Grænseoverskridende sundhedspleje (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af Karl-Heinz Florenz for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed til Kommissionen om EF-indsats for ydelse af grænseoverskridende sundhedspleje - B6-0013/2007).
John Bowis 
Hr. formand! Jeg hilser denne forhandling og de fremskridt, der vil følge af EF-Domstolens afgørelser, velkommen, og jeg ved, at Kommissionen er opmærksom herpå.
Da jeg var til det tyske formandskabs første sundhedskonference i Potsdam i januar, glædede jeg mig over den tyske regerings støtte til og beslutsomhed i forhold til at opnå fremskridt inden for patientmobilitet. Nu ser vi frem til, at Kommissionen lader dette skib løbe af stabelen og fører det sikkert i havn til fordel for vores borgere.
I Potsdam citerede jeg Jean Giraudoux, fordi vi har et problem, som jeg synes, hans udtalelse symboliserer. Han sagde:

(EN) Ingen poet har nogensinde fortolket naturen så frit, som en advokat fortolker sandheden. Jeg undskylder over for eventuelle advokater, der lytter med, men det er en kendsgerning, at det er Europas advokater, der afgør politikken for patientmobilitet. Hvorfor? Fordi Europas politikere har undladt at gøre det.
Hvis De er tilfreds med, at ikkefolkevalgte advokater afgør medlemsstaternes og EU's sundhedspolitik, behøver De ikke gøre noget som helst. De kan nøjes med at vente på regningerne. Men hvis De som jeg mener, at det bør være parlamentsmedlemmernes arbejde, så skal vi til at komme i gang med at fastlægge retssikkerheden og retningslinjer uden yderligere forsinkelse inden for hele dette område for patienter.
Men der er ingen grund til panik. Vi taler ikke om store antal. De fleste af vores borgere foretrækker lokale muligheder, og sprog kan naturligvis have en afskrækkende virkning i forhold til at rejse langt. De fleste er kun interesserede i sundhedspleje på tværs af grænserne, hvis ventetiden har været for lang. Vi foretrækker, at de lokale tilbud bliver bedre og gør patientmobilitet overflødig, og det ville på en måde i sig selv være et godt resultat af dommene fra EF-Domstolen.
Vi taler ikke om et tværeuropæisk sundhedsvæsen. Vi taler om, at patienter får nye rettigheder til at omgå træge og utilstrækkelige lokale og nationale sundhedsvæsener. Men uden klarhed, uden systemer, uden retningslinjer vil vi opleve store problemer, når patienter og deres rådgivende læger forsøger at finde vej gennem det indviklede system, og de ansvarlige for sundhedsbudgettet bliver ramt af kaos, når de forsøger at håndtere totalt uforudsigelige krav til finansiering af sundhedsvæsenet.
Som patienter, som læger, som administratorer har vi derfor brug for svar på nogle grundlæggende spørgsmål. De spørgsmål, patienterne stiller, er: Er jeg berettiget? Hvad menes med rettidig? Er der forskelle mellem betingelser og mellem personer, herunder personens alder? Hvordan ansøger jeg, hvis det er nødvendigt? Hvordan beslutter jeg eller min praktiserende læge, hvilke muligheder jeg har? Hvilket land, hvilket hospital, hvilken specialist? Hvilken efterbehandling? Kan jeg betale restbeløbet, hvis prisen er højere end i mit hjemland? Hvem afgør, om behandlingen overholder de nye kriterier? Og jeg skal vide det, før jeg rejser, jeg kan ikke vente til senere med at finde ud af det. Og hvordan kan jeg klage, hvis jeg er uenig i beslutningen? Eller skal jeg lægge sag an hver gang? Hvem vil have adgang til kontrollen med fagfolkene? Hvordan vil udvekslingen af patientjournaler foregå? Hvem betaler for min rejse og for en ledsager, hvis jeg er et barn? Hvilken klageadgang er der, hvis noget går galt? Hvordan påvirkes refunderingen? Hvad vil den internationale grænseflade være mellem forskellige systemer, Beveridge/Bismarck, euro-/ikkeeuroområder? Skal vi have en central clearingcentral for erstatningskrav og udbetalinger, nationalt eller for Europa? Og slutteligt, er min psykiske sygdom også dækket?
Vi får brug for europæisk lovgivning til nogle af disse svar og national lovgivning til andre. Men frem for alt får vi brug for retningslinjer, der giver klarhed for såvel patienter som læger. Vi får brug for at føle os frem og tilpasse os erfaringerne, ligesom med kompetencecentre. Vi har brug for at sætte farten op med hensyn til rammer for sundhedsfagligt personale og patientsikkerhed og få styr på E121-systemet for folk, der går på pension i udlandet.
Folk har stemt med deres anfægtelser til domstolene, og EF-Domstolen har reageret og bekræftet deres rettigheder. Nu er der brug for politisk handling for at etablere et system, som folk vil hilse velkommen som et gode fra Europa.
Markos Kyprianou
Hr. formand! Jeg er ikke sikker på, at jeg kan påstå, at vi er nået langt, siden vi diskuterede dette emne første gang, men jeg kan helt sikkert sige, at vi er på rette vej. Som De vil huske, fandt vores første diskussion af dette emne sted, før det endelige resultat af tjenesteydelsesdirektivet forelå. Parlamentet anmodede om, at der skulle stilles et forslag inden for sundhedspleje og sundhedsvæsen, hvilket jeg lovede at gøre, så snart tjenesteydelsesdirektivet var på plads. Og det gjorde jeg så i september, da jeg stillede dette forslag.
Mange emner er allerede blevet omtalt, og jeg vil forsøge ikke at gentage dem. Men vi forsøgte først og fremmest at bibeholde den særlige beskaffenhed, som sundhed, sundhedspleje og sundhedsvæsenerne har i EU, og at leve op til den udfordring, det er ikke blot at opfylde de sociale mål, men også at drage fordel af det indre marked. Det er sandt, at Domstolen har fastlagt rammerne og rettighederne i sin dom, men jeg mener ikke, at disse rettigheder skal ses som et problem, men som en mulighed, og jeg er tilbøjelig til at være enig i den del af beslutningsforslaget.
Vi står over for realiteterne, som de er beskrevet af EF-Domstolen. Nu handler det om at få dem til at virke til fordel for patienterne, medlemsstaterne, de nationale sundhedsvæsener og sundhedssektoren. Vi kan gøre det, ikke kun for patientmobiliteten, men også for alle de andre aspekter af sundhedspleje på tværs af grænserne.
Jeg er enig i, at det ultimative mål skal være, at en borger i EU skal kunne modtage den bedste sundhedspleje, hvor han eller hun bor. Vi må opfylde vores mål om at sikre kvalitet i sundhedsplejen i EU. Men vi ved, at det er et langsigtet mål, samt at det under visse omstændigheder måske ikke er muligt, gennemførligt eller sågar ønskeligt, afhængig af de finansielle og ikke mindst de videnskabelige aspekter. Nogle gange vil det stadig være nødvendigt at gøre brug af mulighederne for sundhedspleje på tværs af grænserne.
Som sagt lancerede vi initiativet i september 2006. Idéen var at gennemføre en bred høring, som endte den 31. januar 2007. I meddelelsen beskrev og analyserede vi alle problemer og spørgsmål, som er komplicerede. Vi er nødt til at anlægge en skridt for skridt-tilgang. Vi vil få brug for en pakke til at få styr på og håndtere alle aspekter af sundhedspleje hen over grænserne, men det betyder ikke, at vi er nødt til at vente, indtil de alle er afklaret, før vi kan fremlægge et forslag. Det kan vi gøre i faser.
Vi er nu i gang med at analysere indlæggene. Vi har modtaget mere end 270 fra medlemsstaterne, fra regionale og lokale myndigheder og fra nationale og regionale europæiske organisationer, der repræsenterer patienter, sundhedssektoren, fagfolk inden for sundhedssektoren, sociale sikringsinstitutioner, sundhedsforsikring, universiteter og hospitaler og sågar fra private borgere. Selv om jeg ikke ønsker at påvirke resultatet af den dybtgående analyse, er jeg nødt til at sige, at den første vurdering bekræfter behovet for handling fra Fællesskabets side for at tage hånd om en række problemstillinger, der omtales i høringsdokumentet, f.eks. retssikkerhed og støtte til samarbejde mellem sundhedsvæsener. Og selv om der er mange forskellige holdninger til detaljerne ved specifikke aspekter, er det overordnede billede klart: Der lader til at være potentiel merværdi for patienter, fagfolk og sundhedsvæsener generelt ved en eller anden form for handling fra Fællesskabets side inden for sundhedspleje.
Kommissionen er i gang med at analysere et sammendrag af rapporten om alle de indlæg, der allerede er offentliggjort på vores hjemmeside. Der vil blive udarbejdet en sammenfattende rapport om indlæggene for at give et indtryk af de indsendte synspunkter og idéer, og den skulle være klar her i foråret.
Parlamentets synspunkter og bidrag er imidlertid ekstremt vigtige for os og vil have afgørende indflydelse.
Vi vil sikre, at fremtidige forslag om sundhedspleje i henhold til dette initiativ er i overensstemmelse med igangværende arbejde på forsyningspligtydelser samt naturligvis med den igangværende modernisering af bestemmelserne for koordinering af sociale sikringssystemer. Der er nødt til at være sammenhæng og koordinering mellem alle disse initiativer.
Med udgangspunkt i høringen og dens resultat er det Kommissionens plan at fremlægge praktiske forslag senere i 2007. Vores mål er at finde en løsning, der giver reel merværdi, uden at skabe større bureaukrati, og som respekterer subsidiaritetsprincippet.
Françoise Grossetête
Hr. formand, hr. kommissær! Vi husker alle de debatter, som vi havde i Parlamentet i forbindelse med tjenesteydelsesdirektivet og om at undtage sundhedsydelser. Vi følte ikke, at sundhed var en service som alle andre, men at det var absolut nødvendigt at tale om sundhed på en anden måde og frem for alt ikke opfatte sundhedsydelser alene som et indre marked.
Gennem sine politikker tilskynder EU menneskers mobilitet, og det har i sagens natur konsekvenser for sundhedsplejen. Det har naturligvis konsekvenser for de ansatte i sundhedssektoren, som stiller krav til retssikkerheden, og naturligvis for patienterne, som ønsker sundhedspleje af høj kvalitet. Det skaber en række problemer, som min kollega hr. Bowis har påpeget: sprogproblemer, problemer med opfølgning på behandlingen, problemet med sundhedspersonalets ansvar og kvaliteten af behandlingen. Jeg mener, at det er vigtigt at sige, at patienters mobilitet under alle omstændigheder ikke må føre til dumping af sundhedssystemerne eller gøre sundhedsplejen mindre sikker. Det er af yderst stor vigtighed.
Patienters og sundhedspersonalets mobilitet må heller ikke skabe to kategorier af patienter: dem, der har adgang til andre typer sundhedspleje på den anden side af grænsen, og dem, som ikke har. Det ville derfor være interessant at videreudvikle harmoniserede sundhedsindikatorer på europæisk plan. Det samme gælder udførelsen af mere dybtgående undersøgelser, der ville gøre os i stand til bedre at forstå lokale behov og gøre mere for at fokusere på de dele af befolkningen, som med stor sandsynlighed vil søge behandling i en anden medlemsstat, således at vi kan finde den bedst mulige lovgivningsmæssige løsning. Det kræver en mekanisme til indsamling af data og udveksling af oplysninger mellem de nationale myndigheder.
Endelig skal vi holde nøje øje med den nuværende overdrevne brug af selvdiagnosticering og selvmedicinering via internettet, som ikke kender nogen grænser. Det er altafgørende, at vi beskæftiger os med patientoplysning og får et egentligt EU-mærke, så patienter, der bruger internettet, kan få en reel form for sikkerhed og oplysning. Hr. kommissær, De skal vide, at De har vores fulde tillid og støtte til det forslag, som De om kort tid vil fremsætte for os.
Linda McAvan
Hr. formand, hr. kommissær! Som De ved fra vores diskussion i udvalget, er dette emne ekstremt vigtigt for mig og for PSE-Gruppen. Vi betragter sundhedspleje som en af hjørnestenene i den europæiske sociale model, og dens underliggende værdier - universalitet, adgang til kvalitetspleje, lighed og solidaritet, at sikre, at plejen ydes på baggrund af behov og ikke evnen til at betale - er fundamentale for os og for modellen. Vi føler, at ethvert initiativ, De tager i forhold til sundhedspleje på tværs af grænserne, bør baseres på disse principper. Det bør handle om sundhedspleje for alle og ikke om en forretningsmulighed for sundhedssektoren. Jeg tror, at mange andre kolleger fra forskellige grupper allerede har sagt dette.
Hr. Bowis talte om behovet for retssikkerhed på en række områder. Det er disse spørgsmål, folk skriver og spørger mig om. De har hørt om deres rettigheder, de er ikke sikre på, hvordan de kan udnytte dem, så ja, vi ønsker en klar juridisk ramme for patientmobilitet og for fagfolks bevægelighed, ikke kun for at give dem rettigheder, men så borgerne også ved, at de sundhedsfaglige medarbejdere er ordentligt uddannede og i stand til at praktisere, og at oplysninger udveksles mellem medlemsstaterne.
Slutteligt, hr. kommissær, De har sagt, at De anerkender, at sundhedspleje er noget særligt. Sundhedsministrene blev enige om et værdisæt og en række principper i juni sidste år, og jeg spekulerer på, om De vil tage det med i betragtning, når De udarbejder Deres forslag senere i år?
Antonyia Parvanova
Hr. formand! Vi støtter kraftigt Kommissionens høringsindsats og Parlamentets beslutning, der udstikker de vigtigste prioriteter for folkesundheden i de fremtidige fællesskabsrammer. Men vi bør tænke og planlægge bredere: Det endelige mål for den fremtidige lovgivning bør være bedre sundhed for Europas borgere, ikke kun når de krydser en grænse, for når de gør det, er det måske allerede for sent.
Ud over beslutningen vil jeg gerne opfordre Dem til at støtte følgende: Der bør aftales grundlæggende standarder for sundhedspleje for at sikre patienternes sikkerhed og kvaliteten i sundhedsplejen, indførelse af en fælles klassificering af sundhedsydelser uden indblanding i medlemsstaternes kompetencer inden for organisering vil skabe gennemsigtighed for både patienter og de finansielle institutioner, og indførelse af princippet om, at man kan nøjes med at henvende sig ét sted, i medlemsstaternes sundhedsforvaltning vil fremme patienternes valgmuligheder og retten til at klage.
Det sidste punkt, jeg gerne vil understrege, har afgørende vigtighed for, at en ny lovgivningsmæssig ramme for patientrettigheder kan fungere fuldt ud: Den fremtidige fællesskabsramme bør omfatte et fælles charter om patientrettigheder. Patienter bør kunne udøve deres rettigheder i EU uafhængigt af, hvem der ejer de lægelige faciliteter, nationale sociale sikringsordninger, organisatorisk forvaltning af de nationale sundhedsvæsener, samt hvorvidt den medicinske behandling finder sted i hjemlandet eller i en anden medlemsstat. Alt dette er nødvendigt for en ny europæisk reguleringsordning for sundhedspleje, der ville bidrage til at forbedre adgangen til sundhedspleje af den bedst mulige kvalitet og til at sikre alle offentlige og private patienters sikkerhed og rettigheder i Europa med særligt hensyn til etniske minoriteter, f.eks. romaer, samt flygtninge, migranter og hjemløse.
Kartika Tamara Liotard
Hr. kommissær! Det er faktisk godt, at der tænkes over grænseoverskridende patientmobilitet. Patientmobilitet er imidlertid noget fuldstændig andet end mobilitet af kommercielle sundhedstjenester. Disse to ting blandes for ofte sammen.
Diskussionen om patientmobilitet må under ingen omstændigheder føre til underminering af de nationale sundhedssystemer eller til, at medlemsstaterne skubber ansvaret fra sig for at sikre kvalitativt og kvantitativt god sundhedspleje i medlemsstaterne. Ej heller må det føre til liberalisering af sundhedsmarkedet eller tvinge patienter til rejse udenlands for at blive behandlet.
Patientmobilitet er en ret for patienterne og må bestemt ikke blive en undskyldning for, at tjenestedirektivet alligevel kommer til at gælde for sundhedstjenesterne. Det har Parlamentet meget udtrykkeligt taget afstand fra, og det ville blive utroværdigt, hvis det indtog en anden holdning nu.
Urszula Krupa
for IND/DEM-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Da jeg kun har fået tildelt et minuts taletid vedrørende grænseoverskridende sundhedspleje, vil jeg fatte mig i korthed. Jeg ønsker blot at fremhæve, at der, selv om der er reelle fordele for den specifikke patientgruppe, som har mulighed for at vælge behandling i forskellige EU-lande, desværre også er meget negative konsekvenser for visse sundhedssystemer og mange af patienterne fra de fattigere medlemsstater. Disse patienters adgang til sundhedsydelser er begrænset på grund af lægernes migration eller af økonomiske årsager.
I de velstående gamle EU-medlemsstater prioriteres en forbedring af udviklingen, konkurrenceevnen og sikkerheden for deres egne sundhedssystemer, som er beskrevet som europæiske. Disse lande tager ikke højde for omkostningerne for de fattigere lande. Man kan især ikke undgå at bemærke, at de rige bliver rigere og tryggere, hvorimod de fattigere bliver endnu fattigere. Derudover beskrives alt dette i relation til bæredygtig udvikling, ligeret og lige muligheder eller som led i subsidiaritetsprincippet. Sidstnævnte har haft en beklagelig konsekvens for europæiske borgere, nemlig at forholdene for de rige og stærke forbedres på bekostning af de fattige og svage.
Irena Belohorská
(SK) Hr. formand! Jeg beklager at måtte sige, at jeg finder Kommissionens meddelelse om fælles aktioner på sundhedsområdet utilfredsstillende. Det er ikke lykkedes Kommissionen at udarbejde relevante og specifikke forslag til koordinering af ydelsen af sundhedstjenester, da ydelsen af sundhedstjenester hører under de nationale myndigheders kompetenceområde. I meddelelsen forsvares endvidere forslaget om, at sundhedstjenester skal reguleres af princippet for fri bevægelighed for varer.
Jeg ønsker i denne sammenhæng at understrege, at patienter ikke er varer, og at sundhedspersonale ikke kan sammenlignes med andre tjenesteydere. Europa-Parlamentet fulgte netop dette princip for et stykke tid siden ved at udelukke ydelsen af sundhedstjenester fra direktivet om tjenesteydelser. Til trods for at grænseoverskridende sundhedstjenester kun udgør ca. 1 % af sundhedstjenesterne, fokuseres der i Kommissionens meddelelse på patientmobilitet, tilbagebetaling af udgifter osv. Det er imidlertid vigtigt at erkende, at patienter ikke er handlende, og at patienter ikke søger sundhedstjenester i udlandet for at spare penge, men fordi disse tjenester ikke er til rådighed i hjemlandet. Det er derfor helt uacceptabelt, at artikel 95, hvori den frie bevægelighed for varer reguleres, skal være det eneste retsgrundlag for det kommende direktiv.
Kommissionen bør fokusere på andre presserende problemer i EU. Der bør f.eks. fokuseres på, hvorfor dødeligheden som følge af tyktarmskræft er 40 % højere i Slovakiet end i Sverige, eller hvordan EU kan bidrage til en forbedring af sundhedsplejens kvalitet, f.eks. gennem mere effektiv anvendelse af strukturfondsbevillingerne til sundhedsplejeformål.
Jeg ville ønske, at patienterne kunne slå sig sammen med ansatte i sundhedssektoren og opnå ændringer lige så effektivt som landmændene. Så ville vi måske opleve fordele - ikke blot for landmænd og kvæg - men også for mennesker - med andre ord patienter.
Kommissionen henleder endvidere opmærksomheden på modtagerlandene. I denne sammenhæng ønsker jeg at fremhæve udrejselandene. I Østeuropa er vi begyndt at opleve de såkaldte hvide huller eller områder, hvor der er mangel på ansatte i sundhedssektoren.
Charlotte Cederschiöld
(SV) Hr. formand! Først vil jeg gerne takke Miljøudvalget for at have stillet dette udmærkede spørgsmål til Kommissionen, som giver anledning til at høre Kommissionens reaktion på vigtige spørgsmål. Det giver også os fra Udvalget om det Indre Marked lejlighed til at fremføre de punkter, der er vigtige for os. Sundhed henhører under medlemsstaternes kompetenceområde, og her gælder subsidiaritetsprincippet. Det betyder dog ikke, at borgere ikke har ret til sundhedstjenester og behandling i andre medlemsstater. Vi kan ikke hævde, at vi forsvarer patienternes ret til sikker behandling af høj kvalitet, hvis vi ikke lader dem, som har behov for det - uanset af hvilken grund - søge behandling i en anden medlemsstat. Vi må gøre vores yderste for at bevare disse rettigheder, trods de forskellige dimensioner, som alle her i salen er bevidste om findes - problemer, men også positive dimensioner, navnlig på informationssiden.
Det er også åbenlyst - eller burde i hvert fald være det - at EF-Domstolens jurisdiktion ikke kan svækkes af afledt ret. Der findes en etableret praksis, og traktaten giver hver eneste borger, som ønsker det, ret til at gøre brug af ydelser i en anden medlemsstat, vel at mærke i overensstemmelse med det respektive lands love. Kommissionen bør efter min mening trække hver eneste lovgivning, hvor medlemsstaterne og regeringerne forsøger at begrænse den eksisterende primære ret for patienter eller serviceudbydere, tilbage. Det er vigtigt, at det forslag, Kommissionen stiller, er et skridt fremad og ikke et skridt tilbage, og vi sætter vores lid til kommissær Kyprianou i den henseende.
Bernadette Vergnaud
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Sundhedsydelserne, som er blevet undtaget fra tjenesteydelsesdirektivet, udgør en vigtig grundpille i den europæiske sociale model. De er med til at sikre social, territorial og økonomisk samhørighed, er en opgave af almen interesse og er desuden forenelige med Lissabon-strategien.
Kommissionens høring må ikke reduceres til en debat om fri bevægelighed for sundhedsydelser eller rettes mod blot at gennemføre et indre marked for disse ydelser, da det ville føre til et system med to hastigheder, som kun de velstillede og bedst oplyste patienter ville nyde godt af.
Høringen skal give mulighed for klart at definere EU's rolle og værdiskabelse for at sikre en høj grad af sundhedsbeskyttelse under hensyntagen til særlige nationale forhold og medlemsstaternes beføjelser.
Patienternes og sundhedspersonalets mobilitet skal sikres under hensyntagen til følgende grundlæggende værdier og principper: almengyldighed, solidaritet, kvalitet, sikkerhed og bæredygtighed.
Det er af afgørende betydning, at der vedtages en europæisk rammelovgivning, og nærmere bestemt et direktiv om sundhedsydelser, for at øge patienternes, sundhedspersonalets og sygesikringsordningernes retsbeskyttelse og dermed genoprette tilliden hos de europæiske borgere i alle medlemsstaterne.
Thomas Ulmer
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Sundhed kender ingen grænser, eller man håber i det mindste, at det er tilfældet. På nøjagtig samme måde bør sundhedsydelser heller ikke stoppe ved grænser. De skal med andre ord være af høj kvalitet og til rådighed for enhver EU-borger, uanset hvor vedkommende er. Vi er ved starten på en diskussion, ikke ved slutningen, hvorfor en livlig debat er ønskelig, og den vil føre os frem til målet. Sundhed er ikke nogen vare, og det indre marked er jo blot det område, inden for hvilket disse ydelser findes.
De kræver særlige regler, hvor spørgsmål som kvalitetssikring fra udbydernes side, patientsikkerhed, lægemiddelsikkerhed, produktsikkerhed for medicinsk udstyr, spørgsmålet om regres i tilfælde af uheld eller fejl samt spørgsmålet om ekspertisecentrene skal undersøges nøje. Patienten, som skal beskyttes, skal have særlig opmærksomhed, da vedkommende i tvivlstilfælde er den svageste, ja ofte vil vedkommende sågar være prisgivet andre.
Vi går principielt ind for patientmobilitet og udbydernes mobilitet, men refunderingsordningen, som er et meget væsentligt element i den grænseoverskridende handel med sundhedsydelser, er støtte, og det skal præciseres allerede nu, selv om vi befinder os på et tidligt stadium.
Da alle de 27 forskellige nationale systemer har deres egne problemer, ser jeg for øjeblikket ingen chancer for en europæisk sygekasse, og jeg mener heller ikke, at en sådan er relevant til vores formål. Heller ikke her er der, hvad refunderingsordningen angår, tale om et åbent marked, men om statslige og dirigistiske systemer.
I mit hjemland, som har et særdeles kompleks system for betaling af ydelsesberettigede, ville en sådan åbning straks rejse spørgsmålet om diskrimination af landets egne statsborgere, da der er et loft over de ydelser, der udbetales, de bliver ikke udbetalt ubegrænset.
Det vil efter min mening være mest hensigtsmæssigt, hvis hovedansvaret for denne sag fortsat lå hos Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og ikke hos Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse.
Markos Kyprianou
Hr. formand! Jeg vil gerne takke medlemmerne for en meget interessant forhandling, som vil blive meget nyttig, og som sammen med resultatet af indlæggene fra de øvrige interessenter, fra høringer og fra medlemsstaterne vil vejlede os under de næste skridt af udarbejdningen af et forslag.
Blot for at berøre nogle få punkter: Først og fremmest vil vi bestemt tage de sundhedsmæssige mål og sociale værdier vedtaget af sundhedsministrene i juni i betragtning, og det vil være et af hensynene i vores forslag.
Samtidig vil vi også se på patientrettigheder, hvilket er et vigtigt emne, der indgår i vores høring om handling fra Fællesskabets side. Det er klart, at vi vil se på disse emner. Hvilke værktøjer der vil blive brugt, vil naturligvis blive besluttet efter grundig analyse af høringen og baseret på de modtagne svar.
Jeg vil gerne bekræfte, at det, vi planlægger at gøre, er at tage et skridt fremad og ikke at reducere eller underminere patientrettigheder, som Domstolen har anerkendt, men at forbedre dem og få dem til at virke, gøre dem mere konkrete og gøre det muligt at lade dem gælde ligeligt for alle europæere. Information er en vigtig faktor i denne sammenhæng.
Som vi allerede har sagt, vil vi tage hensyn til subsidiaritetsprincippet. Men jeg er nødt til først og fremmest at minde Dem om, at vi ikke foreslår at harmonisere national sundhedshjælp - det er ikke intentionen. Men samtidig må jeg minde Dem om EF-Domstolens dom i Watts-sagen, hvorved det blev afgjort, at der er situationer, hvor medlemsstater i henhold til andre traktatbestemmelser vil være nødt til at ændre eller tilpasse deres nationale sundhedsvæsener.
Til sidst tror jeg, at her er en misforståelse. Først og fremmest er der ingen forslag i meddelelsen, netop fordi det er et høringsdokument. Vi ønskede ikke at komme Parlamentets, medlemsstaternes og interessenternes holdninger i forkøbet, så det er med vilje, at der ikke foreligger noget forslag på nuværende tidspunkt. Det er kun en beskrivelse af problemerne. Fri bevægelighed og patientmobilitet er ikke noget, der introduceres af Kommissionen - jeg tror også, vi har diskuteret det tidligere - det er noget, der er blevet anerkendt, hvad enten vi bryder os om det eller ej - og jeg håber, vi bryder os om det! - af EF-Domstolen, som har afgjort, at det indre markeds regler også gælder for sundhed, selv om det er betalt af det offentlige.
Så det er ikke et spørgsmål om et initiativ fra Kommissionens side, der introducerer et nyt begreb, men om, hvordan vi i Kommissionen sammen med Parlamentet og medlemsstaterne kan få dette begreb, denne realitet, til at arbejde til fordel for patienter uden at være til ugunst for de nationale sundhedsvæsener, deres levedygtighed og deres drift.
Dette er en stor udfordring for os, men jeg tror også, at det er en stor mulighed, og vi kan få det til at fungere til fordel for borgerne.
Formanden
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
