jean Claude Juncker, har netop beskrevet detaljerne i den aftale, vi indgik i Luxembourg. Jeg kan derfor fatte mig i korthed, men jeg vil ikke undlade at give udtryk for en personlig tak til Jean Claude Juncker - og gennem ham, til hele formandskabets medarbejderstab - for den måde, hvorpå han, i Luxembourg og tidligere, har udført sit arbejde.
(Kraftigt bifald) Hr. formand, øjeblikkets eufori bør ikke tilsløre vanskeligheden i den opgave, som venter os. Diskussionerne i Luxembourg har i øvrigt været en forsmag på denne vanskelighed. Det er måske nok et eventyr, vi oplever, men ethvert eventyr har sine kriser, tårer og frygtindgydende øjeblikke. Udvidelsen mod øst og syd bliver af de grunde, som der bliver gjort rede for i Agenda 2000, en drøj opgave. Den vej, som de fremtidige medlemsstater må tilbagelægge, er anselig. Hvad angår selve EU, så er dybtgående reformer nødvendige, både institutionelle og politiske samt fastsættelsen af en ny økonomisk ramme.
Men jeg tilføjer straks, at indsatsen for at forene kontinentet bør tvinge os til at overvinde vanskelighederne og beslutsomt tage fat på opgaven. Problemerne, som er reelle og alvorlige nok, kan så udmærket administreres og overvindes. Men det kan de kun, hvis vi har en klar måde at anskue tingene på, og hvis vi accepterer at drøfte problemerne i deres helhed.
Det er netop det, som er idéen bag Agenda 2000, hvis forskellige elementer former et hele, en uadskillelig helhed. Rådets møde i Luxembourg begrænsede sig til at udstikke nogle grundlæggende retningslinjer; det væsentlige var at sætte gang i optagelsesprocessen. Det er ikke usædvanligt, at medlemsstaterne ikke har villet spille med åbne kort, når vi står ved begyndelsen af vanskelige forhandlinger. Men jeg tror, at de meget vel har forstået, at den fælles landbrugspolitik skal lægges om, at de strukturelle aktiviteter skal drøftes igennem, og at den fremtidige økonomiske ramme skal være stram. Til foråret fremlægger Kommissionen sine detaljerede forslag. Den vil bestræbe sig på at forene ambition og realisme, solidaritet og realisme. Og jeg regner med, at medlemsstaterne, selv når de forsvarer egne interesser, vil være klar over indsatsen: foreningen af vores kontinent, i overensstemmelse med den fællesskabsmodel, som indtil nu har virket så godt.
Hr. formand, jeg vil gerne sige et par ord om Tyrkiet. Når sindsbevægelsen har lagt sig, er jeg sikker på, at man vil indse, at Det Europæiske Råd i Luxembourg udgør en afgørende etape, når det gælder vores forhold til denne vigtige partner. Hvorfor? For det første fordi EU for første gang i lang tid har indtaget en enstemmig og klar holdning over for dette land. Dernæst fordi denne holdning er fornuftig og, set med mine øjne, fuldstændig fair. Det tilbud, vi har givet Tyrkiet, er konkret og væsentligt, hvad så end den skuffede reaktion i Ankara har været.
Den Europæiske Union foreslår nemlig at åbne vejen for Tyrkiets optagelse på sigt, at indlede en EU-strategi for Tyrkiet, som vil gøre dette land i stand til at forberede optagelsen. Denne strategi omfatter både Regeringskonferencen og en væsentlig styrkelse af de bilaterale relationer - og endelig en genoptagelse af det allerede eksisterende samarbejdsgrundlag, herunder den økonomiske protokol.
Hvad beder vi så om til gengæld? Respekt for principperne for godt naboskab, at man henvender sig til Den Internationale Domstol i Haag i tilfælde af territoriale uenigheder, støtte til at løse Cypern-problemet og til, at dette land optages i EU, er det virkelig så urimeligt at kræve dette af en partner, som vil slutte sig til os? Det mener jeg ikke.
Hr. formand, det andet store emne på Rådets møde i Luxembourg var, om jeg må sige det sådan, endnu en gang den fælles mønt. Alt er nu på plads, så man den 2. og 3. maj kan træffe en beslutning, som også er historisk, om hvem der tager del i ØMU'ens tredje fase.
Stats- og regeringscheferne løste de problemer, der var. Der var en smule røre, og endda irritation, men resultatet ligger fast, og det er det væsentlige, i mine øjne virker dette resultat helt og aldeles anvendeligt, hvad angår koordineringen af den økonomiske politik. ØkoFin-Rådet er og bliver den vigtigste koordinerende og beslutningstagende instans, men dette hindrer ikke uformelle diskussioner mellem ministrene fra de lande, som er med i euroen, om spørgsmål, som vedrører den fælles forvaltning af euroen. Diskussionerne vil finde sted - og dette er en yderligere garanti - i overværelse af Kommissionen.
Hr. formand, det luxembourgske formandskab afsluttes med en historisk succes. Denne succes bør ikke overskygge de mange fremskridt, som man har gjort på andre områder, takket være et formandskab, der til enhver tid anstrenger sig fuldt ud for at være til gavn for alle og for at tjene EU, og også takket være et tæt samarbejde med Parlamentet og Kommissionen.
Det har været et fortræffeligt halvår for EU. Det kan illustreres med nogle eksempler. Det særlige beskæftigelsestopmøde i november indledte en ny etape i beskæftigelsesstrategien med vedtagelsen af retningslinjer for den nationale politik på området. Aftalen om skatteforhold bringer liv på et område, som længe har været blokeret. Liberaliseringen af gasmarkedet, som knytter sig til den, der allerede er gennemført for elektriciteten, er endnu et skridt på vejen frem mod det indre marked.
Udadtil har EU vist - og det flere gange - i hvor høj grad den kan øve indflydelse på den internationale scene, hvis den fremfører en enstemmig og beslutsom holdning.
Det resultat, som blev opnået i Kyoto, hvad angår beskyttelse af klimaet, er - selvom det langt fra er perfekt - betydeligt, og det takket være EU's påvirkning.
Under forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen i Genève, som denne gang omhandlede de finansielle tjenesteydelser, spillede EU endnu en gang en afgørende rolle. Den indgåede aftale oversteg vores forventninger og kommer i høj grad til at gavne de europæiske aktører. Jeg afventer utålmodigt den dag, hvor Den Europæiske Union vil lægge samme vilje til sammenhold og beslutsomhed for dagen inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitk.
Der er blevet gjort mange andre fremskridt inden for de seneste seks måneder, men jeg vil standse her. Jeg glæder mig over de nævnte fremskridt og den meget positive respons, som vores forslag tillige er blevet mødt med. Jeg takker af hele mit hjerte det luxembourgske formandskab, som under Jean Claude Junckers ledelse udadeligt har gennemført sin periode.
(Kraftigt bifald)
Poos
Hr. formand, mine damer og herrer. At skulle gøre status over seks måneders aktiviteter i løbet af nogle minutter, i min egenskab af formand for Rådet, er og bliver noget af et vovestykke. Risikoen for at glemme det ene eller andet resultat kan give årsag til forskellige fortolkninger. Endvidere kan man også let komme til at overdrive den ene eller anden succes i alt for høj grad.
Formandskabet er, som både statsministeren og jeg selv har understreget mange gange, et hverv, som går på omgang mellem Unionens medlemsstater. Det drejer sig først og fremmest om klart og metodisk at forvalte tidsplanen med de indlagte skæringsdatoer med det formål at yde et konkret bidrag til vores integrationsproces. Vi havde i den forbindelse sat os følgende dobbeltmål: for det første at bevise, at vi var i stand til at tilrettelægge arbejdet, såvel på det interne som på eksterne plan; og for det andet, at vi kunne skabe fremskridt i de meget komplekse sager, som De alle kender. Statsministeren, Jean-Claude Juncker, har gennemgået resultaterne fra de to topmøder om henholdsvis beskæftigelsen og udvidelsen, som har tegnet vores formandskab. Det er min opgave at gøre status over Rådets aktiviteter, som har været særligt intense i løbet af de seneste uger.
Min rapport er delt op i tre sektioner: først det interne plan, dernæst de eksterne relationer og sidst men ikke mindst de interinstitutionelle relationer.
På det interne plan har formandskabet gjort gode fremskridt på en række vigtige områder, herunder blandt andet det indre marked med forslag til direktiver om juridisk beskyttelse af bioteknologiske opfindelser og om gennemsigtige regler for informationssamfundet. Forhandlingerne om en aftale om en supplerende overvågning af forsikringsselskaberne er ligeledes ført til ende med et godt resultat. Fjorten af Rådets medlemmer er enedes om landbrugsområdet under Agenda 2000. Budskabet fra dets konklusioner gør opmærksom på EU's landbrugs særlige karakter og nødvendigheden af at definere en politik til udvikling af landdistrikterne, og Rådet bekræfter Den Europæiske Unions identitet på sundhedsområdet. I det omfang, Rådet var direkte repræsenteret ved Deres debat om den vanskelige sag om kogalskaben, vil jeg ikke gentage den betydning, Rådet fortsat tillægger denne sag. Som bevis herpå vil jeg i stedet pege på gennemførte ændringer af reglerne om den fælles tilrettelæggelse af markederne inden for oksekødssektoren.
På social- og arbejdsmarkedsområdet er jeg glad for at kunne nævne to direktiver, som nu også gælder for Storbritannien. Det ene angår de europæiske virksomhedsudvalg og det andet forældreorlov. Med Storbritanniens deltagelse er der således fra nu af enighed blandt alle femten lande om disse bestemmelser for social- og arbejdsmarkedet.
På energiområdet udgør direktivet om fælles regler for det indre gasmarked et andet fremskridt, som opererer med de samme principper, som gælder for elektriciteten. Hvad angår åbningen af markedet, bygger denne vigtige lovtekst på principperne om gensidighed, subsidiaritet og progressivitet. Inden for luftfartstransporten har der været ført en meget intens debat for at give Kommissionen beføjelse til at indlede forhandlinger om oprettelsen af en europæisk organisation, der har kompetence i sikkerhedsspørgsmål inden for civil luftfart.
Jeg kan også nævne, at der er gjort fremskridt med hensyn til forslaget til direktivet om at få autorisation til at transportere varer og rejsende ad vej. I den forbindelse har Rådet udsendt sine konklusioner til Kommissionens hvidbog om disse aktivitetssektorer, der er fritaget fra direktivet om arbejdstid med henblik på en social harmonisering inden for transport ad vej.
Vores mål med konkret at fremskynde forberedelsen af det femte rammeprogram for forskning er blevet nået. Vi har således kunnet notere en politisk enighed om de tre tværgående programmer. Rådet bestående af forskningsministrene er blevet enige om at indgå den første aftale om videnskabeligt og teknisk samarbejde mellem det europæiske Fællesskab og Sydafrika. Inden for samme område vil jeg også gerne nævne den aftale, der er indgået med de Forenede Stater som udgang på topmødet den 5. december i Washington med præsident Clinton.
Vores kolleger inden for industrien har hele tiden forsøgt at få klarhed om Unionens fremtidige politik inden for statsstøtte og konkurrenceevne. Der tegner sig nu en enighed om forslag til forordning med henblik på at fritage visse kategorier af tværgående hjælp, men med pligt til at underrette Kommissionen. Rådet afventer for øjeblikket Parlamentets udtalelse. Rådet bestående af industriministrene er stadigvæk meget opmærksom på spørgsmålet om de europæiske industriers konkurrenceevne, og tre på hinanden følgende formandskaber har udarbejdet et program for fællesarbejde på dette område.
Ved udgangen på det transatlantiske topmøde har vi sammen med USA vedtaget en fælles deklaration om handelen inden for elektroniksektoren, som garanterer et effektivt samarbejde på et område, der er meget lovende for fremtiden. Inden for telekommunikation har Rådet vedtaget et flerårigt program for at stimulere igangsættelsen af informationssamfundet i EU, og vi kan allerede nu konstatere fremskridt på området. Da borgerne opmærksomt følger vores aktiviteter, glæder formandskabet sig over vedtagelsen af direktivet om behandling af personlige oplysninger og beskyttelse af privatlivet på telekommunikationsområdet. Vedtagelsen af direktivet om fællesbestemmelser for udviklingen af det indre markedet for posttjenester udgør ligeledes et betydeligt fremskridt.
Selvom der er meget vigtige økonomiske interesser på spil, er det lykkedes os at frigøre et forslag til direktiv om at forbyde enhver form for direkte eller indirekte tobaksreklamer i Den Europæiske Union. I og med at skæringsdatoen for gennemførelse af direktivet er den 1. oktober 2006, hvilket giver en overgangsperiode på 8 år, mener formandskabet at have tilgodeset alle de ofte modstridende interesser, som det var opgaven at forlige.
I de seneste måneder har vi ikke glemt miljøområdet. Det har været nødvendigt med en kraftig pression fra Den Europæiske Union i Kyoto for at få vedtaget konklusionerne om de klimatiske ændringer. Jeg vil også nævne vedtagelsen af en politisk aftale, som De Femten har indgået om drikkevandskvaliteten. Jeg skal endvidere bekræfte Rådets enighed om forordningen, der beskriver procedurer for overførelsen af visse typer affald til lande, der ikke er medlem af OECD. Til slut skal jeg nævne aftalen, der er indgået inden for strategien for kontrol med atmosfæriske emissioner fra vejtrafikken.
På uddannelsesområdet vil jeg gerne gøre opmærksom på, at Rådet har vedtaget at anbefale et EU-samarbejde med det formål at garantere kvalitet i uddannelsen og en resolution om sprogundervisningen. Blandt de andre betydelige resultater er det vigtigt for mig at nævne, at Rådet enstemmigt har vedtaget programmet "Frivillig værnepligt i EU«. Dette initiativ, som vi kan takke Fru Cresson for, vil i høj grad fremme de unges mobilitet.
På kulturområdet skal jeg beklage, at formandskabets anstrengelser for at frigøre et forslag om en garantifond ikke har ført til noget resultat. Jeg skal her blot udtrykke håbet om, at den meget vigtige eksperimentalfond, der råder over ECU 30 millioner, ikke definitivt vil synke ned i glemselen.
Lad mig til slut minde om den erklæring, som det Europæiske Råd i Luxembourg vedtog om sikkerhed på fødevareområdet i forbindelsen med vedtagelsen af et direktiv, der er frugten af et samarbejde mellem fire forskellige afdelinger under Rådet. Her, hvor kampagnen mod racisme og fremmedhad slutter, er der også vigtigt for mig at fremhæve Rådets erklæring, der fører bevis for uddannelsens rolle i denne sammenhæng.
Dagen efter Rådets møde i Amsterdam har ØkoFin-rådet formelt kunnet vedtage to forordninger, som udgør grundlaget for stabilitets- og vækstpagten: den ene om at forstærke overvågningen og koordinationen af den økonomiske politik, den anden med henblik på at fremskynde og præcisere gennemførelsen af proceduren ved alt for store underskud. På samme måde er det gået med forordningen om indførelsen af euroen. Rådet har fastsat datoen for at sætte sedler og mønter i omløb til den 1. januar 2002. Det luxembourgske formandskab har endelig kunnet opnå enighed om koordinationen af den økonomiske politik takket være en aftale om ekstern repræsentation i monetære spørgsmål samt om modeller for dialogen mellem Rådet og den kommende Europæiske Centralbank Jeg skal ikke her igen komme ind på aftalen, som Rådet opnåede i sidste uge om afholdelse af uformelle møder blandt de lande, der deltager i euroen.
Før jeg afslutter dette område af vores aktiviteter, er det naturligvis vigtigt for mig at fremhæve godkendelsen af et adfærdskodeks på skatteområdet for virksomheder og en aftale om alle de elementer, der har til formål på længere sigt og under bestemte vilkår at sikre en minimumbeskatning af opsparing. Enhver her ved, hvor stor vægt vi i enhver henseende lægger på en styring af Fællesskabets finanser. I den forbindelse vil jeg gerne fremhæve aftalen, der er indgået mellem Europa-Parlamentet og Rådet om budgettet for det kommende år inden for rammerne for forholdet mellem vores to institutioner. Med en stigning i udgifterne begrænset til cirka én procent, hvilket giver en uudnyttet margen på en hidtil uset rækkevidde, har deres parlament med klar fornemmelse forstået at udvise ansvar over for de krav til budgetdisciplin, som alle medlemsstater er underlagt.
Formandskabet har kunnet respektere rytmen i den handlingsplan, som Rådet vedtog i Amsterdam, om kampen mod den organiserede kriminalitet, især takket være oprettelsen af en mekanisme til evaluering af gennemførelsen af internationale forpligtelser på området.
Hvad angår asylsøgere og immigration, har Rådet vedtaget to fælles aktiviteter, der giver ret til at finansiere aktiviteter til fordel for udviste personer, som har fundet en midlertidig beskyttelse i medlemsstaterne med anmodning om asyl eller status som flygtning.
Det er mig en glæde at kunne meddele Dem, at Napoli II-konventionen om gensidig bistand mellem toldadministrationerne blev underskrevet i sidste uge, og at vi i løbet af nogle uger vil underskrive den anden Bruxelles-konvention om kompetence, anerkendelse og gennemførelse af beslutninger, hvad angår ægteskabet. Vi hilser også med glæde traktatens nye definition på menneskelige individer i bilaget til Europol-konventionen. Fra nu af vil handelen med materiale af pædofil og pornografisk karakter kunne retsforfølges på unionsniveau.
Som vi meddelte i juli, har sundheds-og justitsministrene for første gang holdt fælles rådsmøde for at koordinere straffe og forebyggende aktiviteter i kampen mod narkotika og narkomani. Endelig skal jeg ikke undlade at understrege, at Unionen i kraft af sin samhørighed i høj grad har fremmet, at man i slutningen af november nåede et resultat i forhandlingerne om den internationale konvention i kampen mod korruption.
I forholdet til Central- og Østeuropa har formandskabet med fuldt overlæg koncentreret den strukturerede dialog på ministermøderne om at forberede de central- og østeuropæiske ansøgerlande på at accelerere det allerede opnåede grundlag. Således har social- og arbejdsministrene for første gang mødt deres kolleger fra ansøgerlandene.
Jeg kan også fortælle Dem, at vi på handelsområdet endelig har kunnet afslutte sagen om import af levende kvæg fra de central- og østeuropæiske lande i WTO-regi.
Situationen i ex-Jugoslavien var på dagsordenen for alle udenrigsministrenes møder. Gennem hele formandskabet har Den Europæiske Union fortsat med at føre en aktiv politik for at få fredsaftalen til at træde i kraft og for at overvåge valgene. Den tredje konference for bidragydere til genopbygningen af Bosnien blev afholdt i Bruxelles i slutningen af juli. På grund af valgperiodernes forskellige slutdatoer undersøger Rådet for øjeblikket mulighederne for en forlængelse gennem 1998 af de handelsmæssige tiltag for de selvstændige lande, der er opstået ud af det tidligere Jugoslavien. Jeg vil også gerne minde om de restriktioner, der er blevet vedtaget imod personer fra Bosnien-Herzegovina, som handler imod fredsaftalerne. Ud over at forberede the Peace Implementation Conference, der afholdes i disse dage i Bonn, har Rådet mindet om og klargjort de vilkår, der hele tiden gælder for Den Europæiske Unions tildeling af bistand.
Formandskabet har over for Parlamentet forpligtet sig til ikke at spare nogen anstrengelse i indsatsen for at støtte en tilbagevenden til en vis normalitet i Albanien. Unionen har været direkte tilknyttet afholdelsen af en ministerkonference om dette land, efterfulgt af tilrettelæggelsen af en konference for bidragyderne. Konferencen gjorde det muligt at samle tilkendegivelser på kort og langt sigt til et samlet beløb på USD 500.000.000, hvor Fællesskabet tegnede sig for de 100 millioner. Det er lykkedes at fremskaffe et tilsvarende beløb til en umiddelbar hjælp til Albaniens betalingsbalance og budget.
Rådet har ikke, som formandskabet ønskede det, været i stand til at foretage afgørende fremskridt i en række forhandlinger, der har været i gang i årevis med den schweiziske føderation. På grund af totaliteten i forhandlingerne og nødvendigheden af at sikre en parallelføring mellem alle områderne har der været intens mødevirksomhed om transportområdet mellem medlemsstaterne og mellem Kommissionen og formandskabet på den ene side og med de schweiziske forhandlingsledere på den anden side. I lyset af den seneste udvikling har man udtrykt, at der var chancer for betydelige fremskridt i det kommende års første måneder.
Rådsformanden har over for Dem fremlagt det tilbud, der blev fremsat over for Tyrkiet under mødet i Luxembourg. Vi har under hele vores formandskab haft tæt kontakt til Ankara. Vi har ikke sparet os nogen som helst anstrengelser, især ikke med hensyn til helt klart at gøre rede for de påtænkte fremskridt i en uddybelse af toldunionen. I Luxembourg foreslog vi Tyrkiet, at det kunne indgå i vores strategi for udvidelsen, det vil sige, før vi opfordrede det til at tilslutte sig processen for tilknytning. Vi foreslog Tyrkiet, at det kunne deltage i EU-konferencen. Vi foreslog endvidere landet en strategi for en særlig tilknytning. Vi bekræftede landets egnethed og endvidere, at det ville blive bedømt ud fra de samme kriterier som de andre ansøgerlande.
Unionens tilbud er ærligt, væsentligt og troværdigt. Unionen har ikke slået døren i, den har åbnet den. Det er nu op til myndighederne i Ankara at slå ind på den vej, vi således har angivet. Den Europæiske Union er et fællesskab med værdier og mål, og det er nu op til Tyrkiet at vise, at landet deler disse.
Formandskabet har gjort alt, for at samarbejdsaftalen med Rusland, der blev underskrevet i sommeren 1994 på Korfu, kunne træde i kraft den 1. december. Fra nu af ligger vejen åben for at indkalde til det første samarbejdsmøde med Rådet, som Rusland har ønsket skal ske under Storbritanniens formandskab. Det første topmøde mellem EU og Ukraine blev afholdt under Luxembourgs formandskab. Rådet har siden da bekræftet Unionens vilje til at støtte myndighederne i Kiev i deres indsats for en økonomisk reform.
Hvad angår Barcelona-processen, er billedet en smule flertydigt. Der er ganske vist indgået en Middelhavsaftale med Jordan og en samarbejdsaftale med Yemen. På samme måde har afholdelsen af en fælles konference på miljøministerniveau i Helsinki vist, at der er en vilje til at gå fremad. På den anden side har aflysningen af et industriministermøde givet grund til ængstelse over, om dette skulle have givet det indtryk, at det på nuværende tidspunkt ikke på arabisk jord er muligt at afholde møder med deltagelse af alle de stater, der er tilknyttet Barcelona-processen. Vi ved, at årsagen, der er fremkaldt af vores arabiske partnere, er den meget kritiske situation, fredsprocessen i Mellemøsten befinder sig i. Dog har Unionen med formandskabets besøg i Jerusalem, Gaza, Cairo, Amman, Damaskus og Beirut og ved en utrættelig indsats fra sin specielle udsending, ambassadør Moratinos, uden ophør opfordret parterne til at genoptage fredsprocessen.
EU's forstærkede strategi beskrives detaljeret i konklusionerne fra topmødet i Luxembourg. I morgen modtager vi premierminister Netanyahu og fredag præsident Arafat i vores fortsatte forsøg på at overtale dem til fordel for freden.
For at hjælpe de palæstinensiske myndigheder i deres behov for at have en likvid beholdning, på grund af Israels manglende midlertidige indbetaling af skat, der tilkommer palæstinenserne, har Unionen oprettet en driftskapital, der gør det muligt i fremtiden at klare sådanne situationer. Rådet er også opmærksom på respekten for de bestemmelser, der gælder for oprettelsen af den israelske stat. Man har fundet pragmatiske løsninger til alles tilfredshed.
EU har, som De ved, i de seneste måneder fulgt situationen i Algeriet med den største bekymring. Under et møde med den algeriske udenrigsminister Ataf den 26. november i Luxembourg opfordrede vi de algeriske myndigheder til at gøre deres politik så gennemsigtig, åben og altomfattende som muligt. Der er forhandlinger i gang om en ny associationsaftale.
Formandskabet kan også med tilfredshed konstatere, at Unionens ambassadører er vendt tilbage til Iran. Dette har kunnet foregå i solidaritet med alle. Men genoptagelsen af de normale diplomatiske forbindelser har dog ikke fået os til at glemme, at vi er dybt uenige i visse aspekter af den iranske politik.
I Afrika er situationen stadig bekymrende i De Store Søers Region. Som i Mellemøsten sikrer tilstedeværelsen af EU's særlige udsending kontinuiteten i EU's aktiviteter samtidig med, at den fremmer EU's synlighed. Jeg ledede EU's trojka, som i begyndelsen af august ankom til Kinshasa for dér at mødes med præsident Kabila og opfordre ham til at udvikle en demokratisk og respektabel politik for menneskerettigheder. Rådet har vedtaget restriktive tiltag over for UNITA i Angola møntet på Sierra Leone og fornyet de tiltag, der sigter på det nuværende regime i Nigeria.
I løbet af de seneste 6 måneder har Kommissionen og formandskabet tilsammen udfoldet mange bestræbelser på at intensivere samarbejdet mellem Den Europæiske Union og De Forenede Stater. Angående en række emner af fælles udenrigspolitisk interesse som Bosnien, Mellemøsten, Ukraine og Iran har jeg med jævne mellemrum haft kontakter med USA's statssekretær Madeleine Allbright. Vi har afsluttet en række aftaler og erklæringer. Det drejer sig f.eks. om handel med elektronik eller aftalen i sidste øjeblik om normer for fangst med fælder uden grusomhed.
Der har konstant været holdt kontakter om meningsforskellene mellem EU og USA i forbindelse med HelmsBurton- og Amato-lovene med ekstraterritorial virkning. Det har været nødvendigt med megen behændighed igennem de seneste måneder for at styrke enheden i synspunkterne mellem De Femten uden derfor ud over skæringsdatoen den 15. oktober at miste kontakten med USA's administration. Unionen har ligeledes efter topmødet med Canada kunnet underskrive en aftale om normer for fangsten med fælder, som har tilfredsstillet et stort flertal af medlemsstaterne. Efter barske forhandlinger var det muligt den 8. december at underskrive aftalen om et økonomisk partnerskab og et politisk samarbejde med Mexico.
Der er givet ny drivkraft til relationerne med vores partnere i Asien. Mødet mellem højtstående funktionærer i slutningen af oktober i Luxembourg mundede ud i væsentlige resultater, især hvad angår en forstærkning af den politiske dialog og en god forberedelse af det kommende ASEAN-topmøde, der finder sted i London i april måned. Vi har på lovende vis genstartet vores dialog med Kina. Jeg havde et møde med den kinesiske udenrigsminister i Kuala Lumpur i juli og derefter i New York i september. Vi blev enige om uden forhåndsbetingelser at genoptage dialogen om menneskerettigheder. To møder, der i mellemtiden har været afholdt på ekspertniveau i Luxembourg og i Beijing, har ført til opmuntrende resultater.
Udviklingen af vores relationer med ASEAN-landene har vist sig at være knapt så enkel. Vi må beklage, at mødet i Det Blandede Udvalg, der skulle have været afholdt i november i Bangkok mellem EU og ASEAN-landene, ikke kunne afholdes på den planlagte dato, da vores asiatiske partnere insisterede på, at der skulle være repræsentanter for militærstyret i Burma til stede.
De rådgivende udvalg for henholdsvis generelle spørgsmål og udvikling har indledt en dybtgående debat om Lomékonventionens fremtid med udgangspunkt i de holdninger, som Kommissionen har fremlagt. Europa-Parlamentet og især dets ordfører, tidligere premierminister Martin's bidrag til dette emne har været værdsat meget højt.
Rådet har efter 15 måneders nølen kunne fastlægge bestemmelser for en handelsmæssig begrænsning af ris og sukker, der kommer fra og via oversøiske lande og områder. Denne særligt vanskelige handling har gjort det muligt at vedtage den nye finansielle ramme, der anerkendes i de oversøiske lande og områder efter revisionen af Lomékonventionen.
Det luxembourgske formandskab vil gerne dele sin tilfredshed med Dem over vedtagelsen af en resolution om mikrofinansiering i udviklingslandene. På et tidspunkt, hvor Det Europæiske Råd i Luxembourg afslutter sine møder, har vi noteret en aftale, der er indgået inden for WTO, om de finansielle tjenesteydelser. Denne aftale lover godt for WTO's fremtid.
Som Deres parlament ønskede det, har Rådet vedtaget de beslutninger, der var nødvendige for at iværksætte en fælles handling med henblik på globalt at standse de antihumane miner. Takket være denne beslutning følger Unionen og dens medlemsstater konkret op på at anvende bestemmelserne fra Ottawa-konventionen. Hermed bekræfter Unionen sin lederposition på verdensplan, når det gælder rensning for miner.
Rådet har vedtaget to forordninger for at klargøre det juridiske grundlag for en lang række budgetposter inden for menneskerettighedsområdet. Vi skal i den forbindelse gøre opmærksom på erklæringen fra rådsmødet i Luxembourg i forbindelse med 50-års fødselsdagen for Menneskerettighedserklæringen.
Hr. formand, når jeg afslutter denne rapport med de interinstitutionelle relationer, er det ikke fordi, jeg ønsker at give det indtryk, at det drejer sig om et emne, der kommer i anden række for det afgående formandskab, snarere tværtimod. Vi har hele tiden kunnet måle vigtigheden af at have gode relationer mellem Rådet og Kommissionen på den ene side og mellem Rådet og Europa-Parlamentet på den anden. Men når det specielt gælder forholdet til Deres Parlament, har det luxembourgske formandskab vist, at der var tale om et konstant engagement. Jeg tæller ikke antallet af de tilstedeværende ministre, hverken i udvalg eller ved plenarforsamlinger. Dialogen var vedvarende og ofte meget frugtbar, og jeg kræver ikke som bevis antal vellykkede indgåede forlig på områder, der ofte var vanskelige og med interesser, der undertiden var stærkt divergerende. Formanden, José Maria Gil-Robles, har selv angivet, at dette formandskab med ti indgåede forlig har sat en ny rekord.
Udover denne liste over de mest talende succeser vil jeg også gerne fremhæve, at justitsministrene ved at fremskynde igangsætningen af Amsterdam-traktaten har rådført sig med Parlamentet angående alle de initiativer, som var på Rådets dagsorden for "retsvæsen og indre anliggender«.
Jeg vil gerne til slut fremhæve det vigtige i, at formandskabet har overladt det til Parlamentet i rækkefølge at tage beslutninger, som vil føre til valg i begyndelsen af maj måned næste år af de kommende medlemmer af Den Økonomiske og Monetære Union.
Alt dette får mig endelig til at sige, at denne Union med alles medvirken og med respekt for de kompetencer, der via traktaterne er tildelt hver enkelt af vores institutioner, er i stand til at tage beslutninger og dermed til at gå fremad.
Mine damer og herrer, det er op til Dem nu at bedømme den opgørelse, som premierministeren og jeg selv netop har fremlagt. Det har ligget medlemmerne af den regering, jeg tilhører, og alle de højtstående funktionærer, som har bistået den, meget stærkt på sinde at vise, at et land som Luxembourg trods sine beskedne midler alligevel er i stand til at yde et nyttigt bidrag til at realisere vores fælles ambitioner.
Her ved slutningen på mit tredje formandskab for Rådet vil jeg derfor især gerne takke og rose alle mine medarbejdere. Deres motivation har været eksemplarisk. Endnu en gang har de givet EU det bedste af sig selv.
)

Hänsch
Hr. formand, kære kolleger, et Europæisk Råd, som for første gang udelukkende har koncentreret sig om det vigtigste spørgsmål i dette århundredes sidste årti, nemlig den fælles bekæmpelse af arbejdsløsheden i Unionens medlemsstater; et Europæisk Råd, som har givet startskuddet til at løse det vigtigste spørgsmål for Europa i det første årti i det kommende århundrede, nemlig at samle hele kontinentets folkeslag i en union for frihed, demokrati og økonomisk udvikling; et budget, hvori det i fællesskab med Parlamentet har udmøntet Unionens principper om sparsommelighed, solidaritet og handlekraft. En forbilledlig og succesrig bestræbelse fra formandskabets side på et fornuftigt samarbejde mellem Rådet og Parlamentet på alle Unionens politiske områder: Hr. formand for Det Europæiske Råd, dette har været et lille lands store formandskab.
Min gruppe tilslutter sig Det Europæiske Råds vedtagelser af 12.-13. december om starten på Unionens udvidelsesproces. Vedtagelserne er i overensstemmelse med den grundlinje, som min gruppe har været talsmand for i Parlamentets diskussioner. For det første at begynde tiltrædelsesprocessen samtidig for alle ansøgerlande. For det andet at begynde tiltrædelsesforhandlingerne med i første omgang 5 + 1, og for det tredje ved intensive tilpasningsforhandlinger og øget støtte bidrage til, at der snarest muligt også kan påbegyndes konkrete forhandlinger med hvert af de resterende 5 lande.
Jeg er glad for det, som formand Juncker sagde om Tyrkiet. Min gruppe har allerede givet udtryk for, at det tilbud, Det Europæiske Råd har givet Tyrkiet, er meget generøst. Nogle mener endda alt for generøst. Nu siger vi følgende: Tyrkiet bør besinde sig på sine interesser og udnytte de chancer, som ligger i tilbuddet, i stedet for at trække sig tilbage og sidde og surmule! I øvrigt er det vigtigste resultat af topmødet ikke Tyrkiets reaktion, men derimod det, at topmødet har givet grønt lys for starten på og fremgangsmåden ved de østeuropæiske nationers tiltrædelse af Den Europæiske Union.
Vi retter blikket mod fremtiden, og her siger jeg, at belutningen om at starte tiltrædelsesprocessen er for ingenting at regne i forhold til de beslutninger, Den Europæiske Union skal træffe i de næste år, hvis udvidelsen skal blive en succes. Vi må indstille os på lange og vanskelige forhandlinger, for når det i de kommende fem, seks, syv år gælder de konkrete ting, vil styrken af de østeuropæiske nationers vilje og entusiasme i forbindelse med tiltrædelsen blive sat på prøve. Men den prøve, som vores Union skal bestå, er langt, langt vanskeligere.
Reform af landbrugspolitikken, af strukturfondene, også finansieringen af udvidelsen, det vil alt sammen meget hurtigt vise én ting, nemlig at udvidelsen ikke kan fås gratis. Den vil kræve reformvilje, imødekommenhed, vilje til kompromis og ofre af alle, jeg understreger, af alle Unionens medlemsstater. Og Unionen vil ikke kun blive testet for standhaftighed, men også for mod og fremsyn. Det gælder især for reformen af institutionerne.
Min gruppe beklager, at Det Europæiske Råd ikke har sagt mere om dette i Luxembourg end at bekræfte Amsterdam. Vi fastholder, at Unionen har behov for en substantiel reform før den første tiltrædelse af en ny medlemsstat.
(Bifald) Starten på udvidelsesprocessen skal også være starten på en stor diskussion mellem alle samfundets kræfter i Den Europæiske Union, en diskussion om selve Unionens og dermed Europas fremtid. Denne diskussion, mine damer og herrer, skal også i øget omfang føres her i Parlamentet. Indførelsen af euroen og udvidelsen rejser for os alle spørgsmålet om Unionens fremtidige forfatning. De rejser for os alle spørgsmålet om Unionens fremtidige grænser. Der vil og skal være grænser for udvidelsen. Der skal i vores Europa være mere mellem himmel og jord, for at citere Shakespeare, end blot det enkle spørgsmål inden for eller udenfor. Det er vi nødt til at diskutere!
Mine damer og herrer, vores fædre i halvtredserne havde mod og fremsyn nok til at ophæve den tusind år gamle antagonisme mellem Frankrig og Tyskland i et Europæisk Fællesskab. For første gang i tusind år har vores generation af politikere chancen for at forene hele Europa på basis af nationernes frie vilje. Lad os vise, at vi har det samme mod og det samme fremsyn som vores fædre.
(Bifald)
Martens
Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. kommissionsformand, kære kolleger, hvis forhandlingerne med de ti lande fra Central- og Østeuropa og med Cypern afsluttes positivt, så bliver et Europa, der går videre end Øst og Vest, en kendsgerning. Derfor er det europæiske topmøde i Luxembourg en historisk milepæl i den europæiske integrations historie.
Endnu en gang sejrer grundlæggernes, det kommunautære Europas grundlæggeres dristige visioner. Europa forener sig i fred og frihed, fordi det har accepteret et revolutionært princip i de internationale forbindelser, nemlig den kommunautære integration.
Europa-Parlamentet ville undgå en ny adskillelse, som ville have efterladt nogle lande i vejkanten til trods for deres enorme bestræbelser for at puste nyt liv i demokratiet og den frie markedsøkonomi. Det europæiske topmøde har tilsluttet sig denne adfærdskodeks. Det giver alle ansøgerlande chancen for at forhandle med Unionen fra foråret 1998, også hvis tempoet for disse forhandlinger kan være forskelligt alt efter, hvor langt de enkelte lande er kommet med forberedelserne.
Den skygge, som hænger over Luxembourgs succes, kommer fra Tyrkiet. Europa havde af dette land forventet, at det faktisk ville tilpasse sig demokratiets og retsstatens principper, som gælder i Den Europæiske Union. For os er det indlysende, at bruddet i den politiske dialog med Ankara ikke må fortsætte, men det er lige så tydeligt for os, at der ikke er nogen som helst mulig løsning for Cypern uden en atmosfære af tillid og dialog og uden trusler eller afpresning.
Jeg vil gerne her, kære kolleger, hylde det luxembourgske formandskab, som har udført et usædvanligt arbejde i en perfekt dialog med Europa-Parlamentet. Jeg roser Jean-Claude Juncker for hans personlige præstation, i sin strategiske funktion som formand for Det Europæiske Råd, men også som formand for ØKOFIN og Rådet med hensyn til beskæftigelse. Jeg roser udenrigsministeren og alle hans medarbejdere.
Topmødet om beskæftigelse har definitivt placeret denne nye dimension, som før i tiden manglede, og som vores befolkning er meget følsom over for, på den europæiske dagsorden.
Samtidig har De opnået et vigtigt gennembrud med hensyn til skattepolitikken. Rådet har vedtaget en pakke med en adfærdskodeks for medlemsstaterne med hensyn til skattepolitik vedrørende virksomhederne og sparepengene.
Vores påskønnelse styrkes endnu mere af fremskridtene med hensyn til retlige og indre anliggender, efter en impuls fra vores tidligere kollega, Marc Fischbach, i kampen mod den internationale kriminalitet. Men vi er også bekymrede. Må jeg anmode rådsformanden om en bekræftelse af den positive fortolkning af punkt 3 i konklusionerne, navnlig at den institutionelle reform vil gå forud for udvidelsen?
Vi konstaterer også ligesom De et paradoks mellem en stadig mere sammenhængende og mere struktureret kerne omkring Det Europæiske Råd og på den anden side udvidelsen af Den Europæiske Union, på længere sigt til 25 medlemsstater. Der ville for os ikke være noget paradoks, hvis vi havde bøjet os for et Europa med forskellige hastigheder. Men dette accepterer vi ikke, og vi beholder vores ambition om en udvidet og sammenhængende Union, og derfor støtter vi erklæringen fra de tre lande, som vil gøre en ny udvidelse afhængig af en forudgående institutionel reform. Denne reform er livsvigtig for at forsone konsekvenserne af to dynamikker - dynamikken i forbindelse med euroen og dynamikken i forbindelse med udvidelsen - med hinanden.
En anden bekymring gælder naturligvis de finansielle overslag. Vores medborgere lægger uden tvivl stor vægt på en agtpågivende forvaltning af de finansielle midler. Men de er også klar over, at der ikke står nogen pris på hver dag med fred; at udvidelsen på kort sigt vil betyde en udgift, som vi sammen må betale, men på langt sigt vil være en gevinst for hele kontinentet.
Vi håber derfor, at de kommende måneder ikke vil blive ødelagt af prosaiske diskussioner om ligelig andel i indtægterne, og at den finansielle debat ikke vil få overhånd i forhold til de politiske ambitioner.
Familiebilledet med de 26 stats- og regeringschefer betød meget mere end det traditionelle billede af et internationalt forum. De 110 millioner europæiske borgere, som er kaldet til at samarbejde med os, vil blive nødt til at gøre sig enorme bestræbelser for at integrere deres økonomier i Den Europæiske Union. Men de har også et kompas. De har en horisont, som kommer nærmere. Lad os i perioden inden deres tiltrædelse af Unionen påtage os vores ansvar, som er umådeligt stort, på en værdig måde i de kommende måneder og år.

Pasty
De herrer formænd, jeg vil gerne især rose formanden for Rådet, hr. Juncker, og det luxembourgske formandskab for den bemærkelsesværdige energi, de har lagt for dagen for, at de to på hinanden følgende topmøder i Luxembourg skulle føre til konkrete resultater og til, at der blev taget beslutninger af meget høj kvalitet.
Den beslutning, de femten stats- og regeringschefer tog den 12. december 1997 om i begyndelsen af det kommende år at åbne forhandlingerne om tilknytning af 10 central- og østeuropæiske lande og med Cypern, udgør en historisk begivenhed af helt afgørende betydning. Beslutningen vil sætte en definitiv stopper for opdelingen af Europa, en af de mest afskyelige konsekvenser af Den Anden Verdenskrig. Men for at den historiske beslutning ikke kun skal forblive en mulig virkelighed, men kommer til at virke på langt sigt mangler vi at gøre alt, og jeg fristes til at sige, at vi stadig mangler at gøre det vanskeligste. Toget er sat på skinnerne, men lige nu er det kørt ind i en tunnel, og passagererne ved ikke, hvilket landskab de vil se, når de kommer ud af tunnelen. Man kan forstå, at de under disse vilkår er ængstelige.
Ifølge en veletableret vane er de spørgsmål, der irriterer reformen af institutionerne, tilpasningen af den fælles landbrugspolitik til nye udfordringer i et udvidet EU og braklægning af jordarealer, finansieringen af den fælles politik og udvidelsen, blevet udskudt til senere. Men det bliver nødvendigt en dag, jo før jo bedre, at besvare de eksistentielle spørgsmål, som EU's borgere stiller. Hvor går Europas geografiske grænser? For hvem vil det være naturligt at deltage i Den Europæiske Union? Hvilke typer partnerskab kan vi foreslå lande der, selvom hele deres landområde ikke er europæisk, som Tyrkiet eller Rusland, har en europæisk historie og stærke kulturelle og økonomiske bånd, der knytter dem til Europa?
Hvad angår Tyrkiet, har det dobbelttydige i de foreslåede løsninger ført til en afbrydelse, som man kan ønske kun er midlertidig, ellers ville det være tragisk.
Hvordan vil vores forhold til Rusland blive i morgen, hvis EU strækker sine grænser endnu længere mod Øst uden først at definere planen for en overordnet politik for et stort Europa, der omfatter Rusland. Hvilket politisk indhold ønsker vi at give et udvidet EU på områder som forsvars- og sikkerhedspolitik og forslag til et fælles samfund?
Hvis forhandlingerne om tilknytning skal begrænses - og risikoen er der - til kun at undersøge, under hvilke vilkår EU's niveau kan udstrækkes til kommende medlemsstater og overtages af disse, taber vi så ikke det afgørende perspektiv, som består i at skabe en samlet europæisk politik, der er i stand til at tage udfordringen fra globaliseringen op og undgå den kulturelle udjævning, som ville være ødelæggende for vores civilisationsværdier? Hvilken solidaritet inden for den interne og eksterne sikkerhed eller en retfærdigt fordelt vækst vil man oprette mellem EU's borgere for at opnå deres tilknytning til et fælles samarbejde? Man kan ikke føre folk frem mod deres skæbne med bind for øjnene. Det er derfor nødvendigt hurtigst muligt at give vores EU-borgere svar på de spørgsmål, som jeg lige har nævnt, og som topmøderne i Amsterdam og Luxembourg indtil nu har ladet stå ubesvarede.
Bevægelsen vil helt sikkert fortsætte, og det er ikke så dårligt, men det drejer sig stadig om en march i blinde, og EU's kommende formandskaber vil stadig i høj grad have deres på det tørre. Jeg ønsker Dem alt mulig held og lykke!

Goerens
Hr. formand, her ved udløbet af den anden halvårsperiode for 1997 kan man føle sig fristet til at sige, at opretholdelsen af den statutmæssige lighed i Den Europæiske Union sejrer over alle hensyn, hr. Juncker forstår mig.
Rådets kvalitet står ikke i forhold til antallet af indbyggere i den medlemsstat, der overtager formandskabet for Rådet. Den står heller ikke i forhold til antallet af de detailspørgsmål, der bliver behandlet. Det, der i første omgang er vigtigt, er, at det er i stand til at indtage de rigtige politiske holdninger. Rådets møde den 20-21. november, der betegnede et udgangspunkt for at koordinere medlemsstaternes politik i kampen mod ledigheden, indfriede denne forventning. Det følgende rådsmøde den 12-13. december blev det officielle startskud for en langvarig forsoning af Europa med sig selv. Vejen frem mod udvidelse står nu åben.
Der er naturligvis stadig vigtige spørgsmål, der mangler svar, især omkring finansieringen af Agenda 2000. Men vi gør os ingen illusioner. Det vil inden for en overskuelig fremtid ikke, eller ikke mere, være muligt at finde lette løsninger, hverken politisk eller med hensyn til EU's nuværende politik og heller ikke, hvad mere direkte har at gøre med udvidelsen. Men dette rokker på ingen måde ved det historiske i Rådets beslutning om at åbne EU for ti centraleuropæiske lande og for Cypern.
Det afgørende ved beslutningen er, for at gentage et velkendt udtryk, til en vis grad også det, der står tilbage, når alting er glemt. Det vil være en række helt nødvendige mærkepæle, der vil udgøre grundlaget for bevægelsen frem mod et stærkere og bredere sammensat EU. Jeg tænker her på menneskerettighederne og respekten for minoriteterne, og at en retsstat er dette navn værdigt. Disse mærkepæle er kendsgerninger i vores medlemsstater, og de er blevet genopdaget af de central- og østeuropæiske ansøgerlande; de indgår endvidere i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Vores medlemsstater har underskrevet den. Det samme har ansøgerlandene. Og de tyrkiske myndigheder har endda underskrevet den længe før disse. Vi forlanger altså ikke det umulige af Tyrkiet, når vi beder de tyrkiske myndigheder om at respektere de principper, de selv går ind for, og de tekster, de selv har underskrevet og ratificeret.
D'herrer formænd, hr. udenrigsminister. Deres formandskab for Rådet - som snart udløber, og som jeg endnu en gang og uden forbehold vil rose Dem for på egne og den liberale gruppes vegne - har gjort det muligt at foretage afgørende fremskridt på meget vigtige områder. Den uomgængelige institutionelle reform, definitionen af budgetparametrene, de besværlige tilpasninger i Den Europæiske Union og i ansøgerlandene viser, at der er lang vej igen, før vi kan realisere et sådant EU, en Union baseret på værdier, der uden ophør bliver stadig tættere sammensvejset, det er kort sagt denne nye form for fred, retfærdighed, frihed, rettigheder og fremgang, vi ønsker. De vil hævet over enhver tvivl høste frugterne af at have startet på den rigtige måde.

Puerta
Hr. formand, formænd for Rådet og for Kommissionen, jeg vil også gerne tilslutte mig lykønskningen med det luxembourgske formandskabs fremragende arbejde.
Det er blevet tydeliggjort, hvordan et lille land rent befolkningsmæssigt kan blive til et stort land politisk set. Og med denne filosofi vil vi gerne fra en mellemstorgruppe komme med vigtige bidrag ud fra et kritisk synspunkt men med en stor forpligtelse over for opbygningen af det ny Europa. Derfor vil jeg gerne først behandle topmødet om beskæftigelsen.
Vores vurdering er positiv, for for første gang afholdes der på den franske regerings anmodning et topmøde om beskæftigelsen, som er det største problem, som vi har i det europæiske samfund og i vores nationale samfund. Det er korrekt, at beskæftigelsespolitikken stadigvæk hører under staternes kompetence, men staterne har indgået forpligtelser med fastsatte frister om at løse beskæftigelsen og give erhvervsuddannelse til de langtidsledige og de unge, og de har højtideligt og offentligt lovet dette over for offentligheden i deres lande.
De negative aspekter, som jeg også vil nævne, er tydelige, for man fastholder underordningen til logikken i stabilitetspagten, og man kontrollerer ikke Den Europæiske Centralbanks selvstændige magt, selvom det også må indrømmes, at oprettelsen af Euro-Rådet netop betyder viljen til, at der sker en politisk styring af den europæiske økonomi. Man udnytter ikke synergien i de franske og italienske forslag om en reduktion af arbejdstiden til 35 timer, selvom der var mulighed for at overføre denne debat til hele det europæiske samarbejdsområde.
Hvad angår Rådet den 11. og 12. december, så vil vi gerne udtrykke vores grundlæggende enighed med det store mål med udvidelsen, men der er stadig to store uafklarede problemer. Det første er, at der ikke er gennemført de nødvendige institutionelle reformer, og at der er en risiko for, at det europæiske samarbejdsområde bliver genomdannet til et stort frihandelsområde. Vi støtter derfor af al vores magt, at denne institutionelle reform finder sted, før der indtræder så meget som et enkelt land i Den Europæiske Union.
På den anden side hersker der i mange lande den opfattelse, at omkostningen ved udvidelsen vil blive betalt af de mindst velstående lande i Unionen med nedskæringer af solidaritetspolitikkerne og svækkelse af den fælles landbrugspolitik. Det er nødvendigt at forøge de finansielle overslag.
Vi er også imod forskelsbehandlingen ved godkendelsen af de nye lande, og derfor synes vi, at det er meget godt, at der bliver en vifte af muligheder for disse. Og vi finder, at Den Europæiske Union for første gang giver udtryk for en klar stillingtagen over for Tyrkiet. Vi er ikke en klub for kristne. Tyrkiet er en virkelig kandidat, men det skal opfylde betingelserne. Jeg vil ikke her erindre om afstemningerne og betingelserne for toldunionen, men jeg vil derimod gerne komme ind på et meget vigtigt kollateralt problem, for der har været nogle erklæringer, som jeg synes har været upassende, fra europæiske institutioner om republikken Cypern. Som et resultat af Tyrkiets holdning og dets trusler kan vi ikke slække på godkendelsen af, at der kun er én retmæssig regering i Cypern. Det er nødvendigt, at borgerne i Cypern forstår, at, selvom der er to samfund, som skal arbejde sammen, så er der kun én retmæssig regering.
Endelig vil jeg gerne sige, at vi finder Rådets redegørelse om fredsprocessen i Det nære Østen meget positiv. Og vi tager afsked med det luxembourgske formandskab med bevægelse, med taknemmelighed, og vi vil også gerne vise vores taknemmelighed til formand Santer, som efterhånden sammen med Kommissionen har arbejdet for og støttet de forskellige Rådsformandskabers arbejde. Vi kritiserer ham ofte, men det er også nødvendigt at give ham støtte og opmuntring i hans arbejde, for vi må ikke glemme Kommissionen.

Aelvoet
Hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, hr. formand, kære kolleger, vi går nu det sidste stykke vej mod slutningen af året 1997, de festlige toner og farver mærkes selv her i Parlamentet. I det forløbne år har drøftelserne i de europæiske politiske institutioner været præget af Agenda 2000 med det vanskelige spørgsmål, hvordan der konkret kan slås bro over den dybe kløft, som efter den anden verdenskrig havde opdelt Europa i to blokke, hvordan det gamle kontinent på ny kan blive ét Europa? Rådets beslutninger af 12. og 13. december viser, at selvom tolv lande gerne vil være med, blev der kun udvalgt få, nemlig fem plus ét. De Grønne beklager, at Rådet faktisk har valgt en model med to klasser. Flertallet i Europa-Parlamentet havde så sent som for nogle uger siden valgt noget andet. Jeg synes ikke, at det er nødvendigt at tilsløre dette, det hjælper ikke de pågældende lande, og det gavner heller ikke vores troværdighed. Vores løsning her i Parlamentet var, at der skulle indledes både tiltrædelses- og forhandlingsprocesser med alle ansøgerlande, som opfylder alle de politiske kriterier fra København. Hvad der er tilbage, er et gruppebillede med elleve ansøgerlande den 30. marts. De virkelige, reelle, bilaterale forhandlinger indledes med fem plus ét, og de øvrige lande gøres parate til at forberede sig på forhandlinger senere, meget senere. For dem er der altså kun en institutionaliseret tiltrædelsesproces, ingen forhandlingsproces.
Den, som for øvrigt kunne høre de talrige tilstedeværende østeuropæiske journalisters reaktioner i pressesalen i Luxembourg, kunne med det samme mærke, hvor stor skuffelsen var hos dem, som blev henvist til venteværelset, og hvor stor glæden var hos dem, som fik adgang til de øjeblikkelige forhandlinger. Desuden springer det med det samme i øjnene, at Slovakiet, selvom det har alvorlige politiske problemer, får nøjagtig samme behandling som de øvrige fire. Parlamentet ville faktisk støtte Slovakiet med et klart tilbud om tiltrædelse, men ønskede ikke at indlede forhandlingerne. Da indledningen af forhandlinger med de fire øvrige faktisk bortfalder, opnår Slovakiet nu nøjagtigt de samme betingelser. I modsætning til Tyrkiet, som uden sammenligning får en anden behandling.
Europa-Parlamentet hævdede med rette allerede for nogle uger siden, at Amsterdam var utilstrækkelig til at gennemføre de fundamentale institutionelle reformer. Hvad det angår, er Rådet stadig meget tvetydigt. Men her, kære kolleger, er vi i besiddelse af en nøgle, uden vores tilladelse kan intet som helst land tiltræde. Derfor vil jeg opfordre Parlamentet til sammen med medlemsstaternes og ansøgerlandenes parlamenter at udarbejde en parlamentarisk strategi, som fører til en reform af Unionen, som gør den egnet til udvidelse, og som sætter en proces i gang, som slår bro over den sociale og kulturelle kløft mellem Vest- og Østeuropa og udvikler et autentisk partnerskab med alle ansøgerlande, uanset deres forskellige etniske og religiøse traditioner. Så kan vi effektivt støtte de demokratiske og humaniserende kræfter i alle ansøgerlande, og det er vores opgave.

Lalumière
Hr. formand, som mange foregående talere vil jeg gerne rose den fungerende formand for Rådet og statsministeren for den indsats, de har ydet for formandskabet. De har bekræftet, at et land, der ikke hører til de største, ganske udmærket kan udfolde en energi, der ikke har noget som helst at gøre med dets antal af indbyggere. Men det drejer sig her og nu om at evaluere Rådets møder, hvilket vil sige de beslutninger, de femten stats- og regeringschefer har taget. Det forekommer os, at opgørelsen indeholder flere kontraster. Jeg taler her især om topmøde nummer to, den 12-13. december, da vi allerede har haft en debat om det meget vigtige beskæftigelsestopmøde.
Topmødet i december indeholder helt klart positive aspekter. Jeg tænker her i første omgang på, at Unionen bekræfter sin vilje til, at de ti central- og østeuropæiske ansøgerlande og Cypern i en ikke alt for fjern fremtid kan tilslutte sig EU. Dette er et meget vigtigt punkt, og jeg forstår den bevægelse, kommissionsformanden gav udtryk for.
Derudover er det lykkedes for Dem, hr. Juncker, at få alle de centraleuropæiske ansøgerlande med på det samme familiefoto, og De har således gjort Dem umage for at svække etableringen af de to forskellige kategorier, Kommissionen havde ønsket. Til lykke med det. Jeg er meget glad for at konstatere, at forhandlingerne vil blive fremskyndet for alle ansøgerlande i det omfang, de har gjort tilstrækkelige fremskridt. Endvidere lover De en væsentlig forstærkning af den hjælp, der skal sætte dem i stand til at realisere disse fremskridt. Vi har noteret os disse løfter.
Til de positive punkter fra dette topmøde regner jeg også bekræftelsen af tiltag, der skal igangsætte euroen og anerkendelsen af, at ministrene i euroområdet indbyrdes kan afholde møder. I den forbindelse glæder jeg mig over den vægt, der er blevet lagt på den nødvendige koordination af den økonomiske politik.
Men jeg mangler at sige, at mange punkter er om ikke negative, så i hvert fald upræcise eller dunkle. Det gælder således for udvidelsen. Jeg vil komme med fire bemærkninger. Svækkelsen af en skelnen mellem to kategorier ansøgerlande betyder ikke, at denne skelnen er forsvundet. Vi bør være meget opmærksomme på at undgå, at forhandlingerne ikke fører til, at man lægger vægt på en opdeling, det vil sige en rivalisering mellem ansøgerlandene.
Jeg vil også udtrykke en meget kraftig bekymring med hensyn til den nødvendige reform af Unionens institutioner før udvidelsen. Rådet har talt om dette, men uden nogen som helst præcis forpligtelse og uden at give udtryk for en ærlig og redelig politisk vilje. Her skal vi også være årvågne. Den samme uklarhed og ængstelse gælder den fremtidige økonomiske ramme. Her er Rådet forblevet uklart, og vi kan stadig ikke se, hvordan man helt reelt og på en realistisk måde kan hjælpe de central- og østeuropæiske lande samtidig med, at vi hjælper vores dårligt stillede regioner, bevarer vores fælles politik og fremmer jobskabelsen. Ud fra denne synsvinkel har Rådet i en vis forstand valgt flugten på forhånd.
Hvad angår Tyrkiet, må jeg indrømme min utilfredshed. På trods af, hvad der er blevet sagt i formiddags her i salen, og jeg har lyttet opmærksomt, så tror jeg ikke, at Unionen har en klar strategi over for Tyrkiet. Jeg må også medgive, at denne mangel på strategi ikke er af ny dato, den stammer tilbage fra 60'erne. Men er det i dag virkeligt nødvendigt at tildele dette land så lang en udredning i slutdokumentet fra topmødet i Luxembourg? Udredningen er meget længere og alvorligere end for noget som helst andet ansøgerland og risikerer at støde Tyrkiets nationale stolthed og, hvad der er endnu alvorligere, at virke radikal og som om, vi ville presse på, fordi vi havde bagtanker med teksten. Hvis vi er rolige, objektive og ærlige, kan vi finde en løsning på dette uendeligt komplekse spørgsmål og undgå de beklagelige udskridninger, man ser her og der. Jeg tænker for eksempel på henvisninger til religion for at trække grænser gennem Europa.
Hr. rådsformand, De har gjort et godt stykke arbejde, men De har ikke ansvaret for, at de fjorten øvrige regeringer tøver. De efterlader helt klart Unionen i en bedre tilstand end for seks måneder siden. Med et forslidt udtryk vil jeg sige, at spejdertroppens moral er bedre nu. Men De ved som jeg, at Unionen går frem med små skridt. I mange spørgsmål nøjes vi stadig med at udtrykke hensigter. Det er derfor nødvendigt med en meget kraftigere indsats for at nå til resultater.

de Gaulle
Hr. formand, igangsætningen af processen for optagelse i EU af de central- og østeuropæiske lande blev fremlagt af kommissionsformanden fra Bruxelles som - jeg citerer - en formidabel gave til os selv, til ansøgerne og til hele verden. Sådanne propagandapåstande strider imod realiteterne.
Hvad EU angår, er det klart, at denne proces vil sætte et grundlæggende spørgsmålstegn ved den fælles landbrugspolitik fra Rom-traktaten, som vil blive erstattet af et frihandelsområde, der favoriserer produktiviteten til skade for beskæftigelsen og miljøet. På denne måde vil Kommissionen realisere sit langsigtede mål, der består i at bringe EU's landbrugspriser på linje med verdensmarkedspriserne og at angribe de økonomiske ressourcer, der endnu er til rådighed, til at hjælpe forskellige sektorer, som eksisterer eller har eksisteret ved hjælp af disse, som for eksempel tekstil- og skibsværftsindustrierne.
Medmindre man fordobler eller tredobler EU's budget, hvilket betyder, at man skal forhøje indkomstskatterne væsentligt, vil bidraget fra strukturfondene kun have begrænset indvirkning på den økonomiske udvikling i ansøgerlandene, som befinder sig i en førkapitalistisk fase, og som først skal genskabe den nationale økonomi, før de kan vende sig imod den eksterne konkurrence.
Findes der i øvrigt reelt i de lande, der kun knap nok har genfundet deres frihed, en interesse for at se deres uafhængighed forsvinde i et samlet Europa, der sætter regler for alle områder i det politiske og sociale liv, uden at de selv med kun nogle få procent af stemmerne kan forsvare deres interesser?
Det siger sig selv, at beslutninger om et sådant Europa ikke er definitive for Frankrig. Vores kamp er først lige begyndt. Måske vil skabelsen af enhedsvalutaen medføre objektive vilkår, der vil gøre det muligt for revolutionære venstre- eller højrefløjskræfter at tage magten. Til den tid vil alle de svorne tilhængere af et overnationalt EU fortryde, at de glemte, at alt, hvad der ikke har befolkningernes tillid, er illegitimt og vil blive dømt af historien til at forsvinde.

Muscardini
Hr. formand, formandskabets konklusioner fra topmødet i Luxembourg begynder med at fastslå, at Det Europæiske Råd den 12. og 13. december er en milepæl for Unionens og hele Europas fremtid, og at iværksættelsen af udvidelsesprocessen indvarsler en ny tid, idet den gør en ende på fortidens splittelse. Det håber vi inderligt, selvom vi ikke er enige i den vægt, der lægges på den "nye« tidsalder; at det er nyt, sagde også hr. de la Palisse - det er der ikke tvivl om, alt det, der følger, er nyt - alligevel spørger vi bekymret os selv, hvad det nye lader bag sig: et delt, svagt, truet Europa, sønderrevet af ideologisk had eller racehad, et fattigt eller ødelagt Europa? Nej, hr. formand; Europa i dag er ikke delt, ikke truet og svagt, ikke sønderrevet af racehad, ikke ødelagt og såret af fattigdom, det er et fællesskab af stater af folk, som frit har valgt at leve sammen, og som gennem integrationsmetoden har været i stand til at overvinde fortidens barrierer og blive en økonomisk og handelsmæssig magtfaktor, en garanti for stabilitet og fred.
Det er integrationsprocessen, som har gjort det muligt at nå velfærdsniveauer, som aldrig før er nået af så store befolkningsgrupper. Det er integrationsprocessen, som har gjort det muligt for lande, der var sønderrevet af tre krige i løbet af nogle årtier, sammen at opbygge et fredeligt og rigt fællesskab: integration, ikke blot regeringssamarbejde; fælles politikker, ikke blot handelsaftaler inden for bestemte produktionssektorer; integration, ikke erklæringer om god vilje; integration, det vil sige forordninger, altså fælles love. Det er dette mål, der har været motoren i succesen, og det er fordi, dette mål bruges som redskab i formandskabets konklusioner, at vi ikke er enige i erklæringen; udstrækningen af den europæiske integrationsmodel på kontinentalt plan er en garanti for stabilitet og velstand i fremtiden. Nej, hr. formand, den europæiske integrationsmodel efter Maastricht og især efter Amsterdam er blevet Fællesskabets erhvervede rettighed; vi lader fællesskabsmetoden, integrationsmetoden, bag os for at gå over til regeringsmetoden, den nye, der er højt elsket af dem, som lige fra begyndelsen hele tiden har lagt hindringer i vejen for opbygningen af De Europæiske Fællesskaber eller af dem, som har bestridt dem eller frygtet dem på grund af deres fremdrift og succes.
Mit parti har støttet de grundlæggende fædres anstrengelser og stemt for Rom-traktaterne. Det stemte kritisk over for Maastricht, fordi det frygtede risikoen for, at den fælles mønt ville blive afgørende for alle valg og udelukke politikken og dens mæglende og sammenfattende funktion. Derfor er vi ikke enige i at lægge vægten på denne nye tidsalder, som ikke længere vil være præget af Fællesskabet, men af regeringssamarbejde, i de skiftende regeringsflertals magt i dette eller hint land, hvis nuværende regeringspartier i næsten alle Unionens lande stemte mod Rom-traktaterne eller i bedste fald afholdt sig fra at stemme. Hvis man derimod med ny tidsalder mener et Europa udvidet til 21 og derefter til 27, vil nyhederne bestemt vedrøre de geografiske aspekter, ikke Unionens kvalitet, dens uddybning. For det er det, vi taler om: uden uddybning, uden politisk union vil udvidelsen forblive en territorial og statistisk udvidelse.
Vi har ikke til hensigt at påtage os det luxembourgske formandskabs ansvar, men der er ikke tvivl om, at bortset fra beslutningen om udvidelsen i det perspektiv, vi har nævnt, er alle de andre vigtige problemer, som uløste præger Unionens aktivitet, skrevet i glemmebogen eller sat på dagsordenen uden at blive løst: vi tænker på arbejdsløsheden, på det endnu påtrængende problem med retsplejen, på flertalsbeslutninger, som er symbolet på et større demokrati inden for Unionen, på problemet med Europa-Parlamentets deltagelse i den europæiske konference om udvidelsen, som er den fulde anerkendelse af repræsentationen af vælgernes ønsker.
Hr. formand, endnu en gang er Parlamentet blevet udelukket fra beslutningerne og fra Europas fremtid, og det er uretfærdigt og udemokratisk.

David
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at lykønske det luxembourgske formandskab med det ansvar, formandskabet har udvist i løbet af det sidste halve år. Formandskabet har været et eksempel på åbenhed og god praksis, og jeg bifalder især den måde, hvorpå formandskabet har imødekommet visse af de demokratiske bestemmelser i Amsterdam-traktaten, særligt med hensyn til forholdet til Europa-Parlamentet samt søjlen vedrørende retlige og indre anliggender.
For mange af os var et af højdepunkterne ved formandskabet topmødet om beskæftigelse, et positivt topmøde, uanset hvordan det gøres op, og et topmøde, hvor der var enighed om mange tiltag og principper. Det var et topmøde, der understregede behovet for konkurrencedygtighed, uddannelse, livslang uddannelse, bedre beskæftigelsesmuligheder samt behovet for at bruge Den Europæiske Investeringsbank på bedst mulig måde, behovet for at yde bedre støtte til vores små og mellemstore virksomheder og behovet for større makroøkonomisk koordinering mellem medlemsstaterne. Alt dette var positive tiltag.
Men hvis topmødet om beskæftigelse var en succes, så var sidste weekends topmøde i sandhed en historisk begivenhed. Det glæder os, at der er blevet indgået en tilfredsstillende og fornuftig aftale om det såkaldte Euro-X. Der skal naturligvis være uformelle drøftelser mellem de medlemsstater, der i første omgang deltager i Den Økonomiske og Monetære Union. Men ØKOFIN-rådet er den instans, der er bemyndiget til at tage økonomiske beslutninger, og det glæder mig, at det anerkendes.
Topmødet i Luxembourg var også en succes, fordi der blev indgået en klar aftale om forløbet for udvidelsen af Den Europæiske Union. Alle ansøgerlandene samles til en Europakonference, og de formelle forhandlinger med Ungarn, Polen, Tjekkiet, Estland, Slovenien og Cypern begynder til foråret næste år. Dette er bestemt vejen fremad.
Som vi alle ved, har der været en del polemik de sidste par dage på grund af Tyrkiets reaktion i forbindelse med afgørelsen på topmødet. Jeg må sige, at Tyrkiets reaktion er meget uheldig. Døren er ikke blevet lukket for Tyrkiet, snarere tværtimod. Der er blevet lagt en klar strategi for Tyrkiets tilnærmelse til Den Europæiske Union. Jeg håber inderligt, at Ankara overvejer sit svar.
Som vi alle ved, må Den Europæiske Union også ændres, for at udvidelsen bliver en succes, og vi er nødt til at have politikker på plads for at imødegå de kommende års udfordringer. Derfor er Agenda 2000 central for vores fremtid. Vi bør derfor være glade for, at det Europæiske Råd så Kommissionens meddelelse som et solidt grundlag for en aftale om et nyt økonomisk perspektiv og også som et grundlag for at komme videre med en bred vifte af politikker. Vi erkender især, at strukturfondene skal ændres inden for nær fremtid, og at det er nødvendigt med grundlæggende reformer af den fælles landbrugspolitik.
Det luxembourgske formandskab har været en ubestridelig succes. Herefter kommer det britiske formandskab, og jeg er sikker på, at mange af de tiltag, der har været i løbet af de sidste seks måneder, vil blive videreført af det britiske formandskab. De vil blive videreført, udvidet og forstærket. På grund af det, der er sket i de sidste seks måneder - det hårde arbejde, den samvittighedsfulde indstilling, det luxembourgske formandskabs flid - er Europa nu mere selvsikker. Det er mere samordnet og som et resultat heraf meget stærkere. Formanden har gjort et godt stykke arbejde og er et eksempel til efterfølgelse. Han har mine varmeste lykønskninger.

Formanden
Jeg har modtaget syv forslag til beslutning i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2.

Reding
Fru formand, d'herrer formænd, lad mig først takke de mange kolleger, der har rost det luxembourgske formandskab. Det er rigtigt, at Luxembourg, som det er sket tidligere, har vist, at små lande kan gennemføre store formandskaber. Dette er på ingen måde et resultat skabt af tilfældigheder, men skyldes den kendsgerning, at små lande, der ikke skal forsvare egne interesser, kan engagere sig fuldt og helt til gavn for alle og således arbejde for fremskridt i EU.
Hvilke kendsgerninger er betegnende for de seks sidste måneder? Efter min mening har det luxembourgske formandskab vundet et dobbelt væddemål: dels har det taget grundlæggende og endda historiske beslutninger, dels har det foreslået en metode, efter hvilken beslutningerne kan gennemføres harmonisk og til tiden.
Efter årtier, hvor EU's aktiviteter især var domineret af økonomiske interesser, har det sociale område endelig modtaget sit adelsmærke på beskæftigelsestopmødet. For fremtiden vil de økonomiske beslutninger have deres sociale sidestykke, og mennesket og borgeren vil blive placeret i centrum for EU's politik. I fremtiden vil de politiske beslutninger, der angår beskæftigelsen såvel på EU- som på nationalt niveau takket være metoden, der blev skræddersyet i Luxembourg, komme frem forrest på scenen. På social- og arbejdsmarkedsområdet vil intet længere efter Luxembourg være, som det var tidligere, og det er kun godt.
Den anden historiske beslutning gælder åbningen af udvidelsesprocessen, som sætter en definitiv stopper for fortidens opdeling, og som genforener det europæiske kontinent med sig selv. Metoden til at gøre dette er fastlagt. Nu er det op til ansøgerlandene at forberede sig økonomisk på optagelsen og til medlemsstaterne at gennemgå deres institutioner og deres politik for at kunne overveje de nye medlemmers ankomst. Det vil ofte blive vanskeligt og undertiden smertefuldt, men indsatsen vil være besværet værd.
For at processen skal lykkes, bliver det nødvendigt at iværksætte en sand Marshall-plan for de lande, der har lidt under den kommunistiske undertrykkelse igennem årtier, uden at vi dog glemmer vores egne borgere, som også skal forberedes på udvidelsen.
Når Luxembourg har gennemført et godt formandskab, skyldes det helt sikkert Jean Claude Juncker og hans ministres fremragende indsats, men det skyldes også de hundredvis af personer, der igennem alle disse måneder har stået parate, så deres lille land kunne tjene det store EU. Mange tak til alle og enhver.

Azzolini
Fru formand, d'herrer formænd for Rådet og Kommissionen, kære kolleger, Det Europæiske Råd den 12. og 13. december var bestemt en milepæl for Den Europæiske Unions og hele Europas fremtid. Med beslutningen om udvidelsen mod øst slutter det 20. århundrede med et kapitel i historien, som ingen kunne forestille sig for blot ti år siden, da opdelingen af Europa og dets folk endnu var en trist virkelighed.
Vi glæder os over, at Parlamentets politiske ønske om, at intet kandidatland skulle udelukkes, er blevet fulgt, og vi er ligeledes tilfredse med, at etableringen på den ene side af en europæisk konference og på den anden side af en forhandlingsproces om tiltrædelse, som omfatter en styrket strategi for forberedende tiltrædelse med partnerskaber og støtte gennem selve perioden med forberedende tiltrædelse, kan sikre en differentieret strategi uden i øvrigt at udelukke noget kandidatland.
Det er vigtigt, fordi Den Europæiske Union på grund af det ansvar, der påligger den, og hvis den også og især vil være en politisk ansvarlig union, har pligt til først og fremmest at hjælpe de demokratier, som går på usikre ben og forventer støtte og opmuntring fra os.
I den forbindelse håber jeg, at problemet med republikken Tyrkiets tiltræden trods alt bliver taget op af Den Europæiske Union og af de nationale diplomatier med den nødvendige opmærksomhed og finfølelse.
Når vi alle anerkender, at udvidelsen er en udvikling af historiske dimensioner og en politisk begivenhed af yderste betydning, spørger jeg mig selv, hvordan det kan være, at Europa-Parlamentet i dets højeste repræsentants person er blevet udelukket som den eneste fra det årlige møde.
Udvidelsesprocessen er i virkeligheden en integrationsproces af folk. Parlamentet, der direkte skal stå til ansvar for sine handlinger over for borgerne, har ret og pligt til at tage aktivt del i denne proces.
Med hensyn til beslutningerne om den fælles mønt glæder vi os over de fremskridt, der hidtil er gjort, som blandt andet vil sikre en tættere koordinering af de økonomiske politikker i den monetære unions tredje fase. Koordineringen skulle gøre det muligt at kontrollere samhørigheden i de nationale økonomiske politikker; i konklusionerne fra Luxembourg læser man, at der "burde« i rette tid gives besked ikke kun om risikable budgetsituationer, men også om andre udviklinger, som, hvis de varede ved, kunne bringe stabiliteten, konkurrenceevnen og skabelsen af arbejdspladser i fare.
Virkeligheden er, at visse lande, fru formand, allerede i vidt omfang har bragt sig i sådanne situationer med en finanspolitik så risikabel, at den fører den monetære union ud i en yderst vanskelig situation.
Fru formand, vi håber oprigtigt, at alle kandidatlandene til den monetære union kan komme ind, og vi er ikke i tvivl om, at det kan lade sig gøre, men vi er stærkt bekymrede over, at visse økonomiske politikker og finanspolitikker i nogle lande ikke er blevet kritiseret i tilstrækkelig grad og i tide.

Wurtz
Fru formand, jeg vil begrænse mig til spørgsmålet om udvidelsen. Det er et historisk omsving, når Unionen forener vesteuropæiske og østeuropæiske lande, og det tager vi til efterretning. Borgerne i såvel vores lande som i ansøgerlandene håber også at se, at der oprettes varige, stabile og fredelige relationer for sameksistens her på kontinentet. Det er det store projekt for de kommende år i det næste århundrede. Ethvert skridt, der fra nu af tages i den retning, + vil vi hilse velkomment, og det vil få vores støtte.
Hvor står vi så nu ud fra dette synspunkt efter det sidste rådsmøde i Luxembourg? Jeg vil gerne fremsætte to stærke kritikpunkter og en positiv mulighed. Den første kritik går på den måde, hvorpå man nu i foråret vil indlede de planlagte forhandlinger, idet de risikerer at medføre en alvorlig konkurrence mellem befolkningerne og mellem landene. Konkurrence mellem ansøgerlandene på grund af den forskellige behandling, der er planlagt for dem. En sådan udhuling af kløfter går stik imod den fremhævede ambition om at forene kontinentet. Der bliver også konkurrence mellem medlemslandene og de kommende medlemmer på grund af trusler om, at Unionen ved at benytte udvidelsen som påskud vil lægge pres på de lande, der for øjeblikket nyder godt af den fælles landbrugspolitik og strukturfondene. Endvidere bliver der konkurrence mellem medlemsstaterne indbyrdes med krav fra et land som Den Føderale Tyske Republik om i fremtiden at lade andre lande betale en del af dette lands aktuelle bidrag til Unionens bidrag.
Den anden alvorlige kritik af den type forhandlinger, man har bekendtgjort, går på, at der er tale om en underkastelse. Kommissionen pålægger ansøgerlandene meget strenge bindinger og en ultraliberal inspiration uden hensyn til hver enkelt af de pågældende befolkningers erfaringsgrundlag, identitet og særlige valg. Det er ikke sådan, vi skal behandle suveræne partnere, som vi foreslår at slutte sig til os. Denne tankegang hører ind under den tunge logik, der for øjeblikket er gængs i Unionen, og som i mine øjne kalder på en dybtgående nyvurdering af EU-samarbejdet. I den forbindelse forekommer beslutningen om at afholde en europæisk konference mellem De Femten og alle ansøgerlandene som en, omend kun delvist, formildende omstændighed, som åbner interessante muligheder. Det er i øvrigt på betingelse af, at man udvider sit kompetenceområde til også at gælde økonomiske og sociale spørgsmål, og at konferencen åbnes på den ene eller anden måde for nationale og europæiske parlamenter samt for repræsentanter for de borgerlige samfund. Under alle omstændigheder er der blevet åbnet for et stort nyt område, og vi vil være til stede med ét eneste formål: at det lykkes.

Roth
Fru formand, kære kolleger, ærede herrer fra Luxembourg, ved topmødet i Luxembourg blev der efterspurgt sandfærdighed, troværdighed og ansvarlig politik. I forholdet til Tyrkiet herskede der dobbeltbundethed og tvetungethed, ensidighed og udelukkelse. Udvidelsen rejser spørgsmålet om, hvordan en aktiv demokratiseringsproces kan fremmes inden for Den Europæiske Unions rammer. En sådan dynamik ville være en vennetjeneste over for de mennesker i Tyrkiet, som kæmper for demokrati, for menneskerettigheder og en politisk løsning på det kurdiske spørgsmål. Men resultatet af Luxembourg er ikke en venne-, men en bjørnetjeneste, som vil støtte netop de kræfter i Tyrkiet, som er antieuropæiske, antidemokratiske og fundamentalistiske.
Perspektivet for Tyrkiet efter Luxembourg er, at der ikke findes noget tiltrædelsespespektiv. Det burde have været sagt klart. Alt andet er diplomatisk blår i øjnene. Og således forsættes historien, historien om de brudte løfter og aftaler. Siden 1963 har det gang på gang været Den Europæiske Union, som ikke har indfriet det, der var aftalt i Ankara-aftalen. I 34 år har Tyrkiet befundet sig i en venteposition. I Luxembourg blev det rangeret ud på et sidespor.
Hr. Juncker siger, at han ikke vil sætte sig til bords med bødler. Det er en prisværdig konsekvent holdning for en EU-formand. Konsekvent? Hvorfor i alverden blokerer De så ikke straks toldunionen med Tyrkiet, som med djævelens vold og magt blev gennemført af Råd og Kommission? Hvorfor bliver NATO-medlemskabet ikke suspenderet? Hvorfor leverer EU-medlemsstater, frem for alt Forbundsrepublikken Tyskland, våben til Tyrkiet? Hvorfor sendes flygtninge tilbage til Tyrkiet, når der findes tortur i dette land? Det forholder sig jo sådan, at den virkelige interesse for Tyrkiet er en geostrategisk, en politisk og frem for alt en økonomisk egeninteresse. Spørgsmålet om menneskerettigheder bliver kun trukket frem, når det politisk set passer i Den Europæiske Unions kram.
Tyrkiets rolle er at være hjælpepoliti og hangarskib, og hr. Clintons løftede pegefinger er da heller ikke andet. Hr. Juncker, jeg vil virkelig gerne bede Dem forklare mig forskellen mellem Slovakiet og Tyrkiet i spørgsmålet om demokrati og menneskerettigheder. Hvor er forskellen? Er den virkelige baggrund for udelukkelsen af Tyrkiet ikke spørgsmålet om den identitet, som Den Europæiske Union vil give sig selv. Spørgsmålet om det kristne Vesten over for et islamisk land. Religion som et nyt element, der rejser helt nye mure. Er det ikke igen baggrunden for en næsten paranoid forestilling med racistisk tendens om 60 millioner tyrkere, som sidder med kufferterne pakket.
Konklusionerne af Luxembourg har frem for alt en virkning for 3 millioner mennesker med tyrkisk oprindelse her hos os, fordi de i "året mod racisme« må føle sig som tredjeklasses mennesker. Det er et forkert og et uansvarligt signal.
Trods alt, fru formand, takker jeg, og ikke kun på grund af julen, for et meget engageret og meget lidt opblæst rådsformandskab.

Weber
Fru formand, jeg har med stor interesse fulgt beskæftigelsestopmødet i Luxembourg, og kun én uge forinden hørte jeg Jean-Claude Juncker erklære, at det var nødvendigt at sænke skatten på arbejdet og hæve skatterne på energi og udledninger. Hvis EU derfor ønsker at skabe arbejdspladser, skal den gå i gang med en økologisk skattereform, der især indeholder en beskatning på udledninger og på energiforbrug. Det er en idé, jeg har gået stærkt ind for siden begyndelsen af min politiske karriere, og jeg er glad for, at den nu er ved at blive mere betydningsfuld. Jeg vover at håbe, at medlemsstaterne i de handlingsplaner, de indsender, vil overveje denne nødvendighed.
Jeg har selv arbejdet i grupper under formandskabet, især da vi skulle forhandle konventionen om kampen mod ørkendannelsen - Intergovernmental forum on forests - i New York. Delegationskolleger fra andre medlemsstater har jævnligt takket os for vores arbejde og vores effektivitet.
Luxembourgerne har således vist, at et lille land fuldt ud er i stand til at styre vigtige opgaver under EU's formandskab. Jeg er især glad for, at kritikken, der gik på vores lands størrelse, og som blev fremført, da vores ven Jacques Santer blev valgt til formand for Kommissionen, er forstummet. Jeg vil slutte med at lykønske Luxembourgs regering for sit effektive arbejde med følgende enkle ord: «Small is beautiful« .

Bonde
Fru formand, det er glat i dag, og jeg væltede og slog hovedet og er derfor lidt spændt på at høre, hvad jeg har at sige. Det er også glat for Øst- og Centraleuropa på vejen mod Den Europæiske Union. Hvordan kan man sikre sig, at disse lande ikke vælter? Det kan vi gøre ved at åbne vores marked her og nu for alle deres bæredygtige produkter, så de mærker konkurrencen på vores marked, i stedet for at deres firmaer vælter på deres hjemmemarked, når vi kommer. Vi kan gennemgå acquis 'en. Kan det virkelig være rigtigt, at de skal godtage 26.000 akter på 80.000 sider? Jeg vil foreslå, at vi forbereder os ved at gennemgå den samlede lovgivning og forkaste alle love, som ikke er blevet bekræftet inden for f.eks. 3 år. Kommissionen skal derefter genfremsætte de forslag, som gerne skulle bevares, Ministerrådet skal så vedtage dem, de fleste med kvalificeret flertal, og Parlamentet har mulighed for at forkaste dem i de tilfælde, hvor der er forligsprocedure. På den måde er der en chance for, at lovmængden bliver mere overskuelig og dermed også lettere at antage for ansøgerlandene. Det vil også være en fordel for os selv. Vi skal derefter gøre EU mere fleksibel, lade nogle af bestemmelserne blive frivillige i stedet for obligatoriske, lade nogle bestemmelser afgøre på et lavere plan ved at decentralisere og holde op med at kræve, at Øst- og Centraleuropa skal deltage i alt. Skal de også med i euroen og Schengen med afskaffelse af grænserne? I så tilfælde kan vi måske få Tjekkiet, Ungarn og Slovenien med i år 2004. Topmødet i Luxembourg bliver dermed indledningen til Europas deling i stedet for Europas heling. Jeg synes, det er vigtigt, at der også er plads til de små lande som Luxembourg, der er repræsenteret her i salen i dag med formanden for Kommissionen og formanden for Rådet. Må jeg slutte med at takke Luxembourg for et upartisk formandskab, og lad os så ikke gennemføre institutionelle ændringer med krav om mere magt til de store lande, hvorved det f.eks. bliver umuligt at have to luxembourgere på fremtrædende poster som i dag.

Vanhecke
Hr. formand, jeg kan personligt udmærket forstå tyrkernes rasende reaktion, nu hvor det viser sig, at deres land foreløbigt, og jeg personligt håber definitivt, ikke kommer i betragtning til medlemskab af Den Europæiske Union. Europa har jo over for Tyrkiet aldrig haft mod til at sige tingene tydeligt. Europa har aldrig virkelig banket i bordet, hvad angår den tyrkiske besættelse af en del af Cypern, endda tværtimod. Europa har frem for alt aldrig turdet sige, eller villet sige, at Tyrkiet ikke kan gøre krav på medlemskab af Den Europæiske Union, fordi det ganske simpelt ikke er et europæisk land. Tyrkiet er kulturelt ikke noget europæisk land, det er historisk og med hensyn til befolkningen ikke noget europæisk land, og det er endda ud fra et rent geografisk synspunkt ikke noget europæisk land. Alle berettigede betænkeligheder over krænkelserne af menneskerettighederne er således inden for disse rammer egentlig ikke uden betydning, men alligevel kun underordnede. Ingen har imidlertid i de forløbne tredive år haft mod eller vilje til at sige dette tydeligt til tyrkerne, tværtimod. Dermed er vi således gået glip af chancen for at opbygge de allerbedste forbindelser og de allerbedste samarbejdsaftaler med Tyrkiet, ikke som ansøgerland, men som Europas naboland. Faktisk peger denne europæiske tvetydighed naturligvis på selve problemets kerne. Er Europa en konføderation af frie, meget tæt samarbejdende europæiske folk og kulturer? Eller er Europa kun et frit marked, der styres af et dogme om fri bevægelighed, som således ikke tager hensyn til geografiske, kulturelle og historiske betydninger af selve ordet Europa. Den kendsgerning, at man over for vores naboland Tyrkiet aldrig har turdet sige det tydeligt, får mig til at frygte den anden mulighed og har i hvert fald gjort mig til en euroskeptiker.

Formanden
Kære kolleger, på dette tidspunkt i debatten har de fungerende formænd for Rådet ønsket igen at tage ordet for at svare på forskellige indlæg.
Jeg vil derfor meget gerne give dem ordet, og derefter, klokken 11.30, ved De, at vi har afstemning, og selvfølgelig vil debatten i vidt omfang blive genoptaget i eftermiddag.
Hr. Poos, fungerende formand for Rådet, De har ordet.

Poos
Fru formand, det er også på vegne af premierministeren, der er formand for Rådet og hele det samlede Råd, at jeg ønsker at tage ordet for at takke alle talere, både med og uden mandat, som indtil nu har taget ordet i denne debat, og som for de flestes vedkommende har rost det luxembourgske formandskab meget.
Talerne har sagt, at formandskabet - og det er reelt vores første pligt - først og fremmest er gået løs på de afgørende problemer. Det afgørende problem og det vigtigste, vi nævnte ved vores fremlægning af det luxembourgske program, var jo beskæftigelsessituationen i EU. Her har vi fundet en metode, der, hvis den reelt følges på området, kan anvendes til at bekæmpe ledigheden i EU mere effektivt, end det tidligere har været muligt.
Det andet problem var åbningen af EU. Også her gjaldt det om at finde en metode, med hvilken vi kunne åbne forhandlingerne på gode vilkår, der var acceptable for De Femten og for ansøgerlandene, og også på dette område fandt vi, efter lange diskussioner og forhandlinger og mange kontakter og rejser, frem til en passende formel.
Jeg har også bemærket, at mange talere har sagt, at den mest barske opgave endnu ligger foran os, og jeg giver dem ret. Vores egne interne reformer, reformen af vores institutioner og finansieringen af en udvidet Union er problemer, der næsten ikke har været berørt i de sidste måneder. Vi mangler stadig de allerstørste reformer. På samme måde skal ansøgerlandene yde en enorm indsats for at kunne overholde kriterierne og for at kunne overtage alle Fællesskabets erfaringer.
Til slut, fru formand, en bemærkning om Tyrkiet og én om Mellemøsten. Med henvisning til de mange talere og hr. Santer, der har nævnt Tyrkiet, vil jeg godt understrege, at det tilbud, EU fremsatte over for Tyrkiet, var væsentligt. Vi beklager den bevidst negative måde, det blev fremlagt på i de tyrkiske medier og af den tyrkiske regering. Men til trods herfor gælder vores tilbud stadig, døren står stadig åben, og bolden befinder sig på den tyrkiske regerings banehalvdel. Vi opretholder det samlede tilbud sådan, som det er fremlagt i konklusionerne fra Rådets møde i Luxembourg.
En pudsighed i Deres debat, fru formand, var reaktionen fra fru Roth, fra de Grønnes Gruppe, idet hun her uden mange ændringer gentog de tyrkiske påstande, og det overraskede mig en smule at høre kritik om dette punkt fra en gruppe, som jeg troede interesserede sig meget for menneskerettigheder og internationale rettigheder.
Erklæringen om Mellemøsten, som er indeholdt i konklusionerne fra Luxembourg, repræsenterer på en måde en forstærket EU-strategi over for fredsprocessen i Mellemøsten. Dette område har været en konstant prioritet gennem de seneste seks måneder, og jeg er sikker på, at det vil forblive en af EU's topprioriteter i løbet af de kommende uger.
Den holdning, der blev fastlagt på Rådets møde i Luxembourg, er blevet kritiseret her og der, men jeg mener, at den udmærker sig ved sin klarhed, og den undgår et flertydigt sprog. Vi har brug for tillidsskabende tiltag på kort sigt for igen at sætte gang i fredsprocessen og langsigtede tiltag, der bygger på princippet for international ret, som vi anser for at være det vigtigste, det vil sige princippet om at udveksle landområder for fred.

Formanden
Kære kolleger, dette bifald er et godt udtryk for, hvordan vi føler her i salen, og vi går nu over til afstemningen.
Vi genoptager debatten kl. 15.00.

Afstemning
Wibe
Jeg stemmer for denne ændring af forordningen, da sagen netop drejer sig om kontrolorganet. Jeg vil dog erklære, at jeg er imod støtten til selve olivenoliedyrkningen. Hvis støtten blev fjernet, ville dette kontrolapparat være unødvendigt.
Betænkning af Quisthoudt-Rowohl (A4-0395/97)
Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi støtter de dele af det femte rammeprogram for Euratom, som sigter på at udvikle vedvarende energikilder og yde støtte til atomkraftafvikling i Øst- og Centraleuropa. Vi mener, at Euratom-aftalen i grunden burde ændres i denne retning, da vi er meget kritiske over for, at man fortsætter med at give offentlig støtte på europæisk niveau til vækst og udvikling af atomkraftindustrien.
Forskning i og udvikling af fremtidens vedvarende energikilder ville skabe arbejdspladser og burde være måden, hvorpå »det europæiske samfund skal forberedes for indgangen i det enogtyvende århundrede«.
I Sverige har vi for nylig truffet beslutning om at skabe forudsætninger for en snarlig afvikling af vores atomkraftindustri. Det ser vi som et stort skridt i den rigtige retning, men det står desværre i klar kontrast til Euratomaftalen.
Parlamentets ændringer forbedrer delvis Kommissionens forslag, men da den grundlæggende linje består, så stemmer vi imod Quisthoudt-Rowohl-betænkningen ved slutafstemningen.

Lindqvist
Det er vigtigt at opretholde en høj forskningskompetence. Forskningen om energi bør ske på områder, hvor vedvarende energikilder kan udvikles. Forskning om mere atomkraft, f.eks. om atomspaltning og fusionskraft, kan ikke motiveres. Sverige har efter en folkeafstemning besluttet at afvikle atomkraften. I flere lande i EU er atomkraften kontroversiel. Jeg har derfor stemt nej til forskning om atomkraft og fusionsenergi, men ja til de fire hovedprogrammer ligesom ved slutafstemningen.

Wibe
Jeg vil erklære, at jeg ikke deler den europæiske socialdemokratiske gruppes negative holdning til atomkraft.
Indstilling ved andenbehandling af Soltwedel-Schäfer (A4-0386/97)
Berthu
Hr. formand, under den første debat om de tekniske specifikationer for euromønter endte Europa-Parlamentet med efter en del kontroverser at anerkende, at den ene af siderne skulle være forbeholdt et nationalt symbol, og vi vedtog en artikel om dette. Underligt nok vil Rådet ikke vide af denne artikel. Vi håber, at dette ikke varsler en ændret holdning fra Rådets side, og at det stadig væk er sådan, at de kommende mønter får en national side. I den forbindelse er det værd at bemærke den pudsige situation, vi kommer i, idet vi får forskellige mønter, mens eurosedlerne får to EU-sider, som bliver identiske i alle landene og uden nogen nationale symboler, ifølge den holdning, rådet for Det Europæiske Monetære Institut indtog den 3. december 1996.
Man kan i øvrigt spørge sig, i kraft af hvad vi skal acceptere en beslutning fra dette institut som definitiv, når den aldrig har været igennem nogen som helst demokratisk debat. Det er rigtigt, at traktatens artikel 109 F 3 fastslår, at EMI står for forberedelsen af de kommende sedler, men om der skal eller ikke skal være en national side på sedlerne er ikke udelukkende en teknisk beslutning, da den kommer til at gøre valget af Den Monetære Union fuldstændig ensrettet og dermed stiv i stedet for en Union, der er smidig i retning af en vis forskellighed og altså en fleksibilitet i tilfælde af en alvorlig krise.
På samme måde overlader traktatens artikel 105 A til Den Europæiske Centralbank retten til at udstede sedler, men her drejer det sig om et begreb i den monetære politik og overhovedet ikke om at beslutte principperne for enhedsvalutaen.
Jeg stillede i går Kommissionen et mundtligt spørgsmål om dette emne. Den svarede mig, at dette valg var fuldstændigt op til EMI og ECB, idet traktaten efter Kommissionens mening ikke gav nogen som helst andre muligheder. Det er ikke rigtigt. Traktaten indeholder også artikel 109 F 4, som giver Rådet mulighed for at tage andre nødvendige forholdsregler ved indførelse af enhedsvalutaen. Hvorfor bruger man den så ikke? Er man bange for at give forskellige lande ordet i denne sag?

Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin og Waidelich
Vi vil gerne takke ordføreren for betænkningen. Vi vil med denne stemmeforklaring understrege vores grundlæggende indstilling til spørgsmålet, som er motiveret med, at vi mener, at mønterne skal være sådan udformet, at risikoen for allergier elimineres, at de synshæmmedes behov tilgodeses, samt at der tages hensyn til behovet for en forankret identitet for mønterne. Vi mener af disse årsager, at euromønterne skal være frie for nikkel, at valørerne skal være af forskellig størrelse, samt at mønterne skal have plads til national udformning på møntens ene side.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal og Iversen
De danske socialdemokrater har i dag stemt for betænkningen af Soltwedel-Schäfer, der behandler de fremtidige euromønters tekniske specifikationer. Ordføreren lægger især vægt på, at mønterne skal være let genkendelige. Dette er særlig vigtigt, når mønterne skal bruges af blinde og ældre. Ordføreren foreslår i sin betænkning, at de enkelte mønters diameter stiger i forhold til deres pålydende værdi. De danske socialdemokrater er enige heri og ser netop dette forslag som noget, der kan gøre mønterne mere genkendelige og dermed være til gavn for blinde og ældre. De danske socialdemokrater støttede ændringsforslaget om, at man ved fremstilling af euromønterne skal bruge legeringer med meget lav frigivelse af nikkel, såfremt man ikke fuldstændig kan undgå nikkel. Ved vedtagelsen af Soltwedel-Schäfers betænkning gør de danske socialdemokrater opmærksom på, at Danmark ikke deltager i den 3. fase af Den Økonomiske og Monetære Union.

Rovsing
Det er glædeligt, at Rådet har accepteret udformningen af en europæisk og en national side på de nye euro-mønter, hvilket er et udtryk for den symbolske betydning og en forudsætning for borgernes accept. Dog må man med utilfredshed konstatere, at Rådet ikke har efterlevet Parlamentets opfordring om helt at undlade nikkel i de nye euro-mønter. Jeg opfatter imidlertid vedtagelsen af euro-mønterne som en væsentlig retsakt i forhold til ØMU'ens tredje fase, hvorfor jeg stemmer ja til betænkningen, selv om jeg er imod anvendelse af nikkel i mønter.
Betænkning af Sindal (A4-0377/97)
Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin og Waidelich
Vi vil gerne takke ordføreren for en godt gennemarbejdet betænkning. Vi vil med denne stemmeforklaring understrege, at vi er skeptiske over for støtte til værftsindustrien. En konkurrencedygtig værftsindustri, som kan være virksom på et fungerende internationalt marked, kan ikke holdes i gang med støtte.

Nicholson
Til trods for den øgede konkurrence fra fjernere lande, er skibsbygning stadig en vigtig europæisk industri. Områder i Storbritannien, som har tradition for skibsbygning, er meget stolte af deres lokale skibsværfter og det, de har opnået i årenes løb. F.eks. blev Harland & Wolff næsten synonym med, at Belfast voksede til en magtfuld industriby, og værftet har vundet respekt hos befolkningen i Nordirland for sin beslutsomhed med hensyn til at fremme erhvervslivet i en periode med skiftende økonomiske forhold.
I byer i hele Europa har folk stort set den samme holdning over for deres skibsværfter og mener, som jeg, at Den Europæiske Union i videst muligt omfang bør forsøge at hjælpe dem med at gøre front mod uretfærdig konkurrence. Jeg tilslutter mig forlængelsen af Rådets syvende direktiv, så længe USA nægter at opfylde sin forpligtelse til at bidrage til retfærdig konkurrence inden for skibsværftsindustrien. Det er det, vi allermest ønsker for vores skibsværfter - at de kan fungere med et minimum af statsstøtte, fordi de drives i et retfærdigt og konkurrencedygtigt miljø. Vi er nødt til at fortsætte med at lægge pres på USA for at få dem til at spille ærligt spil.
Vi skal naturligvis også i Europa have retfærdig konkurrence. Mens jeg støtter princippet om, at individuelle medlemsstater skal fastlægge deres egen beskæftigelses- og socialpolitikker, bør det bemærkes, at vi i Storbritannien fortsat føler, at vores skibsværfter er meget ugunstigt stillet sammenlignet med skibsværfter i andre dele af Unionen. Det ville være lettere at lægge pres på USA for i højere grad at få dem til at bidrage med retfærdig konkurrence, hvis det i sandhed kunne siges at eksistere i EU.

Novo
Parlamentet bemærker atter, at USA og andre lande, der på verdensplan har stor skibsbygningskapacitet, endnu en gang afviser at ratificere OECD-aftalen fra 1994 (!), der angiveligt skulle »normalisere« konkurrencebetingelserne for denne sektor.
Heroverfor har vi ikke noget andet valg end at godkende forlængelsen af de foranstaltninger, der er indeholdt i Rådes syvende direktiv, som tillader fortsat statsstøtte til den europæiske skibsbygning og opretholdelse heraf indtil den 31. december 1998.
Vi vil imidlertid benytte lejligheden til endnu en gang at gentage, at vi havde ret, da vi i 1994 stemte imod dette direktiv, thi det godtgøres stadig tydeligere, at det tilskyndede til lovgivning og begrænsede støtteforanstaltninger, medens andre hverken gjorde eller gør noget tilsvarende, det søgte at regulere og begrænse medlemsstaternes nationale støtteordninger samtidig med, at det lod dørene stå åbne for regionalregeringer og bidrog på den måde afgørende til, at denne sektors betydning blev mindre i lande, hvor den var af strategisk karakter (som i Portugals tilfælde), men blev koncentreret til visse mere udviklede lande til fordel for store private grupper.
At stemme for forlængelsen i dag er en nødvendig retfærdighedshandling, men den bør ikke få os til at glemme det væsentlige og ej heller de økonomiske og sociale skader, som det syvende direktiv har været skyld i.

Rovsing
Af hensyn til industrien og arbejdspladserne i Europa hersker der ingen tvivl om, at man bør forlænge Rådets syvende direktiv om støtte til skibsbygningsindustrien, så længe USA ikke har ratificeret den internationale aftale om normale konkurrencevilkår inden for skibsbygnings- og skibsreparationsindustrien. Vi bør konkurrere på lige vilkår, hvorfor ordføreren således også har helt ret, når han understreger, at denne aftale om støtte naturligvis bør bortfalde, når eller såfremt den internationale handelsaftale falder på plads. Jeg giver derfor betænkningen min fulde støtte.

Wolf
Disse støtteordninger til skibsbygningsindustrien har en kompliceret forhistorie, og efter vores mening vil der kun kunne findes en virkelig fremtidsrettet udvej ud heraf ved en samordnet global bestræbelse på at forny verdens søfartsflåde på det i dag højest mulige niveau inden for sikkerheds-, navigations- og miljøbeskyttelsesteknik. Alle forsøg på ved restriktive foranstaltninger og dereguleringsstrategier at snyde sig uden om en løsning på dette centrale problem vil blot til stadighed yderligere forlænge den uendelige række af globale forhandlinger om skibsbygningsindustrien. Her hjælper det ikke hver gang at identificere og anklage de for øjeblikket passende skyldige!
Posttjenester
Reding
Jeg støtter den sag, der er rejst af flere EU-parlamentarikere, som på plenarmødet i Strasbourg har udtalt sig imod de negative konsekvenser af en ukontrolleret liberalisering af postvæsenet. I en mundtlig forespørgsel har de opfordret EU-Kommissionen til at modvirke sådanne farlige udviklinger.
I flere lande kræver postvæsenet specielle gebyrer ved ankommende breve, fordi frimærker fra udlandet ikke dækker omkostningerne ved omdelingen. Rent faktisk betaler det udenlandske postvæsen en bestemt procentsats af frimærkegebyrerne til det omdelende postvæsen i bestemmelseslandet til dækning af omkostningerne ved omdelingen. Men ofte ligger denne kompensationsbetaling under omkostningerne ved omdelingen.
De nye gebyrer er indført af nogle lande for at dække denne difference. Denne metode er en direkte konsekvens af ukontrolleret liberalisering, da de traditionelle postselskaber på grund af konkurrencen med private foretagender ikke mere har råd til af overtage disse systematiske omkostninger.
Disse gebyrer peger på den vigtige forskel mellem absolut fri markedsøkonomi og den sunde konkurrence, som vi ønsker i EU. EU vil ganske vist åbne det indre marked for postvæsenet, men ikke for enhver pris. Liberalisering er ønskelig og skal bringe konsumenterne fordele, hvad tjenesteydelsernes udbud og kvalitet angår. Men priserne for disse tjenesteydelser skal altid dække omkostningerne, ellers står døren på vid gab for vild og uhæmmet konkurrence, som i så fald også vil få negative konsekvenser for arbejdsmarkedet.
Man må håbe, at Kommissionen faktisk har erkendt problemet og meget hurtigt vil tage skridt til at afhjælpe det.

Wijsenbeek
Hen imod jul fandt der en række mirakler sted her i Parlamentet. Debatten om dette spørgsmål, som min gruppe også havde fremsat et beslutningsforslag om, blev flyttet fra fredag til mandag, uden at man havde meddelt mig det. Ikke desto mindre kaldte ikke blot kommissær Bangemann under forhandlingen mig synsk, men ligeledes havde vores tjenestegrenes officielle pressemeddelelse opført mig som taler, selvom jeg af gyldige personlige grunde var fraværende. Oven i købet blev jeg også opført som en af underskriverne af det fælles kompromisbeslutningsforslag til trods for den kendsgerning, at jeg ikke havde set denne tekst og da slet ikke ville have underskrevet den: Der står nemlig intet - om man vil noget vrøvl - i den.
Hvad det drejer sig om, er, at Verdenspostforeningen - UPU - har en konvention. Deri står der en bestemmelse om, at de endelige omkostninger beregnes pr. kilo. Denne vægtenhed kan bestå af én pakke eller 500 breve à 20 gram. Det er tydeligt, at udbringningsomkostningerne således også kan være betydeligt forskellige. Kort sagt er denne bestemmelse ikke tilfredsstillende. IPC, en klub af tyve organisationer, herunder alle medlemsstater, ville ændre denne situation. Resultatet var Reims-I-aftalen, hvori det blev aftalt, at de endelige omkostninger skulle beregnes på grundlag af bestemmelseslandets udbringningsomkostninger, varierende fra 50-80 %, afhængigt af kvaliteten. "Bundespost« syntes ikke, at dette var tilstrækkeligt og udtænkte sammen med "La Poste Française« et nyt system med 85 % uden kvalitetskriteriet, med andre ord sponsorering af ineffektivitet.
Efter min opfattelse havde det på et frit indre marked været indlysende, at alle universelle tjenesteydere skulle have indbyrdes frihed til at nå til overensstemmelse på grundlag af virkelige omkostninger og kvalitet. Så længe det ikke står udtrykkeligt i beslutningsforslaget, kan min gruppe ikke tilslutte sig det, og den vil således hverken stemme for eller imod.
Det er op til Kommissionen at garantere det frie marked, og jeg opfordrer den til at gøre det!
Fremskridt inden for samarbejdet om retlige og indre anliggender
Berthu
- (FR) Vi mener, at EU-samarbejdet inden for sikkerhed er absolut uomgængeligt, i det mindste i en mellemstatslig form. Men det har indtil nu udmærket sig ved en mangel på demokratisk kontrol fra de nationale parlamenters side.
Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa har mange gange foreslået, at man udfylder dette hul, for eksempel ved at man opretter et interparlamentarisk organ, der kan følge op på de aktiviteter, der foregår under den tredje søjle. Men nu må vi konstatere, at forslaget til Amsterdam-traktaten, som vil blive sendt til ratificering af medlemsstaterne, går i den stik modsatte retning. I og med at man overfører disse områder fra traktatens mellemstatslige del til fællesskabsdelen, mister parlamenterne næsten totalt de beføjelser, de havde tidligere, uden at disse erstattes af styrkekomponenter og tilsvarende kvaliteter i Europa-Parlamentet.
EU's overtagelse af områder som visa, asyl, immigration og international bevægelse for personer fratager de nationale parlamenter en mængde beføjelser, herunder 1) tab af retten til at beslutte (den overføres til Rådet og i påkommende tilfælde til Europa-Parlamentet under Domstolens kontrol); 2) tab af retten til at tage lovgivningsinitiativer (som bliver Kommissionens ejendom for en periode på fem år); 3) tab af retten til at lægge hindringer i vejen (afskaffelse af proceduren for enstemmige beslutninger i kraft af den nye artikel 67 TCE); 4) en svækkelse af retten til at udøve kontrol, som bliver indirekte og så videre og så videre.
Der kompenseres ikke for denne udslettelse af de nationale parlamenter ved at give flere beføjelser til EuropaParlamentet, og det er der to grunde til. For det første genvinder Parlamentet ikke nøjagtigt de juridiske rettigheder, de nationale parlamenter har mistet: på nogle områder taber de nationale parlamenter retten til at beslutte, mens Europa-Parlamentet udelukkende har retten til at blive spurgt. For det andet vil Parlamentets udførelse af sine beføjelser, sådan som de er udformet, fjerne Parlamentet fra de spørgsmål, der optager borgerne, og det endda selvom emnerne under den tredje søjle er ekstremt følsomme, da de hænger tæt sammen med den nationale suverænitet og sikkerheden for værdier og personer. Denne fjernelse kan få ødelæggende konsekvenser, når det drejer sig om at tage beslutninger angående immigration, hvor EU-institutionernes overdrevent tolerante indstilling er velkendt.
Reelt foreslår Amsterdam-traktaten os at forøge det demokratiske underskud i EU, og derfor forkaster vi den.

Cushnahan
Organiseret kriminalitet er et avanceret internationalt erhverv uden grænser. Den Europæiske Union reagerer i ryk og ukoordineret, og bekæmpelsen sker hovedsageligt nationalt. Hvordan kan det være, at vi kan flytte hindringer og grænser for at sikre, at det indre marked fungerer effektivt, men vi kan ikke overføre de samme principper og fremgangsmåder til bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet?
Det er rigtigt, at der er sket en vis udvikling inden for samarbejdet om retlige og indre anliggender under det irske, hollandske og luxembourgske formandskab. Det er dog nødvendigt at erkende, at den foregår i et meget langsomt tempo, og at der skal gøres langt mere. Indenrigsministre synes at være mere interesseret i at beskytte deres små imperier end i at vinde kampen mod kriminalitet.
Det er også yderst skuffende at bemærke, at kun fem medlemsstater har ratificeret Europol, der skal spille en væsentlig rolle i samarbejdet på tværs af grænserne. Det faktum er symptomatisk for problemet.
Lad os håbe, at vi vil kunne rapportere om store fremskridt, når vi diskuterer dette emne næste år.
Betænkning af Billingham (A4-0357/97)
Bernardini
- (FR) Hr. formand, kære kolleger, spørgsmålet om forsyningspligtsydelser indgik i diskussionsemnerne på Regeringskonferencen.
Den nye artikel 7 i Amsterdam-traktaten henregner begrebet forsyningspligtsydelser blandt de fælles værdier. Det kan vi kun glæde os over. Men det har været en hård tørn, siden Europa-Parlamentet stillede dette krav! Vi kan nævne liberaliseringerne på store områder som elektricitet, gas, postsektoren og luftfarten. På hvert eneste trin i liberaliseringen blev markedsværdien tillagt større vægt end den offentlige service. Og det kunne EU's borgere ikke acceptere.
I dag vil begrebet den offentlige service blive forlænget ved gennemførelsen af et charter, hvor disse store værdier omtales. I begyndelsen af århundredet fremlagde instituttet for statsadministrationen i Frankrig en teoretisk beskrivelse af de store love ved Léon Duguit. Det er nu på tide, at EU overtager føringen for sine 350 millioner indbyggere. Det vil give bonus for integrationen i EU!

Crawley
Billingham-betænkningen er et positivt og fornuftigt svar på Kommissionens meddelelse om forsyningspligtsydelser i Europa, et emne, der er blevet forsømt på fællesskabsplan alt for længe.
For at Europas mål om økonomisk og social samhørighed skal blive en realitet, for at Europa bliver et "Borgernes Europa«, må EU gribe ind i området offentlige tjenester, der er fundamentalt for hver enkelt borger i Europa.
Alle europæiske borgere er afhængige af leveringen af grundlæggende tjenesteydelser som f.eks. elektricitet, vand, transport og posttjenester. Og her kan kun en EU-dækkende aktion løse problemerne med dårlige grænseoverskridende posttjenester eller alt for dyre flybilletter.
Men selvom Europa stiler efter et marked uden indre grænser, kan EU ikke regulere disse vitale tjenester på tværs af grænserne. Europas borgere bliver derfor snydt, for det indre markeds retorik og et "Borgernes Europa« lyder tomt, hvis borgerne ikke kan forvente lige adgang til grundlæggende varer og ydelser.
EU's resultater inden for dette område er dårlige og må forbedres. EU må definere, angive og regulere forsyningspligtsydelserne, så borgerne i Europa kan være sikre på, at de modtager en ensartet og retfærdig service, uanset hvor de bor i EU.
Medtagelsen af den nye artikel 7 D i Amsterdam-traktaten hilses derfor velkommen. Den anerkender begrebet forsyningspligtsydelser som en af Europas fælles værdier og som et princip i fællesskabslovgivningen. Men det er nu nødvendigt at gøre noget positivt og udarbejde et europæisk charter om offentlige tjenester; Europa-Parlamentet må nøje kontrollere fremgangsmåderne, og en kommissær og et generaldirektorat må tildeles et særligt ansvar for offentlige tjenester.
Hvis vi vil have det indre marked til at fungere, er det nødvendigt, at vi har borgerne i Europa med ombord, og det kan vi få ved at levere tjenester af høj kvalitet og dermed hjælpe med til at øge den sociale trivsel.

Gahrton, Holm, Lindholm og Schörling
Det er positivt, at EU anerkender tjenester i det offentliges interesse, og at dereguleringer har sine begrænsninger. Borgerne skal sikres adgang til tjenester i det offentliges interesse, f.eks. post, tele og transporter, på lige vilkår og til rimelige priser. Samtidig skal der tages hensyn til effekter på miljø, social tryghed og beskæftigelse.
Medlemslandene skal i henhold til subsidiaritetsprincippet afgøre, af hvem og hvordan tjenesterne udføres, definere niveau og kvalitet samt fremgangsmåder for reguleringer.
Vi har derfor stemt nej til betænkningen, da vi stiller os afvisende til forslaget om EU-lovgivning på området. Der gives ingen sådan ny kompetence i henhold til artikel 7d i Amsterdam-traktaten.

Rovsing
Forsyningsydelser definerer Kommissionen som serviceydelser, der har almen interesse og udøves af offentlige myndigheder. Disse ydelser har ofte et forretningsmæssigt grundlag, hvorfor der i henhold til det frie marked, som udvalget rigtigt påpeger, bør gælde et enslydende regelsæt for hele Unionen. Disse ydelser bør, som udvalget fremhæver, først og fremmest gælde vigtige netværksforsyninger, såsom forsyning af vand, elektricitet, gas, jernbaner, radio, tv, telekommunikations- og posttjenester. Det er derfor glædeligt, at Kommissionen og Europa-Parlamentet på dette felt står nær hinanden, og det er derfor med stor tilfredshed, jeg kan tilslutte mig udvalgets betænkning.

Wibe
I anledning af diskussionen om effektivitet med hensyn til tjenester i det offentliges interesse vil jeg påpege, at økonomisk effektivitet ikke tager hensyn til kvalitet og værnet af menneskelige værdier. Antallet lærere pr. barn i skolen er ganske vist et effektivitetsmål, som de facto anvendes. Samtidig (og omvendt proportionalt med effektivitetsmålet) er det imidlertid et mål for kvaliteten i undervisningen. Det er ikke meningsfuldt at beskæftige sig med tanker om økonomisk effektivitet, når virksomheden drejer sig om kernevirksomhederne i de offentlige tjenester, det vil sige pleje, omsorg og undervisning.
(Mødet blev afbrudt kl.12.45 og genoptaget kl. 15.00)

Det Europæiske Råd i Luxembourg- Det luxembourgske formandskab (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er den fortsatte forhandling om Rådets redegørelse om det luxembourgske formandskab.
Jeg vil gerne byde formanden for Det Europæiske Råd og den luxembourgske statsminister, Jean Claude Juncker, velkommen. Han er som rådsformand et forbillede ved at følge hele forhandlingen om det luxembourgske formandskab, hvilket der er al mulig grund til at understrege, og jeg håber, at man vil følge hans eksempel fremover. Selvom formanden normalt ikke kommer med påskønnelser, tror jeg, at jeg er helt i overensstemmelse med Parlamentets opfattelse, når jeg udtrykker min påskønnelse af det luxembourgske formandskab, der afsluttes om få dage. Det har været et forbillede på mange områder og jeg tror, at statsminister Juncker og udenrigsminister Poos, der nu går af, har fortjent Europa-Parlamentets anerkendelse af deres beredvillighed til at samarbejde med os og af den usædvanlige måde, hvorpå de nu afslutter et lille lands formandskab, der endnu en gang har vist, at de luxembourgske formandskaber er vellykkede, og at de mindre landes formandskaber har betydet meget for fremskridtet i Den Europæiske Union.

Fayot
- (FR) Hr. formand, hr. rådsformand, anstændigheden forbyder mig at slå på national tromme for det luxembourgske formandskab, men jeg vil nu alligevel gerne sige, at dette formandskab endnu en gang har bevist, at duelighed og engagement ikke afgøres af medlemsstaternes størrelse, og at de set ud fra en traditionel national synsvinkel godt kan spille en international rolle. Det har således vist sig i løbet af de seneste måneder, at det luxembourgske formandskab ikke har sparet på anstrengelserne. Det har givet succes, og alle erkendte det her i formiddags.
Jeg vil godt først vende kort tilbage til beskæftigelsestopmødet, den forgiftede gave, om man vil. Det var en succes, selvom man indregner den tøvende holdning og alt det, der ikke blev sagt. Succesen skyldes for en stor dels vedkommende formandskabets entusiasme. Det har reelt skullet arbejde med cirklens kvadratur, for det var nødt til at respektere den nationale kompetence på beskæftigelsesområdet, ikke at forhøje budgetudgifterne og dog have til opgave at definere præcise og målbare aktiviteter. Det luxembourgske formandskab har ikke alene fundet nye penge, det har også defineret præcise tiltag, især ved at afsætte bevillinger, som man har kunnet frigøre på budgettet takket være et samarbejde med Europa-Parlamentet. Jeg tror, at Rådet nu endelig vil acceptere og har accepteret at indsætte et juridisk grundlag for en reel EU-beskæftigelsespolitik.
Topmødet i sidste uge har klargjort EU's udgangspunkt og metode for de kommende år. Der lykkedes det igen i Luxembourg ikke at dele Europa op, og at give de østeuropæiske lande et reelt perspektiv for optagelsen. Vi har talt tilstrækkeligt i formiddags om de problemer, der endnu mangler at blive løst på den vej, der er angivet. Samtidig med at vi løser disse problemer, tror jeg, vi skal skubbe overvejelserne om begrænsningerne og den fremtidige sammensætning af det integrerede EU-område længere i forgrunden. Dette område kan ikke strække sig ud i det uendelige, og jeg mener derfor, at vi samtidig med, at vi har åbnet nye perspektiver med dette topmøde, også skal begynde at tænke på, hvordan fremtidens Europa skal skrues sammen.
Lad mig derefter også sige et par ord om formandskabets arbejde i andre afgørende spørgsmål. Formandskabets udenrigspolitiske initiativer har været frugtbare og nyttige på mange områder. Jeg vil især gerne fremhæve formandskabets permanente vilje til dialog og åbne indstilling over for Europa-Parlamentet. De medlemmer, der har deltaget i forligsmøder, har nævnt det. Denne indstilling markerer et skift, der er så meget mere vigtigt, i og med - og det vil jeg gerne understrege - at reformerne i Amsterdam-traktaten om medbestemmelse vil gøre samarbejdet mellem Rådet og Parlamentet mere hyppigt og nødvendigt for at nå frem til resultater.
Til slut vil jeg gerne bemærke, at Europa-Parlamentet på vejen frem mod euroen, takket være en god forståelse med Rådet, fandt sin plads, især i løbet af den lange weekend den 1-2. maj. Vi har i øvrigt bemærket, at det luxembourgske formandskab inden for den tredje søjle har påbegyndt en ny samarbejdsform med Parlamentet på et område, der hovedsageligt er mellemstatsligt.
Hr. formand, der er mange specielle områder, hvor det luxembourgske formandskab har udført et vigtigt arbejde, og hvor det er lykkedes at frigøre midler. Jeg tænker især på skatteområdet, hvor formandskabet reelt har skabt et gennembrud.
Hr. formand, det luxembourgske formandskab har vist, at den bedste måde, et land, der overtager formandskabet, kan gøre sig nyttig på, bestemt ikke er ved at fokusere køligt på sine egne interesser, men i stedet at tjene de øvrige og indtage en offensiv og positiv holdning til EU-arbejdet. Jeg mener, det er et budskab, der skal ud til borgerne i Luxembourg og til alle EU's borgere. Lad os huske på denne historiske lektie.

Formanden
Mange tak, hr.Fayot. De har sagt mange sandheder, og jeg må indrømme, at De har fået lov til langt at overskride Deres taletid, fordi jeg anerkender Deres meget konstante indsats her i Parlamentet.

Rack
Hr. formand, jeg håber, jeg under henvisning til mit arbejde måske kan tilkæmpe mig endnu et eller to sekunder.
Det er ikke engang ni år siden, og dog føles det som en anden tidsalder. Den 1. august 1989 blev der ved grænsen mellem Østrig og Ungarn slået en første breche i det dengang endnu uigennemtrængelige jerntæppe. Åbningen af Brandenburger Tor få måneder senere var begyndelsen til østblokkens opløsning og førte samtidig til, at der opstod frie, suveræne og demokratiske stater, som nu med rette presser på for at opnå status som kandidater til medlemskab af Unionen.
Unionen tager denne historiske udfordring op. Østudvidelsen lover i virkeligheden også os alle en enorm politisk og økonomisk gevinst. Gevinst i form af sikkerhed, og hvad den ydre sikkerhed angår, tror jeg ikke, det behøver nærmere begrundelse. Gevinsten vedrørende den indre sikkerhed er noget, vi skal arbejde for. Denne østudvidelse er forbundet med nye økonomiske muligheder, og man skulle derfor forvente, at der nu var tilslutning, ja begejstring i Europa. Intet - eller i hvert fald kun lidt - heraf mærker man. Faktisk er der overvejende skepsis og angst.
Selv i mit eget land Østrig, som for første gang i lang tid igen rykker fra periferien ind i centrum, er mange bange for den ukontrollerede tilstrømning af billig arbejdskraft og billige landbrugsprodukter. I andre dele af Unionen er man nervøs for pengene fra struktur- og samhørighedsfonden. Vi skal i denne situation sørge for, at vi gør det tydeligt for alle berørte, at der ikke er grund til frygt. I hvert fald ikke, hvis vi udnytter alle de chancer, udvidelsen skaber, og hvis vi i det omfang, det er nødvendigt, og dér, hvor det er berettiget, med omhyggelige forhandlingsresultater og passende overgangsbestemmelser og eventuelt også med enkelte målrettede støtteforanstaltninger sørger for, at ingen bliver ladt i stikken.
Til sidst en lykønskning til luxembourgerne. De har vist, som det allerede er sagt flere gange i dag, at et lille land kan bidrage med særdeles meget til Europa. Jeg håber, at Østrig, der som det næste fra kredsen af små og mellemstore medlemsstater til næste efterår skal overtage formandskabet, vil løse denne opgave lige så godt, som Luxembourg har gjort det.
(Bifald)
Collins, Gerard
Hr. formand, som den foregående taler venter jeg med at komme med mine bifaldsytringer, til jeg har afsluttet mit indlæg, men jeg må sige, at de kommer.
Hvis jeg ikke gør andet i løbet af den taletid, jeg har til rådighed, så vil jeg i hvert fald overbringe en stor tak og mine lykønskninger til det luxembourgske formandskab. Godt gået, vi er stolte af jer! Ikke kun som Luxembourg, men vi er stolte af jer som en lille nation, og I viser sandelig dem, der kom før jer, og dem, der kommer umiddelbart efter, hvordan man gør et godt stykke arbejde. I fulgte den dagsorden, som I forelagde Parlamentet, og udviste dygtighed, beslutsomhed, diplomati og, når påkrævet, styrke for at sikre, at I nåede de mål, I havde sat. Godt gået, vi er stolte af jer, og må andre tage ved lære af jer!
Topmødet repræsenterede et betydeligt skridt fremad i den igangværende udvikling af Den Europæiske Union. Det gælder særligt den næste bølge af udvidelser, en begivenhed, der vil ændre Unionen betydeligt og sikre, at EU i næste århundrede vil være meget forskellig i form fra 1990'ernes EU og også være af stor symbolsk vigtighed, idet den involverer mange af landene i den tidligere østblok. Beslutningen om at indlede forhandlinger med Polen, Estland, Tjekkiet, Ungarn og Slovenien er i sandhed historisk. Mere end noget andet markerer det afslutningen på den kolde krig, og at der slås bro over de forskelle, der har eksisteret i Europa i det meste af dette århundrede, og alene af den grund giver topmødet anledning til stor tilfredsstillelse og er kulminationen på års arbejde.
Irland har meget at tilbyde de nye ansøgerlande som en model for, hvad man kan opnå ved hjælp af EU-overførsler og -politikker, og personligt ser jeg frem til, at nye og gode forbindelser indledes mellem ansøgerlandene og Irland, specielt inden for handel og turisme.
Udvidelsen er også vigtig for den langsigtede udvikling af EU. Udvidelsen må dog finde sted på en struktureret måde og i en fornuftig hastighed af hensyn til både Unionen og ansøgerlandene. Der er tydelige implikationer for EU's beslutningsproces og for formen og størrelsen af budgettet, og med hensyn til budgettet er jeg tilfreds med topmødets beslutning om ikke at komme de indgående forhandlinger, der skal finde sted om budgettet for perioden 2000-2006, i forkøbet. Men jeg er ikke så sikker på, at loftet over udgifterne på budgettet, som det på nuværende tidspunkt ser ud, er helt igennem praktisk. Hvis vi på den ene side skal opfylde kravene om udvidelse og på den anden side behovet for finansielle overgangsaftaler for de nuværende medlemslande, kan der opstå et behov for en højere grad af budgetmæssig fleksibilitet.
Tak til Dem, hr. formand, og tak til Luxembourg; lad os håbe det bedste for det nye formandskab, der skal til at begynde.

Formanden
Kolleger, I har alle forsøgt at drage fordel af den velvilje, jeg udviste over for hr. Fayot. Jeg kan vel egentlig ikke afvise jer, da I højst sandsynlig mere end fortjener det.

Wolf
Hr. Juncker, De har ret. Den vigtigste afgørelse på topmødet var, at det ikke blev besluttet at udsætte euroen. Men det har konsekvenser. Også intelligens, omtanke og hvileløst engagement skal kunne stå mål med de krav, som stilles ved indførelsen af euroen. Vi behøver som modvægt, som modpart, en effektiv, i fællesskab koordineret politik mod massearbejdsløsheden. Man kan sige, at i Essen spidsede man læberne, og i Luxembourg har man så immervæk forsøgt at fløjte. En første prøvekørsel vil måske være nyttig, men ikke tilstrækkelig til at få check på problemet. Målene har stadig alt for mange bagdøre, det ved De også godt.
For det andet: Hvad integreringen af Den Europæiske Centralbank og Euro-X angår, så er der virkelig fundet den blødest tænkelige form: uformel, vag formålsbeskrivelse, uklar afgrænsning over for dem, der vælger at stå udenfor.
For det tredje: Hvad skatteharmoniseringen angår, er det stort set blevet ved hensigten. Selv adfærdskodeksen er lige så fyldt med undtagelseserklæringer, som en schweizerost har huller, så der er stadig et betydeligt arbejde, der skal gøres her. Vi skal ikke gøre os nogen illusioner. Gramsci sagde, at det, vi har brug for, er optimisme og vilje til at gøre noget. Men det, vi har brug for, er også intellektets pessimisme. Der er stadig meget, alt for meget, som ikke er gjort. Startlinjen og banen er ganske vist kridtet op, og det kan vi bestemt takke det luxembourgske formandskab for. Hvis det også lykkes os at gennemføre et politisk kursskifte i Tyskland, så kan vi i Europa sandsynligvis lære virkeligt at arbejde i fællesskab i en rigtig retning, der er mere produktiv og mere effektiv for beskæftigelsen.

Paisley
Hr. formand, vi har hørt meget om Unionens fremtid i de kommende måneder, og hvad Luxembourg har gjort for at forberede Unionen på den fremtid.
De sidste seks måneder har dog været tragiske for de mennesker, jeg repræsenterer. Landbruget i Nordirland, som danner grundlaget for landets økonomi, er på randen af et sammenbrud. Som hr. Hume, en af mine kolleger, for nylig sagde i sin tale om Nordirland: «Vi befinder os i en tid, der kun kan sammenlignes med den irske hungersnød.« Så alvorligt er det.
Det kommer sig af, at landmænd og de tilknyttede landbrugserhverv i Nordirland i løbet af de sidste seks måneder er blevet stillet ringere. De har standarder for oksekødkvalitet og standarder for sporbarhed, der ikke ses i samme omfang andre steder i Europa, og dog har Europa lukket markedet for deres produkter.
Jeg må til min store beklagelse sige, at hvis vi i de sidste seks måneder havde set langt større beslutsomhed i både Kommissionen og Rådet, kunne denne tragedie have været afværget. Jeg håber, at der i de sidste dage af det luxembourgske formandskab vil være noget, der kan hjælpe med til at rette op på dette.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil slutte mig til rækken af dem, som har lykønsket det overståede formandskab med dets succesrige arbejde på mange områder. På området beskæftigelsespolitik skal man måle det i forhold til det, der er sket tidligere.
Jeg vil koncentrere mig om nogle punkter inden for udenrigspolitikken. Om spørgsmålet Tyrkiet, Mellemøsten og - hvis der er tid til det - også Jugoslavien eller det forhenværende Jugoslavien. Rådsformanden har udfoldet intensive bestræbelser for at opnå en aftale med Tyrkiet om, hvordan denne vigtige tilnærmelsesproces mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet kan finde sted. Rådsformanden har over for offentligheden udtalt sig på en måde, som man kan kalde udiplomatisk eller ærlig, alt efter, hvordan man ser det. Jeg er ikke så kritisk eller skeptisk over for dette, for jeg tror, vi er kommet ind i en fase, hvor vi skal tale åbent og ærligt med Tyrkiet. Hvis der er forbehold - og naturligvis begrundede forbehold - bør man udtale dem åbent. Jeg har også i denne sal udtalt mig kritisk om en beslutning eller en anbefaling fra kristelig-demokratiske partier vedrørende forholdet til Tyrkiet på grundlag af forskelle i religion. Men hvad angår forskellene i spørgsmål, som angår menneskerettigheder, forskellene i spørgsmål om, hvordan man har det med sine naboer og starter konflikter eller ej, der er der graverende forskelle, som bør fastslås uanset de politiske kræfter i Parlamentet, men samtidig med en fast vilje til at indgå i en dialog med Tyrkiet. Jeg vil endnu en gang sige det klart og tydeligt, også over for Tyrkiet: Det, der er sket i Luxembourg, er ikke, at døren er smækket i, men at døren er blevet åbnet. Men også over for venner skal man være kritisk, når kritiske bemærkninger er på sin plads. Nu gælder det om at have opmærksomheden rettet mod, om man kan opnå noget med konkrete aftaler.
Hvad Mellemøsten angår, har De ligeledes været særdeles aktiv. Jeg har haft lejlighed til så at sige at følge i rådsformandens fodspor i Israel, i Palæstina, i Jordan, i Syrien. Jeg har set, at der her er foretaget nogle særdeles gode udspil. Vi ser, at den arabiske verden kræver meget mere af Europa, end vi for tiden kan give. Gudskelov ikke mere vendt mod USA, men absolut i et samarbejde som en stadig stærkere - ofte afgjort mere selvstændig - partner, men også her er der sket særdeles meget. Det angår også det jugoslaviske område. Jeg håber, at vi på grundlag af Deres forarbejde vil gøre yderligere fremskridt under det britiske formandskab.Vi må gøre det klart, at vi bekender os til Dayton, at vi fastholder, at krigsforbrydelser skal straffes, at der skal følge en ægte fred, et ægte samarbejde.
Afslutningsvis lykønsker jeg endnu en gang det luxembourgske formandskab. Det er allerede nævnt, at Østrig ligeledes overtager formandskabet i den anden halvdel af 1998. Vi er som Luxembourg et lille land. Men endnu en ting er forbilledlig, først og fremmest i Luxembourg og i anden række i Østrig, nemlig den lave arbejdsløshed. Jeg håber, at Den Europæiske Union snart vil nå gennemsnittet mellem den luxembourgske og den østrigske arbejdsløshed.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, under Luxembourgs energiske og fantasifulde ledelse er der inden for indenrigs- og retspolitikken opnået gode og bemærkelsesværdige fremskridt på mange enkeltområder, fra den organiserede kriminaltet til forkyndelsen af aktstykker inden for civil- og handelsproces. Nu gælder det om, at disse enkelte tiltag forbindes til et samlet koncept. Vi skal skabe kongruens mellem det juridiske område og det økonomiske område i Europa. Vi har vænnet os til, at vi ved udøvelsen af erhverv kan udnytte hele det indre marked. De retlige instrumenter, som beskytter erhvervsudøvelsen, blokeres nu som før af de nationale indre grænser. Derfor skal vi nu sørge for, at der på alle områder, hvor det er muligt at handle på unionsplan, også samtidig er sikret retsbeskyttelse på unionsplan. Hertil behøver vi et overbevisende samlet koncept, som ikke består i, at vi harmoniserer de nationale retssystemer, men sørger for, at der i disse findes retsinstrumenter med fælles virkning, hvor fælles handling er mulig. Det skal stå i centrum for arbejdet inden for områderne rets- og indenrigspolitik i den kommende tid.
Hvis De tillader mig en sidebemærkning, hr. rådsformand: Hvis det skulle være rigtigt, som Neue Zürcher Zeitung skriver, at der er solgt hemmelige data fra Schengen-computeren til den organiserede kriminalitet, så ville det være en uhørt skandale, som bør medføre konsekvenser både vedrørende sikkerhedssystemet og for de ansvarlige, og jeg tror, det ville være absolut tilrådeligt, at rådsformanden tog dette op, også selvom det hidtil ikke har været Unionen, der er ansvarlig for Schengen som helhed.

Alavanos
Hr. formand, jeg vil i forbindelse med spørgsmålet om udvidelsen og især med hensyn til Tyrkiet gerne også for mit vedkommende understrege, at det luxembourgske formandskab har gjort et stort indtryk på os alle og især statsminister Junckers personlige indsats, fordi han var i stand til at kombinere ærlighed og værdighed med evnen til at mægle i et politisk perspektiv.
Det store spørgsmål for mig er, hvad der vil ske efter den holdning, som Det Europæiske Råd i Luxembourg tilkendegav, og hvorledes de fremskridt, der er opnået, kan opretholdes?
Jeg mener, at den første forudsætning for, at der kan fortsættes i denne retning, er, at det britiske formandskab følger Luxembourg-topmødets beslutning op, som ingen modsatte sig ved et veto, og som var den afgørelse om Tyrkiet, der er blevet truffet i størst enighed.
For det andet bør Den Europæiske Union sikre sin ret til at udstikke sin egen politik uden at være underlagt USA's diktater, hvilket vi så i går under NATO-udenrigsministrenes politiske møde, med fru Albrights forsøg på at få Den Europæiske Union til at fremstå som USA's vasalstat.
For det tredje må Den Europæiske Union modstå - og dette skulle ikke byde på nogen som helst hindringer - Tyrkiets komiske trusler om at ville kræve 2, 5 milliarder dollar til indkøb af fly indtil år 2000, eller de 3-4 milliarder dollar til privatisering af energiindustrien og især de 150 milliarder dollar over en tyveårig periode til våbenkøb. Jeg mener, at Den Europæiske Union bør indtage en rolig, fornuftig og fast holdning, især med hensyn til provokerende skridt som f. eks. den tyrkiske minister hr. Tselembis udtalelser om, at man vil boykotte europæiske virksomheder, bortset fra Det Forenede Kongerige, der har formandskabet, og Frankrig og Italien.
Under disse forudsætninger, og hvis der sker fremskridt i Cypern-spørgsmålet, tror jeg, at også Tyrkiet før eller senere vil kunne gøre sig fortjent til den åbning, som Den Europæiske Union tilbyder landet, hvis det naturligvis selv tager de nødvendige skridt til at løse Cypern-spørgsmålet, overholde folkeretten og menneskerettighederne og søge en fredelig løsning på det kurdiske problem.

van Velzen, Wim
Hr. formand, som altid ved bedømmelsen af Rådets resultater er det igen et spørgsmål om plusser og minusser. Jeg tror, at resultatet bedst er sammenfattet af en af mine kolleger, som sagde: Det er mindre, end vi havde håbet, men mere, end vi havde forventet. Det giver da også udtryk for min mening. Jeg synes, at det er meget positivt, at den ordning, som faktisk også fører til koordineringen, eller disciplineringen om De vil, af ØMU'en nu også gælder for beskæftigelsen. Jeg har stærkt indtryk af, at der stadig er en masse mennesker i medlemsstaterne, som endnu ikke helt er klar over, hvad det vil og må betyde i fremtiden.
Der er en række positive ting, men det vil ikke undre ministerpræsidenten, at jeg i hvert fald er skuffet over, hvad der er sket på skatte- og afgiftsområdet. Jeg bebrejder ham det ikke. Jeg kender modstanden, men enten at flytte skatter og afgifter over på undersøgelser på nationalt plan, selvom vi ved, at vi faktisk ikke tør bevæge os i et så vanskeligt dilemma, fordi en konkurrerende medlemsstat så tager udbyttet, eller at sende opgaven til ØKOFIN, hvor der i sidste instans skal træffes en enstemmig beslutning, gør mig ikke særlig begejstret for fremtiden, frem for alt fordi jeg ved, at hvis der har været én negativ faktor ved forberedelserne af topmødet, så har det været ØKOFIN. Jeg kommer for øvrigt tilbage til dette emne.
Det vigtigste forekommer mig i forbindelse med formandskabet, som efter min mening i høj grad kan påskønnes, ligesom det resultat, som det har givet, at man ser på opfølgningen. Hvad betyder det for fremtiden? Efter min mening er der givet meget vigtige nye chancer for de kommende år, men så bør vi dog, og her mener jeg i Rådet, Kommissionen og Parlamentet, bide fast i det resultat, som med besvær er opnået. For resultatet kan vi nok se som et fremskridt, men der er regeringschefer, som forlod topmødet, rejste tilbage til deres eget land og så sagde: Vi kan således blot fortsætte med det, som vi allerede gjorde. Se, hvis det er mentaliteten hos en del af menneskene i medlemsstaterne, så er der stadig overordentlig meget at gøre. Jeg tror, at vi også der må være uhyre agtpågivende og aktive.
Jeg er selvfølgelig skuffet over den kendsgerning, at den sociale moms, som jeg nu kalder det, ikke blev accepteret. Ikke fordi det er en af Nederlandenes kæpheste, men fordi jeg egentlig synes, at det er latterligt, at andre medlemsstater forbyder en medlemsstat at starte eksperimenter dermed. Jeg forstår overhovedet ikke, hvad der fik Rådet til at blokere denne mulighed. Jeg spørger ministerpræsidenten, om jeg også kan fortolke teksten således, at Nederlandene egentlig godt eksperimentelt må begynde at finde ud af, hvor mulighederne findes, altså faktisk kunne starte på at eksperimentere.
Vigtigt for fremtiden forekommer mig emnet økonomisk koordinering. Den balance, som er skabt i beskæftigelseskapitlet, i resultaterne fra Luxembourg, gennemføres den også i praksis? Det er jeg meget bekymret over. Jeg mærker, at mennesker tror, at denne koordinering, denne balance skal skabes gennem ØKOFIN. Det synes jeg simpelthen er latterligt. Det har indtil nu ikke været et institut, der som en selvfølge skabte en balance med beskæftigelsen. Jeg er også bekymret for så vidt angår det kommende formandskab, for at dømme ud fra forskellige kontakter, som jeg har haft, kunne jeg mærke, at der dér stadig er overordentlig meget, vi skal overbevise om, og at man dér også har indtryk af, at koordinering er en bedre funktion for ØKOFIN. Jeg ville finde det overordentligt trist og overhovedet ikke på linje med Amsterdam-traktaten.
Kort og godt, topmødet i Luxembourg var en begyndelse, en meget vigtig begyndelse. Resultaterne er overordentlig vigtige. Men det var kun en begyndelse. Der skal stadig forberedes frygtelig meget, og der skal gøres en hel masse for nu endelig at pakke ordet fleksibilitet ind i virkelig sikkerhed. Der skal gøres en hel masse på skatte- og afgiftsområdet osv.
Men jeg vil slutte med endnu en gang - det er næsten kedsommeligt - at udtrykke anerkendelse af formandskabet, for jeg er overbevist om, at hvis det ikke var indledt så hårdt og stærkt af Jean-Claude Juncker, som det blev gjort, havde vi nu drøftet et helt andet resultat. Det takker jeg for.

Mann, Thomas
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, den 21. november 1997 er en dato, der er værd at bemærke. Stats- og regeringscheferne kunne ved et topmøde bekvemme sig til at give afkald på de store ord og enedes om konkrete beslutninger. Samtidig blev subsidiariteten tilgodeset. Rådsformand Juncker sagde med rette: Vi har alle den samme sygdom, men behøver ikke ubetinget den samme medicin. I Luxembourg blev der fyldt indhold i tiltagene til den fælles beskæftigelsesstrategi, som topmødet i Essen havde vedtaget. Den vigtigste sag for Europas borgere, nemlig bekæmpelse af arbejdsløsheden, er nu også hovedtemaet for dem, der bærer regeringsansvaret.
De vigtigste konklusioner fra vores debatter i Europa-Parlamentet med en stærkt engageret rådsformand er blevet gennemført. Unge under 25 år får i løbet af et halvt år, og langtidsarbejdsløse i løbet af et år adgang til omskolingsog videreuddannelsesforløb, uddannelses- og arbejdspladser. De små og mellemstore virksomheder understøttes aktivt af Den Europæiske Investeringsbank. Der foretages en omlægning af budgetmidler, og her overtog Parlamentet førerrollen. Luxembourg er også en undsigelse af utopister, som mente, at yderligere milliardprogrammer på EU-plan ville kunne løse problemerne. De, der siger, at dette kunne finansieres, stikker borgerne blår i øjnene. Det er også en ørefigen til dem, som i Tyskland indrykkede annoncer med påstand om, ar den tyske forbundskansler ville blokere. Tværtimod, han har her udnyttet sin store indflydelse til at opnå enstemmighed om resultater, som kunne realiseres. Derfor vil kollega Wolf heller ikke få ret i sin forhåbning om et regeringsskifte i mit land. Hr. Wolf har ofte taget fejl, den tyske forbundskansler som regel ikke!
Tilbage til Luxembourg. Jean-Claude Juncker har gjort det klart, at to plus to er fem. Begrundelse: Der findes en europæisk merværdi, som fås ved samarbejde, modelprojekter og stadig mere intensiv udveksling af erfaringer. Den kommende årlige opgørelse over de nationale aktioner på grundlag af europæiske retningslinjer har alle chancer for at blive en succes, hvad angår gruppedynamik. Beskæftigelsestopmødet beviser, at medaljen Europa ikke kun har én side, den økonomiske, men i lige så høj grad den anden side, den sociale. Til lykke, Jean-Claude Juncker!

Randzio-Plath
Hr. formand, hr. rådsformand, det luxembourgske formandskabs positive profil ændres ikke af, at den europæiske integration fortsat bevæger sig i snegletempo. For som en tysk forfatter sagde: "En snegl betyder fremskridt, den bevæger sig jo, og den bevæger sig fremad.« Derfor kan man sige, at der på området skattemæssigt samarbejde, på området beskæftigelsespolitik virkelig er taget de første skridt til, at borgerne i højere grad føler, de bliver forstået med det, der sker her på europæisk beslutningsplan. Jeg mener, at det ved dette luxembourgske formandskab er blevet meget klart, at der til et formandskab netop hører ledeleseskvaliteter og det, at man påtager sig ansvar. Dette skal især fremhæves også i forbindelse med Den Økonomiske og Monetære Union.
Det er uden tvivl rigtigt gang på gang at fremhæve den 1.1.1999 som datoen for starten på Den Monetære Union. Men samtidig er det også nødvendigt at lave sit hjemmearbejde. Her vil jeg gerne sige følgende til rådsformanden: Europa-Parlamentet har bestemt altid lavet sit hjemmearbejde særdeles hurtigt. Men det ville være godt, hvis alle stats- og regeringschefer og frem for alt alle EU-finansministre i deres udtalelser, i deres løfter og deres budskaber ville udtrykke sig helt klart angående det politiske ansvar. Jeg beklager her dybt, at det luxembourgske formandskab ikke har kunnet afsluttes med yderligere to positive resultater. Jeg tænker her på en klar afgørelse om formandskabet i forbindelse med Den Europæiske Centralbank. Jeg mener, at den måde, personalediskussionen føres på, ikke er heldig for den fremtidige tro på Den Europæiske Centralbanks uafhængighed, og ønsker kun, at der før årsskiftet måske dog alligevel kunne findes en løsning på dette område, så at sige som en julegave til gavn for valutafreden.
Men jeg mener også, at det netop på Den Monetære Unions område ville være vigtigt ikke kun at finde mellemløsninger for EURO-X-rådet, men at det ville være vigtigt at udsende en klar melding om, hvem der bærer hvilket ansvar for makroøkonomiske beslutningssammenhænge. Her kan vi ikke bare lægge ansvaret over på de europæiske finansministre, de nationale centralbanker og selv Den Europæiske Centralbank, men jeg ville fra Parlamentets side virkelig understrege meget tydeligt, at der skal være en treklang, også mellem Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen, hvad angår ansvaret for både de økonomiske og de beskæftigelsespolitiske retningslinjer. Her trænger vi virkelig til en koncentration. Vi trænger ikke til forskellige orienteringer, for at medlemsstaterne, som naturligvis fortsat er ansvarlige for den økonomiske politik og for beskæftigelsespolitikken, kan skabe en merværdi, og i hvert fald ikke en koordinering.
Derfor fastholder jeg, at Europa-Parlamentets krav om interinstitutionelle aftaler om udarbejdelse af retningslinjer for den økonomiske politik i Den Europæiske Union og dens medlemsstater fortsat er et aktuelt krav også for det næste formandskab.
Hr. rådsformand, hvis De efter formandskabets afslutning måske stadigvæk ville bidrage til, at Den Europæiske Unions Økonomi- og Finansudvalg ikke kun argumenterer ud fra monetære og finansielle synsvinkler, men på grund af sin sammensætning også kan være med til at overveje argumenter vedrørende den økonomiske politik, så ville det bestemt være en forbedring, som skulle bedømmes positivt.

Lulling
Hr. formand, da vi her i juli måned diskuterede det luxembourgske formandskabs program, gjorde jeg opmærksom på dette formandskabs intentioner om at harmonisere skatteområdet for at sætte en stopper for enhver usund skattemæssig konkurrence, idet jeg fremhævede, at Junckers samlede metode var god. Det viste sig i øvrigt at være den eneste mulige. Nogle har alligevel, som altid, forsøgt at stille mit land i et dårligt lys i denne sag.
Som det var tilfældet med harmoniseringen af de indirekte skatter i 1991, lykkedes det for det luxembourgske formandskab at skabe et historisk gennembrud med harmoniseringen af de direkte skatter. Jeg vil i øvrigt godt understrege, at vi ikke kan have et direktiv om beskatning af opsparing uden samtidig at vedtage et direktiv om beskatning af virksomhederne; at der ikke er nogen grund til at kvæle den loyale skattemæssige konkurrence i Den Europæiske Union; at det er nødvendigt at bevare EU's finansielle markeders konkurrenceevne på verdensplan, og at vi ikke skal glemme, at det eneste formål med hele denne operation er at begrænse de forvridnnger, der reelt eksisterer, og som virkeligt forstyrrer enhedsmarkedet.
La Fontaine har i en af sine fabler skrevet, at man ofte har brug for én, der er mindre end én selv. Uden at skamrose det luxembourgske formandskab - hvilket ville være pinligt af mig og imod den ydmyge holdning, vores premierminister har givet udtryk for, tror jeg godt, jeg kan bekræfte, at dette formandskab har bevist, at La Fontaine altid har ret.

Titley
Hr. formand, lad mig begynde med at lykønske det luxembourgske formandskab med deres dygtighed og effektivitet. Jeg ville ønske, at Europa-Parlamentet kunne udvise nogle af de samme evner. Dermed ville vi kunne tilrettelægge denne debat som et sammenhængende hele i stedet for i små bidder.
Her til morgen afgav hr. Poos en omfattende redegørelse om det luxembourgske formandskabs aktiviteter. Jeg vil gerne understrege ét punkt: Vigtigheden af EU's politik over for Ukraine. En alvorlig situation er ved at udvikle sig i Ukraine, og støtten fra EU har været af kolossal betydning. Men vi er nødt til at fortælle de ukrainske myndigheder, at deres skæbne i sidste ende er op til dem selv, hvorfor de er nødt til at fremskynde den økonomiske reform, der vil gøre det muligt for private investeringer at komme ind og sætte skub i økonomien.
Hvad angår udvidelsen som det primære emne, var det meget vigtigt, at man på topmødet nåede frem til den konklusion, at det bør være en omfattende proces inden for en fælles ramme, men at vi samtidig bør anerkende, at hvert land bør bedømmes efter saglige hensyn. Jeg støtter derfor konklusionen om, at vi hurtigst muligt bør fortsætte med tiltrædelsesforhandlingerne med de seks angivne lande. Vi må ikke lade lande, der har været meget aggressive i deres reformproces - som har gennemgået en meget pinefuld proces - blive holdt tilbage af lande, der har været mere halvhjertet i deres måde at gribe processen an på. Vi er også nødt til at gøre det klart for disse lande, at blot fordi de deltager i forhandlingerne, er de ikke garantereret tiltrædelse af Den Europæiske Union. Set i lyset af redegørelsen i Financial Times i dag bør vi måske særligt overbringe det standpunkt til Polen.
Vi er ligeledes nødt til at gøre os det klart, at ethvert land, der gør de rigtige fremskridt, bør have ret til at deltage i tiltrædelsesforhandlingerne hurtigst muligt.
Særligt hilser jeg den beslutning velkommen, der etablerer Europakonferencen og angiver dens indhold. Europakonferencen kunne muligvis fungere som lokomotiv for en uddybning og udvidelse af den politiske dialog og det politiske samarbejde på det europæiske kontinent. Det vil være meget vigtigt, så længe tiltrædelsesforhandlingerne løber sideløbende hermed.
Jeg blev søndag ringet op af BBC World Service, der ville have mig til at udtale mig om den tyrkiske regerings standpunkt. Den tyrkiske regerings udtalelser var så yderliggående som følge af topmødet, at jeg var meget bekymret for, om noget var gået helt galt ved topmødet. Men da jeg læste konklusionerne, var det helt tydeligt, at vi faktisk har været meget positivt indstillet over for Tyrkiet. Jeg kan derfor ikke forstå den tyrkiske regerings udtalelser. Måske er det, fordi amerikanerne har givet dem idéer, der ligger ud over, hvad Den Europæiske Union kan levere - fordi amerikanerne uværgeligt mener, at vi kan give Tyrkiet medlemskab - eller måske skyldes det deres indenlandske situation. Hvordan man end ser på det, så har vi hørt meget fra den tyrkiske regering for nylig om deres rettigheder, men intet om deres forpligtelser. EU-medlemskab medfører rettigheder og forpligtelser. Vi må understrege den besked til den tyrkiske regering, men vi bør også fortælle dem, at vi vil glæde os over deres deltagelse i denne proces, da vi erkender deres position i Europa.
Det er en vigtig proces. Lad os ikke glemme, at det i sidste ende kræver, at befolkningen i Den Europæiske Union og de ansøgende stater giver deres samtykke. Derfor må de løsninger, vi søger på problemerne, være realistiske og acceptable for Europas borgere.

Lambrias
Hr. formand, det historiske topmøde i Luxembourg, hvor vi alle med beundring anerkender hr. Junckers kreative rolle, har givet grund til håb på to områder.
Det første håb er, at Tyrkiet på trods af dets negative holdning gennem alle disse år og dets vrede reaktion til De 15's afgørelser i forgårs vil blive klar over, at ingen hindrer det i at indtage dets rolle i Europa, og at det er dets egne handlinger og krænkelser, der siden 1963 har forhindret en opgradering af dets forbindelser til Fællesskabet. Det andet håb, der er snævert knyttet til det første, er, at hele Cypern ikke alene vil kunne tiltræde Den Europæiske Union så snart som muligt - som det er dets ret - hvilket også hr. Santer understregede, men også at det kan ophøre med at skulle være gidsel for det land, der invaderede det.
Nu har Tyrkiet sin store lejlighed til at vise, at det er et europæisk land, i stedet for vredt at søge trøst hos amerikanerne og russerne. Lad os håbe, at det vil kunne udnytte det, som Europa tilbyder det og især, at det til gavn for dets eget folk vil vide at genoprette en retsstat.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, efter min mening er der ved begyndelsen af hver halvårsperiode, som påhviler formandskabet for Rådet, to risici, som forekommer mig at være vigtige. Den ene er at tro, at man i løbet af en så kort periode kan løse alle de problemer, som Den Europæiske Union har. Og den anden risiko er, at der ved denne konstante dynamik mellem forsvaret af den legitime nationale interesse og den fælles interesse, som gør, at Den Europæiske Union bliver udviklet og kommer fremad, bliver skabt uligevægt. Efter min opfattelse er dét, formandskabet for Rådet skal gøre, at forene viljerne, at skabe enighed og kort sagt opnå, at Den Europæiske Union gør fremskridt.
Det nuværende formandskab for Rådet har såvel med hensyn til det vigtige topmøde om beskæftigelsen, som fandt sted i slutningen af november, som Det Europæiske Råd i sidste weekend, hvor det blev besluttet at indlede tiltrædelsesforhandlingerne, vist - og det har fru Lulling henvist til - at der er store medlemsstater i Den Europæiske Union, som er små, når det drejer sig om deres europæiske ambition, og der er små stater, som er store, ikke kun på grund af deres europæiske ambition, men også på grund af deres resultater.

Maij-Weggen
Hr. formand, jeg vil være kortfattet. Jeg vil først tilslutte mig den hyldest, som er givet det luxembourgske formandskab for det udmærkede arbejde, som er udført. En nøglefunktion på et historisk topmøde i Luxembourg, et godt beskæftigelsestopmøde, Luxembourg har simpelt hen gjort et godt stykke arbejde, og det må gerne siges her. Jeg har tre små punkter.
For det første Tyrkiet. Der er udadtil givet indtryk af, at Tyrkiet skulle være afvist på grund af den kendsgerning, at det er et overvejende islamisk land. Eller endnu værre, der er givet indtryk af, at frem for alt de kristelige partier skulle være ansvarlige herfor. Jeg synes, det er en mærkværdig sag. Vi ved alle sammen, at Tyrkiet er holdt på afstand på grund af menneskerettighederne, på grund af den betænkelige demokratiske karakter og på grund af den måde, hvorpå man løser grænsestridigheder og mindretalsproblemer, nemlig med militær vold. Jeg går da ud fra, at Tyrkiet, når disse problemer er løst, sandelig er velkommen. Jeg ville gerne endnu en gang høre rådsformanden sige dette.
Så er der punktet om Den Europæiske Centralbank. Jeg håber da, at vi kan regne med, at valget af formanden for Den Europæiske Centralbank ikke vil være et politisk valg, men et valg på grundlag af kvaliteter. Jeg synes, det er meget farligt, at der for at tilfredsstille forskellige lande afholdes alle mulige diskussioner om delte formandskaber: fire år den ene og fire år den anden. Jeg har en fornemmelse af, at vi så kommer ud i farlige farvande. Må jeg endnu en gang høre, hvad rådsformanden mener herom.
National overførsel til Den Europæiske Union. Der er en ubehagelig diskussion i gang i mit eget land om Nederlandenes faktisk meget store overførsel, med rapporten fra Kommissionen, som skulle bevise det modsatte, og en reaktion derpå fra Kommissionens side. Det ville være nyttigt for mig, hvis Kommissionen hurtigst muligt skabte klarhed herover, for dette er uheldigt for Europas image i mit eget land. Jeg har stillet en skriftlig forespørgsel herom, men hvis kommissær Oreja kan sige noget om det, vil det måske medføre en stor lettelse, også i Nederlandene.

Formanden
Jeg vil nu give ordet til Bourlanges, men inden vil jeg godt protestere endnu en gang, fordi gruppen PPE giver en taletid på ét minut til forskellige kolleger, og på den måde bliver det umuligt at holde en balance.
Jeg kan ikke afbryde kolleger, der kun har et minuts taletid, og det sætter mig på en håbløs opgave.
Jeg kender gruppernes problem. Jeg ved udmærket godt, at der er mange, der beder om ordet, men jeg vil alligevel bede de politiske grupper om at give kollegerne mindst to minutter til at udtrykke sig i.

Bourlanges
 Hr. formand, Deres bekymring berører mig, som den ydmyge backbencher jeg er.
Dette parlament har en fiks idé, nemlig ikke at foretage udvidelsen, men at sørge for, at den bliver til noget. I hvilket omfang har Luxembourg sørget for det?
Amsterdam skuffede, hvad angår de institutionelle reformer. På det tidspunkt besluttede vi at indlede forhandlingerne uden at gennemføre reformerne.
Topmødet i Luxembourg indførte det vigtige begreb, at reformen skal gennemføres "før udvidelsen«. Det er vi Dem taknemmelige for, hr. formand. Betyder det, at vi er tilfredse? Bestemt ikke, for vi mener, der er mange ting, der mangler at blive gjort klare. Lad mig blot nævne tre: tidsplanen, reformernes art og proceduren for reformerne.
Med hensyn til tidsplanen synes De at være låst fast på idéen om en to-trinsreform. Først en lille reform, inden medlem nummer seksten lukkes ind, og derefter en stor reform, inden nummer enogtyve indtræder. Vi må og skal have en samlet reform, hvilket i øvrigt ligger fuldstændigt i tråd med bestemmelserne fra Amsterdam ud fra princippet "den, der kan mere, kan også mindre«.
Hvad angår arten af reformerne, mener vi, at reformen af Kommissionen og stemmevægtningen er udmærket, men at vi skal se på hele den samlede ligevægt, politisk, institutionelt og administrativt for Den Europæiske Union med henblik på den store udvidelse.
Til sidst spørgsmålet om proceduren. Metoden med Regeringskonferencen har vist sine begrænsninger. Vi ønsker en reform, der kan sikre en sammenhæng og mere demokratiske forhandlinger.
De har leveret Deres sten til bygningen. Det er ikke tilstrækkeligt, men De har gjort Deres pligt. Det er nu op til Deres efterfølgere at fortsætte, og lige nu, kære venner fra det luxembourgske formandskab, hvor jeg ser Dem alle udmattede efter Deres indsats, vil jeg gerne takke Dem og ønske Dem en god ferie. Slap nu rigtigt af, det har De ærligt fortjent!

Ojala
Hr. formand, Europa-Rådets møde i Luxembourg kan hovedsageligt betragtes som lykkedes. Specielt beslutningen om at påbegynde medlemskabsforhandlingerne og de forberedende forhandlinger med Cypern og de centrale lande i Østeuropa er meget betydningsfuld.
Det var godt, at beslutningen om EU's budgetramme blev udskudt der. Nu er det muligt ordentligt at fundere over, med hvilke ressourcer og hvorledes arbejdsløsheden skal bekæmpes. Der skal sørges for, at midlerne til at bekæmpe arbejdsløsheden og til udjævning af de sociale skel ikke bliver reduceret, men at de mere effektivt end før bliver anvendt specielt til at skabe permanente arbejdspladser.
En demokratisk, politisk kontrol af Den Europæiske Økonomiske og Monetære Union er den mest problematiske beslutning. Det var godt, at Ecofin-rådets stilling blev præciseret, og at der for medlemslande blev skabt en mulighed for politiske forhandlinger om beslutningstagen i Den Økonomiske og Monetære Union, men det grundlæggende problem forblev uløst. Medborgernes mulighed for at kontrollere virksomheden i Den Europæiske Centralbank og at have indflydelse på den praktiserede pengepolitik forblev for svag. Det er en tradition i det europæiske demokrati, at medborgernes almene og offentlige mening genspejles i de vedtagne politiske beslutninger. Nu er den slags demokratiske beslutningers indflydelse på virksomhed i Den Europæiske Centralbank for svag. De europæiske parlamenter bør arbejde for, at demokratiet bliver forstærket inden for Den Økonomiske og Monetære Union.
Kapløbet hertil er benhårdt. Jeg nåede ikke på stedet til tiden, men jeg takker for, at jeg fik lov at deltage i forhandlingerne.

Juncker
Hr. formand, mine damer og herrer. Lad mig meget hurtigt her sidst på debatten sige et par ord til - jeg vover ikke at sige afslutning, men - en foreløbig konklusion. Jeg vil gerne meget kort give nogle svarelementer til dem, der i løbet af eftermiddagen fortsatte med at udspørge formandskabet.
Jeg vil godt først sige til Van Velzen, at det ikke er mit indtryk, at beskæftigelsestopmødet simpelt hen glemte at nævne idéen om at indføre en såkaldt social moms i de lande, som kunne ønske det. I retningslinjerne er der en meget direkte henvisning til at reducere momssatsen i de sektorer, hvor der er en meget høj beskæftigelse. De medlemsstater, der ønsker at gå denne vej, kan gøre det med hjemmel i et direktiv, Rådet vil vedtage på et forslag til direktiv fra Kommissionen. Vi stod fast til sidste minut imod de medlemsstater, der ikke ønskede, at der blev nogen som helst henvisning til denne idé om en social moms. Det skal siges, at der faktisk kun var fire eller fem medlemmer, der var enige om at nævne denne idé. Vi kunne således helt frit vælge, om vi ville medtage denne idé, som jeg ved, Van Velzen holder meget af.
Hvad angår resten af beskæftigelsestopmødet, er jeg taknemmelig over for alle dem, der har ladet forstå, at formandskabet har medtaget alle de idéer, Parlamentet havde foreslået, fordi jeg ved genlæsning af Parlamentets betænkning om beskæftigelsestopmødet ikke kan finde nogen retningslinjer, som ikke er med i dem, formandskabet har foreslået, og som Rådet har gentaget, bortset fra visse litterære elementer, som vi ikke kunne tage med, men som vi har erstattet med andre af samme karakter.
Med hensyn til formandskabet for Den Europæiske Centralbank ville vi godt have givet et svar på dette spørgsmål, som ikke stammer fra den luxembourgske regering, men fra en medlemsstat, der ligger tæt på Luxembourg, og hvis officielle sprog og arbejdssprog jeg netop nu anvender.
Jeg tror faktisk, at omstændighederne kan forenes sådan, at vi kan finde en løsning på dette forhold, inden det bliver et stort problem, der risikerer at true en troværdig start på EU's enhedsvaluta. Vi har netop nu to kandidater, og det er nødvendigt, at vi inden årets udgang eller i de første uger af det kommende år kun har én kandidat tilbage. For hvis vi fortsætter med at have to kandidater, kan det meget hurtigt blive opfattet, som om hver enkelt kandidat står for sin politik. Der er konkurrence mellem mennesker, og vi skal sørge for, at det ikke inden længe bliver til en konkurrence mellem to politiske retninger. Jeg tror, det er nødvendigt at standse denne diskussion. Der bliver taget initiativer inden årets udgang for at forsøge at komme til bunds i dette problem.
De nationale budgetbidrag inspirerede mig faktisk til mange kommentarer, men dem vil jeg ikke komme med i dag. Kommissionen har i øvrigt fremlagt en rapport, der dokumenterer den fordeling, vi har i dag, og som generelt og på en rimelig måde stort set afspejler den faktiske situation i de forskellige medlemsstater. De, der har læst den, har klappet i hænderne, når konklusionen for deres land gik i den rigtige retning. De, der under alle omstændigheder er af en anden opfattelse, og som ikke har læst rapporten, har sagt, at den manglede indhold og ambitioner. I øvrigt vil alle rapporter, som Kommissionen fremlægger i den retning, blive vurderet i lyset af den interne politiske debat, som på det punkt meget ofte er eksemplarisk middelmådig.
Vi har ved adskillige lejligheder sagt, at det ikke var muligt at reducere tilhørsforholdet til EU og de gode sider ved dette tilhørsforhold til udelukkende at være ind- og udgående budgetbevægelser. Det er en alt for simpel og indskrænket opfattelse af EU, som ikke på nogen måde forklarer de personer, der af grunde, der går langt videre end til enkle budgetovervejelser, ikke kan holde op med at prise Den Europæiske Unions fortrin. En reduktion af EU og dermed af freden til nogle simple budgetposter, er virkeligt en middelmådighed, som stadig kan ophidse mig. Det er en forkert debat, som der ikke er nogen grund til, og det er nødvendigt at gøre den objektiv. Kommissionen vil arbejde med dette, og andre vil gøre det samme. Kommissionen vil fremsætte et nyt forslag for Fællesskabets egne midler, og den er blevet opfordret til at fremlægge det i oktober 1998. Så vil det være tidspunktet at diskutere detaljeret og i dybden alle de problemer, som hører under denne kategori.
Hvad angår Tyrkiet, vil jeg gerne sige og gentage, at alle femten lande i Den Europæiske Union for første gang - det har man en tendens til at overse - har været enige om over for dette land at fremsætte et tilbud, som jeg vil sige viser, at alle EU's døre står åbne på betingelse af, at Tyrkiet - som alle andre lande, der vil gå ind ad denne dør - kan opfylde et vist antal krav, som vi også pålægger os selv, og som vi skal kunne pålægge alle, der vil slutte sig til Den Europæiske Union. Det er nødvendigt at sige det og gentage det, forklare det igen og igen til dem, der ser på os med sympati i Tyrkiet - og det er de fleste i dette værdige, stolte og ædle folk - at EU ikke har sagt nej til Tyrkiet. EU, som ikke er en kristen klub, der ønsker at forblive en kristen klub, skal forklare, at vi er en klub, der har regler for tolerance, at vi iblandt os har en sokkel, der består af rettigheder, krav, pligter og fælles forpligtelser, og at alle dem, der ønsker at slutte sig til denne klub, som reelt er et fællesskab og en union, skal opfylde disse krav.
Den ydmyge backbencher , der netop har forladt os af grunde, som jeg gik glip af, selvom han vidste, jeg ville give ham et svar, der kunne tilfredsstille ham, spurgte os, hvad vi mente med udtrykket "før udvidelsen« i forbindelse med det nødvendige for EU i at gennemføre en væsentlig institutionel reform. Jeg ville have sagt til Bourlanges, men De kan give svaret til denne ydmyge backbencher , som han kaldte sig, før han stillede os dette spørgsmål. Der findes blandt medlemsstaterne to holdningsretninger. Den ene ønsker en mere grundlæggende reform, før vi begynder på de første udvidelser, og den anden ønsker beskedne reformer med hensyn til at forberede den første enkle udvidelse.
Her ved slutningen af formandskabet - hvor jeg for allerførste gang måske kan begynde igen at udtrykke mig på egne vegne, og ikke være pålagt den tunge byrde det er at skulle udtale sig på vegne af femten statsministre, hvilket er vanskeligt, for de skifter mening hele tiden - vil jeg gerne, at De skal vide - og det siger jeg på mine egne og min regerings vegne - at vi vil støtte en indsats fra alle de, der ønsker, at de institutionelle reformer bliver sammenhængende, konsekvente, dybtgående og får virkning for fremtiden, så snart vi går i gang med dem. Vi vil gerne være i stand til at udføre et seriøst arbejde fra første færd, dog på betingelse af, at vi ikke kører på overfladen af debatten med middelmådige forslag fra visse politiske grupperinger i visse store medlemsstater, hvilket har medført, at de små er gået i opposition og har strittet imod; de har ikke fået lov til at tænke i fred og ro over disse spørgsmål.
Hvis visse store medlemsstater standsede dette lille spil - der ikke burde finde sted, og som aldrig burde have fundet sted - der består i at fortælle de små, at de udgør et kobbel hunde, der forhindrer de store i at gå fremad; hvis visse politikere i visse store medlemslande kunne standse den slags udtalelser, som der gennem de sidste tredive år ikke har været nogen som helst empirisk begrundelse for, og de i stedet indrømmede, at det altid, når der opstår væsentlige og varige blokeringer, skyldes uenighed mellem de store, idet de små meget lettere er i stand til at kunne dæmpe deres holdninger. Hvis vi vil reformere vores institutioner, tror jeg, vi alle skal sørge for at have det indtryk, at vi er blevet bedre til at respektere hinanden. Hvis vi ikke længere kan lide hinanden i EU, kommer vi ikke langt med de institutionelle reformer.
Jeg vil gerne ønske især Dem, hr. formand, men også alle de kolleger, som ville høre på mig, og alle medlemmer af Europa-Parlamentet en rigtig glædelig jul. Jeg ønsker Dem også et godt nytår, et godt britisk år og et godt østrigsk år, og jeg håber, det også bliver et godt EU-år.

Formanden
Hr. rådsformand, jeg ved ikke, hvor ydmyg den kollega, De netop har henvist til, er, men i mit land siger vi altid, at man skal tage tingene for pålydende, så hvis han siger, han er ydmyg, så er han ydmyg. Jeg vil ikke undskylde ham, men blot nævne, at han skal være til stede ved et møde, der begyndte klokken halv fire. Han gik dertil med omkring tyve minutters forsinkelse, og det forklarer, hvorfor han ikke kunne blive og modtage Deres svar.
Desværre har vi, som De ved, når vi er her, også parallelle møder med ikke ti, men i hundredevis af deltagere, og det er derfor svært at være alle steder på en gang.
Men jeg vil godt endnu en gang takke Dem for Deres tilstedeværelse og for Deres parlamentariske indstilling. De bliver endda selv for at svare på spørgsmål efter en hel dag med debat. Jeg er ikke sikker på, at vi har givet Dem det bedste bevis på vores talent for at tilrettelægge denne debat, der har været afbrudt to eller tre gange. EuropaParlamentet er et lidt underligt sted, det må De have os undskyldt.
Vi nærmer os afslutningen på en meget righoldig debat, og vi takker Dem for, at De kan være til stede til det sidste. Vi ønsker Dem endnu en gang til lykke med det store formandskab, som et land, der ikke hører til de allerstørste, har forstået at påtage sig for tredje gang.
Nu kommer det ydmyge medlem tilbage.
Jeg vil gerne takke Dem endnu en gang, hr. premierminister. Glædelig jul og godt nytår!
Debatten er afsluttet.
Afstemningen om resolutionen om det luxembourgske formandskab finder sted i morgen kl. 9.30.

Kommissionens arbejdsprogram for 1998 (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er den fortsatte forhandling om Kommissionens arbejdsprogram for 1998.

Oreja Aguirre
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg kunne godt tænke mig, at mit fremmøde i dag ikke bare bliver et rituelt eller rutinepræget fremmøde for at tage fat på en omstændig behandling af alle og ethvert af de forslag, der er indført i lovprogrammet. Jeg vil hellere have, at denne forhandling bliver et relevant element i udøvelsen af kontrolbeføjelserne fra Europa-Parlamentets side og til forklaring og aflæggelse af regnskab fra Kommissionens side, sådan som det skal være i et demokratisk system som vores. Jeg mener også, at det er tid til at gøre status og uddrage konklusioner for fremtiden.
1997 har været et vigtigt år for Den Europæiske Union. På grund af det store antal spørgsmål, som er blevet behandlet og også på grund af de betydningsfulde politiske møder, som vi har haft: Regeringskonferencen, det ekstraordinære beskæftigelsestopmøde, beslutningerne om, fra et teknisk synspunkt, at iværksætte Den Økonomiske og Monetære Union eller de vigtige beslutninger om udvidelsen i sidste weekend i Det Europæiske Råd i Luxembourg. Jeg tror også, at 1998 vil blive et vigtigt år, hvor vi vil begynde tiltrædelsesforhandlingerne, der vil blive taget beslutninger om de lande, som skal deltage i den tredje fase i Den Økonomiske og Monetære Union, og derudover skal der ske væsentlige fremskridt inden for det vanskelige område om de finansielle overslag og reformen af fællesskabspolitikkerne. Jeg kan forvisse Dem om, at Kommissionen som hidtil vil blive ved med til fulde at spille sin rolle som drivkraft for fællesskabsinitiativer og for forsvar af den almene interesse.
Tillad mig, at jeg nu, inden jeg går i gang med redegørelsen for arbejdsprogrammet, besvarer tre emner, som jeg ved ligger i luften. For det første, er der for mange høringsdokumenter? Har vi i 1997 udarbejdet for mange høringsdokumenter? Har der været en vis træghed og en manglende vilje til at fremkomme med nye lovgivningsmæssige initiativer? Virkeligheden er, at mere end halvdelen af disse dokumenter er begrundet i de krav, som er formelt udtrykt i Traktaten, i forpligtelser, som er et resultat af en retsakt, som udspringer af en anmodning fra Parlamentet eller Rådet.
I denne forbindelse må De give mig lov til at fremkomme med nogle tal, som kan sætte problemet ind i det rette perspektiv: i 1997 fremlagde vi 13 hvid- eller grønbøger, 103 beretninger - hvoraf en del var praktisk taget obligatoriske og andre er høringstekster - og 116 betænkninger, som man i alle tilfælde havde anmodet Kommissionen om. Efter min opfattelse er der herudover tre vigtige grunde til at udarbejde høringsdokumenter: for det første det faktum, at Kommissionen på grund af protokollen om subsidaritet skal foretage høringer forud for hvert lovgivningsforslag; for det andet den meget aktive tilstedeværelse i det europæiske billede af organisationer og foreninger af enhver slags, hvis mening man ikke må glemme, da de i vidt omfang bidrager til kvaliteten og realismen i initiativerne; og endelig det behov, som kommissærerne har for at få en sikker fornemmelse for, hvad der er nødvendigt og nyttigt. Og De kan spørge mig - og jeg kan spørge mig selv - har vi misbrugt denne teknik? Har vi uretmæssigt givet afkald på et initiativ for at erstatte det med en høring, som var mere bekvem? Det mener jeg ikke. Men jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen vil holde øje med, at dens holdning ikke kan opfattes som tegn på lovgivningsmæssig inaktivitet.
Det andet emne, som jeg vil omtale, er det, der drejer sig om kodifikationer og konsolideringer. Kodifikation og konsolidering har på baggrund af bestemmelserne i Amsterdam-traktaten om gennemskuelighed fået politisk førsteprioritet af Kommissionen. Det er klart, at en sådan gennemskuelighed ikke udelukkende kan opnås ad denne vej, eftersom at traktaten derudover også kræver et særligt lovmæssigt initiativ af os. Men kodifikationen bør være en konstant øvelse med henblik på at forbedre borgernes adgang til fællesskabslovgivningen. Det er rigtigt, at antallet af gennemførte kodifikationer ikke er særlig stort, men vores tjenestegrene i de tre institutioner arbejder med helheden af de bebudede kodifikationer. Det er sandt, at kodifikationen ofte bliver forsinket af lovændringer. Men vi kan naturligvis ikke bremse realitetsafgørelser blot for at tilgodese kodifikationen, og De ville være de første til at kritisere os.
Hvad angår sammenskrivningen af teksterne, som formentligt bliver metoden fremover, så indebærer den ikke den samme uhensigtsmæssighed. Med hensyn til konsolideringen, så går det ganske godt. På to år er der gennemført 310 konsolideringer ud fra 2.500 dokumenter. Jeg vil derfor gerne appellere til denne forsamling om, at der kan blive afsat de nødvendige midler til at kunne gøre dette arbejde ordentligt.
Det tredje spørgsmål er successen med den fælles beslutningstagning. Til trods for de problemer, der har været, og stigningen i antallet af erklæringer i akterne, så er det en realitet, at vi har gjort en god fælles indsats. Det bedste bevis herpå er det resultat, Amsterdam-traktaten, som forenkler proceduren, og som udvider anvendelsesområde for de fælles beslutninger.
Jeg vil nu, hr. formand, se på udøvelsen af arbejdsprogrammet for 1997, og især på forholdet mellem det annoncerede program og det program, som rent faktisk blev gennemført. Der er forsinkelser, det er jeg helt klar over, og jeg indrømmer, at der er behov for at være mere disciplinerede i fremtiden. Men jeg må også sige til Dem, at der er flere tilfælde, hvor forsinkelsen skyldes behovet for bestemte høringer, politiske eller tekniske, som kræver tilstrækkelig tid til at modnes og til at blive et effektivt og sammenhængende forslag. Og dette er meget vigtigt for udøvelsen af Kommissionens initiativ. Takket være denne initiativbeføjelse kan vi for eksempel anmode Rådet om afstemning om forslag, således som det i de sidste uger har været tilfældet med Robert Schumans aktion eller tobaksreklamerne. Og den har altid været en opfordring fra Parlamentet. Jeg tror, at der er blevet åbnet en ny vej, og at vi skal fortsætte ad denne vej.
Og det samme kan man sige om - og jeg tror, at man skal indrømme det - de anmodninger, som De har formuleret med anvendelse af artikel 138 B, og som i alle tilfælde er blevet besvaret øjeblikkeligt af Kommissionen, selvom et svar fra Kommissionen ikke betyder, at resultatet nødvendigvis skal være, at der fremlægges et forslag. Beføjelsen til at fremlægge et forslag er Kommissionens. Parlamentet kan dog i henhold til artikel 138 B anmode om et sådant forslag.
I tilfældet med ansvarsforsikringen har Kommissionen for eksempel fremlagt det forslag, som De har anmodet om. I tilfældet med forebyggelse af miljøskadelser, ja, så har vi udarbejdet en hvidbog. Hvad angår skovstrategien, er vi ved at forberede initiativer i henhold til de forslag, som er anført i Agenda 2000 . I to tilfælde - det med hotelsikkerheden og det europæiske dokument om folkesundhed - har vi fundet problemer, primært juridiske problemer, i forbindelse med fremlæggelsen af et nyttigt forslag. Vi forventer dog at finde løsninger, så vi kan svare på Deres krav angående et europæisk dokument om folkesundhed. Og med hensyn til brandsikkerheden på hotellerne har Kommissionen allerede underrettet Parlamentet om de forhindringer, der hindrer, at det ønskede forslag kan blive fremlagt.
Jeg vil gerne, ærede kollegere, holde fast ved noget, som jeg har sagt ved begyndelse: det er på ingen måde sandt, at Kommissionen har været inaktiv. Jeg skal minde om, at det har været prioriteringer af stor politisk betydning, som har været genstand for al vores opmærksomhed. Tillad mig, at jeg kun forelægger følgende for Dem: for det første, forberedelsen af initiativer til kamp mod arbejdsløsheden, som i vidt omfang har bidraget til den succes, som det ekstraordinære Europæiske Råd i Luxembourg den 20. og 21. november fik. For det andet, den aktive deltagele i det intensive arbejde og de hårde forhandlinger på Regeringskonferencen, hvis resultat - Amsterdam-traktaten - skal ratificeres i løbet af 1998. For det tredje, beretningen om Agenda 2000 , hjørnestenen i udvidelsen, om reformerne af fællesskabspolitikkerne, især strukturfondene, den fælles landbrugspolitik, og de fremtidige finansielle overslag. For det fjerde, de samlede tekniske forslag i forbindelse med gennemførelsen af den fælles mønt. For det femte, forberedelsen af Kyoto-aftalerne på miljøområdet. For det sjette, forhandlingen om liberaliseringen af de finansielle tjenesteydelser under WTO, som blev afsluttet med succes i Geneve for nogle dage siden. Og endelig offentliggørelsen og den første anvendelse af en aktionsplan for det indre marked, som blev vedtaget i april, og som blev forelagt for Det Europæiske Råd i Luxembourg, og er et af de områder, vi giver høj prioritet, med konkrete forslag til forbedring af effektiviteten på det indre marked.
Arbejdet, men også den politiske indsats, med at gennemføre disse aktiviteter har sandsynligvis forsinket en del af de lovgivningsmæssige initiativer, såvel som de høringsdokumenter, som visse parlamentsmedlemmer efterspørger med al mulig grund. Er denne forsinkelse berettiget? Det er den sandsynligvis ikke i alle tilfælde. Men jeg vil dog gerne understrege, at Kommissionen har koncentreret sig om de emner, som den har vurderet var vigtigst, og den har bestræbt sig på at skitsere en strategi for Europa for de kommende ti år. Og jeg håber, at Kommissionen høster anerkendelse for denne indsats.
Tillad mig, at jeg hurtigt går videre med prioriteringerne for 1998. Formand Santer har allerede fremlagt vores prioriteringer for det kommende år, og jeg mener ikke, at nogle af disse prioriteringer bør forsømmes. Jeg henviser konkret til følgende: for det første, en forsættelse af vores beskæftigelsesstrategi på europæiske plan; for det andet, udvidelsen, som blev iværksat sidste weekend, og som vil kræve en ekstraordinær politisk og teknisk indsats af os for at udvikle og forberede forhandlingerne, reformen af fondene og den fælles landbrugspolitik og indførelsen af euroen; og endelig aktionerne til fordel for borgerne, ikke mindst konklusionerne fra Amsterdam og Kyotokonferencen. Og vi må heller ikke glemme udenrigspolitikken, som kræver en omfattende handling, såvel på WTOområdet som ved en forstærkning af vores tilstedeværelse i den diplomatiske politik og sikkerhedspolitikken.
På den anden side bør institutionerne på dette område, ligesom det var tilfældet med "fællesskabsgørelsen« af Schengen, handle hurtigt for at kunne anvende beslutningerne fra Amsterdam.
Inden for rammen om den frie bevægelighed og immigrationen, også på områderne for strafferet og retfærdighed inden for den tredje søjle, begynder Kommissionen at forberede anvendelsen af den nye traktat, og der ligger allerede forslag på bordet, og der er andre, der er under forberedelse. Så snart det er muligt, vil vi ligeledes fremlægge et aktionsprogram om retlige og indre anliggender.
I forbindelse med forberedelsen af programmet for det kommende år skal vi nævne to store institutionelle forpligtelser: forberedelsen af en ændring af beslutningen fra 1987 om komitologi, som vi forpligter os til at forelægge for dette Parlament og i Rådet til juni, og forberedelsen af et dokument, som dette Parlament har anmodet om til Det Europæiske Råd i december 1998 om de fremtidige institutionelle reformer. Som De ved, har Kommissionen forpligtet sig politisk hertil, og jeg bekræftede dette i denne sal i anledning af vores beretning om Agenda 2000 .
Og til slut vil jeg gerne henholde mig til forholdet mellem vores to institutioner. Vi har forelagt en liste med forslag, som vi påtænker at behandle det kommende år. Vi ønsker, at vores arbejdsprogram og listen med lovgivningsmæssige forslag, som er resultatet af udøvelsen af vores initiativret, ikke bliver modtaget som noget, der udelukkende vedrører Kommissionen.
Dette parlament skal inddrages i programmet for det kommende år, såvel som i dets udvikling. Det er sandt, at Unionens parlamentariske system ikke er baseret på en dialektik mellem flertallet og opositionen, men Kommissionen kan ikke udelukkende basere sig på en legitimitet, som det har opnået en enkelt gang ved indsættelsesafstemningen. Vi har behov for en varig politisk reference, som er demokratisk valgt, som bekræfter denne legitimitet, og efter min opfattelse er eksemplet med sagen om kogalskaben særligt betydningsfuldt. Jeg mener, at Parlamentet har spillet en virkelig konstruktiv rolle i forbindelse med dets kontrol. Men det er også blevet åbenbart, at man aldrig kan opbygge en sund Union ud fra en følelse af uigennemsigtighed eller mistillid mellem borgerne og institutioner eller på basis af de udøvendes afvisning af at underkaste sig den demokratiske kontrol.
Og nu vil jeg slutte. Kommissionen har påtaget sig forpligtelsen til at deltage i en forstærket indsats til opbygning af det ny Europa og til at bekræfte de positive, meget positive initiativer fra Unionen med henblik på at bekæmpe arbejdsløsheden, at gennemføre de miljømålsætninger, som vi har fastlagt i Kyoto, at opnå at euroen kommer til de fastsatte terminer og til at fuldstændiggøre det indre marked og gennemføre udvidelsen.
Efter min mening er dette også en forpligtelse for Parlamentet og medlemsstaterne, og jeg tror kort sagt, at vores fremtid afhænger af et effektivt samarbejde mellem institutionerne.
Derfor skal vi ikke give denne øvelse en rituel karakter, ikke organisere os med en simpel og burokratisk redaktion af lister, som er mere eller mindre konfliktfyldte. Lad os gå i gang med et virkeligt politisk program.
På denne baggrund beder jeg dette Parlament om at handle sammen med os for at opnå dette, og på denne måde forny dets tillid til den nuværende Kommission.

Fayot
 Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil tvinge mig til at være diplomatisk. Under forberedelserne til denne debat og den efterfølgende resolution har jeg konstateret, at det regnskabsår, vi behandler, kun interesserer ganske få i dette Parlament. Måske ved de ikke helt præcist, hvad formålet er, eller de ved ikke, om det har en reel politisk betydning.
Jeg mener personligt, at dette regnskabsår kan blive afgørende for en demokratisk funktion af Den Europæiske Union, for det er afgørende for et Parlament, der efter Amsterdam-traktaten er blevet opfordret til fuldt og helt at blive medlovgiver. I vores institutionelle system er det Kommissionen, der har retten til at tage lovgivningsinitiativer. Det er rigtigt, at Maastricht gav Parlamentet ret til at fremsætte lovforslag i henhold til artikel 38B, men selve loven og overvejelser og forberedelser til lovdokumenter for Unionen hører i alt væsentligt under Kommissionen.
Men denne Kommission sidder i fem år og bliver med sit bureaukrati stadig mere uafsættelig og urørlig. Den bør kontrolleres og påvirkes af Parlamentet. Det er klart, at vi som parlament forsvarer Kommissionens stærke position, men det er dog nødvendigt, at den accepterer at bøje sig for visse demokratiske regler. Med en mere generel status over Unionen er denne debat den eneste, der går længere end til isolerede fænomener og specialiteter, og som foretager en samlet evaluering af Kommissionens aktiviteter for såvel det indeværende som det kommende år. Det er den eneste mulighed for at give en politisk detaljeret og konkret vurdering af aktiviteterne for den Kommissionen, vi indsatte i 1995.
Hr. formand, Parlamentets hovedanke imod Kommissionen varierer ikke meget fra det ene år til det næste. Den respekterer ikke sit eget program. Ud af dens 18 planlagte lovforslag for 1997 havde Parlamentet i slutningen af november modtaget 7. Kommissionen tager ikke systematisk initiativ til at frigøre de 197 sager, Rådet har blokeret. Parlamentet har ved mange lejligheder bedt om at få præcise angivelser af det juridiske grundlag og om planlægningen af det interinstitutionelle arbejde. Endelig skulle Kommissionen tage og rydde op i sine skuffer og udarbejde en liste over blokerede lovforslag, hvor den angiver, hvilke man burde trække tilbage og informere Parlamentet om disse sager. Sagen er klar, og klagerne gentager sig selv. De er tilstrækkeligt alvorlige til, at vi kunne gå i gang med at udvikle et bedre interinstitutionelt samarbejde på lovgivningsområdet.
(Bifald) Derfor, hr. kommissær, foreslår vi en regelmæssig evaluering i løbet af året. Jeg siger med vilje i løbet af året, eventuelt på grundlag af et skriftligt dokument, om gennemførelsen af lovgivningsprogrammet. Jeg er ikke fortaler for at skabe nye institutioner og nye strukturer. Det ville være bedre at anvende dem, der allerede bruges til jævnlige møder mellem Kommissionen og Parlamentet. Således kunne man benytte Parlamentets Udvalgsformandskonference til jævnligt at foretage en evaluering, for eksempel hvert kvartal, af udførelsen af det aktuelle program, i overværelse af Kommissionens generalsekretær, der på forhånd var underrettet. Det ville give Kommissionen en mulighed for at udarbejde en delrapport og udøve selvdisciplin.
Vi bebrejder også Kommissionen overfloden af rådgivende dokumenter. De har svaret på denne anke. Santer havde i øvrigt meddelt, at der ville blive mindre lovgivning og flere overvejelser. Vi har intet imod denne fremgangsmåde som sådan. Vi har faktisk i Billinghams betænkning, der blev vedtaget i formiddags, bedt om, at der bliver udarbejdet en grønbog om tjenesterne af generel interesse, idet det drejer sig om et nyt område inden for EU's politiske arbejde. Men vi kan ikke stille os tilfredse med overvejelser, hvor nyttige de end måtte være. Det er nødvendigt på et vist tidspunkt at skride til handling, eller at standse op. Overvejelser er også en langsom form for modning. Det er en modning, men det skal på ingen måde være en fordærvelse.
Lad mig give et personligt eksempel. I den foregående valgperiode udarbejdede jeg en initiativbetænkning om mediekoncentrationen og pluralismen i meningsdannelsen. Kommissionen Delors fremlagde i 1992 en grønbog med et spørgeskema for at rådføre sig med de faglige miljøer. Jeg lavede en ny betænkning, der som den første blev vedtaget med et meget stort flertal i 1994. Under høringerne sidst i 1994 blev De, Oreja, spurgt, om De mente, der var noget, der var nødvendigt at gøre. Jeg husker, at De meget fast svarede, at det var nødvendigt med et direktiv. Monti, i denne Kommission er fortsat med at arbejde i denne tjeneste med dette spørgsmål. Parlamentet har genfremsat sit krav adskillige gange i form af resolutioner. Men det har indtil nu ikke givet noget resultat, og vi er i slutningen af 1997. Så nu må Kommissionen vælge: enten udsender den en tekst, eller også begraver den spørgsmålet, og i så tilfælde skal den sige det klart! Det ville være en politisk handling, man kan forholde sig til.
Den måde, hvorpå programmet for 1997 blev gennemført, og indholdet af programmet for 1998 viser Kommissionens ambitionsniveau. På det politiske plan har 1997 været afgørende, og 1998 vil blive det i endnu højere grad. Men det er nødvendigt at understrege, at den offentlige mening i EU i mindre og mindre grad accepterer markedskræfternes absolutte dominans, foragten for forbrugeren til fordel for indtjeningen og den europæiske socialmodels forfald i den økonomiske logiks navn. Det er en politisk kendsgerning.
Presset af Parlementet og den offentlige opinion har Kommissionen på en god måde styret krisen omkring kogalskaben. Der var der tale om et vendepunkt, og Parlamentet erkendte det helt klart. Meget vil naturligvis afhænge af, hvordan Kommissionen vil kontrollere og i påkommende tilfælde straffe de medlemsstater, der slæber fødderne efter sig. Det er også nødvendigt hurtigt at supplere lovene omkring fødevaresikkerheden.
Vi skal også forhandle om et andet vendepunkt, nemlig beskæftigelsen. Beskæftigelsestopmødet har fremkaldt reelle forventninger hos arbejdstagerne og i den offentlige opinion generelt. Alle tror nu, at en aktivitet er nært forestående. Kommissionen har et kæmpemæssigt ansvar for, at beslutninger fra topmødet føres ud i livet. Det er nødvendigt, at den gør det hurtigt, og især at den ændrer en del af sin egen praksis. Således skal man i de store økonomiske retningslinjer endelig alvorligt overveje beskæftigelsesdimensionen. Vi forventer, at Kommissionen hurtigt konkretiserer Rådets politiske aftale om at anvende de budgetbevillinger, der er for beskæftigelsen.
I et ændringsforslag til punkt 18 i vores resolution beder socialisterne om en nyformulering af den årlige økonomiske betænkning og de store linjer for den økonomiske politik og om, at der udarbejdes forslag til sekundær lovgivning baseret på artikel 103, stk. 5 for at styrke Europa-Parlamentets indflydelse på koordinationen af den økonomiske politik. Vi ønsker de nye forslag hurtigt for at bekæmpe den sociale udelukkelse. Vi ønsker endvidere, at Kommissionen tager hensyn til ligevægten i beskæftigelsen i sine liberaliseringstiltag.
Til slut et par ord om beskatningen. Lovgivningsprogrammet for 1998 indeholder et forslag til beskatning af opsparing. Som socialister havde vi hellere set, at Kommissionen fremsatte et forslag om en særlig social moms på de specielt arbejdskraftsintensive tjenesteydelser. Hvad angår direktivet til beskatning af opsparing, som Kommissionen vil fremsætte i 1998, må vi se på, hvordan medlemsstaterne vil opfylde de mange betingelser, de selv har sat op ved indgåelsen af den politiske aftale i Rådet. Disse betingelser er vigtige, for at direktivet ikke skal medføre kapitalflugt fra EU til et skatteparadis i nabolandene.
Som afslutning, hr. formand, er jeg overbevist om, at Parlamentet kan hjælpe Kommissionen med at forhandle alle disse vendepunkter, hvis vi lægger mere beslutsomhed i vores fælles politiske aktiviteter. Lovgivningsprogrammet skal være instrumentet for en politisk vilje med hensyn til beskæftigelsen og beskyttelse af forbrugerne og miljøet. Det er dette program og en gennemsigtig og komplet gennemførelsesform, der skal gøre Fællesskabet gennemsigtigt, demokratisk og effektivt.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg kunne egentlig gentage, hvad jeg sagde sidste år. Jeg har i formiddag endnu en gang hentet teksten fra harddisken, og teksten ville egentlig være den samme. Vi har i dag en forhandling, som viser, hvordan forbindelsen mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet er. Vi har i dag en forhandling, hvor vi sammen undersøger, hvordan Kommissionen og Europa-Parlamentet kan hjælpe hinanden til at bringe Europa nærmere. Vi begyndte i 1995 med Santer-Kommissionens tiltrædelse. Det første år var overvejelser, det andet år, 1996, hellere gøre mindre og så gøre det godt, i 1997 er der faktisk gjort temmelig meget. De har selv nævnt det, hr. Oreja. Vi har haft regeringskonferencen med Amsterdam-traktaten, Agenda 2000 med alt det arbejde, der var knyttet dertil, beskæftigelsestopmødet, fuldendelsen af det indre marked, hele skatteog afgiftssagen og desuden temmelig mange foredrag. De hører ikke mig sige her, at Kommissionen ikke har gjort noget. Hvad vi dog siger, er, at det, som var nedfældet for året 1995, for året 1996 og for året 1997, endnu ikke er modtaget hos os; hvad skal vi nu gøre?
Hr. formand, jeg vil gerne her endnu en gang gentage, at vi også er hinandens partnere. Jeg vil derfor spørge Kommissionen: Kan vi ikke finde en måde, en procedure, hvorved vi f.eks. en gang hver tredje måned også begynder at justere tingene for at se, om alle de aktiviteter, som er planlagt, faktisk stadig passer til alle de prioriteter, som vi også har i fællesskab? Det var det første punkt.
For det andet vil jeg gerne have at vide af Dem, hvorfor De på visse tidspunkter ikke kommer igennem i Rådet. Hvorfor kan De ikke meget hurtigere deblokere det, eller i hvert fald meddele Parlamentet det? Hvad jeg således gerne vil have, er, at vi følger eksemplet fra den måde, hvorpå kommissær Fischler og kommissær Bonino har håndteret færdigbehandlingen af BSE-sagen, den måde, hvorpå Parlamentet blev inddraget deri. Jeg tror, at vi på en sådan måde som Parlament kan arbejde meget bedre med hensyn til hurtighed og intensitet, også hvad Kommissionen angår.
Jeg har netop sagt: Hvis der står ubehagelige ord i beslutningsforslaget, kommissær Oreja, må De ikke tage Dem det personligt nær. De er nu netop ansvarlig for denne koordineringsopgave. Men jeg har lidt på fornemmelsen, at De af alle disse forskellige kommissærer nu får udleveret en liste gennem computeren, at denne liste hæftes sammen og derefter forelægges Parlamentet. Jeg tror - måske fremstiller jeg det alt for simpelt - at det sådan omtrent skal foregå på denne måde. Jeg har en fornemmelse af, at vi på dette punkt, med regelmæssige drøftelser og med denne BSE-undersøgelse som et godt eksempel, muligvis gennem konferencen af udvalgsformænd, meget bedre kan realisere det venskab, som vi har med hinanden.
Hr. formand, jeg accepterer heller ikke det argument, som kommissær Oreja bruger: Parlamentet kræver så meget. Må jeg, jeg kom netop i tanker om det, give et eksempel fra mine egne erfaringer? Fjernsalg - de omfattede finansielle tjenesteydelser. Kommissionen havde foreslået det. Kommissionen fjerner det igen efter førstebehandlingen. Og derefter har vi så brug for meddelelser, notater og et nyt direktiv for at genoprette det, som på det tidspunkt er fjernet.
Hr. formand, det skyldes altså ikke kun Parlamentet, det skyldes også Kommissionen. Den eneste opfordring, og den står også i beslutningsforslaget, er: Lad os finde en måde, hvorpå vi sammen kan nå frem til en bedre tilpasning. Hvis der er et ord, som bekymrer Dem i beslutningsforslaget, så taler vi om det.

Thors
Hr. formand, med risiko for igen at blive forkert oversat, som da jeg forrige gang talte svensk og ordet travestere, to travesty , i tolkningen blev til transvestit, bruger jeg svensk igen.
Jeg er enig i det, som de foregående talere sagde, at arbejdsprogramdiskussionen er ganske meningsløs. Jeg er forbavset over de forklaringer, kommissæren gav angående de udfordringer, som ifølge ham er årsagen til, at lovgivningsprogrammerne ikke er blevet virkeliggjort. De var jo kendte, da vi vedtog og diskuterede programmerne sidste gang.
På den anden side synes jeg heller ikke, at de store gruppers, eller flertallets, forslag til fælles resolution er seriøst med 50 forskellige punkter, som vi burde behandle i det kommende år. Det ville ingen af institutionerne kunne klare.
Jeg tror for det første, at også vi i Parlamentet skal indvies i de nye programdokumenter, som Kommissionen er ved at tage i brug. Vi skal samtidig enes om, at agendaarbejde og at forberede os på årtusindskiftet er det vigtigste. Vi skal også sørge for at arbejde for, at Kommissionen bruger sine eksisterende magtbeføjelser så meget som muligt.
Med hensyn til hele arbejdsprogrammet ved vi i dag efter diskussionen i Luxembourg, at der findes andre prioriteringer, som er kommet højere op end de, der findes i arbejdsprogrammet. Jeg tænker for eksempel på spørgsmålet om fødevaresikkerheden. Vil de lovforslag, som Europarådet har efterlyst, komme til næste år eller ej? Det samme gælder for den nordlige dimension, som nævnes i Rådets resolution. Jeg tror, dette er et af problemerne i arbejdet med lovgivnings- og arbejdsprogrammet for Kommissionen til næste år.

Fantuzzi
Hr. formand, i det lovgivningsprogram, Kommissionen har fremlagt, indtager de nye forordninger i reformen af den fælles landbrugspolitik en central plads, og vi håber, at det nu er alvor! At 1998 bliver året for en reform, for tiden går ubønhørligt, og den fælles landbrugspolitik kan ikke kun være genstand for teoretiske debatter. Man har for længe annonceret reformer af den fælles landbrugspolitik. Det var i 1995 i Madrid, at hr. Fischler vedtog det berømte strategipapir om det europæiske landbrug, hvori det hed, at status quo ikke ville vare længe. Endelig i 1997, næsten to år senere, er de første forslag kommet med "Agenda 2000«.
Men hvis vi tager den usikkerhed og den tøven i betragtning, som findes i "Agenda 2000«, og den tid, der er gået, er vi bange for, at optionen med status quo, som man jog fra døren, kan komme ind igen ad vinduet. Men efter vores gruppes mening er der påtrængende behov for ændringer i den fælles landbrugspolitik, og Revisionsrettens beretning fra 1996 peger på nogle problemer, herunder samhørigheden.
Vi i den socialistiske gruppe holdt den 13. og 14. november en konference om den fælles landbrugspolitiks fremtid, hvor vi søgte at formulere vores holdninger, gjorde os overvejelser og sagde, at det er nødvendigt at skabe en ny legitimering af landbrugspolitikken, for den folkelige tilslutning til den er i stadig større fare for at forsvinde.
Vi kan miste den fælles landbrugspolitik og dens formål om solidaritet, hvis man tager i betragtning, at når nogle økonomi- og finansministre gør regnskabet op på plus- og minussiden med hensyn til Fællesskabets budget, henviser de ofte til den fælles landbrugspolitik.
Den eneste måde, hvorpå den fælles landbrugspolitik kan genskabe denne konsensus, denne forbindelse med samfundet, er at tage de indre og ydre udfordringer til den fælles landbrugspolitik op, de europæiske og de internationale udfordringer, i et langt perspektiv og uden frygt for at sætte den nuværende inerti under debat.
Vi finder, at Kommissionen i "Agenda 2000« peger på at afvikle den fælles landbrugspolitik. Vi har imidlertid den fornemmelse, at med hensyn til de afgørende emner som loftet for støtte, modulation og økokompatibilitet gør man lidt for let regning på nærhedsprincippet og spiller bolden over til medlemsstaterne.
Vi understregede således: kvalitetspolitik, landpolitik, ny opmærksomhed om middelhavsprodukter og forenkling, og vi afventer i spænding forslagene til forordning i de første måneder af 1998.
Fra vores gruppes side, hr. kommissær, vil der ikke være unyttige forhalingsforsøg eller endnu værre, udnyttelse af vanskelighederne, men der vil være vilje til at deltage og give den fælles landbrugspolitik en fremtid, så den bliver et bedre middel til at ledsage indsatsen hos virksomhederne, der vil være konkurrencedygtige og sætte deres ben på markedet, som bliver stadig mere komplekst og globalt.

Dimitrakopoulos
Hr. formand, jeg vil gerne henlede hr. kommissærens opmærksomhed på nogle områder, der vedrører Unionens udenrigspolitiske forbindelser, og som er nævnt i det kommissionsprogram, vi har fået forelagt.
For det første er der den nye transatlantiske dagsorden. Det er et meget vigtigt område, som kræver et stort forberedelsesarbejde, som da også har præget dem, der hidtil har forvaltet forbindelserne mellem Europa og USA.
For det andet er der Europas forberedelser til dets deltagelse i den næste runde af GATT-forhandlingerne, der indledes i 1999. Dette spørgsmål kræver den allerstørste forberedelse, hvis vi ønsker, at Europa skal bevare sin vigtige rolle både på det lovgivningsmæssige og det institutionelle område.
Det tredje spørgsmål er Rusland og Ukraine. Forbindelserne til Rusland og Ukraine og det forhold, at disse to lande snart igen vil ønske flere midler fra os end hidtil, er noget, vi bør tage med i vores overvejelser.
For det fjerde er der Mellemøsten. Dette er en region, som Europa tillægger meget stor betydning og allerede yder en stor støtte til, uden at dette dog modsvares af en tilsvarende politisk tilstedeværelse. Også her er der brug for meget konkrete forslag, der kan bidrage til en relancering af fredsprocessen.
Endelig er der Balkanområdet. Det europæiske bidrag til Balkan kan og bør ikke kun være begrænset til den enorme genopbygningsindsats, men der bør fremsættes mange og kreative forslag til at knytte Balkanlandene nærmere til Unionen.

Frischenschlager
Hr. kommissær, jeg refererer først til den skriftlige form af Kommissionens arbejdsprogram, hvor De fuldkommen rigtigt gang på gang betegner Agenda 2000 og forudsætningerne for udvidelsen som et af de vigtigste forehavender, og selv i Deres tale har De betegnet dette som en hjørnesten. Så meget mere skuffede det mig, at De ikke nævnte reformen af institutionerne i den skriftlige formulering af planerne. Jeg er derfor meget glad for, at De nu i Deres foredrag har nævnt Europa-Parlamentets anmodning om inden udgangen af det kommende år at fremlægge det væsentligste indhold af reformen af institutionerne og betegnet dette som en opgave for Kommissionen. Jeg anser dette for helt væsentligt, fordi vi ved, at der vil være rigelig politisk modstand mod udvidelsen, som man yderligere vil udskyde under henvisning til den manglende reform af institutionerne. Jeg er virkelig bange for, at reformen af institutionerne eller kravet herom vil blive misbrugt til at forhindre udvidelsen af Den Europæiske Union. Dette skal vi i fællesskab kæmpe imod, dels Den Europæiske Kommission som primus motor for udvidelsen inden for vores institutionsstruktur, og dels vil De i Europa-Parlamentet eller i det mindste i store dele af Parlamentet finde massiv støtte til en fornuftig og vidtrækkende reform af institutionerne. Jeg beder Dem derfor om i henhold til Parlamentets beslutning at betragte reformen af institutionerne som en af de vigtigste hjørnestene i Kommissionens opgaver i det kommende år.

Roth-Behrendt
Tre minutter, hr. Oreja, hvad skal jeg sige på tre minutter om dette arbejdsprogram? Det er et svært spørgsmål. Normalt er det ikke et problem. Men denne gang er det. Jeg kunne for eksempel spørge, om Deres fremlæggelse er en slags tilsløringtaktik, og jeg siger dermed lidt mere tydeligt det, som hr. Fayot i sin tale fik pakket meget mere elegant og meget høfligere ind.
Kommissionen - jeg ved, at det er med urette, jeg skælder ud på Dem, og det undskylder jeg over for Dem som person, De må jo her så at sige stå til ansvar på Deres kollegers vegne - Kommissionen har fremlagt et antal dokumenter: et dokument om nye lovgivningsinitiativer, med et kommissionsnummer; et dokument om de politiske prioriteringer, med et kommissionsnummer; et dokument om det, De har gjort i 1997 - desværre ikke om det, De ikke har gjort - med et kommissionsnummer. Det, som interesserer mig mest, nemlig listen med angivelse af Deres planer for dette år, uden kommissionsnummer, er i øvrigt også det tykkeste dokument med de fleste forslag. Det betyder, at vi må forlade os på det, måske kommer det, måske ikke.
Så vil jeg sige noget om det, som alle her forventer af mig. Vi har i den forløbne måned stemt om en resolution om, hvorvidt Kommissionen fortjener at blive fyret; hvorvidt Kommissionen fortjener en mistillidserklæring - indirekte naturligvis. Vi har sagt nej. Jeg holdt ved den lejlighed en tale, som var fuld af ros til Kommissionen. Jeg har også i det sidste halve år som formand for BSE-kontroludvalget hyppigt rost Kommissionen, også Dem, da De aflagde besøg i mit udvalg. Men nu har jeg overhovedet ingen grund mere til at rose Dem! Ikke Dem som person, hr. Oreja, heller ikke hr. Bangemann og mange andre. Hvor er lovgivningen som opfølgning af BSE, hvor er det, som vi ønskede at få? Jo, der er en grønbog om levnedsmiddellovgivning. Men hvor er den rigtige lovgivning herom? Hvor er rammedirektivet om levnedsmidler som helhed, om levnedsmiddelkontrol, om hygiejne og om andre aspekter?
Jeg har lidt på fornemmelsen, hr. Oreja, at Kommissionen nu igen synker tilbage i den dvaletilstand, som De også tidligere i de sidste ti år har befundet Dem i. Jeg er ikke til sinds at acceptere dette. Vi vil meget opmærksomt følge, hvad der sker i de næste måneder. Intetsteds i de dokumenter, jeg her har nævnt, står der noget om, hvad De konkret vil gøre. Når jeg siger De, mener jeg naturligvis Kommissionen, stadigvæk ikke Dem som person. Jeg har overhovedet intet imod, at hr. Santer siger, De behøver mere tid til overvejelser. Jeg har altid syntes, at overvejelser er fremragende. Jeg vil blot meget gerne se et resultat af Deres overvejelser, og jeg ønsker ikke endnu en grønbog, jeg ønsker ikke endnu en hvidbog, jeg ønsker herlige lovgivningsinitiativer. Jeg ønsker mærkning af næringsmidler, jeg ønsker levnedsmiddelhygiejne, levnedsmiddelkontrol, jeg ønsker rammelovgivning herom!
Vær venlig at gå hjem og sig til hr. Bangemann, at nu må han se at komme op på mærkerne og begynde at gøre noget. Jeg ved, at hr. Bangemann gerne ville diskutere det direkte med mig, og det vil jeg også gerne gøre her igen sammen med hr. Bangemann. Det, som står her i disse mange dokumenter, også i dette halvofficielle dokument, som ikke engang har et kommissionsnummer, er på ingen måde nok til, at jeg næste år vil sige, ja, denne Kommission gør, hvad den skal. På ingen måde, hr. Oreja! Det gør mig ondt, at det går ud over Dem, vær venlig at sige det til Deres kolleger!

Jarzembowski
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg kan på vegne af Udvalget om Transport og Turisme fuldstændigt slutte mig til det, som den forrige taler har sagt. Også i Udvalget om Transport og Turisme frygter vi, at vi i 1998 vil få flere meddelelser og hvidbøger end konkrete lovforslag. Vi beklager det, og jeg håber, hr. kommissær, at De vil tale med Deres kolleger endnu en gang og bringe dem på andre tanker. Jeg nævner kun et enkelt eksempel fra transportområdet. Der vil vi få en meddelelse om miljø og lufttrafik. Nej, hr. kommissær, vi vil have et helt konkret forslag til forbedring af lufttrafikkens miljøvenlighed. Det vil vi gerne tale med Dem om, men ikke i en generel debat om miljø og lufttrafik! Det er igen en, jeg vil ikke sige tilsløringstaktik, men det er Kommissionens manglende mod til at fremlægge konkrete ting.
Men måske er Kommissionen også bare bange for Rådet, fordi Rådet altid skubber ubehagelige sager foran sig. På området vejbenyttelsesgebyrer har man skubbet tingene frem og tilbage i et halvt år, og nu udskyder man det igen. Men, hr. kommissær, så er det bedre, at vi, Kommissionen og Parlamentet, siger: "Kære Råd, her er lovforslaget, indrøm din passivitet«, end at Kommissionen i overdreven underdanighed undlader at fremsætte forslag overhovedet, men endnu en gang fremsender en meddelelse som tilskyndelse til overvejelser.
Men jeg vil tage et andet punkt op, som også en tidligere taler har omtalt, og belyse det ud fra transportområdet. Vi har behov for konkrete lovgivningsforslag om, hvordan de sociale aspekter af transporten omsider skal reguleres nu fire år efter den endelige gennemførelse af det indre marked. Vi har altid sagt, at harmonisering og liberalisering skal høre sammen. Vi har nu for en stor del bragt det ganske vidt med liberaliseringen, men harmoniseringen af de sociale, tekniske og skattemæssige rammebetingelser for transportområdet mangler stadigvæk. Jeg siger blot, at der i ikke så få tilfælde er en sammenhæng mellem jernbanestrejker i Frankrig, strejkende lastbilchauffører i andre medlemsstater og så det faktum, at folk føler, at vedrørende den lovede harmonisering af rammebetingelserne, netop på det sociale område, skylder Kommissionen os stadigvæk at fremsætte forslag.
Et tredje område, som jeg vil minde om, er følgende: Vi har i det sidste år to gange bedt Kommissionen om i løbet af et år - for så vidt har De tid endnu, hr. Oreja, men kun indtil februar - at forelægge os et konkret forslag til beregning af de eksterne omkostninger i transportvæsenet. Vi har som Parlament med overvældende flertal sagt: Javel, vi ønsker at internationalisere de eksterne omkostninger, men vi er nødt til at have beregningsmetoder for alle transportformer, ikke kun altid for lastbiler, for sådan en dejlig jernbane frembringer jo også snavs og støj, og flyvemaskiner ligeså. Derfor har vi bedt Kommissionen om at fremlægge de eksterne omkostninger for alle transportformer på dokumenterbar videnskabelig basis, for at vi derefter kan internationalisere de eksterne omkostninger for alle transportarter samtidig. Men, og her kender jeg Kommissionen - jeg griber tilbage til det, som den forrige taler sagde - Kommissionen har vidst det, men der står ikke et ord om det i lovgivningsprogrammet. Og hvis vi ikke passer på, vil Kommissionen ved udgangen af 1998 sige, at den desværre ikke har haft tid.
Det sidste område: Selvom Kommissionen entydigt er uskyldig her, vil jeg alligevel bede den overveje i det nye år, også selvom Rådet på ny har afvist støtte til turismen, hvordan den på basis af de eksisterende politikker og programmer kan gennemføre en subsidiær ledsagende støtte af turistsektoren, for turismen sikrer og skaber flere jobs og større økonomisk vækst i Fællesskabet end hele landbruget tilsammen. Derfor fortjener netop de små og mellemstore virksomheder støtte til turismen, og vi beder om Deres hjælp på dette punkt.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer, så slutter den tredje tysker sig til kritikken fra de to foregående talere. Jeg vil nu ikke formulere det så drastisk som min kollega Roth-Behrendt, men vil gøre det lidt mere diplomatisk. Hr. Oreja, Kommissionen kunne være mere aktiv. Jeg vil sige det lidt skarpere inden for området indenrigspolitik i Den Europæiske Union. Hvis Kommissionen ikke bliver mere aktiv, bidrager den ved sin passivitet til i stadig stigende grad at forstærke en farlig udvikling, som er i gang i Den Europæiske Union, nemlig en stærk følelse af mangel på demokrati, som griber om sig i denne Union.
Jeg bliver ikke træt af at anføre her i Parlamentet, at Rådet - og det er ganske særligt visse medlemsstater, der blokerer; vi hørte i går fra fru Gradin, at nogle af Kommissionens initiativer er strandet på et veto fra stater, som ikke blev nævnt i går, men vi ved, hvilke medlemsstater det er - altså at Rådet har for vane at føre en politik, der ser således ud: Stadig flere sager, især ting, som på det nationale plan, indenrigspolitisk set, er ubehagelige, transporteres langsomt, men sikkert til Europa, for at man på den hjemlige politiske front kan sige, at det hører hjemme i Bruxelles, det har vi ikke mere noget at gøre med her!
Men når disse sager er ankommet til Bruxelles, bliver de liggende i det mellemstatslige område og bliver - også ifølge Amsterdam-traktaten - ikke overgivet til Europa-Parlamentet, hverken som lovgivende forsamling og meget hyppigt heller ikke på samrådsområdet. Dermed bliver de praktisk taget unddraget den demokratiske kontrol i de nationale parlamenter og overføres heller ikke til den kontrol, der finder sted i Europa-Parlamentet. Denne demokratiske mangel bliver et ganske stort problem, når der skabes institutioner, som får ret til at gribe ind i de grundlæggende borgerlige frihedsrettigheder. Jeg behøver ikke at gentage Europol-debatten. Hvis der, som vi i de sidste dage har kunnet læse, for eksempel sælges data fra Schengens informationssystem til den organiserede kriminalitet, så spørger jeg: Hvem kontrollerer egentlig kompetenceforholdene? Hvem kontrollerer disse organisationer? Hverken de nationale parlamenter eller vi!
Fru kommissær Gradin gav i går en levende beskrivelse af, hvor svagt hun er udstyret personalemæssigt på dette område i Kommissionen. Det viser, at Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad beskæftiger sig med dette emne. Men netop fordi den i modsætning til os har en initiativret og ville kunne tage initiativer, bør den i højere grad gøre dette ved gennemførelsen af den frie bevægelighed inden for Den Europæiske Union, for blot at nævne et eksempel. I lovgivningsprogrammet optræder Monti-initiativerne ikke engang mere. Det var de sidste initiativer, Kommissionen har taget for at gennemføre den frie bevægelighed for borgerne, som er fastlagt i Amsterdam-traktaten og i Den Fælles Akt, og som ikke blev gennemført som led i Rådets strategi. Kommissionen har taget initiativer. De sidstnævnte optræder nu som sagt ikke engang mere i dens arbejdsprogram. Vis mere mod, så vil Parlamentet også støtte Dem på alle niveauer!

Böge
Hr. formand, hr. kommissær, det er sikkert rigtigt, at vi her ikke fremlægger en uendelig lang ønskeseddel, men koncentrerer os om det politisk nødvendige. Jeg siger helt åbent, at på den ene side er det rigtigt, at antallet af lovgivningsplaner er reduceret efter den stormfulde udvikling af det indre marked. Men jeg savner efter denne udvikling af det indre marked egentlig øgede bestræbelser, også fra Kommissionens side, for kontrol, fjernelse af overflødige ting, afbureaukratisering - og derfor vil jeg starte med at sige, opret en task force , som simpelthen skal gå i gang med at gennemgå hele regelsættet, tilvejebringe tæthed på borgerne og også på mange punkter sætte det sammen, så det bliver læseligt og til at håndtere derude.
Ganske kort til fem punkter: Vi vil naturligvis følge ganske nøje, hvordan De overholder de indgåede forpligtelser vedrørende BSE, og ikke kun på basis af halvårsrapporter, men også mellem disse i udvalgene. Sammen med Dem vil vi i samarbejdets og solidaritetens ånd fortsat følge udviklingen og insistere på, at De gennemfører det hele.
På landbrugspolitikkens område - det vil jeg sige meget klart - havde det været bedre fra starten at diskutere en tilpasning og videreudvikling af reformen fra 1992 og ikke lade som om, man ville opfinde hjulet igen hvert femte år. Udnyt tiden frem til marts til at indarbejde de kritiske punkter, som er nævnt her i Parlamentet, så denne reform kan blive mere i overensstemmelse med fremtiden.
Jeg vil gerne sige meget klart, at kollegerne i Fiskeriudvalget er skuffede. De savner med undtagelse af omtalen af det finansielle instrument til strukturtilpasning oplysninger om internationale fiskeriaftaler for 1998 og meget mere. De bedes venligst indhente det forsømte i Fiskeriudvalget. Lad mig sige om budget- og finanspolitikken: Jeg forventer også på grundlag af vedtagelserne i Luxembourg, at der ikke kun udarbejdes en rapport over systemet for egne indtægter, men at De fremsætter forslag om en revision af systemet for egne indtægter.
På budgetkontrolområdet er det vigtigt for os, at der på basis af en interinstitutionel aftale tilvejebringes fuldstændig uafhængighed for UCLAF med udgangspunkt i Bösch's betænkning, og at at der også vedrørende samarbejdet på justitsområdet endelig sker fremskridt med henblik på beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser.

Cederschiöld
Hr. formand, hr. kommissær, kolleger, jeg har to synspunkter. Jeg begynder med det positive og vil varmt byde samarbejdet med USA velkommen, som har inspireret til en ny strategi med hensyn til syntetiske stoffer, for eksempel ved early warning system mod nye præparater og strengere lovgivning mod produktion og handel med narkotiske præparater.
Så til de punkter, som jeg er mindre positiv over for, og hvor jeg efterlyser noget. Det drejer sig om organiseret kriminalitet og fri bevægelighed. Kommissionen har selv her i kammeret sagt, at den har en opgave med at udfylde 20 punkter i Rådets handlingsplan mod organiseret kriminalitet. Alligevel indeholder arbejdsprogrammet for 1998 ikke noget om dette. Der er behov for indgreb med hensyn til pengevask og konfiskering af kriminelt opnåede formuer. Desuden vil jeg understrege, at der er punkter i Dublin-konventionen, som behøver at blive implementeret.
Det andet punkt drejer sig om fri bevægelighed. Vi har her Weil-rapporten, som tydeligt påpeger de problemer, der findes. Kommissionen må her blive mere aktiv som problemløser og angribe obstruerende lande. Jeg kan nævne et eksempel fra min hjemby, Stockholm. Over 3.000 personer får ikke deres retmæssige pension til tiden, fordi man ikke kan klare at beregne pensionen, når folk har arbejdet i andre lande. Hvis det bliver sådan, at almindelige hæderlige borgere oplever, at de indirekte får deres pension konfiskeret, i hvert fald midlertidigt, mens kriminelles formuer ikke konfiskeres, så risikerer Unionen naturligvis at miste troværdighed og tillige demokratisk støtte.
Kommissionen skal have mulighed for at arbejde som en effektiv overvåger af traktaterne, så vi i Unionen kan levere både sikkerhed og fri bevægelighed. På disse områder har borgerne forventninger til Kommissionen.

Oreja Aguirre
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, for det første vil jeg gerne takke Dem for alle de indlæg, der har været her i eftermiddag.
Og hvis jeg begynder med det første, hr. Fayots, så vil jeg gerne sige til ham, at jeg er fuldstændig enig i, at dette er en afgørende øvelse. Og det er den netop endnu mere fra det det øjeblik, hvor Parlamentet, efter Amsterdamtraktaten, har større beføjelser. Vi står foran traktatens ikrafttrædelse. Det samme, som man så lykkeligt har gjort i Det Europæiske Råd i Luxembourg på beskæftigelsesområdet, hvor man har fremskyndet anvendelsen af nogle af de bestemmelser, der var i traktaten, det skal vi også gøre i videst muligt omfang ved at iværksætte mange af bestemmelserne i traktaten, før den træder i kraft.
Hr. Fayot sagde, og jeg fuldstændig enig, at Kommissionen naturligvis skal være underlagt Parlamentets kontrol. Kommissionen er naturligvis ikke urørlig. Hr. Fayot stillede sig dette spørgsmål, og svaret er kategorisk: den er underlagt dets kontrol, naturligvis er den det, og det har vi sagt meget klart på baggrund af kogalskabsproblematikken. Jeg mener, at det netop er herpå, at selve Kommissionens legitimitet er baseret. Hvad ville Kommissions legitimitet være, hvis den ikke var underlagt en kontrol? Og jeg forsikrer Dem om, at jeg har været med i to Kommissioner, i den forrige og i denne, og at jeg har følt min legitimitet vokse efter at deltage i høringen den 4. januar 1995 i Europa-Parlamentet. Efter at jeg den dag havde underlagt mig denne høring, følte jeg, da jeg gik ud derfra, mig endnu mere som kommissær end før. Jeg er derfor fuldstændig enig i, hvad udøvelsen af denne beføjelse betyder.
Jeg vil også gerne sige til Dem - og på denne måde vil jeg også til en vis grad komme med et svar på de emner, som fru Oomen-Ruijten forelagde - at en af de vanskeligheder, der er mellem Parlamentet og Kommissionen, sandsynligvis skyldes et af de emner, som jeg synes er særligt vigtigt, nemlig det, som har med det juridiske grundlag at gøre. Jeg finder, at det er vigtigt, at vi kommer videre med fastsættelsen af det juridiske grundlag i de forslag, der fremlægges. Det er naturligvis noget, der afhænger af Kommissionen selv, men jeg tror, at det, at man kommer med anvisninger om det juridiske grundlag og om den type akter, som man gerne vil gennemføre, kan lette mødet mellem Kommissionen og Parlamentet.
Og i denne forstand er der et forslag, som er blevet fremlagt af hr. Fayot og behandlet af fru Oomen-Ruijten, som jeg er fuldstændig enig i. Jeg mener ikke, at vi skal lade være med at foretage denne øvelse, og det drejer sig ikke om at begrænse det til en gang om året; det bør gøres regelmæssigt.
Hr. Fayot, De taler om et kvartalsmøde. Hvorfor skal vi ikke gøre det? Det er der ingen grund til. Det, som Kommissionen ønsker, er netop, at der er meget gennemsigtighed. Lad os møde hver tredje måned på den måde, De måtte ønske. Lad os gøre det i Formandsudvalget, eller hvor De måtte ønske det. Jeg kan ikke i dette øjeblik give Dem et svar på alle de spørgsmål, som er kommet op her. Nogle er af lovgivningsmæssig karakter, mens andre ikke er det. Men vi kan gøre et seriøst, ansvarligt og punktlig arbejde og fortløbende forklare, hvad der er grunden til, at vi ikke er i stand til på et givet tidspunkt at komme videre med noget, eller hvorfor vi tror, at vi bør ty til en grønbog.
Hr. Fayot, De henviste til et emne, som ikke hører under mit ansvar og direkte kompetence som kommissær, men det gør det til gengæld som medlem af Kollegiet, det drejer sig om spørgsmålet om koncentration af medierne, spørgsmålet om pluralisme og koncentration af medierne. De har fuldstændig ret. Det er et spørgsmål, som allerede blev behandlet af den forrige Kommission, som udarbejdede en grønbog, offentliggjorde den, og vi fik en række svar. Jeg vil gerne sige en ting: svarene var utroligt forvirrede. Vi havde ikke på daværende tidspunkt et bedømmelsesgrundlag. Det var næsten ved afslutningen af Delors Kommissionen. Vi vidste ikke, hvad vi skulle gøre. Der kom en ny Kommission. Hr. Monti kom til. Hr. Monti udarbejdede en ny grønbog. Han offentliggjorde grønbogen. Vi fik svar. De var heller ikke klare. Hr. Monti, selvom han ikke havde fået tilstrækkeligt klare svar fra branchen og de sociale grupper, udarbejdede imidlertid et forslag til Kommissærkollegiet. Spørgsmålet blev behandlet. Der var en meget lang forhandling. Og ved afslutningen af debatten forelå der ikke en klar stillingtagen fra Kollegiets side. Og jeg finder, at hr. Monti, med en meget god dømmekraft, besluttede at fortsætte overvejelserne. De synes, at disse overvejelser er for lange. Men jeg mener, at hvis vi rammer rigtigt til sidst, så er det ikke noget problem, om vi bliver et par måneder forsinket. De ved godt, at det spørgsmål, De har bragt frem, er et meget vanskeligt spørgsmål. Det er et spørgmål, som vedrører mange brancher. Der er flere ting på spil. På den ene side, hvad betyder koncentrationen af medierne, og hvilke følger kan det få for borgerne. Og på samme tid, hvad betyder udøvelsen af en virkelig markedsøkonomi, hvilken vanskelighed er der for, at man efterhånden erhverver aktier, som gør det muligt, at man måske til sidst når frem til denne forståelse, hvordan beskytter man interesserne? Det er et meget alvorligt problem. Det er altså et af emnerne, og jeg er overbevidst om, at på kort sigt, jeg kan ikke sige hvornår, men jeg er sikker på, at det bliver på kort sigt, for jeg har bemærket, hvormeget hr. Monti er kommet ind på dette, så vil vi få en forhandling i Kommissionen, vi vil nå frem til en løsning og denne løsning vil vi forelægge for Parlamentet.
Jeg vil derfor gerne sige til Dem, at vi oplever disse emner meget intens, og jeg tror, at det, at der er en større gennemsigtighed, kan opnås ved en ændret metode. Jeg tror, at det vi har gjort galt, er metoden, og at vi derfor skal forbedre den metode, som vi vil bruge fremover.
Jeg vil også gerne tale om et andet af de emner, som er blevet rejst her, og det er de forslag, som er blevet blokeret. Godt, i den forbindelse vil jeg sige følgende. For det første, der er mange emner, som ligger hos Rådet, det er sandt. Ikke alle dem, der ligger hos Rådet, er blokeret. Det er muligt, at nogle af de emner, som ligger hos Rådet, kan blive kaldt tilbage af os, det er Kommissionens ret, en konsekvens af initiativretten er muligheden for at kalde tilbage. Hvorfor? Fordi de er uaktuelle. Der er andre, som i dette øjeblik befinder sig i en informationsfase, og der er andre, der snart skal til afstemning i Rådet. Under alle omstændigheder vil jeg gerne sige til Dem, at vi især vil overvåge disse emner. Jeg er bevidst om den særlige følsomhed, som Parlamentet har i så henseende, og jeg vil derfor give Dem et svar til den tid, og jeg håber, at vi snart kan mødes for at gennemgå listen over de forskellige emner, som stadig er uafklarede.
Nu vil jeg ikke sige ret meget mere til Dem, men jeg vil dog gerne sige en ting til fru Roth-Behrendt. Fru RothBehrendt, jeg forstår godt, at De er meget følsom i forbindelse med dette emne. De ved udmærket, at jeg allerede har været hos Deres udvalg, hvor vi var i lang tid, og De stillede mig mange spørgsmål om institutionelle emner, som på daværende tidspunkt var mine. Og jeg slap ikke så dårligt fra det, til trods for at det ikke var let.
Men jeg vil gerne sige til Dem i forbindelse med det emne, De tager op - og det er et meget vigtigt emne - så forventer vi at få resultaterne fra den konference, som blev organiseret af Europa-Parlamentet og Kommissionen den 3. og 4. november, og vi er i øjeblikket ved at uddrage konsekvenserne af dette møde. Synes De, at vi burde have gjort det tidligere? Godt, nogle gang er vi lidt langsomme, men vi er sikre. De skal derfor ikke være i tvivl om, at vil vi gå i dybden.
Vi ville også gerne vide, hvad der var konklusionerne på undersøgelsen af BSE, og det ved vi nu. Vi ville også gerne vide, hvad der skete med Det Europæiske Råd i Luxembourg. Så jeg har bemærket mig Deres bekymring. Næste gang tror jeg, at De kan skyde, men denne gang beder jeg Dem om ikke at gøre det, at De simpelthen venter, eftersom at jeg næste gang vil kunne give dem nogle mere kategoriske svar.
Der har været mange andre indlæg. Jeg vil gerne nævne et par stykker, for eksempel hr. Dimitrakopouloses. Jeg er enig i behovet for at forberede de udenrigspolitiske aktioner godt. Jeg tror, at det vi skal gøre er, at det der er dér, under forberedelse, det skal vi sætte i værk med det samme. Planlægningsenheden - vi får se, hvordan den fungerer. Den er et resultat af Amsterdam. Amsterdam-traktaten er stadigvæk ikke trådt i kraft. Iværksættelsen af denne planlægningsenhed kunne imidlertid fremskyndes til før ikrafttrædelsen af den nye Amsterdam-traktat.
Hvad angår hr. Fantuzzi, er jeg enig i de overvejelser, han har gjort sig, og som forekommer mig interessante, om landbrugspolitik og om den rolle, som subsidariteten spiller.
Jeg vil også gerne sige, at der er et emne, som især har bekymret mig, det er det som hr. Frischenschlager nævnte, da han henviste til reformen af institutionerne, og i hvilket omfang de vil kunne berøre udvidelsen. I den beslutning, som dette Parlament vedtog den 19. november, er der et meget vigtigt punkt - jeg tror, det var punkt 20 - om en opgave, som De giver Kommissionen, for at den skal fremlægge nogle forslag, og for at den udarbejder en betænkning før Det Europæiske Råd, som skal afholdes i Wien i 1998. Jeg vil gerne sige til Dem, at det forekommer mig, at dette er et virkeligt vigtigt og betydningsfuldt emne. Det vi ikke skal gøre - sådan som vi har gjort indtil nu, som vi har gjort det i Maastricht, som vi har gjort det i Amsterdam - er at tillade - hvis De vil give mig lov til at bruge et meget spansk udtryk - at vi bliver taget af tyren.Det vil sige, at det vi skal undgå er, at vi tillader, at tingene bliver fremskyndet så meget, at vi til sidst ikke har tid.
Vi kan ikke altid vente til sidste minut, ikke have tid og udsætte det. Fællesskabets teknik kan ikke være en udsættelsesteknik, det skal være en beslutningsteknik. Lad os ikke vente på, at der er en ny stat, som vil træde ind dagen efter, og endnu mindre, at der en stat nummer tyve, enogtyve eller toogtyve. Nej, lad os gøre det nu. Lad os først vente på, at traktaten bliver ratificeret. Det vigtige er ratificeringen af traktaten. De ved godt, at intet er sikkert, og, selvom det dårlige ikke altid er sikkert, så er det gode det heller ikke altid. Lad os derfor vente på, at traktaten bliver ratificeret, og når den er blevet ratificeret, så vil vi tage fat på arbejdet. Har De givet Kommissionen en opgave? Kommissionen vil løse den. Og vi vil forsøge at blive enige, Kommission og Parlament, vi vil forsøge også at få Rådet inddraget, og vi vil kort sagt forsøge at få løst dette institutionelle emne, som De har påpeget, uden pres fra den afsluttende forhandling om en ny stats indtræden i Fællesskabet.
Nuvel, dette er nogle af de ting, som jeg ville sige til Dem. Jeg vil også gerne med hensyn til hr. Schulz´ indlæg sige til Dem, at Kommissionens forpligtelse over for demokratiet er et meget klart emne. Jeg tror, at det er blevet tydeligt bevist i alt det, der er blevet gjort, netop på Regeringskonferencen, som for eksempel de forslag, som Kommissionen har udarbejdet angående et emne, som man næsten ikke taler om, og det burde man gøre, som er Unionsborgerskabet. Det er et af de emner, som har vundet mest ved Regeringskonferencen, sammen med emnet om den fælles beslutningstagning. Lad os forsøge at gå endnu længere. Vi vil forsøge det.
Og til hr. Böge vil jeg gerne sige, at jeg har bemærket mig de forslag, han er kommet med. Jeg tror ikke, at dette er tidspunktet til at genåbne forhandingen om nogle emner om den tredje søjle, som er bragt frem. Men der er noget, jeg tror på, og det er, at vi her har et spillerum, som Amsterdam-traktaten har givet, og vi skal se, hvordan vi kan formå at fremme det. Det vigtigste, eller en af de vigtigste ting, er den frie bevægelighed for personer, og vi ved, at vi skal fuldstændiggøre dette. Og vi har en procedure til at gøre det: resultatet af Amsterdam er ikke det, som jeg kunne have tænkt mig, jeg ville have foretrukket, at dette skridt var blevet taget på tre år og ikke fem, og at det i stedet for at skulle ske ved enstemmighed kunne ske ved flertal. Men sådan er Fællesskabet. Fællesskabet har altid været sådan. Det kan aldrig være helt tilfredsstillende. Men jeg mener, at det har anvist os en vej, vi vil forsøge det, og jeg håber kort sagt, at vi mellem Parlamentet og Kommissionen kan fortsætte fremad og skabe et virkeligt retfærdigt og solidarisk Europa.

Formanden
Jeg har modtaget syv beslutningsforslag, fremsat i overensstemmelse med artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.30.

Investeringsselskaber og kreditinstitutter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0380/97) af Bryan Cassidy for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 93/6/EØF om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag (KOM(97)0071 - C4-0304/97-97/0124(COD)).

Cassidy
Hr. formand, dette forslag til direktivet om kapitalgrundlag er en revision af et direktiv fra 1993, og det direktiv på sin side blev nødvendiggjort, for at Det Europæiske Fællesskab, som det på daværende tidspunkt hed, kunne drage fordel af de almengyldige bestemmelser, der blev vedtaget af Baselkomitéen for banktilsyn.
Da Parlamentet behandlede 1993-direktivet, var vi klar over, at det med tiden ville blive nødvendigt med nye elementer for at holde os ajour med den tekniske udvikling, men jeg tror ikke, vi forestillede os, at den tekniske udvikling ville gå så hurtigt, som den har gjort. Den rivende udvikling inden for finansielle tjenesteydelser har faktisk krævet en opdatering af bestemmelserne om kapitalgrundlag for at sætte finansinstitutter i stand til at beregne det, der benævnes "value-at-risk« (den potentielle risiko) ved hjælp af computermodeller. Anvendelsen af sådanne modeller er ikke tilladt i henhold til 1993-direktivet. Det vil de være i henhold til ændringerne af Baselbestemmelserne og ændringen af 1993-direktivet, som er under behandling i dag.
Der blev dog pålagt Kommissionen og Parlamentet en yderligere forpligtelse i 1993, som gik ud på at opstille bestemmelser for handelen med råvarer og afledte instrumenter, og de har krævet betydelige ændringer til 1993direktivet. Vi har alle arbejdet under svære betingelser, fordi de nye Basel-bestemmelser træder i kraft den 1. januar næste år, med andre ord om små to uger. Et af vores vigtigste mål i Kommissionen, Parlamentet og så sandelig Rådet er at forsøge at sikre, at vores ændring af 1993-direktivet kan træde i kraft hurtigst muligt for ikke at stille finansinstitutterne i Den Europæiske Union ugunstigt i forhold til deres konkurrenter i Japan, USA, Schweiz, Korea, Indonesien osv. idet det antages, at der stadig er banker i lande som Japan, Korea osv., der er i stand til at foretage sig noget. Ikke desto mindre er vi nødt til at værne om vores egne finansinstitutters position.
Hvad angår spørgsmålet om afledte instrumenter og råvarer, opstod der et problem, da Kommissionens forslag oprindeligt blev fremlagt, idet dette krævede, at råvarevirksomheder moderniserede deres systemer, således at de ville være i stand til at bruge computermodeller fra den 31. december 1999 - en bemærkelsesværdig dato dels fordi det er datoen for årtusindskiftet, dels fordi det er den dato, hvor nogle lande vil forsøge at indføre den fælles valuta. Det er blevet tydeligt, at der vil være stor mangel på velkvalificeret IT-personale, ikke kun i Den Europæiske Union men også i andre dele af verden.
Som ordfører var min første tanke at forslå, at denne tidsfrist udskydes til den 31. december 2002. Jeg har dog fundet ud af, at Rådet har været indstillet på at være mere gavmild end som så, og ændringsforslag 19, der skal stemmes om i morgen i kraft af PPE og andre politiske grupper, og dets supplerende ændringsforslag 20 vil hjælpe med til at tilpasse holdningen hos de virksomheder, der handler med råvarer og afledte instrumenter.
Som ordfører er jeg blot en ydmyg tjener for udvalget, og jeg må overlade beslutningerne om ændringsforslag 15, 16, 17, 18, 19 og 20 til Parlamentet. Men hvis jeg skal tage mig den frihed at vejlede Parlamentet, må jeg sige, at jeg håber, at salen vil finde det muligt at støtte ændringsforslag 19, 20 og 16. Nogle af de andre er muligvis trukket tilbage.
Når alt dette er sagt, har vi ikke meget tid at afse til dette. Jeg håber, når der skal stemmes om denne betænkning i morgen, at den vil blive vedtaget, om ikke enstemmigt så i det mindste med et betydeligt flertal, så Kommissionen og Rådet hurtigst muligt kan nå til enighed om en fælles holdning og dermed gøre det muligt for os at andenbehandle betænkningen og placere finansinstitutterne i Den Europæiske Union på linje med deres konkurrenter andre steder i verden.

Formanden
Jeg beklager det dybt, men vi er nødt til at afbryde forhandlingen nu og genoptage den kl. 21.00. Det er ikke op til mig at bestemme. Næstformanden, der overtager spørgetiden, ønsker at starte spørgetiden kl 17.30. Vi har den ære at kunne byde Rådets formand velkommen, så det er kun på sin plads, at vi starter rettidigt.

Formanden
Hr. Wijsenbeek har bedt mig om ordet til et spørgsmål om forretningsordenen.

Wijsenbeek
Hr. formand, nu drejer det sig virkelig om et indlæg til forretningsordenen. Jeg synes, at dette er en overordentlig utilfredsstillende fremgangsmåde her i Parlamentet. Det er nu anden gang i dag, at en forhandling afbrydes midt i det hele, med al anerkendelse af det luxembourgske formandskab, som i de forløbne seks måneder i så høj grad har gjort sit bedste. Men De kan ikke først lade ordføreren begynde, lade kommissæren komme, lade alle talere være til stede her og så udelukkende efter indlægget sige: Nu stoppes forhandlingen og fortsættes i aften kl. ni. Vil De fjerne mit navn fra listen, jeg synes, at dette er en utilfredsstillende fremgangsmåde, og jeg gør Præsidiet, der som så ofte bare gør, hvad det har lyst til, ansvarligt herfor.

Formanden
Tak, hr. Wijsenbeek, men jeg må minde Dem om, at vi - allesammen - har vedtaget en dagsorden, og af denne dagsorden fremgår det, at i dag kl. 17.30 indledes spørgetiden til Rådet. Det, som dette formandskab gør, hr. Wijsenbeek, er altså nøje at overholde det, som vi har vedtaget i dette plenum.
De er, hr. Wijsenbeek, på den anden side et berømt medlem - det kan jeg sige med kendskab til sagen - af Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, og De ved, at der i Udvalget for Forretningsordenen er et afsnit, hvori det også er fastsat, hvordan arbejdet i dette Parlament foregår i forbindelse med spørgetiden.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B4-1002/97).
Tillad mig med at indlede med at byde velkommen til og takke for formanden for Rådet, hr. Junckers, tilstedeværelse her i dag. Vi sætter overordentlig stor pris på hans tilstedeværelse her, men vi vil også huske den prisværdige tilstedeværelse i dag af statssekretæren, hr. Wohlfart, som jeg gerne ville have ønsket en god jul og et godt nytår. Jeg beder Dem, hr. Juncker, om at overbringe ham dette budskab og sige til ham, at vi er ham megen tak skyldig, fordi han har været til stede under spørgetiden i det luxembourgske formandskab.

Formanden
Spørgsmål nr. 1 af Paul Rübig (H-0832/97):
Om: Afskedigelse af en gymnasielærer i Slovakiet på grund af hans engagement for det ungarske mindretalssprog
Der er grund til at glæde sig over de økonomiske bestræbelser, Slovakiet udfolder for at blive medlem af EU. Så meget desto mere er der grund til at blive foruroliget over den konflikt mellem Slovakiets regering og det ungarske mindretal i landet, der tilspidser sig og i stigende grad også rammer undervisningsområdet.
Således afskediges lærere og skoledirektører af åbenlyst politiske årsager, og det går hovedsageligt ud over ungarske skoler i det tosprogede område F.eks. blev Alexander Tóth, en ungarsk gymnasielærer, afskediget den 30. juni 1997. Direktørerne for to ungarske skoler, Gyula Popély og Peter Kovács blev afskediget i oktober 1997. Alle tre havde uddelt tosprogede karakterbøger til deres elever.
Har Rådet kendskab hertil, og hvordan vil det reagere på denne udvikling?

Juncker
Man har sagt mig, at det er første gang, en premierminister indlader sig på denne seance med spørgsmål og svar. Jeg gør det først og fremmest, fordi jeg godt kan lide EuropaParlamentet, men især fordi Wohlfart ikke er her.
Min statssekretær i udenrigsministeriet, Wohlfart, som jeg har hørt, på fortræffelig vis udfylder formandsposten, kan ikke være hos os, da han har haft en biluheld. Det er ikke alvorligt, men min regering kan ikke holde vejene, da vi har isslag. Derfor er Wohlfart blevet offer for den uforsigtighed, der karakteriserer kørslen under vanskelige trafikforhold i Luxembourg.
Jeg vil godt nu give det svar, man forventer af mig, på det ærede medlem, hr. Rübigs spørgsmål og sige, at Rådet beklager de hændelser, der er beskrevet i det stillede spørgsmål. Jeg vil godt minde om den betydning, Rådet tillægger respekten for de politiske kriterier, der blev vedtaget i København, og som gælder for alle de lande, der føler sig knyttet til EU. Det er i dette perspektiv, Rådet hilser det slovakiske parlaments erklæring af 10. oktober 1997 og den fælles erklæring fra den slovakiske præsident og premierminister af 17. oktober 1997 velkommen. Rådet betragter erklæringerne som et første konstruktivt skridt på vejen frem mod en løsning af åbne spørgsmål i Slovakiet. Det drejer sig i det foreliggende tilfælde om at begynde på at opfylde de henstillinger, der er fremsat af Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Slovakiet.
Specielt hvad angår behandlingen af det ungarske mindretal har Rådet noteret sig den slovakiske regerings memorandum om anvendelse af minoriteters sprog, idet vi ønskede, at dette initiativ ville blive fulgt hurtigt op af en særlig lov, der gav en samlet ordning på alle aspekter i dette spørgsmål. På samme måde har Rådet med tilfredshed bemærket de henstillinger, Det Blandede Udvalg under sin samling den 25.-26. november 1997 har sendt til den slovakiske regering med opfordring til i samarbejde med eksperter fra EU at udarbejde en sammenhængende lovgivning for at levere en løsning på problemet med mindretalssprog på landets nationale territorium.
Den Europæiske Union er fast besluttet på at hjælpe alle de associerede lande med at opfylde de kriterier, der blev fastlagt i København. I den forbindelse opfordrer Unionen uden ophør Slovakiet til at udnytte tiden til at fjerne de sidste hindringer på landets vej mod en definitiv optagelse i EU, samtidig med at vi ønsker, at det ved samme lejlighed vil være muligt at nå frem til en retfærdig løsning på problemet med det pågældende mindretal.

Rübig
Hr. formand, først vil jeg gerne hjerteligt takke statsminister Juncker. Jeg synes, det er forbilledligt, at De også her stiller Dem personligt til rådighed for spørgsmål fra Parlamentet. Jeg vil også gerne sige udtrykkeligt i denne kreds, fordi det også har glædet os meget, at jeg mener, Rådet har fulgt Parlamentets linje og ikke udtrykkeligt nævnt ordet Slovakiet. Alligevel bør vi gøre alt for, at de kriterier, som er meget vigtige for os, også bliver opfyldt i dette land.
Det første problem er mindretalsspørgsmålet. Det andet er spørgsmålet om parlamentsmedlemmet Gaulider, og jeg mener, vi fra europæisk side ikke kan og bør gøre tydeligt nok opmærksom på, at spørgsmålet Gaulider også kræver at blive løst. Vi ved, at det har noget at gøre med præsident Ková&#x010D; og med valget til efteråret, og mit spørgsmål lyder: Tror De, Den Europæiske Union har chancer for at løse denne Gaulider-sag endnu før valget i Slovakiet.

Juncker
Hr. kollega Rübig, til spørgsmålet om parlamentsmedlemmet Gaulider og til alle de spørgsmål, De stiller i forbindelse med hele denne sag, vil jeg gerne meddele Dem, at jeg har haft en meget intensiv samtale med den slovakiske ministerpræsident, hr.Me&#x010D;iar, om de spørgsmål, De har rejst, og om andre spørgsmål i forbindelse hermed. Den fandt sted sidst i august under et halvdags arbejdsbesøg i Slovakiet, som jeg aflagde, fordi jeg netop på det tidspunkt, hvor Slovakiet egentlig af alle var blevet udelukket fra udvidelsesprocessen, ville vise med dette besøg, at det ikke betyder, at vi nu giver Slovakiet en kold skulder.
Jeg talte dengang med hr. Me&#x010D;iar, med præsidenten for republikken, med oppositionspartierne i det slovakiske parlament og med nogle andre slovakiske venner og kolleger om dette spørgsmål. I øvrigt opfordrede jeg ved den lejlighed både præsidenten og også ministerpræsidenten til at afgive en fælles erklæring om Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union, idet jeg gjorde det klart, at det var vores ønske, at der i Slovakiet selv blev givet nogle svar på de spørgsmål, som vi udefra præsenterer dem for.
Tilfældigvis foregik dette præcis den dag, hvor den såkaldte Gaulider-sag skulle til afstemning i det slovakiske parlament. Afstemningen blev så imidlertid udsat. Jeg har i alle samtaler, over for alle samtalepartnere i Slovakiet gjort det klart, at vi lægger overordentlig megen vægt på, at de demokratiske institutioner i Slovakiet fungerer bedre, og jeg har også i en yderligere samtale med hr. Me&#x010D;iar sidste lørdag i Luxembourg gjort det klart, at det faktum, at Det Europæiske Råd alligevel udtrykkeligt har optaget også Slovakiet i udvidelsesprocessen, ikke skal tolkes sådan, at vi nu er tilfredse med den kvalitet, der er opnået i de demokratiske processer i Slovakiet, men at vi går ud fra, at der skal ske yderligere bestræbelser.
Slovakiet eksisterer, den slovakiske regering eksisterer, der er fem millioner slovakiske mænd og kvinder, hvis plads er i Europas midte. Det bør vi venligst ikke glemme i al vreden over det, som hr. Me&#x010D;iar gør, ikke gør eller undlader at gøre. Der er ikke kun en hr. Me&#x010D;iar, der er også fem millioner slovakker. De fortjener, at vi går i brechen for dem.

von Habsburg
Hr. formand, for det første vil jeg takke Dem meget, fordi De er her, og også bede Dem bringe Deres kollega vores bedste ønsker for hans snarlige helbredelse, for han har virkelig udført et udmærket arbejde her.
Jeg ville kun stille ét spørgsmål til det, som De allerede har svaret på. Et af Me&#x010D;iars hovedargumenter er til stadighed i alle hans taler, at han kun anerkender personlige rettigheder og ikke kollektive rettigheder. Har De til hensigt også at lægge størst mulig vægt på, at netop mindretalsspørgsmålene frem for alt afhænger af de kollektive rettigheder og ikke kun af de individuelle rettigheder? Det er altid på den måde, hr. Me&#x010D;iar forsøger at vige uden om et konkret svar.

Juncker
Hr. kollega von Habsburg, man kan ikke individualisere mindretalsrettigheder. Mindretalsrettigheder er rettigheder for en bestemt befolkningsgruppe. Ved vores samtaler i Slovakiet og efterfølgende samtaler med Slovakiet har vi især henvist til området Ungarn, Rumænien, men især til Ungarn, for tydeligt at vise, hvordan vi forestiller os, at man bør behandle mindretalsproblemer eller, med et bedre ord, mindretalsspørgsmål. Jeg kan væsentligt bedre lide ordet mindretalsspørgsmål, for mindretal udgør overhovedet ikke problemer, de rejser kun spørgsmål. Vi har altid henvist til det ungarske eksempel for at vise, hvordan vi mener, man bør behandle mindretalsspørgsmål, og jeg tror, den slovakiske ledelse er meget bevidst herom.

Formanden
Spørgsmål nr. 2 af Jens-Peter Bonde (H-0856/97):
Om: Registrering af personer i Schengen Information System
Kan medlemslandene og/eller Ministerrådet oplyse, hvor mange personer med bopæl eller statsborgerskab i Danmark, der er registreret i Schengen Information System for de forskellige hovedkategorier, hvorefter personer, genstande med videre registreres og vil medlemslandene i deres egne og fælles registreringer respektere det danske forbud mod at registrere lovlig politisk aktivitet?

Juncker
Jeg vil godt sige til min ven Bonde, at Schengen-aftalen og konventionen om anvendelse af denne er indgået på mellemstatsligt plan mellem visse medlemmer af Den Europæiske Union.
Aftalerne hører altså for øjeblikket egentlig ikke ind under Rådets kompetence, og det ærede medlems spørgsmål bør snarere stilles til de instanser, der står for Schengen-aftalen.

Bonde
Hr. formand, i formiddags takkede jeg rådsformandskabet for at have været så upartisk gennem et halvt år, og i dag vil jeg gerne takke statsministeren for, at han selv møder op og besvarer spørgsmålene her i spørgetiden. Og jeg ville også gerne kunne have takket ham for at have givet mig et svar. Men det kan jeg åbenbart ikke, da det skal gives af Schengens informationssystem. Så jeg vil i stedet spørge, om rådsformanden har gjort sig overvejelser om, hvordan man afvejer retssikkerhed contra politimæssig effektivitet i registreringerne i Schengen og det AIS-system, som skal erstatte Schengen-systemet under Europol. Mit forslag til rådsformanden skal være, at man indfører en regel om, at enhver mistænkt, når mistanken ikke længere er til stede, får tilsendt de registrerede oplysninger, eller at man, hvis man af hensyn til efterforskningen ikke kan gøre dette, så giver disse oplysninger til en uafhængig kontrolmyndighed, sådan at man under alle omstændigheder er sikker på, at det at have mistanke til en person bliver taget meget alvorligt.

Juncker
 Som svar på Bondes spørgsmål vil jeg simpelt hen sige, at han uden tvivl godt er klar over, at det drejer sig om yderst fortrolige sager, og jeg taler her om de spørgsmål, han hentyder direkte til.
Det er klart, at indførelse i Schengens informationssystem på de punkter, det ærede medlem hentydede til, udelukkende kan lade sig gøre via en forespørgsel til en juridisk myndighed. Da hans spørgsmål direkte omhandler det nationale område og danske borgere, vil jeg foreslå ham at stille det i det danske Folketing, hvor han kan få alle de relevante svar.
En af mine ungdoms drømme var en gang at kunne få lov til at udtale mig i det danske Folketing. Hvis den danske regering ville give mig lov til at svare på det samme spørgsmål, som De kunne fremsætte i folketinget, ville jeg være glad og beæret over at kunne svare Dem på den danske regerings vegne. Men jeg ved ikke, om jeg som repræsentant for den danske regering ville kunne give Dem et tilfredsstillende svar.

Sjöstedt
Jeg vil gerne sige, at jeg synes, dette er en meget vigtig diskussion, da Schengenstoffet sandsynligvis bliver EF-ret inden for en nær fremtid. Man taler jo ofte om fordelene ved Schengen-aftalen, så må man også kunne diskutere, hvordan det fungerer i praksis.
Der findes jo i Schengen Information System i det mindste en mulighed for at anmode om at få lov til at se ens personoplysninger i SIS-registeret. Det, der bekymrer mig mest, er uklarhederne om SIRENE, det vil sige det register, der ligger bag Schengen Information System, hvor man har beføjelser til at udlevere meget mere følsomme personoplysninger, end man må fra SIS-registeret.
Mener Ministerrådet, at der vil være behov for at skærpe overvågningen af SIRENE-registeret og de oplysninger, som udleveres der, så man får en kontrolmyndighed, som for SIS-registeret, hvis det integreres i EF-retten.

Formanden
Tak hr. Sjöstedt. Hr. Juncker, jeg ved ikke, om De i Deres ungdom drømte om, at De var medlem af det svenske parlament, men i dette tilfælde opfordrer jeg Dem til at besvare hr. Sjöstedts spørgsmål.

Juncker
 Min ungdomsdrøm angik kun det danske folketing. Jeg havde ingen ambitioner om, at jeg en dag kunne henvende mig til mere end ét skandinavisk parlament.
I øvrigt og på egne vegne vil jeg sige, at jeg fuldt ud forstår den frygt, der kan give årsag til de problemer, vi taler om her. Jeg vil personligt ikke udelukke, at det ville være klogt at finde en måde og et passende sted, hvor man kunne tilrettelægge det sådan, at man kunne opnå en reel styring af disse problemer. Jeg mener ikke, det ville være forkert, hvis vi fortsatte vores fælles overvejelser på dette punkt. Jeg forstår udmærket den bekymring, der ligger bag de spørgsmål, vi har fået stillet, men De vil kunne forstå, at jeg ikke kan give et færdigt svar på Rådets vegne.

Krarup
En drøm kan jo godt blive til et mareridt, og jeg kan sige, at befolkningerne i Skandinavien betragter tilslutningen til Schengen som indeholdende adskillige muligheder for mareridt. Rådsformanden har jo ret i, at den udvikling, som Jonas Sjöstedt kom ind på i sit spørgsmål, ikke er sket endnu, men det er et spørgsmål om tid, hvornår Schengen-retten bliver EU-ret, altså bliver integreret i EU-retssystemet. Og på baggrund af at der foreligger fuldstændig fatale retssikkerhedsmæssige problemer vedrørende personregistrering, videregivelse og navnlig kontrol, som det fremgik af den rapport, som blev offentliggjort i foråret, kunne man jo tænke sig, at Rådet havde gjort sig nogle overvejelser - nu hvor man har vedtaget at integrere Schengen-systemet - om, hvordan man løser disse retssikkerhedsproblemer, som unægtelig er af meget fundamental karakter. Mit spørgsmål til rådsformanden er, om der foreligger sådanne analyser og overvejelser.

Juncker
 Schengen er en mekanisme, der er opfundet for at bekæmpe kriminaliteten. Systemet er ikke oprettet for at kontrollere borgerne, deres holdninger og overbevisninger.
Vi glemmer faktisk, at Schengen er en mekanisme oprettet for bedre at kunne bekæmpe kriminaliteten, og at dens resultater meget ofte beviser det. Jeg afviser ikke visse afvigelser, og jeg vil gerne, at vi koncentrerede vores overvejelser om, hvilke tiltag vi kunne starte for at undgå disse. Vi skal ikke sammenligne Schengen-princippet med de få eksempler på afvigelser, som vi for enhver pris skal sørge for at undgå.

Formanden
Spørgsmål nr. 3 af María Izquierdo Rojo (H-0863/97):
Om: Maghreb-landene og »Europæisk volontørtjeneste for unge« (EFT C 302 af 3. oktober 1997)
Formålet med det program, der her er tale om, er at forstærke samarbejdet med tredjelande, som Fællesskabet har indgået associeringsaftaler med; med hensyn til deltagelse af de associerede lande er det åbent for landene i Central- og Østeuropa (CØEL), og et af formålene med projektet er at give Fællesskabets unge en erfaringsramme ved kontakt med andre kulturer i en tværkulturel sammenhæng.
Vil Rådet stille sig positivt til at åbne dette program for deltagelse af de Maghreb-lande, som har undertegnet en Euro-Middelhavsaftale om associering? Hvilken tidsplan vil der kunne forudses for noget sådant?

Juncker
Artikel 5 i forslaget til fælles holdning godkendt af Rådet på sit møde den 28. oktober 1997 angiver klart med følgende ord, for hvilke lande programmet er åbent for deltagelse: "Frivillig værnepligt i EU for unge«.
De associerede Maghreb-lande, der har indgået en aftale med EU, er ikke blandt de nævnte lande.
Blandt programmets specifikke mål i artikel 2 stk. 2 indgår endvidere en intensivering af unges deltagelse i tværnationale aktiviteter i samfundstjeneste i Fællesskabet eller i et tredjeland, herunder især de, der har indgået samarbejdsaftaler med Fællesskabet.
Efter afslutningen på denne passage hedder det i stk. 3 i samme artikel, at støtte til tværnationale aktiviteter af kortere eller længere varighed under samfundstjeneste i Fællesskabet eller i tredjelande udgør en af programmets aktivitetssøjler.
På samme måde tales der i område 2 i bilaget til forslag til fælles holdning om aktiv deltagelse i tredjelande af unge, der har lovligt ophold i en medlemsstat, i aktiviteter, der medvirker til at opfylde behov i samfundet, der formodes at have en direkte indvirkning på befolkningens velfærd i modtagerlandet. Det følger heraf, at gennemførelse af programmet, og herunder af projekter, hvis afvikling er planlagt til at foregå i et af de lande, det ærede medlem sigter til i sit spørgsmål, naturligvis kan overvejes.

Izquierdo Rojo
På grund af tonen og den politiske holdning i svaret fra Rådsformanden kan jeg udlede, at han har sagt ja. Men jeg forstår det ikke, for i forslaget fra Kommissionen, som blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 3. oktober 1997, er der faktisk en omtale af denne fordel og denne deltagelse af de Central- og Østeuropæiske lande eller tredjelande, men ikke af de lande, der er medlem af Maghreb.
Jeg vil gerne have, at det bliver præciseret for mig, om han, som formand for Rådet, ville være positivt indstillet over for, at Maghreb-landene kan deltage i dette program om frivillig volontørtjeneste, i en dobbelt forstand: at de unge europæere kan gøre tjeneste i disse lande, og at Maghreb-landene kan deltage i selve programmet.

Juncker
 Rådet kan konkludere i den retning, De ønsker, på betingelse af, at der kommer et forslag fra Kommissionen, der går i den retning.

Günther
Hr. formand, jeg har kun et ganske kort spørgsmål. Ville Rådet i tilfælde af en sådan principiel udvidelse også være villig til at forhøje midlerne i dette program tilsvarende?

Juncker
Så længe Rådet ville kunne identificere sig med et forslag fra Kommissionen, som er stilet til det, burde det egentlig også være interesseret i som led i en kohærent udlægning af det, Kommissionen ville foreslå, at stille de tilsvarende økonomiske midler til rådighed. Men da der ikke foreligger et sådant forslag fra Kommissionen, befinder vi os her i en meget hypotetisk leg med spørgsmål og svar.

Formanden
Spørgsmål nr. 4 af Gerard Collins (H-0865/97):
Om: Landbrugsturisme
Deler Rådet den opfattelse, at landbrugsturisme kan spille en vigtig rolle i landdistrikternes økonomiske udvikling og agter Rådet at pålægge Kommissionen at fremlægge forslag om foranstaltninger, som skal fremme den videre udvikling af landbrugsturismen som et led i Unionens politikker om henholdsvis turisme og udvikling af landdistrikter?

Juncker
Som det ærede medlem selv understreger det i sit spørgsmål, kan turismen faktisk bidrage til den økonomiske udvikling af EU's landdistrikter, hvis man tager højde for, at den økonomiske udvikling i disse regioner traditionelt er knyttet til udvikling af landbruget. Rådet deler Collins' opfattelse, at landboturismen indeholder muligheder, der fornuftigt udnyttet vil kunne øge velfærden og skabe arbejdspladser i disse regioner.
Rådet anser det for særligt vigtigt kvalitativt at forbedre tilbuddet om landboturisme. Et sådant udgangspunkt vil reelt være i stand til at fremme udviklingen i de pågældende regioner. I den forbindelse ønsker Rådet at minde om sin afgørelse 92/421 angående en EU-handlingsplan til fordel for turismen.
Til sidst er det værd at bemærke, at landboturismen spiller en væsentlig rolle i Fællesskabets samhørighedspolitik. Inden for strukturfondene og fællesskabsinitiativet Leader 2 vil jeg i den forbindelse gerne fremhæve, at ifølge de seneste skøn vil 40 % af budgettet på ECU 1.750 millioner, der er afsat til dette formål, have forbindelse til projekter, der sigter på at udvikle landboturismen.

Collins, Gerard
Jeg ønsker blot at overbringe min tak og anerkendelse til premierministeren for hans meget omfattende og uddybende svar.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, jeg har følgende spørgsmål: Når det drejer sig om landbrugsturisme, har vi i Østrig en noget speciel situation, da vi har en meget stor procentdel af landmænd med landbrug som bierhverv. Jeg ved, at det ikke kan overføres på den samlede Europæiske Union, men at det er et argument, som i høj grad netop støtter denne landbrugsturisme. Ville De anse det for muligt, at man enten lader disse landmænd med landbrug som bierhverv få del i en særlig støtte til landbrugsturismen, eller at man støtter disse landmænd, som lever i en meget speciel situation, fra den landbrugsmæssige side, for at de kan engagere sig stærkere her?

Juncker
Ja!

Formanden
Dette formandskab er virkelig meget tilfreds med, at hr. Habsburg-Lothringens spørgsmål var så kort, at han ikke har brugt det minut, han havde, og for Rådsformandens kortfattethed, som end ikke har trættet arbejdet for vores tolke.

Formanden
Spørgsmål nr. 5 af Sören Wibe (H-0868/97):
Om: EU's forbindelser med Israel og Palæstina
Den israelske regering har alvorligt krænket de fredsaftaler, der er indgået med den palæstinensiske stat. Denne politik bringer freden i hele Mellemøsten i fare. Bør Rådet ikke på denne baggrund vedtage nogle sanktioner med Staten Israel? Bør Rådet f.eks. ikke overveje at ophæve de handelsaftaler, som Unionen har indgået med Staten Israel?

Juncker
Situationen i Mellemøsten er kompleks, og Rådet tror ikke, at tiltag, som det ærede medlem foreslår, vil bidrage til at komme ud af dødvandet i området.
Det bedste svar, jeg kan give det ærede medlem, er at henvise til formandskabets konklusioner fra Rådets møde i Luxembourg den 12.-13. december. Disse viser klart, at EU er fast besluttet på at yde et konkret og positivt bidrag til fredsprocessen.

Wibe
Tak for svaret, premierminister Juncker. Med hensyn til forholdet til Israel er situationen nu en gang den, at vi gang på gang har vedtaget resolutioner, i hvilke vi med mere eller mindre hårde ord har kritiseret Israels overtrædelse af fredsaftalen. Disse resolutioner har åbenbart ikke haft nogen som helst effekt. Er det alligevel ikke sådan, at det eneste sprog, som Israel forstår , er, hvis vi griber til konkrete sanktioner, f.eks. på det økonomiske område? Det er jo også sådan, at Israel som stat iværksætter hårde økonomiske sanktioner mod palæstinenserne, f.eks. ved at besværliggøre deres eksport af blomster til Unionen.
Jeg vil endnu en gang, med risiko for at være trættende, spørge, om det ikke er på tide, at vi begynder at overveje konkrete økonomiske sanktioner mod Israel.

Juncker
 Jeg skal i morgen i Luxembourg mødes med Israels premierminister og fredag med præsident Arafat. Jeg får lejlighed til at tale med de to parter omkring alle de problemer, den ærede taler netop nævnte, men jeg vil ikke true den israelske premierminister under disse møder. Jeg tror ikke, det er den metode, vi skal anvende over for Israel. Vi skal diskutere, ikke true.

Robles Piquer
Jeg er fuldstændig enig i det, som formanden for Rådet netop har sagt til os ved to lejligheder, og jeg vil gerne spørge ham, om der er nogen måde - og jeg siger det især efter omhyggeligt at have læst den tekst, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Luxembourg - hvorpå man kan definere, sort på hvidt og klart skrevet, det, som vi normalt kalder Oslo-ånden. For jeg kender de skriftlige aftaler fra Oslo, men jeg hører hele tiden, at man taler om overtrædelser af Oslo-ånden, og indtil nu har jeg ikke mødt et eneste sted, hvor Osloånden er beskrevet. Jeg ville gerne vide, om Rådet kan lave dette interessante intellektuelle arbejde.

Juncker
 Jeg tror faktisk, Robles Piquer bør have de uddybninger, han beder om.
Det er undertiden tåbeligt at se, med hvilke flotte detaljer, vi forsøger at gribe vage begreber som "ånden fra...«, som i dette tilfælde er »ånden fra Oslo«. Generelt ved vi jo godt, hvad vi hentyder til, når vi taler om den ånd, De nævner.
Jeg vil i morgen have lejlighed til at give mit ydmyge bidrag til eftersøgningen af en ånd, som det forekommer mig er en smule forsvundet.

Formanden
Spørgsmål nr. 6 af Karl Habsburg-Lothringen (H-0873/97):
Om: Valgret i Gibraltar
Hvad agter Rådet at gøre med hensyn til valgretten til Europa-Parlamentet i Gibraltar? Kan det accepteres, at EU-borgere der på stedet får nægtet denne elementære ret med det argument, at Gibraltar er for lille som valgkreds, og at man dermed skaber EU-borgere af første og anden klasse?
Kunne Rådet forestille sig, at Gibraltars EU-borgere, såfremt de ikke kan afgive deres stemme inden for rammerne af Storbritannien, kan stemme i et andet land eller afgive deres stemme for et andet land i EU?

Juncker
Habsburg ved uden tvivl godt, at der i bilag II til loven af 20. september 1976 om valg af repræsentanter til Europa-Parlamentet ved fælles direkte valg står, at Storbritannien udelukkende anvender bestemmelserne i den pågældende lov for Storbritannien, det vil altså sige ikke for Gibraltar, som ikke er en del af Storbritannien.
Loven fra 1976 er vedtaget med grundlag i artikel 138, stk. 3 i traktaten, der indstifter Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, ud fra et forslag udarbejdet af Europa-Parlamentet, og Gibraltars særlige situation nævnes ikke.
Rådet har ikke mulighed for alene at udstrække anvendelsesområdet for direktivet fra 1993 om metoderne for udøvelse af retten til at stemme og blive valgt til Europa-Parlamentet, som viser tilbage til loven fra 1976, for at give britiske statsborgere bosiddende på Gibraltar mulighed for at stemme ved valget til Europa-Parlamentet i et medlemsland, hvor de eventuelt ikke skulle være statsborgere. I virkeligheden bygger direktivet fra 1993 på artikel 8 B, stk. 2 i traktaten, og dets anvendelsesområde er begrænset til udelukkende at gælde for EU-borgere, der bor i en anden medlemsstat, hvor de ikke er statsborgere.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, det forholder sig sådan, at jeg, ganske vist først efter, at jeg havde stillet dette spørgsmål - og jeg har ikke vidst det før -, fra det engelske underhus har fået tilsendt forslaget til en lov om stemmeret for Gibraltar. Jeg har hørt, at det ikke er det første forslag herom. Der er tidligere blevet afvist andre forslag. Her er der imidlertid givet udtryk for den opfattelse, at dette forslag af 1. juli i år har en større chance. Jeg ved ikke, hvordan det kan forenes hermed.
Yderligere er jo også retstilstanden, hvis man ser på Gibraltar i dag, for så vidt en smule splittet, hvis man på den ene side tager Peñón og på den anden side Isthmus, fordi Peñón ifølge Utrecht-traktaten i praksis tilhører England, mens det ved Isthmus er noget omstridt, hvem det tilhører, selvom det for tiden helt klart står under britisk administration.

Juncker
Hr. formand, de kloge mennesker, som sidder til venstre for og bag mig, er af den opfattelse, at jeg ikke skal belaste de sidste dage af det luxembourgske formandskab med, at jeg nu fra dette sted også blander mig i vanskelighederne mellem to medlemsstater. Jeg tror, det er et klogt råd! For så vidt vil jeg gerne sige Dem, at jeg udmærket forstår Deres spørgsmål, men at jeg vil fortælle Dem mit svar uden for døren.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 7.
Spørgsmål nr. 8 af John Cushnahan (H-0878/97):
Om: Det Europæiske Levnedsmiddelagentur
Det luxembourgske formandskab bedes oplyse, om Rådet har til hensigt at støtte Kommissionens forslag om oprettelse af et Europæisk Levnedsmiddelagentur?

Juncker
Jeg må desværre sige til det ærede medlem, at Rådet ikke for øjeblikket ligger inde med noget forslag fra Kommissionen om at oprette et EU-agentur for fødevarer. Så snart Rådet modtager et sådant forslag, er det klart, at vi så hurtigt som muligt meget nøje vil studere teksten, og når tiden er inde tage en beslutning ud fra et kendskab til sagen og i kraft af de særlige fortrin, der ligger i Kommissionens forslag.

Cushnahan
Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for at lade mig stille et spørgsmål. Jeg er klar over, at jeg ankom, netop som I var ved at gå videre, og jeg takker også hr. Juncker for hans svar. Jeg har taget det, De sagde om Kommissionens forslag, ad notam. Jeg forstod, at det var for Rådet. Det skal jeg kontrollere, men kan jeg spørge (og jeg forventer ikke et formelt svar) - måske når det kommer for Rådet - om den luxembourgske regering vil støtte et sådan forslag, og om det måske er noget, da I nu overdrager formandskabet, som I vil presse på med over for det nye formandskab? Kan jeg lykønske Dem med et succesrigt formandskab? I har absolut flyttet den europæiske dagsorden fremad.

Juncker
 Jeg må gentage, at den luxembourgske regering har for vane at studere forslag fra Kommissionen, før den støtter dem. Vi støtter ikke ud fra et princip. Vi tager ikke en beslutning, før vi nøje har gennemgået forslaget.

Formanden
Spørgsmål nr. 9 af Carlos Robles Piquer (H-0882/97):
Om: Anmodning fra flere tusinde cubanere om afholdelse af folkeafstemning
Mere end ti tusinde identificerede cubanske borgere med bopæl på i landet har undertegnet en skriftlig anmodning til den cubanske Folkeforsamlings formand, hvori de under henvisning til artikel 88, litra g) i den cubanske forfatning af 1976 anmoder om afholdelse af en folkeafstemning, der skal have til formål at høre folket om dets ønske om at ændre forfatningen med henblik på sikre ytringsfrihed, foreningsfrihed, pluralisme og valg af politiske ledere ved direkte og frie valg med hemmelige afstemninger. Ifølge Amnesty International (AMR 25/29/97/S) aflagde politiet besøg hos de første tolv underskrivere, som blev advaret om risikoen for »lange fængselsstraffe«.
Hvilke oplysninger kan Rådet give om dette initiativ og den cubanske regerings reaktion? Hvordan vurderer Rådet sandsynligheden for, at anmodningen imødekommes og derefter gennemføres i overensstemmelse med bestemmelserne i den gældende cubanske forfatning?

Juncker
Jeg vil godt gøre Robles Piquer opmærksom på, at der for øjeblikket på Cuba er ikke ét, men to forskellige initiativer med henblik på at indsamle 10.000 underskrifter for at anmode om, at der planlægges en folkeafstemning. Disse aktiviteter bygger på artikel 88G i den gældende cubanske forfatning fra 1976, som specielt giver lovgivningsinitiativet til borgerne, såfremt de kan indsamle 10.000 underskrifter. Ifølge de oplysninger, vi har, er der endnu ingen af de to initiativer, der har nået det tal, den cubanske forfatning kræver.
Rådet er under alle omstændigheder skeptisk over for initiativernes chancer for at lykkes, da den demokratiske pluralisme ikke eksisterer på øen. Dette fremgår i øvrigt af forfatningens artikel 62, der fastslår, at "borgerne ikke kan udøve nogen som helst af de kendte friheder imod de principper, der er fastlagt i forfatningen og i lovene, såsom de eksisterende mål for den socialistiske stat og det cubanske folks beslutning om at opbygge socialismen og kommunismen. Enhver overtrædelse af dette princip er strafbart«.
Rådet vil godt i den forbindelse minde om, at Unionen i sine relationer med Cuba fører en politik, der er defineret i en fælles holdning af 2. december 1996, der især sigter på at opmuntre en fredelig overgang til en demokratisk pluralisme og en respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder.

Robles Piquer
Tak, hr. formand for Rådet. De oplysninger, som jeg råder over, er ikke helt samstemmende med Deres. Jeg har indtryk af, at i det mindste det ene af de to initiativer allerede med store anstrengelser, fortjenester og personlige risici har oversteget 10.000 underskrifter. Men under alle omstændigheder, hvis det ikke er nået derop over, så vil det uden tvivl gøre det inden for kort tid.
Så mit tillægsspørgsmål er, om Rådet, til trods for den forfærdelige udformning af denne frygtelige artikel 62, som er blevet læst op for os, og som naturligvis er udråbelsen af den absolutte totalitarisme, kan gøre noget for at forsøge at overtale de cubanske myndigheder til noget så simpelt som at overholde deres egen forfatning, en forfatning som er blevet vedtaget af dem selv, af Fidel Castro.
Og jeg tror, at når man er nået op over grænsen på 10.000 underskrifter - og jeg tror, som jeg siger, at hvis man ikke er nået derop allerede, så vil det ske snart - så burde man fra Rådets side og fra de ambassader, der er akkrediteret dér, forsøge at overtale den cubanske regering til at overholde sin egen forfatning.

Juncker
 Jeg er ikke i tvivl om, at Rådet vil være parat til at handle i den retning, det ærede medlem angiver.

Posselt
Hr. formand, jeg takker Dem for Deres klare tilkendegivelse. Vi har ikke altid hørt så klare udsagn om dette emne her i Parlamentet, og jeg takker Dem også for det, som Rådet først for nylig har fastslået som vores fælles standpunkt i dette spørgsmål. Men jeg vil supplerende spørge, hvordan det egentlig forholder sig med bestræbelserne for at knytte traktatmæssige forbindelser med Cuba - man har jo endda talt om et medlemskab af AVS - og hvilken rolle menneskerettighedsspørgsmålet og spørgsmålet om tros- og samvittighedsfrihed spiller i denne forbindelse.

Formanden
Tak, hr. Posselt. Det er ikke forbigået Dem, hr. Posselt, at Deres tillægsspørgsmål ligger langt uden for den indledende ramme for hr. Robles Piquers spørgsmål. Det er derfor op til hr. Juncker, om han vil svare eller ej. Hr. Juncker, De har ordet til at gøre, som De finder bedst.

Juncker
Hr. formand, Rådet har fastlagt sin Cuba-politik i den fælles udtalelse af 2. december 1996. Som led i gennemførelsen af det, som blev sagt dér, vil også de spørgsmål, som De har rejst, skulle besvares.

Formanden
Spørgsmål nr. 10 af Alexandros Alavanos (H-0887/97):
Om: Afskaffelse af undervisningen i oldgræsk i Frankrig
Ifølge meddelelser fra den filologiske forening i Frankrig, det nationale gymnasielærerfagforbund og foreningen for klassiske sprog vil den franske undervisningsminister, Claude Allegre, afskaffe undervisningen i oldgræsk som et led i den nye uddannelsesreform, der skal finde sted i begyndelsen af 1998. Der undervises i oldgræsk i nogle gymnasieklasser, hvor 1, 9 % af eleverne modtager denne undervisning, hvorimod 25, 4 % af eleverne lærer latin. Til trods for de beroligende svar fra Undervisningsministeriet hersker der fortsat bekymring. Selvom spørgsmål vedrørende undervisningsplaner påhviler de enkelte medlemsstater, udgør bestræbelserne på at fremme undervisningen i de europæiske sprog en af de højeste prioriteter inden for EU.
Hvilke initiativer vil Rådet tage over for den franske regering, som på sin side ihærdigt bestræber sig på at fremme det franske sprog /«francophonie«) i andre lande?

Juncker
Som Alavanos nævner, så hører ansvaret for indholdet i undervisningen og organisationen af uddannelsessystemet stadig under medlemsstaterne. I kraft af den relevante artikel i traktaten bidrager Fællesskabet til at udvikle kvalitetsuddannelser ved at opfordre til et samarbejde mellem medlemsstaterne og, om nødvendigt, ved at støtte og supplere deres aktiviteter samtidig med, at Rådet fuldt ud respekterer deres ansvar.
I artikel 126 stk. 2 hedder det, at Fællesskabets aktiviteter sigter på at udvikle en europæisk dimension i uddannelsen især via uddannelsesophold og udbredelse af medlemsstaternes sprog. Det skal bemærkes, at det drejer sig om sprog, der tales i medlemsstaterne og absolut ikke antikke sprog.
I mangel af et forslag fra Kommissionen har Rådet ikke mulighed for at godkende støtteaktiviteter på det område, det ærede medlem nævner. Det tilkommer i øvrigt ikke Rådet at gribe ind i indholdet i undervisningen og organisationen af uddannelsessystemet i en medlemsstat. Jeg er bange for, at Rådet ikke vil være i stand til at foretage sig noget imod den franske regering, hvad angår undervisningen i oldgræsk i de franske skoler.

Alavanos
Hr. formand, jeg takker hr. Juncker for hans svar. Det er et svar, der ligger inden for hans jurisdiktion.
Jeg vil dog gerne stille følgende tillægsspørgsmål: mener han ikke, at de klassiske og måske ikke længere talte sprog, som oldgræsk og latin, er en del af kulturarven i det Europa, vi er ved at opbygge? Er kulturarven kun det, der findes i museer og bygninger? Er den kulturelle tradition ikke også disse sprog, der spiller en grundlæggende rolle for dagens europæiske kultur? Mener han ikke, at hele Europa derfor bør støtte den? Hvad er hans holdning til det græske forslag om oprettelse af et EU-center for klassiske studier? Jeg afventer med stor interesse formandens svar.

Juncker
 Da jeg har tilbragt syv år af mit liv med at studere latin, vil jeg tro, at undervisningen i døde sprog fremmer forståelsen af den samlede europæiske kulturarv.

Formanden
Spørgsmål nr. 11 af Bernd Posselt (H-0890/97):
Om: Autonomi for Kosovo
Hvad har det luxembourgske formandskab gjort for at få genoprettet Kosovos autonomi, som ulovligt blev ophævet i 1988?. I Kosovo bliver albanerne, som udgør 90 % af befolkningen, undertrykt, hvilket på ingen måde kan bagatelliseres som et »mindretalsproblem«. Overvejer Rådet at udsende internationale observatører eller fredsbevarende styrker til regionen, og hvilke pressionsmidler anvendes for at få Beograd til at acceptere, at der åbnes et EU-kontor i Pristina, idet USA allerede længe har haft et lignende kontor i byen?

Juncker
Rådet prioriterer stadig problemet i Kosovo højt. I sin erklæring af 9. april 1996, hvor EU's medlemsstater anerkender Den Føderale Jugoslaviske Republik, erklærer Den Europæiske Union, at udviklingen frem mod et godt forhold til Jugoslavien og landets placering i det internationale fællesskab vil afhænge af, om Jugoslavien indtager en konstruktiv holdning, især hvad angår fuld respekt for menneskerettighederne, mindretallenes rettigheder og alle flygtninge og forviste personers ret til at vende tilbage, samt tildeling af en høj grad af selvstyre til Kosovo inden for Den Føderale Jugoslaviske Republik.
Denne holdning, som jeg lige har beskrevet, har været gentaget mange gange, især af Det Europæiske Råd ved sine møder den 13.-14. december 1996 i Dublin, den 16.-17. juni 1997 i Amsterdam, samt ved dets møde den 29. april 1997 og senest i Rådets erklæring fra den 10. november til befolkningen i Den Føderale Jugoslaviske Republik. Rådet har især i konklusionerne af 29. april 1997 ved anvendelse af konditionaliteten for EU's relationer til landene i området knyttet generelle og specifikke betingelser til udviklingen af Unionens forbindelser til Den Føderale Jugoslaviske Republik. Således kræver en generel bistand under PHARE-programmet, at Jugoslavien yder en troværdig indsats med henblik på at begynde en reel dialog om Kosovos status. Åbningen af eventuelle forhandlinger om en mulig samarbejdsaftale vil især afhænge af, om der foregår en reel dialog med albanerne fra Kosovo om Kosovos status inden for Jugoslaviens grænser. En af betingelserne for at indgå en samarbejdsaftale er, at Kosovo tildeles en høj grad af selvstyre.
Rådet har i øvrigt - især på sit møde den 6. oktober 1997 - fremhævet, at åbningen af en dialog mellem myndighederne i Beograd og albanerne i Kosovo er nødvendig, og at alle de berørte parter bør deltage i denne fuldt og meget hurtigt. Rådet har endvidere stået fast på, at man omgående gennemfører den aftale om uddannelse, der er indgået mellem Milosevic og Rugova. Unionen har angivet, at den agter at støtte denne aftale. EU anmoder myndighederne i Beograd om at tillade langvarige ophold af EF's observatørkorps i Kosovo, Vojvodine og Sandjak, og EU fortsætter med at følge situationen tæt, især via denne gruppe.
Til samme formål har Unionen til hensigt at åbne et kontor i Pristina, og den har fremlagt dette forslag for de jugoslaviske myndigheder. Som det ærede medlem ved, har FN's sikkerhedsråd ikke taget nogen beslutning om en fredsbevarende styrke, specielt hvad angår Kosovo.

Posselt
Hr. formand, problemet i Kosovo er simpelthen, at der på grund af årelang passivitet i det internationale samfund - dermed mener jeg ikke det luxembourgske rådsformandskab, som virkelig har gjort noget - er opstået en situation, hvor alt truer med at eskalere, og der kan forventes voldshandlinger. Derfor må vi virkelig forsøge, inden det er for sent, også ved pres at tilvejebringe en politisk løsning. Amerikanerne har et kontor i Pristina, og Den Europæiske Union har talt om det i årevis og har ikke noget kontor i Pristina. Det samme gælder naturligvis for selvstyret. Kosovos selvstyre var en konstituerende del af forfatningen i Jugoslavien, i det opløste Jugoslavien. Vi må presse på for at få genoprettet dette selvstyre. Jeg mener, at det standpunkt, som Jugoslavien indtog på Petersberg-konferencen i Bonn, nemlig at dette skulle være et indre anliggende for Jugoslavien, ikke kan accepteres, allerede af den grund, at vi jo ved, at hundredtusinder af fordrevne og flygtninge fra Kosovo befinder sig på EU's område. Derfor mit spørgsmål: Er der planlagt yderligere skridt?

Juncker
Hr. formand, jeg går ud fra, at det britiske formandskab vil videreføre det luxembourgske formandskabs bestræbelser i denne retning.

Formanden
Spørgsmål nr. 12 af Jonas Sjöstedt (H-0894/97):
Om: Tilsyn med SIS-registret
Mener Rådet, at JSA (Joint Supervisory Autority), der er den myndighed, der skal føre tilsyn med, at SIS-registret fungerer korrekt, har tilstrækkelige ressourcer og beføjelser til at kunne udføre sit arbejde på tilfredsstillende vis? Påtænker Rådet at foretage ændringer i JSA's arbejdsform, når og hvis Schengen-aftalen integreres i EU? Skal tilsynet med registrene under Schengen-aftalen og Europol foretages af særskilte myndigheder, selvom Schengen-aftalen bliver en del af EU?

Juncker
Den fælles kontrolmyndighed blev oprettet med konventionen om anvendelse af Schengen-aftalen, nærmere bestemt i dennes artikel 115. Kontrolmyndigheden udgør en del af Schengen-systemet.
Rådet er på dette stadium ikke i stand til at udtale sig om driften af den fælles kontrolmyndighed, da den hører fuldstændigt ind under Schengen-instanserne. Oprettelsen af kontrolmyndigheden for Europol er fastlagt i artikel 24, stk. 7 i konventionen til oprettelse af Europol. Siden januar 1996 har der været arbejdet på at udvikle et internt regelsæt, især i forhold til det arbejde the European data commissionners har udført. Det er planen, at arbejdet med et forslag til det interne regelsæt skal afsluttes i løbet af de første måneder i det kommende år. Der er på nuværende stadium kun afsat én kontrolmyndighed til at tage sig af Schengens informationssystem og Europol.

Sjöstedt
Tak for svaret på spørgsmålet - og svaret, at det i forbindelse med Europol ikke er aktuelt med en fælles kontrolmyndighed.
Jeg synes, det er vigtigt at studere eksemplet med JSA for også at se, hvilke problemer man kan komme ud for i Europols tilfælde. Jeg har her i hånden den første aktivitetsrapport fra den myndighed, der skal overvåge personsikkerheden i Schengen-registeret. Det er katastrofal læsning, må jeg sige. Blandt andet har myndigheden i sig selv så små ressourcer, at ingen rigtig granskning kan udføres, den har f.eks. intet kontor. Endvidere er myndigheden blevet nægtet adgang til den centrale computer, der findes i Schengen, for at kunne udføre den granskning, man ville foretage. Når en vis granskning er udført, er det fremkommet, at der findes forskellige oplysninger om de samme personer i forskellige dele af Schengens register, at det er svært at få at vide, hvem der har været inde i registeret og søgt forskellige følsomme oplysninger, at de, der er registreret, f.eks. asylansøgere, ikke ved, hvordan de skal få rede på, om oplysningerne er korrekte, og at visse medlemsstater bruger oplysningerne på en forkert måde.
Nu må der jo tages ved lære af dette. Hvad har man tænkt sig at gøre i Europols tilfælde, for at dette ikke skal gentage sig? Hvad har man tænkt sig at gøre ved dette den dag, hvor Schengen-aftalen bliver en del af EF-retten?

Juncker
 Vi tror, at dette emne vil udvikle sig meget hurtigt, og når tiden er inde, vil Rådet sørge for at give Europa-Parlamentet alle nyttige oplysninger, sådan at det især kan udføre sin kontrollerende rolle inden for de begrænsninger, traktaten sætter, med Fællesskabets handlinger på dette område.

Formanden
Spørgsmål nr. 13 af Maren Günther (H-0896/97):
Om: De enkelte europæiske landes image i de øvrige EU-medlemsstater
I EU-medlemsstaterne får andre stater ofte et negativt, overfladisk og forenklet image, navnlig i visse medier. Dette bør modvirkes allerede i folkeskolen.
Hvad gøres der for at sikre, at der formidles et så objektivt image af de enkelte europæiske lande som muligt i de øvrige medlemsstater?
Er der bestræbelser i gang i fælles organer på at modvirke fordomme mod de europæiske nabolande (f.eks. skolebogskommissioner)?

Juncker
Rådet har længe været opmærksomt på det problem, det ærede medlem fremfører. Allerede i en afgørelse fra 1976 om et handlingsprogram på uddannelsesområdet bestod en af de vigtige akser i teksten i, at vi indkaldte tidens bedste emner for kulturelle og faglige uddannelser fra statsborgere i andre af Fællesskabets medlemsstater og fra ikke-medlemslande samt deres børn. I dette kapitels punkt 2 lancerede vi blandt andet undersøgelser og pædagogisk forskningsarbejde i marken, og i skolernes undervisningsprogrammer lagde vi vægt på originalsprogets betydning som kulturfaktor for borgere i andre medlemsstater.
Lige siden har Rådet fortsat med klart at give udtryk for sin interesse for denne problematik, idet det har handlet i bredere perspektiv end det, der er indeholdt i det ærede medlems spørgsmål. Således indførte Rådet ved sine konklusioner den 27. september 1985 begrebet en europæisk dimension i uddannelsen. Ud over at styrke undervisningen i fremmedsprog angives det i konklusionerne, at det ville være relevant at fremme tiltag, der sigter på at stimulere kontakterne mellem elever fra forskellige lande og give den europæiske dimension en større status i uddannelsesprogrammerne, i undervisernes uddannelsesforløb og indlæringsmaterialet.
I Rådets resolution af 24. maj 1988 om den europæiske dimension i uddannelserne kan man blandt andet læse om nødvendigheden af, jeg citerer, "at forbedre unges kendskab til Fællesskabets og medlemsstaternes historiske, kulturelle, økonomiske og sociale aspekter og give dem en forståelse for EU-landenes interesse i at samarbejde med andre lande i Europa og i verden.«
I sine konklusioner af 27. november 1992 om tiltag, der skal udvikle den europæiske dimension inden for de højere uddannelser, fastholder Rådet især, at, jeg citerer "for at imødegå den udfordring, der består i, at stadig flere studerende får adgang til den europæiske dimension, er det nødvendigt nu at styrke integrationen af denne dimension i politik og praksis for de højere uddannelser på alle niveauer«.
Det foregående understreger den konkrete interesse for at forankre begrebet den europæiske dimension i de forskellige uddannelsessystemer. Det er i kraft af denne indføring, at det efterhånden vil blive muligt at fjerne den negative opfattelse, det ærede medlem hentyder til. Mere specifikke initiativer, som medlemmet henviste til, vil kun blive taget på grundlag af reglementerede forslag fra Kommissionen

Günther
Hr. rådsformand, tak for svaret. Et kort spørgsmål: Er De tilfreds med resultaterne af alle disse bestræbelser igennem årtier, hvad staternes image angår - frem for alt i de respektive medier? Jeg tænker her især på kritik i medierne, hvori enkelte lande stemples hårdt, frem for alt af unge.

Juncker
Nej, fru kollega, jeg er ikke på mindste måde tilfreds med det, der er opnået!

Formanden
Spørgsmål nr. 14 af Alex Smith (H-0903/97):
Om: Fællesskabets politik i forbindelse med klimaændringer og anvendelse af atombrændsel
Behandlede man under de seneste trojka-forhandlinger om Fællesskabets politik i forbindelse med klimaændringer forslagene fra den europæiske kernekraftindustri om at øge anvendelsen af plutonium-uran-oxyd atombrændsel (MOX) i reaktorer som led i strategien for nedbringelse af CO -emissionerne fra elektricitetsfremstilling?

Juncker
Rådet har ikke kendskab til forslag fra den europæiske atomkraftindustri, som det ærede medlem nævner i sit spørgsmål.
Jeg kan dog meddele det ærede medlem, at Rådet vil være meget opmærksomt på forslag, det måtte få tilsendt med henblik på at reducere drivhuseffekten. Det siger sig selv, at Rådet vil gennemgå disse forslag ud fra deres fortrin, og uden at noget som helst er givet på forhånd.
Jeg vil godt til sidst fremhæve, at Fællesskabets strategi med henblik på den tredje konference for de kontraherende parter for De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer, som blev afholdt i Kyoto, er nævnt i Rådets konklusioner af 16. oktober 1997. Vi stiller disse til Parlamentets rådighed.

Smith
Hr. formand, jeg er meget taknemmelig for at høre, at Rådet vil diskutere dette uden forudfattet hensyntagen, da der er et negativt aspekt ved brugen af MOX-brændsel. I en rapport, der blev offentliggjort for nylig på basis af et toårigt projekt, gøres det klart, at MOX-brændsel gør det muligt for terroristorganisationer at fremstille atomudstyr med det såkaldte reaktorudvundet plutonium, det materiale der produceres på Sellafield og La Hague. Det gøres uhyggeligt klart, hvor farligt det er, og transporten af atombrændsel er tydeligvis lige så farlig. Kunne Kommissionen ikke få fat i en udgave af rapporten og studere følgerne? Rapportens titel er The comprehensive social impact assessment of MOX use in Light water reactors .

Juncker
 Jeg vil godt gentage, at Rådet ikke på nuværende tidspunkt er i besiddelse af et forslag fra Kommissionen om dette emne. Så snart vi modtager et sådant, vil vi anvende al den opmærksomhed, undersøgelsen af dette spørgsmål kræver.

Formanden
Spørgsmål nr. 15 af Nikitas Kaklamanis (H-0911/97):
Om: Provokerende skrivelse fra den tyrkiske udenrigsminister, Cem
Den 20. oktober 1997 fremsendte den tyrkiske udenrigsminister, Cem, en skrivelse til alle EU-medlemsstaternes udenrigsministre, som ikke kun indeholder en række unøjagtigheder og beskyldninger mod Grækenland, men også principielt en trussel over for EU om, at Tyrkiet vil erklære Cypern krig, hvis dette land fortsætter med sine planer om at stationere S-300 raketforsvarssystemet i områder, som endnu ikke har været udsat for Tyrkiets griskhed.
I den samme skrivelse hævdes det provokerende, at Cypern-problemet, selvom forhandlingerne med Tyrkiet om medlemskab af EU indledes, fortsat vil være uløst.
Rådets bedes fremsætte sit officielle synspunkt i dette spørgsmål i betragtning af, at Tyrkiet med uformindsket kraft fortsætter sine angreb på EU og en af dens medlemsstater (Grækenland) samt Cypern og nægter at give sidstnævnte ret til at blive medlem af Unionen samt beskytte sig selv mod Tyrkiets fortsatte ekspansionstrang.

Juncker
Jeg har udtalt mig tre gange i dag om dette emne: Jeg må derfor henvise spørgsmålsstilleren til de tre svar, jeg har givet i løbet af dagens debat.

Kaklamanis
Hr. Juncker, De har faktisk ret, for spørgsmålet blev indgivet inden Luxembourgtopmødet og er derfor lidt uaktuelt. Jeg lyttede til hele forhandlingen og Deres svar her til formiddag og benytter lejligheden til at spørge, om De er blevet informeret om det interview, som hr. Gilmaz for to timer siden gav i Bruxelles, hvor han meddelte, at han ville give Den Europæiske Union seks måneders frist til at ændre sin holdning, ellers ville Tyrkiet ændre sin egen holdning til toldunionen.
Dernæst vil jeg gerne vide, om De er bekendt med hr. Denktash' erklæring i går på Cypern, hvori han opfordrede Kommissionens repræsentant i Nordcypern til at forlade Nordcypern, fordi han, som han sagde, generede dem.
Jeg vil gerne have en første kommentar til disse to udtalelser. Hvad angår mit oprindelige spørgsmål takker jeg blot for den besvarelse, som jeg fik i formiddags.

Juncker
 Jeg ønsker ikke at kommentere de udtalelser, den tyrkiske udenrigsminister er kommet med under en pressekonference i Bruxelles, da jeg ikke har den nøjagtige tekst for, hvad ministeren har sagt.
I modsætning til den tyrkiske regering og premierminister vil jeg godt først læse, hvad den tyrkiske regering har sagt, før jeg kommenterer disse udtalelser. Jeg ville have foretrukket, at den tyrkiske regering først læste tilbuddet fra EU, før de forkastede det.

Lindqvist
Jeg er bekymret over nøjagtig det samme. Jeg har netop haft kontakt med vores udenrigsminister i Sverige, som har udtalt sig i anledning af det, der er kommet frem i dag. Jeg citerer: «Tyrkiet vil trække sin ansøgning om fuldt EU-medlemskab tilbage, hvis EU ikke inkluderer Tyrkiet på listen over kandidatlande senest til juni næste år.« Der er en ganske truende tone i dette, hvis det nu stemmer - jeg har nemlig kun fået oplysningerne via telefon og radio. Det er trods alt en alvorlig sag og i allerhøjeste grad bekymrende, da jeg og mange andre mener, at Tyrkiet ikke opfylder kravene i toldunionsaftalen. Der er en krig i gang i Kurdistan, der foregår konstant tortur, og der er ingen garanti for menneskerettigheder i landet.
Det er naturligvis umuligt for Dem at kommentere det, der er sagt i dag, men det er meget vigtigt, at vi nu sørger for, at der ikke opstår en konflikt nu på grund af de seneste oplysninger. Jeg vil gerne have en kommentar fra Dem om dette.

Juncker
 De bør kunne forstå, at jeg først vil se den tyrkiske udenrigsministers udtalelser i deres helhed, før jeg kan kommentere dem.

Formanden
Spørgsmål nr. 16 af Pat Gallagher (H-0913/97):
Om: Protestmarch i Bruxelles
Kan Rådets formand oplyse, om Rådet i lyset af den seneste politiske udvikling som offentlige erklæringer fra den irske, græske, spanske, finske og tyske regering om, at emnet bør tages op påny, og i lyset af de 15.000 arbejdstagere, som deltog i en protestmarch uden for Rådets, Kommissionens og Europa-Parlamentets bygninger i Bruxelles mandag den 1. december, hvor de gav udtryk for deres utilfredshed med afskaffelsen af toldfrit salg i juni 1999, er indstillet på at tage spørgsmål om toldfrit salg op til fornyet behandling?

Juncker
For at besvare dette spørgsmål vil jeg sige, at opretholdelsen af skattefrit salg blandt rejsende inden for Fællesskabet står i modsætning til at have et indre marked uden grænser.
Bevægelsen af varer - købt af privatpersoner - mellem to medlemsstater har ikke længere nogen konsekvenser ud fra et skattemæssigt synspunkt. Således kan privatpersoner købe varer til eget forbrug i en hvilket som helst medlemsstat og importere disse til en hvilken som helst anden medlemsstat uden at skulle deklarere noget eller betale nogen skatter ved grænsen.
I denne situation er der ikke længere nogen begrundelse for at anvende toldfrihed for rejsende. Opretholdelsen af dette skattefrie salg for rejsende inden for Fællesskabet ud over den fastsatte dato kunne endvidere skabe konkurrenceforvridninger, både for de handlende, der sælger varer med skatterne iberegnet, og mellem de forskellige transportmidler alt efter, om de tilbyder skattefrit salg eller ikke.
Når Rådet midlertidigt har forlænget det skattefrie salg for rejsende inden for Fællesskabet til den 30. juni 1999, skyldes det, at man ønskede at dæmpe de sociale og regionale problemer, der kunne blive en følge af en alt for hurtig afskaffelse af dette salg. Det drejede sig således om at give den pågældende sektor tilstrækkelig tid til at forberede sig på, at det skattefrie salg inden for Fællesskabet forsvinder. I øvrigt vil jeg gøre opmærksom på, at selv uden ovennævnte skattefordel vil salgsmulighederne uden tvivl stadig være der. Det skattefrie salg vil fortsat bestå for rejsende, der vender hjem fra tredjelande, og det samme gælder for eksporten.

Gallagher
Jeg hilser svaret velkommen, som synes at være noget sagligt i forhold til de trufne beslutninger, men hvad kan han sige om den irske, græske, spanske, finske og tyske regering, som efter vores opfattelse er bekymret for, om der kommer en yderligere forøgelse?
Han henviser til det indre marked. Han må da bestemt referere til et rent indre marked. Jeg er sikker på, at der er mange andre former for harmonisering, der kunne finde sted.
Jeg bifalder også hans initiativ med hensyn til topmødet om beskæftigelse. Jeg vil gerne sige til formanden, at de arbejdspladser, der måske går tabt, kunne bevares, hvis Rådet tog den meget modige beslutning at tillade, at det toldfrie salg fortsætter i yderligere en periode. Accepterer han også, at et forslag om, at det ikke skal fortsætte efter juni 1999 går imod de fleste europæeres ønsker?
Kommissionen forsikrede Parlamentet om, at der ville blive foretaget en økonomisk og social undersøgelse. Det tilsagn blev givet i 1991. Så vidt Kommissionens respekt for Parlamentet. Hvad har Rådet tænkt sig at gøre ved det?
Hvordan kan Kommissionen derfor foreslå, at der kunne bruges fællesskabsinstrumenter og statsstøtte i tilfælde af, at der er arbejdspladser i fare, hvis denne undersøgelse ikke bliver udført? Hr. formand, jeg foreslår, at De i de sidste uger af formandskabet beder Kommissionen om at opfylde deres forpligtelse over for Parlamentet, og indtil de kan gøre det - forelægge henstillingerne i en undersøgelse - beder dem om at lade det toldfrie salg fortsætte.

Juncker
 Vi har bedt Kommissionen om at få denne undersøgelse. Når Kommissionen har stillet et forslag til direktiv på dette område, skal der være enstemmighed i Rådet for at kunne ændre det nugældende direktiv, som medlemssstaterne skal have indarbejdet inden den 30. juni 1999.
Vi kan ikke handle, før der kommer et initiativ fra Kommissionen, og skulle det komme, er jeg er ikke sikker på, vi kan samle den nødvendige enstemmighed for at kunne ændre det gældende direktiv, som skal være indarbejdet inden udgangen af juni 1999.

Cassidy
Jeg takker rådsformanden for hans bestemthed. Han vil vide, at Domstolen afsagde en kendelse i starten af november, som tydeligt angav, at Kommissionen og Rådet havde båret sig korrekt ad i denne sag, og at Europa-Parlamentet var blevet behørigt konsulteret. Han vil også vide, at der har været en stor del vildledende offentlig omtale og spredning af panik fra den side, der almindeligvis henvises til som den toldfrie lobby. Et eksempel herpå er tallet 16.000, som der henvises til her, hvilket er kraftigt overdrevet. Jeg fik ved middagstid at vide af en repræsentant fra den toldfrie lobby, at der højst var 6.000 mennesker til stede. Jeg var vidne til en lille demonstration uden for Europa-Parlamentet, som efter min mening højst 300 mennesker deltog i. Mit spørgsmål er derfor: Vil Rådet ikke nok stå fast i denne sag og opfordre det britiske formandskab til at gøre det samme?

Juncker
 Jeg har ikke på noget tidspunkt i de seneste måneder, når Rådet har diskuteret dette spørgsmålet, haft det indtryk, at vi ville være i stand til at opnå enstemmighed med hensyn til at udskyde den bestemmelse, der træder i kraft den 30. juni 1999. Derfor tror jeg ikke, den britiske regering har brug for særlige opfordringer på det punkt.

Cornelissen
Hr. formand, hvordan man end vender og drejer det, viser det sig, at der hersker stor uro i en række regioner og en række sektorer. Jeg nævner færgerne, jeg nævner regionale lufthavne, og jeg nævner turismen i perifere områder. Har jeg forstået rådsformandens svar rigtigt, at også han mener, at mennesker i 1997 har ret til at vide, hvilke konsekvenser det formodentlig vil få, hvis denne foranstaltning, som det er besluttet vil træde i kraft den 1. juli 1999? Er han rede til endnu en gang at tale med udvalget om, at denne undersøgelse faktisk nu vil blive gennemført på kort sigt, således at der kommer klarhed over de sociale og regionale følger af afskaffelsen, og over, hvilke konsekvenser vi kan drage deraf? Må jeg lige få et svar herpå af rådsformanden.

Juncker
 Vi har opfordret Kommissionen til at gennemføre den undersøgelse, som flere af medlemmerne har nævnt. Det er rigtigt, at alle disse spørgsmål skulle have været diskuteret, da Rådet traf sin beslutning. Det var i 1991 p? ØkoFin-rådsmødet, og jeg tror i øvrigt, jeg var formand for Rådet.
Siden har jeg set adskillige kolleger gå i opposition og kræve en revision af direktivet for derefter at komme tilbage i regeringen og ikke igen åbne munden omkring den sag. Derfor er det nødvendigt med enstemmighed for at ændre direktivet. Den findes ikke, da regeringerne har meget forskellige vurderinger af dette spørgsmål. Det er rigtigt, at Rådet ikke har den samme form for systematisk overtalelse som den "toldfri lobby«. Jeg beundrer de anstrengelser, der udfoldes af dem, der er særligt berørt af sagen. Havde EU haft den samme kompetence og stærke markedsføring som disse lobbyer, ville vi måske have været i stand til at forklare, hvorfor vi tog den beslutning, vi gjorde, i 1991.

Formanden
Da spørgerne ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr.17, 18, 19, 20 og 21.
Spørgsmål nr. 22 af por Brian Crowley (H-0932/97):
Om: EU og en verdensomspændende indsats til fremme af færdselssikkerheden
Ifølge en rapport fra Verdenssundhedsorganisationen og Harward School of Public Health vil trafikulykker i år 2020 være den tredjestørste årsag til for tidlig død og invalidering i hele verden. Har Rådet nogen holdning til disse alarmerende forudsigelser, er det enig med USA's trafikminister i, at der er behov for en indsats til fremme af færdselssikkerheden på verdensplan, og hvilket bidrag kan EU og de enkelte medlemsstater i givet fald yde til denne indsats?

Juncker
Rådet deler det ærede medlems bekymring over trafikuheldenes ulykkelige konsekvenser for livet og den menneskelige sundhed. Det er grunden til, at kriterierne for sikkerhed ved transport nævnt i traktatens artikel 75 stk. 1 litra c inspirerer Rådet til alle sine handlinger, især de lovgivningsinitiativer, det vedtager på transportområdet.
Rådet har i øvrigt givet en samlet udtalelse om dette emne i konklusionerne, der blev vedtaget på dets møde den 17. juni i år.

Crowley
Jeg takker formanden for hans meget korte og direkte svar. Spørgsmålet var dog: Hvilket bidrag mener formanden, at EU kan yde med hensyn til spørgsmålet om færdselssikkerhed på verdensplan? Der er i særdeleshed to områder, som jeg mente, De ville have kommenteret. For det første er der vores pligt til at sørge for EU-borgernes sundhed og beskyttelse. For det andet er der flere overvejelser med hensyn til de forskellige direktiver, der for nylig har været igennem Parlamentet, Rådet og Kommissionen med hensyn til konstruktion og modeller. Derudover kunne man også overveje en eventuel standardisering af sikkerhedsforanstaltninger inden for bilsektoren for at sikre, at sådanne foranstaltninger bliver tilgængelige, ikke nødvendigvis som ekstraudstyr, men også som en del af den almindelige fabrikation af biler for at garantere ikke blot førerens sikkerhed, men også passagerers og fodgængeres.

Juncker
 Rådet har på nuværende tidspunkt ikke modtaget noget forslag fra Kommissionen om det emne, det ærede medlem nævner.
Jeg vil dog ikke desto mindre for egen regning godt tilføje, at jeg mener, Den Europæiske Union burde være mere opmærksom på disse problemer, der angår mange mænd og kvinders dagligliv i EU. Det drejer sig om at gøre disse højtidelige, retoriske og flammende taler konkrete for EU's borgere. Borgernes EU eksisterer hver eneste dag på vores veje, og jeg tror, der kan gøres meget, vi behøver blot at harmonisere alle de forskellige signaler, skilte og illustrerede advarsler, som i øvrigt ikke bidrager til at berige EU, men som tværtimod gør livet meget besværligt for EU's borgere, når de rejser rundt.
Jeg tror, vi må erkende de meget store mangler, der er forbundet med sikkerheden på vejene. Fejlen ligger naturligvis hos medlemsstaterne, Kommissionen og Parlamentet, hos alle dem, der har undladt at give EU en strategi på dette felt, der kan gøre EU mere tiltrækkende og mere populær i borgernes øjne.

Formanden
Da spørgerne ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 23 og 24.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
Men jeg vil gerne endnu en gang udtrykke en inderlig tak til formanden for Rådet, hr. Juncker, for hans tilstedeværelse her i dag, hans svar, hans samarbejde med Parlamentet. Ønske ham en glædelig jul og de bedste ønsker for det kommende år. Og bede ham om at viderebringe hr. Wohlfart vores ønske om en hurtig bedring, og at han med denne bedring får en god jul.
(Mødet udsat kl. 19.00 og genoptaget kl. 21.00)

Investeringsselskaber og kreditinstitutter (fortsættelse)
Formanden
Mine damer og herrer, vi fortsætter forhandlingen om betænkning (A4-0380/97) af hr. Cassidy for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag (KOM(97)0071 - C4-0304/97-97/0124(COD)).

Oddy
Fru formand, jeg vil gerne lykønske hr. Cassidy med hans fortrinlige præsentation af aspekterne ved dette komplicerede emne. Det er vigtigt for Europas borgere, selvom de måske ikke umiddelbart er klar over det, da det handler om at understøtte institutternes økonomiske solvens. Det er en ændring af det første direktiv om kapitalgrundlag.
Jeg vil også gerne dels takke vores kolleger i Retsudvalget, som har arbejdet hårdt på at opnå, hvad jeg mener er et fornuftigt og praktisk kompromis, dels takke hr. Katiforis, der har bidraget med indgående teknisk viden fra Økonomiudvalget i denne debat.
Jeg skal ikke gennemgå det, hr. Cassidy sagde, da han forklarede det meget tydeligt. Jeg ønsker blot at påpege vigtigheden af ændringsforslag 16, 19 og 20. Særligt ændringsforslag 20, der forsøger at indføre en differentiering mellem forskellige typer varer, hvilket kaldes det udvidede skema. Det forekommer mig fuldstændig indlysende, at behandlingen af metaller skal være forskellig fra behandlingen af fordærvelige varer, f.eks. kaffe, kakao, sukker osv., og det udvidede skema forsøger ganske enkelt at tilstræbe en fornuftig differentiering mellem varer som tin, kobber og sølv og varer som kakao og kaffe.
Vi har heldigvis været i stand til at forklare dette fyldestgørende i Ministerrådet og her i Parlamentet, og jeg mener nu, at det accepteres, at der er fornuft i det udvidede skema. Jeg håber derfor på et godt resultat af afstemningen i morgen i Parlamentet.

Mosiek-Urbahn
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, også jeg vil gerne lykønske ordføreren hjerteligt med hans arbejde. Min gruppe hilser Kommissionens forslag velkommen om at indføre en mere stringent og stærkere fastsættelse, baseret på markedsrisici, af kravene til egenkapital for banker og investeringsselskaber. Her gælder det jo om - især for at undgå konkurrenceforvridninger i forhold til konkurrenter uden for Europa - at overtage Basel-principperne for lovgivning om banktilsyn. Svarende hertil beder jeg ligesom den forrige taler og ordføreren selvom tilslutning til især tre ændringsforslag, som er fremsat af min gruppe, nemlig ændringsforslagene 19, 20 og 16, som svarer til de gamle ændringsforslag 13, 14 og 8. Det drejer sig her om en overgangsfrist indtil den 31.12.2006. Denne frist er nødvendig for de berørte institutter, for at de kan tilpasse sig de nye bestemmelser, og det drejer sig her især om at have en ensartet frist for alle tre direktiver om lovgivning for banktilsyn.
Svarende hertil er også ændringsforslag 20 vigtigt. De interne risikomodeller er endnu ikke tilstrækkeligt udviklede med henblik på banktilsynsretlige formål, og det skal fortsat være muligt, at bankerne arbejder med de såkaldte udvidede løbetidsmodeller, indtil denne overgangsfrist udløber. Derudover beder jeg om tilslutning til ændringsforslag 16. Ved dette ændringsforslag drejer det sig om en opsamlingsbestemmelse for interne risikomodeller, som ikke opfylder de forudsætninger, der er opregnet i nr. 4 i bilag 8. Alle disse forslag er i overensstemmelse med Basel-principperne.

Fischler
Fru formand, jeg vil først og fremmest gerne takke det ansvarlige udvalg, og særligt ordføreren, hr.Cassidy, for deres fortræffelige arbejde i forbindelse med dette meget tekniske forslag. Jeg er yderst taknemmelig for, at de så hurtigt har kunnet bearbejde forslaget set i lyset af, at det er vigtigt for Europas udbydere af finansielle tjenesteydelser med en hurtig vedtagelse.
Forslaget repræsenterer et stort skridt henimod en forbedring af beregningen af markedsrisici i forbindelse med krav til kapitalgrundlag. Det vil ikke alene forbedre den sikringsmæssige soliditet i vores finansinstitutter, det vil også bidrage til deres konkurrenceevne ved at hjælpe dem med at optimere kapitalfordelingen imellem dem. Kommissionen mener, at dette afspejler vores fælles formål, der går ud på at fremme en sikker og konkurrencedygtig finanssektor i et miljø, der undergår konstant fornyelse og teknologisk forandring.
Vores forslag indfører de seneste udviklingsområder inden for det internationale overvågningssystem i EUlovgivning vedrørende institutters brug af egne statistiske modeller til opstilling af tilsynsmæssige kapitalkrav og medtagelsen af positioner for råvarer i disse krav.
Der er blevet foreslået et antal ændringsforslag, der i stor udstrækning afspejler yderligere relevante beslutninger, der er truffet i internationale fora af regeludstedende myndigheder siden forslagets vedtagelse. Vi hilser disse ændringsforslag velkommen. Det bekymrer os dog, at visse andre meget tekniske ændringsforslag ikke er fuldt i overensstemmelse med den holdning, man har indtaget på internationalt niveau. Disse ændringsforslag modsætter vi os. Ændringsforslag 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 15 og 17 introducerer nyttige tekniske afklaringer, som vi hilser velkommen. Ændringsforslag 4 er stort set en gentagelse af ændringsforslag 2. Vi foretrækker at gøre brug af sidstnævnte i vores ændrede forslag. Ændringsforslag 15 og 17 er gentagelser af ændringsforslag 5 og 6, stk. 3. Vi ville kunne acceptere begge og vil fremlægge et forslag, der dækker indholdet i disse ændringsforslag. Ændringsforslag 1 derimod introducerer en kapitalafgift i forbindelse med nyligt udstedte værdipapirer, der afviger fra den internationale synsvinkel, som Basel-komitéen for banktilsyn har anlagt. Dette ville skabe uens regler for Den Europæiske Union og andre G-10-institutioner. Vi frygter, at det også kan have en negativ virkning under visse omstændigheder. Det betyder, at det kunne forringe introduktionen på markedet af nye virksomheders aktier eller af privatiseringer, f.eks. France Telecom og Halifax med en opkrævning af en afgift på 8 % på værdipapirer, som på nuværende tidspunkt kun pålægges en afgift på 2 % som yderst likvide instrumenter. Jeg anbefaler derfor, at man stemmer imod dette ændringsforslag.
Ændringsforslag 9 og 10 foreskriver ligeledes en detaljeringsgrad med hensyn til de risikoelementer, der skal dækkes af interne modeller, hvilket ville forringe de kompetente myndigheders mulighed for at tilpasse kravene til de enkelte tilfælde. En sådan tilpasning er formålet med ændringerne på internationalt niveau. Det kunne også resultere i, at visse risikoelementer ignoreres, fordi de ikke er nævnt specifikt. Vores oprindelige forslag anvender med vilje en ordlyd, der ville sikre, at samtlige væsentlige risici dækkes uden at forsøge at foregribe de præcise krav, der skal opfyldes i hver situation. Vi mener, at det bør overlades til den kompetente myndighed at bedømme dette på basis af hver enkelt tilfælde. På grund af dette opfordrer jeg jer til at støtte forslagets oprindelige ordlyd og afvise ændringsforslag 9 og 10.
Afslutningsvis, der er blevet fremsat et yderligere antal ændringsforslag. To af dem - 19 og 20 - vedrører overgangsaftaler for behandlingen af råvarer. Dette har været et af de sværeste elementer i forslaget. Anvendelsen af modeller kræver specialiseret programmel og højt kvalificeret teknisk personale til at betjene det korrekt. Det vil ikke blot være meget dyrt for små og mellemstore investeringsselskaber, men desuden, som I ved, optager konverteringen til euroen og problemet med årtusindskiftet allerede nu mange af disse ressourcer. Visse institutioner har derfor brug for tid til at tilpasse sig til det nye kapitalmarked for råvarer.
Den foreslåede overgangsperiode indtil år 2006 i løbet af hvilken kompetente myndigheder kan anvende andre kapitalafgifter for råvarer repræsenterer et udmærket kompromis mellem behovet for at opstille fælles krav for handelen med råvarer og de enkelte institutters interesser, som ville lide urimeligt under en pludselig indførelse af de nye krav. Jeg anbefaler på det stærkeste, at disse ændringsforslag støttes.
Et andet af de yderligere ændringsforslag, 16, præciserer, at den oprindelige standardiserede metode bør bruges i beregningen af kapitalkrav i de tilfælde, hvor modeller ikke opfylder de nødvendige kriterier for beregning af en given risiko. Jeg anser dette for at være en nyttig præcisering.

Formanden
Tak, hr. Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.30.

Oliven og olivenolie
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0374/97) af Peres for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om meddelelse fra Kommissionen til Ministerrådet og Europa-Parlamentet om olivenog olivenoliesektoren (herunder økonomiske, kulturelle, regionale, sociale og miljømæssige aspekter), den nuværende fælles markedsordning, behovet for reform og mulige alternative ordninger - Gennemgang af mulige alternativer (KOM(97)0057 - C4-0096/97).

Jové Peres
Fru formand, først vil jeg lykønske Kommissionen med, at den har fulgt indstillingen, der er indeholdt i den beslutning, som vi vedtog i oktober 1996, og at den har udarbejdet det dokument, der er genstand for denne betænkning. Det må dog beklages, at beretningen om, hvordan støtten til olivenoliesektoren har fungeret, er udeblevet, til trods for at det blev pålagt Kommisionen at udarbejde den i Rådets forordning 2261/84, og at den burde have været forelagt inden januar 1995. Den meddelelse Kommissionen har udarbejdet opfylder ikke Rådets krav, og denne mangel har vanskeliggjort diskussionerne og udarbejdelsen af betænkningen.
Kommissionens meddelelse opviser mangler med hensyn til analysen af sektoren, og for at afhjælpe disse formulerede jeg en anmodning om yderligere oplysninger, som ikke blev imødekommet fuldt ud i det brev, som hr. Kommissæren sendte til mig i slutningen af juli. Et af analysens problemer er det pessimistiske billede, der gives af sektorens situation, og især hvad angår en mulig risiko for fremtidig overskudsproduktion. Den eksisterer ikke. Den seneste høst var enestående, og man nåede op på de mængder, der anses for betænkelige i Kommissionens meddelelse. Ved afslutningen af sæsonen har man alligevel næppe registreret interventionslagre. For at begrunde denne negative holdning, afviser Kommissionen egne undersøgelser og anvender nogle, der hidrører fra Det Internationale Olivenolieråd, og i disse kan man ikke se bort fra indflydelsen fra tredjelande, der ville kunne drage nytte af en reduktion af Fællesskabets produktionspotentiale.
Hvad angår alternativerne, har Landbrugsudvalget helt klart afvist alternativet om en støtte, der er adskilt fra produktionen - det viste afstemningen i Europa-Parlamentets landbrugsudvalg. Den grundlæggende årsag, der er af social karakter, er den øgede risiko for tab af arbejdspladser, der ville opstå i de regioner i Fællesskabet, der er mest ramt af arbejdsløshed. Hvis man foreslår støtte, der er uafhængig af produktionen, og dermed følger holdningen i reformen fra 1992, kan man ikke se bort fra, at 13 % af Fællesskabets landbrugsbedrifter og 23 % af beskæftigelsen i landbruget er forsvundet mellem 1990 og 1995 ifølge undersøgelser af landbrugsbedrifternes struktur, som Kommissionen ikke kan ignorere.
Hvis denne udvikling var sket efter reformen i 1992, ville risikoen for negative virkninger på beskæftigelsen i olivenoliesektoren have været meget større af to grunde. For det første er olivendyrkningen meget arbejdskraftkrævende. Udgifterne til at høste oliven udgør 80 % af behovet for arbejdskraft og 70 % af de variable omkostninger. Hvis støtten er uafhængig af produktionen vil risikoen for en negativ indvirkning på beskæftigelsen derfor være mere end oplagt. Desuden vil de lavere produktionsomkostninger, der ville være en følge af de udløsende begivenheder for støtte - 15 % imod 85 % for korn eller 98 % for tyre - forøge risikoen for en negativ indvirkning på beskæftigelsen voldsomt.
Denne type risici står i modsætning til indholdet i Amsterdam-traktaten, hvad angår beskæftigelsen. Disse risici løbes i regioner, hvis arbejdsløshedsprocent er dobbelt så høj som gennemsnittet i Fællesskabet, og som desuden har store samhørighedsproblemer. Det er ikke fornuftigt at øge samhørighedsproblemerne eller behovet for en eventuel politik for udvikling af landdistrikterne, som i øjeblikket ikke er andet end en abstrakt formulering. Vil Kommissionen løbe den risiko at lave farlige eksperimenter med et problem, der er så alvorligt, som beskæftigelsen?
De, der forsvarer de produktionsuafhængige støtteformer, argumenterer med at de gør kontrollen lettere. Alligevel begrænser Kommissionen sig til, når den beskriver det kontrolsystem, der skal bruges, hvis der indføres støtte pr. træ, at henvise til et kontrolsystem i form af et geografisk informationssystem. Jeg mener ikke, at man skal lade sig imponere af teknologisk blændværk. Selvom satelitternes tekniske præstationer bliver bedre, vil de aldrig kunne sikre, at der gives støtte for hvert enkelt træ. De to millioner bedrifter befinder sig som især i områder med kontinuerlig dyrkning, og der ville opstå store vanskeligheder med fordelingen af støtten. Hvis man forsøger at variere støtten i forhold til udbytterne, ville der mangle en ensartet regulering i producentmedlemsstaterne, og dette spørgsmål har skabt en polemik, der har måttet afgøres ved Domstolen. Hvis der krævedes bevis for at olivenerne omdannes til olie, skulle kontrolsystemet være meget lig med det eksisterende med meromkostninger for satellitbillederne. Det ville således være fornuftigt at forbedre det eksisterende system.
Det er klart, at olivenproducenterne står over for støttemodtagerne i denne debat. Mellem de to holdninger er der et stort antal arbejdspladser på spil i de regioner, der har den største arbejdsløshed i Fællesskabet, som har store samhørighedsproblemer og hvis økonomier i høj grad afhænger af mængderne af produceret olivenolie. Fru formand, en sidste kommentar: Tillad mig først og fremmest at gratulere og udtrykke min personlige taknemmelighed til alle udvalgsmedlemmerne fra de forskellige lande, som insisterede på fælles løsning, på at finde frem til en fælles holdning, som kunne udtrykkes med én stemme, en stemme fra denne tusindårige kultur, der er fundamentet for Middelhavsområdet og også for resten af den europæiske kultur.

Formanden
Kære kolleger, Jeg beder om forståelse for, at jeg håndhæver taletiden helt konsekvent. Vi har stadig mange betænkninger på dagsordenen og særdeles mange talere, og ellers bliver vi ikke færdige før midnat. Jeg beder Dem altså om at overholde de aftalte taletider, uden at jeg hver gang skal minde om det.

Theonas
Fru formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for hans glimrende betænkning og dernæst udtrykke min tilfredshed med, at hr. Jové medtog alle de konklusioner, som vi vedtog i Beskæftigelsesudvalget, i sin betænkning.
Fru formand, olivenproduktionen er koncentreret i Middelhavslandene og især i mål 1-områder, som er strukturelt svagt stillede, og hvis indkomst pr. indbygger er under 75 % af fællesskabsgennemsnittet. I disse områder er den andel af arbejdskraften, der er beskæftiget inden for landbruget særlig høj, og arbejdsløshedsprocenten er cirka tre gange så høj som fællesskabsgennemsnittet.
Olivenoliesektoren er den vigtigste økonomiske sektor, og omkring 27 % af arbejdspladserne er direkte eller indirekte forbundet med olivenolieproduktionen, hvilket viser dens betydning for den bredere sociale balance og sammenhold i disse områder. Det er derfor klart, at en forstyrrelse af denne ligevægt på grund af en politik, der risikerer at ramme olivenolieproduktionen, vil få alvorlige socioøkonomiske følger.
Den største mangel i Kommissionens meddelelse er, at der mangler en analyse af konsekvenserne af den foreslåede revision af den fælles markedsordning for beskæftigelsen.
Beskæftigelsesudvalget er stærkt bekymret over anvendelse af støtte pr. træ, som kan have ødelæggende konsekvenser for beskæftigelsen i denne sektor. Der er risiko for, at olivenproducenterne taber enhver interesse for kvaliteten af deres produkter og forbedringen heraf, at mængden ikke vil betyde noget for dem, og at de i sidste ende vil indstille dyrkningen af oliven, hvilket vil føre til tab af betydelige mængder arbejdspladser og indkomster.
Vi frygter, at konsekvenserne for hele produktionscyklusen, dyrkning, tapning, handel, vil være alvorlige økonomiske og sociale problemer og en skærpelse af udvandringen fra landområderne.
Beskæftigelsesudvalget opfordrer Kommissionen til at handle i overensstemmelse med henstillingerne i punkt 7.5, 11, 14, 15 og 16 i betænkningen, som indeholder udvalgets konklusioner, og vi takker endnu en gang ordføreren for at medtage dem.

Vallvé
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil først lykønske hr. Jové med den udmærkede betænkning, da han er en person, der fra sin fødeby ved, hvad en olivenlund er og, hvad olivendyrkning er. Hr. kommisær, vi er meget imod bedrageri, og vi mener, at bedrageri ikke skal være en tilskudsmetode i nogen del af Den Europæiske Union. Men det, at vi er imod bedrageri, og at vi støtter alle de midler, der tages i brug imod bedrageriet, er ikke nogen hindring for, at vi mener, at forebyggelsen af bedrageri ikke skal være den eneste mulighed for at lave en ny ordning for olivenolieproduktionen.
Vi mener, at olivenolien, olivenproduktionen, er en vigtig tradition i Middelhavsområdet, særligt i mål 1-regioner og -områder, hvor arbejdsløsheden og de økonomiske problemer, som de foregående talere allerede har omtalt, er meget store. Mange steder er olivendyrkningen praktisk talt en monokultur, og den vigtigste kilde til beskæftigelse i de områder.
Jeg beklager, at man for at bekæmpe bedrageriet søger løsninger, som træstøtten, der også kan misbruges i fremtiden, og at man ikke i tilstrækkelig grad har vurderet den regionale virkning, som det kan få i mange dele af EU, i Middelhavsområdet, at man ikke vurderer følgerne i form af arbejdsløshed og ørkendannelsen, at man ikke vurderer de følger for landdistrikterne, som en reform af denne art kan få.
For få dage siden mødtes Det Europæiske Råd i Luxembourg for at tale om beskæftigelsen. Lad os nu ikke, med en foranstaltning, som den, der vedrører olivenolien, skabe mere arbejdsløshed i nogle områder, der allerede er hårdt ramte. Vi skal også huske på, at Revisionsretten i 1991 gav en positiv vurdering af, hvordan den eksisterende støtteordning for olivenolie fungerer.

Giansily
Fru formand, kære kolleger. Budgetudvalget har, som De ved, valgt en anden metode for tildeling af præmier. Med nogle få stemmers flertal har det valgt at tildele præmier efter antal træer snarere end efter produktionen.
Jeg vil godt nævne, at i ø-regionen Korsika som man i øvrigt har bebrejdet mange forskellige ting, har systemet med støtte pr. træ og politikken herfor, der er intelligent ledet af vores kollega, Jean Baggioni, som også er fungerende præsident på min fødeø Korsika, gjort det muligt med EU's deltagelse at forny, udvide og genplante olivenlundene på Korsika. Man har således givet Korsika midler til en effektiv bekæmpelse af de brande, der har skabt så store ødelæggelser i de seneste år, uden derfor at slå ind på en uansvarlig kurs, hvad angår afkast og produktion, helt ifølge den polykultur og mangfoldighed, EU's instanser ønsker.
Præmien pr. træ har således sine fortrin. Men jeg forstår fuldt ud vores spanske kolleger fra regioner med en meget høj produktion, som forsvarer et andet synspunkt, og som har en anden filosofi, der bygger på afkastet, der begrunder beskæftigelsen og monokulturen. Det er årsagen til, at jeg på Budgetudvalgets vegne ikke har fundet det relevant at stille ændringsforslag.
Jeg er faktisk overbevist om, at Udvalget om Landbrug nøje har afvejet sit ansvar, da det besluttede ikke at følge forslagene fra Budgetudvalgets medlemmer. Jeg er også overbevist om, at det ikke er sidste gang, vi kommer til at høre om denne sag, og jeg håber helt ærligt, at konklusionerne fra vores kollega Jové Peres og dem, der har støttet disse, vil spare os for i fremtiden at høre en alvorlig kritik af det nuværende system, som jeg tror er årsagen til en mængde svindel, som vi har måttet beklage.

Fantuzzi
Fru formand, selvom jeg vil anerkende det store arbejde, hr. Jové Peres har gjort, må jeg sige, at vi ikke er enige i nogle fundamentale aspekter af dette forslag til beslutning.
For det første forekommer det os for konservativt. Det ser faktisk ud, som om problemerne med den nuværende fælles markedsordning for olivenolie alene er et produkt af Kommissionens syge fantasi; imidlertid ved vi, at det desværre ikke forholder sig sådan. Alarmklokkerne fra de voldsomme produktionsstigninger, der blev anmeldt i høståret 1996-97 og forudsigelserne af den igangværende høst, som her bekræftes, bør også Parlamentet høre. Olivendyrkernes demonstrationer, hvor de protesterer mod et iøjnefaldende fald i prisen på olivenolie, er ikke opfundet af Generaldirektorat VI.
For det andet afviser forslaget til beslutning for hurtigt de optioner, som går ud på en adskillelse af sammenkoblingen mellem støtte og produktionsmængden. Vi er ikke forelskede i støtte pr. træ, som var det en mirakelløsning for alle onder; vi finder imidlertid, at snarere end fordomsfuldt at afvise den ved at tilskrive den hensigter, som i virkeligheden ikke findes i Kommissionens dokument, ville det være bedre at overveje den forstandigt og klart.
Producenterne frygter, at denne option vil presse grundskylden, de frygter en udligning til skade for alle producenterne, hvad enten de er dygtige eller ej, de frygter konsekvenser for beskæftigelsen; det er dette, vi bør drøfte, og i vores ændringsforslag har vi søgt at svare på denne frygt; for eksempel ved at kæde den nye støtte, der ikke er koblet sammen med oliventræets produktionsværdi, sammen med det historiske udbytte i tilsvarende zoner og give mulighed for producentstaterne for at tilpasse støtten efter kvalitative kriterier, også med respekt for miljøet og landskabet, især i de ugunstigt stillede zoner.
Jeg forstår, hr. Jové Peres, at tingene kan forekomme lidt komplicerede, men med en for skematisk udformning løser man ikke noget, tværtimod gør man det værre. Som om man kunne forestille sig at indføre en enkelt model, der er intensiv og produktivitetspræget, i den europæiske olivendyrkning, uden at de skabte alvorlige skævheder mellem virksomhederne, mellem områderne. Som om man kunne forestille sig at øge udgifter og støtte til olivendyrkerne på grundlag af et eneste system til støtte af produktionen, der var direkte knyttet til produktionsmængden; hvordan vil man med et sådant system effektivt kontrollere to millioner producenter, når man kender de cykliske udsving, som produktionen af olivenolie traditionelt lider under, og afskaffe det forenklede system til støtte pr. træ, som i øjeblikket omfatter, lad os huske det, de 60 % af producenterne i Fællesskabet, som kommer ind under kategorien små producenter? Hvis man går denne vej, vil der efter min mening sammen med oliventræerne gro frodig usikkerhed, protester og utryghed. Altsammen noget, der ikke gavner olivendyrkernes fremtid.
Efter vores opfattelse er det hele den fælles landbrugspolitik, som bør begynde at ændre retning. Og det ville være forståeligt, hvis man, samtidig med at man med Agenda 2000 endelig begynder at drøfte en tilpasning af støtten, miljømæssig bæredygtighed, genopretning af balancen i landområderne og grænser for produktionsjagten, netop for oliven, som mere end andre sektorer kun har noget at vinde ved disse nyskabelser, hurtigt indførte en lige så betydelig som uforståelig kulturel undtagelse.
Kun med et fornyet støttesystem kan man orientere olivendyrkningen mod den meget omtalte kvalitetspolitik, som værdsættes af markedet og af de stadig mere opmærksomme og krævende forbrugere. Det handler om et strategisk perspektiv for en kultur, som i den grad er en del af Europas historie, kultur og landskab, og kun med et strategisk valg kan man forsvare den.

Filippi
Fru formand, hr. kommissær, Landbrugsudvalget har med 28 stemmer for, 7 imod og 2, der afstod fra at stemme, vedtaget et kompromisforslag om en reform af markedet for olivenolie, som min gruppe stærkt har ønsket. I dag bekræfter vi her i Parlamentet nødvendigheden af med en positiv stemme at støtte disse konklusioner, idet vi er overbevist om, at de er i overensstemmelse med interesserne hos operatørerne i sektoren og i det europæiske landbrug.
Sammen havde man besluttet at søge et kompromis mellem grupperne, og jeg er derfor overrasket over, at man efter den meget klare afstemning i udvalget her i Parlamentet igen stiller et tocifret antal ændringsforslag, især fra den socialistiske gruppes side. Jeg kan ikke se logikken i det, eller måske er det kun godt med kompromis'er, når de giver den socialistiske gruppe ret? Vi er imidlertid imod næsten alle ændringsforslagene, idet nogle af dem forvrider meningen med det kompromis, som blev indgået i Landbrugsudvalget, mens andre er unyttige svar og gentager det indhold, der allerede er fremlagt.
Vi appellerer om, at den sunde fornuft vinder. Olivenoliesektoren kan bortset fra de tilfældige problemer opleve ekspansion og udvikling; det er imidlertid nødvendigt ikke at forenkle svarene til komplekse problemer. Den vej, som Landbrugsudvalget har anvist, vil gøre det muligt at få en god dialog og et demokratisk forhold til producenterne. Løsningerne søges sammen med producenterne og deres interesseorganisationer og ikke mod dem; vi har allerede for mange eksempler på sektorer i krise og på protester fra landbrugets basis som konsekvens af et mislykket forhold mellem beslutningstagere og forvaltere af landbrugspolitikkerne og operatørerne selv. Der kan ikke laves gode reformer mod producenterne. De virkelige reformer er dem, der på en varig måde indvirker på strukturerne, samtidig med at de involverede og de, der værdsætter den erhvervsmæssige kapacitet, er enige og deltager, hvilket muliggør kollektive, kulturelle forandringer og en modernisering af de involverede sektorer.
I tilfældet olivenolie og spiseoliven er det endnu vigtigere at lytte til de lokale samfund, hvis man tager den sociale betydning, som sektoren har fra et arbejdsmæssigt og beskæftigelsesmæssigt synspunkt, i betragtning.
Som afslutning vil jeg gerne takke hr. Jové Peres for den parathed, han i modsætning til andre har vist til at søge kompromis, også med andre og forskellige udgangspunkter, der har været hos producentlandene og udvalgsmedlemmerne. Ordførerens parathed er blevet værdsat af vores gruppe, og vi agter at forsvare ham ved afstemningen i morgen.

Santini
Fru formand, jeg begynder, i stedet for at slutte, med en tak - som ikke kun er formel - til ordføreren, og det af to grunde: for det første for de væsentlige rettelser, han har kunnet bibringe Kommissionens dokument, og dernæst for den indsats, han har gjort med hensyn til at skabe konvergens mellem producentlandenes krav, en værdifuld opmærksomhed på ikke blot at gøre ekstra jomfruolie gennemsigtig, men hele produktionssektoren. Den holdning, der er vedtaget af Landbrugsudvalget ved kompromisændringsforslag - som næsten hele min gruppe også vil støtte i morgen ved afstemningen - opstiller tre grundpiller for denne landbrugsproduktions fremtid; det er nok piller, der kan perfektioneres, men de er i øjeblikket den eneste mellemløsning, der kan gøre alle nogenlunde tilfredse eller i hvert fald gøre så få producenter som muligt utilfredse.
Først og fremmest foreslår man at vedtage nationale kvoter i stedet for den maksimale garantimængde udregnet på fællesskabsplan; således bliver det den, der overproducerer, som betaler, præcis som det gælder for mange andre fælles markedsordninger.. For det andet forkaster man træstøtten og foreslår støtte til produktionen: dette på grundlag af den mængde, der konkret er produceret; blandt andet kunne der også her foretages korrektioner, men det er et værdifuldt middel til også at sikre beskæftigelsen. Parallelt hermed støtter man afskaffelse af forbrugerstøtten, som giver anledning til mistanke om bedrageri og tvivl om kvaliteten af det produkt, der opnås ved blandinger, som er svære at deklarere og ikke mindst indholder olie, hvis oprindelse i almindelighed er uklar.
Endelig kunne de midler, som således med sikkerhed spares, anvendes til en vigtig aktion til fremme af en udvikling i retning af den ønskede kvalitet og dermed i retning af forbrugernes tillid, ikke kun, men også i retning af at fremme folks brug af og smag for dette værdifulde levnedsmiddel; det vil endvidere og især tjene til at skabe lidt større tillid hos en gruppe, der som bekendt i øjeblikket ikke blot i Italien er præget af stor ængstelse.

Novo
Fru formand, kære kolleger, hr. kommissær, i sin meddelelse går Kommissionen ind for støtte til den blotte fysiske eksistens af træer, der måtte eller ikke måtte komme til at producere olie, men som i alle tilfælde altid skulle have støtte.
Jové Peres' betænkning går på den anden side ind for at støtte den reelle produktion af oliven og olivenolie og forkaster dermed den anden løsning, der ville medføre absentisme for jordejernes vedkommende, der ville modtage støtte, blot fordi de besidder plantede oliventræer, og som også ville medføre øget arbejdsløshed for dem, der bidrager til, at der bliver bragt oliven til oliepresserne, og til, at de faktisk bliver lavet til olivenolie.
Kommissionen begrunder sit valg med den svindel, som den nuværende produktionsstøtteordning muliggør. Betænkningen anfører, at ondet ikke ligger i ordningen, som bør forbedres, men i manglende konkrete politiske tiltag, der kan forhindre svindelen. Endelig vil Kommissionen have, at støtten skal gives på grundlag af de eksisterende matrikelbøger. Jové Peres' betænkning åbner mulighed for at øge de nationale produktioner ved at tillade nye beplantninger, der kan genoplive tidligere produktionspotentialer. Valget er klart. Det er vores støtte til Jové Peres' betænkning også. Det er nødvendigt at forkaste ændringer, der åbenlyst eller i det skjulte bakker Kommissionens hensigter op, for at fastholde betænkningens politiske filosofi.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, jeg kommer lige fra gruppens sammenkomst i anledning af julen, og jeg har overvejet, om jeg skal spise oliven, eller jeg skal tale om oliven, men af respekt for vores ordfører, hr. Jové Peres, og også af respekt for den kulturhistoriske betydning, som oliven har i det mindste i Sydeuropa, har jeg besluttet mig for at komme i disse halvanden minutter.
Vores gruppe har naturligvis også gjort sig tanker om mulighederne for en forenkling og mulighederne for at udelukke bedrageri. Vi har imidlertid den opfattelse, at vi følger ordførerens linje, nemlig at det gælder om, at olivenfrugterne bliver høstet. Hvis vi giver en støtte, som alene er relateret til oliventræet, så har vi ikke påskønnet arbejdet. Så ville vi kunne honorere en beplantning, som overhovedet ikke tager sigte på frugterne, og derfor vil vi følge ordføreren. Vi ønsker at honorere arbejdet, vi ønsker at honorere produkternes kvalitet, hr. Fantuzzi, vi beklager. Der er gode grunde til af hensyn til gennemsigtighed og vanskeliggørelse af bedrageri at følge deres forestillinger. Men ud fra disse principielle overvejelser har vores gruppe besluttet nu at bibeholde denne linje, som vi også fulgte i Landbrugsudvalget.

Novo Belenguer
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil som de øvrige talere begynde med at udtrykke min anerkendelse af det komplicerede og vanskelige arbejde som vores ven, Jové, har udført med denne betænkning, som jeg ved, han har brugt masser timer og masser af kræfter på, og som for ham har været mere end besvær.
Den positive virkning, som den eksisterende fælles markedsordning for olivenolie har haft indtil nu, bør i store træk nævnes: Fra en modernisation og forbedring af bedrifterne og produktets kvalitet, til en bedre beskyttelse af miljøet og en konsolidering af Den Europæiske Union som vigtigste producent, forbruger og eksportør af olivenolie på verdensplan.
Dette vil desværre alt sammen være nytteløst, hvis det forslag til reform, som Europa-Kommissionen fremlægger, indarbejdes i Agenda 2000 , og det er fordi, det indeholder elementer, der er til hinder for, at denne sektor kan fungere godt. Konkret ville forslaget om at yde støtte pr. træ og ikke for produktionen, hvori også de små producenter indgår, kun fremkalde en forværring af oliens kvalitet og af selve markedets stabilitet. Det ville skabe en stigning i spekulationen, der ville indvirke direkte på forbrugerne, det ville fremprovokere en stigning i affolkningen af landdistrikterne, og risikoen for ørkendannelse i de berørte områder ville medføre en stor og alvorlig forværring af miljøet.
Dertil skal det tilføjes, at Kommisionen heller ikke har gennemført en undersøgelse af den regionale virkning af de foranstaltninger, som forslaget indebærer. Denne undersøgelse af den regionale virkning er yderst nødvendig, fordi de fleste olivenolieproduktionsområder findes i den sydlige del af EU, som det allerede er blevet sagt. Størstedelen af disse henhører under mål 1-områder, det vil sige, at det er regioner med udviklingsefterslæb, der er uden alternative produktionsmuligheder, og hvor arbejdskraften er afhængig af sektoren.
Olivendyrkningen er vanskelig at erstatte, og den er, som vi allerede har sagt, koncentreret i strukturelt meget svage områder, der er økonomisk svækkede og har høje arbejdsløshedsprocenter.
Derfor skal Kommissionen respektere princippet om økonomisk og social samhørighed og integrere den fælles markedsordning for olivenolie i en regional strategi, hvor dens virkning undersøges, og der garanteres en landbrugsmæssig, socio-økonomisk og strukturel udvikling af de berørte områder.
Jeg vil slutte af med at sige, fru formand, at vi er overbeviste om, at dette Parlament vil støtte de forslag, der er i betænkningen, som vi i dag diskuterer og i morgen stemmer om.

Trizza
Fru formand, kære kolleger, repræsentanterne for Alleanza Nazionale er enige i Landbrugsudvalgets forslag til beslutning om den fælles markedsordning for olivenolie, da de finder den mere afbalanceret og organisk end det oprindelige forslag fra Kommissionen, som efter vores opfattelse ikke skabte klarhed i en sektor, som netop har brug for regler, der er præcise og klare for alle.
Vi kan således kun være enige i de velbegrundede demonstrationer af borgerlig protest fra olivendyrkerne i Syditalien, som har oplevet et fald i deres indkomst, også på grund af manglende kontrol med oprindelsen og kvaliteten af den olie, der er i handelen. Der er faktisk ifølge de seneste prognoser kaos på vej på olivenoliemarkedet, hvilket skyldes Fællesskabets og medlemslandenes efterladenhed over for dem, der i strid med fællesskabskvoten har plantet oliventræer i et abnormt omfang og således har skadet de dyrkere, der har været hæderlige og har respekteret fællesskabsreglerne. Indtrængen på det europæiske marked af olie af tvivlsom oprindelse og kvalitet, købt til meget lave priser, fremkalder det indre prisfald på olie og forværrer derved en allerede meget kritisk situation.
Som konklusion er Alleanza Nazionale således imod træstøtte, men går ind for en ensartet støtte til produktionen, som kan sikre et rimeligt indkomstniveau i forhold til den mængde olie, der reelt er produceret. Vi er endvidere tilhængere af afskaffelse af forbrugerstøtten og af skabelse af et integreret kontrolsystem, som rækker fra produktionen til selve forbruget.
Det er endvidere helt nødvendigt, at alle producentlandene skaber en registrering af oliventræer svarende til den, der er indført i Italien, for at kontrollere den oplyste produktion og definere produktionspotentialet hos de pågældende landbrugsvirksomheder.
Vi er endelig ligeså positive over for en forøgelse af den maksimale europæiske garantimængde, over for en rimelig definition af de nationale kvoter og en streng regulering af produkternes mærkning, som gør det muligt at vurdere kvaliteten og identificere oliens oprindelsessted.
Af disse grunde bekræfter vi vores støtte til forslaget til beslutning og komplimenterer ordføreren og alle medlemmerne af Landbrugsudvalget, som virkelig har gjort et godt stykke arbejde.

Colino Salamanca
Fru formand, vi vil udtrykke de spanske socialisters støtte til dokumentet fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og især til dets konklusioner. Vi mener, at det drejer sig om en minimumaftale, og vi ønsker under alle omstændigheder at bidrage til, at betænkningen vedtages af Parlamentet i morgen.
Vi er enige i ønsket om en forøgelse af den maksimale garantimængde, der, selvom teksten ikke præciserer det, efter vores mening kunne fastsættes til ca. 1.800.000 t. Under alle omstændigheder medfører manglen på realisme i den eksisterende mængde, 1.350.000 t, uretfærdige sanktioner, der, sammen med de lavere priser, særligt rammer de små og mellemstore producenter.
Vi mener, at interventionssystemet skal opretholdes, vi ønsker at støtten i den fremtidige ordning fortsat skal koncentreres om den virkelige produktion, og vi er også enige i de foranstaltninger, der er foreslået for at fremme og forbedre kvaliteten. Og desuden skal forbuddet mod blandinger have en central placering i denne sammenhæng, da disse altid er til skade for olivenolien og bondefangeri af forbrugerne.
I sammenhæng med det foregående mener vi, at vi skal styrke producentorganisationernes rolle som et væsentligt element i en politik, der markedsfører og fremmer produktet. Og desuden må vi ikke glemme at gøre os særlige overvejelser om spiseoliven.
Denne indfaldsvinkel må i al fald ikke få os til i en fremtidig ordning at glemme eksistensen af et stort antal små og mellemstore olivenproducenter, hvis rolle bør anerkendes med en særlig, supplerende støtteordning eller med passende modifikationer. Denne generelle enighed i teksten fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter skal ikke hindre os i at gøre opmærksom på nogle mindre uoverensstemmelser, som dog bør tages op. Det er således vanskeligt for os at forstå, at vi omtaler hvor effektivt den nuværende ordning har fungeret, og alligevel kræver en tilbundsgående og hurtig reform, og i denne betænkning anmodes der endda om, at der rettes op på de alvorlige skader, som ordningen har forårsaget. Der er noget, der ikke stemmer. Det kan ikke lade sig gøre at fremkomme med to påstande, der står i modsætning til hinanden. Vi mener også, at vi i fremtiden burde undlade visse hensigtserklæringer i stil med dem, der udtrykkes i nogle afsnit. Jeg mener ikke, at det er rimeligt at påstå, at man på kort sigt forventer store stigninger i efterspørgslen, og det synes heller ikke rimeligt, at mene at udbyttet af den ekstraordinære høst i perioden 1996-1997 vil være den fremtidige virkelighed. Vi ville derimod sige, at vi skulle være lidt mere realistiske.
Under alle omstændigheder skal disse delvise og mindre uoverensstemmelser ikke sløre vores generelle enighed i en tekst, der skal tilbyde en positiv ramme for, at en tusindårig produktion, der er nært forbundet med det sydlige Middelhavsområde i Europa, kan vedblive med at spille en vigtig rolle i den fælles landbrugspolitik.
Olivenen er i nogle spanske regioner og især i Andalusien, kilde til skabelse af arbejdspladser, den skåner miljøet, den bekæmper ørkendannelse, den holder på befolkningen, den udvikler landbruget og den sikrer økonomisk, social og territorial samhørighed.
Derfor og i den betydning insisterer jeg på, at socialisterne stemmer for teksten af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter

Redondo Jiménez
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, for os, landene, der producerer dette værdsatte produkt, er denne debat af største vigtighed. Det dokument, der er fremlagt af udvalget, er blevet analyseret af alle de damer og herrer, som har talt før mig, og især af ordføreren, som jeg her og nu vil lykønske med arbejdet og med, at han har gjort sig stor umage for at forene næsten alle tendenser i et dokument, der er enighed om, hvilket mange har anset for umuligt. Det er en evaluering, som jeg er enig i - tillykke hr. Jové - og her giver vi Dem, hr. kommissær, en tydelig meddelelse, der støttes af flertallet, om, hvilken retning dette Parlament, og alle, der har haft noget at sige om emnet, er blevet hørt, mener, at reformen skal tage.
En grundlæggende, nærmest fundamental reform for alle producentlandene og derfor for Den Europæiske Union, men især for de mål 1-regioner - som f.eks. Kreta, Peloponnes, eller Alentejo og Puglia, Sicilien, Calabrien, Castilla-La Mancha, Extremadura og Andalusien - med en andel af arbejdsstyrken beskæftiget i landbruget, der varierer fra 45, 6 % i Peloponnes til 12, 0 % i Andalusien og, hvad der er vigtigst, med en arbejdsløshedsprocent, der går fra 4 % til 33 %, men som ville blive højere, hvis man lavede en reform, hvor der ikke blev lagt størst vægt på den virkelige produktion, de miljømæssige foranstaltninger på landbrugsområdet og dermed beskæftigelsen.
Vi går ind for en reform, der er baseret på den faktiske produktion med en tilstrækkelig maksimal garantimængde, hvor alle producentlandene kan føle sig godt tilpas. Og vi går også ind for en forenkling af ordningen. En forenkling, der ikke ophæver kontrollen, men sikrer en bedre kontrol med bedrageriet. Men især, hr. kommissær, forventer vi af Dem, som har vist Deres forståelse, da De har oplevet producentlandene indefra - og det takker vi Dem for - af Dem, der kender realiteterne i sektoren, et afbalanceret forslag, der besvarer de tvivlsspørgsmål, der er blevet rejst, og som tillader en afbalanceret udvikling af sektoren. Jeg håber, at de ord, som hr. Santer sagde i formiddag, bliver en realitet, og at De fremlægger den fremtidige reform for os med ambitioner og realitetssans.

Poisson
Fru formand, kære kolleger. Selvom det er rigtigt, at WTO for olivenolie har fungeret temmelig effektivt indtil for ganske få år siden og har gjort det muligt at opretholde et stort antal produktioner og dermed arbejdspladser på trods af konkurrencen fra andre vegetabilske olier, er det dog alligevel nødvendigt at indlede en reform i denne sektor.
Betænkningen fra vores kollega, Jové Peres, giver de store muligheder, som vi bør prioritere i forslaget til en fælles tilrettelæggelse af markedet, som Kommissionen vil tilsende os i begyndelsen af 1998.
I visse medlemsstater har potentialet for produktion af olivenolie udviklet sig meget i de seneste år, og vi kan i dag efter denne udvikling konstatere, at WTO ikke længere er fulgt med tiden.
Den nye reform bør især tage hensyn til vores økonomiske, sociale, kulturelle, regionale og miljømæssige interesser. Vi bør holde os følgende principper for øje: forenkling og en større gennemsigtighed i, hvordan støttesystemet fungerer, en bedre kontrol for at bekæmpe svindelen og en garanteret og retfærdig indkomst for olivenavlerne.
Frankrig, der er et lille producentland med et flertal af små produktioner, og som for tiden i gang med en omlægning af sin frugthave, især på Korsika under dynamisk ledelse af vores kollega Jean Baggioni, kan ikke støtte forslag, der vil straffe eller diskriminere de små producenter, ligesom Frankrig heller ikke kan støtte noget, der udgør en trussel imod opretholdelsen af denne dyrkning i dårligt stillede mål 1-områder.
Jeg er sikker på, at andre EU-lande, der ligesom Frankrig har et stort antal små enheder, vil støtte en reform, der sikrer grundlaget for fremgang og ligevægt i landdistrikterne. Lad os sørge for at bevare olivendyrkningen som denne lille europæiske specialitet af høj kvalitet. Oliventræet, der er tre tusind år gammelt, vil forblive et kulturelt og åndeligt symbol, et tegn på enhed og et minde om Middelhavet.

Alavanos
Fru formand, når en præst i Grækenland døber et barn, stænker han barnet med olivenolie og gør korsets tegn, og dette viser efter min mening, at Middelhavsfolkenes egen identitet er tæt knyttet til olivenolien. Det er et led i deres kultur, deres eksistens, økonomi og miljø. Dette anerkendes i betænkningen af hr. Jové Peres, og jeg takker ordføreren herfor. Ud over denne dimension må vi imidlertid også tænke på, at alle de områder, hvor der dyrkes oliven, også er mål 1-områder, altså strukturelt svage, med en høj arbejdsløshedsprocent, og at olivenolieproduktionen yder et vigtigt bidrag til deres sociale og økonomiske udvikling. Fra dette synspunkt mener jeg, at den eksisterende markedsordning for olivenolie generelt fungerer positivt på trods af enkelte problemer, og at vi kategorisk må afvise Kommissionens forslag om støtte pr. træ. Det er vigtigt, at vi forhøjer den maksimale garantimængde til højere niveauer end de nugældende, således at disse områder tilpasses det samlede fællesskabsforbrug, for her er der et hul, der bør udfyldes, således at den gennemsnitlige årlige eksport forøges, og at garantitærskler fastlægges. Jeg mener, at forslaget om en ændring af den fælles markedsordning for olivenolie er et godt udgangspunkt herfor.

Martinez
Fru formand, hr. kommissær, vi fører en holdningsdebat om en meddelelse fra Kommissionen om olivenolie og den planlagte reform inden for WTO til næste år; her vil jeg skynde mig at sige, at WTO har fungeret i tredive år, hvilket ikke er så dårligt endda.
Vi er alle enige om, at dette er et Middelhavsspørgsmål i firkantområdet Spanien, Portugal, Italien og Grækenland, men også i min hjemregion Languedoc-Roussillon, eller Korsika, hvor vi har oliven på mere end to tusind hektar. Vi har små producenter, og vi har tre millioner oliventræer. Det er ingenting sammenlignet med de to hundrede millioner, der i gennemsnit findes i Spanien, men de er der.
Man kan helt klart angibe problemet fra den tekniske vinkel med en maksimal garanti på 1, 3 millioner t, som skal hæves til l, 5 millioner; eller med nationale referencemængder, forudsat at de ikke er historiske; eller med præmier for produktion og kommercialisering, men vi beder om, at man afskaffer alle disse former; eller endda med hensyn til svindelen, er der tretten millioner møller, der er vanskelige at kontrollere, og hvor der vil være blandinger af vegetabilske olier. Man taler også om, at det er nødvendigt at registrere olivenavlerne. Fantuzzi var bange for ECU 2 milliarder, for det er det beløb, der årligt går til EUGFL. Man fortæller os selvfølgelig også, det er argumentet i sammentrængt form, at det er den alt for store risiko, der begrunder en reform af WTO.
Alt dette, kære kolleger, forekommer mig temmelig latterligt, idet Kommissionen gentager over for os, hvilken succes den havde på vinområdet. Man forlader de gamle grundlag, man kaster dem fra sig, og man finder overskridelser, hvor der ingen er. Jové Peres forklarede os, at markedet leverer mere end 400 % til USA og mere end 350 % i Nordeuropa, som er ved at opdage civilisationen.
Olien har en storslået fortid. Jeg mindes, at der i de græske krukker ikke var olie, men olivenolie. Men olien har også en stor fremtid, for her har vi en produktion, der ikke giver nogen problemer i Genève, og De må indrømme, hr. kommissær, at det dog er noget. Vi har her en produktion, der ligger i centrum for de fem store EU-politikker: beskæftigelse, fysisk planlægning, miljøet, sundheden og Middelhavspolitikken. Og den vil man sætte på spil for en håndfuld ecu.
Beskæftigelsespolitik fordi, når der er 750.000 personer beskæftigede, og man ønsker en præmie for hvert træ, har man til hensigt at skære 85 % af omkostningerne væk ved ikke længere at vedligeholde olivenlundene. Man skaber altså arbejdspladser i Amsterdam, og i Cadiz vil man skabe arbejdsløshed.
Man sætter også spørgsmålstegn ved politikken for den sociale samhøringhed. Det er ikke umagen værd at have en samhørighedsfond for Spanien og et Mål 1, hvis det er for at ødelægge den sociale samhørighed i Andalusien, på Sicilien, i Estremadura eller på Pelopones.
Miljøpolitik, fordi ørkenen vokser, og oliventræet er træet, der kan klare sig i bjergene, træet for de skrøbelige eksistenser, og træet, der klarer tørken på la Mancha. Man skal have været i Almeira én gang for at vide, hvad tørke er.
Det er også sundhedspolitik, fordi EU er et EU befolket af pensionister, med mange hjerte-kar-sygdomme, og det er ikke et EU med AIDS, der kun tager hensyn til én seksuel minoritet. Men nu er det sådan, at der, hvor man spiser meget olivenolie, er der ingen overfede ice-cream amerikanere . Dér, hvor folk er magre, sparer man milliarder på den sociale beskyttelse.
Endelig Middelhavspolitik, idet åbningen mod Øst vil destabilisere Spanien, Portugal og Middelhavet. Det har De selv fortalt os i Agenda 2000. Vi kommer til konstant at fungere som budgetramme, vi kommer til at dele Mål 1 med Polen og de andre, og vi får et Europa uden grundlag. Og jeg taler ikke om kulturpolitikken! Vi nærmer os jul, og man taler om olivenbjerget, ikke om oliebjerget. Selv Brittan har forstået, at vi ikke taler om et bjerg af finansielle tjenesteydelser. Vi befinder os altså ved kernen i den europæiske kultur.
Så derfor, hr. kommissær, siger jeg til min ven Giansily, lad os ikke ved smålig sparsommelighed i skæret fra tællelyset - som i øvrigt også fungerer med olivenolie - fremkalde en budgetkatastrofe. Der findes tekniske løsninger.
Man taler om svindel. Men svindelen i Grækenland udgør ECU 21 millioner, og hvad er det sammenlignet med Parlamentet i Bruxelles?
Jeg ved godt, hr. kommissær, at De aldrig selv ikke med et olivenkvist i munden ville komme til at ligne en due! Men det er ikke noget argument for ikke at ville skabe fred. Jeg tror, at Europa-Kommissionen skal holde op med at angribe vinen, honningen, olivenolien og Middelhavet.
Jeg tror, De allerede er blevet inviteret til Andalusien, hr. kommissær. Vi vil invitere Dem igen. De vil få serveret et brød gnedet i hvidløg og med en lille smule olivenolie på. De vil få lov til at smage et sødt løg. De vil drikke vin fra Corbières og fra Rioja, retsina fra Pelopones eller chianti, og De vil opdage livet, hr. kommissær!

Lambraki
Fru formand, efter drøftelser med alle de berørte parter har vi i Landbrugsudvalget nået en række konklusioner.
For det første: det eksisterende produktionsstøttesystem har på intet tidspunkt givet anledning til så store problemer, at det er nødvendigt at ophæve det.
For det andet: en radikal ændring af systemet i retning af støtte pr. træ vil skabe mange problemer. For at forenkle systemet og dermed hindre svig risikerer man, at mange af de egentligt produktive bedrifter vil blive opgivet, og at der skabes yderligere beskæftigelsesproblemer i områder, der i forvejen er ugunstigt stillede, uden at det samtidig sikres, at et højt europæisk kvalitetsniveau for olivenolie og Den Europæiske Unions fremtrædende rolle på verdensmarkedet bevares. Desuden vil støtte pr. træ nødvendiggøre nye kontrolmekanismer for at undgå nye former for svig.
For det tredje: den stadige henvisning til behovet for at undgå svig skaber det indtryk, at dette er hovedårsagen til overhovedet at etablere et støttesystem under den fælles markedsordning. Men hovedformålet med et støttesystem er at bevare ligevægten på markedet og støtte producenternes indkomster, mens det er kontrolmekanismerne, der skal undgå svig.
For det fjerde: formålet med en reform af den fælles markedsordning bør være at forbedre det eksisterende system og rette de mangler, det har vist sig at have. Ophævelse af det særlige støttesystem til de små producenter, ophævelse af forbrugsstøtten og oprettelse af et enhedssystem for produktionsstøtte ville således skabe forudsætningerne for, at ordningen kunne fungere bedre og sikre en mere effektiv kontrol med markedet. Samtidig bør der straks indføres nationale referencestøttebeløb på grundlag af objektive historiske data.
For det femte: i betragtning af Den Europæiske Unions ledende rolle på verdensmarkedet og olivenoliens høje ernæringsmæssige værdi bør der indføres en konkret politik til fremme af europæisk olivenolie med udgangspunkt i produktets autenticitet. Støttepolitikken bør rettes mod såvel verdensmarkedet som det europæiske marked og en forøgelse af det indenlandske forbrug. Jeg afventer et forhåbentlig snarligt lovgivningsmæssigt forslag fra Kommissionen om den fælles markedsordning og er af den opfattelse, at Europa-Parlamentet bør give sin klare støtte til en ordning baseret på produktionstilskud, som foreslået i Landbrugsudvalgets og hr. Jovés betænkning. Jeg takker ordføreren for resultaterne af hans ihærdige indsats.

Cunha
Fru formand, jeg mærker stadig, hvordan Martinez' tale har imponeret mig. Jeg vil gerne understrege tre ting. Det første er, at det aktuelle system med indkomststøtte til de professionelle producenter baseret på den faktiske produktion ikke kan sættes ensidigt op mod systemet med støtte pr. træ fuldstændig løsrevet fra produktionen. Da det i denne sektor forholder sig sådan, at plukningen af oliven udgør ca. 70 % af de variable omkostninger, er det indlysende, at hvis man valgte systemet med støtte til træerne, ville tildelingen til producenterne tvinge dem til at fremlægge bevis for den faktiske høst af oliven. I modsat fald ville vi løbe en risiko for opgivelse af dyrkning og ørkendannelse.
Hvad det angår, beklager jeg, at Kommissionen ikke tilstrækkeligt har uddybet de forskellige mulige systemer for tildeling af indkomststøtte, da disse ikke er udtømt med de to, som den har lagt frem.
For det andet vil jeg gerne sige, at uanset støttesystemet i fremtiden mener jeg, at de to vigtigste kilder til svindel i sektoren bør fjernes. Den første er foreningen af de to eksisterende systemer; den anden er forbudet mod at blande olivenolie med andre spiseolier.
For det tredje vil jeg gerne sige, at forbrugerstøtten, der er oprettet med det formål at støtte emballage og kvalitet, blev reduceret i 1993, og at dens omfang nu er så latterlig lille, at det ikke giver nogen mening at opretholde den. Derfor tror jeg, at de midler, som vi vil kunne spare ved dens afskaffelse, ville kunne bruges til at finansiere en styrkelse af producentsammenslutningerne, forbrugsfremme og højnelse af olivenoliens kvalitet.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at når en omfattende reform af den fælles landbrugspolitik allerede er under forberedelse, ville det være vigtigt at sikre, at reformen af olivenolien ikke bliver gennemført på løsrevet facon, men i sammenhæng med de grundlæggende principper, der måtte blive fastsat for Unionens landbrug som helhed. Thi på trods af forskellene er de udfordringer, som det står over for, meget de samme, af hvilken årsag de midler og det svar, som den fælles landbrugsordning skal give, også må være de samme. Til slut vil jeg sige, at Jové Peres' betænkning fortjener den største respekt og opbakning, for han har gjort et stort stykke arbejde.

Rosado Fernandes
Fru formand, jeg havde i nat et mareridt og opdagede, at en af mine kolleger her, ligesom det er blevet gjort for tobakkens vedkommende, kunne udarbejde en betænkning, der sagde, at den flerumættede olie er dårlig for pulsårerne, at den er dårlig for sundheden. Alt er muligt i dette Parlament, alt er muligt i denne verden.
Da jeg var barn, kan jeg huske, at olivenolie blev anset for dårlig for sundheden, ligesom den umættede olie, og nu ser vi lægerne ivrigt anbefale de ældre at indtage denne velgørende olie. Alting kan ske i denne verden. Alting kan ske med Kommissionen og med det altid skamfulde Europa; det skammer sig over at producere olivenolie! Hvis det var i USA, ville landbrugsministeren sige: «I skal få at se, hvordan vi vil invadere jeres markeder med vores olie fra Californien.« Vi har ikke mod til at gøre det, men mod købes ikke på markedet, og derfor er det ikke en let sag. Så finder man svindel, man finder svindel, der er fuldstændig kontrolleret, men man har kun svindel, hvis man vil have det! Thi sandheden er, at et hvilket som helst krydscheck mellem producent og forarbejdningsvirksomhed kan opdage svindelen. Selv Al Capone blev fanget, selv Lucky Luciano, så hvorfor ikke en stakkels svindelagtig landmand eller en ejer af en oliepresse?
Jeg vil imidlertid gerne fremhæve et vigtigt punkt, og jeg slutter med dét. Det drejer sig om bestemmelsen af den maksimale garantimængde på baggrund af historiske oplysninger. Historien for Kommissionen er altid et spørgsmål om de sidste tre år. Hvad enten der har været tørke eller ikke, som ved den hårde hvede. Hvor skammeligt! På den anden side takker jeg Jové Peres, der har været en glimrende ordfører, for hans idé om også at forslå støtte til oliven, thi en sådan gør det muligt at påbegynde plukningen tidligere, selv hvis den plukkes grøn og til konserves.

Baldarelli
Fru formand, hr. kommissær, nogle statistiske data er allerede blevet nævnt, herunder 7 millioner familier i Middelhavsområdet. Der er således også dette meget vigtige aspekt, at olien kun repræsenterer 3 % af den samlede olie, der sælges på verdensplan, og således en ubetydelig del af verdensmarkedet for olie.
Kommissionens forslag anlægger efter min opfattelse ikke et strategisk perspektiv på denne sektor; jeg finder det halvkvalt og ude af stand til at se markedsperspektivet, måske fordi det er for koncentreret om at mægle mellem landene i Den Europæiske Union og ikke i stedet ser på den store effekt, man kunne opnå på verdensmarkedet, et marked, som giver mulighed for enorm ekspansion, hvis vi bare har en andel på 3 %, med en god indkomst til følge.
Kommissionen har altid forsynet sine dokumenter med et godt statistisk grundlag; denne gang springer dokumentet lige over en efter min mening fundamental statistik og taler slet ikke om arbejdsløsheden. I mit land, i Italien, andrager det samlede antal ansatte i olivenolieindustrien det samme som beskæftigelsen på fire FIAT-fabrikker, og dette er et grundlæggende aspekt.
Kommissionens dokument behandler næsten ikke beskæftigelsen på europæisk plan, mens vi ikke taler om andet end beskæftigelse og afholder ekstraordinære rådsmøder; dette risikerer at blive et meget, meget negativt element i forhold til markedsudsigterne.
Jeg finder, at Landbrugsudvalgets dokument er et godt dokument, som anviser en vej at følge, som der er enighed om hos erhvervets foreninger, hos dyrkerne, hos de nationale politiske kræfter og også hos mange kolleger i det demokratiske venstreparti.
For mit vedkommende kan jeg støtte dette forslag, selvom der bestemt er brug for at forbedre det. Det er nødvendigt at pege på, at de aspekter, som vedrører kvaliteten, som vedrører økologien og miljøsiden, og som vedrører muligheden for at udnytte det internationale marked, må forbedres. Om disse aspekter tror jeg også, at Kommissionen må komme med svar.

Arias Cañete
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil lykønske hr. Jové, fordi det naturligvis uden hans arbejde og uden hans evne til at føre en dialog ville have været umuligt at opnå dette resultat. Jeg siger det til ham af hjertet, ud fra en mangeårig erfaring med at søge at nå til enighed. Det her var en enighed, der var meget vanskelig at opnå. Meget vanskelig, sandsynligvis a priori næsten umulig. Derfor mine lykønskninger.
Hr. kommissær, De har her en debat, der, som alle debatter, der drejer sig om landbruget og finder sted sent på aftenen, foregår næsten uden deltagere, men som afspejler debatten i det europæiske samfund. Her har De svaret fra det europæiske samfund, fra de europæiske landmænd, på forslagene fra Kommissionen. Her har De en afbalanceret og fornuftig samling foranstaltninger. Jeg ville sætte pris på, at Kommissionen behandler dem alvorligt og indgående. At den ikke påberåber sig økonomisk neutralitet for at afvise fornuftige forslag. At Kommissionen en gang imellem glemmer dogmet om, at der er økonomisk neutralitet i middelhavsproduktionerne, og der kan laves en Agenda 2000 , hvor Kommissionens tegnebog inviterer alle undtagen Middelhavsområdet.
Åbn tegnebogen, hr. kommissær, og del denne gang ud i nord, syd, øst og vest, for det er Deres forpligtelse som kommissær.
Og de ændringsforslag, som er blevet fremlagt, bekymrer mig. Ændringsforslag nr. 1 til 4 af hr. Mulder, der er baserede på budgetkontrol, bekymrer mig, når beretningerne om bedrageri i denne fælles markedsordning er temmlig omfattende i absolutte og relative tal. Og ændringsforslagene fra hr. Fantuzzi fra den socialistiske gruppe bekymrer mig, fordi de, hvis de vedtages, medfører en kontrolleret og subtil sprængning af en aftale, der var meget vanskelig at opnå.
Derfor beder jeg Parlamentet om, at det støtter Jové-betænkningen og afviser resten af ændringsforslagene, for at Kommissionen kan begynde at arbejde ud fra dette forslag og fremlægge et mere fornuftigt alternativ end det, som indledningsvis blev taget under overvejelse af dette Parlament.

Daskalaki
Fru formand, mange forhold er blevet bragt frem af talerne indtil nu, og jeg vil tilslutte mig de forrige talere i deres tak til ordføreren for hans betænkning.
Reformen af den fælles markedsordning for olivenolie er et aktuelt tema, og denne betænkning er derfor af stor betydning, ikke mindst på grund af de strukturelle forskelle mellem produktionslandene, som takket være de kompromiser, der er indgået i Landbrugsudvalget, er blevet behandlet på en konstruktiv måde. Derfor tilslutter jeg mig dem, der ikke er enig med de ændringsforslag, der på det seneste er indgivet, og som vi efter min mening bør stemme nej til.
Det er en kendt sag, at tusinder af arbejdstagere er beskæftiget i olivenoliesektoren i det sydlige Europa, i Grækenland er der for eksempel alene tale om 710.000 familier, altså ikke blot arbejdstagere. Den støtte pr. træ, som Kommissionen foreslår, vil ikke alene ikke beskytte produktionen, men vil også betyde fare for tab af arbejdspladser og et dårligere produkt.
Vi bifalder forslaget om støtte på grundlag af den faktiske produktion til alle, herunder de små producenter, samt forslag som det om en fortegnelse over olivendyrkningsarealer. Denne nye form for støtte bør dog ikke permanent ledsages af kortlægningsforanstaltninger, for der er nogle stater, der ikke har indført sådanne fortegnelser. Endvidere må det understreges, at bevarelsen af den samme model for støtte til produktionen ikke permanent bør kobles indirekte sammen med salgsmængden, men snarere med produktionsmængden.

Hatzidakis
Fru formand, når vi støtter olivenproducenter, må vi være klar over, at vi hjælper mennesker, der lever i fattige områder i Den Europæiske Union, og samtidig beskytter vi med olivendyrkningen det skrøbelige Middelhavsmiljø. På denne baggrund vækker det forundring, at reformen af den fælles markedsordning for olivenolie er den eneste reform af en markedsordning, der angiveligt gennemføres for at undgå svig. Har man måske ikke konstateret svig inden for andre sektorer hidtil? Eller er det virkelig kun inden for olivenoliesektoren, at reglerne er blevet brudt? Har vi måske ikke set tilsvarende fænomener for produkter fra det nordlige Europa? Er det olivenolieproducenterne, der har monopol på at overtræde bestemmelserne?
Men så er tiden også inde til at sige, at hvis der skal ske ændringer i den fælles markedsordning for olivenolie, så er det ikke de ændringer, som Kommissionen foreslår. Vi bør ikke gå over til støtte pr. træ, for hvis vi i realiteten stiller dem, der producerer, ens med dem, der ikke producerer, vil olivenproducenterne holde op med at dyrke oliven på så intens måde som hidtil. Hvad vi har brug for, er en støtte på grundlag af produktionen, med et ensartet kontrolsystem for alle medlemsstater. Dernæst skal systemet med den ensartede procentandel forlades til fordel for retfærdigt fordelte nationale kvoter, fordi når der i dag er overproduktion i et land og for lav produktion i et andet, er det producenterne i sidstnævnte, der straffes dobbelt: en gang af naturen og en gang af Den Europæiske Union, når kvoten overskrides. Samtidig skal olivenolie støttes på verdensplan på grund af dets positive virkning for sundheden, og endelig, fru formand, bør vi ophæve forbrugsstøtten og anvende disse penge til at støtte produktionen og til at fremme olivenolie internationalt.

Viceconte (UPE).
Fru formand, den nye fælles markedsordning for olivenolie bør have et dobbelt mål: på den ene side bør den udvikle sektoren ved at forbedre produktionen og virksomhedernes produktivitet, producenternes levevilkår og forbruget på verdensplan; på den anden side bør den sikre miljøbeskyttelsen og olivenkulturen, som er en fundamental arv for hele Middelhavsområdet.
Med hensyn til problemerne vedrørende garantierne for sektoren vil jeg gerne pege på kravet om, at Den Europæiske Union ser på nødvendigheden af at etablere regler, der kan hindre blanding af frøolie med olivenolie - en praksis, som desværre er tilladt i nogle fællesskabslande - netop for at beskytte forbrugerne. Med hensyn til kontrolsystemerne må det erindres, at i Italien gælder fortegnelsen over olivendyrkningsarealer, som ud over at skabe kendskab til og konsekvens i produktionsværdierne udnyttes som et kontrolinstrument på de forskellige niveauer i den procedure, der skal fastsætte støtten.
Endelig er det formålstjenligt så hurtigt som muligt at sikre en stabil oliepris gennem bestemte midler, som for eksempel indførelse af en privat oplagring af produktet, som overlades til producentorganisationerne, og en forbedring af hele markedsføringen.
Endelig, fru formand, er det vores hensigt at nå frem til en mere rimelig fordeling og en forbedring af de nuværende finansielle ressourcer, som kan genskabe balancen i hele sektoren og realisere målsætningen om at opretholde olivendyrkningen i zoner, der er vanskelige og uden produktionsalternativer, hvor dens forsvinden ville skabe alvorlige sociale og miljømæssige problemer.

Fischler
Fru formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, en ting, tror jeg, må der være enighed om efter denne debat, nemlig at en reform af den fælles markedsordning for olivenolie er uomgængelig. Parlamentet selv, men også Revisionsretten og Rådet har ofte krævet forholdsregler bl.a. og frem for alt mod bedrageri og uregelmæssigheder i netop denne sektor.
Hvad Kommissionens vurderinger angår, vil jeg også henvise til, at Forvaltningsudvalget for Olivenolie netop i dag har holdt møde i Bruxelles. To medlemsstater har forlangt, at der iværksættes intervention, fordi priserne nu er faldet så meget, at de ligger meget tæt på interventionsgrænsen. Vi har i dag fra Kommissionens side foreslået og vedtaget en foranstaltning til privat oplagring af olivenolie. Men også Det Internationale Olivenolieråd har endnu en gang i oktober måned i år udarbejdet en prognose for udviklingen og fundet frem til, at man ville kunnet have haft en ligevægt mellem udbud og efterspørgsel i midten af det næste årti, hvis der ikke var foretaget nyplantninger.
Men som helhed vil også jeg takke hr. Jové Peres og udtale min lykønskning for hans udmærkede betænkning, så meget mere som det er lykkedes ham af mangfoldigheden af meninger at udlede klare retningslinjer og anbefalinger. Hvad angår de ting, hvor Parlament og Kommission kan mødes, så er vi for det første enige om behovet for reformen og grundene hertil. Det gælder om at forenkle støttteordningerne for denne sektor og gøre dem mere effektive. Trods de allerede tidligere indførte kontroller er ordningerne for tiden sårbare over for uregelmæssigheder og delvis også over for bedrageri, og de giver et forvrænget billede af markedsudviklingen og virker lammende på ordningens funktion.
Vi er også enige i vurderingen af sektorens betydning, især for producentregionerne. Adskillige har i den forbindelse beklaget, at Kommissionen ikke mere indgående har analyseret den sociale tilstand i producentregionerne. Men i gennemgangen af mulige alternativer kommer de væsentligste af de parametre, som er fremhævet af Parlamentet, efter min mening absolut til udtryk. Det store antal berørte bedrifter, omfanget af den regionale arbejdsløshed, arbejdskraftens betydning for olivenhøsten osv., alt dette er skildret indgående. At disse aspekter har afgørende vægt ved valget af alternativer i forbindelse med reformen, står i hvert fald fuldstændigt klart for mig.
Vi er endvidere enige om nogle væsentlige indholdsmæssige punkter vedrørende en ny markedsordning for olivenolie. Det gælder om at udvikle en strategi til forbedring af kvaliteten, og det i videste betydning, og at føre den ud i virkeligheden. Subjektive kvalitetsaspekter, som angår produktets prestige, skal også inddrages. Der skal fremmes et image som et sundt, pålideligt, rent produkt. Det gælder også om at definere producentorganisationernes rolle i denne nye strategi. Parlamentets negative holdning til forbrugsstøtte og til den tosporede regulering af produktionsstøtten kan Kommissionen kun hilse velkommen.
I forbindelse med reformen er vi frem for alt ikke enige om, hvilken type støtte der skal ydes direkte til producenterne. Adskillige anser den eksisterende ordning for den bedste løsning, og Parlamentet så gerne, at dette alternativ i Kommissionens genemgang af mulige alternativer undersøges endnu mere indgående. Kommissionen derimod har aldrig lagt skjul på, at den foretrækker en mere grundlæggende reform, således som den fremstilles i det andet alternativ, nemlig i oliventræstøtten. Da jeg ikke her kan komme ind på alle enkeltheder i analyserne og alle aspekter, vil jeg nøjes med at sammenfatte det på følgende måde.
Fordelen ved en produktionsstøtte analogt med den eksisterende produktionsstøtte ville frem for alt bestå i, at det her drejer sig om en allerede eksisterende ordning, for hvilken der foreligger relevante erfaringer. Ved denne ordning er der dog ikke uden videre nogen garanti for, at produktionen forbliver under kontrol og kan bringes i ligevægt med efterspørgslen. Men dette er som led i Agenda 2000 et grundlæggende mål for alle produkter, og ikke kun for Sydens produkter, men også for de nordlige produkter. Men frem for alt er den sårbar over for bedrageri og giver anledning til - hvad der måske er endnu værre - en stærk mistanke, som bringer olivenolien i miskredit, frem for alt i konsumentlandene. Det drejer sig her om en graverende fejludvikling.
Hvad skal vi så yderligere finde på i fremtiden med henblik på kontrollen? Skal det komme så vidt, at denne sektor overvåges komplet, og der ansættes en statslig kontrollør i hver bedrift, og at denne så igen skal kontrolleres? Jeg tror ikke, nogen her ønsker en form for politistat. Jeg håber, en sådan ordning tilhører fortiden, og den ville med rette skabe voldsom vrede mod os i den samlede branche og lamme sektoren.
Med den støtte, der er forslået af os, ville problemet med at begrænse produktionen bedre kunne løses, og kontrollen ville være lettere takket være systemets enkelhed. Tilmed ville denne form for støtte skabe en vis stabilitet i landbrugets indkomster. De dermed forbundne farer, som der henvises til i Parlamentets betænkning, har jeg absolut erkendt og også peget på. Hvad indvendingerne angår, finder jeg denne særlig indlysende: Der skal træffes forholdsregler, så der ikke bliver givet afkald på at høste oliven. Med rette har De fremhævet dette afgørende aspekt på grund af dets følger for især arbejdsmarkedet. Det faste gennemsnitlige støttebeløb skal ubetinget gradueres regionalt. Dermed kan man bedre tage hensyn til de lokale produktionsbetingelser, den sociale struktur og miljøet. Gradueringen bør dog ske inden for en bestemt ramme. Der skal tages hensyn til miljøbeskyttelsen og faren for, at landdistriktet omdannes til ørken, og de foranstaltninger, som skal træffes i den forbindelse, afhænger meget ofte af de lokale betingelser og kan være meget forskellige fra den ene region til den anden. Vores alternativ giver ingen tilskyndelse til intensivering og kan derfor absolut virke fremmende for miljøet. Som helhed indrømmer jeg, at ydelse af et fast tilskud for hvert oliventræ måske ikke altid er den bedste løsning. Men som hovedregel mener jeg, at et tilskud, som ikke er bundet til den faktiske årlige produktion, som rent faktisk er vanskelig at registrere, nu som før er den rigtige måde.
Mine damer og herrer, hvilke valgmuligheder har vi så? Hvilke alternativer står rent faktisk til vores rådighed? Skal den eksisterende ordning efterhånden omsider løbe på grund for skatteydernes penge, indtil sektoren er fuldstændig lammet? Skal vi indføre en ordning med strenge tvangsmidler, hvis forvaltning ville lamme den nødvendige dynamik i sektoren? Jeg mener, at disse alternativer forbyder sig selv. Hvad ordninger med intervention, oplagring og handel med tredjelande angår, befinder vi os her uanset resultaterne af kommende WTO-forhandlinger allerede i dag i en situation, hvor de eksportmængder, for hvilke der kan ydes restitution, er klart begrænsede. Med hvis vi vil udnytte efterspørgselspotentialet i tredjelande, så er to ting nødvendige: for det første forbedring og fremme af produktets kvalitet, for det andet eksportmuligheder uden restitutioner og dermed markedsorienterede fællesskabspriser. Disse nødvendigheder forringer i betydelig grad det hensigtsmæssige i at foretage interventionsopkøb for at støtte kunstige priser. På grund af produktionens udpræget cykliske karakter kunne der også med henblik på regulering af markedet overvejes andre ordninger end dem, De har omtalt i Deres overvejelser.
Mine damer og herrer, De har i Deres udtalelse nævnt en række yderligere aspekter, hvoraf jeg nu kun vil henvise til tre, nemlig forhøjelsen og den nationale opdeling af den maksimale garantimængde, støtten til spiseoliven og forbuddet mod blanding af olivenolie med olie fra oliefrø. Disse aspekter vil Kommissionen nu undersøge mere indgående, frem for alt fordi nogle af dem udmærket kan løses som led i en fast støtte til producenter.
Mine damer og herrer, jeg skal endnu en gang takke Dem for Deres bidrag til debatten og for Deres forslag. Jeg kan forsikre Dem, at Kommissionen absolut forholder sig åbent til resultaterne af Deres arbejde. Om tidsplanen skal jeg afslutningsvis bemærke, at Kommissionen i den første tredjedel af det kommende år vil forelægge Europa-Parlamentet og Rådet et tilsvarende forslag til reformen af olivenoliesektoren.
Tak for Deres opmærksomhed!

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.30.

Bekæmpelse af tobaksforbruget
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0341/97) af Valverde López for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om Fællesskabets nuværende og foreslåede rolle i bekæmpelsen af tobaksforbruget (KOM(96)0609 - C4-0014/97).

Valverde López
, ordfører. (ES) Fru formand, vi tager fat på et meget anderledes emne, det vil sige Den Europæiske Unions strategi imod tobaksforbruget. Og hvis jeg husker titlen, er det fordi, jeg ønsker, at debatten centreres om netop denne sundhedsstrategi og ikke sammenblandes med et aspekt, der, omend det er forbundet dermed, ikke er emnet for denne meddelelse fra Kommissionen. Her drejer det sig hverken om de landbrugsmæssige problemer eller om tobaksstøtte. Det er indeholdt i et andet forslag fra Kommissionen om den fælles organisering af tobaksproduktionen, og det ville ikke være godt her at indblande kommentarer og ændringsforslag til det emne, fordi vi i så fald kan komme til at forringe strategien for bekæmpelse af tobaksforbruget.
Der er også et andet emne, som jeg tror, det er vigtigt at holde udenfor, og det er emnet om tobaksreklamer. Der findes et andet direktiv, og for blot nogle få dage siden vedtog Sundhedsministerrådet et totalforbud imod tobaksreklamer, opdelt i etaper. Jeg mener, at Rådet skal gratuleres og især, hr. kommissær, skal De overbringe vores lykønskning til Deres kollega, hr. Flynn, med det arbejde, han har udført, og på grund af det pres, som han har måttet modstå, ud fra et politisk synspunkt og af anden art.
Jeg mener, at institutionerne på nuværende tidspunkt skal skelne mellem deres prioriteringer, og i denne debat er den enerådende prioritet forsvaret af retten til sundhed. Og vi har koncentreret størstedelen af vores forslag på det område, og derfor fremkommer vi med en indledende erklæring, som jeg mener er væsentlig, og det er, at alle har ret til at indånde ren luft, samt at denne ret altid må gå forud for rygeres ret til at ryge. Og det er ikke at diskriminere, tværtimod.
Jeg mener ligeledes, fru formand, at det er meget vigtigt at beskytte arbejdstagerne på arbejdspladsen af samme årsag. Og vi fremsætter også et indtrængende forslag for Kommissionen, hvori vi anmoder den om at indlede en interinstitutionel undersøgelse med bistand fra de videnskabelige komitéer for at fastslå, om tobaksvirksomheder tilsætter stoffer til tobakken for at øge afhængigheden af nikotin. Det synes der at være beviser for.
Vi må også understrege behovet for oplysnings- og bevidstgørelseskampagner, der sigter mod at ændre rygernes rygevaner på offentlige steder, hvor der bør udvises en vis høflighed og tages hensyn til ikkerygerne. Jeg mener, at dette vil være en væsentlig strategi i fremtiden: Først og fremmest uddannelse og hensyntagen til andre.
Og der er et andet virkelig vigtigt emne. Og det er, at vi beder om, at Kommissionen hurtigst muligt tager et lovgivningsinitiativ til i EU at klassificere nikotin som et stof, der skaber afhængighed, hvilket kan ændre behandlingen af denne sektor meget i fremtiden.
Og til sidst, fru formand, lægger vi i betænkningen meget vægt på opfordringen til Kommissionen - og også til de nationale regeringer - om at støtte oprettelsen af en platform af statslige og ikke-statslige organisationer, der skal forlange, at tobaksvirksomhederne i EU stilles over for erstatningskrav for at skade rygernes sundhed.
Som De ser, falder alle forslagene inden for en strategi til forsvar for alle borgeres sundhed, og derfor er det ikke underligt at alle de politiske grupper i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse er nået til en generel enighed, uafhængigt af vores præferencer, for vi forsvarer alle her i Parlamentet de grundlæggende rettigheder, og en af de fundamentale, grundlæggende menneskerettigheder er retten til sundhed, og derfor er vi nået frem til denne generelle enighed. Jeg vil takke alle kollegerne fra alle de parlamentariske grupper for, at de har gjort sig så store anstrengelser for at kunne præsentere en fælles platform.

Díez de Rivera Icaza
Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil heller ikke tale om politik, men om retten til sundhed for borgerne i Unionen, en ret, der står anført i artikel 129 og 129A i Amsterdam-traktaten, der for kun en måned siden var genstand for varme lovprisninger her i salen.
Det får mig til uden omsvøb at sige, at tobakken dræber, et bevis for det er, at en halv million mennesker frivilligt dør hvert år, på grund af den skadelige vane, det er, at ryge. Et dødsfald, fru formand, for hvert tiende sekund i verden, og jeg siger vel at mærke frivilligt, selvom det er hele samfundet, der skal betale udgifterne til disse hjerte-karsygdomme og cancersygdomme, som rygerne bevidst har pådraget sig. Det er ufatteligt, at Fællesskabet, der er arvtager af oplysningstiden og dermed af fornuften, anser et produkt, der skal bære påtegning om, at det er yderst sundhedsskadeligt, for lovligt. Og alligevel anser offentlig handel med f.eks. hash for ulovligt. Da begge stoffer er vanedannende, fru formand, kan der ikke være nogen større mangel på sammenhæng. Når det er sagt, skal der ikke herske tvivl om, at vi, som ordføreren sagde, kan fejre, at Rådet endelig har igangsat en enig proces - omend den er forsigtig og begrænset - der har til formål at forbyde tobaksreklamer, præcis som Parlamentet anmodede om for flere år siden. Alligevel beklager vi også, at sundhedspolitikken dominerede i de omtalte diskussioner i Rådet. Rådet kan være sikker på, at vores udvalg vil fastholde sin holdning om totalforbud, og vi har tillid til, at Rådet tager det i betragtning, før det fastlægger en fælles holdning.
Fru formand, vi ønsker en Union uden røg og uden denne dræbende marketing fra tobaksvirksomhederne, der nu - som ordføreren nævner - har besluttet at vende deres nye giftstrategier mod de grupper, der er mest ubeskyttede i samfundet; børnene fra 11 til 15 år, udviklingslandene og de sociale og økonomiske grupper, der er dårligst uddannede. Det er virkelig skandaløst. Det er derfor klart, at vi støtter disse synspunkter, og vi lykønsker ordføreren med arbejdet og især med dets værdi.
Jeg vil slutte, fru formand, med at kræve en strengere lovgivning til beskyttelse af ikkerygerne. Og vi kan starte her i dette hus, hvor ingen rygere respekterer rygeforbuddet. Fordi jeg blandt mange andre årsager, fru formand, nægter at blive myrdet af dette produkt, selvom det bliver på en passiv måde eller, som Verdenssundhedsorganisationen udtrykker det, myrdet bagfra.

Florenz
Fru formand, hr. kommissær, kære kollega Valverde, hjertelig tak for alt det arbejde, De har lagt i Deres betænkning om reduktion af tobaksforbruget. Betænkningen har gjort indtryk på mig, for så vidt som den på en helt ny måde har gjort mig bevidst om spørgsmålet om, hvordan vi omgås tobakken, og jeg er blevet belært om, at vi i de seneste år i høj grad ofte har manglet respekt for normer for god opførsel, sociale normer, som De betegner dem, for høflighed og hensyntagen over for dem, som ikke ryger. I den henseende har De i høj grad påvirket mange menneskers bevidsthed. Jeg tror også, at det for en stor del er her, på dette plan, at vi kan øve indflydelse på reduktionen af tobaksforbruget.
Tobaksreklame, mine damer og herrer, det er et af aspekterne. At forbyde den er ifølge nogles mening et universalmiddel, andre mener, den skal have lov at fungere frit og liberalt. Jeg mener, det er rigtigt, at vi nu kan diskutere dette vigtige emne i et separat direktiv, som Rådet har forberedt, - det har jo varet længe nok. Vi bør drøfte dette direktiv med præcision, på baggrund af videnskabens resultater, men også fra den følelsesmæssige side. Det vil jeg gerne være med til.
Ikke helt så begejstret er jeg for nogle ændringsforslag, hvis forfattere tror, de kan få folk til at holde op med at ryge ved hjælp af advarsler, som fylder 25 % af hele tobakspakningen. Det viser netop, at vi kun satser på law and order , og det er forkert. Jeg mener, at hvis folk ikke forstår den rimelige advarsel, vi har i dag, så vil man heller ikke opnå noget med en dobbelt så stor advarsel, og i så fald er idéen forkert. Jeg vender gerne tilbage til Deres advarsel, bevidstheden i folks hoveder skal ændres. Det vil vi gerne arbejde for.
Et sidste punkt som mangeårig ordfører i Budgetudvalget: Et emne bliver til stadighed overset også i dette Parlament, nemlig at vi i Europa udbetaler en særdeles rundhåndet tobaksstøtte. Og hvad der er endnu værre, vi støtter en tobak, som intet menneske i Europa vil ryge. Man bliver jo dårlig, hvis man ryger denne tobak. Mine damer og herrer, lad os dog begynde dér og støtte Kommissionen, som har gjort en god begyndelse, i endelig at udvikle en ny markedsordning, som fører os i en rigtig retning, skridt for skridt.
Jeg har overhovedet ingen tiltro til disse radikale løsninger, som vil fjerne det hele i løbet af et år. Det går ikke og er i øvrigt usocialt. Men der findes en ny beskæftigelsesfilosofisk variant, og jeg kunne forestille mig, at man her kombineret med bedre kvaliteter og med et beskæftigelsesmæssigt aspekt kunne give stødet til en bedre støtte af tobaksproduktionen i fremtiden med det mål skridt for skridt på langt sigt at foretage en afvikling af dette område. Vi bør alle modigt være med til at arbejde for dette. Jeg vil på min gruppes vegne, det håber jeg, deltage engageret i arbejdet.

Santini
Fru formand, vi er alle enige i udformningen af denne betænkning og i engagementet i at fremme enhver fornuftig aktion, der kan mindske forbruget især blandt unge. Vi er derfor enige i forbudet mod reklamer og sponsering og i indførelse af drastiske begrænsninger i rygningen i offentlige lokaler, på arbejdspladser osv. Jeg forstår imidlertid ikke, hvad forslaget om at afskaffe støtten til tobaksproduktion i Europa, indeholdt i artikel 29, har med sagen at gøre. Dem, der støtter det, lever måske i den vildfarelse, at hvis der ikke længere fandtes europæisk tobak, ville nogle af vores egne rygere holde op? Det er en absurd tanke! De, der ryger, ville faktisk fortsætte med det og købe cigaretter fra tredjelande og derved forværre en irreversibel krise i landbrugsproduktionen i den fattigste periferi i den sydlige del af Europa, det vil sige Grækenland, Italien, Portugal, Spanien og så videre, hvor tobakken ofte er den eneste mulige form for avl.
Tobakssektoren beskæftiger i dag i Europa 284.000 direkte arbejdstagere, som med den efterfølgende bearbejdning bliver til en million ansatte. Den europæiske produktion udgør 4, 6 % af verdensproduktionen og dækker kun 40 % af den interne efterspørgsel; til gengæld er den af klart bedre kvalitet, i hvert fald den del, der bliver brugt i Europa. I lyset af denne præcisering er forslaget om afskaffelse af støtten - undskyld ordspillet - rygende forkert, for man ville ikke opnå andet end at fylde lommerne på de amerikanske, multinationale firmaer.

Kestelijn-Sierens
Fru formand, hr kommissær, kolleger, selvom ikke alle i min gruppe er enige med mig, er jeg en udtalt forkæmper for en streng antitobakspolitik, og jeg støtter helt kollega Valverdes betænkning. Tobak dræber 500.000 mennesker årligt i EU, og desuden bliver sundhedsomkostningerne for en risikofyldt adfærd væltet over på samfundet. Jeg havde aldrig troet, at vi allerede i anledning af drøftelsen af denne betænkning kunne bifalde Ministerrådets lovende afgørelse den 4. december. I over ti år af Rådets formandskaber har Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse været ivrig efter et forbud mod reklamer. Dette er forhåbentlig den første sejr i vores kamp mod tobakken. Også i mit land er der for nyligt vedtaget en lov, som begrænser tobaksreklamer.
Hr. kommissær, kolleger, vi skal videre end blot et reklameforbud. Også prisen er et vigtigt instrument i antitobakspolitikken. For at modvirke rygning, navnlig hos unge, er det nødvendigt med en drastisk forhøjelse af tobakspriserne. Prisforhøjelser har vist sig at være et yderst effektivt middel til at bremse forbruget med. Det antages, at en prisstigning på 100 % kan halvere forbruget.
Den nuværende europæiske lovgivning indebærer desuden enorme prisforskelle. For eksempel er cigaretterne fem gange billigere i Spanien end i Danmark, og rulletobak er meget billigere i Belgien end i Storbritannien og Nordirland. Disse forskelle skal udlignes, for de fører kun til omfattende smugleri og svindel. Afgifterne på rulletobak skal være de samme som for cigaretter, ellers er der risiko for, at rulletobakken bliver et farligt alternativ til dyrere cigaretter. For rulletobak skal der ligesom for almindelige cigaretter fastlægges et maksimalt tjæreindhold. Initiativer fra industrien er meget velkomne på området. Blot håber jeg, at de ikke lader vente på sig.
Det skal også være slut med modsætningerne mellem politikken på folkesundhedsområdet og den fælles landbrugspolitik. Det er meningsløst at tale om gradvis mindskning og langsigtede løsninger, for fristen herfor er for længst udløbet.
Til sidst støtter jeg ordførerens forslag om at opfordre Kommissionen til hurtigst muligt at udarbejde et forslag, så nikotin erklæres for en substans med afhængighedseffekt i Fællesskabet. Så griber vi sagen an på samme måde som Food and Drug Administration i USA. Hvorfor ikke undersøge, hvorledes der kan opnås skadeserstatning inden for Unionen af Tobaksfabrikanter.
Formand, kolleger, beskæftigelsesargumentet misbruges alt for tit. Også i mit land kæmpes der for at bevare sponsoreringen af Formel I-løbet i Francorchamps. Måske vil det her være på sin plads med noget mere kreativitet. I Australien finansieres sport og kulturelle begivenheder for eksempel gennem en speciel afgift på tobaksprodukter. Det er sikkert rigtigt, at en streng antitobakspolitik på kort sigt vil medføre tab af en række arbejdspladser. Men en manglende sundhedspolitik kan i længden koste mange menneskeliv. Det er op til os at vælge rigtigt.
Til sidst vil jeg opfordre Kommissionen til at fortsætte sin kamp, og vil jeg endnu en gang ønske ordføreren tillykke med den glimrende betænkning.

González Álvarez
Fru formand, jeg mener, at det er nødvendigt at indlede med noget indlysende. Men det er nødvendigt, fordi der i alle grupperne vil være personer, der anser denne betænkning som nødvendig for den offentlige sundhed, og andre der, med al den hengivenhed og respekt, vi føler for dem, mener, at betænkningen er for vidtgående.
Det er indlysende, at der fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse vil udgå en betænkning, der forsvarer den offentlige sundhed. Og konkret er jeg enig i hele hr. Valverdes betænkning af flere grunde. Fordi det, som han selv sagde, er nødvendigt, at ikkerygernes ret går forud for rygernes ret til at ryge på offentlige steder. For det er tvingende nødvendigt, at børn og unge er fuldstændig isolererede fra denne verden, fra afhængigheden af denne verden, og derfor er det nødvendigt med uddannelse og oplysning. For det må under ingen omstændigheder tillades, at mere end 26 produkter, som er i tobakken, fra baldrian til chokolade og aromastoffer, ikke angives på etiketten - det har en tobaksvirksomhed erkendt i den spanske presse for nogle dage siden - produkter, som man ikke ved, hvorvidt skaber afhængighed. Og fordi vi synes - og her er jeg ikke enig med hr. Florenz - at den sætning, der siger, at tobak er sundhedsskadelig, faktisk skal være mere tydelig.
Vi mener bestemt, at det er umoralsk, at EU eksporterer tobak af dårlig kvalitet til tredjeverdenslande. Det er derfor, vi vil støtte - jeg siger ikke så meget vi, men en del af medlemmerne i min gruppe - vi vil fuldt ud støtte denne betænkning, fordi vi anser det for nødvendigt, og fordi vi mener, at helbredet går forud for andre overvejelser. Alligevel må der naturligvis søges en udvej for de landmænd, der bliver stillet betingelser og ikke kan dyrke tobak i fremtiden.

Holm
Fru formand, denne betænkning ligger helt rigtigt i tiden, blandt andet på baggrund af Ministerrådets fælles standpunkt for ikke så længe siden angående forbud mod indirekte reklame for tobaksprodukter, og også på baggrund af revisionsrettens årsrapport, som blev præsenteret ved forrige sessionsperiode her i Strasbourg. Af denne rapport fremgår det blandt andet, at der er ganske store problemer inden for tobakssektoren i EU.
Jeg støtter dog ikke ordføreren, når han siger, at vi skal afgrænse denne debat til en lille del af tobaksspørgsmålet. Jeg tror tværtimod, at vi må se på helheden i tobakspolitikken, for effektivt at kunne have en strategi i tobaksspørgsmålet. Det er derfor, vi i V-gruppen med fuld kraft støtter punkt 29, i hvilket Parlamentet opfordrer Rådet til at standse den direkte indkomststøtte til Unionens tobakssektor. Det er direkte moralsk forkert, at vi giver penge til tobaksdyrkere, samtidig med at vi her i aften diskuterer andre strategier for rygningsafvænning.
Det er ikke kun ikke-rygere, der synes, dette er forkert. Der er også mange rygere, der synes, det er direkte forkert, at EU-penge skal gå til en masse tobaksubventioner.

des Places
Fru formand, den passive tobaksforgiftning er årsag til luftvejs- og lungekræft, og dog skriver tre fremragende lungespecialister efter at have gennemgået en række epidemiologiske undersøgelser følgende: "Vi er ud fra det foreliggende materiale ude af stand til at svare formelt på det stillede spørgsmål.« Intet ligger altså fast.
Jeg ved ikke, om den fremragende betænkning fra vores kollega Valverde vil udrette noget eller falde igennem, fordi den offentlige sundhed træder op imod produktionen, og de to størrelser er uheldigvis økonomiske modsætninger. Det ville være en god idé, hvis De ville holde øje med dette, hr. kommissær.
Det, jeg derimod ved, er, at betænkningen risikerer at bringe mange tobaksproducenter i en vanskelig situation og lige så mange, om ikke flere, sæsonarbejdere i de dårligt stillede landdistrikter, hvis denne situation ikke på nogen måde kan sammenlignes med de multinationale inden for bearbejdning og distribution, hvis substansen i ordførerens vurderinger fortolkes forkert. Ordføreren ved det. Hans viden og hans ildhu inden for lægevidenskab og sundhed, hvor han også tager Hippocrates i ed, bør være et troværdigt vidnesbyrd for os. Men de dunkle økonomiske - og som følge deraf politiske - kræfter vil vide at forvanske det velbegrundede i hans reelle og legitime frygt.
Vi må derfor hellere sætte debatten ind i sin rette sammenhæng. Det er sådan, at industrier i EU med tilknytning til tobakken importerer tæt ved 67 % af tobakken, som den bearbejder til internt forbrug i Den Europæiske Union. En fjernelse af støtten til produktion vil heller ikke på nogen måde hjælpe i kampen mod tobaksforbruget. De, der sælger drømmebilleder og lykke, kasinoer og andre nedbrydende forretninger behøver blot at fremsætte deres sterile anbefalinger.
Det er måske kun ved at kontrollere de imaginære Schengen-grænser, at vi kan få syn for sagen. Mellem misbruget og afholdenheden må der jo findes et rimeligt miljø, hvori producenter, distributører og forbrugere befinder sig. Det er måske tilstrækkeligt, at interesserne fordeles bedre, og opkrævningerne i staterne anvendes bedre.
At ryge hash er ikke en katastrofe, siger man nu i de nye, højeste instanser i Frankrig. Giv os lov til, hr. ordfører, at ryge en god cigaret. Så kan vi, hvis vi ikke ser EU-stjernerne blive lyserøde, lade cigaretten gå på omgang, for drømmen er undertiden en kilde til visdom.

Féret
Fru formand, som uddannet læge behøver jeg ikke at høre noget om, hvor skadelig tobakken er, og som humanister må vi sørge for, at massakren på de uskyldige ofre for tobaksforgiftning ophører. Skulle det stadig være nødvendigt at minde om, at der findes mange andre sygdomsfremkaldende stoffer end cigaren og cigaretten, som for eksempel forureningen i byerne, som EU's medlemsstater viser sig forbavsende tolerante over for. Måske er det bedre at være ryger på landet end ikke-ryger i byerne.
Vi skal også huske på - og her glæder jeg mig over, at adskillige kolleger såvel til venstre som til højre i denne forsamling har understreget, at 67 % af den tobak, der forbruges i EU, importeres fra tredjelande. Jeg mener derfor ikke, det er ulogisk at forbyde enhver form for reklame, der opfordrer til at ryge, herunder selvfølgelig medfinansiering af kultur- og sportsbegivenheder samtidig med, at vi er opmærksomme på at bibeholde de arbejdspladser, der er skabt af tobakskulturen i EU.
Til slut vil jeg sige, at jeg har svært ved at forstå, hvorfor visse grupper, der med en ihærdighed, man må beundre, uophørligt driver klapjagt på dem, der ryger gauloises, samtidig med, at de i øvrigt kræver frit salg af narkotika, som de hævder er bløde, hvilket går imod autoriserede udtalelser fra kompetente læger.

Needle
Fru formand. Lad mig rette min tak til ordføreren for en meget principfast og forstandig betænkning, som i høj grad fortjener Parlamentets udbredte støtte.
Mens vi drøfter denne betænkning og stemmer om den i morgen, dør mere end tusind europæere af en eller anden grund. De vil eksempelvis dø af hjerte- eller lungesygdomme, fordi de inhalerer for meget tobaksrøg. De chancer, som rygere tager, ville afskrække enhver anden end en narkoman. Risikoen for en smertefuld og for tidlig død er en ud af to.
Endnu værre er måske den indflydelse, det har på dem, der vælger ikke at ryge, specielt gravide kvinder og børn, der er tvunget til at indånde farlige partikler, der udsendes fra de folk omkring dem, som tænder en cigaret. I denne uge forlyder det fra uafhængige europæiske speciallæger, at 180 millioner indbyggere regelmæssigt udsættes for andres røg, og at 22.000 af disse vil dø i år som et resultat heraf.
På denne baggrund dette kan foranstaltningerne i denne betænkning synes forsvarlige og fornuftige, selvom det måske for nogles vedkommende vil være mere passende med handling i de enkelte medlemsstater. De er dog et velkomment bidrag til den samlede handlingsplan. Det foreslåede forbud mod reklamering og sponsorering vil blive drøftet indgående her i Parlamentet til næste år. Det vil blive en vigtig del af en mængde foranstaltninger, der bør introduceres ikke kun inden for vores grænser, men også i ansøgerlandene.
Målene med at give ordentlige og nøjagtige oplysninger, at tilskynde til sundhedsfremme og undervisningsinitiativer, at bruge afgiftssystemer til at hjælpe med til at fremme sundheden og at fjene fristelser i form af tobaksautomater, som er alt for let tilgængelige, er ikke kun udmærkede ønsker, men praktiske, effektive og bevislige skridt fremad.
Hver for sig vil de være mindre værdifulde, men samlet under ét repræsenterer de et demokratisk angreb på løgnene, smædekampagnerne og de skamløse løgnagtigheder, som det meste af tobaksindustrien er mestre for, mange af hvilke ligger ud over og er fjendtligt indstillede over for Den Europæiske Union. For fuldstændig at kunne takle den form for fejlinformation er vi nødt til at få Parlamentet på ret køl og hurtigt og fuldstændigt reformere tobakssektoren i EU. Vi kan ikke fortsætte med at bruge et ringe beløb på at bekæmpe kræft og en formue på støtte tobakssektoren.
Det er på tide at skodde den usunde deprimerende vane, som alt for mange af vores yngre borgere vil blive afhængige af, og som alt for mange vil dø af, medmindre vi og vores respektive regeringer får succes. For at hjælpe med til dette vil jeg og mine Labour-kolleger stemme for betænkningen i morgen, men mod stort set alle ændringsforslagene til støtte for den strategi, der blev forklaret tidligere af min dygtige kollega Carmen Diez de Rivera Acaza.

Redondo Jiménez
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, alle vi, der er til stede, er i stand til at vurdere de farer, som dette forbrug indebærer for rygere og passive rygere. Men derfra og til at ønske at træde ind som garanter for helbredet og indskrænke det frie valg, det individuelle ansvar, er der stor afstand. Hvilket der også er i de statistiske ekstrapolationer, der laves om antallet af lungekræfttilfælde hos rygere.
Hvordan forklare det? Det er under alle omstændigheder deres valg. Og man opnår ingen resultater med forbud, det viser kendsgerningerne.
Men jeg vil her gøre opmærksom på den fare, som punkt 28, 29 og 30, der allerede er blevet nævnt af ordføreren, udgør og som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har anmodet om særskilt afstemning for. Og jeg lægger særlig vægt på punkt 29, der direkte opfordrer Rådet til at stoppe støtten. Jeg er imod denne opfordring. For det første fordi den ikke har oprindelse i den sammenhæng, hvor den er blevet fremlagt. For det andet fordi den ikke er passende, da fremlæggelsen af et nyt forslag om en ordning inden for sektoren er nært forestående. Og for det tredje fordi den ikke er blevet udarbejdet i det rigtige forum.
Mine damer og herrer, hvis punkt 29 bliver vedtaget, og jeg går ind for at regulere og ikke forbyde, af plenarforsamlingen i morgen, vil vi være mange, der stemmer imod betænkningen. Og det ville være en skam, for vi går jo ind for sundhed, men ikke via et lovtidende, der efterlader landmændene i muddergrøften.

Rosado Fernandes
Fru formand, hr. kommissær, der er allerede sagt meget om tobak. Jeg har udarbejdet en betænkning om tobak, og jeg har forsvaret dyrkningen af tobak, jeg ved udmærket, at den er skadelig, jeg ved, at whisky er skadelig, jeg ved, at alt det, der overdrives, er skadeligt!
Det er min sag at beherske min vilje, og jeg kan ikke fordrage, at en kommissær eller en præsident eller en politiker forhindrer mig i at gøre det, som jeg betragter som min fornøjelse. Risikoen er min, det er mig, der betaler for det, og når en person faktisk dør af lungekræft, hvis årsag ikke altid er tobak, så har han givetvis allerede gennem de afgifter, som han betaler med hver pakke, betalt tilstrækkeligt til at udrede hospitalsudgifterne.
Sandheden er, at forbudsfolkene ikke vil have frihed. Sandheden er, at de vil påtvinge os alle deres hygiejniske vilje. Jeg er hygiejnisk, fordi jeg er blevet opdraget til det, og det ville være at foretrække, at de lagde vægt på opdragelsen af børnene, således at disse faktisk passer på med tobak, med tobaksmisbrug, med alkoholmisbrug og alt det, der er dårligt for sundheden.
For tiden er der dog dukket noget op i den moderne verden, der er mere frastødende: det er den »passive ryger«, der forlanger erstatning hos de store multinationale tobaksfirmaer for det, som han har røget passivt. Og en dag får vi sikkert ikke-rygere, der forlanger erstatning for det, som deres forfædre har røget passivt. I Amerika sker dette, fordi man dér betaler færre afgifter på tobak. I Europa vil moden sandsynligvis også gribe fat om kort tid.
Min kollega Pimenta har sagt her, at tobakken er blevet bragt til Portugal med EF. Nej! Der blev ikke bragt tobak til Portugal, fordi Salazar under diktaturet forbød, at der blev dyrket tobak dér for at beskytte tobakken fra kolonierne. Lær dette kære hr. Pimenta, thi De er gammel nok til at vide det!

Sjöstedt
. Fru formand! I det store hele synes jeg, at den betænkning, vi diskuterer, er meget god, det gælder næsten alle punkter.
Jeg har dog nogle bemærkninger. Den første drejer sig om det, som ordføreren sagde i sit indlæg om, at man skal udskille landbrugspolitikken fra dette. Jeg mener, det er umuligt at gøre det, hvis man skal opnå troværdighed i disse spørgsmål. Det er ikke rimeligt at subventionere tobaksdyrkningen med meget store beløb, samtidig med at man skal bekæmpe dens effekter i den anden ende. Derfor er punkt 29 meget vigtigt, og det er også vigtigt, at det går igennem. Jeg mener, at al støtte til både produktion og eksport bør ophøre inden for et par år; tiden skal være rimelig med tanke på sociale hensyn.
En anden bemærkning er, at det er vigtigt at skelne mellem, hvilke indgreb der er effektive på EU-niveau, og hvilke der hører hjemme på et andet niveau. Helt klart er det, at der er behov for tydelig mærkning, og at der er behov for EU-regler for dette. Desuden er der behov for et effektivt og fuldstændigt dækkende reklameforbud. Derimod mener jeg, at andre indgreb hører mere hjemme på nationalt eller lokalt niveau. Dertil hører skattespørgsmål, aldersgrænser, hvor man sælger tobak, og hvilke regler der skal gælde for arbejdspladser.

Blak
Fru formand, vi skal have en bedre information til de unge om tobakkens virkninger, forbyde tobaksreklamer og sikre en tydelig mærkning. Men det er ikke nok. Vi skal også lade være med at give 1 mia ecu i tobaksstøtte til en elendig tobak i EU med den ene hånd, samtidig med at vi med den anden hånd giver 11, 2 mia for at bekæmpe kræft. Derfor har min kollega, Kirsten Jensen, indgivet og fået vedtaget et ændringsforslag til Valverdes betænkning, der skal stoppe den direkte støtte til tobakssektoren i Unionen og på den måde frigøre midler, der støtter omstillingen til andre afgrøder i disse områder. Valverdes udkast til betænkning indeholder mange gode ting, men standser netop der, hvor det begynder at blive vigtigt, nemlig ved det faktum, at EU ikke er troværdig, hvis man kender til farerne ved rygning, men alligevel producerer tobak. Hvert år dør ca. 400.000 mennesker af rygningsrelateret sygdom, mens tobaksproduktionen understøtter 170.000 tobaksdyrkende landmænd. Det er dobbeltmoral, det er meningsløst. Min kollega, der forlod salen, da han havde holdt sin tale, ønskede ikke at høre andre synspunkter. Jeg må sige, at han har været utrolig godt betalt af tobaksindustrien for at komme og sige så meget nonsens på så kort tid. Det er virkelig en skandale, at medlemmer, der er betalt af tobaksindustrien, kan stå her og tale om sådanne ting uden at have kendskab til, hvad det drejer sig om. Det er virkelig en skandale.

Thyssen
Fru formand, aldrig har der været talt så meget om folkesundheden i vores politiske organer som i den forløbne halvanden år. Vi har benyttet BSE-krisen til at kræve, at traktaten bliver grundigt ændret i Amsterdam, at Kommissionens tjenester bliver reorganiseret og først og fremmest, at folkesundheden får absolut førsteprioritet.
Vi står alle bag en fødevarepolitik, som er videnskabeligt baseret, og går ud fra, at hvis videnskaben ikke kan skaffe sikkerhed, må den politiske beslutningstagning hvile på et videnskabeligt forsvarligt risikomanagement. Den kendsgerning, at tobak ikke er et næringsmiddel, men et nydelsesmiddel, kan da ikke...
(Tilråb)

Formanden
Vil betjentene være så venlige af sørge for orden der bagved. Nej undskyld, det tillader jeg ikke. Må jeg bede betjentene om at sørge for orden. Vil De være så venlig at indtage Deres plads igen.
(Tilråb) Hr. Rosado Fernandes, må jeg bede Dem om at indtage Deres plads igen. Så kan vi klare det derfra, vil De være så venlig!

Rosado Fernandes
Undskyld, fru formand, han siger, jeg modtager penge fra disse folk, det kan han ikke sige...

Formanden
Hr. Rosado Fernandes, De skulle have bedt om ordet til forretningordenen, det ville have været ganske normalt. Jeg ville også have givet Dem ordet, hvis De havde bedt om det til forretningsordenen. Det har De nu lige gjort. Hr. Blak har bedt om ordet. Måske skulle De tage hovedtelefonen på, så De kan høre, hvad hr. Blak har at sige.

Blak
Hr. formand, jeg er dybt chokeret over, at jeg skal overfaldes af et medlem, som ikke kan tåle at høre sandheden. Jeg har aldrig været udsat for, at man i et demokratisk samfund bliver angrebet voldeligt, at man bliver fysisk overfaldet af en person. Jeg vil gerne have, fru formand, at De indberetter vedkommende medlem for Præsidiet, og at der træffes de nødvendige forholdsregler.

Formanden
Efter artikel 109 i forretningsordenen, mine damer og herrer, efter artikel 109 har jeg mulighed for at kalde medlemmer til orden, hvis de forstyrrer ordenen. Det gør jeg hermed og håber, at det, der er sket her, dermed er bragt ud af verden. Vi fortsætter nu forhandlingen. Fru Thyssen, undskyld, at jeg har afbrudt Dem. Værsgo at fortsætte. Derefter giver jeg så de pågældende ordet til dagsordenen.

Thyssen
Hr. formand, hvad jeg sagde var, at vi aldrig har talt så meget om folkesundheden de sidste år, som efter at BSE-krisen brød ud, som tvang os til at tage stilling til, hvordan vi skal omgås næringsmidler. Vi har sagt: denne omgang skal være videnskabeligt baseret, og hvis videnskaben ikke kan give nogen sikkerhed, ønsker vi en politisk beslutningstagning, som hviler på et videnskabeligt forsvarligt risikomanagement.
Godt nok er tobak ikke et levnedsmiddel, men et nydelsesmiddel, men den kendsgerning kan da ikke få os til at nøjes med mindre. Når vi taler om brugen af tobak, så er det ikke engang et spørgsmål om risiko, for så har vi ubestridelige videnskabelige resultater. Det står helt fast, at tobaksbrug er skadelig for sundheden, og at det hvert år er en undgåelig dødsårsag for 500.000, det vil sige en halv million europæere, og en kilde til megen elendighed.
I dag drøfter vi en meddelelse fra Kommissionen om Europas rolle i bekæmpelsen af tobaksforbruget. Vi er vant til at forhandle om vores beslutninger, men det kan vi ikke her. Det er enten eller. Der kan ikke købslås om folkesundheden. Negotiable sundhedsrettigheder findes i øvrigt heller ikke, for det er også noget, som man her også har foreslået.
Lad os derfor vælge: vælge et klart signal til fordel for folkesundheden, og lad os så vidt muligt vedtage kollega Valverdes betænkning i dens oprindelige form. Det er en glimrende betænkning. Ordføreren fortjener ikke kun vores lykønskninger, men også vores støtte og stemme.

Formanden
Tak, fru Thyssen. Der er nu to, der har bedt om ordet til forretningsordenen. Jeg gør endnu en gang opmærksom på, at jeg har givet en formel advarsel for forstyrrelse af ordenen - det var jo et ganske voldsomt indgreb. Jeg håber, at vi dermed kan stille sagen i bero nu i aften. Nu har hr. Santini ordet til forretningsordenen.

Santini
Fru formand, det er mig, der taler, men det er, som var det hr. Rosado Fernandes. Vi er kede af denne episode, men jeg vil tillade mig at understrege, at formandskabet måske også har lidt af ansvaret. Hvis De, fru formand, havde grebet ind i rette tid og med tilstrækkelig vægt havde advaret en kollega, som så vulgært og så direkte krænkede et andet medlem, ville episoden formentlig slet ikke have fundet sted. Hr. Rosado Fernandes har allerede undskyldt sin reaktion, som på mange måder er forståelig. Hvis den kollega, som har fornærmet ham, vil gøre det samme, tror jeg, at episoden kan betragtes som afsluttet. Ellers må man gå frem efter Forretningsordenen. Vi har trods alt oplevet en vulgær provokation, som formandskabet på eget initiativ burde have standset.

Formanden
Hr. Santini, først så jeg slet ikke, hvad der skete. Jeg har så ment, under afvejning af, hvad der er sket på begge sider, at det korporlige angreb dog skal vurderes som mere alvorligt, og har derfor givet denne advarsel. Hr. Blak har også bedt om ordet til forretningsordenen.

Blak
Fru formand, jeg er meget ked af det, der er sket her. Jeg havde ikke forestillet mig, at jeg ville fornærme min kollega, så han begik fysiske overgreb på mig, bl.a. med kvælertag og slag i ansigtet. Men jeg tilgiver ham. Jeg håber, at vi kan betragte det her som en episode, der skyldes et øjebliks ophidselse. Jeg bærer ikke nag til kollegaen. Jeg håber bare, at han en anden gang kan styre sit temperament. Jeg håber ikke, at det her skal udvikle sig til, at der skal skrides ind over for hans opførsel. Jeg er villig til at modtage hans undskyldning, og hvis han føler sig trådt over tæerne eller virkelig føler sig berørt af det, jeg har sagt, så er jeg også villig til at give ham en undskyldning. Vi skal ikke have nogen diskussion ud af det her. Jeg er villig til at modtage hans undskyldning, og jeg håber, at denne her sag så kan være glemt.
(Bifald )

Vecchi
Jeg henviser til artiklen om disciplinære sanktioner, fru formand. Jeg tror, at hr. Blaks kultur påskønnes, en kultur, som vi desværre har set krænket af en meget alvorlig handling. Ud over undskyldningerne, den personlige tilgivelse, lad os sige det sådan, som hr. Blak meget kultiveret her har udtrykt, tror jeg, at Præsidiet bør vurdere en episode, som ikke har fortilfælde i Parlamentet, nemlig et fysisk angreb på et medlem. Jeg mener også, at debatten nu kan gå videre, men jeg finder dog, at der stadig er en afgrundsdyb forskel mellem den politiske polemik, som også her i Parlamentet kan få en skarp tone - i øvrigt er vi parlamentsmedlemmer, politikere, og vi kender alt dette - og så fysiske angreb. Dette er faktisk den forskel, der er mellem et kultiveret parlament, bestående af kultiverede mennesker, og miljøer og mennesker, der kan kaldes noget andet. Jeg mener, at selvom vi må tage hr. Blaks usædvanligt ansvarlige og vigtige holdning til efterretning, går det, der er sket her i Parlamentet, så langt ud over en konflikt mellem enkeltpersoner, at jeg tror, det helt roligt og samtidig med stor fasthed bør undersøges af Præsidiet.

Formanden
Jeg er enig i Deres vurdering, hr. Vecchi. Jeg håber, at noget sådant ikke gentager sig her, og jeg takker begge for, at de er villige til modtage deres undskyldninger. Hr. Rosado Fernandes har ordet igen.

Rosado Fernandes
Fru formand, jeg har bedt Dem undskylde den handling, som jeg har begået. Jeg tillader ikke nogen kollega, aldrig, at han siger, at jeg modtager penge fra nogen som helst. Jeg er ikke blevet opdraget til tyveknægt. Jeg bryder mig derfor ikke om, at man kalder mig det, som jeg ikke er. Jeg har ikke redskaber til at straffe den, der under dække af sin parlamentariske immunitet kujonagtigt kalder mig tyveknægt. Jeg har ikke det mindste redskab til at forsvare mig. At beklikke min ære på den måde sætter mig i en særdeles vanskelig situation. Jeg har ikke det mindste imod at bede min kollega om at undskylde det, som jeg har gjort, men jeg beder ham indstændeligt om, at han ikke kalder nogen kollega for tyveknægt, for der er kolleger, der ikke bryder sig om, at man kalder dem dét, fordi de faktisk ikke er det, fordi de ikke modtager penge fra nogen, fordi de er her for at forsvare deres vælgeres interesser. Det er kun dét, der er min hensigt her, og jeg beder derfor igen formandskabet om at undskylde. Og hvis man ønsker at gennemføre en disciplinærstraf, er jeg rede til i fuld bevidsthed at svare for den handling, som jeg har begået, bevidst, fordi jeg ikke har Frans af Assisis væsen og ikke bryder mig om at blive fornærmet.

Formanden
Hr. Rosado Fernandes, De har undskyldt, og hr. Blak har modtaget denne undskyldning. Jeg ville have været glad, hvis vi dermed havde kunnet bringe sagen ud af verden. Jo mere, der nu bliver sagt om det, jo mere kompliceret og vanskeligt bliver det at få sagen afsluttet. Det siger jeg også til hr. Blak, som nu har bedt om ordet igen, og også til hr. Valverde López. Hvis det er muligt, vil jeg bede Dem frafalde, så vi kan fortsætte forhandlingen.

Blak
Fru formand, jeg er glad for de bemærkninger, der er kommet fra min kollega, som begik det fysiske overgreb. Jeg ved ikke, hvorledes oversættelsen har været, men det her er en politisk diskussion, hvor jeg kom med nogle kommentarer. Det kan godt være, jeg har stødt ham. Hvis jeg har gjort det, så undskylder jeg. Men jeg synes ikke, at det, jeg har sagt, undskylder hans voldelige handling over for mig. Men jeg er villig til at afstå fra at forfølge sagen. Sagen er afsluttet fra min side. Jeg ønsker ikke videre debat om det skete.

Formanden
Hr. Valverde López, kan vi dermed stille sagen i bero.

Valverde López
Fru formand, Præsidiet må i morgen med den klarsynethed, det karakteriserer det, vurdere de begivenheder, som vi har været vidner til. Dette har ikke været en simpel forstyrrelse af ordenen. Det var et direkte fysisk angreb, og vi har alle set det. Jeg vil ikke oppiske stemningen, men Præsidiet må naturligvis vurdere begivenhederne. Her i Parlamantet må sådanne begivenheder ikke gentage sig. Det var et fysisk overgreb.

Formanden
Også denne opfattelse er jeg enig i og vil naturligvis indberette det.

Daskalaki
Fru formand, jeg ryger ikke, men jeg frygter fanatisme og overdrivelse mere end tobak. Ingen vil påstå, at rygning er godt for helbredet. Men derfra og til at forfølge rygere og udråbe tobaksproducenter og alle arbejdstagerne i sektoren til jaget vildt efter bedste amerikanske forbillede er at gå for vidt.
Mange af forslagene i betænkningen går et skridt videre end Kommissionens eget forslag, og nogle af forslagene synes ikke forinden at have været genstand for en indgående undersøgelse med hensyn til deres sociale og økonomiske følger, eller endog drøftet med de berørte sociale sektorer.
Den foreslåede kanalisering af tobaksstøtten over i en omstrukturering af produktionen er ensbetydende med ødelæggelse af tobaksdyrkningen, hvilket blot vil føre til en voldsom stigning i importen af et produkt, som EU ikke er selvforsynende med, til fordel for tredjelande og naturligvis uden noget som helst håb om, at forbruget af den grund nedsættes.
Fru formand, det slår mig, hvor hurtigt især de nordlige lande henviser til moralske og sundhedsmæssige spørgsmål, der medfører, at et vigtigt Middelhavsprodukt udryddes, og arbejdspladser forsvinder i denne sektor, når det nu er en kendt sag, at vi simpelt hen hjælper de multinationale koncerners produkter frem på hylderne i vores egne butikker med den politik, de foreslår, for slet ikke at tale om andre vigtige problemer, f. eks. alkoholismen. Hvorfor taler man ikke om alkoholismen? I denne sammenhæng kunne vi jo indlede en glimrende kampagne mod produktion af whisky. Vi fra syd skal nok være blandt de første til at stille os bag en sådan kampagne!

Anttila
Fru formand, jeg gratulerer ordfører Valverde López for en temmelig stram betænkning, som giver en god beskrivelse af ulemper og risici ved rygning.
De mange risici, som knytter sig til brugen af tobak, er vi godt klar over. På trods af det er rygningen den mest signifikante, enkelte dødsårsag, som kan forebygges. Den mest mærkbare ændring ved rygning er sket mellem kønnene. I dag er det specielt rygning blandt unge kvinder, som er stærkt tiltaget, og det kommer til at føre til vækst i kvindedødeligheden i fremtiden.
Hvad bør vi så gøre nu? Samfundets vigtigste opgave er at fremme sundhed ved alle dets beslutninger. Derfor er jeg for at forbyde reklamering for tobaksvarer, hvilket skal være dækkende for hele Den Europæiske Unions område. Jeg synes ikke, at vi har tid til at vente på ikrafttræden af forbuddet til år 2006, som der er forslået under det luxembourgske formandskab.
Et andet middel til at styre forbrugeropførsel er beskatning. Derfor bør beskatningen virke reducerende på forbruget, det vil sige beskatning af tobaksvarer bør hellere forøges end formindskes.
Medlemslandene bør meget mere effektivt end hidtil sætte oplysning om sundhedsgener, som skyldes rygning, i højsædet. Jeg forventer, at oplysningen sker blandt unge og specielt blandt unge kvinder, fordi de udgør den voksende risikogruppe. Blandt de unge føler man, at rygning er en måde at føle sig ældre på, end man i virkeligheden er, og det vil sige, at det er en slags modedille. Vi bør gribe ind her som forældre og opdragere.

Theonas
Fru formand, jeg vil gerne sige, at håndgemæng på ingen måde indgår i det politiske arbejde, men det er heller ikke et politisk anliggende at betegne nogen som betalt, når han udtrykker andre holdninger end én selv. Dette er uacceptabelt, og jeg mener, at formanden burde kalde hr. Blak til orden.
Vi går naturligvis alle sammen, fru formand, ind for at støtte den offentlige sundhed, men vi kan ikke acceptere, at man i sundhedens navn tager arbejdet fra hundredetusinder af medborgere, som under vanskelige betingelser i de mest ufrugtbare sydlige egne er beskæftiget inden for tobaksproduktionen. Mistænkeliggørelsen af tobaksavlerne som ansvarlige for hundredetusinder af dødsfald i Europa er falsk og tendentiøs, for det er jo en kendt sag, at Den Europæiske Union ikke er selvforsynende med tobak, og at importen af tobak udgør mere end 70 % af det samlede behov. Ophævelse af fællesskabsstøtte til tobaksavlerne vil ikke begrænse tobakkens skadelige følger for folkesundheden. Det vil blot medføre en stigning i importen fra tredjelande og USA, samt at de allerfattigste egne vil blive helt ødelagt, fordi de ikke har alternative afgrøder, og tobak derfor er en egentlig monokultur. Løsningen på problemet må søges i en bredere antirygningsstrategi, en bredere information, en kraftig nedsættelse af importen og støtte til substitution af tobaksafgrøder med andre afgrøder. Indtil disse mål er nået, bør støtten til producenterne og til beskæftigelsen i erhvervet fortsætte uhindret.

Flemming
Mange tak, fru formand! Hr. kommissær, mine damer og herrer, lungekræft er ganske bestemt ikke kun sundhedsministrenes problem, men også finansministrenes. Da sundhedsministrene for få dage siden her vedtog at indføre forbud mod tobaksreklamer, hvor i øvrigt mit land, Østrig, og Tyskland stemte imod, så var - mener jeg - kun en del af de involverede ministre til stede. Vi ved, at intet europæisk land i dag kan få sit budget til at gå op uden indtægterne fra tobaksafgifterne. De europæiske regeringer profiterer altså af borgernes afhængighed. De har stor interesse i, at der bliver røget meget. Ikke kun 20, 30 er bedre, og 60 er endnu bedre! Så er indtægterne højere!
Vi ved, at børn og unge, som man kan afholde fra at ryge, heller ikke bliver afhængige af tobakken i de senere år. Hvordan kan vi altså sørge for at beskytte vores børn? Jeg mener, at det må være det, sagen drejer sig om. De, der allerede ryger, vil vi aldrig kunne få til at holde op. Min mand ryger 60 cigaretter om dagen, og jeg har i et langt ægteskab opgivet at få ham til at holde op. Men hvordan beskytter vi vores børn? Er det løsningen på fællesskabsplan at indføre en aldersgrænse på 16 år for køb af tobaksvarer? I Østrig har vi en aldersgrænse på 16 år, og den bliver ikke overholdt. Man kan i dag købe cigaretter også som 12-årig, som 10-årig. De køber dem bare til deres far. Barnet vil få cigaretterne. Alligevel burde vi indføre denne forhøjelse af aldersgrænsen, jeg tror, at vi på den måde kunne have en chance for at hjælpe mange unge.
Skal der være forbud mod reklamer? Det drejer sig om et produkt, som det er tilladt at fremstille, som staten tjener penge på, mange penge, og som med sikkerhed berøver menneskene en god del af deres liv. Men dette produkt er jo egentlig et narkotikum! Hvorfor tillader vi så overhovedet, at det sælges? Der findes så mange selvmodsigelser, som alle træder tydeligt frem, og som vi i dag bliver bevidste om. Jeg spørger mig selv: I dag er det cigaretter, i morgen er det alkohol - det får man levercirrose eller leverkræft af -, og derefter kommer turen til røgede madvarer - vi østrigere spiser gerne røgede varer - røgede varer forårsager med sikkerhed også mavekræft. Som østriger er jeg måske meget sensibel over for en stat, der har forbudt alt, sådan som vi har set det ved vores grænser.
Jeg vil gerne sige mange tak, hr. Valverde, De har fået os til at tænke. Og i morgen vil vi alle skulle stemme efter bedste viden og samvittighed.

Brittan, Sir Leon
Fru formand, ordføreren hr. Valverde López skal gratuleres med hans fremragende betænkning, som fremsætter en række interessante idéer med hensyn til en styrkelse af Fællesskabets bestræbelser på at forebygge rygning. Jeg kan forsikre ham og andre, der har talt, at jeg vil henlede min kollegas, hr. Flynns, opmærksomhed på de særlige ekstra idéer, som er kommet frem, og ligeledes min kollegas, hr. Fischlers, opmærksomhed på de punkter, der er blevet rejst med hensyn til støtte til tobaksdyrkning.
Kommissionens meddelelse var den første tekst, der var helliget et overblik over det emne, der i stigende grad anses som et af de hovedområder, hvor en fælles forebyggelsesindsats kan redde liv og afværge sygdomme. Undersøgelser viser en årlig dødelighed på en halv million indbyggere i Den Europæiske Union som følge af tobaksrelaterede sygdomme. Heraf følger, at et tilsvarende antal nye rygere skal rekrutteres hvert år alene for at holde markedet stabilt. Derfor mener Kommissionen, at det er uhyre vigtigt at begrænse tobaksreklamer. Fjernsynsreklamer er allerede forbudt i henhold til et direktiv fra 1989.
Medlemsstater har ligeledes indført eller overvejer seriøst yderligere foranstaltninger med henblik på at begrænse tobaksreklamer i andre medier. På Ministerrådets samling (sundhed) den 4. december, som flere talere har omtalt, nåede man frem til en fælles holdning vedrørende Kommissionens forslag om tobaksreklamer, og den fremlægges snart for Parlamentet. Der er tilstrækkeligt ofte blevet refereret til målet, og det kendes tydeligvis så godt, at det ikke er nødvendigt for mig at gennemgå indholdet. Teksten opstiller en fællesskabsramme for medlemsstaternes begrænsning af tobaksreklamer, samtidig med at forpligtelserne i det indre marked overholdes. Kommissionen håber, at Parlamentet vil støtte dette vigtige initiativ, når teksten kommer for Parlamentet igen.
Hvad angår betænkningen om meddelelsen om bekæmpelse af rygning, henviser hr. Valverde López til adskillige yderligere idéer, der kunne undersøges enten på fællesskabsplan eller i de enkelte medlemsstater. F.eks. har Kommissionens tjenestegrene allerede startet en undersøgelse af, hvordan medlemsstater regulerer tilsætningsstoffer til tobaksvarer. Desuden overvejer man alvorlige forbedringer til direktivet om mærkning, idet der tages højde for vores erfaring med anvendelsen af eksisterende bestemmelser. De tekniske standarder for bestemmelse af tjæreindholdet i cigaretter skal opdateres, og begrænsningen af nikotin på fællesskabsplan skal ligeledes undersøges, som det allerede er gjort med tjæreindholdet.
I november forelagde Kommissionen sin beretning for Rådet og Parlamentet vedrørende rygning på offentlige steder. Det er nu nødvendigt at rette mere opmærksomhed mod en opdatering af Rådets henstilling fra 1989 om emnet for at tage beviserne fra forskning, om at passiv rygning er en fare, der kan forhindres, med i betragtning. Sundhedsoplysning og -uddannelse er de primære midler til bekæmpelse af rygning blandt unge. »Europa mod kræft«-programmet og Fælleskabsfonden for forskning og oplysning inden for tobak stiller midler og rammer til rådighed for Fællesskabets bestræbelser på at bekæmpe rygning. Disse inkluderer oprettelsen af fælles skoleprojekter for at lære eleverne om rygningens virkninger, udviklingen af strategier for at reducere rygning under graviditet og f.eks. et projekt på fællesskabsplan for at involvere læger i bekæmpelsen af rygning.
Alle disse projekter er udviklet delvist ved hjælp af nationale ressourcer, hvilket sikrer, at projekterne finder sted lokalt, samtidig med, at de har en fællesskabsdimension. Jeg håber, at det jeg har sagt, viser Kommissionens intense interesse og aktion, som Kommissionen udviser og påtænker at fortsætte med vedrørende dette vigtige emne. Den meget store interesse, som Parlamentet udviser over for denne meddelelse og den støtte, der på Ministerrådets samling (sundhed) i juni i år blev givet udtryk for, viser, at der er den fornødne enighed om at forfølge og forstærke bekæmpelsen af rygning på fællesskabsplan som hovedprioritet i vores folkesundhedspolitik. Jeg er både ordføreren og dem, der har udtalt sig i denne debat taknemmelig for at have tilskyndet til den indsats.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.30.

Human fældefangst
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0325/97) af Pimenta for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Rådets afgørelse om undertegnelse og indgåelse af en aftale om internationale standarder for human fældefangst mellem Det Europæiske Fællesskab, Canada og Den Russiske Føderation (KOM(97)0251 - C4-0425/97-97/0019(CNS)).

Pimenta
Fru formand, kære kolleger, vi skal i dag stemme om Europa-Parlamentets mening om en aftale, der betegnende nok er blevet underskrevet i denne uge, to dage for denne forhandling.
I juni udtalte Parlamentet sig gennem et klart flertal om substansen i denne aftale. Jeg udtalte mig ved samme lejlighed om årsagerne til, at jeg mente, at denne aftale ikke respekterede ånd og bogstav i den europæiske lovgivning. Den europæiske lovgivning sigtede og sigter mod totalt forbud mod disse inhumane og grusomme måder at fange og dræbe dyr på. Sammenfattende, og bortset fra problemerne med grusomhed, er vi på grund af den manglende selektivitet imod denne type fælder. Det er velkendt, at det ikke er muligt at undgå, at arter, der angiveligt ikke skal fanges i disse fælder, alligevel bliver det, fordi fælderne ikke er selektive.
Vi er også kommet med indvendinger mod manglen på en klar definition på det, der er, og jeg citerer på engelsk, «conventional leghold restraining traps«. Vi har udtalt os imod tilladelsen til at bruge nogle af disse fælder under vand, i floder, i søer, som "killing traps«. Samtidig med, at vi voldsomt har vendt os imod, at Kommissionen i aftaleteksten har accepteret en periode på fem minutter til lidelse og død for de dyr, der fanges i disse fælder. Jeg gør forsamlingen opmærksom på, at Kommissionens forslag var tredive sekunder. Og den har accepteret fem minutter som dødstid for dyr fanget i dræbende fælder.
Heraf kan man se, at det snarere end en god aftale - efter Kommissionens opfattelse - var vigtigere med "en« aftale. Fordi det, der stod på spil, var at undgå at skabe flere problemer på handelsområdet mellem USA og Europa, mellem Canada og Europa, når der findes så mange andre problemer. Og det er derfor, at dette Parlament så mange gange har udtalt sig imod substansen i denne aftale. Nu vil jeg imidlertid sige nogle ord om, hvor vi står lige nu, og om den taktiske side af sagen, eftersom vi allerede har talt om substansen.
Netop i dag er Den Europæiske Union i færd med at afslutte en ny aftale. Denne gang med Amerikas Forenede Stater. Af det, som jeg kan uddrage af læsningen af de tekster, som jeg personligt har fået adgang til, er denne aftale med Amerikas Forenede Stater endnu svagere end den med Canada og Rusland, som vi nu gennemgår. Den er dårligere, denne aftale med USA, fordi den giver mere tid, den giver USA en længere frist til at forbyde brug af saksefælder. Den er frem for alt dårligere, hvad angår håndhævelse, gennemførelse, fordi vi ved, at dette langt mere hører under delstatsmyndighedernes kompetence end under forbundsregeringen i Washington.
Endelig er denne aftale dårligere i en "spin-doctor«-tid, thi analyserer vi, hvad den amerikanske presse siger om denne aftale på baggrund af forhandlernes udtalelser, må vi konkludere, at det ikke er det samme, som den europæiske presse siger ud fra de oplysninger, som Kommissionen giver.
Og særlig, hvad angår undtagelserne, altså muligheden for, at det, der er nedfældet i aftalen, ikke skal gælde, vil jeg gerne spørge Kommissionen om det, som den amerikanske repræsentant Charlene Barshefsky har omtalt i det brev, som hun skrev til minister Klaus Kinkel, hvor hun siger, at disse undtagelser vil blive brugt i yderste nødstilfælde, og at de vil være de samme som i aftalen med Canada og med Rusland. Og jeg spørger kommissær Leon Brittan på engelsk:
Kan Kommissionen bekræfte, at der ikke er nogen undtagelser med hensyn til nedtrapningen af brugen af traditionelle rævesakse? Ydermere ønsker jeg at høre sir Leon, hvad Kommissionen vil gøre, hvis USA og Canada forsøger at gøre brug af undtagelserne.
Og jeg gør mine tyske kolleger - som jeg antager er til stede i salen - opmærksom på, at dette brev skyldtes den begrundede tvivl, som den tyske regering nærede om denne aftale. Ærede kolleger, hvis det ikke havde været for Europa-Parlamentets pression, havde vi i dag ikke engang haft en aftale med Canada. Thi der var, som I ved, et forsøg i CITES-komitéen på at tillade fri eksport fra Canada, fra Rusland og fra USA, da der ikke engang var nogen aftale endnu.
Hvis det ikke havde været for dette Parlament, ville den første version af aftalen, der var endnu dårligere end den nuværende, være blevet godkendt. Hvis det ikke havde været for den offentlige opinion i Europa, og som vi repræsenterer, ville de første versioner af aftalerne med amerikanerne være blevet godkendt.
Ærede kolleger, vi må fastholde pressionen. Vi har alle udtalt os om substansen allerede. I denne situation ville det også taktisk være katastrofalt, hvis vi havde nogen anden holdning end at afvise denne aftale.

Pollack
. (EN) Hr. formand, vi drøfter her en meget ejendommelig skabning. Den kaldes en aftale, men i realiteten er det en falsk aftale. Jeg ville sammenligne den med Filurkatten i »Alice i Eventyrland«, fordi det eneste man kan se er grinet. Det skal først og fremmest siges, at Parlamentet ikke tilstræbte denne aftale, vi ønsker at indføre forordningen fra 1991. Den blev meget omhyggeligt udarbejdet for at gøre en ende på det uhyggelige dyrplageri, der er forbundet med den handel, der gør det muligt for velhavende kvinder at bære pels fra torturerede dyr. Trods trusler fra Canada og USA om indbringelse for WTO, påtog Kommissionen sig at forhandle om denne falske aftale, og den i bund og grund er fyldt med mangler.
Den handler bestemt ikke om standarder for human fældefangst, eftersom den f.eks. stadig tillader brugen af fældefangst under vandet, hvilket uundgåeligt vil føre til en langsom druknedød. PSE bifalder helhjertet hr. Pimentas betænkning, hvori han i allerhøjeste grad viser nøjagtig hvordan denne falske aftale slår fejl med hensyn til at beskytte fangede dyr mod dyrplageri. Forslaget frembyder ikke engang en sammenlignelig situation, eftersom aftalen med USA er endnu mere vag end den med Canada og Rusland, og tidsfristerne handler om verbale forpligtelser efter devisen »ude af øje ude af sind«. Amerikanerne kan ikke sikre implementering på grund af deres føderale system. Canadierne er tilfredse, da der er tilstrækkeligt med smuthuller, til at en hel flok ulve kan løbe igennem, og russerne elsker systemet med selvcertificering og håndhævelse. Så der er stadig ingen forpligtelse til at afskaffe de grufulde rævesakse. Når alt kommer til alt, vil denne uønskede, uigennemførlige falske aftale sikre den fremtidige brug af rævesakse, og den er ude af stand til at forbedre velfærden for fangede dyr. Selv Filurkatten er fanget bag grinet. Jeg henstiller indtrængende til, at Pimentas betænkning støttes.

Ilaskivi
Fru formand, min kollega Pimenta har udfærdiget en betænkning, som behandler en international aftale om human fældefangst. Aftalen er vigtig for den internationale pelshandel, og den betyder også en del for dyrebeskyttelsen i de nordlige regioner.
Pimenta konstaterede lige før, at aftalen er dårlig. Den bedste er ofte den godes værste fjende. Denne konstatering vil jeg gerne understrege i denne forbindelse. Det er nemt nok at slutte sig til Pimentas bekymring om dyrevelfærd. Desværre bliver jeg nødt til at være helt uenig med hende om den diskuterede aftales dyrebeskyttende virkninger. Efter min mening er aftalen jævnført med situationen i dag et betydningsfuldt skridt til forbedring af velfærden for de pelsdyr, som fanges med fælde.
Godkendelse af aftalen vil fra Den Europæiske Unions side garantere, at man endelig er i stand til at foretage en vurdering af fangstfældernes humanitet efter internationale kriterier. Indtil i dag fandtes der ikke en fælles målestok for, hvordan man skal vurdere, hvilke er godkendte, og hvilke er forbudte. Som et resultat af aftalen skal Den Europæiske Union også undersøge fangstfælderne, som anvendes i området, hvilket er positivt med tanke på velfærden for de dyr, som fanges. Pimenta foreslår alligevel, at aftalen stemmes ned, fordi den ikke er optimal. Derved vil det gode ikke kunne opnås.
Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, som også står for dyrenes velfærd, og som jeg nu taler for, mener i sin udtalelse, som jeg er ordfører for, at det er absolut nødvendigt, at fællesskabet opfylder sin internationale pligt og at en eventuel ny WTO-tvist undgås. En eventuel handelskrig vil nemlig bringe titusinder af arbejdspladser i fare, hvilket klart vil modstride Unionens beskæftigelsespolitiske mål.
Modsat Pimenta anser Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, at en godkendelse af forslaget til aftalen er bedre end den alternative forkastelse af det. Når det ikke er muligt at opnå det bedste resultat, skal man tage det gode.

Eisma
Dette er en "never ending story«, kommissær Brittan. Vi begyndte allerede med den i 1991. Dengang skulle et pelsimportforbud være trådt i kraft for de 13 dyrearter, og stadigvæk, vi skriver nu året 1997, har vi ikke fået gjort noget ved det. Med Canada og Rusland har vi nu en aftale. Men denne aftale indeholder kun, at de konventionelle fælder forbydes om fire år, og de andre otte typer først om otte år. Dette er utilstrækkeligt, når vi ser på, hvad vi aftalte i forvejen. Jeg mener: aftalt er aftalt, og det har vi at rette os efter. Vi kan ikke acceptere nogle sølle opkog, som ikke er i overensstemmelse med forordningen fra 1991.
Jeg ved godt, at der i Kommissionen har hersket strid mellem kommissær Brittan og fru Bjerregård. Fru Bjerregård tabte. Hr. Brittan ville undgå handelskonflikter med andre lande, men jeg må sige, at jeg ikke er enig med Hr. Brittan, for den foreslåede internationale aftale slår dramatisk fejl, hvad angår dyrenes velfærd, og forsøger i realiteten at få handel og miljø til at forlige sig med hinanden ved ikke at gennemføre bestemmelserne i importforbuddet i henhold til forordningen.
Derfor er jeg helt enig med kollega Pimenta. Vi må stemme imod. Jeg er stadigvæk interesseret i at høre, hr. formand, hvorledes det står til med aftalen med USA? Hvordan lyder aftalen, og især for hvilke stater gælder navnlig forbuddet mod at benytte "leghold traps« inden for USA?

Tamino
Fru formand, først og fremmest vil jeg gerne udtrykke min fulde støtte til Pimentabetænkningen, og jeg vil også gerne slå fast, at de aftaler, som er forelagt os, er et opsigtsvækkende snyderi, for ikke alene løser de ikke de problemer, som lå til grund for godkendelsen af forordningen i 1991, især de lidelser, der fremkaldes af rævesakse, der bruges til fangst af pelsdyr, men de fører til den modsatte virkning. Faktisk legitimerer de fangstmetoder, der skaber lidelse, ved at karakterisere dem som ikke grusomme metoder. Det overrasker derfor ikke, at den canadiske handelsminister mandag glædede sig over aftalen, som han med rette kaldte fordelagtig for pelshandelen og -industrien.
Det skal tilføjes, at disse aftaler juridisk er ugyldige, da der ikke kan godkendes aftaler, som er i strid med en forordning og således ændrer den med procedurer, som er forskellige fra dem, der skal bruges til godkendelse af selve forordningen.
Af disse grunde tror jeg, at det vil være rigtigt, at Europa-Parlamentet, således som ordføreren foreslår, afviser aftalen og går ud fra, at ånden i forordningen respekteres og at samarbejdsproceduren anvendes i stedet for blot samråd.

Sandbæk
Fru formand, jeg nærer i almindelighed den dybeste beundring og respekt for Carlos Pimentas arbejde, men i dette tilfælde kunne jeg have ønsket, at han havde brugt sine kræfter i en bedre sags tjeneste. Rådets forordning har altid været hykleri i højpotens. Der kan fremføres utallige eksempler på mindst lige så grusomme fangstmetoder i Europa, som involverer langt flere dyr, men som mine to minutter ikke tillader mig at nævne. Men det er jo lettere at score dyrevelfærdspoints på hjælpeløse inuitter i Nordcanada end her i Europa, hvor man kunne komme til at træde nogle vælgere over tæerne. I Miljøudvalget har man om rævesakse sagt, at gravide dyr kunne gå i fælderne, selvom disse kun opsættes i tre vintermåneder, hvor ingen dyr mig bekendt er gravide. En anden påstand var, at Nordcanadas inuitter bare kunne leve af turisme, i stil med Marie Antoinette, som foreslog Paris' sultende befolkning at købe kage, når de ikke havde råd til at købe brød. Nu er man så langt om længe nået frem til en aftale, som i modsætning til Rådets forordning regulerer og opstiller standarder for fældefangst på begge sider af Atlanten, altså også her i Europa, hvor vi hidtil ikke har haft nogen. Men Miljøudvalget med Carlos Pimenta som talsmand er fornærmet over, at Kommissionen ikke har rettet sig efter Parlamentet og sat forordningen i kraft. Derfor skal denne aftale ikke have en chance. Den var blevet forkastet, uanset hvad der havde stået i den. Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser kommer med en fremragende udtalelse, som betragter aftalen som et første skridt på vejen, uanset at den naturligvis har sine mangler. Det er der både sund fornuft og dyrevelfærd i.

Schnellhardt
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i årevis har "rævesakse« været et regelmæssigt tilbagevendende emne på dagsordenen. I årevis har Europa-Parlamentet arbejdet for indførelse af internationalt vedtagne humane fangststandarder. Dette er og har været godt og, tror jeg, succesrigt, min kære kollega Pimenta, i modsætning til din bemærkning.
I aftalen mellem EU, Canada og Den Russiske Føderation er der sikkert behov for forbedringer. Men der er sket noget, som vi for år tilbage siden næppe havde turdet håbe på. Der eksisterer en aftale, lande har forpligtet sig til på grundlag af aftaler at gennemføre foranstaltninger til dyrebeskyttelse. Derfor finder jeg, at det er godt, at vi har gennemført de hidtidige aktioner, men vi skal også sørge for at være fornuftige - fornuftige i aktuel forstand, for vi har også været fornuftige tidligere.
Lad mig kort begrunde, hvorfor jeg går ind for, at Parlamentet bør tilslutte sig denne betænkning, trods alle forbehold. Med aftalen er der opnået mere, end man for nogle år siden kunne have forestillet sig. Canada og Rusland er endelig villige til at indgå bindende forpligtelser. Tidligere betragtede man simpelthen det europæiske anliggende som indblanding i de indre anliggender. Vi har dermed chancen for også i disse lande at tilvejebringe positive ændringer til fordel for dyrebeskyttelsen. Aftalen rækker ud over dyresakse og omfatter også andre fælder. Det skal man absolut notere sig.
Kun ved konsekvent gennemførelse af aftalen har vi chancen for at vise, at yderligere forbedringer af standarderne for beskyttelse er nødvendige og mulige. Alle implicerede skal have chancen for at bidrage til gennemførelsesprocessen med deres erfaringer og viden. Det er den egentlige opgave, som vi nu står over for. Jeg tænker her især på de indfødte pelsjægere, og på dyrebeskyttelsesorganisationerne. Pelsjægerne er allerede længere fremme end det, der nu står i disse aftaler. De har i betydelig grad arbejdet videre.
Endelig er det for mig taktisk set fuldkommen forkert at afvise aftalen med Canada alene på grund af de igangværende forhandlinger med USA. Hvis vi gør det, så står vi tilbage som dem, der i denne sammenhæng principielt siger nej, så vil Europa-Parlamentet ikke mere blive taget alvorligt af nogen. Lad os sige ja til aftalen mellem EU og Canada, lad os kræve permanent medvirken, det er vigtigt, og lad os vise realisme og klogskab.

Jackson
Fru formand, eftersom vores synspunkter vedrørende dette emne ikke har nogen retskraft, mener jeg, det er korrekt, at vi så afgjort skal fastslå vores holdning. Og jeg tror, at de fleste parlamentsmedlemmer opfatter dette som en meget sørgelig dag for Europa-Parlamentet, fordi aftalen, selvom den eksisterer - og på en måde er det præstation, at den gør det - er meget vag, og jeg mener, at man, under hensyn til Europa-Parlamentets øvrige betænkninger til dags dato om dette emne, må betragte den foreliggende aftale som utilstrækkelig.
Det kan godt være, at der er andre former for dyremishandling i verden - det er jeg sikker på, at der er, men et vilkårligt fangstsystem, der holder levende dyr fanget i ubeskrivelig smerte, må være et af de værste tilfælde, og i øvrigt et der kan undgås, af en sådan dyremishandling. Jeg mener, aftalen er utilstrækkelig, fordi den kun i ringe grad reelt tvinger lande, der på nuværende tidspunkt tillader rævesakse og andre former for grusomme fælder, til en ændring. Aftalen, som hr. Pimenta har sagt, udelader vigtige fremtidige hensyn til dyrevelfærd, og dens undersøgelse af, hvad der er eller ikke er humant gør for lidt for at begrænse unødvendig smerte. Særligt vil rævesakse sandsynligvis fortsat blive brugt mange år ud i fremtiden. Undtagelserne i artikel 10 kan være omfattende, og den fælles forvaltningskomité der skal nedsættes i henhold til artikel 14 er frygtelig uklar. Den vil sandsynligvis sjældent mødes. Jeg håber derfor, siden vi i morgen er i stand til at signalere Parlamentets afvisning af denne aftale, at vi ganske enkelt vil være i stand til at sige til de involverede parter, at vi betragter denne aftale som et første skridt på vejen, men absolut ikke det sidste.
Der er et spørgsmål, som jeg meget gerne vil have kommissæren til at besvare. Det lader til, at Kommissionen var tilbageholdende med at gennemføre den oprindelige forordning på grund af frygt for WTO-tvister. Er det tilfældet? Hvad mener Kommissionen den oprindelige forordnings muligheder er for at klare sig i WTO? Som det ser ud nu, tror jeg, at der kun er en person, der kommer ud af det her med ære, og det er hr. Pimenta.

Brittan, Sir Leon
Fru formand, en afvisning af aftalen, hvis I egentlig hellere ville have den, ville være en svaghed over for jer selv. Parlamentet må beslutte, om det er bedre at have aftalen end ikke at have den. Jeg skal ikke tøve med at sige, at mens det er muligt at påpege manglerne i aftalen, så er den utvivlsomt et stort skridt fremad inden for dyrevelfærd. Uden den kunne I have forbuddet, men ingen forbedring inden for dyrevelfærd. I vil med aftalen have en standard, der skal anvendes samt den absolutte forpligtelse til at nedtrappe brugen af rævesakse i Canada og Rusland, og nu hvor vi har en aftale med USA, ligeledes i USA.
Der er blevet fremsat nogle spørgsmål om, i hvor høj grad den forpligtelse og undtagelse holder. Jeg ønsker at gøre det fuldstændig klart, at det efter Kommissionens mening ikke er muligt at blive undtaget fra forpligtelsen om at nedtrappe brugen af rævesakse, og Kommissionen står bag den erklæring, der vil blive fremsat på tidspunktet for underskrivelsen af den aftalte protokol med USA, der understreger dette. Jeg ønsker at gøre det klart, at hvad Canada angår, så ville vi aktivere aftalens mekanisme til indgåelse af forlig, hvis de prøver at bruge undtagelsen, i den sikre overbevisning, at denne mekanisme ikke ville tillade brug af en sådan undtagelse.
Hvad angår USA, er vi ikke begrænset på nogen måde, og vi kunne træffe øjeblikkelige autonome foranstaltninger, hvis der blev gjort forsøg på at bruge undtagelsen, herunder en genindførelse af handelsforbuddet, som jeg personligt uden tøven ville støtte. Derfor er dette en effektiv foranstaltning. Den rækker ikke hele vejen. I USA's tilfælde er den også bindende for delstaterne. USA er ansvarlig for delstaternes forpligtelse til at overholde denne aftale. Det er som sådan en aftale, der utvivlsomt kunne forbedres, men som dog markerer en betydelig forbedring inden for dyrevelfærd. Kun aftalen kan gøre det, intet andet. Og hvad angår selektivitet, er der ingen grund til at tro, at det er et alvorligt problem. Det er utvivlsomt sådan, at selektivitet skyldes ikke så meget en bestemt type fælde, men de omstændigheder og naturlige betingelser for brug af fælder.
Hvad angår den længere periode i USA, er det en konsekvens af, at problemet er mere alvorligt i USA, og at det tager længere tid at komme det til livs. Kendsgerningen er, at vi alle deler den samme forpligtelse. Spørgsmålet er kun, hvordan vi griber det an, hvordan vi afstedkommer en betydelig forbedring inden for dyrevelfærd. Det er nemt for parlamentsmedlemmer at sige, at det ikke er godt nok. Men jeg ser gerne, hvordan de vil gøre det bedre. Jeg er sikker på en ting: Hvis der ikke havde været en aftale, var der ikke et eneste dyr, der ville have været skånet for bare et øjebliks lidelser. Med denne aftale ser vi en nedtrapning i brugen af de værste fælder, en opstilling af standarder og en betydelig forbedring inden for dyrevelfærd.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.30.

Levnedsmidler
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0379/97) af Sandbæk for Udvalget om Miljø og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 89/398/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om levnedsmidler bestemt til særlig ernæring (C4-0439/97-94/0076(COD)).

Sandbæk
Fru formand, under høringen i Miljøudvalget om fødevarer og fødevarelovgivning sagde den tyske kommissær Bangemann, at de væsentligste mål for fødevarelovgivningen i EU er, at den er sammenhængende, simpel, brugervenlig og formuleret i samråd med alle berørte interesser. Og helt samme budskab formuleres i Kommissionens grønbog om Den Europæiske Unions levnedsmiddellovgivning, som betoner det ønskelige i at forenkle og rationalisere Fællesskabets levnedsmiddellovgivning til udelukkende at begrænse sine forslag til foranstaltninger, der er nødvendige for beskyttelsen af folkesundheden og af forbrugerne. Det er jeg helt enig i.
For at man kan definere et levnedsmiddel som bestemt til særlig ernæring, skal det opfylde særlige ernæringsbehov hos visse kategorier af personer, som ikke kan spise almindelige levnedsmidler, enten fordi deres fordøjelse eller stofskifte er i uorden, eller fordi de i en særlig fysiologisk tilstand kan have særlig gavn af en kontrolleret indtagelse af visse stoffer i levnedsmidler. Spædbørn og småbørn er en kategori for sig. Rådet skal have ros for, at man med denne definition for øje har indskrænket den oprindelige liste på ni kategorier af levnedsmidler til særlig ernæring til fem særdirektiver. Men listen burde have været på fire, idet Parlamentet med rette i sin udtalelse ved førstebehandlingen ikke fandt, at der var belæg for at udarbejde et særdirektiv om levnedsmidler til sportsfolk. Mærkningsbestemmelserne i rammedirektivet 89/398/EØF er fuldt tilstrækkelige til at informere og beskytte forbrugerne af levnedsmidler, der er egnet til hårdt muskelkrævende arbejde, særlig direktivets artikel 7.
Regelforenkling skal naturligvis ikke forringe forbrugerbeskyttelse og forbrugerinformation. Men i dette tilfælde er sportsudøverne allerede dækket tilstrækkeligt ind. I øvrigt er der en stor fare for, at almindelige madvarer med særlige karakteristika, som er specielt velegnede til sportsudøvere, såsom pasta og mange drikkevarer, vil blive flyttet over i særdirektivet for sportsmad. Det vil skabe stor forvirring for forbrugerne og direkte modarbejde den regelforenkling af det indre marked, som alle medlemslandene bakker op om. Det er for mig at se derfor helt paradoksalt, at Rådet nu pludselig ønsker at genetablere særdirektivet for sportsmad. Og ændringsforslag 1 og 2 foreslår at slette det af listen igen.
Hvad angår ændringsforslag 3 og 5 er jeg naturligvis helt enig i, at der ikke skal anvendes nye levnedsmiddelsprodukter i babymad, og at den skal være pesticidfri. Rådet anfører, at der allerede er fastsat særbestemmelser for pesticidrester i levnedsmidler, men disse bestemmelser er ikke blevet revideret efter de nyeste videnskabelige regler. Det bør der gøres noget ved. Alligevel kan jeg ikke anbefale at man stemmer for de to ændringsforslag. Hvis man nemlig, som ændringsforslaget foreslår det, kræver, at et særdirektiv skal hedde »Forarbejdede og pesticfri cerealbaserede levnedsmidler og pesticidfri babymad til spædbørn og småbørnsmad«, så må et sådant direktiv indskrænke sig til at anføre, hvilke krav man stiller til pesticidfri babymad. Kravet om, at der ikke kan være pesticider i babymaden, kan man derimod ikke stille, for direktivet handler jo i så fald om pesticidfri babymad. Det ligger ganske enkelt i semantikken. Logisk kan sådanne krav til babymaden altså kun stilles i direktivet med det navn, som Kommissionen har foreslået, og hvis indhold Kommissionen allerede har lovet at ændre inden udgangen af 1998. Det skal Kommissionen holdes fast på, og jeg vil gerne allerede i dag have et tilsagn fra Kommissionen om, at man i direktivet har tænkt sig at forbyde brugen af nye levnedsmidler og pesticider.
Det ville være ønskeligt, at Kommissionen også tager direktivet om modermælkserstatninger op til revision, da der også her er problemer. Den problematiske håndtering af de særdirektiver, som allerede er udstedt, bør give anledning til, at vi her i Europa-Parlamentet erkender, at der også i direktiver af teknisk karakter kan være et politisk indhold, som ikke kan overlades til en ekspertkomité, men som både Råd og Parlament bør have mulighed for at tage stilling til.
Det glæder mig at Rådet har stillet spørgsmålet om et særdirektiv for fødevarer til diabetikere i bero. Samtlige diabetikerorganisationer modsætter sig tanken. De mener, at markedsføring af og nem adgang til diabetesprodukter skaber et falsk behov hos diabetikere, og at diabetesprodukter ikke hører hjemme i den moderne behandling af diabetes. Diabetikere kan og bør leve af helt almindelig mad. Det, det handler om, er en fornuftig oplysning til forbrugerne og en rigtig og først og fremmest individuel sammensætning af kosten, og ikke den blåstempling af diabetesprodukter, som et særdirektiv ville antyde. Diabetikervarer har et højt indhold af skadeligt fedt. Varerne har ofte en mangelfuld deklaration, hvilket ellers netop er vigtigt for diabetikere, og desuden koster de typisk op til 400 % mere end almindelige varer hvilket er en fuldstændig unødvendig og urimelig økonomisk byrde at pålægge diabetikere. Ønsket om og initiativet til et særdirektiv kommer kun fra Tyskland, der har en kæmpeindustri af fødevarer, der er specielt forarbejdet til diabetikere. Der er nemlig rigtig mange penge på spil. Jeg har accepteret Rådets kompromis, nemlig at man indhenter udtalelser fra den videnskabelige komité for levnedsmidler, inden spørgsmålet endelig afklares. Jeg vil slutte af med at appellere til, at Parlamentet accepterer Rådets fælles holdning med de ændringsforslag, der er fremsat af Miljøudvalget.

Schleicher
Fru formand, i dag drejer det sig om opdateringen af det levnedsmiddeldirektiv fra 1989, som angår særlig ernæring. Der var uenighed mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet om spørgsmålet om, hvor mange særdirektiver der skulle overtages. Vi havde tidligere i Parlamentet krævet, at ernæring for diabetikere og sportsfolk skal høre med til disse. Jeg forstår, at Kommissionen vil have færre særdirektiver, men disse produkter findes allerede på markedet, og mange borgere er allerede indstillet på dem. Det er meget vanskeligt, for hvis det nu ændres således, så står de, som har vænnet sig til en bestemt ernæring, pludselig praktisk taget uden tilstrækkelig information.
Rådet har fulgt Parlamentets ønske. En særlig detalje er her, at det er blevet accepteret enstemmigt i Rådet, og derfor er jeg en smule ulykkelig over, at ernæring for sportsfolk skal tages ud igen, også med socialisternes stemmer, som for øvrigt ikke sagde noget om dette under førstebehandlingen. Min gruppe er imod, at dette tages ud, det vil sige, vi stemmer ikke for dette forslag. Jeg har den opfattelse, at det er nødvendigt at bibeholde alt, som det var fastlagt. Netop ernæring for sportsfolk bør reguleres fornuftigt, fordi det her for det første drejer sig om forbrugerens sundhed - for at beskytte denne mod vildledning og foregøgling af falske kendsgerninger - men for det andet også om virkningen af sådanne levnedsmidler.
Ingen er tvunget til at købe denne type levnedsmidler, men vi mener, at de persongrupper, som ønsker det, også bør have mulighed for at blive særdeles godt informeret.

Dybkjær
Fru formand, der bliver i disse år talt meget om regelforenkling af Fællesskabets lovtekster. Ønsket er ikke mindst at begrænse vertikale direktiver til fordel for horisontale direktiver. Den naturlige følge burde så være, at man kun indførte vertikale direktiver, når der virkelig var behov for det. Det virker derfor mærkeligt, som også ordføreren har sagt, at man fortsat fremturer med forslag om vertikale direktiver om levnedsmidler bestemt til særlig ernæring. Hvad i alverden er argumentet for særbestemmelser for levnedsmidler til sportsfolk? Det virker forrykt, at Unionen skal til at lovgive om noget, der i virkeligheden dybest set handler om at spise en masse pasta og kartofler. Fortsætter vi på den facon, så er der ikke det, der ikke skal reguleres.
Der er to helt grundlæggende problemer med disse overflødige særdirektiver. For det første sender man et signal til den pågældende befolkningsgruppe om, at fødevarer mærket på en bestemt måde er det mest hensigtsmæssige at spise. Det er noget vrøvl. Der findes ganske almindelige fødevarer, der dækker behovet. For det andet bliver fødevarerne til de specielle grupper ofte solgt til en formue til forbrugerne, netop fordi den almindelige forbruger vil tro, at de er bedre end almindelige fødevarer. Og her tror jeg, at vi er ved sagens kerne. Også fordi det netop er et særdirektiv for sportsfolk, som Rådet har tilføjet. Her er der nemlig, sådan som det område har udviklet sig, virkelig mange penge på spil. Sport er jo blevet den nyeste industrigren med helt absurde livsstilsvilkår, præstationskrav og frem for alt store indtjeninger og ikke mindst store profitter for de personer, der bevæger sig i periferien af sportsverdenen. Hvis vi skal ind på sportsområdet, så skal det altså ikke være med et særdirektiv om særlig ernæring for sportsfolk. Der findes selvfølgelig tilfælde, hvor særdirektiver er i orden, også når det gælder særlig ernæring, men det må begrænses til grupper, hvor der vitterlig er specielle behov.

Breyer
Fru formand, kære kolleger, jeg vil gerne endnu en gang indtrængende appellere til Dem om også ved andenbehandlingen at støtte det ændringsforslag, som går ind for, at babymad skal være pesticidfri. Kære kollega Sandbæk, De tager fejl, når De siger, at det er dækket ind, tværtimod! Der er stadig ikke enighed i Kommissionen om, at denne mad skal være pesticidfri. Man foreslår kun udvalgene at overtage ordningen i Forbundsrepublikken, nemlig en nul-grænse for påviselighed. Men det betyder ikke pesticidfri. På et så følsomt område som babyernæring skal vi efter min mening i ganske særlig grad lade forebyggelsesprincippet råde. Netop fortidens skandaler, f.eks. i forbindelse med lindanforgiftet babymad, har i høj grad opskræmt forbrugerne. Her skal vi gøre det klart, at det skal dreje sig om forebyggelsen. Det er muligt at fremstille babymad pesticidfrit. Barnets organisme er jo nu engang særlig modtagelig for de kræftfremkaldende stoffer i maden.
Det sidste punkt er ernæring for sportsfolk. Jeg mener ikke, vi bør lave ekstra levnedsmidler til enhver gruppe, så skal vi også have en ernæring for parlamentsmedlemmer, som måske skal tage højde for de særlige vilkår med møder, som varer til langt ud på natten. Vi bør også anbefale, at der ikke må anvendes novel food , ingen nye levnedsmidler i babymaden.

Liese
Fru formand, Jeg taler også om emnet babymad. Min gruppe går som andre i Parlamentet ind for, at babymad ikke bør indeholde pesticider, hvor jeg ganske vist må sige, at når der er fastlagt en grænseværdi, som ligger på påvisningsgrænsen, så mener vi, at kravet er opfyldt. Men så langt er Kommissionen jo desværre ikke kommet endnu. Vi er meget fortørnede over, at dette emne gang på gang udsættes i Kommissionen, og at man ikke simpelthen sørger for at få gjort noget. De videnskabelige resultater foreligger. Der er konkrete holdepunkter for, for eksempel ved lindan, at den gældende grænseværdi for voksenlevnedsmidler simpelthen ikke er tilstrækkelig, og det er klart, at babyer er mere følsomme end voksne. Eksemplet BSE bør lære os, at vi altid, selvom der kun foreligger en mistanke, skal tage den alvorligt og udelukke enhver risiko.
Nu vil Kommissionen muligvis sige, at det her er det forkerte sted. Det bør man ikke regulere her. Så spørger jeg mig selv, hvorfor har Kommissionen så endnu ikke reguleret det på det rigtige sted? Den kunne for længst have vedtaget en grænseværdi, der ligger ved påvisningsgrænsen, så ville vi slet ikke diskutere det mere. Hvis De diskuterer det i løbet af de næste uger, bliver det forhåbentligt vedtaget, og så bortfalder naturligvis grundlaget for dette ændringsforslag. Hvis De i dag erklærer, at det vil De gøre, så bortfalder ændringsforslaget også. Men jeg appellerer til Kommissionen om at fastsætte virkelig strenge grænseværdier.

Brittan, Sir Leon
Fru formand, mine damer og herrer, formålet med dette forslag er at reducere antallet af direktiver inden for dette område. Ved førstebehandlingen accepterede Kommissionen ikke desto mindre Parlamentets anmodning om at tilføje yderligere en gruppe til de oprindeligt fire foreslåede, nemlig fødevarer til diabetikere og at definere betingelser for brug af begreberne »lavt saltindhold« og »glutenfri«. Kommissionen fremsatte som følge heraf et ændret forslag.
Rådet delte ikke helt vores synspunkter og ønskede at erstatte fødevarer til diabetikere med sportsmad. Vi var ikke overbevist om behovet for at have et specifikt direktiv om sportsmad, og jeg er glad for i dag at kunne konstatere, at vi ikke er alene om det synspunkt. Det sagde vi dengang. Vi sagde det også i Rådet, hvor Kommissionen kraftigt forsvarede vores ændrede forslag. Rådet ændrede det mod vores vilje, og sportsmad ville, ifølge Rådets fælles holdning, blive gjort til genstand for et separat direktiv. Som vi sagde i vores meddelelse til Parlamentet om den fælles holdning, er vi ikke enige i den, og vi mener ikke, at behandlingen af sportsmad er hverken videnskabeligt eller politisk berettiget.
Ændringsforslag 3, der omhandler brugen af nye levnedsmiddelprodukter er en anden sag. Dette er ikke det rigtige sted at introducere en sådan bestemmelse. Desuden er jeg ikke enig i et sådant altomfattende forbud, eftersom det ikke er nødvendigt af hensyn til spædbørns og småbørns sundhed. Der er regler for brugen af disse produkter i Fællesskabet, som vi mener stiller de nødvendige garantier. Med hensyn til tilføjelsen til titlen om at forarbejdede levnedsmidler baseret på cerealier og babymad til spædbørn og småbørn skal være pesticidfri, er vores synspunkt, at dette ikke er det rigtige sted at have en sådan sammensat bestemmelse. Jeg er ikke i stand til at sige, om den ville blive anset for passende andetsteds. Hvis den skal bevares, er det rigtige sted i et specifikt direktiv fra Kommissionen, hvor vi har delegeret beføjelser til vedtagelse, og som er under udarbejdelse. Parlamentet vil blive informeret herom i overensstemmelse med modus vivendi-proceduren.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.30.

Samfinansiering med NGO af foranstaltninger til fordel for udviklingslandene
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0371/97) af Paasio for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om samfinansiering med europæiske ikke-statslige udviklingsorganisationer (ngo) af foranstaltninger på områder af interesse for udviklingslandene (C4-0442/97-95/0168(SYN)).

Paasio
Fru formand, de ikke-statlige udviklingsorganisationers rolle i Den Europæiske Unions udviklingssamarbejde er af så central vigtighed, at det er på sin plads at forstærke deres stilling også på det juridiske grundlag. Indstillingen under behandling har ligget temmelig længe i beslutningsprocessen hos Europa-Parlamentet. Der er gået så lang tid, at ordføreren er nået at blive skiftet ud. Jeg vil i denne forbindelse udtrykke min ydmyge tak til min forgænger, Saara-Maria Paakkinen, hvis arbejdsresultat indstillingen fundamentalt er udfærdiget på.
At stabilisere og forstærke NGO'ernes stilling betyder et stærkere samarbejde via EU's u-landspolitik og bedre forbindelse mellem Unionen og medborgerne i udviklingslandene. Udviklingsarbejde er ikke og kan ikke være kontakter mellem høje embedsmænd i regeringer og Den Europæiske Union. Målet må hovedsageligt være at skabe kontakt med befolkningen i dennes hverdagsliv. I denne sammenhæng kan NGO'erne arbejde meget mere effektivt end staternes offentlige organisationer. Ekspertisen, som NGO'erne har skaffet sig gennem arbejde i feltet, er en betydelig støtte til Den Europæiske Unions udviklingsarbejde, hvis den udnyttes på en rigtig måde.
Der er grund til at konstatere, at hverken inden for Den Europæiske Union eller medlemslandene i Den Europæiske Union har man tilstrækkeligt kunnet udnytte betydningen af NGO'erne i det totale udviklingsarbejde. Denne mangel har kostet dyrt i Det Europæiske Fællesskab. At effektivt og planmæssigt støtte NGO'ernes udviklingssamarbejde vil i givet fald betyde besparelse af omkostninger, og ikke forøgelse af dem. Den Europæiske Union bør animere sine medlemslande til betydeligt bedre end hidtil at støtte deres egne NGO'er, som arbejder med udvilingssamarbejde. På den måde opnås besparelser også på det nationale plan.
Indstillingen under behandling fokuserer specielt på børnenes stilling i u-landene. Altså på stillingen for den generation, som til sin tid får ansvaret for menneskehedens fremtid. Der er god grund til netop at fremhæve børns rettigheder, ikke kun behovet for børneforsørgelse. Alle mennesker, det vil sige også børn, har uigenkaldeligt ret til komplet humanitet og rettigheder som et medlem af sit folk og menneskeheden. Menneskeret til at leve og arbejde i et samfund fri for frygt og mangel skal også børnene have. Udvalget om Udvikling og Samarbejde har enstemmigt tilsluttet sig dette synspunkt. Europa-Parlamentet har chancen for at fungere som guide i internationale sammenhænge som fortaler for en bred opfattelse af menneskerettighederne.
Et særligt problem ved udviklingssamarbejdspolitikken er, at den ikke direkte modarbejdes - den bagatelliseres. Det var meget bedre, hvis konfrontationen var klarere, fordi de ligeglade i virkeligheden modarbejder udviklingen af samarbejdet mellem i- og u-landene. At tie er at modsige det internationale fællesansvar, men det er svært at modarbejde tavsheden.
Et stort problem ved udviklingssamarbejdet er, at det gerne isoleres til en interesse- og aktivistvirksomhed, som det er klogest at holde på afstand. Det er ikke nok, at ministrene for udvikling og samarbejde taler om udviklingssamarbejdet, og i dette tilfælde om NGO'ernes stilling i den sammenhæng. Også finansministeren bør tale om dette emne ved sine egne møder, ligeledes bør statsministeren. Først da vil Europas ansvar for verdensudviklingen få tilstrækkelig konkret indhold.
Ved disse bestræbelser kan Europa-Parlamentet spille en vigtig rolle. Også hos os selv har vi tilbøjelighed til at isolere spørgsmålene vedrørende udviklingssamarbejde til et specialudvalg, hvorved problemerne hos verdens fattige ikke forstyrrer andet arbejde. Det er netop dette andet arbejde, som løser, eller i hvert fald er i stand til at løse de store problemer ved verdens fattigdom. Værdien af Den Europæiske Union også efter udvidelsen kommer til at måles i dens forhold til verdens fattige mennesker og befolkninger. Jeg håber, at denne indstilling for sin del fremmer udviklingen i den rigtige retning.

Vecchi
Fru formand, samfinansiering af ikke-statslige organisationers projekter og aktioner i udviklingsaktioner i verdens fattige lande og undervisning om udvikling i Europa har nu gennem mange år udgjort den formentlig mest positive, dynamiske og fornyende sektor i omverdenens opfattelse af Den Europæiske Union, idet den har udnyttet det direkte bidrag fra dens eget samfund til befolkningerne i den sydlige del af verden.
Den nuværende budgetpost B7-6000 er i årenes løb konstant øget, først og fremmest takket være pres fra Europa-Parlamentet og en bredt positiv vurdering af virkningen af de ikke-statslige organisationers indsats.
Det er naturligt, at en så vigtig interventionssektor får sit eget klare og veldefinerede juridiske grundlag: dette er målet med det forslag til forordning, som vi i dag drøfter ved andenbehandlingen. Det er endvidere nødvendigt at fremhæve, hvorledes samfinansieringen af projekter med de ikke-statslige organisationer har fungeret meget godt også uden en konkret lovgivningsmæssig forordning.
Det fik os til allerede ved førstebehandlingen at tænke på, at det ikke var nødvendigt unyttigt at tynge allerede konsoliderede procedurer med unyttige regler, som er lidet effektive og bindende. Jeg henviser især til de komitologiske aspekter, som Rådet vil indføre, og som Parlamentet er stærkt imod.
Ordføreren, hr. Paasio, som jeg gerne vil takke, har gjort et godt stykke arbejde, og det er lykkedes ham at få tilslutning fra hele Udviklingsudvalget til sine ændringsforslag, som så med tilføjelse af ændringsforslag nr. 9 finder fuld tilslutning fra PSE-gruppen.
Jeg vil alligevel benytte lejligheden til at gentage vores gruppes oprigtige tak for selvfornægtelsen og det umådelige og komplekse arbejde, der gennem disse år et udført af Europa-Kommissionens enhed for samfinansiering med de ikke-statslige organisationer, og jeg vil anmode Kommissionen om omsider at gå videre med dens personalemæssige styrkelse.
Jeg vil håbe, at arbejdet i de kommende måneder kan gå videre med definition af de nye regler og generelle betingelser for samfinansiering, som kan gøre det muligt at foretage et kvalitetsspring i Europa-Kommissionens forvaltningsmetoder, når det gælder projekter med ikke-statslige organisationer.
Det ikke-statslige udviklingssamarbejde har i vores gruppe fundet og vil finde en reel og oprigtig støtte. Det gør det muligt også for de mere generelle samarbejdsinstrumenter igen at koncentrere deres indsats om nye emner og nye mål for menneskelig og deltagende udvikling.

Liese
Fru formand, jeg vil først takke ordføreren Paasio og rose ham for hans betænkning. Det er jo hans første betænkning i Parlamentet, og jeg synes, han har løst sin opgave særdeles godt, også i samarbejde med vores gruppe. Men jeg vil også takke de organisationer, som det her drejer sig om, NGO'erne. De yder et enormt vigtigt arbejde for Den Europæiske Union og for menneskene i de mindre udviklede lande.
Det er for det første godt, at de selv bidrager med en egen andel, og at effektiviteten af hjælpen derved automatisk øges, for den, som skal indsamle bidrag til et bestemt projekt, føler et stort ansvar for, at pengene også bruges fornuftigt. For det andet har NGO'erne - især de kirkelige NGO'er, men også mange private initiativer - lokale partnere, som de kan stole på, og som de samarbejder godt med, og som også har et særdeles godt kendskab til den lokale struktur. Derfor bør vi fortsat støtte NGO'erne. Det er et godt signal, at vi klart har forhøjet budgetmidlerne for det næste år.
Men der er også nogle problemer. Jeg må udbringe en stor ros til medarbejderne i den unit , som forvalter den pågældende budgetpost. De er, så vidt jeg har erfaret, meget engagerede. For NGO'erne er der ganske vist det problem, at fristerne er meget lange, inden de får godkendt en ansøgning, eller ansøgningen bliver afvist. Hvis man har kendskab til den branche, ved man, at det simpelthen ikke er muligt, at man tilbageholder pengene i et helt år. Når man først har foretaget en planlægning sammen med partnerne, skal projekterne også på et eller andet tidspunkt sættes i gang. Derfor anser jeg ændringsforslag 9 for meget vigtigt, nemlig at det maksimalt bør vare ni måneder, før svaret foreligger. Jeg tror, at det også er muligt i den nuværende situation, som er vanskelig for medarbejderne. Men vi bør arbejde på at gøre fristen endnu kortere, og derfor mener jeg, at den pågældende enhed har behov for mere personale.
Når jeg siger dette nu, så er det ikke tænkt som en morsom bemærkning, men fordi jeg tror, at man for en gangs skyld virkelig skulle undersøge dette nærmere. Jeg henvender mig til hr. kommissær Leon Brittan, men jeg tror også, at de andre kommissærer skal overveje, hvor der i Kommissionen i andre generaldirektorater muligvis kan omflyttes personale, og hvordan man kan fjerne den flaskehals, som hersker i GD VIII på netop dette sted. Disse folk er virkelig overbelastet, og de har behov for mere personale, for at pengene til denne vigtige opgave kan forvaltes godt

Dybkjær
Fru formand, jeg vil godt tilslutte mig noget af det, den tidligere taler, hr. Liese, sagde omkring hastigheden i behandlingen af midlerne. Det er helt afgørende for NGO'erne, som jo arbejder på en helt anderledes ubureaukratisk vis, at der er en rimelig smidig forretningsgang. I øvrigt vil der måske være nogen, der mener, at det er lidt underligt, at vi står her og taler om, hvordan vi skal støtte NGO'erne, fordi NGO'erne er jo netop ikke offentlige. Og derfor er sagen jo også, at vi skal støtte NGO'erne økonomisk uden at gøre dem magen til os, for vi har nemlig brug for dem, fordi de kan noget, som det offentlige system ikke kan. De kan frem for alt betragte de mennesker, de samarbejder med, på et helt andet ligeværdigt grundlag, fordi de ikke er tynget af offentligt bureaukrati, regelrytteri, millimeterretfærdighed osv. Og de mennesker, de taler med, og som ikke er enige med NGO'erne, kan uden videre sige dem imod, uden at de behøver at frygte repressalier. Derfor skal NGO'erne støttes. På den anden side er ansvaret for, hvordan de støttes, stadigvæk demokratisk, og derfor er det også nødvendigt at føre en demokratisk kontrol. Men der kan ikke udøves en demokratisk kontrol i et totalt lukket system, og det er derfor, jeg godt vil fremhæve tredje afsnit af ændringsforslag 7, som går ud på, at møder i Udvalget af Repræsentanter for Medlemsstaterne, der bistår Kommissionen, skal være offentlige, medmindre man har en overbevisende grund til det modsatte. Hvad skal vi dog med dette hemmelighedskræmmeri? Det er besværligt med åbenhed, folk har en tendens til at blande sig, men det er bedre med end uden.

Lööw
Fru formand! Jeg vil også understrege, at de private organisationer er meget værdifulde medarbejdere i bistandsarbejdet. De udviser et stort engagement, ofte stor dygtighed og gør ofte en stor frivillig indsats. De skal derfor, som de gode medarbejdere og det gode supplement, de er for den øvrige bistand, behandles med både respekt og tillid. Det kan vi bedst gøre ved, at de får en effektiv og korrekt behandling af deres projektansøgninger. De må ikke mødes med mistænksomhed, næsten uoverstigelige forhindringer og besværlige ansøgningsblanketter, et stort bureaukrati og lange ventetider. Derfor hilser jeg, ligesom flere har gjort her, ændringsforslag 5 til artikel 6.1 i betænkningen om grænser for, hvor lang tid en ansøgning fra de private organisationer må tage, velkommen.
Det er godt, at der nu findes en tydelig forordning. Jeg er imidlertid overbevist om, at samarbejdet med de private organisationer kan gøres endnu mere effektivt, bl.a. ved at man i større udstrækning benytter sig af muligheden for rammeaftaler, frem for alt med de store bistandsorganisationer, som jo har lang erfaring og stor integritet. Det er for øvrigt en metode, jeg har diskuteret i meget positiv ånd med kommissær Pinheiro tidligere under en spørgetid. Jeg tror, at vi på dette område har en mulighed for at gå længere, sådan at der bliver mere tid til overs til at behandle ansøgningspapirerne fra de små organisationer, som måske kræver en ekstra omhyggelig, ikke blot granskning, men også rådgivning i deres arbejde.

Brittan, Sir Leon
Fru formand, jeg vil gerne starte med at takke hr. Paasio for hans fremragende betænkning.
Med hensyn til spørgsmålene om personale, vil jeg gerne henlede min kollegas, hr. Pinheiros, opmærksomhed på de punkter, der har været fremme.
Parlamentet har naturligvis altid tillagt finansiering af de ikke-statslige organisationer (NGO'erne) den største vigtighed, og har konsekvent øget budgetkontoen for disse aktiviteter. Parlamentet har ved gentagne lejligheder bekræftet NGO'ernes særlige og uerstattelige rolle samt vigtigheden af deres aktiviteter. Jeg deler fuldstændig det synspunkt, og det samme gør hele Kommissionen, hvilket afspejles i udkastet til forordning, som Kommissionen hilser velkommen og støtter.
Hvad angår de otte ændringsforslag, kan Kommissionen acceptere de fleste af dem, enten fordi de afspejler fælles målsætninger, der allerede stræbes efter, og fremgangsmåder, der allerede følges af Kommissionen, eller fordi målet med ændringsforslagene er at bidrage med mere fyldestgørende information.
Jeg henviser her til ændringsforslag 1, 2, 3, 4, 6 (andet og tredje afsnit) og 5 (andet afsnit). Kommissionen har dog - af forskellige årsager - problemer med ændringsforslag 5 (første og tredje afsnit i deres nuværende form), 6 (første afsnit), 7 og 8.
Ændringsforslag 5 (første afsnit i sin nuværende form) angiver, at Kommissionen som regel skal træffe afgørelse om, hvorvidt der skal ydes samfinansiering til en foranstaltning, der er fremlagt af en NGO, inden for seks måneder. Vi er enige i, at en NGO er berettiget til et endeligt svar hurtigst muligt og vi har som sådan ikke noget problem med fristen på seks måneder, men mener, at følgende ordlyd bør føjes til ændringsforslaget: «Hvis det under vurderingen af ansøgningen kommer frem, at ansøgningen ikke er fyldestgørende, skal den førnævnte frist løbe fra datoen for modtagelsen af de ønskede oplysninger, det vil sige ikke fra datoen for ansøgningen«. Det gøres specifikt for at undgå afvisning af mange ellers udmærkede projekter, hvor ikke samtlige oplysninger er gjort tilgængelige i tide. Vi accepterer dermed ånden i ændringsforslaget, men vil gerne have tilføjet det yderligere punkt.
Ændringsforslag 5, tredje afsnit, er dog ikke acceptabelt, da en frist på en måned til at kontrollere sagsakternes fuldstændighed allerede er indeholdt i fristen på seks måneder, som jeg lige har nævnt, og derfor ikke nødvendig. Det er blot et spørgsmål om udformning, ikke andet.
Hvad angår ændringsforslag 6, første afsnit, er tidsfristen den 30. juni desværre urealistisk, og det ville ikke være fornuftigt at tilkendegive vores støtte af dette.
Ændringsforslag 7 angiver, at Kommissionen skal bistås af et rådgivende udvalg bestående af medlemsstaterne. Vi er ikke enige i dette, da det er i strid med den løsning, der blev fundet vedrørende den fælles holdning til spørgsmålet om komitologi, hvilket repræsenterer det eneste mulige kompromis efter to års drøftelser med medlemsstaterne, og vi mener, at vi nu bør træffe en afgørelse.
Afslutningsvis, vedrørende ændringsforslag 8, der foreskriver, at Rådets forordning skal tages op til revision efter fem år: Hvis man ser på den tid, det har taget at diskutere forordningen - allerede 2½ år - er det på tide med stabilitet, og vi kan ikke gå ind for, at den skal tages op til revision efter fem år.
Disse er dog relativt små punkter, og vi accepterer de fleste af ændringsforslagene. Jeg vil gerne takke Parlamentet for dets engagement i løbet af årene til fordel for NGO'er og deres arbejde og understreger vores beslutsomhed med hensyn til et fortsat frugtbart samarbejde med sådanne NGO'er til fordel for de fattigere dele af befolkningen i udviklingslandene.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.30.
(Mødet hævet kl. 00.36.)

