Opfølgningen på EU's sportsministres erklæring fra deres møde i Biarritz i november 2008 (forhandling) 
Formanden
- Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om mundtlig forespørgsel om opfølgningen på EU's sportsministres erklæring fra deres møde i Biarritz i november 2008 af Katerina Batzeli og Doris Pack for Kultur og Uddannelsesudvalget til Kommissionen - B6-0223/2009).
Katerina Batzeli
Hr. formand, hr. kommissær! Det uformelle rådsmøde for sportsministrene i Biarritz i november 2008 var det første rigtige europæiske sportsforum i tværnationalt samarbejdsregi.
Det er et væsentligt og vigtigt første skridt. Principper som subsidiaritet, autonomi og selvregulering inden for sport anvendes bredt på nationalt og regionalt plan. De kan imidlertid ikke levere svaret på de grundlæggende spørgsmål om, hvorvidt sport i sidste ende har en social rolle at spille eller er en ren kommerciel dimension, hvilket uvægerligt gør en sportsaktivitet til en vare på det indre marked.
I dag har sporten rent økonomiske egenskaber i kraft af den intense kommercialisering af den og det forhold, at den har åbnet sig for rent kommercielle sektorer, f.eks. reklame via massemedier. EF-Domstolen har allerede adskillige gange modtaget andragender med anmodning om i specifikke sager at træffe afgørelse om, hvorvidt en sportsaktivitet er en tjenesteydelse med rent socialt udbytte, eller om den tværtimod også rummer økonomiske aspekter, som indebærer, at der er tale om en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse.
Selv om den specifikke sociale rolle, som sporten spiller, ikke er en garanti for, at den almindeligvis er undtaget fra EU-rettens bestemmelser, bliver denne rolle dog fortsat anerkendt og får lov at begrunde en række begrænsninger, forudsat at disse undtagelser er berettiget af sportens sociale rolle i sig selv.
Til kommissæren vil jeg gerne sige, at der er visse spørgsmål, som også stilles i forespørgslen fra vores udvalg:
For det første den samme bekymring vedrørende organisationernes autonomi. Sportsklubbernes og idrætsforbundenes autonomi må sikres. Imidlertid findes der klare tilfælde, hvor selvregulering ikke sikrer ligebehandling af alle interessenter.
For det andet må Kommissionen hurtigst muligt give os de nødvendige retningslinjer for, hvordan man definerer begrebet en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse inden for sport og de kriterier, efter hvilke frihedsrettighederne på det indre marked og konkurrencereglerne håndhæves.
For det tredje et spørgsmål, som måske ikke er nævnt i den mundtlige forespørgsel, men som er et spørgsmål af stor betydning, nemlig det, der er opstået på nationalt plan om, hvordan man forvalter statslige eller private radio- og tv-stationers rettigheder til at dække sportsbegivenheder. De utallige nye private tjenesteydere, der dukkede op på markedet med deres ny teknologi og telekommunikation, var det, der grundlæggende lokkede mange idrætsforbund til at afhænde disse rettigheder ved præferencehandelsaftaler.
Imidlertid bør det her understreges, at det er præcis på grund af sportens sociale rolle, at det ville være en fejl at fremme et system, hvor der mangler solidaritet mellem klubberne, og hvor den økonomiske konkurrence skærpes. Overenskomstforhandlinger, som hr. Mavrommatis også nævner i sin betænkning, bør fremmes som den bedst egnede løsning til sportssektoren.
Uanset løsningen skal denne ikke blot følge markedets lovfæstede procedurer, men også sportens offentlige rolle og det forhold, at sporten er en social vare, som skal være tilgængelig for alle samfundslag. Sportsklubbernes rolle og organisation er vigtige faktorer i den måde, de forhandler med Europa-Kommissionen og Kultur- og Uddannelsesudvalget og Europa-Parlamentet på.
Ján Figeľ
Hr. formand! Jeg bifalder EU's sportsministres udtalelse fra deres møde i november i Biarritz. De bidrager betydeligt til at drive den politiske debat om sporten fremad et skridt ad gangen og at styrke dialogstrukturerne for sporten, som det blev anbefalet i vores hvidbog i 2007. Gennemførelsen af denne hvidbog om sport er i god gænge.
Den nylige erklæring om sport fra Det Europæiske Råd i december er også et meget vigtigt fremskridt og en opfordring til at prioritere en styrkelse af dialogen med IOC og idrætsbevægelsen.
Kommissionen har reageret hurtigt med en opfølgning på begge opfordringer fra politisk hold. Dialog i sportens verden er imidlertid fortsat en stor udfordring på grund af sportens mangfoldighed og sportsstrukturernes kompleksitet.
I januar i Lausanne mødtes jeg med IOC's præsident Jacques Rogge og repræsentanter fra de internationale idrætsforbund. På mødet blev det bekræftet, at idrætsorganisationerne faktisk bevæger sig væk fra at kræve generelle undtagelser - "blokfritagelser" - fra regelværket om sport og er rede til at behandle sportsrelaterede emner med juridiske konsekvenser fra sag til sag. Jeg tror, det er den rette måde at opnå mere klarhed på med hensyn til anvendelsen af EU-retten på sporten, ud over den vejledning, der findes i hvidbogen.
Vi udveksler også synspunkter med holdidrætterne. Min tjeneste mødtes i sidste uge med de største internationale og europæisk holdidrætsforbund for at drøfte fri bevægelighed for sportsfolk og aspekter af ligebehandling i sporten. Jeg agter at følge op på disse drøftelser ved at indkalde til endnu et møde på dette høje plan i juni.
Endelig er der gjort gode fremskridt med hensyn til at oprette strukturer på EU-plan for den sociale dialog inden for sporten. Det begyndte inden for fodbold, og jeg vil tro, det fortsætter i andre idrætsgrene.
Med hensyn til udformningen af rammer for dialogen kan der simpelthen ikke skabes en enkelt formel ramme for høring af idrætsbevægelsen. På grund af den specifikke organisation af sporten må der i dialogen tages hensyn til sportens forskellige niveauer.
Jeg går ind for et konstruktivt partnerskab med alle aktører i sporten, hvor sportens autonomi, subsidiaritetsprincippet og nationale og europæiske retlige rammer respekteres. Jeg mener, det er afgørende med hensyn til at forme EU's kommende politiske rammer for sporten, som vi uden at foregribe udviklingen med hensyn til Lissabontraktaten kan blive nødt til at indføre allerede næste år.
Her vil jeg også gerne takke Europa-Parlamentet og især Kultur- og Uddannelsesudvalget for støtte og opbakning. Europa-Parlamentet har bl.a. godkendt den specifikke budgetbevilling til et forberedende initiativ, som vi snart skal i gang med. Det er en betydningsfuld mulighed, vi her har for at forme vores tanker om vejen frem.
Manolis Mavrommatis
for PPE-DE-Gruppen. - (EL) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Som ordfører på hvidbogen om sport fik jeg lejlighed til at forelægge Europa-Parlamentets holdning på mødet for sportsministrene fra EU's medlemsstater i Biarritz.
Hvidbogen understreger behovet for at respektere sportens autonomi og særegenheder. Den politiske debat om sport i Europa tillægger ofte den såkaldte europæiske sportsmodel stor betydning. Under drøftelser med europæiske interessenter inden for sporten om hvidbogen om sport var Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet enige om, at sportens særegenheder uanset hvad skulle beskyttes. Der er to aspekter af europæisk sports særegenheder:
for det første sportsaktiviteternes og sportsreglernes særegenheder og
for det andet sportsstrukturens særegenheder.
For så vidt angår den anden tilgang, anerkender EU idrætsorganisationernes og de repræsentative strukturers autonomi, f.eks. de organisationer, der arrangerer professionelle mesterskaber.
Imidlertid skal der være et minimum af regulering på europæisk plan, for at der kan opnås bedre og mere effektiv koordinering. Både Kommissionen og sportens europæiske interessenter mener således, at de fleste udfordringer kan løses gennem selvregulering under iagttagelse af principperne om sund forvaltning og overholdelse af EU-retten.
Generelt set er EU særlig omhyggelig, når det gælder dens tilgang til og regulering af sportsemner, forudsat at de er i overensstemmelse med europæisk lov.
Emine Bozkurt
Hr. formand! Europa-Parlamentet har arbejdet hårdt på hvidbogen om sport og har givet fuld opbakning til anmodningen til Europa-Kommissionen om at afstikke klare retningslinjer for anvendelsen af EU-retten på sport. Ikke blot Parlamentet, men også sportsorganisationer fra hele Europa har krævet klare linjer. Det er umenneskeligt, at de lades i stikken, fordi domstolen med den aktuelle tingenes tilstand gang på gang skal træffe afgørelse om anvendelsen af EU-retten. De europæiske sportsministre gentog deres anmodning til Kommissionen i Biarritz.
Det er på tide, vi hører fra Kommissionen selv, om den er begyndt at udforme disse retningslinjer. Kan den oplyse, hvornår de er tilgængelige? Er den rede til at arrangere en konference for de berørte parter, bl.a. repræsentanter for sportens verden og Europa-Parlamentet, med henblik på at igangsætte eller sætte skub i denne proces og at øge klarheden for Europas sportsorganisationer så hurtigt som muligt?
Dette bringer mig videre til et andet punkt, der er tæt forbundet hermed. Erfaringen viser, at der i øjeblikket højst findes nogle få om nogen gode dialogmekanismer inden for sport. Det klareste eksempel er drøftelsen af den ændrede antidopingkodeks fra World Anti-Doping Agency (WADA). De klynger sig desperat til ubrugelige regler, og der er absolut ikke plads til reel dialog med de europæiske institutioner og sportsfolkene selv med henblik på at søge løsninger med potentiale til at frembringe en antidopingpolitik, som er effektiv og faktisk respekterer sportsfolkenes borgerrettigheder og privatliv. Jeg taler tit med sportsfolk og berørte organisationer, som klager over, at der mangler høringer, og at WADA og den Internationale Olympiske Komité stiller krav uden selv at være modtagelige for input. WADA's svar på gårsdagens forslag fra UEFA og FIFA alene antyder, at en åben indstilling er helt udelukket.
Med hensyn til antidopingpolitikken vil jeg gerne vide, i hvilket omfang Europa-Kommissionen har påtaget sig at afvikle en høring om beskyttelsen af europæiske sportsfolks borgerrettigheder, og hvordan den mener, at en høringsramme for sporten skal etableres - både generelt og i denne type sager. Vil Kommissionen også være af den indstilling, at denne høring pr. definition skal være gensidig?
Zdzisław Zbigniew Podkański
Hr. formand! Den mundtlige forespørgsel om de yderligere skridt, der skal tages efter erklæringen fra EU's sportsministre på deres møde i Biarritz i november 2008 er berettiget. Dynamiske forandringer i samfundet ledsages af forandringer inden for sporten. Flere og flere problemer i nutidens sport forbliver ubesvarede, og der er ingen reaktion fra arbejdsgiverne. Vi oplever en specifik krise inden for sporten, bl.a. er doping og handel med unge sportsfolk i stigning.
At behandle sportsfolk, især unge, som om de var handelsvarer, fratager dem muligheden for at fortsætte en karriere uden for sporten som voksne. Ministrene kræver med rette, at unge mandlige og kvindelige aktive får adgang til både uddannelse og en sportskarriere samtidig, og at der gøres en øget indsats for at stille de relevante faciliteter og strukturer til rådighed. De foreslåede forbedringer i forbindelse med konkurrence blandt unge sportsfolk er gode, men de må ikke afføde udelukkelse af andre sportsfolk, hvis præstationer er bedre.
Der er derfor et betragteligt antal trusler og tvivlsspørgsmål. Truslerne har global karakter, og derfor er det acceptabelt med en rimelig koordinering fra EU's side i form at høringsrammer, så længe det ikke er obligatorisk. Der er dog altid spørgsmålet om detaljerne tilbage. Med direkte henvisning til anden del af den mundtlige forespørgsel kan man sige, at al institutionel topstyret koordinering synes at erstatte nationale regeringer. Den fristelse må vi ikke falde for.
Ivo Belet
(NL) Hr. formand! UEFA's præsident, Michel Platini, forelagde for nylig for Europa-Parlamentet en række glimrende forslag til bekæmpelse af den svøbe inden for fodbold, der vedrører handlen med unge fodboldspillere. Der er en tydelig forbindelse til fru Batzelis forespørgsel. UEFA's forslag er klart: Stop international transferhandel med unge spillere, med børn under 18 år. Naturligvis er det en følsom sag, da mange ser det som en hindring for den frie bevægelighed i Europa.
Spørgsmålet er, hvilken interesse og hvilket princip der er fremherskende her. Svaret er, som vi alle er enige om, at børn og unge skal gennemgå både en ordentlig uddannelse i skolen og ordentlig træning i sportsklubberne. Handel med børn og unge - sommetider på tværs af Europa - enten sammen med eller uden deres familie kan ikke være befordrende for en ligevægtig opvækst. Derfor vil jeg gerne spørge kommissæren, om han agter at forsvare UEFA's forslag, og om han vil indlede en dialog om emnet med interessenterne - spillerne, klubberne, ligaerne og forbundene - på kort sigt.
Jeg har også et andet spørgsmål. Det vedrører 6-plus-5-reglen, som også er beregnet til at beskytte unge spillere og til at opmuntre klubberne til at investere mere i træning af deres egne unge. Det tyske forskningsinstitut for EU-anliggender (INEA) foretog for nylig en undersøgelse heraf på anmodning fra FIFA og fandt, at 6-plus-5 faktisk er acceptabel og kompatibel med EU-retten. Hvordan ser De på dette spørgsmål, kommissær Figel'? Vi vil også gerne se Dem, se EU gå i dialog om denne regel med sportens styrende organer i lyset af fodboldens særlige egenskaber, som vi alle er enige om, og så naturligvis også med henblik på Lissabontraktaten.
Christopher Heaton-Harris
(EN) Hr. formand! Jeg takker kommissæren mange gange for hans åbningsudtalelse. Hvad enhver beder om, er retssikkerhed.
Jeg har et par spørgsmål på den baggrund foruden et om Lissabontraktaten, hvis den skulle blive ratificeret. Som god konservativ euroskeptiker bør jeg bemærke, at jeg håber, den aldrig bliver det.
Men jeg spekulerede bare over, hvad det ville betyde, hvis den bliver ratificeret, for sportsorganisationer og de styrende organer. Mange af disse styrende organer tror, at den vil betyde konkret anerkendelse af deres særlige egenskaber, sportens særegenheder. Så kan De fortælle os, hvordan denne anerkendelse i den nye traktat kan hjælpe sporten, hr. kommissær? Vil sporten så få de fritagelser fra diverse aspekter som lov om ansættelse eller andre love, som de faktisk ønsker at forsøge at opnå?
Med hensyn til retssikkerhed er der så mange spørgsmål, som Kommissionen burde og kunne hjælpe sportsorganisationerne med nu. Bør oversøiske selskaber investere enorme summer i sportsklubber i Europa? Det ser jeg ikke noget problem i. Jeg ser det faktisk som direkte udenlandske investeringer og derfor en meget positiv ting. Men sportsorganisationerne og mange styrende organer mener, det er dårligt. Så hvad er Deres udlægning af, at sportsorganisationerne forbyder denne praksis?
Som min kollega hr. Belet sagde, foreslår UEFA at forbyde transfer af unge under 18 på tværs af grænsen. Ifølge europæisk lov er en arbejdstager en person, der mindst er fyldt 16 år. Så hvad sker der i den nuværende situation, når en 17-årig klager over, at han ikke kunne flytte til en storklub i et andet land?
Spillere af egen avl - 6-plus-5 med FIFA's udtryk: Hvad betyder de to punkter? Desuden er fodboldverdenen altid meget interesseret i disse emner, og det lader til at sætte dagsordenen. Imidlertid påvirker alle disse spørgsmål faktisk polo og rugby og bordtennis - alle sportsgrene berøres.
Har vi at gøre med en bredere vifte af sportsgrene? Vil Kommissionen reelt skabe et forum, hvor sporten med regelmæssige mellemrum kan komme og tale åbent med Kommissionen om nogle af de problemer, den har, og få nogle af disse spørgsmål besvaret - Lissabontraktat eller ej?
Formanden
- Hr. kommissær, De har ordet - på baggrund af mange spørgsmål, men reelt kun to i den mundtlige forespørgsel.
Ján Figeľ
Hr. formand! Ja, ganske rigtigt. Sædvanligvis er spørgsmål lettere at stille end at besvare, og normalt er der flere spørgsmål end svar, men jeg tror, vi sammen kan finde flere og bedre svar.
Dette handler alt sammen om samarbejde, ikke kun mellem Parlamentet og Kommissionen, men navnlig med idrætsforeninger, forbund, medlemsstater og interessenter. Hvis de er ansvarlige og lydhøre, går de sammen om at finde løsninger, som er acceptable og forenelige med loven. Ellers må vi tilpasse og ændre loven på nationalt eller europæisk plan. Så det er den vej, vi skal tage. Jeg glæder mig til at holde fast i denne tilgang.
Jeg synes, meget har forandret sig siden 2007. Jeg skal ikke gentage mig selv eller endnu engang henvise til hvidbogen. Der findes en kortere version og også en version med bilag. Første gang vi prøvede, samlede vi en række beskrivelser af alle sager og beslutninger om sport, så vi fik en slags kort over, hvordan sporten relaterer sig til EU's love eller politikker. Naturligvis foreslår vi yderligere retningslinjer. Vi har foreslået - og i Biarritz introducerede jeg - retningslinjer for fysisk aktivitet, som kunne hjælpe med at fremme mængden, intensiteten og kvaliteten af idræt i vores samfund og særligt i skolerne. De bør blive vedtaget af Rådet for sundhedsministrene. Vi har ikke et Europæisk Råd for sportsministrene, men faktisk er den primære grund, at området vedrører folkesundhed.
Vi kan ikke have ét omfattende sæt retningslinjer for alt. Jeg har sagt, at vi kan behandle specifikke konkrete emner tema for tema frem for sag for sag. Derefter håber jeg, at vi kan tage fat på licens - hvordan vi opretter et mere gennemsigtigt og bedre egnet system og skaber et sæt principper for vores licenspolitikker. Naturligvis bør UEFA eller dens partnere have det konkrete ansvar herfor, men vi kan hjælpe. Det er i vores interesse at fremme principper som selvregulering, gennemsigtighed og bæredygtighed, og vi kan yde mange andre vigtige bidrag til forbedring af licenssystemet.
Vi vil støtte antidopingkonferencen. Der bliver tale om en enestående lejlighed til at sige meget mere herom, men jeg er imod oprettelsen af endnu et agentur eller et europæisk WADA. Jeg har også fortalt offentligt om NADO - det europæiske samarbejdsnetværk mellem nationale antidopingagenturer i vores lande, uanset om de er offentlige eller private. Europa skal være mere aktiv og mere forenet. Vi kan lære meget af WADA's erfaringer, og vi bør gøre det hurtigt. Der er tvister. Vi har talt med fru Bozkurt om denne adfærdskodeks. I dag så jeg på tv Sepp Blatter og WADA's formand John Fahey drøfte, hvordan dopingbekæmpelse og fodboldturneringer kunne gå hånd i hånd, når adfærdskodeksen er blevet vedtaget, og der har vi et problem.
Så med hensyn til dopingbekæmpelse tror jeg, vi har brug for mere internt samarbejde for at gøre Europa mere troværdigt. Vi har Europarådet, og vi har en konvention om emnet. Vi har mange grunde til at være mere sammenhængende i vores bidrag til dopingbekæmpelsen eller en verden, hvor vi bekæmper doping mere effektivt. De har sagt, at dialog ikke er let på dette område - jeg mener ikke blot om dopingbekæmpelse, men om sport i det hele taget. Det er sandt nok, at det sommetider er vanskeligt, selv på internationalt og europæisk plan eller mellem forskellige discipliner eller segmenter, men jeg kan forsikre Dem om, at der er en voksende dialogkultur, åbenhed og parathed til at gå i dialog.
Jeg deltog i åbningen af EOC's kontor i Bruxelles tæt ved Rond Point Schuman og Kommissionen, Rådet og Parlamentet. Dermed har Den Europæiske Olympiske Komité og IOC fået en permanent tilstedeværelse i EU-institutionerne med henblik på dialog og samarbejde. Det siger noget om betydningen heraf og den gensidige parathed til at gå i dialog og finde løsninger.
Med hensyn til internationale transferhandler går jeg også ind for beskyttelse af unge og fremme af træning og uddannelse. I 2001 traf vi beslutninger eller indgik aftaler om internationale transferhandler. Den generelle aldersgrænse ligger på ca. 18 år, men i Europa er der en specifik ordning for perioden mellem 16 og 18 år. Medmindre alvorlige eller meget kritiske problemer manifesterer sig, har vi ikke brug for at ændre, men snarere fremme bedre og mere træning samt talentarbejdet i Europa.
Derfor støttede vi f.eks. reglen om spillere af egen avl, fordi dette primært fremmer denne type behandling. Naturligvis er det ikke en absolut regel, men den vedrører specifikke ordninger. Vi giver fortrinsret til eller fremmer særegenheder efter bestemte regler. Vi har sagt, at vi vil se på denne beslutning igen om ca. fem år for at vurdere den reelle og ikke kun den teoretiske virkning af denne nye regel. "6-plus-5" er simpelthen i sin nuværende form ikke forenelig med EU-retten, som det er påvist i en undersøgelse. Vi har talt med folkene bag undersøgelsen og har læst papirerne, men der er intet nyt i det. Vi kan ikke sige, at vi er enige i undersøgelsens indhold.
Men jeg må sige, at dialogen mellem Europa-Kommissionen og dens partnere, herunder FIFA - særlig efter nylige begivenheder i Biarritz og Lausanne - er blevet reel og meget konkret. Netop "6-plus-5"reglen vil vi arbejde videre med. Selv FIFA siger, at der ikke er nogen grund til at forjage sig, men snarere brug for meget konkrete og troværdige svar. De ønsker ikke at komme i formelle stridigheder. Vi aftalte at gøre plads til mere ekspertise og mere udveksling. Det synes jeg, er meget gavnligt.
Med hensyn til Lissabontraktaten og anerkendelsen af særegenhed er to særbestemmelser indarbejdet i artikel 149 i Traktaten om Den Europæiske Union om uddannelse, ungdom og sport. Det angår også kompetenceniveauet. Det er kun en understøttende indsats, så EU får ikke magt til at beslutte, men kan blot støtte medlemsstaterne i disses bestræbelser på at fremme sportsudøvernes integritet. Det kunne være nyttigt at afholde et rådsmøde for sportsministrene, som vi gør inden for uddannelse og ungdom, og det skal nok være i form af en jumbosamling. Det kunne være en hjælp at udarbejde det første EU-program for sportspolitik og sport, men det indebærer ikke en ændring af arkitekturen eller en generel undtagelse. Temavise særegenheder, som er reelle og betyder, at der ikke foregår den sædvanlige forretningsgang, skal kunne forsvares over for systemet eller EF-Domstolen.
Min mening afspejler kun Kommissionens holdning. Vores holdning er ikke endelig, når det gælder udlægningen af EU-retten. Navnlig på dette område er mange spørgsmål indbyrdes forbundne. Vi vil gerne fremme en øget retssikkerhed, og derfor har vi indledt processen. Hvidbogen er der, og Pierre de Coubertin-handlingsplanen hjælper med at gøre den mere læselig og mere konkret, men det er en proces. Med traktaten kan vi hjælpe endnu mere, men uden den vil vi været tvunget til at blive på det nuværende niveau.
Jeg nævnte transferhandler med unge under 18 år. FIFA traf i det spørgsmål en meget god beslutning, ikke kun med hensyn til transfer, men også vedrørende fremme og beskyttelse af mindreårige inden for sport - fodbold - og jeg tror, det er den rette tilgang. Så på visse områder går UEFA foran med et godt eksempel, bl.a. med spillere af egen avl, og på visse områder er det FIFA, der er det gode eksempel, bl.a. med beskyttelse af mindreårige. Jeg tror, vi kan hjælpe dem begge, og det er vigtigt, at dette også er foreneligt med fodboldverdenen.
Sidst, men ikke mindst - og jeg er ked af at have givet et langt svar - med hensyn til et forum for sport, som hr. Heaton-Harris nævnte, har vi faktisk oprettet et. I Biarritz afholdt vi en ministerkonference med vigtige partnere, men før det blev der afholdt et forum med over 200 interessenter fra meget forskellige områder af sportens verden. Det var et meget positivt, kommunikativt og åbent forum, og vi ønsker at fortsætte med at afholde det. Jeg tror, at vi under det svenske eller især det spanske formandskab kan afholde endnu et for at reflektere over den fremgang, vi har haft, og forpligte os til at gå videre.
Det var der, jeg indledte min besvarelse af spørgsmålene - samarbejde på en åben, regelmæssig og troværdig måde. Hvis det er tilfældet, er Europa et førende område, hvor sporten beskyttes og fremmes, og hvor vi bekæmper negative fænomener som doping, korruption, vold og racisme omkring sporten. Jeg vil gerne opfordre Dem til også at vælge denne tilgang, fordi vi ikke har en bedre. Vi ønsker ikke at påtvinge nogen noget igen, men snarere foreslå, beskytte og støtte. Det er mit svar.
Formanden
- Forhandlingen er afsluttet.
