Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Miller
Hr. formand, jeg har en kommentar til protokollen. Den vedrører en indsigelse af Macartney, hvor han siger, at der var forvirring og fejl i oversættelsen fra den franske originalversion til engelsk. Jeg har kontrolleret det i den franske originaltekst, og der står helt tydeligt »la viande britannique«. Så vidt jeg forstår, betyder »britannique« britisk. Det betyder ikke engelsk, og omfatter derfor alt britisk oksekød, herunder skotsk oksekød.

Macartney
Hr. formand, min kollegas fornemmelse for sproglig akkuratesse er al ære værd, men som De ved, var den daværende formand David Martin, som også kommer fra Skotland. Vi har set i originalversionen, som er underskrevet af gruppen, og der stod »anglaise«. Derfor fremførte jeg min bemærkning til forretningsordenen for at få den ført til protokols.

Formanden
Jeg takker for, at vi har fået belyst alle detaljer af dette spørgsmål, så det nu må være klart, hvorledes sagen forholder sig.
(Protokollen godkendtes)

Afgørelse om uopsættelig forhandling
Kittelmann
Hr. formand, Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser anmoder Dem om at afvise uopsættelig forhandling. Den 17. november ønskede Kommissionen en aftale om uopsættelig forhandling i henhold til artikel 97. Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser drøftede anmodningen på sit møde den 18. november. Udvalget afviste den enstemmigt både af formelle og indholdsmæssige grunde. Ang. proceduren: Da anmodningen om uopsættelig forhandling kom, havde udvalget kun en kopi af titelbladet til basisdokumentet med kommissionsforslaget til sin rådighed. På de betingelser kan man ikke forvente af os, at vi gennemgår et kommissionsforslag nærmere - hvor meget det end måtte haste. Dog kunne man gøre en undtagelse, hvad angår økonomiske spørgsmål i forbindelse med Ukraine. Men da der netop er blevet frigivet en tranche på ECU 100 millioner, mener vi ikke, at det er uafviseligt af økonomiske grunde. Vi har nemlig behov for forhandling og anmoder om, at uopsættelig forhandling forkastes.
(Uopsættelig forhandling forkastedes)

Organiseret kriminalitet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende fem betænkninger fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender:
A4-0333/97 af Cederschiöld om en handlingsplan til bekæmpelse af organiseret kriminalitet (7421/97 - C40199/97); -A4-0348/97 af Bontempi om forslag til fælles aktion vedrørende strafbarhed af bestikkelse i den private sektor (10017/97 - C4-0478/97-97/0914(CNS)); -A4-0351/97 af Bontempi om forslag til fælles aktion om oprettelse af et europæisk retligt netværk (9804/97 - C40428/97-97/0911(CNS)); -A4-0355/97 af Orlando om udkast til fælles aktion om indførelse af en ordning for evaluering af, hvordan de internationale forpligtelser med hensyn til bekæmpelse af organiseret kriminalitet udmøntes og efterleves i de enkelte medlemsstaater (10406/2/97 - C4-0479/97-97/0912(CNS)); -A4-0349/97 af Orlando om udkast til fælles aktion vedtaget af Rådet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union om at gøre det strafbart at deltage i en kriminel organisation i Den Europæiske Unions medlemsstater (10407/97 - C4-0480/97-97/0913(CNS)).
Cederschiöld
Hr. formand, den organiserede kriminalitet bevæger sig over grænserne præcis på samme måde, som miljøforureningen gør det. Der kræves fælles handlinger. Der kræves samordnede indsatser globalt, europæisk, nationalt, regionalt og lokalt, men også i det civile samfund og på det individuelle plan. Det europæiske niveau skal forstærkes, men uden at de andre niveauer svækkes.
Narkotikasyndikaterne kender ingen grænser. Man smugler mennesker via organisationer mellem forskellige verdensdele. Man har hele jorden som spillebane. Hundredvis af mafiaorganisationer har allerede interesser inde i vores Union. Vi må udvide samarbejdet inden for Unionens grænser, men også uden for disse grænser mod øst og vest.
Planerne om at starte et mere omfattende arbejde på dette område begyndte på internationalt plan for et par år siden. I Dublin for et år siden blev grunden lagt til det handlingsprogram, som blev behandlet i Amsterdam i sommers, med 30 forskellige forslag til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet. I dag skal vi behandle Parlamentets synspunkter i denne henseende. Vi har også en række retsakter med detaljerede spørgsmål, som også behandles samtidig.
Det drejer sig om at opbygge et stakit, et retssikkerhedsstakit, som er så tydeligt, at vi alligevel kan klare at iværksætte målrettede og ganske kraftige indgreb mod kriminaliteten, da dette balancerer mellem retsstaten, integriteten, men også effektiviteten i indgrebene.
I mine forslag har jeg udviklet en del punkter, jeg er gået længere end Rådet vil gøre. Jeg er mere specifik på en del punkter. Jeg bygger højere sikkerhedsnet på en del punkter, samtidig med at jeg også forsøger at øge effektiviteten. Jeg har også afvist nogle af Rådets stillingstagender. Desuden har jeg i betænkningen indsat en del nye synspunkter, som ikke var med, det vil sige områder, som ikke var blevet behandlet.
Betænkningen er naturligvis ganske omfattende. Jeg vil gerne specielt fremholde det praktiske arbejde, da jeg tror, det er meget vigtigt. Jeg har forsøgt at lytte til mine kolleger og også forstå deres synspunkter. Jeg synes, der har været et vældig godt samarbejde.
Profitten er hjertet i den organiserede kriminalitet. Derfor er mange forslag rettet mod profitten, men også mod bevisspørgsmålene, da det er den smalle sektor i denne sammenhæng. Det gælder om at finde forskellige nye muligheder for at komme igennem med hensyn til bevisførelsen. Det er nemlig meget svært i disse sammenhænge. Den organiserede kriminalitet arbejder jo ofte sådan, at man ikke lader dem, der egentlig tager sig af profitten, udføre de kriminelle aktiviteter, men det er derimod andre personer, som gør det, hvilket gør, at det mange gange er svært at klare bevisførelsen.
Jeg tror, at netværkerne, det praktiske samarbejde, er blandt det allervigtigste. Det vil hjælpe med på længere sigt at skabe et område for retssikkerhed i Unionen. Jeg vil i denne sammenhæng også benytte lejligheden til at pege på det nordiske samarbejde. I Norden har vi længe haft et sådant praktisk samarbejde, som indebærer, at parlamenterne drager nytte af hinandens erfaringer, inden vi indfører nye forslag. Vi har også et samarbejde til dagligt, som jeg tror, er blandt det vigtigste at videreudvikle. Vi må have kompatible retssystemer i Europa, og vi må harmonisere på de områder, hvor vi ellers ikke kan komme igennem.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at fremføre en lovtale til minister Fischbach, som er kommet til Parlamentet, diskuterer med os og konsulterer os for første gang i disse spørgsmål, så vi i en vigtig sag inden for den tredje søjle får mulighed for at fremføre Parlamentets standpunkter, egentlig i overensstemmelse med, hvad der blev besluttet i Amsterdam, selvom det endnu ikke er blevet ratificeret. Det vil jeg gerne rette en speciel tak for.
Jeg tror, at den organiserede kriminalitet er et spørgsmål, hvor vi har mange forskellige opfattelser om, hvad det egentlig drejer sig om. Vi må finde frem til en definition. Skal vi kunne iværksætte kraftige indgreb, så må vi vide, hvad det er, vi snakker om. Derfor tror jeg, at definitionen er meget vigtig. Den vil også, ligesom de aktuelle retsakter, blive behandlet den 3.-4. december i Ministerrådet. Det bliver da interessant for os at se, hvad der reelt vil ske, og om man vil lytte til Parlamentets standpunkter i disse spørgsmål.
Jeg håber, man også begynder at se lidt mere på de særlige opklaringsmetoder, de mere hemmelige metoder. De er meget følsomme, men jeg håber, Rådet tager dem op. Jeg har taget disse spørgsmål op i min betænkning i større udstrækning, end Rådet tidligere har villet røre ved dem; det drejer sig naturligvis om følsomme spørgsmål.
Informationsteknologiske spørgsmål er også vigtige at berøre. Vi må forebygge det, der sker inden for informationsteknologien, når kriminaliteten begynder at udnytte den. Vi må også sørge for, at politiet på den rigtige måde har mulighed for at udnytte informationsteknologien for at forhindre kriminalitet. Disse spørgsmål tror jeg også har behov for at blive belyst mere, end de tidligere er blevet.
I udvalget gik 90 % af betænkningen igennem. På de punkter, hvor der fandtes andre opfattelser, har vi nu fremlagt kompromisforslag. Jeg vil særligt udtrykke min taknemmelighed til de kolleger, som har været med til at diskutere, da jeg synes vi har haft et overordentlig sjovt, givende og interessant samarbejde. Jeg har selv måttet lære særdeles meget og håber derfor, at kammeret vil støtte dette forslag i sin helhed. Gør det ikke det, er det sådan set en skam for Parlamentet, hvis det ikke lykkes os at udnytte den mulighed, som Fischbach giver os, ved at vi nu kan fremlægge vores synspunkter, hvilket også giver denne sag en pondus, som den ellers ikke ville have. Derfor synes jeg, at Parlamentet bør være i stand til at fremlægge sine synspunkter. Det lange arbejde, vi har bag os håber og tror jeg også vil føre til, at der bliver gode muligheder for, at denne sag føres fremad, selvom ikke alle har fået deres synspunkter igennem i detaljer.
Jeg vil af den grund også nævne Italien. Der findes en del ændringsforslag fra UPE, som vi har haft lidt diskussion om. Den organiserede kriminalitet kan se meget forskellig ud. Jeg har samarbejdet med mange italienere, og det er klart, at erfaringerne i Sverige og Italien adskiller sig ganske betydeligt på dette område. Vi har dog særdeles meget at lære af Italien, eftersom italienerne har iværksat ganske drastiske indgreb. Jeg henvender mig specielt til UPE, når jeg siger dette: Vi må imidlertid også huske - og det er også min erfaring vedrørende Italien - at det italienske eksempel viser, hvor utrolig vigtigt det er at holde fast ved retsstatens principper i disse sammenhænge, at holde kampen for menneskerettighederne og den individuelle integritet højt og ikke glemme det, når man vil iværksætte meget kraftige indgreb.
Jeg ser med spænding frem til Ministerrådet i december, hvor vi får at se, om regeringscheferne kan opfylde den forhåbning, de har indgivet Unionens borgere, nemlig at gøre denne Union til et effektivt redskab mod den organiserede kriminalitet.

Bontempi
Hr. formand, jeg tror, at det er positivt, at vi har indtaget den holdning at samle hele vores pakke om foranstaltninger mod organiseret kriminalitet på en formiddag. Dette er virkelig en vigtig nyskabelse. Vi har igennem meget lang tid talt om, hvor helt igennem ineffektiv denne bekæmpelse på såvel nationalt som europæisk plan af den organiserede kriminalitet forløber. I dag synes jeg, at vi med tilfredshed kan konstatere, at der er kommet reelt nye elementer til.
Handlingsplanen er først og fremmest en betydelig nyskabelse. For første gang har vi nu lejlighed til at analysere og udtrykke os, selvom det desværre først sker efter planens udarbejdelse, om en samlet plan og en samordnet og konsekvent tilgang til bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet. De vigtigste nyskabelser ligger efter min mening i selve den grundlæggende tilgang, hvor Rådet nemlig siden juli 1997 har påbegyndt arbejdet med at definere de lovgivningsmæssige tiltag og konkrete foranstaltninger. Derfor skal vi i dag behandle både handlingsplanen og fem fælles aktioner.
Endelig er det en særlig vigtig nyskabelse - som vi skylder det luxembourgske formandskab - at EuropaParlamentet langt om længe er blevet hørt, inden disse aktioner iværksættes. Jeg vil gerne gøre formandskabet opmærksom på, at denne type forbindelser fremover må lægges i faste rammer, for at vi ikke skal have så travlt en anden gang, for det er mere, end man bør kunne forvente af Parlamentet for en udtalelse.
Vi har imidlertid udarbejdet vores udtalelse for at vise, at vi klart ønsker at deltage og give vores bidrag.
Med hensyn til handlingsplanen vil jeg nøjes med at registrere vores generelt positive vurdering samt enkelte mangler, som jeg vil gøre Rådet opmærksom på af hensyn til kommende aktioner. For eksempel mener jeg ikke, man har tænkt tilstrækkeligt på bykriminaliteten; vi må gøre os klart, at det er et særskilt fænomen, der også til dels står i forbindelse med den organiserede kriminalitet. Jeg tænker her på visse områder i mit land, især byer som Napoli eller andre byer i Syditalien og i Norditalien, hvor der findes en fælles småkriminalitet, der er meget udbredt og tæt knyttet til narkohandel og den organiserede kriminalitet. Dette problem kræver en særlig strategi med angivelse af, hvorledes der kan gribes ind med social forebyggelse, og hvilken fremgangsmåde, der skal følges i disse indgreb. Vi kan måske tale om dette som led i diskussionen om byerne, men jeg vil gerne gøre opmærksom på dette som et kritisk punkt, der ikke i tilstrækkeligt omfang er blevet behandlet.
Foruden de socialt forebyggende aktioner minder jeg også om et meget ømtåleligt problem omkring den finansielle kriminalitet, nemlig skattelyene. Indgreb over for skattelyene er utvivlsomt svært, men vi ser fortsat ikke noget tegn på konkrete aktioner til begrænsning eller til belysning af denne den organiserede kriminalitets finansielle lunge, som skattelyene jo udgør. Skattely findes ikke kun i oversøiske stater, men i forskellige grader også i vores egne lande i form af anonyme konti som i Østrig eller i form af en overdrevent beskyttet bankhemmelighedslov. I en plan, som efter min mening ganske vist udgør en stor politisk nyskabelse, bør vi ikke undlade at gøre opmærksom på disse negative punkter.
I denne forbindelse vil jeg gerne gøre opmærksom på et vigtigt forhold. I ændringsforslag og forhandlinger, der nu og da uundgåeligt afspejler den nationale debat på en overdreven måde, genfinder vi en situation, som burde overvindes, nemlig på den ene side modstillingen mellem hensynet til statens effektive muligheder for at bekæmpe kriminaliteten i de sammensatte og sofistikerede former, den antager i dag, og så det ufravigelige hensyn til borgernes retsgarantier på den anden side.
Jeg tror, at denne modstilling er et levn fra fortiden, som vi ikke længere kan stille os tilfreds med. I stedet bør vi tage udgangspunkt i et andet synspunkt, om gennemførelse eller i hvert fald anerkendelse af en grundlæggende ret til retfærdig behandling, et legalitetskrav, som et centralt aspekt af menneskerettighederne, der i dagens komplekse, evigt foranderlige samfund bør undersøges nærmere i sine mange facetter.
Legalitetskravet betyder tilstedeværelse af en retsstat og beskyttelse af borgernes rettigheder i forhold til love, staten og den dømmende myndighed, samt især retten til, at ens territorium ikke bliver invaderet af kriminalitet, ens økonomi ikke forvanskes af kriminalitet, og at man ikke tvinges til at frasige sig demokrati eller demokratiske handlemåder på grund af den organiserede kriminalitets evne til at gennemtrænge alle lag af samfundet.
Ud fra dette synspunkt er der et virkeligt behov for en ny ligevægt og indførelse af nye retsmidler. Det er med tilfredshed, at jeg i de fælles aktioner konstaterer, at de, der har måttet gennemleve smertefulde erfaringer, som det har været tilfældet i mit eget land, har haft lejlighed til at afprøve sådanne nye retsmidler. Når jeg siger afprøve, må jeg dog også i forbindelse med indførelsen af disse retsmidler sige, og her tænker jeg på den organiserede kriminalitet, at hvis denne kategori af retsmidler vinder bred anvendelse, vil den blive af stor vigtighed for at fremme det retlige samarbejde; jeg tænker også på struktureringen af det retlige netværk, som er et samarbejde mellem retsembedsmænd, der sammen med forbindelsespersonerne, som allerede indførtes for to år siden, vil udgøre grundlaget for en hurtig udvikling af det retlige samarbejde.
Alt dette skyldes det forhold, at vi må være klare over nødvendigheden af, at vi skal hjælpe borgerne i deres problemer med at forsvare deres rettigheder over for staten - et forhold, som vi hele tiden må understrege og lægge os på sinde, når denne ret krænkes. Vi må imidlertid også vide, at der er behov for nye retsmidler, og derfor finder jeg det farligt og forkert at afvise disse retsmidlers anvendelse; man bør snarere fremhæve deres virkning i praksis og den forvaltningsmæssige effektivitet, som de vil medføre.
Ud fra dette synspunkt tror jeg, at hvis Europa fortsætter med at udvise vilje til at bekæmpe den organiserede kriminalitet ved så vidt overhovedet muligt at sikre de garantier, som en retsstat bør kunne yde, og overføre dem til den første søjle, eller i hvert fald iværksætter en hel række aktioner, hvor Parlamentet har kontrolbeføjelser, og hvor Domstolen har beføjelser - som desværre er betingelser, der endnu ikke er gennemført - så tror jeg, at vi med den kritiske holdning, der også præger betænkningen, må understrege nødvendigheden af systemer, der beskytter dette nye retfærdighedsprincip, legalitetsprincippet. Jeg gentager, at dette princip bør være fast forankret i kravet til, at et demokratisk samfund reagerer mod den organiserede kriminalitets ødelæggelse af liv og demokrati, men også i, at borgerne har ret til fuldt ud at få beskyttet deres rettigheder.
Vi må altså nærme os borgernes synspunkt. Der er data, der viser, hvor udbredt bekymringen over kriminaliteten, både den store og organiserede og den mere diffuse i alle dens former, er i Den Europæiske Unions medlemsstater. Det er derfor Unionens pligt at reagere på denne bekymring. Jeg tror, at vi her i vores livlige forhandling om muligheden for at afgive udtalelse må give legalitetskravet som helhed en hånd som en ny grundlæggende kategori blandt menneskerettighederne. For at nå denne målsætning bør vi efter min mening slutte op bag vores vigtige funktion som et organ, der forhandler om og modigt støtter nyskabelser, der giver os mulighed for at gå i brechen - ikke med ord men i handlinger, og på en konkret, synlig og demokratisk garanteret måde - mod den organiserede kriminalitet og dens grundlæggende angreb mod det demokratiske system.

Orlando
Hr. formand, kære kolleger, når jeg nu fortsætter den forelæggelse, som kollegerne Cederschiöld og Bontempi indledte, vil også jeg gerne understrege betydningen af denne forhandling for bekræftelsen af legalitetsprincippet i den europæiske integrationsproces. Jeg vil gerne udtrykke min tilfredshed med den åbenhed, som Rådet og dets luxembourgske formandskab har vist under vores drøftelser i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder. Jeg må beklage de korte frister, vi har haft til dette spørgsmål, men vi har på trods heraf forsøgt at leve op til vores forpligtelse til at give vores holdning til kende i denne vigtige fase af Unionens historie.
Vi står over for en samlet pakke, og det er min opgave at være ordfører i forbindelse med tre retsakter. Den første vedrører udmøntningen og efterlevelsen af forpligtelserne med hensyn til bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet, den anden om strafbarhed ved deltagelse i en kriminel organisatio. Den tredje er det såkaldte Falconeprogram, som dog ikke er på Parlamentets dagsorden. Rådets akter blev først fremsendt den 6. november. For mit eget vedkommende har jeg udført min opgave og tilslutter mig kun formandskabets forslag om en eventuel udsættelse af denne akt, således at Parlamentet kan få mulighed for at udtrykke sin holdning. Jeg har imidlertid udført min egen del af opgaven, som var at fremlægge holdningerne til Rådets forslag.
Af de to retsakter, som denne formiddag er til forhandling her i Parlamentet, vedrører den første en ordning for vurdering af, hvordan forpligtelserne med hensyn til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet udmøntes og efterleves. Jeg mener, at denne retsakt rent politisk er af stor betydning, fordi der hermed indføres et ensartet kriterium for medlemsstaternes handlinger i forbindelse med den vigtige bekæmpelse af den organiserede kriminalitet, og den udgør måske i sig selv det tydeligste bevis på, at dette spørgsmål må betragtes som et problem af europæiske dimensioner. I udvalget har vi forsøgt at forøge Kommissionens og Parlamentets rolle og stillet nogle ændringsforslag, som vi fik bred tilslutning til, for at forbedre klarheden af visse passager i teksten.
Stadig med hensyn til den første af de to nævnte retsakter skal man huske på, at Rådet efter den holdning, vi indtog i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder, har ændret teksten på flere punkter, således at udvalgets ændringsforslag på nogle punkter, som jeg vil kommentere i forbindelse med afstemningen, ikke længere er nødvendige.
Hvad den anden af de to retsakter angår er der tale om et rosværdigt og meget betydningsfuldt initiativ, der er et, ganske vist noget forsinket, forsøg på at nå frem til en enhedsdefinition af bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet gennem indførelse af strafbarhed for deltagelse i organiseret kriminalitet.
Det europæiske samarbejde om bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet kan kun være effektivt, hvis der er en fælles referenceramme for bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet, hvis der altså er en fælles indstilling til meddelagtighed i forbrydelser, som tager højde for forskellige former for deltagelse. I denne forbindelse er det en forudsætning, at staterne og deres retsregler tilpasses forandringerne i kriminalitetsmønstret. Når kriminaliteten ændrer sig og retsreglerne forbliver uændrede, er man ikke længere inde i en effektiv bekæmpelse, og tværtimod støtter man ligefrem denne kriminalitet.
Det grundlæggende spørgsmål er, om der ikke i dag findes et særligt kriminelt fænomen, der oprindelig fortrinsvis havde sine rødder i Italien, men nu ikke længere er begrænset hertil, og som kræver en særlig opmærksomhed. Det er lige præcis det centrale spørgsmål! Hvis vi ikke mener, at der findes et særligt kriminelt fænomen, og der ikke er noget særligt behov for at imødegå dette særlige fænomen, kan vi jo bare fortsætte med at bekæmpe den ændrede kriminalitet med forældede systemer, men vi vil selvfølgelig opdage, at det ikke vil lykkes os!
Udvalget har ment, og et bredt flertal mener dette, at der forekommer en særlig afart af meddelagtighed i forbrydelse, hvor der er forskellige deltagelsesmønstre. Når den organiserede kriminalitet, som det bevisligt har været tilfældet i de dramatiske episoder, der har kendetegnet situationen i mit eget land, Italien, ikke kun er involveret i traditionelle kriminelle aktiviteter som kidnapning og måske i mindre grad røveri, men også involverer dele af kirken, staten og det politiske liv, så er det efter min mening nødvendigt, at straffelovgivningen tager hensyn til disse forhold; ellers er der fare for, at man fortsætter med at bekæmpe en ikke-eksisterende kriminel organiseringsform eller en form, der ikke længere for alvor er farlig. Af disse grunde er vi af den opfattelse, at der i Rådets forslag er meget vigtige og fornuftige elementer, og udvalgets ændringsforslag er i overensstemmelse med den angrebsvinkel, som Rådet har valgt.
Det er givetvis nødvendigt - og vi har gentaget det flere gange - at sikre en streng overholdelse af de grundlæggende frihedsrettigheder, som vi også kræver det i udvalgets ændringsforslag, men vi må heller ikke glemme, at legalitet, demokrati, uplettede institutioner og en fri økonomi er subjektive holdninger og rettigheder, der må beskyttes. Det er givetvis nødvendigt at finde en ligevægt mellem retten til legalitet og retten til personlig frihed.
I udvalgets ændringsforslag henviser vi især til behovet for at tage hensyn til, at den organiserede kriminalitet har tendens til at blive stadig mindre af militær art og stadig mere af finansiel art; den anvender i stadig højere grad elementer inden for finansverdenen og tyer til hvidvaskning af sorte penge, medens dens væbnede, militære del bliver stadig mindre betydningsfuld, hvilket ikke betyder, at den kriminelle organisation er ophørt, men tværtimod, at den bliver mere farlig og altgennemtrængende.
De stillede ændringsforslag er ganske interessante, og jeg vil opfordre Parlamentet til at efterkomme ønsket fra et meget bredt flertal af medlemmerne af Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder om at stemme for et skridt fremad for Den Europæiske Union, for hele Europa og for bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet og således undgå, at den negative udvikling i denne form for kriminalitet inficerer hele Europa. Med hensyn til mafiaen er vi alle i høj grad klar over, at det ikke længere er et italiensk eller endda et siciliansk fænomen, men er blevet og vil i stigende grad blive et europæisk fænomen. Dette indrømmer jeg med tungt hjerte som indbygger i det land, hvorfra denne infektion stammer, men med et loyalt ønske om at advare mine kammerater mod dette fænomen.
Den kriminelle mafiaorganisation har brug for, at man siger, at den ikke eksisterer. En af de mange etymologier til ordet »mafia« er arabisk: på arabisk betyder »ma fiiha« »findes ikke«. Mafiaen har behov for, at folk tror, at den ikke findes. Når man derfor i et andet land end Italien og i en anden by end Palermo siger, at mafiaen ikke eksisterer, er det som en officiel indbydelse til mafiaen om at aflægge besøg i det land eller den by.

Formanden
Jeg vil gerne takke de tre ordførere for disse fremragende betænkninger. Vi går nu over til udtalelserne fra andre udvalg.

Bösch
Hr. formand, jeg vil gerne gratulere ordførerne med deres arbejde, navnlig fru Cederschiöld, om hvis betænkning jeg har udarbejdet denne udtalelse fra Budgetkontroludvalget. Jeg synes, det er heldigt, at vi behandler netop disse betænkninger i en uge, ved hvis begyndelse vi havde formanden for Revisionsretten her og drøftede hans beretning om det europæiske budgets finansielle situation og manglende stabilitet.
Det er en af denne folkerepræsentations fornemme opgaver at våge over, at statsborgernes eller skatteborgernes interesser ikke lades upåagtede i det forenede Europa.
Revisionsretten gjorde opmærksom på det europæiske budgets manglende stabilitet i dets egenskab af subventionsbudget. Det var efter min mening meget vigtigt. Betragter vi nu denne manglende stabilitet lidt nøjere, konstaterer vi, at de største tilfælde af svig finder sted i forholdet ca. 1: 2 inden for området egne indtægter. Senest siden undersøgelsesudvalget om svig i forbindelse med transit har vi vidst, hvad det betyder. Det drejer sig her om milliarder af ecu, der årligt går tabt for vores skatteborgere. Således som der opereres dér, hvor hele vognladninger af cigaretter og kød forsvinder, er det selvfølgelig intet andet end organiseret kriminalitet.
Her har vi virkelig en enorm interesse i at bekæmpe disse ting. Det er ret beset en skændsel, som formanden sagde, hvor få medlemsstater der samarbejder herom. Jeg mener, at det er Europa-Parlamentets pligt igen og igen at gøre opmærksom på disse uheldige forhold. Det er sket i Deres betænkninger, og det gratulerer jeg Dem med.

Fischbach
Hr. formand, mine damer og herrer, det er med stor interesse, jeg følger denne forhandling. Jeg vil først gerne sige, at det ganske rigtigt er første gang, at Parlamentet nu høres om disse syv sager, der falder ind under området retslige og indre anliggender. I forhandlingen her til morgen behandler Parlamentet de første seks betænkninger, hvoraf fem direkte vedrører den organiserede kriminalitet, men også den handlingsplan, som er udarbejdet af Gruppen på Højt Plan.
Jeg har med stor opmærksomhed læst fru Cederschiölds betænkning. Jeg vil gerne ønske hende til lykke med dette særdeles detaljerede arbejde. I denne betænkning om den organiserede kriminalitet henviser ordføreren til det arbejde, der er udført af Gruppen på Højt Plan, som afspejler Rådets beslutsomhed og vilje til at opnå fremskridt på området. Der er netop tale om en samlet helhed, der er velstruktureret og konkret, især på grund af tidsplanens skæringsdatoer for iværksættelsen af de forskellige foranstaltninger. Det er klart beklageligt, at det på grund af den særdeles korte frist, Rådet havde givet Gruppen på Højt Plan til at aflægge beretning for Det Europæiske Råd, ikke har været muligt at høre Parlamentet forinden.
Jeg vil ikke desto mindre sige, at dette måske alligevel har givet Dem lejlighed til at udføre Deres arbejde i fred og ro; et arbejde, der som sagt er af den allerstørste kvalitet, og jeg regner da også med at kunne anvende en række af fru Cederschiölds forslag til en senere forbedring af Gruppen på Højt Plans forslag. Det er klart, at der er en række mangler i denne handlingsplan, som snarest må udfyldes, men det, der først og fremmest havde betydning, var uden tøven at gå i gang med at bekæmpe den organiserede kriminalitet.
Derfor, hr. formand, har det luxembourgske formandskab heller ikke tøvet med at forelægge Rådet de fire udkast til fælles aktioner, som ligeledes er genstand for forhandlingerne her til formiddag. Jeg vil nu nævne de glimrende betænkninger af hr. Bontempi om oprettelse af et europæisk retligt netværk og om strafbarhed af bestikkelse i den private sektor, samt de udmærkede betænkninger af hr. Orlando om evaluering af den internationale forpligtelse til at bekæmpe den organiserede kriminalitet og om strafbarhed for deltagelse i en kriminel organisation i medlemsstaterne.
Jeg har ved flere lejligheder gentaget over for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Retsudvalget, at det luxembourgske formandskab agtede at foregribe udkastet til Amsterdam-traktat ved allerede nu at høre Parlamentet om de vigtige beslutninger, der skal træffes.
Som De ved, bliver denne høring obligatorisk i udkastet til traktat fra Amsterdam, ikke blot for instrumenter under den tredje søjle, det vil sige det retlige samarbejde - hvormed man først og fremmest skal forstå konventioner - men også for de nye instrumenter som afgørelser og rammeafgørelser. Jeg har sat særlig stor pris på Parlamentets reaktionsevne, for det har vist sig rede til og villig til med kort frist at behandle de udkast til fælles aktion, som formandskabet forelagde det.
Jeg vil ikke gå ind i detaljerne omkring de fire aktioner, der er til forhandling i dag. Jeg vil nøjes med at sige, at vi vil undersøge dem med den største opmærksomhed og bestræbe os på at fastholde en række forslag, der kan indgå i de tekster, vi forelægger Rådet om retlige og indre anliggender den 4. og 5. december i Bruxelles. Det er mit håb, at mindst to af de fire fælles aktioner, De behandler her til formiddag, kan vedtages af Rådet af udenrigsog justitsministrene på dettes næste møde den 4. og 5. december i Bruxelles.
Tillad mig ved denne lejlighed kort at udtrykke min beklagelse over for Dem, hr. formand, og over for Parlamentet, at De af tidsmæssige årsager ikke har kunnet afgive en udtalelse om udkastet til fælles aktion om et program for udveksling, uddannelse og samarbejde rettet til de ansvarlige for bekæmpelsen af organiseret kriminalitet. Det er det såkaldte Falcone-program, som er et vigtigt ledsageprogram til flere foranstaltninger under handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret kriminalitet.
Endelig vil jeg gerne henvendt til hr. Nassauer sige, at vi har sat stor pris på ordførerens forelæggelse af sin betænkning om fastsættelse af prioriteter for samarbejdet om retlige og indre anliggender for perioden 1. januar 1998 til Amsterdam-traktatens ikrafttræden. Det er således første gang, at vi vedtager en sådan handlingsplan, som nu er forbedret gennem tilføjelse af nye områder, der vil blive sat på vores prioriteringsliste. Rådet agter at vedtage dette udkast til resolution senest den 4. december i Bruxelles, da Amsterdam-traktaten jo ikke er trådt i kraft endnu, hvilket vi dog håber, snart vil være tilfældet.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne endnu en gang understrege, hvor positiv jeg finder EuropaParlamentets reaktion på udkastene til fælles aktioner. Jeg vil naturligvis lytte nøje til alt, hvad der bliver sagt her i salen til formiddag.

Gradin
Hr. formand, hvis man spørger Den Europæiske Unions borgere, hvad der bekymrer dem mest, svarer et overvældende flertal, at Unionen bør prioritere kampen mod den internationalt organiserede kriminalitet. Jeg hilser derfor parlamentsmedlem Cederschiölds betænkning og de betænkninger, som parlamentsmedlemmerne Bontempi og Orlando har fremlagt, velkommen.
Topmødet i Dublin havde den organiserede kriminalitet som et af dens vigtigste punkter. Derfor blev der nedsat en gruppe på højt niveau med repræsentanter for medlemslandene og Kommissionen. Gruppen fik til opgave at udarbejde en handlingsplan. Kommissionen har hele tiden været ansporende i arbejdet med handlingsplanen. Topmødet i Amsterdam vedtog planen. Den kan ses som et første skridt i vores arbejde for at gøre noget ved de alvorlige kriminalitetstrusler og imødekomme vores borgeres uro. Det er derfor glædeligt, at Ministerrådet har stillet sig bag, at både medlemslandene og Unionens institutioner sammen skal sætte kraft bag ordene i handlingsplanen og gøre kampen mod organiseret kriminalitet virkelig effektiv. Kommissionen har et vigtigt ansvar for, at 20 af planens 30 anbefalinger bliver til politisk virkelighed. Dagens debat viser, at alle Unionens institutioner må tage deres ansvar i kampen mod den organiserede kriminalitet.
Lad mig også sige noget om selve de saglige spørgsmål. Organiseret kriminalitet er ikke noget nyt, hvilket også Cederschiöld understregede, men med den nye teknologi, den stigende handel og de stadig hurtigere transportmidler er den vokset og har forandret sig. Organiseret kriminalitet har taget stadig mere sofistikerede metoder til sig og er i stadig højere grad blevet et internationalt fænomen. Udviklingen på kommunikationsområdet har ført meget godt med sig. Samtidig giver Internet og andre elektroniske kontaktnet for handel og pengetransaktioner dog den organiserede kriminalitet nye muligheder.
Virkeligheden taler sit tydelige sprog. Vi har i dag i Den Europæiske Union 15 forskellige retssystemer. Vi har forskellige definitioner af bedrageri, og vi har store forskelle i reglerne for banker og finansiel virksomhed. Denne splittede situation forstår den organiserede kriminalitet at udnytte. Samtidig stiller dette skærpede krav til mere samarbejde og større effektivitet i Unionens bekæmpelse af kriminalitet. Vi mærker også stadig mere klart, hvordan organiseret kriminalitet trænger ind på Unionens egne samarbejdsområder. Det kan være landbrugs- og eksportsubventionerne, de statslige indkøb eller handel med miljøfarlige varer, for ikke at tale om den omfattende handel med narkotika og med mennesker.
Netop nu er UCLAF i færd med at undersøge smugling af miljøfarlige stoffer, som nedbryder ozonlaget. Dette er et eksempel på de nye problemer, vi må tage os af. Cederschiöld-betænkningen understreger, at handlingsplanen drejer sig om dels at definere problemerne, dels foreslå indgreb. Jeg synes også, det er vigtigt, at vi skaffer os et mere indgående kendskab til forskellige kriminalitetsfænomener.
For at vi skal gøre fremskridt i kampen mod den organiserede kriminalitet, må vi først have en fælles synsmåde på, hvordan vi effektivt skal agere i disse spørgsmål. Det gælder både under den nuværende Maastricht-traktat og under den nye Amsterdam-traktat. Desværre synes medlemslandene alt for ofte at ville hævde deres egen suverænitet i disse spørgsmål. Jeg er derfor enig i, at vi bør gå frem skridt for skridt på grundlag af en fælles opfattelse af, hvordan vi skal håndtere de nye kriminalitetsproblemer. Det kan dreje sig om den hurtigt voksende kriminalitet med elektroniske hjælpemidler, indtrængen i databaser, pengevask og lignende.
Cederschiöld-betænkningen udtaler sig også for et samarbejde mellem medlemslandenes politi- og retsmyndigheder snarere end en harmonisering af lovgivningen på EU-niveau. Jeg deler opfattelsen, at samarbejdet må komme i første række. Det er også derfor, jeg for nylig har foreslået det flerårige handlingsprogram Falcone. Programmet er indrettet på uddannelse og udveksling mellem dem, der arbejder i forskellige nationale myndigheder med kampen mod organiseret kriminalitet.
Af samme årsag støtter jeg forslaget i parlamentsmedlem Bontempis betænkning om at skabe netværker for medlemslandenes retlige ekspertise. Et andet godt forslag i samme retning er tanken om en særlig samarbejdsgruppe for retseksperter fra medlemslandene i UCLAF. Forslaget blev fremført af parlamentsmedlem Tomlinson i transitbetænkningen, som vi diskuterede allerede i foråret.
Det er imidlertid ikke nok blot med mere samarbejde. Der kræves også klare og tydelige regler, for at de forskellige retssystemer skal kunne fungere sammen. Jeg tænker blandt andet på behovet for gensidig bistand i retssager, inklusive gensidige regler for bevisførelse. Det drejer sig ikke om at harmonisere strafferetlige systemer. Derimod er det nødvendigt at lukke de smuthuller i Unionens retssystem, som den organiserede kriminalitet udnytter. Det gælder om at skabe en effektiv og ligeværdig beskyttelse i medlemslandene. Målet skal være, at forbryderne ikke skal slippe væk på grund af forskelle i vores forskellige retssystemer.
Bontempi-betænkningen om et fælles indgreb mod korruption i den private sektor er et godt eksempel i denne sammenhæng. Vi skal kunne opnå resultater, selvom medlemslandene ikke har de samme straffesatser mod privat korruption. Vi skal dog definere disse forbrydelser på samme måde, og der må findes nogenlunde ensartede minimumstraffe for dette.
I den samme betænkning beklager parlamentsmedlem Bontempi, at det fælles indgreb mod korruption ikke tillader nogen rolle for domstolen. Jeg er fuldt ud enig. Vi bør vende tilbage til dette, når Amsterdam-traktaten er blevet ratificeret. Problemerne med domstolens manglende beføjelser er også blevet taget op i Orlando-betænkningen om et fælles system for vurdering og iværksættelse af internationale aktiviteter i kampen mod organiseret kriminalitet. I samme betænkning foreslås, at Kommissionen skal have en aktiv rolle i dette arbejde. Selvfølgelig støtter jeg det forslag.
Cederschiöld-betænkningen betoner også behovet for forebyggende indgreb, hvilket også tages op i handlingsplanen. Jeg deler opfattelsen, at de kriminalitetsforebyggende indgreb kræver både støtte i en fuldt dækkende lovgivning og en effektiv anvendelse af vel afvejede metoder. Jeg beklager, at handlingsplanen ikke tilstrækkeligt har fremhævet de sociale og økonomiske faktorer, som ofte er roden til kriminalitet, ikke mindst i storbyerne. Planen foretager imidlertid alligevel en tilknytning til strukturfondene som et middel til at bedre kunne bekæmpe storbykriminalitet. Det er noget, jeg synes, det er vigtigt, at vi går videre med. Den sociale misere i storbyer er grobund for organiseret kriminalitet. For mit vedkommende ser jeg ikke noget modsætningsforhold mellem det præventive arbejde på den ene side og det repressive arbejde på den anden i kampen mod kriminalitet. Vi har brug for begge.
Orlando-betænkningen tager spørgsmålet om deltagelse i kriminelle organisationer op. Grundlæggende for at en person skal kunne dømmes for deltagelse i en kriminel organisation er, efter min mening, dennes handlen. Det synes jeg er vigtigt at slå fast.
Cederschiöld-betænkningen tager også det problem, som hænger sammen med udveksling af information i en og samme sag mellem domstole i forskellige medlemslande, op. Jeg har selv måttet være vidne til, hvordan forsinkelser med informationsudveksling mellem de forskellige retssystemer direkte kan være til fordel for de kriminelle. Det kan tage så lang tid, at de kriminelle simpelt hen går fri. Ministerrådet diskuterer i øjeblikket en konvention for at forbedre mulighederne for gensidig retlig bistand. Arbejdet er langt fremme, og jeg håber, at en politisk beslutning vil kunne træffes i løbet af næste år. I denne sammenhæng er Parlamentets forslag om en europæisk anklagemyndighed interessant.
Jeg vil desuden gerne sige nogle ord om Unionens udvidelse mod Øst- og Centraleuropa. Det er åbenbart, at kampen mod organiseret kriminalitet og korruption bliver et vigtigt indslag i de kommende medlemskabsforhandlinger. Handlingsplanen foreslår derfor en særlig samarbejdspagt mod organiseret kriminalitet, og at den skal indgås mellem kandidatlandene og EU's medlemslande. Sammen med formandskabet er Kommissionen nu i gang med at studere, hvordan en sådan pagt skal udformes. Efter min opfattelse bør denne samarbejdspagt give klare retningslinjer for, hvordan vi skal angribe organiseret kriminalitet inden for rammen for en pre-accession strategy . Indgrebsforslagene bør præsenteres i god tid før topmødet i Cardiff til næste forår. Målet bør være, at de siden skal indgå i de partnerskabstraktater, der vil blive indgået med hvert medlemsland.
Lad mig afslutningsvis understrege, hvor vigtigt det er, at vi bruger alle vores instrumenter i kampen mod den organiserede kriminalitet. Medlemslandene har allerede en række konventioner liggende på deres borde. Jeg tænker på Europol, udleveringskonventionen og på konventionen om bedrageri og svig. Jeg vil gerne appellere til Parlamentets medlemmer om at udnytte deres kontakter i de respektive hjemlande til at sørge for, at disse konventioner kan blive ratificeret så snart som muligt.

Formanden
Mange tak, fru kommissær, for Deres klare fremstilling og for denne opsang til vores regeringer.

Schulz
Hr. formand, kære kolleger, på den socialdemokratiske gruppes vegne vil jeg gerne takke alle ordførere for det intensive arbejde i de sidste uger og måneder. Jeg begynder med fru Cederschiöld, som skulle løse en meget vanskelig opgave, nemlig at bringe de jo meget forskellige opfattelser, den meget forskellige forståelse for begreberne, de forskellige udgangspunkter for definitionen af organiseret kriminalitet og fastlæggelsen af, hvad der skal til for at bekæmpe den, under én hat. Jeg synes, hun har løst denne opgave på fremragende vis. Det ændrer ikke noget ved, at der sikkert fortsat vil være principielt forskellige opfattelser af det ene eller det andet spørgsmål. Alligevel kan vi gå ind for den tilgrundliggende ledende tanke og de væsentlige punkter i fru Cederschiölds betænkning.
Det gælder naturligvis også for hr. Rinaldo Bontempis arbejde og hr. Leoluca Orlandos oplæg. Gennem alle betænkninger, gennem fru Cederschiölds stillingtagen til handlingsplanen fra Gruppen På Højt Plan og gennem de forslag, der nu er stillet til hr. Orlandos og hr. Bontempis enkeltforanstaltninger, går det samme problem som en rød tråd: At vi - som kommissæren sagde - som Parlament spiller en vigtig rolle, det er balsam for vores sjæle, fru kommissær, blot bliver jeg nødt til at supplere Deres udsagn, desværre ikke på det rette sted. For EuropaParlamentet skal på længere sigt - det vil jeg begrunde i formiddag - blive den afgørende lovgiver i forbindelse med bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet i Europa. Det har ikke noget formål, at vi appellerer til vores kolleger i de nationale parlamenter og siger: Venner, skynd jer med at ratificere den forelagte konvention, det er rigtigt. Det ændrer imidlertid ikke noget ved den kendsgerning, at vi på bestemte områder inden for kriminalitet bliver nødt til at nå frem til et fællesskab og til en beføjelse til Den Europæiske Union, hvad angår bekæmpelse af kriminalitet. Jeg vil forsøge at gøre det klart for Dem ved hjælp af eksempler fra praksis.
I henstilling 19, som fru Cederschiöld har taget stilling til i sin betænkning, vil Gruppen på Højt Plan intensivere samarbejdet mellem medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder. Fru Cederschiöld siger, at samarbejdet ikke skal foregå centralistisk, men direkte mellem medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder og dernæst foreslår hun et flersproget leksikon med de forskellige retsbegreber. Jeg indrømmer, at det er en fascinerende idé. Jeg vil også gerne en dag, bare for sjovs skyld, slå op i dette værk. Efter den tale, hr. Orlando holdt her, spørger jeg blot mig selv, om mafiaen også udgiver et flersproget leksikon med de forskellige retsbegreber. Eller om den ikke allerede arbejder, mens vi her stadig forholder os afventende. Det er jo dét, der er det egentlige problem, og det er endvidere det problem, hr. Fischbach, som vi har måttet se dukke op efter Amsterdam. Vi gjorde i Amsterdam en erfaring, som for mig - det sagde jeg også til mine kolleger, som i går drøftede Méndez de Vigoog Tsatsos-betænkningen her - er skelsættende. Amsterdam er indledningen til en ny fase, ikke en fortsættelse af Maastricht-fasen. Og det er således, fordi den stadig stærkere uddybning på det økonomiske område, som nu suppleres med en fælles valuta, og den dermed forbundne - jeg vil i første omgang sige modige - de facto-tilstand af statslig art i den indre sikkerhed netop ikke ledsages af en lige så nødvendig uddybning, men fordi det nationalstatslige forbehold som øverste mål dér fortsat holdes frem. Vi er måske kommet fremad på nogle punkter, f.eks. i asylpolitikken. Personligt har jeg ganske vist det indtryk, at det snarere er sket af opportunistiske grunde af indenrigspolitisk art for at få det skubbet et eller andet sted hen, hvor man er fri for dette ubehagelige emne. Men i forbindelse med alle andre emner om uddybning så vi i Amsterdam, at vi har en frist på fem år, ved hvis udløb der kommer til at stå en enstemmig afgørelse om indlemmelse i fællesskabsrammen. Og jeg vil gerne have at vide, om så ikke til slut det nationalstatslige forbehold vil blive gjort gældende i alle 15 medlemsstater.
Det vil så ende med, at vi her får forelagt en betænkning, som hr. Orlando - jeg har også haft ondt af ham i dette spørgsmål - har skullet udarbejde, og hvis titel De endnu en gang må gøre Dem klar. Vi vil blive hørt om udarbejdelsen af et spørgeskema til kontrol af nationalstaternes gennemførelse af de foranstaltninger, der på forhånd var erkendt som værende nødvendige for Fællesskabet. Jeg forudsiger i dag, at vi snart får en fælles foranstaltning forelagt til høring med henblik på, hvilke foranstaltninger Den Europæiske Union vil træffe for at rykke for gennemførelsen på nationalt plan af de foranstaltninger, der på forhånd var erkendt som værende nødvendige for Fællesskabet. Jeg mener ikke, vi kommer videre på den måde i bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet. Vi har efter min vurdering brug for en modig afgørelse gående ud på, at når vi kan se, at der findes områder inden for kriminalitet, som hverken politiet eller de retshåndhævende myndigheder i de nationale stater kan klare alene, så bliver vi nødt til at delegere disse opgaver til Den Europæiske Union, og dér skal det lægges ind under en kommissærs kompetence med Europa-Parlamentets lovgivende beføjelse. Det er det første klare punkt.
Det andet punkt er, at det ganske vist er fremtidsmusik, men efter min mening skal vi i dag præcist kræve det her. Det andet punkt er ligeledes, at vi i mellemtiden naturligvis bliver nødt til at leve med, at det netop ikke er sådan, som vi gerne ville have det, og at vi må skrue ned. Men så skal vi også, når vi skruer ned, det vil sige, finder ud af, hvad der kan gøres nu, være mere modige. At være mere modig betyder for mig, at vi - og fru Cederschiöld har forsøgt at antyde det i sin betænkning - bliver nødt til at nå frem til et så snævert samarbejde som muligt på grundlag af den mellemstatslige kooperation. Men det går ikke på samme måde - og det siger jeg henvendt til Dem, hr. rådsformand - som med Europol.
Når vi i de nationalstatslige parlamenter - jeg ved det fra debatten i den tyske forbundsdag og i forbundsrådet - i forbindelse med protokollen om immunitet til de tjenestemænd, som skal udgøre en europæisk politiorganisation, i højere grad er nødt til at beskæftige os med, at de folkevalgte repræsentanter i medlemslandene er bange for, at vigtige grundlæggende rettigheder i den demokratiske retsstat krænkes ved oprettelsen af dette politikorps, når vi i højere grad er nødt til at drøfte, hvorfor Europol-tjenestemænd egentlig har behov for en integral immunitet end at drøfte, hvilke tekniske muligheder de skal have, og hvilken uddannelse de har brug for med henblik på at kunne jage forbrydere, så er efter min mening det grundlæggende udgangspunkt i Rådet forkert.
Samtidig vil jeg gøre opmærksom på følgende: De overvejelser, vi allerede fremkom med i forbindelse med Europol-betænkningen, og som også til stadighed dukker op i alle øvrige fælles foranstaltninger, f.eks. i handlingsplanen fra Gruppen På Højt Plan, hænger sammen med, at man erkender, at bortfaldet af grænsekontrollen i Den Europæiske Union, at toldskrankerne, der er afskaffet, og at Den Europæiske Union selv med sine umådelige økonomiske aktivitetsfelter frembyder stadig flere muligheder for forbryderbander og organiseret kriminalitet. Kommissæren var selv inde på, at inden for vores egne kompetenceområder trænger den organiserede kriminalitet i forbindelse med svig og korruption sig mere og mere på, men vi har efter min vurdering stadig ikke i tilstrækkelig grad erkendt, at der så også skal satses mere intensivt på kvalificeringen af de tjenestemænd og organisationer, der skal imødegå den.
De omtalte Falcone-programmet, fru kommissær. Det anser jeg for uomgængelig nødvendigt. Vi har brug for tjenestemænd, som er i stand til at omgås moderne teknologi. Vi har brug for retshåndhævende myndigheder, som er i stand til at gennemskue den moderne økonomisystematik. Jeg er temmelig sikker på, at det for fremtiden bliver vigtigere i stedet for hurtige biler med blå blink at få bedre tjenestemænd, der kan arbejde og tillige betjene avancerede computeranlæg. Derfor er det et af de rigtigste skridt, der er taget i de sidste år, at hovedvægten nu lægges på integration i forbindelse med uddannelse og kvalifikationer.
Vi har en lang fase med et meget intensivt samarbejde bag os. Jeg vil til slut på min gruppes vegne ikke kun takke ordførerne, men også Rådets formand. Hr. Fischbach, De lovede os i Luxembourg, at De i forbindelse med alle foranstaltninger i den tredje søjle konsekvent vil overholde resultaterne fra Amsterdam, som er positive for Parlamentet, bl.a. den obligatoriske høring af Europa-Parlamentet. Det har De gjort i de foreliggende tilfælde. Vi vil gerne anmode Dem om at give det videre til de følgende rådsformandskaber, så vidt De kan, for EuropaParlamentet kan bidrage med noget væsentligt, således som De ser af debatten i formiddag, og således som De selv har sagt.

Pirker
Hr. formand, mine højtærede damer og herrer, hr. Schulz henledte med rette opmærksomheden på, at det er temmelig let at udøve organiseret kriminalitet. Den organiserede kriminalitet har penge til rådighed i næsten ubegrænsede mængder, bruger dem til at købe de mest moderne kommunikationsmidler for, som politiet naturligvis kun kan drømme om, bruger dem til at købe og uddanne personale, har den mest moderne og bedste logistik til rådighed og en stor afgørende fordel: Den organiserede kriminalitet behøver ikke at rette sig efter vores love. Alle disse fortrin har ført til, at den organiserede kriminalitet har bredt sig i vores samfund, i vores stat, og at den i sidste instans underminerer vores samfund.
Jeg har forhørt mig hos eksperter, som beskæftiger sig med kriminalitetsbekæmpelse, og de har konstateret, at ca. hver tredje forbrydelse allerede skal rubriceres som organiseret kriminalitet. Det er altså på høje tid at træffe effektive foranstaltninger! Derfor en særlig tak til alle dem, som nu af hensyn til Europas borgere med intensive samarbejdsforanstaltninger, som rækker ud over nationalstatslige interesser, vil gribe effektivt ind mod denne organiserede kriminalitet.
En særlig tak naturligvis til ordførerne, først og fremmest for fru Cederschiölds omfattende betænkning og de meget vigtige betænkninger om retligt samarbejde af hr. Bontempi og hr. Orlando. Mens det er lykkedes os allerede at nå positive resultater i det politimæssige samarbejde - jeg behøver kun at henvise til Europol og Schengen - står vi for det retlige samarbejdes vedkommende absolut ved begyndelsen. Her gælder det om at få indført supplerende væsentlige foranstaltninger, for politiet får kun succes i det omfang, det lykkes at få en fælles juridisk ramme, ikke kun for forfølgelsen, men naturligvis også i forbindelse med fælles registrering af kriminalitet.
På min gruppes vegne vurderer jeg derfor det netværk, som hr. Bontempi har foreslået, som noget yderst positivt, der skal bringe retsmyndigheder og eksperter sammen, så de ved det samme og lærer fælles retstraditioner at kende, for at tage disse første skridt til en harmonisering af retten, som vil være mulig dér, hvor det især drejer sig om nye registre over kriminalitet.
Men det er uomgængeligt nødvendigt at udarbejde dette register inden for området organiseret kriminalitet og medvirken til organiseret kriminalitet. Ellers er og bliver vi tabere i kampen mod den organiserede kriminalitet. Som folkevalgte repræsentanter skylder vi borgerne her at kræve alle tænkelige foranstaltninger, for borgerne bryder sig ikke om, at kun forbrydere nyder godt af det åbne område, men at det åbne område Europa ikke medfører øget sikkerhed for borgerne selv. Jeg anmoder derfor Rådet om at tage alle disse sager op, og jeg ved, at en intensiv fortsættelse af dette samarbejde vil være i gode hænder hos minister Fischbach og hans kolleger.

Caccavale
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror ikke, at der er nogen i hele Europa. der er så tåbelig, at han ville påstå, at den organiserede kriminalitet eller mafiaen ikke findes. Jeg siger højt og tydeligt: Mafiaen findes! Den er meget stærk, velorganiseret, udgør et internationalt og grænseoverskridende fænomen, som råder over langt større instrumenter end de forældede instrumenter, som Den Europæiske Unions små medlemsstater og også andre lande uden for Unionen har adgang til. I dag er den organiserede kriminalitet en stor trussel for retsstaten og demokratierne i mange lande. Den angriber disse landes økonomiske og produktive knudepunkter; dette sker i mange unge demokratier gennem hvidvaskning af sorte penge og gennem den internationale narkotikahandel, våbenhandel osv.
Dette er i dag et erkendt faktum, som man ikke kan komme uden om. Der er derfor et stærkt behov for et europæisk retligt netværk, en tættere tilknytning og snævrere samordning mellem dem, der står for forebyggelsen og bekæmpelsen af dette fænomen. Men når alt dette er sagt, så må vi ikke glemme, at bag det rimelige krav om mere effektive instrumenter kan der være skjult en fristelse, nemlig at vi efter at Europa er blevet inficeret - som hr. Orlando udtrykte det - med den organiserede kriminalitets negative sider, kommer til at tilføre det endnu en virus, nemlig den retslige fundamentalisme, de juridiske genveje og særlovgivninger, undtagelserne og en for rudimentær ret til at forsvare de individuelle frihedsrettigheder.
Man har bedt os om en ligevægt: det er lige præcis det, vi ønsker, men det skal være i fuld respekt for de individuelle forsvarsrettigheder, som for eksempel den direkte forbindelse mellem kriminel handling og den anklagede, som nogen nu er ved at give køb på. Vi mener, at det er nødvendigt, at domfældelser sker på grundlag af objektiv bevisførelse og ikke kun på grundlag af angiveri til fordel for særligt gode levevilkår. Dette er efter vores mening ligevægt, ellers ville bekæmpelsen af kriminaliteten føre til det modsatte resultat, og midlet ville være værre end ondet, fordi vi så rammer borgerne i deres afmagt over for statsmagten, men lader de virkelige og store forbrydere gå ustraffede.

Goerens
Hr. formand, hr. rådsformand, kære kolleger, den ekspertgruppe, der nedsattes af Det Europæiske Råd i Dublin, har på rekordtid afgivet resultatet af sit arbejde i form af en handlingsplan til bekæmpelse af organiseret kriminalitet. De 15 politiske retningslinjer og 30 henstillinger, der indgår i handlingsplanen, er nu at sammenligne med en ny, stor og vigtig byggeplads, der er præget af en intens aktivitet, og som endnu i sine væsentligste aspekter er ukendt for den brede offentlighed.
I denne forbindelse vil jeg gerne fremkomme med følgende bemærkninger. For det første er det nødvendigt at sørge for, at der i forbindelse med bekæmpelsen af organiseret kriminalitet sker en hurtig omsættelse til national ret af de fælles aktioner, hvoraf de første allerede vil blive vedtaget i begyndelsen af næste måned. Ratificeringssituationen - selvom man snarere burde tale om ikke-ratificeringssituationen - for Europolkonventionerne eller for eksempel udleveringskonventionen gør det nødvendigt, at medlemsstaterne handler hurtigst muligt.
For det andet er det klart, at hvad angår bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet og de midler, der skal anvendes på dette område, er vi inde på et meget følsomt område, især med hensyn til respekten for forsvarets rettigheder. Det siger sig selv, at ELDR-Gruppen, som jeg har den ære at udtale mig på vegne af, tillægger dette aspekt særlig stor betydning.
For det tredje har forbedringen af den parlamentariske kontrol med beføjelserne i den tredje søjle, som er et krav, Parlamentet ved gentagne lejligheder har fremsat, fået ny betydning under det nuværende rådsformandskab. Jeg vil gerne i denne forbindelse hylde især den nuværende formand for Rådet (justits og indre anliggender), Marc Fischbach, for at have givet en ny fremdrift til Parlamentets deltagelse, som hans efterfølgere ikke kan - og forhåbentlig heller ikke vil - ignorere.
For det fjerde vil jeg ligeledes takke ordførerne, fru Cederschiöld, hr. Orlando og hr. Bontempi, fordi det er lykkedes dem at udarbejde vores holdning inden for de frister, der var nødvendige, for at Rådet kunne få kendskab til Parlamentets holdning i tide.

Mohamed Alí
Hr. formand, vi behandler i dag handlingsplanen for den fælles aktion til bekæmpelse af organiseret kriminalitet, som er godkendt af Europa-Rådet i Amsterdam, og flere forslag til fælles aktioner, som videreudvikler forskellige anbefalinger, herunder nævnte plan.
Selvom der er blevet sagt mange ting af stor interesse i denne debat, vil jeg gerne fremhæve nogle ligeledes vigtige aspekter, som vi ikke må glemme, hvis vi ønsker at opnå en sammenhængende og koordineret indsats for hele Den Europæiske Union i kampen mod den organiserede kriminalitet.
Den Europæiske Union skal træffe vidtgående og indbyrdes koordinerede forholdsregler for at forbedre, forenkle og accelerere det internationale samarbejde med henblik på at forhindre, at de moderne kriminelle organisationer mere og mere tilpasser sig til de svagheder og smuthuller, der eksisterer i Den Europæiske Unions strafferetlige system.
Alligevel må Den Europæiske Union i alle disse aktiviteter altid være opmærksom på at respektere lovens og demokratiets principper samt menneskerettighederne. Og især de grundlæggende frihedsrettigheder, således som de fortolkes af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg.
For at sikre dette er det væsentligt at garantere en demokratisk og retlig kontrol af de forskellige handlinger, der gennemføres. Det er unødvendigt her at nævne den mangel på demokrati, der er på disse områder inden for Den Europæiske Union. Man behøver ikke at gå længere, end til at Europa-Parlamentet ikke er blevet hørt om handlingsplanen, hvilket udgør en modsigelse i forhold til traktatens bestemmelser.
Endvidere vil jeg gerne fremhæve vigtigheden af en global og sammenhængende politik på social-, ungdoms- og uddannelsesområdet med henblik på forebyggelse af den organiserede kriminalitet.
Handlingsplanens sociale fokus er for begrænset. Kriminaliteten stimuleres især dér, hvor de skader, der sker på det offentlige plan, ikke repareres. Handlingsplanen skal omhandle sociale aspekter som social sikring, den stigende fattigdom, reduceret integration i de traditionelle socialsystemer, fejl i byplanlægningen - blikhuse, ghettoer osv. og kommunernes og byernes forsømmelighed.

Roth
Hr. formand, kære kolleger, for at undgå enhver misforståelse er der naturligvis opstået en reel, alvorlig og truende situation på grund af den internationale kriminalitet, og den skal imødegås med et internationalt politisamarbejde! Men en retsstatslig fremgangsmåde forudsætter altid nøjagtig viden om, hvad fænomenet organiseret kriminalitet er, og hvem man griber ind over for.
Et højtstående tjenestemand sagde engang: "Jeg ved, hvad det er, men jeg kan ikke beskrive det nøjagtigt.« Det er imidlertid ikke nok til skride ind! Derfor tager min kritik hovedsagelig sigte på den helt upræcise definition af organiseret kriminalitet. Den beskriver i fru Cederschiölds betænkning bandekriminalitet og ledsagekriminalitet, men den nævner ikke et væsentligt kendetegn og en væsentlig bestanddel, nemlig at kriminaliteten vinder indflydelse hos og infiltrerer statsapparatet.
Den uklare og upræcise definition gør det muligt at sætte alle midler ind, når det så bliver farligt. Men så benyttes udtrykket "organiseret kriminalitet« som en hovednøgle, der åbner alle låse, alle tabuer, alle grundlæggende rettigheder og dermed opbløder retsbeskyttelsessystemet. Et populært eksempel herpå er Europol, hvis beføjelser udvides i handlingsplanen, uden at retssikkerheden øges. Jeg skal ikke nu komme ind på demokratisk og juridisk kontrol eller på, at der vidt og bredt ikke findes nogen europæisk statsadvokatur.
Vi siger afgjort nej til tanken om lige våben. Staten kan og må ikke anvende forbrydelsens kriminelle metoder og midler. Hensigten helliger ikke midlet! Det er en sygelig udvidelse af de grundlæggende rettigheder, som kritikere siger, der taler om, at alt for mange grundlæggende rettigheder er af det onde, og at man bliver nødt til at vove mindre demokrati. Demokrati og grundlæggende rettigheder er fundamentet og står ikke til rådighed, heller ikke og netop ikke i bekæmpelsen af kriminalitet.
Jeg støtter udtrykkelig det, fru Gradin sagde. Jeg mener, at der i handlingsplanen frem for alt mangler et afsnit om forebyggelse og forskning i årsagerne. Forskning i årsagerne betyder, at den nødvendige kriminalitet gribes om roden, i stedet for at man forsøger at kurere symptomerne. Mange tak til fru Gradin og til Rådet, mange tak trods alle kontroverser eller i kraft af alle kontroverser til de tre ordførere, ligeligt fordelt, men lidt mere ligeligt til hr. Orlando.

Pradier
Hr. formand, jeg tror, at vi først må give de tre ordførere, fru Cederschiöld, hr. Bontempi og hr. Orlando, en stor tak for kvaliteten af deres betænkninger.
Dette udkast til fælles aktion har den ulempe, at det ikke er af bindende natur, og at det hviler på en mild konsensusmetode, som vi alle frygter en smule. Det har den fordel, at det fastsætter målsætninger på lang sigt, hvilket man kun kan glæde sig over.
Teksterne lider måske også lidt under det forhold, at de hovedsagelig er italiensk inspirerede, da Italien var det første land, der så sig hovedkulds konfronteret med disse problemer. Men man bør måske nok passe på ikke at betragte hele den europæiske virkelighed gennem italienske briller.
Disse betænkninger omtaler i udpræget grad visse aspekter, måske for mange, men undlader at nævne visse andre aspekter. Hvor forfatterne omhyggeligt beskriver problemerne omkring heroinhandel, skattesvig med tobaksprodukter, menneskehandel, hvidvaskning af sorte penge, er de til gengæld meget diskrete med hensyn til den morderiske terrorisme, der ikke desto mindre udgør en meget velorganiseret form for kriminalitet. Og det er her problemet ligger: den givne definition er alt for upræcis, og det i en sådan grad, at forsvarets rettigheder og beskyttelsen af menneskeliv til tider lider derunder.
Et antal erhverv kan være ganske direkte knyttet til disse forhold, jeg tænker her især på advokat- og notarerhvervene. De særlige undersøgelsesmidler skal styres med stor forsigtighed. Endvidere vil det sandsynligvis også være nødvendigt at præcisere Europols rolle, ansvar og kontrollen med det.
Betænkningen om det europæiske retlige netværk, betænkningen af hr. Bontempi, har fået vores fulde støtte. Med hensyn til de øvrige betænkninger, har vi af de grunde, som jeg lige har nævnt, enkelte forbehold. Der er faktisk tale om tekniske foranstaltninger, som efter vores mening mangler et politisk råderum, som vi måske er nødt til at vente lang tid på endnu.

Buffetaut
Hr. formand, her til formiddag forhandler vi om en række betænkninger om bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet og om det europæiske retlige samarbejde.
Vores gruppe mener, at disse alvorlige spørgsmål om retsvæsen, borgerlige frihedsrettigheder og den offentlige sikkerhed pr. definition henhører under staternes kompetenceområde, og at justitsvæsenet er et overhøjhedsområde i sig selv. Desuden forudsætter en effektiv udøvelse af dette område, der på samme tid er respektfuld over for de individuelle rettigheder, at det er så nær på borgerne som muligt. Statsniveauet forekommer os derfor det mest egnede. Men det er rigtigt, at mellemstatsligt samarbejde og en styrkelse af det er en nødvendighed i en tid, hvor kriminaliteten bliver mere og mere internationaliseret og organiserer sig gennem netværk og veritable internationale forbrydersyndikater: det er en nødvendighed af hensyn til effektiviteten og en nødvendighed for at sikre borgerne respekt for loven og sikkerheden. Dommerne bag Genève-appellen har da også tydeligt understreget dette.
De betænkninger, der forelægges os her til morgen, er generelt af stor interesse og kvalitet. De kommer med nye forslag, der fortjener at blive nærmere undersøgt. Vi kan imidlertid kun beklage, at det i disse tekster alt for ofte bliver foreslået at gøre medlemsstaternes egne retlige og indre anliggender til et fællesskabsområde. Dette forekommer os farligt af hensyn til de individuelle rettigheder og demokratiet. Dette spørgsmål kan naturligvis gøres til genstand for en debat, men så må det ske åbent og foran Europas borgere.
Man kan ikke oprette en europæisk strafferet i det skjulte, og slet ikke uden at have gennemført en formel høring af de berørte folk. I denne forbindelse skal det nævnes, at udkastet til Amsterdam-traktaten, gennem protokollen om anvendelsen af nærhedsprincippet, indirekte bekræfter princippet om fællesskabsrettens forrang over for den nationale ret, herunder forfatningsretten, et princip, som indtil nu kun har været baseret på retspraksis.
Vi mener, at dette problem bør diskuteres åbent foran Europas folk, og det er derfor af disse årsager, der har med demokratiet i den europæiske integrationsproces at gøre, at vi ikke kan stemme for alle de forslag, vi skal udtale os om her til formiddag.

Blot
Hr. formand, kære kolleger, teknisk set yder handlingsplanen og Parlamentets betænkninger et positivt bidrag til denne bekæmpelse af den organiserede kriminalitet. Når dette er sagt, må jeg tilføje, at jeg ikke er sikker på, at der i praksis vil blive ført en effektiv kamp, for problemet er ikke kun teknisk, men også politisk, moralsk og endda religiøst.
Der er klare kontraster mellem for eksempel den politiske vilje til at ophæve grænserne og viljen til at bekæmpe den organiserede kriminalitet. Men det er især den dominerende forsonlige, egalitaristiske og kosmopolitiske ideologi i Vesten, der i virkeligheden fremmer kriminaliteten. Medlemsstaterne accepterer ofte forhold, der ikke er i overensstemmelse med deres antimafia-holdning. Det er der ikke noget nyt i. Historisk er det en kendt sag, at amerikanerne efter 1945 i Italien fremmede mafiaens tilbagevenden.
Filosoffen Hegel har skrevet, at »når mennesket eliminerer Gud og betragter sig som fuldstændigt suverænt, skaber det de moralske forudsætninger for ikke længere at respektere sine egne«. Det er utvivlsomt denne filosofiske udvikling i Vesten, der i dag forklarer stigningen i den organiserede kriminalitet.
Uden en kritik af det aktuelle magtapparat vil de mafiagrupper, der har medskyldige i bestemte politiske lag eller endda i staternes magtapparater, ikke for alvor kunne bekæmpes, også selvom man giver udtryk for det modsatte.

Elliott
Hr. formand, jeg må sige, at hele denne sag, som vi er i gang med at drøfte her til formiddag, viser, at vi som Europæisk Union ikke er nået særlig langt inden for hele området retlige og indre anliggender i forhold til de enorme fremskrdt, vi har gjort på visse andre områder, f.eks. den økonomiske eller finansielle sektor og mange andre aspekter af livet. Det bliver mere og mere klart, hvor vigtigt det er at gøre noget ved mange af disse forhold. Tag f.eks. spørgsmålet om forældremyndighed, hvor forældrene er statsborger i hver sin medlemsstat. Så har vi også spørgsmålet om udlevering. Så er der også harmoniseringen af retlige straffe, som volder betydelige vanskeligheder. Så er der spørgsmålet om kautionsordninger og mange andre. Disse emner skal behandles hurtigt, og jeg håber stærkt, at det britiske formandskab, som starter i begyndelsen af næste år, vil bidrage til fremskridt inden for dette område.
Jeg er også bekymret over behandlingen af mennesker, som arresteres og varetægtsfængsles i en medlemsstat, hvor de ikke er borgere, mens de afventer retssagen, hvor de ofte tilbageholdes i ualmindelig lang tid pga. rent tekniske problemer i forbindelse med oversættelse af dokumenter eller forskelle i retssystemerne i de enkelte medlemsstater. Hvis de er skyldige, skal de naturligvis straffes, men de må ikke behandles under værre forhold end i deres eget land.
Hvis jeg lige må gå videre til Europol - som spiller en afgørende rolle, og som vi bør støtte - så er det meget vigtigt, at alle medlemsstaterne hurtigst muligt ratificerer konventionen, så vi kan komme videre. Organiserede internationale kriminelle organisationer har en indbygget fordel: De bekymrer sig ikke ret meget om grænser, nærhedsprincipper, forskelle i landenes retssystemer osv. De opererer frit, og alt for mange gange står medlemsstaternes lovhåndhævelsesmyndigheder så med hænderne bundet på ryggen. Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender blev for et par måneder siden orienteret af en række italienske anklagere, der beskæftigede sig med bestikkelsesretssager i Italien. De sagde, at når de skulle indhente oplysninger fra andre medlemsstater i forbindelse med deres efterforskning, skulle de mange gange skrive dusinvis af breve og vente i månedsvis, nogle gange i årevis, før de fik svar. Tænk, hvis overhovedet for en international kriminel organisation skulle vente et år eller skrive 26 breve, før han fik svar fra en af sine håndlangere. Jeg tror ikke, den pågældende håndlanger ville leve ret længe, hvis han ikke svarede på det første brev! Vi må sikre os, at vores lovhåndhævelsesprocedurer og -systemer kan konkurrere efektivt med de internationale kriminelle organisationer, vi har i dag.
Jeg må dog sige, at jeg ikke kan støtte, at Europol skal have videre beføjelser, herunder operative handlingsbeføjelser, før vi har etableret en passende struktur for demokratisk og politisk ansvarlighed for Europols aktiviteter - det har vi tydeligvis ikke i øjeblikket. Vi skal også have etableret et system til efterforskning i et uafhængigt politiklagenævn af eventulle klager fra borgere i medlemsstater om Europols aktiviteter. Et sådant uafhængigt politiklagenævn skal være mindst lige så effektivt som de eksisterende nævn i medlemsstaterne, og forhåbentlig bliver det endnu mere effektivt.
Afslutningsvis kan jeg sige, at de britiske Labourmedlemmer kan gå ind for alle betænkningerne med undtagelse af den anden betænkning af Orlando, som vi undlader at stemme om. Vi har visse problemer med den udvidede rolle, der er tiltænkt Kommissionen samt problemer i forbindelse med den retssituation, der foreslås i betænkningen, hvad angår Det Forenede Kongerige. På dette område er der problemer, der skal undersøges nærmere.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, siden den begyndende europæiske integrationsproces i 1957 proklamerede sit mål om en stadigt tættere union mellem de europæiske folk, er vi nået langt. Vi er mange, der har deltaget, og vi nyder det privilegium, at vi i dag rent undtagelsesvis har et vidne iblandt os, hr. minister Fischbach, som repræsentant for Rådets forsæde - noget, som Rådets forsæde desværre ikke har forvænt os med, når der forhandles om interessante emner - og han kan i dag - trods sin lave alder - bringe vidnesbyrd på baggrund af sin lange erfaring i Trevi-gruppen.
Og vi er nået langt siden det første øjeblik, hvor unionen mellem de europæiske folk blev fastsat som mål. I dag er formålet, som fastsættes i Amsterdam-traktaten, oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Men - og andre kolleger har sagt det før mig - dette frihedsområde drejer sig dog meget mere om varernes og tjenesteydelsernes frie bevægelighed end om personers. Og når der er tale om personers bevægelighed omfatter det til dels også kriminelles bevægelighed, og der er endnu ikke udtænkt tilstrækkeligt effektive midler til på betryggende vis at bekæmpe de kriminelles frie bevægelighed.
Ud over at hilse den nye formulering af traktatens artikel 29, 30 og 31 velkommen, altså den væsentlige ændring, der fastsættes i de tidligere artikler K.1, K.2 og K.3, for disse indeholder målet om oprettelse af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, kan vi stille os selv følgende spørgsmål: Efter at have opnået meget på det økonomiske område, er vi nu nået ind til knoglen, knoglen i opbygningen af Europa, en knogle, som er hård at gnave på, nemlig området med værdierne. Vi kan ikke længere fortsætte med at gøre fremskridt - som hr. Bontempi har sagt, og som hr. Orlando har fremhævet - hvis vi ikke bliver enige om områder, som vedrører værdierne, fordi de omfatter borgernes grundlæggende rettigheder. Vi må vide, hvad organiseret kriminalitet er, og, som hr. Pradier så udmærket fremhævede det, vi må tilpasse bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet efter de aktuelle forhold, for der er ikke længere kun tale om organiseret kriminalitet med økonomiske årsager, men også organiseret kriminalitet med politiske årsager i Den Europæiske Union, nemlig terrorisme.
Og i denne forbindelse, i disse fire fælles aktioner, som fremlægges - ud over fru Cederschiölds glimrende betænkning, der desværre på dette område fastholder handlingsplanens tvetydighed - har det luxembourgske formandskab haft modet til at gå ud over den stramme ramme, der stadig omgiver den gældende ret i henhold til Maastricht-traktaten, og har brugt, hvad der allerede er et mål i Amsterdam-traktaten. Der er på ingen måde tale om at »unionisere«, men om at overveje, hvad disse værdier er, og på baggrund heraf overveje, hvorledes dette store onde for Europas borgere kan bekæmpes.

Schaffner
Hr. formand, min første bemærkning går ud på, at Parlamentet nu før første gang er blevet hørt af Rådet vedrørende en sag under den tredje søjle, og det glæder jeg mig over.
Med hensyn til handlingsplanen til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet kan vi kun tilslutte os bestræbelserne på en fælles og samordnet indsats sammen med styrkelsen af politisamarbejdet og samarbejdet på det retlige område og inden for toldområdet.
Naturligvis bør man fremme oprettelsen af direkte forbindelser mellem medlemsstaternes politimyndigheder som et første skridt på vejen til et fælles retligt område. Det er imidlertid vigtigt at bevare de nationale enheder, der arbejder sammen med Europol for at undgå for stor spredning af information.
Hvad de ønskede centrale kontrolsystemer på det retlige område angår, er det nødvendigt med en mere præcis angivelse af, hvad det er, man ønsker. Man må ikke glemme, at Europol først og fremmest er en politimæssig struktur. Men vi er enige i, at de specielle undersøgelsesmetoder bør harmoniseres med tiden.
Derimod går et flertal i min gruppe imod den idé, der udtrykkes i V-Gruppens ændringsforslag 14. At legalisere salg af narkotika er bestemt ikke en tilstrækkelig foranstaltning til at undgå, at profitten fra narkohandelen tilgår den organiserede kriminalitet. Tobak og alkohol sælges frit, og resultatet taler for sig selv. Hvis et sådant ændringsforslag vedtages, vil vi være nødt til at stemme hverken/eller om betænkningen som helhed.
Til gengæld deler vi hr. Bontempis frygt for, at de eksisterende forbindelser mellem den organiserede kriminalitet og korruptionen udgør en fare for retsstaten og de demokratiske institutioners stabilitet.
Vi er glade for, at man anerkender den politiske vigtighed af en debat om det retlige samarbejde og indførelsen i Europa af instrumenter, der gør det muligt for retsembedsmænd at etablere kontakt med modparter fra de andre lande, der også står over for problemerne med den organiserede kriminalitet. Vi støtter disse første skridt til at indføre praktiske instrumenter, der kan forbedre effektiviteten af det internationale retlige samarbejde.
Til gengæld vedrører det vigtigste forslag i betænkningen af hr. Orlando om den internationale forpligtelse til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet den rolle, som i den mellemliggende evalueringsperiode skal gives til Kommissionen, selvom Rådet har ønsket at tildele medlemsstaterne disse opgaver. Dette er vores gruppe imod, og vi vil derfor stemme hverken/eller i den endelige afstemning om hele denne betænkning, såfremt dette forslag vinder genklang.

Thors
Hr. formand, kampen mod organiseret kriminalitet står højt på den politiske dagsorden i Europa i dag. Det er godt, at vi koncentrerer vores kræfter om at kæmpe mod sådan grænseoverskridende kriminalitet, som de enkelte lande ikke kan klare. Men der er altid, når Europa iværksætter kraftige indgreb mod kriminalitet, en risiko for overdrivelser. Det gælder også for dette forslag om kriminalisering af deltagelse i visse organisationer. På trods af at aktiviteten stiger, må vi altid sørge for, at der findes ret til et effektivt forsvar, det vil sige, at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist, og at man kun skal være ansvarlig for det, som findes at være gjort med vilje. Derfor vil vores gruppe støtte ARE-gruppens ændringsforslag nr. 18.
Vi vil betone retsstatsprincippet. Den Europæiske Union ønsker jo, at lande, som ansøger om medlemskab i Unionen, skal respektere dette princip. Så må vi i det mindste ikke glemme det selv; vi ville i givet fald være meget dårlige læremestre. En del af retsstatsprincippet er også legalitetsprincippet i strafferetten, at de straffe, som fastlægges, skal være eksakte og at det nøjagtigt skal fremgå, i hvilke situationer man anses at have begået en så bebrejdelsesværdig gerning, at man kan idømmes en straf.
Listen over, hvilken virksomhed der er kriminel, er for eksempel ikke udtømmende i forslaget til fælles indgreb og opfylder derfor ikke rigtig retsstatsprincippet. Jeg spørger også mig selv, om vi ikke strækker det strafferetlige ansvar for langt i udvalgets ændringsforslag 12, som indebærer, at personer er strafbare, hvis de har deltaget i en vis type organisation, selvom de ikke varigt eller dybtgående har indgået i organisationens struktur. Hvis vi sammenligner med de forslag, der findes, f.eks. om at denne strafbarhed skal gælde for personer, som har deltaget i for eksempel computerkriminalitet, kan det blive en for stærk kriminalisering.

Ephremidis
Hr. formand, forhandlingen under et, de fire-fem betænkninger og alle talerne har alt sammen efter min mening fremvist interessante idéer og forslag på visse områder, men de er også præget af et fælles grundlag, et fælles udgangspunkt. De betragter problemet organiseret kriminalitet på et nationalt og europæisk plan på en ensidig måde, fordi de kun går ind for en repressiv fremgangsmåde og filosofi, og dermed en repressiv praksis.
Hr. formand, det mener jeg er nytteløst. Denne fremgangsmåde er nu blevet diskuteret og anvendt i årtier og er ikke blevet ændret, ligesom den organiserede kriminalitet heller ikke er blevet inddæmmet, men tværtimod har udviklet sig og er blevet gigantisk stor i vore dage. Problemet er altså at se disse to aspekter under et og derfor lægge hovedvægten på forebyggelse. Vi må med andre ord se i øjnene, at det drivhus, hvori den organiserede kriminalitets ukrudt vokser, er vores landes nuværende økonomiske, sociale og politiske tilstand. Her trives, ja stortrives, den organiserede kriminalitet på europæisk og nationalt plan. Lad os ikke glemme dette faktum, som bør være udgangspunktet for løsningen af problemet. Vi må heller ikke glemme, at det er denne kriminalitet, der har forbindelser til politi- og domstolsmyndigheder og de administrative myndigheder og selv politiske ledelser og regeringer. Vi må ikke glemme, hvilken styrke der ligger bag narkoforbrydercirklerne, våbensmugleriet, indvandringen og den moderne slavehandel.
Hr. formand, vi tror på, at disse to metoder bør kombineres. Forebyggelse straks og naturligvis derefter de nødvendige repressive foranstaltninger, men med forsigtighed. For jeg frygter, at de udvidelser, som her foreslås, kan blive til et påskud for at kneble de demokratiske friheder og bagbinde varetagelsen af mindretallenes interesserer til fordel for et begrænset flertals etablerede profitinteresser.

Gahrton
Hr. formand, til bekæmpelse af den internationale kriminalitet findes Interpol. Derfor er det ganske mærkværdigt, at Cederschiöld-betænkningen ikke nævner Interpol med et eneste ord. Desværre får jeg indtrykket, at den forhenværende Interpol-formand, også forhenværende svenske rigspolitichef, Carl Persson, havde ret, da han i denne uge offentligt udtalte, at EU's indsatser mod international kriminalitet delvis er et unødigt dobbeltarbejde.
Cederschiöld-betænkningen kræver blandt andet en centralt besluttet harmoniseret straffelovgivning, det vil sige en centralt styret enhedsstat af en type, som man troede var havnet på historiens skraldeplads. Sådan bygger man ikke engang en forbundsstat - i USA er straffelovgivningen jo ikke totalharmoniseret.
Naturligvis er der en del gode forslag i betænkningen, som vi vil støtte. Vi vil dog stemme nej ved den endelige afstemning om Cederschiöld-betænkningen, da vi er tilhængere af en seriøs kamp mod international kriminalitet, et styrket Interpol-samarbejde. Vi vil imidlertid ikke medvirke til at gøre EU til en centralt styret politistat.

Dupuis
Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på det forhold, at hr. Orlando med sine smukke argumenter om modernisering og tilpasning til en ændret situation i virkeligheden foreslår en tilsidesættelse af selve grundlaget for vores frihedsrettigheder. I alle medlemsstaternes retsordener findes begrebet meddelagtighed i forbrydelse, hvorimod hr. Orlando vil have os til gøre således, at denne ret anerkendes, også hvis der ikke er tale om en konstateret forbrydelse. Dette er at åbne døren for heksejagter og for en europæisering af et retssystem, nemlig det italienske, der er en ren katastrofe, fordi det i årevis har sat titusinder af uskyldige mennesker bag tremmerne.
Dette er retfærdighedsfundamentalisme, det er peronisme, og det vil være en katastrofe for Europa. Vores gruppe kan naturligvis ikke støtte en sådan betænkning, der går ind for en meget nem måde at skjule det egentlige problem, som er narkotikaen og narkohandelen, der udgør mere end 80 % af den organiserede kriminalitets omsætning. Jeg vil i stedet henlede kollegernes opmærksomhed på det presserende behov for at legalisere denne »erhvervsgren« og dermed berøve mafiaen 80 % af dens indtægter.
Jeg vil gerne ligeledes opfordre hr. Orlando til at anmelde mig for meddelagtighed i forbrydelse. Sammen med Marco Pannella og andre medlemmer af mit parti har jeg i de sidste uger uddelt hash i Roms gader. Jeg har gjort det offentligt, jeg vil gøre det igen sammen med mange andre, fordi det store problem i dag er at få legaliseret handel, produktion og afsætning af alle narkotiske stoffer.

Schmid
Hr. formand, det er godt, at vi i dag taler udførligt om organiseret kriminalitet, og det vil vi blive nødt til at gøre tiere. Det hænger sammen med, at det analytiske refleksionsniveau, hvad eget virke angår, stadig ligger højere hos dem, som organiserer kriminalitet, end hos nogle af dem, som leverer skønmaleri af dette emne i Europa-Parlamentet.
Det skal endvidere med i debatten, at vi bliver enige om, hvad organiseret kriminalitet betyder. Det vil jeg illustrere med et eksempel. Bag et tasketyveri i en storby kan der ligge to ting. På den ene side kan der være tale om en enkeltstående handling hos en stofmisbruger, der vil skaffe penge til køb af narkotika. Det er ikke organiseret kriminalitet. Men det kan også være, at en gruppe specialister er blevet fløjet ind, som systematisk bearbejder denne by, stjæler kreditkort og allerede samme aften igen sidder i flyet på vej over Atlanten, mens kurerer fragter disse kreditkort til andre verdensdele, hvor de så anvendes. Det kan man få ca. ECU 25.000 for. Det stjålne omsættes via en professionel hælergruppe igen i penge, pengene samles sammen og sluses med hvidvaskningsteknikker ind i det normale økonomiske kredsløb. Så har vi med organiseret kriminalitet at gøre, og den forskel skal man lægge mærke til.
Det skal endvidere med i debatten, at vi gør os klart, at der er berøringsflader mellem det såkaldte normalsamfund og den organiserede kriminalitet. Hvad mener jeg med det? Det, der gør kampen mod hvidvaskning af penge så vanskelig, er, at de teknikker, der anvendes dertil, ikke på nogen måde adskiller sig fra, hvad skatteunddragere gør, når de vil vaske deres sorte penge hvide. Og derfor findes der også i politik en beskyttelsesgarde af folk, som i deres klientels interesse forhindrer en skrappere lovgivning. Det er så de samme folk, for hvem bankhemmeligheden er vigtigere end det hemmelige skriftemål, selvom de går i kirke om søndagen.
Det skal endvidere med i denne debat, at de svage punkter skal klart frem. Det er entydigt et svagt punkt, hr. rådsformand, at Gruppen på Højt Plan vedrørende Organiseret Kriminalitet og anvendelsen af moderne teknologi i forbindelse dermed først kommer nu. I hvilken verden har ministrene da levet indtil nu? Når man ved, at organiseret kriminalitet har mange penge til rådighed og udviser virksomhedsstrukturer, er det da helt klart, at disse organisationer kan købe sig specialister og teknikere og tillige moderne teknologi. Og det gør de også! Det har de gjort i årevis! Det er i sidste øjeblik, vi begynder at overveje, hvorledes vi kan sikre bestemte teknologier bedre mod misbrug. Der skal være en debat, som kan sammenlignes med den, vi førte i anledning af de såkaldte dual use produkter på rustningsområdet. Det er produkter, som man kan anvende til forskellige formål, og vi bliver derfor nødt til at bekymre os om, hvor de havner.
Jeg vil nævne to eksempler: De apparater, man bruger til at forfalske kreditkort totalt, kan man uden yderligere tilladelse købe efter eget valg på det frie marked. Ingen bekymrer sig om, hvor disse apparater ender. Mens vi meget omhyggeligt passer på, at ingen får fat i det papir, der trykkes penge med, er der ingen, der bekymrer sig om plasticpengene. Det er et paradoks! Et andet eksempel: Vi har nu et forslag fra Kommissionen til, hvorledes man skal behandle kryptering. Erhvervslivet ønsker ingen begrænsninger. Når jeg læser det dokument, så er erhvervslivets standpunkt slået helt igennem i Kommissionen, og sikkerhedsaspekterne kommer i sidste række. Dét må vi ikke tillade.

Amadeo
Hr. formand, handel med mennesker, pædofili og misbrug af børn, våben- og narkohandel, bestikkelse, hvidvaskning af sorte penge og bedragerier er i dag karakteristisk for en civilisation, der har mistet sit etiske ståsted og dør - som Paul Valéry sagde det - af sine instinkters død, af de principper, som ligger til grund for det civile samfund og forbindelserne mellem mennesker. Det er presserende nødvendigt at indlede en fælles aktion, hvor vi forpligter os til at tage det tredje årtusindes udfordringer op.
Der må skabes et solidt og velegnet grundlag for at bekæmpe så trist aktuelle fænomener som menneskehandelen, der er en form for organiseret kriminalitet på verdensplan, der uden skrupler nu gennem masseindvandringsbølgerne til Europa er ved at importere ulykkelige medmennesker, som foruden den svindel, de udsættes for, også får den lussing, som tilbagesendelsen til hjemlandet er; eller pædofilien og misbruget af børn, der afspejler en skrækkelig virkelighed, der tillader umenneskelige instinkter at gå ud over de allersvageste grupper, der i højeste grad har brug for beskyttelse.
Nu prøver vi endelig at få handlingerne til at gå hånd i hånd med de fine ord, og EU forsøger skriftligt at nedfælde et system for samarbejde på politiområdet og dermed indføre fælles politikker på det strafferetlige område. Desværre gøres dette uden forinden at have hørt Parlamentet og uden, at det er lykkedes at træffe et fornuftigt valg mellem mellemstatsligt samarbejde, der efter vores mening er et forældet begreb, og harmonisering af medlemsstaternes gældende straffelovgivninger, som er den vej, udviklingen må bevæge sig hen ad.
Den organiserede kriminalitet udgør en modvægt til statsmagten. For at bekæmpe den effektivt må man råde over et fornuftigt lovsystem, der anerkendes af alle, og et retligt samarbejde, der rækker fra det mellemstatslige område frem til fællesskabsområdet, og som indeholder strafferetlige sanktionsmuligheder som udpegning af strafferetligt ansvar og dermed tilbageholdelse og udlevering. Dermed vil vi iværksætte et bekæmpelsessystem, der vil være så meget desto mere effektivt som dets grundlag er et absolut værdisystem, der er tilpasset de tider, vi lever i.

De Esteban Martín
Hr. formand, mine damer og herrer, for det første vil jeg også gerne lykønske ordførerne med disse betænkninger. Som det allerede er blevet fremhævet i denne forhandling, kan ingen undgå at være opmærksom på vanskelighederne ved at bekæmpe den organiserede kriminalitet, der udnytter varernes, kapitalens, personernes og tjenesteydelsernes frie bevægelighed samt enhver teknologisk fornyelse.
Jeg tror, at tiden er kommet, hvor vi må forlade de traditionelle modeller for kriminalitetsbekæmpelse, som er baseret på forældede idéer om hermetisk lukkede grænser, og i stedet anvende nogle metoder, der er baseret på et tæt samarbejde mellem retsmyndighederne, politiet og toldmyndighederne på tværs af vores nationale grænser.
Vi må ikke glemme, at Europas borgere har en særlig interesse i, at den offentlige og private sikkerhed garanteres, og derfor mener jeg, at det er Den Europæiske Unions ansvar at bekæmpe den organiserede kriminalitet ved at styrke det retslige og politimæssige samarbejde. Dette er indeholdt i de politiske orienteringer om handlingsplanen, der også fremæhver nødvendigheden af at forbedre anvendelsen af allerede indførte foranstaltninger, især i forbindelse med udlevering, og styrke udviklingen af præventive midler.
Jeg er enig med ordfører fru Cederschiöld i, at det er nødvendigt at fremme og styrke oplysningskampagnerne om virkningerne af de kriminelle organisationers handlinger og især fremme effektive midler mod de forhold, der er fremmende for den organiserede kriminalitet.
Jeg beklager dog dybt, således som også min kollega fru Palacio Vallelersundi tidligere fremhævede det, mangelen på en klar definition af den organiserede kriminalitet i handlingsplanen.
I denne forbindelse må vi ikke glemme, at den organiserede kriminalitet omfatter mange forskellige former for kriminalitet. Efter min mening bør en fuldstændig definition af den organiserede kriminalitet - og i henhold til bestemmelserne i Amsterdam-traktatens artikel K.3, punkt e) - omfatte de grundlæggende elementer for forbrydelserne og straframmer for organiseret kriminalitet, terrorisme og narkotikahandel.
De organiserede kriminelle begår alvorlige forbrydelser, det er farlige forbrydere, som forvolder skade på de demokratiske institutioner og øger befolkningens usikkerhed. Den organiserede kriminalitet handler ikke kun om, hvad vi kunne kalde »kriminelle handelsfolk«. Deres formål er ikke kun fortjeneste og opnåelse af en vis økonomisk gevinst, men vold, og dette omfatter desværre terrorisme.
Alligevel og afslutningsvis mener jeg, at denne debat i generelle træk udgør et vigtigt skridt og et vigtigt politisk signal, og jeg insisterer på, at Europas borgere har krav på et svar på deres ønske om effektiv justits, og vi må derfor give offentligheden et corpus iuris , som tilbyder en effektiv løsning på samarbejdsproblemerne inden for bekæmpelsen af organiseret kriminalitet. Og mine damer og herrer, jeg tror, at vi med denne fælles aktion har taget et vigtigt skridt, selvom der stadig er lang vej tilbage i kampen mod den organiserede kriminalitet.

Andrews
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren og sige, at det sandelig er på tide, vi tager denne debat i Parlamentet, men jo mere vi taler, jo mindre foretager vi os tilsyneladende i sådanne sager.
De kriminelle organisationer overalt i Den Europæiske Union har enorme ressourcer - som langt overstiger selv Den Europæiske Unions budget - og de bruger disse ressourcer til bestikkelse, korruption, fri bevægelighed for narkotika og hvidvaskede penge over hele Fællesskabet.
I min egen valgkreds var der for nogle år siden ingen vilje til at tackle problemet med narkotika i dele af valgkredsen i den indre by. Først for nylig har den irske regering gjort noget for at tage kampen op mod narkobaronerne. Før foregik alt på gaden. Folk vidste, hvem der var pusher. De vidste, hvem der hvidvaskede penge. De vidste nøjagtigt, hvad der foregik, men der blev åbenbart ikke gjort noget ved det.
Nu har regeringen oprettet Criminal Assets Bureau. Det betyder, at de overalt i Den Europæiske Union har konfiskeret ejendom og indefrosne bankkonti, der tilhører kriminelle organisationer i Irland. Desværre er der et andet element, nemlig vidnebeskyttelsesprogrammet. Nogle af de værste kriminelle fremstår som vidner og får meget milde straffe.
Vidnebeskyttelsesprogrammet har både en forside og en bagside. Helt ærligt, så er det efter min mening ikke noget særligt retfærdigt system, fordi nogle af landets værste kriminelle bliver sat på fri fod. Måske får fire eller fem hærdede kriminelle milde straffe for at fælde én. Dette aspekt af lovgivningen må vi undersøge nærmere.

Formentini
Hr. formand, den organiserede kriminalitet har en meget stor evne til at tilpasse sig situationen og øge sin omsætning. For tiden er en af de mest profitable handelsvarer mennesker. Der er tale om en handel, der på den ene side er med til at styrke nettene bag disse kriminelle aktiviteter, og på den anden side naturligvis genererer en betydelig indtjening.
Italien er i dag et meget svagt led i bekæmpelsen, fordi landets kyster oplever en invasion uden fortilfælde. Jeg udsender her i Parlamentet en alvorlig advarsel, fordi den italienske regering forsøger at minimisere situationen og sender sine egne medlemmer rundt for at fortælle, at alt er i orden, hvorfor Schengen-aftalen godt kan træde i kraft. Dette er altsammen usandt: vi har en ukontrolleret situation, som ikke kan styres, og så svarer den italienske stat igen med mundtlige forsikringer, medens den i praksis, i sine love, fremmer folks adgang til italiensk territorium uanset herkomst. Fra Italien fortsætter disse desperate kriminalitetens infanterister mod resten af Europa, først til Po-sletten og derefter til resten af Europa.
Der er derfor behov for en stor overvågningsindsats, og jeg opfordrer Parlamentet til at gøre sit yderste for at imødegå dette indvandringsfænomen.

d'Ancona
Hr. formand, Bekæmpelse af den organiserede kriminalitet er et emne, som Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, som jeg er formand for, har udarbejdet en række beslutninger om. Vi er altid meget kritiske, men i dag vil jeg komplimentere kollegerne, som på meget kort tid har samarbejdet meget kollegialt. Jeg vil også give en kompliment til medlem af Kommissionen, Anita Gradin, samt til Rådets formand, hr. Fischbach, fordi jeg synes, at det, der sker her i dag, faktisk er afslutningen på et godt samarbejde. Jeg håber også, at De får noget ud af det. Jeg har forstået, af indlæggene af kommissæren og af ministeren, at der virkelig også vil ske noget med bidraget og rådgivningen fra dette Parlament.
Jeg vil derfor ikke gå særlig meget ind på alt det, der foreslås i beslutningerne, for det har De selv gjort på bedste måde. Det drejer sig egentlig kun om et par ting.
Først og fremmest skal den organiserede kriminalitet ikke kun bekæmpes på papiret, men i den hårde samfundsmæssige virkelighed. Derfor afventer vi nu, hvad der vil ske med alle de gode forslag både fra Rådet og fra os.
Og lige to bemærkninger til. Den første er, som Bontempi allerede udførligt har været inde på, men fordi det er så svært, vil jeg alligevel pege på noget, der er lettere sagt end gjort, nemlig det, at det med hensyn til alt det, som vi nu organiserer for at bekæmpe kriminaliteten, skal vi naturligvis være opmærksomme på den bedste og på den mest forsvarlige måde at sørge for den personlige beskyttelse. Vi må ikke blive til en politistat eller et politi-Europa, hvor individuelle friheder og individuel beskyttelse ofres på den kollektive angsts alter. Dette skal vi overveje en ekstra gang.
Den anden bemærkning vedrører de smalle og diffuse margener mellem den organiserede kriminalitet og den økonomiske kriminalitet. Dette gælder begge veje. Mafiaens infiltrering i kredsen af ærlige politikere, forretningsfolk og andre hæderlige borgere, men også omvendt. Forretningsfolk og politikere, der, som vi alle ved, har forbindelser til mafiamiljøet. Særligt dette grå og uklare område skal vi være meget opmærksomme på. Dette skal kortlægges og hellere før end senere. Men endvidere, hr. formand, håber jeg, at minister Fischbach's eksemplariske arbejdsmåde gives videre med en stafet til det følgende formandskab.

Reding
Hr. formand, på trods af de mangler, som ordføreren har påpeget, bør vi stille os positivt til handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret kriminalitet, hvormed vi endelig får mulighed for at reagere mod en form for kriminalitet, der tager til i omfang og skader udviklingen af det indre marked.
Det drejer sig således om at undgå, at den frie bevægelighed for personer og de frie vare- og kapitalbevægelser bag vores rygge fører til en forøgelse af markedet for narkotika, bedrageri, prostitution, ulovlig våbenhandel og menneskehandel, hvidvaskning af sorte penge, og så videre.
En harmonisering eller i hvert fald en indskrivning i alle medlemsstaternes strafferet af en juridisk definition af begrebet organiseret kriminalitet er efter min mening en forudsætning, uden hvilken en sådan handlingsplan ikke kan iværksættes, for hvordan kan man organisere en effektiv bekæmpelse af en dårligt defineret og slet identificeret fjende?
Bør man i øvrigt ikke, før man fastsætter nye metoder til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet, først forsøge at anvende de eksisterende midler bedre? I betænkningen foreslås det med rette at prioritere en forbedring af samarbejdet mellem de medlemsstater, der endnu ikke har undertegnet de eksisterende konventioner om bekæmpelse og tilpasning af straffereglerne, eller som under henvisning til deres nationale suverænitet ikke udnytter alle de muligheder, som disse konventioner giver.
På et område, hvor der på trods af et styrket samarbejde ikke har været tilstrækkelige resultater, er der behov for en harmonisering gennem en gradvis tilnærmelse af medlemsstaternes strafferet og fastsættelse af minimumnormer.
Det er indlysende, at de forbrydere, der deltager i den organiserede kriminalitet, har den største gavn af de forskellige systemers indbyrdes uoverensstemmelser og medlemsstaternes udprægede modvilje mod at samarbejde. Det er derfor på tide, at bekæmpelsen af denne form for kriminalitet, der til stadighed forøges, samordnes på europæisk plan; den handlingsplan, som vi har fået forelagt, udgør et skridt i den rigtige retning. Dette behov for en styrket indsats fremgår i øvrigt af to betænkninger for nylig, nemlig betænkningen af hr. Schulz om misbrug af børn og betænkningen af undertegnede om bekæmpelsen af terrorisme.
På trods af de interessante forbedringer, som Amsterdam-traktaten indeholder, er samarbejdet mellem politimyndighederne og de nationale retssystemer langt fra tilfredsstillende, for alt for ofte hindres fremskridt på grund af nationale suverænitetshensyn, og man glemmer, at et manglende samarbejde inden for Den Europæiske Union ikke er til gavn for borgerne, men kun for de kriminelle, og det vil derfor først være muligt at føre en virkelig kamp mod den organiserede kriminalitet, når man indser, at et stadig stigende antal problemer kun kan løses på europæisk plan.

Vanhecke
Hr. formand, et minuts taletid er naturligvis ikke overdrevet meget til at behandle fire eller fem betænkninger, og jeg må derfor indskrænke mig til en enkel betænkning. Min erfaring fra mit hjemland er generelt, at myndighederne systematisk kapitulerer over for de kriminelle. I store byer som Bruxelles er der gader og områder, hvor politiet ikke længere må optræde, og hvor selv de offentlige transportmidler ikke længere kan komme, og hvor de sidste gode borgere, som ikke har midler til at flygte, er overladt til jungleloven.
Min betænkelighed er således, at når myndighederne ikke tør eller vil tage sig af de små lokale problemer, hvordan vil de så bekæmpe den internationale kriminalitet?
Kort sagt, det første problem i bekæmpelsen af kriminaliteten er slet ikke, at Fællesskabets beføjelser endnu er meget små - og jeg taler i øvrigt ikke for en udvidelse af Fællesskabets beføjelser, men kun for et meget nært samarbejde mellem medlemsstaterne - problemet er et spørgsmål om mentalitet og politisk vilje til at bekæmpe kriminaliteten. Jeg vil påstå, at den politiske vilje og mentaliteten i dag desværre langt fra er til stede i Europa, mens den f.eks. findes i en lille bystat som Singapore, hvor det er lykkedes at udrydde kriminaliteten.

Filippi
Hr. formand, jeg vil gerne med nogle hurtige overvejelser støtte det glimrende arbejde, som ordførerne har udført, og som de nu omhyggeligt har forklaret os. Det første aspekt, jeg vil omtale, er, at temaer af denne art har en direkte forbindelse til mere generelle spørgsmål, som vi i går behandlede under forhandlingen om vores vurdering af Amsterdam-traktaten. I den generelle politiske debat behandler vi gerne spørgsmål om Den Europæiske Unions politiske integration, men først når vi behandler konkrete problemer som dette, viser vi evne og reel vilje til at fortsætte ad den politiske integrationsproces' vej.
Ud fra dette synspunkt mener jeg, at det udførte arbejde - og jeg tror, at mit hjemlands regering tilslutter sig denne vurdering - ganske rigtigt er vigtigt, men at der er brug for mere mod. I dag er samarbejdet mellem medlemsstaterne ikke længere tilstrækkeligt: vi må finde mod til at vedtage politikker for den indre sikkerhed, bekæmpelse af kriminalitet og andre vigtige områder som f. eks. beskatningsspørgsmål ved at arbejde hen imod en harmonisering og et mere ensartet regelsæt, der gør det muligt for os at imødegå og løse de virkelige problemer.
Jeg tror, at vi i vores arbejde bør koncentrere os om denne indsats, også ved en forbedring af de forelagte tekster og ved at arbejde for, at vores analyser og skøn i nær fremtid udmønter sig i konkrete harmoniseringsbestemmelser.
Nu vil jeg gerne nævne de efter min mening virkelige prioriteter. Vi må tage os sammen og finde ud af, hvilke emner vi kan imødegå på europæisk plan og isolere dem fra andre emner, der bedre kan løses i et samarbejde mellem medlemsstaterne. Jeg vil gerne pege på tre sådanne emner: det første angår os direkte og er bekæmpelsen af svig med EU-midler. I denne sektor må lovgivningen harmoniseres. I Unionen er der kun tre lande, der har indføjet bestemmelser herom i deres straffelove. Da vi nu går så meget op i en ranginddeling af svig, kunne vi jo passende begynde med at kalde de medlemsstater, der ud fra dette synspunkt endnu ikke har gjort deres pligt, til orden. Det andet tema er bekæmpelsen af kriminaliteten inden for menneskesmugling eller med andre ord den ulovlige indvandring. Dette problem egner sig ikke til at karikere på den måde, som hr. Formentini har gjort det, fordi det nu er et problem af generel karakter. De kriminelle importerede engang cigaretter, siden narkotika, og i dag er det narkotika og mennesker. Det tredje tema er hvidvaskning af sorte penge.
Dette er de tre store spørgsmål, som man med lidt mod kunne arbejde videre med, især efter det betydelige arbejde, som ordførerne har udført.

Hager
Hr. formand, korruption er en trussel mod samfundet, organiseret kriminalitet er det, og der udgår derfor ifølge sagens natur en ophobet trussel fra samspillet mellem korruption og organiseret kriminalitet. Vi liberale i Østrig har altid skredet ind over for korruption uanset arten deraf. Det er vi også blevet kendt for.
Derfor hilser vi - og navnlig jeg ud fra en kriminaldommers synspunkt - principielt handlingsplanen velkommen, men især det tiltag, at der i hele unionen indføres registrering af kriminalitet til bekæmpelse af aktiv og passiv bestikkelse, også hvad angår private handelsaktiviteter.
Den internationale udvikling og den årlige beretning om svig blotlægger behovet for bestemmelser herom i medlemsstaternes strafferet og for, at en international strafferetlig forfølgelse bliver mulig. Vi har ganske vist dogmatiske forbehold over for juridiske personers strafferetlige ansvar og er i modsætning til ordføreren, Bontempi, af den opfattelse, at ud fra demokratipolitiske overvejelser ville vejen over en mellemstatslig aftale have været at foretrække.

Colombo Svevo
Hr. formand, jeg håber, at denne forhandling vil blive opfattet som det, den er, når man lægger de tekniske, juridiske og kompetencemæssige spørgsmål til side. Det er et samordnet svar fra vores side på vores borgeres krav om sikkerhed og legalitet, og det er en fælles forpligtelse, som vi alle gennem denne forhandling påtager os, til at bekæmpe kriminaliteten, så den ikke kan drage nytte af vores regelsystemer og demokratier og derigennem volde os skade.
Det er et seriøst svar, fordi med denne forhandling går vi ud af de tilfældige forordningers mørke og ind i en handlingsplans lys: der er tale om 30 henstillinger, hvoraf nogle allerede er omdannet til præcise fælles udkast, der indgår i den fælles plan. Dette valg er på samme tid strategisk og en forpligtelse, der kan måles og vurderes.
Af hensyn til seriøsiteten må man dog også gøre opmærksom på mangler og begrænsninger for denne plan. Efter min mening lider den i udpræget grad under mangelen på en mere bevidst harmonisering, en klarere definition af organiseret kriminalitet, som gør det hele meget svagere, ikke så meget fordi kriminaliteten ikke kan defineres, men fordi dens organiserede side er svær at få hold på. Også svagheden i forbindelse med at finde frem til årsagerne og fremlægger forebyggende strategier må nævnes, som vores ordfører har gjort det og siden kommissæren, fru Gradin. Dette er ikke mindst nødvendigt efter de høringer, vi har ført i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder.
Jeg talte om et seriøst svar, men jeg skal tilføje, at det også bør være et ligevægtigt svar. Ligevægt er vigtigt, især her i Parlamentet, ligevægten mellem en effektiv bekæmpelse af kriminaliteten og kravet om, at denne bekæmpelse aldrig må skade borgernes grundlæggende frihedsrettigheder. Vi ønsker ikke nogen uoverensstemmelse, som hr. Bontempi også mindede os om, mellem forskellige systemer, men taler om en opbygning af et system med fuld hensyn til legalitetsprincippet. Det er en ligevægt, der til enhver tid skal opretholdes, og de instrumenter, som vi i dag vedtager, fra den gensidige evaluering til kontaktmyndighederne og overgangsordningerne, alt dette er instrumenter, der skal tjene opfyldelsen af legalitetskravet. Da nu Italien er blevet nævnt ganske ofte, vil jeg gerne som italiener blot sige, at vi ikke ønsker at eksportere vores undtagelsestilstand hverken med hensyn til lovgivningen eller flygtningene til resten af Europa, men vi mener, at netop en effektiv samordning vil være en gevinst for alle på dette område, også for Italien.

Orlando
Hr. formand, hr. Colombo Svevo har ganske ret, og jeg vil gerne sige, at vi her til formiddag har brug for et seriøst og ligevægtigt svar, der kan føre til et velfungerende samarbejde mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Jeg vil også gerne takke hr. minister Fischbach og kommissæren, fru Gradin.
Et seriøst og ligevægtigt svar, der forsøger at kombinere to krav, der er forligelige, nemlig kravet om europæisk samarbejde og respekt for medlemsstaternes nationale retsregler: først og fremmest respekt for rettighederne, retten til en retfærdig proces, kort behandlingstid og princippet om formodet uskyld og dernæst i anden række definitionen af meddelagtighed i forbrydelse: der skal givetvis være tale om direkte deltagelse i forbrydelsen og den skal være af personlig art. Men spørgsmålet er, hvad består den organiserede kriminalitets forbrydelse i? Forbrydelsen er sammenslutningen, det at man slår sig sammen for at begå en forbrydelse. Det er for at afgøre den slags spørgsmål, at vi afholder denne forhandling i dag, ellers ville der ikke være nogen grund til at tale om organiseret kriminalitet.
En sidste bemærkning til en henvisning - som er indeholdt i et ændringsforslag - til fænomenet justitskollaboratører, de såkaldte »angrende«. Rådets og Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheders forslag indeholder ikke nogen henvisning til justitskollaboratørerne, de »angrende«, fordi vi mener, at der er tale om et meget vanskeligt spørgsmål, der indeholder så mange uklare elementer, at det ikke kan behandles og afgøres entydigt med et ændringsforslag. Derfor mener jeg, at det ikke er passende at indføje en uhensigtsmæssig henvisning til dette spørgsmål i en sammenhæng, der udgør en seriøs og ligevægtig helhed, som netop hr. Colombo Svevo sagde det.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, ved slutningen af denne debat er der lejlighed til at gøre opmærksom på, at organiseret kriminalitet kun kan bekæmpes med held i et fælles europæisk retsområde. Det ligger der også i den foreslåede fælles foranstaltning med henblik på etablering af et europæisk retligt netværk, som vi støtter. Det, vi har brug for, er på en vis måde et retligt indre marked.
Vi ser jo, at det retlige Europa ligesom gispende halter bag efter det økonomisk styrede Europa. For det økonomisk styrede indre marked er alle grænsebomme allerede sænket og i vidt omfang fjernet helt. Men rettens grænser i Europa forsvares med sej udholdenhed. Det medfører, at varer, tjenesteydelser og kapital kan udveksles frit, men de retlige instrumenter til beskyttelse af den erhvervsmæssige handel hindres ved grænserne. Hvorfor egentlig? Hvorfor er det egentlig ikke muligt at forkynde en tysk domstols påkrav direkte i Frankrig? Hvorfor skal et italiensk vidne ikke kunne indkaldes direkte af en belgisk domstol?
Angiveligt taler den nationale suverænitet imod det. Jeg ønsker ikke at blive misforstået. Jeg går ind for, at nationalstaten eksisterer, og vi har brug for den som organisationsmodel til at klare offentlige opgaver en rum tid endnu. Men national suverænitet skal tjene borgerne, det vil sige her beskytte hans rettigheder og frihedsrettigheder. Hvor den ikke gør det, skal den revideres. Når national suverænitet af og til sættes op mod det direkte retssamkvem, er det ganske enkelt et vrængbillede på national suverænitet, det har egentlig ikke noget at gøre med den, men er snarere et bevis på en tilbagestående eneboertilværelse.
Af og til kan man endog opdage træk af retlig racisme. Man er imod en fremmed retsorden, blot fordi den er fremmed og ikke ens egen. Men retsstatsligheden er fast og sikkert forankret i alle Den Europæiske Unions medlemsstater. Der er således ikke nogen som helst grund til, at tyskere ikke skulle kunne indkaldes som vidner af en britisk domstol, at domme ikke kan forkyndes direkte. Med henblik herpå har vi brug for løsninger, der kan gennemføres i praksis. Disse spørgsmål skal løses på en praktisk gennemførlig måde. Det sker i det europæiske retlige netværk, som vi derfor udtrykkelig støtter!

Cederschiöld
Hr. formand, rådsformand, kommissær og kolleger! Jeg vil gerne sige mange tak for et godt samarbejde, for venlige ord og for et temmelig omfattende arbejde. Tiden tillader ikke, at jeg resumerer hele debatten. Derfor går jeg bare ind på nogle få punkter, som jeg synes, der er grund til at fremhæve.
Et punkt drejer sig om det civile samfund, det vil sige de forebyggende indgreb, som kommissær Gradin tog op, og som også er blevet berørt af flere andre, de sociale synspunkter. De var ikke med i højniveaugruppens dokument, men dem har jeg taget med i min betænkning og vil gerne understrege dem.
Til Gahrton, som ikke engang har vist sin interesse ved at blive her, vil jeg kort sige, at jeg synes, han bruger dette kammer til indenrigspolitiske debatter. Hans unuancerede indlæg synes jeg ikke engang er værd at besvare i denne forbindelse. Jeg vil dog have dette med i protokollen.
Til Thors, som desværre ikke er her, vil jeg sige, at hendes synspunkter er helt tilgodeset i betænkningen. Den tager nemlig lige netop det, hun efterlyste, op, det vil sige hensigt, forsæt og aktiv deltagelse med hensyn til kriminelle organisationer. Det er altså med.
Afslutningsvis vil jeg i korthed sige, at punktskatterne og bidragene er det, vi skal tage med os fra denne debat. Disse spørgsmål må komme i fokus. Vi kan ikke lade skatteydernes midler havne i kriminalitetens lommer. Jeg håber, at debatten fører til, at vi med stærkere og mere intensive indsatser herfra samt med intensiveret samarbejde med Kommissionen og Rådet fortsætter med at arbejde mod et, som Nassauer sagde, «juridisk indre marked«.

Bontempi
, ordfører. (IT) Hr. formand, som afslutning på denne forhandling vil jeg gerne understrege tre punkter. For det første er det vigtigt at have valgt dette højtidelige møde som indledning til en ny fase i Den Europæiske Unions arbejde og også i Parlamentets bestræbelser på at bekæmpe kriminaliteten. Jeg synes, at det har været en meget nyttig forhandling, som har givet os lejlighed til at rette op på forsinkelserne og gribe ind på en mere frugtbar måde i fremtiden.
For det andet har man kun i ringe grad fremhævet, at der blandt de nye instrumenter også er instrumenter, der stammer fra andre retssystemer end det italienske. Jeg vil gerne minde om, at strafbarhed af privat bestikkelse - som er et vigtigt nyskabende element - er af stor betydning: det findes ikke i mange retssystemer, det findes ikke i vores retssystem, og det viser, at Europa skabes gennem iværksættelse af de bedste erfaringer, der er indhøstet gennem årene.
Til slut vil jeg minde om, at det må tillægges den allerstørste betydning at opretholde den ligevægt, som hr. Colombo Svevo omtalte, mellem kravene til sikkerhed og kravene til frihed, men det giver imidlertid ingen ret til gennem bevidst falske oplysninger at miskreditere den erfaring, vi har haft i vores land med effektivt at bekæmpe korruptionen og mafiaen. Jeg opfordrer derfor alle, der ønsker at gribe dette seriøst an, at respektere ligevægten og afvise miskrediteringen.

Gradin
Hr. formand, jeg vil gerne, ligesom minister Fischbach, takke for en god og bred debat. For at spare tid vil jeg i det store og hele tilslutte mig til de kommentarer, som minister Fischbach gjorde, så vi også kan nå den næste debat om formiddagen.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Gradin.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen vil finde sted i dag kl. 12.00.

Prioriteter for samarbejdet om retlige og indre anliggender
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0367/97) af Nassauer for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om udkast til Rådets resolution om fastsættelse af prioriteter for samarbejdet om retlige og indre anliggender for perioden 1. januar 1998 til Amsterdam-traktatens ikrafttræden (10021/1/97 -C4-0426/97-97/0910(CNS)).

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, debatten om retsvæsenet og de indenrigspolitiske prioriteter bevæger sig denne gang på et noget andet plan, fordi vi ikke kun fører den på grundlag af den stadig gældende Maastricht-traktat, men samtidig har forslaget til Amsterdam-traktaten for øje. Derfor tager jo også - forståeligt nok - Rådets udkast til resolution sigte på tidspunktet for Amsterdam-traktatens ikrafttræden som sluttidspunkt for denne liste over prioriteter. Jeg vil gerne, hr. rådsformand Fischbach, alligevel opfordre til, at det undersøges, om man ikke, hvis det skulle vise sig, at tidspunktet for Amsterdam-traktatens ikrafttræden lader vente på sig, kunne fastholde den sædvanlige frist på et år for en revision af disse prioriteter. For som den forudgående debat viste, er dette område af voksende betydning for hele Den Europæiske Union.
Den første konklusion må være, at arbejdet på dette område uagtet den truende Amsterdam-traktat skal videreføres intensivt. Ganske vist vil det møde vanskeligheder, fordi det fornuftigvis med det samme skal tage hensyn til de nye retsinstrumenter i Amsterdam-traktaten, fordi der i givet fald skal foretages omsættelser efter ikrafttrædelsen.
De har, hr. rådsformand, og det fortjener at blive fremhævet udtrykkeligt, inden for den fastsatte frist og meget fair delagtiggjort Europa-Parlamentet i Deres arbejde. De har stillet det forslag, som vi hilser velkomment, at EuropaParlamentet allerede foregribende bestemmelserne i Amsterdam-traktaten principielt skal høres og ikke kun i forbindelse med de vigtigste aspekter af aktiviteterne. Det har vi været meget glade for. Dertil knytter jeg nu ganske vist også en bemærkning til os selv: Vi bliver nødt til at bestræbe os på at tilrettelægge vores frister på en sådan måde, at vi ikke lægger hindringer i vejen for proceduregangen.
Jeg vil gerne komme med endnu en bemærkning: Sammen med Amsterdam vil vi få betydeligt flere lovgivningsmæssige beføjelser. Jeg mener, at vi bliver nødt til at være mere opmærksomme på vores lovgivningsmæssige tekster, end det hidtil har været tilfældet. Når jeg f.eks. ser på Parlamentets ændringsforslag til lovgivningsmæssige tekster, fører de som hovedregel til en ligefrem dramatisk oppustning af tekster, der oprindelig var forholdsvis knappe og præcise; de er opstået af megen god politisk vilje, men fører til det resultat, at teksterne bliver lange, uoverskuelige og mere uforståelige, hvilket jo træder stadig tydeligere frem hos os på europæisk plan. Kort og godt, vi yder med denne fremgangsmåde et bidrag til den flod af regler og til, at retten bliver uforståelig, hvad vi ved andre lejligheder beklager. Vi skal være meget nøjeregnende med, at også vores lovgivningsmæssige tekster bliver mere knappe og præcise. Jeg går nu over til nogle få detaljer i listen over prioriteter.
Hr. rådsformand, det ville være rart, om en ny liste over prioriteter ville indeholde noget om, hvad der er blevet af de gamle prioriteter. Lidt kontrol med gennemførelsen ville være nyttig for alle involverede. Man kunne dér skrive op, hvad der blev nået og hvad ikke, og af hvilke grunde det ikke blev nået.
I den sag har vi desværre anledning til igen og igen at gøre opmærksom på, at fri bevægelighed for personer i Den Europæiske Union ikke er nået i det omfang, der er fastsat i traktaten.
Kommissionen har i mellemtiden gjort sit hjemmearbejde i form af Monti-forslagene. Det er nu op til Rådet at finde et svar på Kommissionens forslag.
Punkt tre: Det retlige net har netop beskæftiget os. Det er det hidtil eneste lovgivningsmæssige udtryk for det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som vi i fællesskab ønsker. Det må være muligt nu at udbygge dette net med en virkning, som borgerne kan mærke.
Europol kommer formodentlig i gang til næste år og vil kunne indlede sit arbejde. Så må arbejdet med at udvikle nye trin til Europol ikke være bagefter. Det anmoder vi Dem om, hr. rådsformand!

Rothley
Hr. formand, også jeg vil gerne takke det luxembourgske rådsformandskab for det gode samarbejde. Jeg ved ikke, om man i forbindelse med denne liste kan tale om prioriteter. Det er snarere et sammensurium, som danner en vis kontrast til Rådets reelle resultater. Det er rigtigt, at på retsområdet skal Rådets mål være mere ambitiøse. De skal holde trit med det indre markeds udvikling, hvis vi virkelig vil skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som der står i Amsterdam-traktaten. Hvorfor skal parter, vidner, anklagede og eksperter ikke kunne tilsiges, som om vi var ét og samme land? Hvorfor kan parterne ikke påbydes personligt fremmøde, som om vi var ét og samme land? Hvorfor egentlig ikke?
Jeg vil lige gå ind på et andet punkt, som vedrører varigheden af og omkostningerne ved grænseoverskridende tvister. Herom foreligger der en undersøgelse fra Kommissionen fra 1995. Omkostningerne ved og varigheden af grænseoverskridende tvister fører til, at vi ganske enkelt har at gøre med manglende retsbeskyttelse. Det er i praksis håbløst at anlægge en sag uden for ens eget lands grænser, når varigheden og risiciene for omkostninger tages i betragtning.
Her ser jeg en virkelig prioritet, for det er i mellemtiden en hindring for det indre marked. Lige én ting til: Det er meget beklageligt, at regeringskonferencen i Amsterdam-traktaten på dette samarbejdsområde - det civile område - kun tiltror Parlamentet evnen til fælles beslutningstagning inden for visapolitikken, og dét først om fem år! Med de ynkelige resultater, Rådet hidtil har nået på dette område, er det ikke til at fatte. Jeg er sikker på, at EuropaParlamentet kunne bidrage til, at vi når frem til væsentlig bedre resultater.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er enig med hr. Nassauer i, at det på baggrund af udgangssituationen efter konferencen i Amsterdam og af tilsagnet fra hr. Fischbach - det har jeg allerede sagt én gang i dag - er at håbe, at de følgende formandskaber holder hr. Fischbachs ord og siger, at de allerede nu vil gøre brug af Amsterdam og gennemføre den obligatoriske høring af Europa-Parlamentet. Det kræver af EuropaParlamentet en konsekvent og omfattende reform af dets forretningsorden; ellers vil vi ikke kunne klare vores arbejde.
De udtrykte det meget ophøjet, hr. Nassauer. Jeg vil på den for mig karakteristiske måde sige det noget mere drastisk. En del af det, vi frembringer her, skulle man hellere undlade. Det ændrer ganske vist ikke noget ved, at der i listen over prioriteter - hr. Rothley betegnede den som et sammensurium - ikke er nogen klar linje. For mig eget vedkommende vil jeg sige, at det er mit indtryk, at Rådet i forbindelse med listen over prioriteter ikke rigtig ved, hvad det skal lægge hovedvægten på. Derfor siger jeg i første omgang, at det nærliggende er det, der kan omsættes af de politikker, der er inde i de ratificeringsprocedurer, hvor man kan se en ende på dem. Jeg vender endnu en gang tilbage til Europol, hr. minister Fischbach. På det punkt må jeg absolut sige Dem imod. Jeg sætter stor pris på Dem, og jeg ved, at De konsekvent forsvarer retsstatsligheden, men De kan ikke stille Dem op her og om protokollen om immunitet sige, at fordi de endnu ingen operative beføjelser har, kan vi i dag give dem denne immunitet. Hvilket jo, hvis man slutter modsætningsvis, hr. minister, betyder, at når de engang får de operative beføjelser, så tager vi den fra dem igen. Således udlægger jeg det.
Det er en skam, at De ikke har en mikrofon; jeg gentager derfor det, De netop har sagt. Ministeren sagde: "Det har jeg ikke sagt«. Mange tak, hr. minister, det var nemlig det, jeg gerne ville høre. Nu siger jeg til Dem, at man i dag ikke længere behøver at give politiet denne immunitet. Jeg skal også sige Dem hvorfor. Registrering af data er også et indgreb i en af borgernes grundlæggende frihedsrettigheder. Det må politiet allerede i dag. Dertil bliver jeg nødt til at sige til Dem, at overalt, hvor politiorganer opstår, hr. Nassauer, De er jo forhenværende indenrigsminister, overalt hvor politiorganer opstår, skal to ting være til stede sideløbende. Når et politiorgan oprettes med mulighed for at gribe ind i en af borgernes grundlæggende frihedsrettigheder, skal der være garanti for retssikkerhed og parlamentarisk kontrol. Det er der ikke her.
Derudover vil jeg sige til Dem, at der ved registrering af data, der omhandler private vaner, race, herkomst eller seksuelle tilbøjeligheder, det har Europol nemlig alt sammen lov til at registrere, udmærket kan være tale om data og forhold, hvor den borger, der føler sig gået for nær af Europols handling, skal have mulighed for at få at vide og for at kontrollere, hvad der sker med hans data. Leder De efter en prioritet, hr. minister, henstiller jeg til Rådet, at det så hurtigt som muligt tager protokollen om immunitet i dens nuværende form af bordet. Derudover vil jeg gerne henvise til Nassauer-betænkningen, som blev vedtaget i Europa-Parlamentet med stort flertal: Vi kræver som Europa-Parlament, at alle ledsageprotokoller til Europol forelægges Europa-Parlamentet til høring, før de går ind i ratifikationsprocedurerne. Her kunne man passende begynde med protokollen om immunitet.
De har korrekt medtaget blandt prioriteterne, at asylpolitikken i de kommende år i stærkt stigende grad vil blive genstand for de europapolitiske debatter. Jeg anmoder derfor om, at Rådet allerede til næste år - og det siger jeg meget klart på min gruppes vegne, for vi vil i vores gruppes arbejde lægge hovedvægten på asylpolitikken - fremlægger konkrete tanker om, hvorledes det teknisk og indholdsmæssigt vil tage fat på harmoniseringen af asylpolitikken. Om indholdet vil jeg sige Dem, at jeg går ud fra, at Rådet, i det mindste så længe De, hr. Fischbach, stadig er rådsformand, ikke vil give efter for fristelsen til at mene, at det - blot fordi asylpolitikken på nationalt plan er et ømtåleligt, varmt emne, som man helst er fri for - kan skubbe det over på Europa for dér at gøre minimumstandarderne endnu mindre, hvilket ikke er lykkedes på nationalt plan. Dét er en asylpolitik, vi ikke vil være med til!

Santini
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg er ikke så pessimistisk som den kollega, der lige har talt; så derfor vil jeg på vegne af min gruppe, Union for Europa, udtrykke min store tilfredshed med denne betænkning, der fastlægger prioriteterne for samarbejdet om retlige og indre anliggender fra januar 1998 frem til Amsterdam-traktatens ikrafttræden.
Rådet fremhæver i sin resolution betydningen af at fremme frihed, sikkerhed og retfærdighed i Den Europæiske Union i overensstemmelse med de grundlæggende principper for rettigheder og politik. Enhver bestræbelse i denne retning er derfor op til alle medlemsstaterne, der er hovedrolleindehaverne og udgør den bevægende kraft i enhver reform.
Jeg glæder mig endvidere over, at Rådets formandskab for første gang har fundet det rimeligt at lade Parlamentet udtale sig om indholdet af Rådets resolution. Vi i UPE-Gruppen er enige med Rådet om, at det er nødvendigt at tilføje emner som bekæmpelsen af terrorismen, svig og den organiserede kriminalitet til listen over prioriteter, og at det er vigtigt at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at Europol snarest kan udfylde sin rolle i denne forbindelse.
Jeg håber ligeledes, at Rådet i overensstemmelse med resolutionens punkt 8 sikrer en forbedring af det retlige samarbejde i alle medlemsstaterne. Hr. formand, jeg vil afslutningsvis opfordre Rådet og Kommissionen til at arbejde mere snævert sammen med Europa-Parlamentet for at sikre, at opbygningen af de tre søjler, som Unionen er opbygget på, foregår i fællesskab, parallelt, hurtigt og især i overensstemmelse med borgernes ønsker.

Wiebenga
Hr. formand, hvis vi taler om prioritetsskemaet for retlige og indre anliggender, må vi fastslå, at der i de forløbne år er truffet mange beslutninger på dette område. Absolut. Der er bare et alvorligt problem med de beslutninger, der er truffet. Det er for en stor del kopilovgivning og imitationslovgivning. Det er ikke direktiver, som vi kender dem fra Unionens første søjle, men det er henstillinger og lignende. Problemet er, at det er fuldstændigt uklart, om og i hvilket omfang de vedtagne foranstaltninger er indført på nationalt plan. Hr. formand, herom skal Rådet og Kommissionen lave en oversigt: i hvilket omfang er beslutningerne på Unionsniveau gennemført i den nationale lovgivning? Jeg mener, at en sådan oversigt også må kunne behandles i Parlamentet.
Hr. formand, der er truffet mange beslutninger. Der er også mange beslutninger, som ikke er blevet truffet, blandt andet en meget vigtig. Hvis jeg for eksempel ser på området asyl- og indvandrerpolitik, så må jeg spørge Rådet og Kommissionen: Hvornår kommer der en beslutning om ærlig fordeling af hjemløse? Inden længe eksploderer Algeriet, og der er ingen beslutningsdannelse på et område som dette. Hvornår kommer der en tilfredsstillende organisering af de ydre grænser i Unionen. Dette er der allerede snakket om i seks, syv år. Prioritetsskema eller ej, der må efterhånden træffes nogle beslutninger.
Hr. formand, der tales mere og mere om indførelsen af et embede for europæiske magistrater, offentlige anklagere på EU-plan. De skulle for eksempel kunne føre tilsyn med Europol og lignende. Det finder jeg ikke særligt ønskeligt, fordi tilsynet med Europol skal ske fra politisk side. Mit spørgsmål til sidst, og dermed runder jeg af: er Rådet og er Kommissionen villig til at udarbejde en rapport om indførelse af et embede for en europæisk magistrat med de fordele og ulemper, som det indebærer?

Krarup
Hr. formand, denne betænkning er jo ligesom de tidligere betænkninger udtryk for nogle teknikaliteter, som man kan tilslutte sig. Jeg er i vidt omfang enig med det, hr. Rothley sagde på disse punkter. Men det væsentlige for mig er, at dette er et øjebliksbillede af en udviklingsproces. Det er så at sige EF's vej fra et Fællesmarked til en unionsret eller - som det blev sagt af hr. Nassauer under den tidligere debat - rettens indre marked. Det er en integrationsproces, som - hvilket i alt væsentligt er blevet overset i denne debat - indebærer en afmontering af de nationale institutioner og retstraditioner, som f.eks. det danske retssamfund bygger på. Det kan læses i både hr. Nassauers betænkning og i de tidligere betænkninger, og slutstenen kan man jo finde i Amsterdam-traktaten. Det foreliggende forslag gælder jo kun til Amsterdam-traktatens ikafttrædelse. Og på side 6 i betænkningen står der, at »Amsterdam-traktaten betyder store forandringer for TEU's hidtidige tredje søjle og baserer medlemsstaternes samarbejde om retlig indre anliggender på nye retsgrundlag. Den prioritering vi nu taler om, er så at sige en foregribelse heraf, og det vi ser som slutpunktet i denne udviklingsproces - når vi tager det som et øjebliksbillede - er jo også beskrevet ganske klart i fru Cederschiölds betænkning, som for mig er et skræmmebillede, men opmuntrende for andre, f.eks. kommissær Gradin, idet denne betænkning går ind for en harmonisering af medlemsstaternes straffelovgivning. Det er det, der er slutpunktet i denne udviklingsproces, og det foregår vel at mærke, uden at de nationale demokratier har mulighed for at reagere. Mine damer og herrer, jeg vil gerne understrege et grundsynspunkt, og det er, at en meget væsentlig del af ethvert demokratis kvalitet måles med graden af den åbne kontrol, der kan praktiseres over for politi og straffeinstitutioner. Jeg kan konstatere, at på en lang række afgørende punkter, bryder disse forslag, disse prioriteringer, såvel som de tidligere betænkninger, med dette grundprincip, f.eks. Europol-konventionen, som kun overlader kontrollen til dette Parlament, ikke de nationale parlamenter, og til EF-Domstolen, ikke til de nationale domstole, som f.eks. den danske grundlov foreskriver.

Fischbach
. (FR) Hr. formand, jeg tror, at jeg allerede overskred min taletid før. De kunne roligt have afbrudt mig. Jeg glemte at holde øje med det, det må De undskylde.
Jeg vil såmænd bare sige, at jeg naturligvis glæder mig over denne glimrende betænkning af hr. Nassauer. Der er tale om et program, der kun er vejledende, mine damer og herrer. Det er ikke et endeligt program. Dette for at fortælle Dem, at Rådet gennem det størst mulige antal aktioner, udkast og initiativer vil lægge størst muligt pres på for at nå frem til så konkrete og effektive resultater som muligt. Vi vil altså arbejde på sagen, og det med omhu og stædighed og i den hensigt at nå resultater.
Dette er faktisk hensigten med dette program. Vi har gennemført en pæn del af de punkter, der var opført på 1996programmet, som var det første, men også et toårigt program. Dette program kommer forhåbentlig ikke til at gælde længere end til januar 1999, hvor vi håber, at Amsterdam-traktatudkastet vil være endeligt ratificeret. Men vær så venlig ikke at kritisere Rådet for at gøre for meget, vores hensigter er gode, og derfor bør man måske snarere takke os for dette initiativ.

Gradin
Hr. formand, grundtanken er fri bevægelighed for mennesker i Den Europæiske Union, men mange frygter, at det bliver til en fri bevægelighed for forbrydere og svindlere. Det var derfor, den tredje søjle kom til i forbindelse med Maastricht-traktaten. Min opgave i Kommissionen er derfor at arbejde for, at den frie bevægelighed for vores borgere kan føres ud i livet. Jeg byder derfor velkommen, at vi har en særlig debat om parlamentsmedlem Nassauers betænkning om prioriteringerne for retlige og indenrigsspørgsmål. Det drejer sig om, at vi i fremtiden sammen og bedre skal kunne håndtere de problemer, vi kommer ud for. Jeg tænker blandt andet på flygtninge, organiseret kriminalitet, narkotikahandel, slavehandel med kvinder og børn samt bedragerier, korruption og effektivt politisamarbejde.
Når den nye Amsterdam-traktat træder i kraft, vil vi få nye og udvidede samarbejdsmuligheder. Dette er et vigtigt skridt fremad. Såvel Kommissionen som Europa-Parlamentet og Domstolen vil få en stærkere rolle på den tredje søjles område. Dette er vigtigt for at imødegå den uro, som borgerne føler over for truslerne mod deres tryghed og sikkerhed. En større åbenhed, en større effektivitet samt en bedre demokratisk og retlig kontrol er nødvendige for, at mennesker skal føle, at det vedrører dem.
I det korte perspektiv skal Kommissionen fuldføre arbejdet under Maastricht-traktaten. Det drejer sig blandt andet om de forslag, som nu behandles i Ministerrådet. Her vil jeg specielt pege på Kommissionens forslag om admission , det vil sige adgang, midlertidig beskyttelse, indgreb mod korruption, kampen mod syntetiske stoffer, kampen mod slavehandel med kvinder og kampen mod seksuel udnyttelse af børn. Kommissionen vil selvfølgelig også fremover arbejde aktivt for, at handlingsplanen mod organiseret kriminalitet, som vi netop har debatteret, skal blive effektivt gennemført. I den forbindelse vil jeg også pege på de vigtige samarbejdsprojekter, vi har indledt ved de flerårige arbejdsprogrammer, f.eks. Grotius, som fører til forstærket samarbejde mellem dommere og anklagere, altså samarbejde inden for retsvæsenet, Sherlock, som jo stræber mod et samarbejde for at forhindre falske dokumenter, og Oisin, som stræber mod, at politifolk kan samarbejde. Alle disse programmer bidrager hver for sig til, at retstrygheden i Europa udvides. Endvidere har vi Stop-programmet, som drejer sig om samarbejde mellem myndigheder i medlemslandene for at bekæmpe slavehandel med kvinder og børn, samt Daphne-programmet, som giver støtte til frivillige organisationer, som har engageret sig i kampen mod seksuel udnyttelse og vold mod kvinder og børn. Begge disse programmer har modtaget meget omfattende respons. Senere i dag skal Parlamentet diskutere parlamentsmedlem Zimmermanns betænkning om Odysseus-programmet, som retter sig til dem, der arbejder med migrations- og asylsager.
Som Nassauer-betænkningen foreslår, vil Kommissionen fortsætte med at tage nye initiativer ved hjælp af de nye instrumenter, som nu står til vores rådighed i henhold til Maastricht-traktaten. Jeg forbereder fem forskellige initiativer, nemlig et om fuldbyrdelse af domme, et om retshjælp, et om forsvundne børn og seksuel udnyttelse af børn, et om asylprocedurer, hvilket blev efterlyst her i debatten, og et om kredit- og betalingskortbedragerier. Selvfølgelig vil jeg, ligesom Rådet, sørge for at konsultere Parlamentet om disse meddelelser.
Parallelt med vores igangværende arbejde under den gældende traktat forbereder vi os også på den dag, hvor den nye Amsterdam-traktat træder i kraft. Det arbejde er allerede begyndt.
Et af de spørgsmål, som må løses, gælder integreringen af Schengen-aftalen i unionssamarbejdet. Som en konsekvens heraf vil Unionens bestemmelsessamling blive udvidet, selvom sagsområderne i den tredje søjle i sig selv ikke udvides. Der findes konkrete aftaler inden for Schengen, som endnu ikke modsvares af noget i EU. Dette får to vigtige konsekvenser. For det første vil Unionen virke inden for et bredere arbejdsfelt end i dag. For det andet vil den udvidede bestemmelsessamling stille større krav til sikkerhed og frihed for de øst- og centraleuropæiske lande, som nu forbereder sig for medlemskab. Schengen bliver yderligere en dimension, som skal tages med i de kommende forhandlinger. To arbejdsgrupper er nu fuldt beskæftigede med de praktiske forberedelser. En gruppe arbejder med integrering i unionsarbejdet, den anden med spørgsmålet om, hvordan samarbejdet med Norge og Island skal se ud.
I et langsigtet perspektiv bliver det vigtigste spørgsmål, hvordan vi skal tage os af de voksende udfordringer på det retlige og indenrigsområdet. Et af disse handler om den internationalt organiserede kriminalitets udvikling i Europa. Det drejer sig her i højeste grad om, at vi lever op til borgernes krav om, at vi med kraft bekæmper kriminalitetens trusler. I denne forbindelse bliver Europol-konventionen et vigtigt værktøj. Der sigtes mod, at den konvention skal være ratificeret før årets udgang. Jeg håber også, at medlemslandene fremskynder ratificeringen af udleveringskonventionen og konventionen om indgreb mod svig og bedrageri. Samtidig beklager jeg, ligesom udvalget, at Haag-konventionen om retlig prøvning ved grænseoverskridende tvister ikke er blevet ratificeret af alle medlemslande.
Som jeg sagde indledningsvis, vil Amsterdam-traktaten indebære, at det retlige samarbejde og indenrigssamarbejdet løftes op på et nyt niveau. Traktaten indeholder et ambitiøst femårigt arbejdsprogram vedrørende spørgsmål om grænsekontrol, migration og asyl, som skal integreres med den første søjle. Politi- og toldsager samt straffe- og civilret forbliver i den tredje søjle. Selv på disse områder vil samarbejdet dog blive udvidet f.eks. ved rammebeslutninger.
Der behøves efter min mening et ordentligt overblik over den nye traktats konsekvenser for de retlige og indenrigsspørgsmål. Jeg har derfor sat et analysearbejde i gang, som jeg har tænkt at præsentere for Ministerrådet og Parlamentet i form af en meddelelse med et bredt indhold. Jeg håber, denne meddelelse på samme måde som en hvidbog vil tjene som et vigtigt grundlag for en gennemgribende debat om, hvordan vi skal realisere et Europa med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

Formanden
Jeg takker kommissæren.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder i princippet sted i morgen, eventuelt i aften.

Afstemning
Secchi
Fru formand, der er tale om tre ændringsforslag, som jeg nu vil læse op, og som ordføreren og formanden for Budgetudvalget i fællesskab har udarbejdet for at sikre en bedre klarhed omkring bestemte budgetmæssige og finanskontrolmæssige aspekter.
Det første ændringsforslag er en tilføjelse til artikel 4, stk. 2, og har følgende ordlyd: «Anvendes der underleverandører, udvælges disse på grundlag af udbudsprocedurer i overensstemmelse med de gældende finansielle bestemmelser.« Der er altså tale om en slags forsigtighedsklausul.
Det andet ændringsforslag er en tilføjelse til artikel 7, der vedrører samarbejdet mellem de central- og østeuropæiske lande og Cypern, og her hedder det: «Omkostningerne i forbindelse med en sådan deltagelse betragtes som ekstraomkostninger i forhold til programmets bevillingsramme.«
Det tredje ændringsforslag, der er en ændring til artikel 9, vedrører det forhold, at programmet som et femårigt program berører to forskellige finansielle overslag. Ordlyden er her: «Dette beløb er til dels omfattet af de finansielle overslag for 1993-1999.«
Jeg undskylder over for kollegerne, men kravene til vedtagelse af denne retsakt har kun overladt os meget snævre tidsmæssige rammer. Alligevel har det været muligt at nå til enighed med Budgetudvalget om at udvide og ændre retsakten med disse tre mundtlige ændringsforslag, hvis naturligvis Parlamentet kan tilslutte sig dem.

Medina Ortega
Fru formand, lige i øjeblikket ser jeg ikke den socialdemokratiske koordinator, og på vegne af den socialdemokratiske gruppe kan jeg ikke acceptere disse mundtlige ændringsforslag, der er fremsat i sidste øjeblik.

Willockx
Formanden for budgetudvalget har indgivet disse ændringsforslag under behandlingen af disse ændringsforslag i det økonomiske og monetære udvalg, hvor der var enighed. Det vedrører budgetteringstekniske præciseringer. Jeg anmoder derfor også indtrængende om at få disse godkendt. Det var en forglemmelse ved afstemningen i udvalget.

Formanden
Tak, hr. Willockx.
Vi har alle forstået, at disse tre mundtlige ændringsforslag kan, om jeg så må sige, bringes ind under én hat, i hvert fald hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt de skal sættes under afstemning. Jeg rådspørger derfor Parlamentet:
Er der nogen indvendinger imod, at disse tre ændringsforslag sættes under afstemning?
(Parlamentet godkendte, at disse ændringsforslag sattes under afstemning)
(Den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges) Betænkning (A4-0346/97 af W.G. van Velzen for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik) om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 97/33/EF for så vidt angår nummerportabilitet mellem operatører samt fast operatørvalg (KOM(97)0480 - C4-0515/97-97/0250(COD))
(Den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges)  Forslag til fælles beslutning om den nye transatlantiske dagsorden (forbindelserne EU-USA)
(Beslutningen vedtoges)
Orlando
Fru formand, efter udvalgets indgivelse af ændringsforslag 3 og 14 hår Rådet ændret den tilgrundliggende tekst: Disse ændringsforslag er derfor ikke længere aktuelle, da Rådets seneste tekst er ændret.

Formanden
Er der nogen indsigelse imod at betragte ændringsforslag 3 og 4 som bortfaldne? Da dette ikke er tilfældet, vil vi gøre det.
(Den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges)

Formanden
Der foreligger en rettelse til alle sprogudgaverne. Jeg gør endvidere opmærksom på, at ændringsforslag 6, 7, 10 og 11 er annulleret.

Dupuis
Fru formand, der er ganske rigtigt et stort antal rettelser, men ikke nok med det. For eksempel er min gruppes ændringsforslag 21 blevet gengivet helt forkert, så det nu udtrykker det modsatte af, hvad vi ønskede. Og i bedste fald er det fuldstændigt uforståeligt. Der er ligeledes problemer med oversættelsen til fransk. Vores ændringsforslag 20 har slet ikke længere det samme indhold og bestyrker ligefrem hr. Orlandos opfattelse, som er den diametralt modsatte af vores. Der er andre fejl, som jeg vil spare Dem for nu. Men jeg foreslår, at vi udsætter denne betænkning til den næste mødeperiode, for i den forfatning, den nu er i, kan den ikke sættes under afstemning.

Formanden
Hr. Dupuis, fremsætter De dette forslag på vegne af Deres gruppe?

Dupuis
Ja, fru formand.

Formanden
Jeg vil gerne høre ordførerens opfattelse.

Orlando
Fru formand, vi har her til formiddag over for det luxembourgske formandskab og Kommissionen udtrykt vores glæde over, at Parlamentet har kunnet få lejlighed til at udtrykke sin mening om en så vigtig tekst inden mødet den 4.-5. december. Det ville virkelig være mærkeligt, hvis vi nu henviste denne betænkning til fornyet udvalgsbehandling. Derfor vil jeg insistere på, at vi følger den fremgangsmåde, som udvalget har anmodet om.

Formanden
Jeg tror, at det er klart nu. Jeg vil sætte hr. Dupuis' anmodning under afstemning.
(Udsættelse af afstemningen forkastedes) Jeg kan forsikre hr. Dupuis om, at vi vil sørge for, at alle sprogudgaverne kontrolleres meget nøje for at sikre, at der ikke er uoverensstemmelser.

Schulz
Fru formand, jeg siger Dem tak, fordi hr. Dupuis' anmodning blev forkastet. Ændringsforslagene fra Gruppen Europæisk Radikal Alliance gik i forvejen i en helt anden retning end hr. Orlandos. Men spørgsmålet om, hvorfor der er så mange sproglige rettelser, vil jeg gerne lige tage op inden afstemningen. Der er nemlig en grund. Rådet har været så venligt at foregribe Amsterdam-traktaten og sende os disse tekster til høring, med en meget kort frist, hvilket er et stort problem i betragtning af de mange oversættelser. Men når så Rådet gør følgende, går det slet ikke mere: Det sender os en tekst. Vi gennemfører meget omhyggeligt vores høringsprocedure, og i mellemtiden ændrer Rådet sin egen tekst uden at høre os og uden at afvente vores udtalelse. Det er en umulig fremgangsmåde. Sådan kan man ikke behandle Parlamentet!
Jeg anmoder derfor formanden om at give Rådet besked om det bragende bifald fra Parlamentet. Mange tak!
(Bifald)
Formanden
Tak. hr. Schulz. Det havde været at foretrække, at Rådet selv kunne have hørt Deres bemærkninger. Desværre er det ikke tilfældet, så vi vil med glæde sørge for, at de bliver videregivet til Rådet.

Orlando
Fru formand, med hensyn til ændringsforslag 12 vil jeg gøre opmærksom på, at der efter afstemningen om dette ændringsforslag på udvalgsplan opstod nogen forvirring, og nu har Rådet udarbejdet en tekst, der forekommer mig at være mere korrekt. Det forholdt sig altså således, at ændringsforslaget forkastedes af udvalget på grund af dets unøjagtige formulering, der kunne give mulighed for at fortolke det retfærdighedsfundamentalistisk, for nu at bruge et udtryk, der har været fremme under forhandlingen.
(Den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges)

Rovsing
, skriftlig. Man må konstatere med stor tilfredshed, at det er lykkedes Forligsudvalget at nå til et fornuftigt og særdeles tilfredsstillende kompromis mellem Rådet og Parlamentet i forbindelse med vedtagelsen af dette direktiv. Det er meget glædeligt, at både Rådet og Parlamentet fra første færd har været enige om, at der skulle ydes en høj grad af beskyttelse af personoplysninger inden for et område som telesektoren, hvor den teknologiske udvikling går meget hurtigt. Alligevel har Parlamentet i forligsproceduren formået at indføre et endnu højere beskyttelsesniveau, end Rådet oprindeligt havde ønsket. Som eksempel kan nævnes direktivets udstrækning til at omfatte også juridiske personer. Også bestemmelserne vedrørende aflytning og optagelse af telefonsamtaler er blevet mærkbart forbedret i forligsteksten. Det bør understreges, at det foreslåede direktiv er en meget væsentlig retsakt, som fortjener fuld støtte.
Betænkning af Secchi (A4-0344/97)
Rovsing
Det er ikke muligt at afgøre, hvornår EU med fordel bør indføre fuldkommen harmoniserede regler om moms, men der er ingen tvivl om, at hvis en sådan harmonisering skal ske, må medlemsstaterne være meget velforberedte herpå. Derfor er FISCALIS-programmet et nødvendigt initiativ, som blandt andet betyder, at nationale embedsmænd får et indgående kendskab til fællesskabsretten. Dette kendskab er en absolut forudsætning, hvis embedsmændene fortsat skal yde en optimal service til borgerne.
Et andet aspekt er de mange fordele, man vil opnå gennem et formaliseret samarbejde mellem medlemsstaaterne på hele afgiftsområdet. FISCALIS-programmet vil skabe et solidt og fornuftigt grundlag for fremtidige harmoniseringer inden for moms og andre afgifter. Men det betyder ikke, at medlemsstaterne på nuværende tidspunkt binder sig til nogen bestemt tidsramme for sådanne harmoniseringer.

Trizza
FISCALIS-programmet til indførelse af samordnede europæiske aktioner med henblik på styrkelse af de nationale afgiftssystemer udgør et nyskabende instrument for den europæiske beskatningspolitik.
FISCALIS-programmet skal således ikke alene harmonisere og samordne det eksisterende afgiftssystem samt sikre ensartetheden af de nationale afgiftsadministrationssystemer med henblik på vedtagelsen af den endelige momsordning, men som også med rette understreget af ordføreren, hr. Secchi, udgøre et instrument til konstatering af, hvilke krav og vanskeligheder enkelte nationale administrationer oplever i udførelsen af deres opgaver, og skal overføre erfaringer fra andre medlemsstater, som har haft samme problemer. Som borgmester for en italiensk kommune og derfor interesseret i at forbedre den offentlige administrations effektivitet er jeg enig med Kommissionen, når den har besluttet at sætte uddannelse af personalet som programmets primære indsatsområde, og jeg tilslutter mig hr. Secchi, når han som ordfører finder det hensigtsmæssigt, at uddannelsen sker i form af udveksling af embedsmænd mellem de enkelte afgiftsadministrationer.
Jeg er endvidere enig med ordføreren i behovet for at skabe et samarbejdsnet mellem nationale institutioner og uddannelsessteder inden for afgiftsområdet. Jeg takker ordføreren for hans indsats og kan dermed fuldt og helt tilslutte mig hans betænkning.
Betænkning af W.G. van Velzen (A4-0346/97)
Rovsing
Nummerering er et af de mest synlige aspekter af telefoni, og det er derfor et område, som berører forbrugerne meget direkte. Kommissionen har, på anmodning fra Parlamentet, foreslået en meget brugbar og fornuftig justering af samtrafik-direktivet. Nummerportabilitet er et område af stor betydning, og det er vigtigt, at der hurtigt indføres et system, der sikrer en gennemsigtig, retfærdig og objektiv nummertildeling på fastnettene. Ordføreren har helt ret, når han understreger, at den samme politik med tilsvarende regler må indføres på mobilkommunikationsnettene. De nødvendige foranstaltninger skal indføres så tidligt som muligt for at få den ønskede effekt og for at give operatørerne tid til at gennemføre forandringer og justeringer. Man kan altså ikke følge Kommissionens synspunkt om, at tiden endnu ikke er moden til regler om nummerportabilitet på mobilnettene. Jeg giver derfor betænkningen min fulde støtte.
Betænkning af Cederschiöld (A4-0333/97)
Ahlqvist, Andersson, Lööw, Waidelich og Wibe
Vi mener, at betænkningen omfatter et yderst vigtigt område for Den Europæiske Unions fremtidige arbejde. Vi vil med denne stemmeforklaring fremhæve, at vi mener, at betænkningen på en række områder indeholder mere vidtgående krav til harmoniseringer end, hvad der sagligt kan anses være motiveret ud fra det grundlag, som handlingsplanen for bekæmpelse af organiseret kriminalitet medgiver. Blandt andet vil vi fremhæve vores skepsis til betænkningens krav om:
at der sker en harmonisering af strafferetlige bestemmelser (punkt 12), -at der indføres en offentlig anklager på europæisk niveau (punkt 35), -at, uden at egentlig nærmere præcisere det allerede i dag tydelige behov for kraftigt indsyn og kontrol, udvide Europols stilling i forhold til de nationale politistyrker (diverse punkter).
Blokland
Betænkningen af fru Cederschiöld drejer sig om handlingsplanen for bekæmpelse af den organiserede kriminalitet. Denne plan blev opstillet på anmodning af Rådet af Gruppen på Højt Niveau. Det er sådan set prisværdigt, hvad gruppen har gjort, og i betragtning af den gennemførelse, som Rådet giver den, ser planen også ud til at virke. Alligevel er planen ikke altid lige klar. Et stærkt kritikpunkt fra ordføreren, fru Cederschiöld, er, at der i planen ikke skabes klarhed i spørgsmålet om, hvorvidt kriminaliteten skal bekæmpes gennem harmonisering af definitionerne på de væsentligste kriminelle handlinger eller gennem et system med forbedret samarbejde mellem medlemsstaterne, hvor forskellene i de nationale strafferetssystemer bibeholdes. Dette valg træffes ikke i planen.
Her ligger også vores problem. Selvom betænkningen går i retning af en pragmatisk fremgangsmåde, indeholder den dog også et ønske fra Parlamentet om harmonisering af straffelovgivningen og realisering af et stort europæisk retligt område. Med dette valg er det tydeligt, at man griber langt ind i medlemsstaternes suverænitet, kernen i medlemsstaterne. Det vil være en meget besværlig proces, hvor man kan spørge sig selv, om det vil have nogen nytte på nuværende tidspunkt. Jeg vil derfor hellere vælge det pragmatiske samarbejde med bibeholdelse af forskellene i de nationale strafferetssystemer. Der, hvor betænkningen og vores ønsker er klart forskellige, har vi, på trods af vores store sympati for handlingsplanen og betænkningen, ment ikke at kunne støtte betænkningen. Denne holdning genfinder De i øvrigt også i den måde, vi stemmer på ved afstemningen om de andre betænkninger i pakken om »bekæmpelse af organiseret kriminalitet«, som blev debatteret i morges.

Cushnahan
Jeg vil gerne støtte fru Cederschiölds henstillinger. I sit beslutningsforslag har hun påpeget de mangler og svagheder, der er i EU's nuværende foranstaltninger mod organiseret kriminalitet.
Organiseret kriminalitet er international forretning på højt niveau. De anerkender ikke landegrænser, og med deres enorme ressourcer kan de engagere de bedste hjerner inden for jura, finans og andre tekniske områder. EU's modforanstaltninger er ukoordinerede, spredte, kører med utilstrækkelige ressourcer og er nationalt orienterede, da chauvinistiske indenrigsministerier gør alt for at beskytte deres egne små »imperier« ud fra forældede idéer om national suverænitet.
Der skal en holdningsændring til, så vi kan øge harmoniseringen af vores lov-, rets- og politisystemer, hvis vi skal vinde krigen mod organiseret kriminalitet.

Deprez
. (FR) Ethvert fornuftigt menneske må chokeres af den langsommelighed, hvormed Den Europæiske Unions medlemsstater har besluttet at arbejde sammen og samordne deres aktioner og procedurer til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet.
Globaliseringen af økonomien og de finansielle strømme gør det muligt for aktørerne - herunder kriminelle - at genbruge, det vil sige hvidvaske sorte penge uden nogen form for problemer eller kontrol med de enorme profitter fra de mest forskellige handelsvarer: prostitution, narkotika og våbenhandel. Som bekendt har kommunismens sammenbrud i Central- og Østeuropa medført, at de mest forskellige former for gangsteraktiviteter, pengeafpresning og korruption trives oven på ruinerne af de gamle statsapparater. Den frie bevægelighed for kapital og personer internt i Unionen har sammen med den teknologiske udvikling sprængt grænserne i stumper og stykker for alle og enhver, herunder de kriminelle, og dermed fremmet enhver form for ulovligheder, der blandt andet omfatter handel med stjålne biler, med narkotika og med mennesker.
Hvordan kan man forestille sig, at rent nationale juridiske, retlige og politimæssige systemer skal kunne imødegå den stadig mere velorganiserede og varierede storkriminalitet? Hvordan skal vi kunne acceptere de utrolige forsinkelser, der præger behandlingen af anmodninger om samarbejde mellem dommere i de forskellige lande? Hvordan skal vi kunne acceptere, at Europol-konventionen endnu ikke er blevet ratificeret i alle signatarstaterne?
Derfor glæder jeg mig over Det Europæiske Råds vedtagelse i Amsterdam den 17. juni af handlingsplanen til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet. Det er et første skridt i den rigtige retning. Jeg hilser også med glæde Europarådets bestræbelser på at nå frem til udarbejdelse af en konvention til bekæmpelse af den organiserede bestikkelse, der præger de internationale markeder.
Hvis der er et område, hvor Unionen bør bevise sin evne til at opfylde borgernes berettigede forventninger, er det med hensyn til personers og ejendoms sikkerhed. Et Europa med kræftsvulster af denne art er et Europa uden fremtid. Vi bør skynde os.

Holm
Det er beklageligt, at der i betænkningen, som handler om den internationale organiserede kriminalitet ikke nævnes et ord om Interpol, som netop har til hensigt at internationalt bekæmpe kriminalitet. I stedet er betænkningen blot indrettet på, at mere eller mindre tydeligt tale for et »EU-FBI«, som skal harmonisere politiog retsvæsenet i EU-landene i henhold til corpus iuris , som handler om skabelsen af et fremtidigt fælles europæisk strafferetligt og juridisk område.
Jeg tror ikke, at denne udvikling er rimelig eller overhovedet ønskelig. Det kan næppe være rimeligt at opbygge endnu en politiorganisation, som skal konkurrere med Interpol. I stedet burde man intensivere arbejdet med Interpol, for at denne organisation med større kraft skal kunne udfordre den internationale kriminalitet.
Det foreslås endvidere, at Europol skal gives flere beføjelser, inklusive at Europol også skal omfatte operativ virksomhed - dette trods at Europol udviser en utilstrækkelig parlamentarisk og retlig kontrol samt har en alvorlig mangel på åbenhed og beskyttelse af privatliv og personlige oplysninger.

Lindqvist
Jeg kan være enig i flere af forslagene i betænkningen. Den bedste måde langsigtet at bekæmpe kriminalitet er at styrke det demokratiske grundlag inden for børneomsorg, skole, arbejdsliv etc. i det civile samfund.
Jeg vil særlig understrege vigtigheden af et forbedret samarbejde mellem medlemsstaterne for at bekæmpe den grænseoverskridende kriminalitet. Jeg taler derfor for et intensiveret mellemstatsligt samarbejde på dette område efter nordisk model.
Det er vigtigt, at der ikke sker nogen kriminalisering, uden at der foreligger forsæt. Forslagene om strafbarhed i en såkaldt kriminel organisation må derfor have dette udgangspunkt.
Derimod modsætter jeg mig centralt besluttede retlige samarbejdsformer, hvor hovedformålet er en harmonisering af lovgivningen. EU må ikke - med Europol som redskab - udvikle sig til en centralt styret politistat med store informationssystemer, som har mangelfuld demokratisk kontrol.
På baggrund af at betænkningen indeholder flere forslag i den retning, vil jeg stemme nej ved den endelige afstemning.

Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt for betænkningen af Cederschiöld, da vi mener, at en effektiv og forbedret indsats er nødvendig for at kunne hamle op med den voksende organiserede kriminalitet, der opererer på tværs af medlemsstaterne. Vi er dog betænkelige ved nogle af de tilkendegivelser, der kommer fra ordføreren. Tilkendegivelser, der har til hensigt at inddrage overnationale institutioner som Kommissionen og EF-Domstolen yderligere i det retlige samarbejde. Det retlige samarbejde bør forblive under søjle 3, og Kommissionen og EF-Domstolen skal ikke have yderligere kompetence. En strafferetlig harmonisering må ikke blive et mål i sig selv, og de eksisterende mellemstatslige instrumenter skal først effektiviseres, før der vedtages nye initiativer. Vi er tilhængere af et effektivt og praktisk samarbejde mellem medlemsstaterne på det retlige område. Et sådant samarbejde vil være et effektivt modtræk mod den organiserede kriminalitet.
Betænkning af Orlando (A4-0355/97)
Buffetaut
Fru formand, vi har ikke kunnet tilslutte os betænkningen af vores kollega, hr. Orlando, om iværksættelsen af de internationale forpligtelser til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet, fordi Parlamentet på grundlag af en glimrende tekst fra Rådet systematisk har ønsket at overføre Rådets rettigheder til Kommissionen. På et område, der i den grad berører et af staternes traditionelle overhøjhedsområder, finder vi, at det er logisk, at Rådet og ikke Kommissionen skal handle, da sidstnævnte er et administrativt organ med en tvivlsom demokratisk legitimitet.
Hertil kommer, at det ud fra et effektivitetshensyn forekommer os langt mere praktisk, at det er staterne selv, der handler på et område, hvor deres specifikke kendetegn, traditioner, retsfilosofier og nationale historie er af så stor betydning.

Ahlqvist og Wibe
Betænkningen giver Kommissionen en meget stærkere rolle i vurderingssystemet. Vi mener, det er Rådets formandskab, som også fremover skal være ansvarligt for dette arbejde. Det er Rådet, der er og skal være den højeste besluttende instans i Den Europæiske Union. Vi ser ingen grund til at forstærke Kommissionens rolle i denne forbindelse.
Af den grund afholder vi os fra at stemme ved afstemningen om denne betænkning.

Caudron
Vores kollega Leoluca Orlando har vist sig fra sin stridbare side under udarbejdelsen af denne betænkning, hvilket jeg kun kan lykønske ham med.
Tre betænkninger om en og samme kræftsvulst: den organiserede kriminalitet. Europa-Parlamentet har her mulighed for at vise sit faste forsæt om at føre en nådesløs kamp mod alle disse mafiainspirerede handlinger. Mafiaerne er ved at vokse i de lande, som i forvejen er kendt af de myndigheder, der bekæmper den organiserede kriminalitet. Man kan godt sætte spørgsmålstegn ved, hvor store fællesskabsmidler der er afsat til at udrydde denne plage. Men det kan konstateres, at mafiagrupperne er under stadig udvikling, ikke blot i Østeuropa, men også i Den Europæiske Union. Jeg er enig i betænkningens konklusioner med hensyn til såvel udviklingsmekanismerne som udvidelsen af definitionen af forbrydelse og kriminelle handlinger.
Der tales om hvidvaskning af sorte penge, og på dette sidste punkt vil jeg gerne slutte mig til koret af dem, der kræver sat en stopper for al hykleriet i denne forbindelse. Internt i Europa, i Den Europæiske Union, må vi give dommerne og undersøgelsesmyndighederne den størst mulige frihed til at udføre deres efterforskning, især med hensyn til mistænkelige bankkonti, da det ellers vil være uden mening at lovgive og forhandle yderligere i denne sag.
Den Europæiske Union er stadig mere nøjeregnende i sin støtte til bestemte aktivitetsområder. Jeg håber, at den vil udvise en tilsvarende opmærksomhed omkring en hurtig iværksættelse af de midler, der muliggør en effektiv bekæmpelse af den organiserede kriminalitet. Hvis Den Europæiske Union ikke forstår at hente points hjem i denne sag, vil den tabe endnu en del af sin troværdighed i borgernes øjne.
Betænkning af Orlando (A4-0349/97)
Cushnahan
Hvis vi virkelig vil tage kampen op mod organiseret kriminalitet, skal vi sørge for en mere effektiv koordination over hele Den Europæiske Union, før vi kan begynde at samarbejde med tredjelande for alvor.
Kontakt på regeringsniveau og manglende gennemsigtighed er ikke den rigtige måde at overbevise Europas borgere om vores vilje til at vinde krigen mod organiseret kriminalitet.
Jeg mener, at denne betænkning indeholder mange udmærkede forslag, som er værd at se nærmere på, hvis vi ønsker at slå fast over for de internationale kriminelle, at nu er det alvor!
Betænkning af Nassauer (A4-0367/97)
Berthu
Fru formand, betænkningen af hr. Nassauer om fastsættelse af prioriteter for samarbejdet om retlige og indre anliggender gentager Europa-Parlamentets sædvanlige floskler om den frie bevægelighed, der påstås ikke at ville eksistere for alvor, før den sidste rest af kontrol ved de indre grænsepassager fjernes.
Denne idé, som allerede har været til stor skade for os, vil forårsage mere skade i fremtiden, hvis Amsterdamtraktaten ratificeres, eftersom dens artikel B i det nye afsnit III A i fællesskabsdelen foreskriver, at Rådet inden fem år efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden skal vedtage foranstaltninger, der i overensstemmelse med artikel 7 A skal »sikre, at personer, uanset om de er unionsborgere eller tredjelandsstatsborgere, ikke kontrolleres ved passage af de indre grænser«.
Som sædvanlig forsøger tilhængerne af det føderale Europa at få folk til at tro, at de bare skal gennemføre en beslutning, der for længst er taget, og at de juridisk og moralsk slet ingen manøvremargen har. Men således forholder det sig slet ikke, fordi der står intetsteds i artikel 7 A, at fri bevægelighed forudsætter fravær af kontrol, og i hvert fald ikke, at dette også skulle omfatte tredjelandsstatsborgere.
Amsterdam-traktatens citerede artikel B nævner heller ikke nogetsteds, at der skulle være nogen betingelser knyttet til afskaffelsen af grænsekontrollen ved de indre grænser. Henvisningen til ledsageforanstaltninger findes kun i artikel A, men denne artikel vedrører et juridisk set helt andet problem, nemlig Schengen-integrationen, og deraf fremgår det ikke, at de nævnte betingelser, der i øvrigt er meget vagt formulerede, skal opfattes som forhåndsbetingelser. Derfor risikerer Europas folk endnu en gang at være fanget i en fælde af en Europæisk Union, der udfylder sin rolle som den, der sænker paraderne, selvom dens målsætning burde være at styrke forsvaret.
Denne pervertering af de europæiske institutioner, der til stadighed spiller mod sit eget hold, bør der ufortøvet rettes op på, først og fremmest ved en afvisning af Amsterdam-traktaten, for ellers vil Europa være tabt.

Cushnahan
Jeg bifalder udarbejdelsen af denne betænkning af Nassauer, og jeg støtter de vigtigste henstillinger deri. Jeg går især ind for forslaget om, at Europol skal have præcist definerede operative handlingsbeføjelser og håndhævelsesbeføjelser, så det er på plads, hvilke nationale politimyndigheder der skal være ansvarlige for alle foranstaltninger i deres land.
Et fuldt funktionsdygtigt Europol er afgørende for et vellykket samarbejde inden for retlige og indre anliggender. Det er intet mindre end skandaløst, at Europol-konventionen endnu ikke er ratificeret. Efter Dutroux-skandalen i Belgien kom der gang i sagerne, og der var tilsyneladende vilje til at sikre, at Europol fik de nødvendige beføjelser om decharge. Nu er det hele gået i stå, og hvis medlemsstaterne virkelig ønsker at skabe et borgernes Europa, skal der ske fremskridt inden for retlige og indre anliggender.
At gøre noget for at fremme Europol er lakmusprøven, der skal bevise medlemsstaternes vilje til at opfylde deres løfter.
(Mødet afbrudt kl. 13.10 og genoptaget kl. 15.00)

Situationen i Irak
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om situationen i Irak.

Van den Broek
Hr. formand, jeg tror, vi og hele verden har holdt vejret, mens vi nøje har fulgt udviklingen i Irak. Det er vel ikke nødvendigt at sige, at Kommissionen og Rådet og sikkert også Parlamentet er enige i, at de Forenede Nationer, generalsekretæren og Sikkerhedsrådet skal støttes fuldt ud i deres bestræbelser på, at Irak overholder de pågældende beslutninger fra Sikkerhedsrådet.
I sagens natur er de Forenede Nationer og Sikkerhedsrådet det sted, hvor der skal debatteres og træffes beslutninger om disse forhold. Jeg tror, at det er med en hvis beroligelse, at vi sammen med Dem har modtaget de opmuntrende nyheder fra Genève, hvor udenrigsministrene fra de 5 permanente medlemmer i Sikkerhedsrådet var samlet i går. Uden at vi har nøjagtigt kendskab til, hvad der nærmere blev diskuteret, ser det ud til, at der er opnået en form for kompromis, hvilket Irak endnu skal reagere på. Men et kompromis, som i hvert fald skulle indeholde, at FN's undersøgelseskommission, UNSCOM, kan genoptage sit arbejde i den oprindelige sammensætning, og at arbejdet derfor kan fortsættes, hvilket er af stor betydning for den nødvendige sikkerhed for, at hele Iraks, skal vi kalde det kapacitet til fremstilling af masseødelæggelsesvåben også virkelig bliver demonteret.
Det er klart, at en langtrækning og en fortsættelse af denne konflikt med Irak kan få alvorlige konsekvenser, ikke kun med hensyn til sikkerheden, men især også med gennemførelsen af »olie for mad«-resolutionerne, som jeg kalder dem for en nemheds skyld, hvilket igen kan få uheldige følger for den humanitære hjælp, der kan gives til den irakiske befolkning og i øvrigt også besværliggøre hjælpeforanstaltningerne i det nordlige Irak.
På nuværende tidspunkt kan Kommissionen egentlig ikke sige meget mere end at udtale håbet om, at de anvisninger om, at krisen er overstået, bliver bekræftet. Jeg kan dog ikke på nuværende tidspunkt definitivt drage denne konklusion ud fra den aktuelle situation, men når vi får kendskab til udtalelserne og meddelelserne, der i går blev offentliggjort af den britiske udenrigsminister efter samråd med de fem permanente medlemmer samt den tekst, der i dag stod i Telexpress, så håber vi naturligvis, at krisen også virkelig kan forhindres.

Swoboda
Hr. kommissær, tak for Deres redegørelse. Vi er naturligvis meget glade for, at det i det mindste ser ud, som om den aktuelle krise er afværget, selvom det ville være en overvurdering af Europa og Europa-Parlamentet at antage, at virkningen af mødet i dag skulle være så stor, at Saddam trak i land. Men jeg synes dog, at nogle spørgsmål stadig står åbne, ikke kun de principielle spørgsmål, som De, hr. kommissær, stillede. For det første: Er De af den opfattelse, hr. kommissær, at den nødvendige fælleshed i en europæisk holdning under denne krise kunne etableres hurtigt nok? Jeg ved, at det ikke er Kommissionens eller kommissærens opgave, men jeg vil alligevel gerne spørge Dem, om De som kommissær under alle Deres samtaler og bestræbelser har kunnet gå ud fra, at der findes en fælles europæisk linje.
For det andet: I hvor høj grad har set ud fra Deres synspunkt den aktuelle krise i Irak noget med situationen i Israel at gøre? Er det indtryk rigtigt, som De måske også har fået, at den nødvendige solidaritet i selve det arabiske område ikke kunne etableres på grund af den israelske krise og på grund af det indtryk, som mange arabiske lande havde, nemlig at Amerika i dagene forud for krisen lagde for lidt pres på? Det tredje punkt, som i særlig grad bekymrer mig og os alle, er naturligvis den humanitære side af sagen. For lige så meget vi - vores gruppe og, antager jeg, alle i Parlamentet - anser Saddams aktioner for uacceptable, ligesom det er uacceptabelt, at kontrolforanstaltningerne ikke kan gennemføres virkelig godt og effektivt, lige så bekymrede er vi for, at de humanitære aspekter, navnlig hvad angår børn og sundhedsproblemer, naturligvis lider meget under disse sanktioner. Jeg vil endvidere gerne spørge Dem, om det er Deres indtryk, at de nødvendige humanitære aspekter i det program, De også nævnte - olie for mad etc. blev tilgodeset, eller om der her alligevel ikke burde være tale om nødvendig humanitær bistand i større omfang.

Oostlander
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans redegørelse. Faktisk er det meget mærkeligt, at vores kommissær skal give denne redegørelse, fordi vi egentlig må forvente, at det er Rådet, der her skal føre ordet, når det drejer sig om udenrigspolitik. Men det er godt, at der allerede anvendes et forspil og et forspil, som denne kommissær bestemt også er i stand til at gennemføre. Jeg beklager faktisk, at Parlamentet ikke har grebet chancen for selv at tage initiativ til at formulere en politik. Der var en forsigtig beslutning, der støttede FN's politik, som jeg tror under alle omstændigheder havde været en god støtte og også en opfordring til Rådet om at arbejde på en fælles holdning vedrørende Irak. Desværre har Parlamentet ikke udnyttet chancen. Jeg mener endvidere, at det er af stor betydning, at vi i Parlamentet ved denne type meget farlige situationer har modet til, ikke bare i denne sag, men også vedrørende Cuba og andre sager, selv at sige vores mening og derved også udsende et signal fra Europa. Jeg antager, at vi må kunne komme til enighed om den slags punkter. Mit spørgsmål vedrørende Irak, som naturligvis er en stat med en meget kriminel regering, er, om det ikke også tilkommer os, særligt fordi freden i Mellemøsten alvorligt trues af sådan en stat, at komme med en udtalelse. Når jeg hører israelerne sige, at de blot bor på et lille stykke land, hvor de kan udryddes af et par bomber eller langdistanceraketter med biologiske og kemiske våben af den type, der fremstilles i Irak, så må vi tage dette alvorligt.
Det er i øvrigt ikke første gang, at også Europa trues af langdistanceraketter. Det er allerede tidligere sagt, at Scudraketter let kan nå Rom fra Serbien. Det kan altså også lade sig gøre fra Irak, og det angår derfor også os i højeste grad.
Hr. formand, jeg vil nu spørge Dem: er der gjort tilstrækkeligt med hensyn til handelsforholdsregler for at forhindre, at Europa leverer varer til produktionen af biologiske og kemiske våben i Irak? Har De set nærmere på dette for nylig? Det vil jeg gerne have svar på.
For det andet med hensyn til den humanitære hjælp. Humanitær hjæp har altid været mulig. Det er jo faktisk kun Saddam, der forhindrer, at den humanitære hjælp når ud til befolkningen. Er der ikke fare for, hvis vi især lægger vægt på det humanitære, at hjælpen kommer i hænderne på Saddams hær eller i hænderne på Saddam selv og ikke når ud til befolkningen, som den er beregnet til?

Bertens
Hr. formand, kommissær, hjertelig tak for Deres meddelelse, Deres redegørelse. Jeg begynder at være helt enig med hr. Oostlander og vil tilføje, at jeg derfor også mener, at det er meget trist, at de to store grupper i Parlamentet tydeligvis har afvist at deltage. Som kommissæren allerede har sagt: Saddam Hussein har tilsyneladende tilladt og accepteret, at UNSCOM, inklusive amerikanerne, kan fortsætte undersøgelsen. Dette skulle være resultatet af forhandlingerne mellem de fem faste medlemmer i Sikkerhedsrådet, og det er både et glædeligt og nødvendigt resultat af konflikten. Har kommissæren måske mere baggrundsinformation vedrørende denne aftale, og kan han bekræfte, at der virkelig ikke er givet nogen indrømmelser til Saddam? Hele FN's troværdighed står på spil, det er tydeligt. I årevis har UNSCOM været beskæftiget med at destruere disse masseødelæggelsesvåben, undersøgelserne blokeres ustandseligt. Bare i løbet af de seneste seks måneder er dette sket ti gange.
Retlinethed, hr. formand, må og kan være det eneste svar. Bare tanken om at give indrømmelser til Saddam er uacceptabel. Saddam skal uden videre opfylde resolution 687. Derefter kan han eventuelt imødese ophævelse af sanktionerne, men ikke før. Det ofte omtalte lys i enden af tunnelen kan Saddam selv regulere ved ikke at blokere undersøgelserne yderligere. Når dette er sket, vil de nødlidende irakiske borgere, der holdes som gidsler af Saddam, opleve en forbedring af deres skæbne. Det internationale samfund, hr. formand, skal optræde enigt. Måske tomme ord. Ensidig optræden fra USA's side er i øvrigt heller ikke løsningen, selvom Saddam nok havde håbet på dette. Men heller ikke økonomiske interesser på kort sigt må nedbryde denne enighed. Kan kommissæren til sidst angive, om der har været tale om nogen form for samordning af synspunkterne i EU i forbindelse med FN, som det blandt andet er fastlagt i Maastricht-traktaten? Hvis dette er tilfældet, hvad er resultatet af disse anstrengelser? Hvis ikke, hvorfor ikke?

Manisco
Hr. formand, den midlertidige løsning, der tilsyneladende er fundet på krisen mellem Irak og USA, har i sidste øjeblik afværget en langt alvorligere krise for det irakiske folk, nemlig vedvarende bombning fra luften og missilangreb fra USA's væbnede styrker. Vi kan kun udtrykke lettelse over, at der tilsyneladende er fundet en løsning, og takke af hele vores hjerte de medlemmer af FN's Sikkerhedsråd, som i kamp mod uret klarede at genetablere UNSCOM's rolle i Irak og undgå yderligere blodsudgydelse.
I denne side af Parlamentet har vi ingen sympati for diktatoren i Baghdad og hans desperate spil med befolkningens liv. Samtidig kan vi ikke acceptere en tilbagevenden til status quo ante og en videreførelse på ubestemt tid af de grusomme og meningsløse sanktioner, som på under seks år har medført en million civile dødsfald og en veritabel nedslagtning af uskyldige, nemlig 4.500 børn om måneden. Embargoen mod ikke-strategiske varer skulle have været ophævet for længe siden, da en gradvis ophævelse af olieembargoen efter vores mening går langt ud over den tilfældige afgrænsning af olie-for-mad-problematikken. Nu kan det være nok.
Den Europæiske Union, som har været helt ude af billedet og chokerende passiv indtil nu, er nu trådt til og har overbevist vores amerikanske venner om, at dette slagteri skal stoppes, at en midlertidig løsning på denne krise kan føre til en værre krise i fremtiden, hvis man ikke sørger for diplomatiske, politiske og økonomiske alternativer til truslen om at bruge B52 »stealth«-bombefly og Tomahawk-krydsermissiler.

Tamino
Hr. formand, jeg støtter de bemærkninger, der allerede er fremsat, selvom vi naturligvis havde ønsket at høre Rådets holdning. Derfor vil vi dog ikke undlade at takke kommissær Van den Broek for at være til stede her og have forklaret os Kommissionens holdning.
Vi tager med tilfredshed til efterretning, at krisen nu synes at være løst - der synes dog stadig at være nogen grund til tvivl - og der derfor ikke vil være behov for en militær aktion. Samtidig med at vi siger, at fordømmelsen af Saddam Hussein ikke kan diskuteres, fordi han fortsat spiller på respekt for og afvisning af FN's beslutninger, vil vi dog ikke undlade at fordømme anvendelsen af to forskellige bedømmelsesskalaer over for Irak og over for andre lande, og at nævne, at man i praksis har styrket Saddam Hussein med den hårdt-mod-hårdt-politik, der først førte til våbenbrug og siden til sanktioner, som først og fremmest har ramt befolkningen. Det virkelige problem vi står over for, er virkningen for befolkningen, for kvinder og for børn.
Tillad mig til sidst endnu en bemærkning, hr. formand: hvorfor taler vi ikke også om det kurdiske spørgsmål, når vi taler om Irak? Hvorfor taler vi ikke om både Saddam Husseins og andre regeringers angreb, som stadig hindrer den kurdiske befolkning i at leve et anstændigt liv?
Disse problemer bør imødegås rigtigt og kræver en kollektiv indsats, for hvis de ikke løses, vil der aldrig komme fred til denne del af verden.

Hory
Hr. formand, som alle her glæder jeg mig personligt og på vegne af ARE-Gruppen over, at fornuften synes at sejre. Det skylder vi den tilbageholdende attitude hos et bestemt antal medlemmer af Sikkerhedsrådet, der ikke ønskede at anvende den militære løsning, og måske skulle vi også takke det russiske diplomati.
Under alle omstændigheder, og det kan vi lige så godt sige rent ud, har vi ikke det mindste sympati for det irakiske regime, ikke mere end vi bør have for det syriske regime for eksempel, men det er tydeligt, at en fredelig, ligelig og varig løsning forudsætter opfyldelse af følgende fem mål: afkald på embargoen, som kun kvæler det irakiske folk, en mere fleksibel holdning til olieblokaden, der alt for åbenlyst opfylder udelukkende amerikanske mål, opgivelse af den finansielle kompensation til Kuwait, som Irak på grund af sanktionerne ikke har mulighed for at betale, en klargøring af UNSCOM's opgaver, for denne mission bør ikke anvendes som påskud for et evigt protektorat, samt endelig en progressiv reintegrering i det internationale samfund.
Det er bestemt ikke amerikanernes rolle at sige, hvem der skal styre i Irak, men deres rolle er måske - sammen med det europæiske diplomati, der endelig er enig omkring dette spørgsmål - gennem en mere generøs fremgangsmåde at skabe forudsætningerne for en demokratisk udvikling i et land, hvis ledere udnytter den kollektive paranoia, som vi til stadighed giver næring til.

Souchet
Hr. formand, selvom dette spørgsmål henhører under De Forenede Nationers Sikkerhedsråd og, på europæisk plan, under Rådet snarere end Kommissionen, vil jeg gerne spørge Dem, hr. kommissær, da De jo trods alt er blevet pålagt gennemførelsen af embargoen mod Irak på vegne af Den Europæiske Union, om det ikke er på tide at sætte et alvorligt spørgsmålstegn ved det velbegrundede i at fortsætte denne embargo, hvis anvendelse gennem nu syv år har vist, at den ikke er tilstrækkelig til at nå de ønskede mål med?
Målet var at svække en diktator, der ikke synes i synderlig grad berørt af virkningerne, at dømme efter den seneste udvisning af De Forenede Nationers eksperter. Til gengæld udmatter denne embargo, vores embargo, en befolkning, som lider katastrofalt under dens virkninger med hensyn til fødevarer, medicinsk behandling og uddannelse.
Vil denne stædige fastholdelse af blokaden medvirke til at forbedre EU's image i området, eller vil den tværtimod styrke de fraktioner, der i forvejen er fjendtligst indstillet over for os? Er det derfor ikke bedre at ændre metode og afbryde sammenknytningen af spørgsmålet om kemiske og nukleare våben, hvor det internationale samfund bør udvise den allerstørste agtpågivenhed, med spørgsmålet om en embargo, der på ingen måde har bidraget til at få situationen under kontrol og tværtimod kun ført til en forøgelse af befolkningens lidelser?

Titley
Hr. formand, jeg bifalder kommissær Van den Broeks indledende bemærkning om, at dette er en sag for FN, så dette er ikke nødvendigvis det rigtige forum. Det er vigtigt, at vi holder fast i, at det er en sag for FN, og at det derfor er vigtigt, at der ikke hersker tvivl om, at Irak på alle måder skal overholde FN's resolutioner.
Vi er lettet over, at der - så vidt vi kan se - er fundet en løsning på problemet. Vores lettelse må dog ikke overskygge, at inspektørerne aldrig skulle have været udvist. Det er endnu et eksempel på Iraks forsøg på at dele og herske, nemlig ved at udskille visse elementer i alliancen mod Irak.
Er kommissæren enig med mig i, at det vigtigste, Den Europæiske Union kan gøre, er at gøre det fuldstændig klart, at vi står sammen bag FN's resolutioner, og at vi ikke tolererer nogen svækkelse af EU's holdning over for Irak? Det er det vigtigste, han kan sige i dag. Parlamentet må ikke sende nogen som helst signaler, der tyder på en svækkelse af EU-medlemsstaternes beslutsomhed, eller at diktaturet i Irak får nogen som helst hjælp fra Den Europæiske Union. Vi vil fremhæve FN's resolutioner og stå ved dem.

Stenzel
Hr. formand, ligesom kommissær Van den Broek må man naturligvis være lettet over, at FN's våbeninspektører kunne vende tilbage, og over, at Irak accepterede det for at forhindre en større konflikt med USA. Det, der naturligvis gør en eftertænksom, er, at denne løsning af konflikten er sket uden EU og har ført til en styrkelse af Ruslands stilling i Mellemøsten og igen til en svækkelse af USA samt har påvist en splittelse i Europa.
Våbeninspektionskrisen i forbindelse med Irak, som var udløst af Saddam Hussein, har endnu en gang symptomatisk fremhævet Den Europæiske Unions udenrigspolitiske svaghed og manglen på en fælles udenrigsog sikkerhedspolitik. Jeg ved udmærket, at sanktionerne over for Irak og problemet Irak først og fremmest falder ind under FN's kompetence, men der er virkelig behov for, at EU her ligeledes optræder samlet. Jeg beklager dybt, at Europa-Parlamentet ikke var i stand til som en slags ledsageforanstaltning at vedtage en fælles beslutning, og jeg er meget glad for, at kommissæren i dag tager dette emne op i form af en redegørelse. Men man skal lige være klar over, at det kun var en nødløsning. En beslutning ville have været et tydeligere instrument og ville have vist Europa-Parlamentets tydeligere vilje til at bakke FN's resolutioner op og tillige være et tegn på solidaritet med USA.
Hvis vi ønsker, at USA fortsat skal vise interesse for vores sikkerhedsproblemer, kunne man endnu en gang gøre det klart, at vi i en given kritisk situation føler solidaritet over for amerikanerne. Jeg skal ikke være den, der vil udbedre fejlene i USA's mangelfulde strategi, men mit spørgsmål til Dem, hr. kommissær: Findes der i Kommissionen en strategi over for Irak, som eventuelt kan forhindre, at sådanne kriser løbende gentages?

Newens
Hr. formand, vi fordømmer fuldstændig Saddam Husseins politik og de forfærdenlige overtrædelser af menneskerettigheder, især over for hans eget folk, men kan det nu overvejes for det første i det mindste at lempe embargoen, så det irakiske folk kan få flere forsyninger, som de har så desperat brug for, og samtidig stadig være totalt imod Saddam Husseins diktatur og forsøg på at opbygge sin militære styrke, og for det andet at forsøge at bidrage til en afslutning på den indædte broderstrid mellem de to største kurdiske grupper i Irak - KDP, som har samarbejdet med tyrkiske styrker - og PUK, som har været i ledtog med Iran, og det er lige, hvad Saddam Hussein kan bruge. Begge disse grupper har sendt delegationer til ham, og det er et virkelig stort problem.
Vi vil gerne anmode om, at der bliver gjort noget på disse områder, nu hvor krisen er lettet lidt, så vi kan få en mere permanent løsning, som ikke alene er i andres interesse, men også i det irakiske folks.

Van den Broek
Hr. formand, tak til dem, der har haft ordet. Lad mig begynde med at fastslå, at der ikke må drages forhastede konklusioner på dette tidspunkt, idet de fem permanente medlemmer i Sikkerhedsrådet i går klart erklærede, at de håber og udtaler det håb, at Ruslands initiativ, som de byder velkommen, vil føre til, at Bagdad vil tillade, at UNSCOM kan vende tilbage i sin oprindelige sammensætning og kan genoptage sit arbejde. Sagt med andre ord, vi må selvfølgelig først vente og se, hvad Bagdads virkelige reaktion bliver, før vi helt kan trække vejret lettet.
For det andet er jeg enig med dem, der har udtalt, at det i første omgang er medlemmerne af Sikkerhedsrådet, der har ansvaret. Det er selvfølgeligt rigtigt. Men når vi taler om forhold, som vedrører og grænser til spørgsmål om krig og fred, så er det for Kommissionen en selvfølge, hvis Parlamentet vil fremsætte en række udtalelser i den forbindelse, hvor Kommissionen i øvrigt ikke har nogen myndighed, men gerne vil tage del i diskussionen.
Jeg vil tilslutte mig det, der er sagt om, at en sådan udtalelse i første instans også må komme fra Parlamentet, selvfølgelig, fra ministrene og fra Kommissionen, at det skal være og forblive en enstemmig udtalelse, at Sikkerhedsrådets resolutioner skal gennemføres helt og holdent, og at der ikke kan forhandles herom.
Dette budskab var de fem permanente medlemmer i første omgang som sådan også enige om. Hvis det så ud, som om der var forskel i opfattelsen af, hvilke midler der skulle tages i brug for at opnå dette mål, så er det rigtigt, men jeg vil da igen sige, at det er tilfredsstillende, at de fem permanente medlemmer nu alligevel har taget et fælles initiativ og nu afventer et svar fra Bagdad. Det er meget væsentligt.
Det er meget vanskeligt for os at vurdere, hvilke relationer der har været mellem denne konflikt, denne krise og situationen i Israel, henholdsvis den amerikanske indblanding og den deraf følgende påvirkning af holdningen i de arabiske stater, som for nylig har haft besøg af Madeleine Albright. Det er uden tvivl rigtigt, at krisen i Irak var og er endnu mere foruroligende, fordi situationen i hele Mellemøsten er meget spændt i øjeblikket på grund af den alvorlige stagnationen i fredsforhandlingerne i Mellemøsten. Det er i hvert tilfælde nok ulejligheden værd at gøre sig klart, at også USA, den amerikanske præsident og den amerikanske udenrigsminister offentligt udtaler sig om, at de er meget bekymrede over, at Israels ubøjelighed ikke bidrager til den livsvigtige fremgang i disse forhandlinger.
Med hensyn til den humanitære hjælp. Min kollega, fru Bonino, har gennem ECHO stillet yderligere ECU ti millioner til rådighed for humanitær hjælp for perioden indtil august næste år. Jeg er enig med dem, der siger, at hvis der er tale om humanitær nød, er Saddam Hussein selv først og fremmest ansvarlig for dette, eftersom opnåelse af tilstrækkelig humanitær hjælp også afhænger af, at Sikkerhedsrådets resolutioner opfyldes, men at det også er en resolution, der gør det klart, at der må eksporteres olie for to milliarder hvert halve år, så der kan importeres fødevarer og medicinalvarer. Med andre ord tror jeg derfor ikke, at det internationale samfund kan pålægges noget som helst ansvar for den eventuelle humanitære nød. Jeg vil i øvrigt påpege, at man i det nordlige Irak, hvor der findes en særlig humanitær situation, som Unionen også forsøger at være med til at afhjælpe, af og til også kraftigt bliver forhindret på grund af situationen med kurderne og især den tyrkiske indblanding over grænsen til det nordlige Irak, hvilket også besværliggør hjælpetransporter gennem Tyrkiet.
Hr. formand, jeg ville gerne slutte her. Jeg takker endnu engang Parlamentet for denne lejlighed til at udveksle synspunkter.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning, jf. forretningsordenens artikel 47.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0946/97 af Lenz m.fl. for PPE-Gruppen om den permanente internationale straffedomstol; -B4-0951/97 af Pettinari og Manisco for GUE/NGL-gruppen om den permanente internationale straffedomstol; -B4-0960/97 af Dell'Alba m.fl. for ARE-Gruppen om den permanente internationale straffedomstol; -B4-0961/97 af Aglietta m.fl. for V-Gruppen om den permanente internationale straffedomstol; -B4-0974/97 af Cars m.fl. for ELDR-Gruppen om en permanent international straffedomstol; -B4-0985/97 af Swoboda for PSE-Gruppen om den permanente internationale domstol mod krigsforbrydelser.
Habsburg-Lothringen
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne sige, hvor meget det glæder mig, at vores beslutning i dag støttes af seks grupper i Europa-Parlamentet. Jeg mener, det er et tegn på, hvor vigtigt dette skridt er hen imod virkelig at få oprettet en domstol, som kan træde i stedet for disse ad hoc-domstolle - vedrørende det tidligere Jugoslavien og Rwanda.
De Forenede Nationer har indset nødvendigheden af at oprette en sådan domstol, fordi krigsforbrydelser og interne væbnede konflikter netop ikke kun finder sted i disse to lande, men fordi der er mange flere lande, hvor der er behov for, at en sådan domstol tager stilling og kan gribe ind.
Vi har mærket, at vi juridisk med hensyn til de bestående domstole hidtil har bevæget os på tynd is, og at disse domstoles mulighed for at gribe ind er meget begrænset. Det er endvidere vigtigt, at denne beslutning kræver, at der navnlig på den forberedende komités samlinger forud for konferencen, som heldigvis foregår til næste år i Italien - tilrettelagt af De Forenede Nationer netop med henblik på at oprette denne internationale straffedomstol - skal fastlægges klare definitioner. Hvad er en krigsforbryder? Hvad er en intern væbnet konflikt? Og det er naturligvis også meget vigtigt, at denne domstol - og det skal så vidt muligt allerede med på den forberedende komités samlinger - kan arbejde uafhængigt af De Forenede Nationer og De Forenede Nationers Sikkerhedsråd, så at sager ikke igen og igen på mange faglige områder blokeres af denne institution.
Der er her sket enormt meget, der er vigtigt, og jeg tror, at dette ikke kun for mig er et første skridt i retning af bilæggelse af fremtidige konflikter. Der ligger stadig store problemer foran os, navnlig når jeg tænker på, at der i verden endnu ikke findes nogen folkegrupperet. Vi har kun national og international ret, men ikke nogen ret, der definerer og klart fastslår, hvad en folkegruppes ret er, og hvor den kan anlægge sag derom.
Jeg anser oprettelsen af en sådan domstol for et forstadium til denne meget vigtige ret. Ser man på de sidste års konflikter, konstaterer man, at de fleste netop skyldes konflikter mellem de forskellige folkegrupper. Jeg tror, der dermed tages et stort skridt fremad, og vi skal som Europa-Parlament gøre alt for, at det lykkes. Jeg ved, at der følger visse finansielle forpligtelser med, for at denne plan om en international straffedomstol virkelig kan realiseres med et positivt resultat.

Ephremidis
Jeg er både for og imod de seks gruppers fælles beslutningsforslag. Jeg er for, fordi jeg ønsker, at man imødekommer det gentagne krav om, at spørgsmål som krigsforbrydelser, forbrydelser mod menneskeheden og alvorlige overtrædelser af folkeretten ikke afgøres internt, men at der findes en eller enden form for domstolsmyndighed, der kan afspejle folkenes fælles samvittighed og dømme i sådanne sager. Lige til her er jeg altså for.
Men jeg er imod, fordi den måde, hvorpå denne domstol tænkes oprettet og skal have sit virke, ikke garanterer, at dens rolle vil blive upartisk. Dernæst bestemmes det heller ikke, i hvilke sager den skal dømme. Hvad er krigsforbrydelser? Er 30 års blokade af Cuba og tusinder af børns død der en krigsforbrydelse eller en forbrydelse mod menneskeheden? Er Tyrkiets folkedrab af kurderne en forbrydelse? Skal domstolen dømme i sådanne sager? Jeg frygter, hr. formand, at denne alt for hurtigt vedtagne og oprettede domstol vil komme til at straffe det internationale samfund i stedet, at den vil underminere de i forvejen så underminerede Forenede Nationer, fordi ikke engang Sikkerhedsrådet kan åbenbart blande sig, og så har vi en situation, hvor det internationale samfund kan retsforfølges med alle de følger, det vil have for folkenes fredelige sameksistens.

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, tillad mig først at beklage fraværet af repræsentanter for vores senat, fordi det jo som bekendt er medlemsstaterne, der i De Forenede Nationer skal kæmpe i første linje for at erobre dette første egentlige element til en reform af FN siden denne institutions oprettelse.
Kollega Habsburg-Lothringen har allerede understreget et af de grundlæggende punkter, som Den Europæiske Unions medlemsstater og Kommissionen inden for dens beføjelser må insistere på, nemlig domstolens finansielle uafhængighed, og man må derfor sørge for, at domstolen får mulighed for på lang sigt, og ikke blot på kort sigt, at handle og handle godt.
Jeg vil gerne med det samme berolige hr. Ephremidis med, at der ikke er tale om at genåbne fortidens konflikter, hvad enten det er Cuba eller Nordkorea eller Den Kinesiske Folkerepublik; problemet, der skal behandles, er konflikterne i fremtiden.
Jeg vil også gerne opfordre kollegerne til at begynde at overveje en næste etape, som vi kan iværksætte, nemlig oprettelse - på grundlag af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol - af en Verdensdomstol for Menneskerettigheder og Politiske Rettigheder, således at der overalt i verden eller i hvert fald blandt de demokratiske nationer gives borgerne mulighed for direkte at indbringe et spørgsmål til en højere myndighed, der kan vurdere, om deres rettigheder er blevet krænket, også internt blandt Den Europæiske Unions medlemsstater.

Müller
Alle erfaringer med diktaturer og borgerkrige i øst, i vest og i syd, om i det tidligere USSR eller i Bosnien-Hercegovina, om i Chile eller i dag i Algeriet lærer os én ting: krigsforbrydere og forbrydelser mod menneskeheden skal forfølges strafferetligt. Straffrihed indbyder til nye forbrydelser, og strafferetlig forfølgelse har en enorm præventiv funktion. Derfor er min gruppe i lang tid gået ind for oprettelsen af en international straffedomstol. Jeg vil gerne gøre Dem, kommissær Van den Broek, særlig opmærksom på punkt 3 i vores fælles beslutning, hvor det drejer sig om finansieringen. For to år siden sled jeg næsten mit mundlæder op i EuropaParlamentet for at få frigjort ECU 3 millioner til finansieringen af straffedomstolen vedrørende Bosnien og Rwanda. I år har det været knap så anstrengende at få opført 3 millioner på budgettet. Jeg ville være Kommissionen taknemmelig, om den i fællesskab med os for fremtiden ville udarbejde en finansiering med henblik på en økonomisk sikring på lang sigt af en sådan international straffedomstol.

Cars
Fru formand, vi drømmer alle om en tilværelse uden krig og anden ondskab, men vi må ikke lade os nøje med det. En permanent krigsforbryderdomstol kan blive et skridt på vejen mod vore drømmes mål.
I krig slipper for mange alle moralske hæmninger. De kan opfatte, at de må begå forbrydelser, som de i deres hjerter ved er helt uacceptable.
En uafhængig krigsforbryderdomstol er til for de mennesker, der rammes af krigens værste ondskab, den ondskab, som kan husere frit, når alle bremseklodser giver slip. Offeret skal vide, at der også da et sted på jorden findes en instans, som kan udøve retfærdighed, og som, i hvert fald bagefter, kan gengive offeret, det lidende menneske, dets værdighed og straffe den skyldige.
For den, der opfatter, at krigen giver ham ret til at udføre handlinger, som han ellers aldrig ville gøre, kan kendskabet til, at der findes en sådan domstol, have en afholdende effekt.
En permanent krigsforbryderdomstol bliver en ledestjerne for respekt for menneskerettigheder, også i tilværelsens mørkeste øjeblik.

Swoboda
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, denne verdens og Europas historie i dette århundrede er en historie om krige og om krigsforbrydelser, men kun delvis en historie om straf for krigsforbrydelser. Derfor mener jeg, at vi med dette forslag støtter en grundtanke, som er absolut nødvendig, fordi det er uforståeligt, at simpelt mord straffes, naturligvis med rette og uden forbehold, mens massemord i vidt omfang ikke straffes, og mange massemordere stadig kan gå gennem verden som respektable personer.
Jeg mener ikke, at de få tilfælde med internationale domstole, som er blevet oprettet mod krigsforbrydelser, suppleret med nogle private initiaitver som f.eks. tribunalet i Stockholm o.a., lever op til den virkelig dramatiske situation, at vi igen og igen, desværre også i Europa, står over for krige og et meget stort antal krigsforbrydelser, som ret beset er helt i modstrid med vores krav på at være civiliserede samfund.
Derfor er jeg helt enig i dette forslag, og det er min gruppe også, selvom der naturligvis er en række problemer. Hos hr. Ephremidis opfattede jeg ikke, om han nu taler for eller imod, for alt, hvad han sagde, var ret beset argumenter imod. Men jeg mener, at han fik ordet som en taler for. Men lad gå, det er et paradoks, som nu engang findes. Naturligvis har han ret, når han siger, at der vil opstå problemer.
Vores internationale politiske system skal og vil ændre sig, hvis der er vished for, at der findes uafhængige internationale domstole, som er tvunget til at forfølge sager, selvom der måske er politiske momenter, der taler imod det. Der er naturligvis fare for, at politiske afgørelser, politiske kompromiser og tillige en og anden fredsslutning måske endog forhindres, når den, der skulle slutte fred, må regne med, at han bagefter skal stå til regnskab over for en international domstol.
Jeg vil gerne nævne yderligere to punkter: For det første er det naturligvis afgørende, hvem der kan drages til ansvar. Også her er den nuværende situation utilfredsstillende. Ganske vist drages håndlangerne til ansvar, men de, der giver befalinger til krigsforbrydelser, drages for øjeblikket i det store og hele ikke til ansvar, navnlig ikke fra politisk hold. Det må efter min mening ikke være sådan, fordi det er i modstrid med rettens princip at drage den, som udfører forbrydelsen, til ansvar, men ikke den, der foranledigede forbrydelsen.
For det andet pligten til at afgive forklaring. Jeg er ikke enig i den seneste afgørelse om, at en kroatisk minister ikke engang har pligt til at udtale sig. Jeg mener, at når man har disse internationale regler, skal én ting være klar: Alle uanset personens anseelse skal drages til ansvar, og alle skal uanset deres position have pligt til under sandhedsbevis at afgive forklaring for denne internationale domstol.

Van Bladel
Hr. formand, kommissær Van den Broek, kolleger, det er meget passende umiddelbart før halvtredsårsdagen for menneskerettighedserklæringen at udarbearbejde idéen om den permanente internationale strafferetlige domstol nærmere. Jeg har dog et par spørgsmål. I beslutningen tales der om den fremgang, der er opnået ved ad hoc-krigsforbryderdomstolene vedrørende Jugoslavien og Rwanda. Hr. formand, det tvivler jeg nu meget på, fordi man på grund af manglende vilje til at fange de rigtige mordere i øjeblikket arbejder meget selektivt, og det kan vel ikke være meningen. Det er mig heller ikke helt klart, hvordan en uafhængig domstol skal forholde sig til Sikkerhedsrådets beslutninger. Vetoretten, forsvinder den? Hvordan fungerer det? Det er mig heller ikke helt klart, hvilke nationaliteter med hvilke retsopfattelser der skal udgøre anklagemyndigheden. Skal alle indbyggere på denne planet høre under denne domstols myndighed? Hr. formand, amerikanerne har allerede indtaget en reserveret holdning hertil. Hvorfor EU nævnes som den vigtigste finansieringspart, når det vedrører alle medlemsstater på denne planet, er mig heller ikke klart. Og så også spørgsmålet om, hvem der fanger, hvornår og hvordan morderne? Vi er i starten af en proces, der skal udarbejdes, udmærket, men lad det i hvert tilfælde aldrig blive til en domstol, som er sejrherrens domstol.
Til sidst, hr. formand, vil denne permanente internationale strafferetlige domstol i forbindelse med krigsforbrydelser i interne væbnede konflikter langt om længe kunne slæbe den tidligere surinamske diktator Bouterse for retten for hans handlinger. Hr. formand, min gruppe stemmer delvist for og delvist imod.

Bertens
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er forhåbningsfuld med hensyn til, at den diplomatiske konference, der skal afholdes næste år, åbner vejen for en permanent international strafferetlig domstol. Det er naturligvis vigtigt, at der oprettes en sådan domstol. Erfaringerne fra ad hoc-krigsforbryderdomstolene vedrørende Rwanda og det tidligere Jugoslavien angiver på den ene side, at deres eksistens er af stor betydning, men på den anden side, at deres funktion kan forbedres betydeligt. Oprettelse af en permanent domstol vil give den kontinuitet og den sagkundskab, som den internationale retspleje for alle har behov for.
Der skal naturligvis træffes nogle vanskelige beslutninger, og undtagelser og suverænitetspåberåbelser er af det onde. Det ville være direkte i strid med den upartiske internationale retsorden.
Hvis det er nødvendigt, må vi fortsætte uden de lande, der ikke er eller vil være modne hertil. Indrømmelser til modstandere skal for enhver pris undgås. Ellers bliver domstolen et nytteløst instrument, som det allerede ind imellem har vist sig i forbindelse med Rwanda og Jugoslavien.
Jeg regner med, at Unionen og medlemsstaterne i enighed vil arbejde for en stærk, økonomisk og politisk uafhængig permanent domstol og, om nødvendigt, vil bidrage dertil, men som fru Van Bladel siger, det gælder ikke kun Unionen, men også resten af verden.

Amadeo
Hr. formand, krige og regionale konflikter hærger i flere verdensdele - vores gamle Europa er med krigsforbrydelserne og folkedrabene i det tidligere Jugoslavien ingen undtagelse - og ikke mindst i det afrikanske eller mellemøstlige område, hvor ingen tør gribe ind af angst for, at volden skal eskalere.
Nu forsøger vi i det mindste at rette lidt op på dette gennem internationale domstole, som skal opfylde den rolle, som nationale interesser og det manglende mod i medlemsstaterne har forhindret dem i at udfylde, og sikre gennemførelsen af en retfærdighed, der går på tværs af landegrænserne, for i modsat fald bliver begrebet retfærdighed tømt for indhold, også selvom det er staternes interesser, som ofrene nu for længst er faldet for. De internationale domstole, hvis oprettelse vi går ind for, bør foruden at tjene retfærdighedens sag bidrage til at bringe den nuværende situation med straffrihed til ophør og skabe det corpus juris , der skal anvendes til ikke alene endelig at afsløre krigsforbryderne, hvor og på hvilken måde de end har begået deres forbrydelser, men især til at udarbejde en lovsamling og et egentligt retsligt system, der gælder for alle.
Ved siden af oprettelsen af domstolene, håber vi derfor også på et sanktionssystem, der kan anvendes i praksis, og ikke alene en samordning af staternes politiarbejde, men også ligefrem oprettelse af et internationalt politikorps til sikring af retsforfølgningen af krigsforbrydelser og de skyldiges afsoning af deres straffe.

Van den Broek
Hr. formand, som det allerede er sagt, afholdes der næste år halvtredsårsdagen for verdenserklæringen, men også for Konventionen om forebyggelse af og straf for folkedrab, og det vil også være 50 år siden, at der for første gang i FN's generalforsamling blev stillet spørgsmål til det internationale retsudvalg under de Forenede Nationer, "the International Law Commission«, om at lave et forslag og forberede et forslag til vedtægter for oprettelsen af en international domstol for straffesager. Vi taler altså om et initiativ, der er næsten 50 år gammelt, og som Unionens medlemsstater op gennem årene ofte har støttet kraftigt. Også vi udtaler håbet om, at den diplomatiske konference, som skal forberede konventionen, der skal føre til oprettelsen af denne internationale domstol, også virkelig gennemføres, og at de forberedende udvalg kan løse de sidste uoverensstemmelser på vejen dertil, hvorunder spørgsmål som dem, der i dag er rejst af flere af Parlamentets medlemmer. Det siger sig selv, at Kommissionen, der naturligvis ikke i denne egenskab deltager i FN-forhandlingerne, på nuværende tidspunkt vil være tilbageholdende med at udtalelse sig om rækkevidden af denne domstols myndighed, eller om hvilke procedureregler der skal være gældende i tilfælde af oprettelse af en sådan international domstol.
Men på samme måde som Kommissionen også på daværende tidspunkt støttede krigsforbryderdomstolene vedrørende Rwanda og Jugoslavien, vil vi naturligvis også hjerteligt støtte alle aktiviteter, der kan føre til realiseringen af denne større internationale domstol. Det er en gammel ambition for rigtigt mange lande og i øvrigt også for mange ikke-statslige organisationer, der har bidraget til at holde dette emne i søgelyset. Vi er derfor stadig Parlamentet taknemmelig for, at det i 1995 tog initiativet til at medtage en post på ECU 300.000 i budgettet, hvormed der kan gives støtte til ikke-statslige organisationer, der arbejder for oprettelsen af en permanent international strafferetslig domstol. Disse støtteaktiviteter bidrager til udarbejdelsen af en europæisk holdning vedrørende dette spørgsmål, og på denne måde iværksættes der oplysnings- og bevidstgørelseskampagner for den store befolkning, og aktioner støttes, mens der arbejdes videre med domstolen, der er rettet mod at realisere koordinations- og samarbejdsmekanismer mellem NGO'erne, regeringerne, ad hoc-krigsforbryderdomstolene og FN's organisationer.
Til sidst, hr. formand, mener jeg, at den grundlæggende motivation for vores støtte til oprettelsen af en international domstol egentlig er den samme, som også lå til grund for vores støtte til ad hoc-krigsforbryderdomstolene. Der findes ingen bedre garanti for at undgå den slags kriminelle handlinger mod menneskeheden. Der findes ingen bedre metode til at forebygge end at sørge for, at hvis der forekommer sådanne kriminelle handlinger, at de ikke forbliver ustraffet.
Hr. formand, med hensyn til finansiering af selve domstolen, vil jeg erindre Dem om, at Kommissionen også har bidraget fra europæiske fonde, ikke kun til realiseringen, men også til ad hoc-krigsforbryderdomstolenes virke, og jeg mener helt sikkert, at økonomien ikke må være en hindring, som man ikke kan komme over, hvis man vil videre med oprettelsen af dette vigtige internationale retslige institut.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0937/97 af Bertens m.fl. for ELDR-Gruppen om Togo; -B4-0949/97 af Chanterie m.fl. for PPE-Gruppen om situationen i Togo; -B4-0952/97 af Pettinari for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Togo; -B4-0988/97 af Scarbonchi m.fl. for ARE-Gruppen om situationen i Togo.
André-Léonard
Hr. formand, for nogle dage siden afholdt Den Paritetiske Forsamling AVS-EU møde i Lomé i Togo. Der opstod episoder under dette møde, fordi man nægtede at se krænkelser af menneskerettighederne i øjnene, selvom de var bevist af Amnesty International.
Jeg skal undlade at kommentere hændelserne, Men jeg vil sige helt klart, at selvom regeringen har gennemført fremskridt, som for eksempel oprettelsen af en forfatningsdomstol, et dommerråd og en national valgkommission, så er disse fremskridt ikke tilstrækkelige.
Hvis Togo ønsker, ligesom vi i øvrigt gør det, at samarbejdet genoptages, kan dette først ske, hvis valget i 1998 finder sted i fuld åbenhed. Alle de politiske tendenser, herunder naturligvis også oppositionen, skal være til stede i den politiske debat. De skal have adgang til medierne, især radio og fjernsyn. Deres sikkerhed skal garanteres, og der skal være ytrings- og forsamlingsfrihed.
Endelig må regeringen acceptere, at internationale observatører og repræsentanter for menneskerettighederne er til stede under valget. På disse betingelser og kun på disse betingelser kan vi sige, at demokratiet i Togo er på rette vej.

Schwaiger
Hr. formand, kære kolleger, det er vores indtryk, at demokratiseringsprocessen i Togo er gået i stå på halvvejen. Den foregår efter reglerne for springprocessionen i Echternach: Efter to skridt frem er der hidtil regelmæssigt blevet taget mindst ét eller halvandet skridt tilbage. Med andre ord: Togos præsident og hans regering synes at vakle imellem, om landet skal gå i den ene retning, nemlig fuldstændig demokratisering, som også baner vej for en hurtig, politisk, økonomisk og social udvikling i hele regionen i denne del af Vestafrika, eller i den anden, som betyder en tilbagevenden til et autoritært styre, som politisk fører til isolation og indre konfrontation, hvilket allerede mærkes, og tillige stagnation på det økonomiske og sociale område.
En demokratisk åbning baner imidlertid også vejen for samarbejde med nabostaterne Benin, Burkina Faso, Ghana og Elfenbenskysten, som alle allerede har tilbagelagt lange etaper i retning af bedre overholdelse af retsstatsprincippet, overholdelse af menneskerettighederne og dannelsen af et pluralistisk samfund.
Hvad skal der gøres? Vores forretningsmæssige grundlag for samarbejdet med Togo er artikel 5 i Lomékonventionen. Vi forlanger overholdelse af menneskerettighederne, de demokratiske principper og retsstatsprincippet. Vi bliver nødt til igen og igen at fremhæve, at en genoptagelse af udviklingssamarbejdet og en forøgelse af det kun er mulig, dersom den togolesiske regering lever op til disse krav. Nu foreligger den rapport fra to europæiske eksperter, som er udarbejdet med henblik på valgforberedelsen. Vi anmoder den togolesiske regering om at gennemgå denne rapport meget omhyggeligt og tage hensyn til de væsentlige punkter. Nu skal den togolesiske regering omsider i et samarbejde med oppositionen udforme rammebetingelserne og procedurerne for det kommende valg af præsident og parlament, så at der er lige muligheder for regering og opposition. Vi mener endvidere, at der burde være en mulighed for inden for rammerne af Den Paritetiske Forsamling eller Parlamentets udviklingsudvalg i givet fald at indlede en mægling, således som vi med held har gjort det i de sidste to år for Mali.

Hory
Hr. formand, jeg tager kun ordet i denne forhandling, fordi jeg er forundret både personligt og på vegne af min gruppe over, at emnet Togo er blevet opført til forhandling under den aktuelle og uopsættelige debat.
Før Den Paritetiske Forsamlings møde sendte Parlamentet en delegation til Togo, som konkluderede, at de minimale demokratiske forudsætninger for afholdelsen af dette møde var til stede. Vi tog derfor afsted til Lomé i en uge. Rent organisatorisk afvikledes Den Paritetiske Forsamlings møde perfekt. Med hensyn til landets demokratiske liv havde vi alle talrige møder med styret og oppositionen.
Vi fik det generelle indtryk af en gunstig udvikling med eksistensen af flere partier og pressefrihed, selvom adgangen til fjernsynsmediet utvivlsomt burde forbedres.
Alt i alt var det mit personlige indtryk. at en eventuel togolesisk skrøbelighed snarere end det mangeårige præsidentstyre skyldtes en eksternt styret vilje til destabilisering. Derfor forkastede Forsamlingen ved afslutningen af sit arbejde en ganske moderat beslutning, der opfordrede den togolesiske regering til at styrke garantierne for pluralisme til valget i 1998.
I denne sammenhæng forekommer det mig som en dobbelt fornærmelse over for vores togolesiske værter og Den Paritetiske Forsamling, som vi her slår hånden af, at opføre dette spørgsmål under debatten i dag, hvor vi har hundredesytten langt mere presserende spørgsmål at tage os af. Derfor vil jeg personligt stemme hverken/eller ved afstemningen om det fælles beslutningsforslag.

Vecchi
Fru formand, mødet i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU for nogle uger siden i Lomé gjorde det muligt for mange af os at stifte bekendtskab med de politiske realiteter i Togo. Som det ofte sker, når man lærer et land nærmere at kende, begynder man at blive klar over, hvor sammensat situationen er, og hvor mange vanskeligheder der er for at imødegå problemerne og løse dem. De kommende måneder vil være af afgørende betydning for, hvorvidt Togo endelig kan begive sig ud på den reelle demokratiserings vej.
En reformproces af landets institutioner har faktisk været i gang i nogen tid og har konkretiseret sig i afholdelsen af de første flerpartivalg og oprettelsen af bestemte vigtige institutioner, der garanterer forfatningen. Det forekommer mig imidlertid, at der stadig består to afgørende problemer. Det første er at sørge for, at demokratiseringsprocessen kan fortsætte med inddragelse af alle partierne og med enighed om en fælles ramme for spillets regler. Det andet er, at denne proces skal være virkelig og ikke kun en facade. Det faktum, at præsident Eyadema har været ved magten i tredive år og ikke lader til at ønske at sætte spørgsmålstegn ved sin egen rolle, er naturligvis en hindring for en fuldstændig gennemførelse af en reel demokratisering i landet.
Situationen er imidlertid i bevægelse; det skal ikke understreges for meget, men heller ikke benægtes. Det er derfor af afgørende betydning, hvad aktørerne i og uden fro Togo vil foretage sig i de kommende måneder.
Dette er årsagerne til, at vi anmoder de togolesiske politiske kræfter og myndigheder om at gøre reelle bestræbelser på at konsolidere de demokratiske reformer og oprettelse af en retsstat samt skabe forudsætningerne for afholdelse af reelt frie og korrekt gennemførte valg.
Kommissionen anmoder vi om fortsat at lade normaliseringen af forbindelserne med dette land afhænge af de demokratiske fremskridt. De europæiske regeringer anmoder vi om at handle samordnet og undgå at gentage tomme og farlige valg, som mere skyldes deres geopolitiske interesser end en virkelig vilje til at hjælpe det togolesiske folk.

Kellett-Bowman
Fru formand, jeg taler for Lord Plumb, som har stærke synspunkter om denne beslutning. Han var nødt til at tage hjem, for hans kone er blevet syg. Jeg er sikker på, at hele Parlamentet vil ønske Lady Plumb god bedring.
Han har været i Togo to gange, den ene gang som leder af en delegation som medformand for AVS og den anden gang for hele den Paritetiske Forsamling EU-AVS, hvor han mødte præsidenten, premierministeren og repræsentanter for alle de vigtigste oppositionspartier. Han understreger, at der i Togo er en aktiv politisk opposition, der kommer til orde, og som leder nogle af de vigtigste parlamentariske udvalg. Han talte med NGO-ledere, journalister og almindelige mennesker i Togo.
Der er offentliggjort en rapport om missionen, som han anbefaler os at læse. Togo er på vej ud af en vanskelig politisk og økonomisk situation. Selvom det står klart, at tingene ikke er helt i orden i landet, står det også klart, at der har været afholdt valg, at oppositionspartierne er aktive og deltager entusiastisk i den parlamentariske proces, og at de ofte ondskabsfulde oppositionsaviser sælges frit på gaden.
175 repræsentanter fra 85 lande har drøftet dette emne. De europæiske medlemmer har spilet en stor rolle i Forsamlingen. Lord Plumb mener, at der ikke er noget formål med den beslutning, der er forelagt Parlamentet i dag.

Aldo
Fru formand, den 20. marts i Bruxelles præciserede jeg på vegne af UPE-Gruppen, at Lomékonventionens særlige kendetegn var den partnerskabskontrakt, som den tilbyder, og som burde gives nye impulser i den politiske dialog, så vores bestræbelser kunne blive mere effektive.
Ved den lejlighed mindede jeg om, at alle var enige om, at denne dialog var slået fejl mellem Den Europæiske Union og AVS-landene, selvom instrumenterne i vidt omfang var til rådighed. Jeg ønskede imidlertid snarere at gøre opmærksom på, at AVS-landene ikke i øjeblikket fungerer som en reel partner i den politiske dialog med Europa, der mangler indhold og synlighed.
Debatten efter grønbogen viser, at vores samarbejde med AVS-landene lider under et legitimitetstab internt og eksternt i forhold til Den Europæiske Union og ikke længere udgør en særlig støtte til netop disse lande, efterhånden som de handelsmæssige præferencer har gennemgået en nedslidningsproces, og AVS-landene har tabt deres forrang i vores udviklingsaktioner.
Stillet over for AVS-landenes stigende bekymring over deres rolle i vores bistandspolitik over for de dårligst stillede lande er et sådant tordenskrald til Togos ledende politikere ikke egnet til at genskabe tilliden hos vores partnere, men vil snarere skabe et dybt ubehag med hensyn til vores holdning til de folk, som vi har en historisk gæld til.
UPE-Gruppen har altid ment, at bistandspolitikken måtte forholde sig til respekten for menneskerettighederne og demokratiet, men beklager, at bestemte politiske grupper opfordrer Parlamentet til at sætte spørgsmålstegn ved en afstemning, som vi selv har deltaget i.
Det forslag til beslutning, som vi skal stemme om, blev faktisk den 30 oktober forkastet i Lomé i overensstemmelse med Den Paritetiske Forsamlings forretningsorden efter en hemmelig afstemning i separate kollegier. At sætte spørgsmålstegn ved dette resultat mellem os, uden at AVS-landene er til stede, udgør en overtrædelse af Den Paritetiske Forsamlings forretningsorden, som vi selv har været med til at udarbejde, og er et tegn på manglende hensyntagen til vores venner i AVS-landene, hvilket UPE-Gruppen modsætter sig stærkt.
I denne situation, fru formand, går min gruppe ikke ind for en sådan adfærd og vil lade vores AVS-partnere det vide.

Bertens
Fru formand, lad os erkende, at Togo er ikke Ækvatorialguinea, Sudan eller Somalia, men derfor er det alligevel væsentligt, at vi rækker Togo en hjælpende hånd. Under den Paritetiske Forsamling ACS-EU havde jeg lejlighed til som formand for den liberale delegation at tale personligt med præsidenten og fire af hans ministre. Af reaktionen, som vi fik på spørgsmål, der var stillet i en rapport fra Amnesty International, fik jeg trods alt indtryk af, at de lovede frie valg ikke ville blive så frie. Vi kritiserede ikke dette, men stillede kun spørgsmål.
Den togolesiske regering er klar over dette, den ved også, at artikel 5 i Lomé-konventionen er en del af EU's afventende politik, men alligevel har de helt tydeligt vist, at de er meget lidt følsomme over for dette.
Situationen skal derfor følges intensivt, og derfor vil jeg spørge kommissæren: der er gennemført en undersøgelse efter anmodning af Kommissionen, og jeg ønsker, at den snarest offentliggøres, også selvom det kun er for at hjælpe den togolesiske regering til også virkeligt at vise, at frie valg i et demokratisk Togo kan realiseres.

Schörling
Fru formand, kære kolleger, jeg vil gerne forklare, hvorfor min gruppe ikke har underskrevet denne resolution om Togo. Det er ikke sådan, at vi ikke stiller os bag teksten i resolutionen. Det gør vi nemlig; vi stiller os bag alt, der står der. Det er i stedet selve behandlingen, det vil sige, hvordan dette spørgsmål behandles politisk, som vi er meget skeptiske over for.
Det er kun nogle uger siden, en resolution med stort set samme indhold blev afvist og forkastet af en enig AVSdelegation i Lomé i Togo. At stemme en resolution igennem nu, som har omtrent samme indhold, ville sende signaler om miskreditering af AVS-landene og AVS-delegationen. Det ville ikke være frugtbart for et fortsat samarbejde, som er inde i en meget følsom fase.
Jeg var til stede i Lomé og ved, at der var flere resolutioner, der blev stemt ned, bl.a. en resolution om Nigeria, hvor man nok kan sige, at situationen for menneskerettigheder og demokratiske principper er meget alvorligere, end den er i Togo. Vi mener, det ville være utrolig ydmygende for AVS-delegationen, hvis vi netop nu stemte denne resolution igennem.

Souchet
Fru formand, denne beslutning om Togo er et typisk eksempel på en falsk aktuel debat. Hvilke elementer er der til stede her, som begrunder dette emnes opførelse under den aktuelle og uopsættelige debat? Der er overhovedet ingen. Denne beslutning er derfor totalt unyttig og helt ved siden af.
Hvorfor skal vi nu genoptage emnet Togo næppe tre uger efter, at vores Parlament udtalte sig om dette spørgsmål som led først i undersøgelsesdelegationens rejse og derefter som led i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU? Sidstnævnte fandt efter en særdeles lang, ærlig og åben debat ingen grund til at vedtage beslutningen om Togo, fordi den mente, at beslutningen ikke ville bidrage til at styrke landets demokratiske udvikling.
Stiller man i Strasbourg spørgsmålstegn ved de beslutninger, der træffes af vores fælles Forsamling i Lomé? Er dette et forsøg på hævn fra dem, som ikke havde held til at forhindre afholdelsen i Togo af Den Paritetiske Forsamlings møde, i øvrigt på grundlag af ikke-undersøgte oplysninger, der siden viste sig at være forkerte, da vi kom frem til stedet?
Togo er i færd med i sin egen rytme, men stædigt, at lære sig demokratiet og den demokratiske kultur, men denne proces er skrøbelig, og vores rolle er ikke at svække den ved uansvarlige erklæringer. Hvorfor skulle vi dog blive ved med at rynke på næsen af Togo og skabe mistænksomhed omkring dets demokratiske udvikling i stedet for at hjælpe dette land, der anmoder Den Europæiske Union om hjælp til at gennemføre demokratiet? Er der måske ikke andetsteds i Afrika andre og langt mere alvorlige grunde til at føre sådanne debatter, selvom de mærkeligt nok ikke er på vores dagsorden? Burde spørgsmålet om massakrerne i Den Demokratiske Republik Congo ikke have været genstand for en aktuel og uopsættelig debat, efter at myndighederne i Kinshasa nu igen har nægtet FN at foretage sine undersøgelser? Burde spørgsmålet om den islamistiske terrorisme ikke stilles her lige efter den frygtelige massakre i Luxor? Burde de nye problemer i Sydsudan ikke beskæftige os mere?
Nej, Togo er tydeligvis helt malplaceret i den aktuelle og uopsættelige debat. Den eneste virkelige trussel er forsøgene på at destabilisere landet udefra, og de omtales ikke i denne beslutning. Vi vil derfor stemme imod den foreslåede tekst.

Amadeo
Fru formand, dominoteorien, der var udbredt i Asien i tredserne, er ved at gentage sig i Centralafrika. Der er ikke længere tale om en marxistisk logik, der infiltrerer landene og destabiliserer dem for at få dem til at falde det ene efter det andet, men om en ganske hurtig gradvis destabilisering af hele kontinentet.
Efter Rwanda, Burundi, Zaire og Congo er nu også Togo inde i en krise. Denne centralafrikanske region gav ellers indtryk af at skride frem ad den reelle demokratiseringsvej, også på det økonomiske plan, takket være priserne på råvarerne.
Disse positive elementer var så meget desto lysere i betragtning af det sorte Afrikas geopolitiske situation, som blot for få år siden rystede apartheid-styrets forældede systemer af sig og havde medvirket til konsolideringen i Sydafrika af et bevidstgjort indfødt flertal, der ønskede at støtte, hjælpe og opmuntre de mindre lande.
Alligevel har en konstant og gradvis destabilisering taget overhånd i regionen, en destabilisering, som hovedsagelig skyldes de tidligere europæiske kolonimagters rolle, der i dag er usikre på, om de skal lade sig opsluge af deres egne problemer eller fortsat udøve deres rolle som beskyttelsesmagt for de afrikanske stater. Derfor nødvendiggør hensynet til beskyttelsen af menneskerettighederne, befolkningens udvikling og beskyttelsen af de krigstruede områder en nytænkning af hele den europæiske politik på det afrikanske kontinent.

Van den Broek
Fru formand, ærlige og frie valg i Togo er en vigtig målestok for landets fremtid. Kommissionen har erklæret sig villig til at yde teknisk og økonomisk støtte til forberedelsen og også til opfølgningen af disse valg i Togo. Men Kommissionen vil kun give denne støtte, hvis den togolesiske regering holder sine løfter vedrørende åbenhed og gennemskuelighed og med hensyn til sikkerheden under valghandlingen. Og hvis den også gør det klart, at alle politiske kræfter får mulighed for at deltage i denne handling og på betingelse af, at fri adgang til medierne garanteres, og at friheden til at bevæge sig rundt i landet samt sikkerheden garanteres.
Det betyder efter Kommissionens mening, at der omgående skal indstilles en national valgkommission, hvori regeringsflertallet, men også oppositionen er ligeligt repræsenteret. Valgkommissionen skal føre tilsyn og kontrol med alle aktiviteter vedrørende valghandlingen og skal især have myndighed på sikkerhedsområdet, særlig for kandidaterne, samt kontrol med adgangen til medierne.
Den togolesiske regering har givet mundtligt tilsagn om at udnævne medlemmerne til valgkommissionen før udgangen af november, det vil sige denne måned og at sætte valghandlingen i gang. Dette tilsagn skal realiseres inden for den nævnte periode, hvis Kommissionens støtte skal kunne anvendes på en fornuftig måde.
Hr. Bertens spurgte også efter den undersøgelsesrapport, som er blevet udarbejdet. Deri oplyses det, på hvilken måde valghandlingen skal realiseres efter eksperternes mening, hvis den virkelig skal være åben og ærlig. De kommer også ind på bestemte specifikke behov på det tekniske og materielle område. Men Kommissionen mener, at det er op til den togolesiske regering at tage initiativ til offentliggørelse af rapporten. Kommissionen har anbefalet regeringen at fremlægge rapporten for det togolesiske parlament. Den håber, at denne henstilling efterkommes.
Fremsendelsen af rapporten bidrager til en større konsensus mellem de politiske kræfter og en mere gennemskuelig forberedelse af valghandlingen, og Kommissionen vil informere den togolesiske regering om anmodningen fra Europa-Parlamentet om at offentliggøre rapporten.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0954/97 af Pailler m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om overholdelse af børns rettigheder; -B4-0968/97 af Pasty m.fl. for Gruppen Union for Europa om overholdelse af barnets rettigheder; -B4-0977/97 af Monfils for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om beskyttelse af børn og deres rettigheder; -B4-0980/97 af Frutos Gama og García Arias for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om børns rettigheder; -B4-0990/97 af Leperre-Verrier for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om overholdelse af børns rettigheder; -B4-0947/97 af Habsburg-Lothringen m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om den økonomisk truede presse i Slovakiet; -B4-0976/97 af Bertens m.fl. for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om forslaget om afgiftsforhøjelse for publikationer i Slovakiet; -B4-0992/97 af Schroedter og Van Dijk for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om momsstigningen for publikationer i Slovakiet; -B4-0966/97 af Telkämper for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om landbrugsreformerne i Filippinerne; -B4-0982/97 af d'Ancona for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om betydningen af fremskridt i landbrugsreformerne i Filippinerne; -B4-0936/97 af Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om fængslinger uden retssag i Malaysia; -B4-0967/97 af Telkämper for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om fængslinger uden retssag i Malaysia; -B4-0962/97 af Telkämper for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om situationen i regionen Chittagong Hill Tracts (CHT); -B4-0989/97 af Dupuis for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om situationen i regionen Chittagong Hill Tracts (CHT); -B4-0950/97 af Manisco m.fl. om tilbageholdelsen af den italienske statsborger Silvia Baraldini i De Forenede Stater.
Overholdelse af barnets rettigheder

Monfils
Fru formand, den beslutning, vi nu forhandler, er surrealistisk. Den forpligter os til at højtideligholde barnets dag den 20. november og til at bekæmpe mishandling af børn: imidlertid er de tre passager i beslutningen, som jeg for ELDR-Gruppen havde foreslået, blevet slettet i det fælles beslutningsforslag. De vedrørte de alvorlige pædofiliforhold, der skal være sket i Clovis-vuggestuen, som er Den Europæiske Unions egen vuggestue.
Det er virkelig en tavshedens sammensværgelse, der nu har foregået i månedsvis. Forældrene gives ingen oplysninger om, hvad der foregår, og opfordres endda af administrationen til intet at sige. De kritiseres, når de henvender sig til tjenester uden for Unionen. Man tager sig ikke af de børn, der er blevet udsat for misbrug.
Hvor er så gennemskueligheden i de europæiske institutioner henne? Kommissionen - og det beklager jeg at måtte sige - vil tydeligvis dæmpe denne affære ned. Det er uacceptabelt! I betænkninger, som vi har stemt om for ganske nylig, fordømmer vi over en kam pædofile, brugere af pornografiske billeder og Melchior Wathelet, men vi er ikke en gang i stand til selv at efterleve disse beslutninger i vores egne vuggestuer.
Jeg siger dette helt klart: den ansvarlige kommissær, og naturligvis ikke hr. Van den Broek, må udtrykke sig med eller mod sin vilje, det vil sige enten af eget initiativ til Parlamentet eller foran et parlamentarisk undersøgelsesudvalg, som vi vil indgive forslag om. Ellers vil det være pressen, der fører sagen mod Kommissionen, hvilket den allerede er begyndt på. Man kan ikke, sådan som Kommissionen nu længe har gjort det, spille hasard med forældrenes angst og farerne for børns mentale og fysiske sundhed.

Karamanou
Fru formand, da det i dag er otte år siden, at FN's konvention om børns rettigheder undertegnedes, er det altså i en aktuel anledning, at Europa-Parlamentet endnu en gang skal tage stilling til en situation, der synes at antage sådanne katastrofale dimensioner, at enhver form for menneskelig værdighed trædes under fode.
Tallene fra Amnesty International og UNICEF er slående og beskriver en frygtelig og uomgængelig realitet. 12 millioner børn dør hvert år af årsager, der kunne være undgået, eller af underernæring. 250 millioner børn mellem 5 og 14 år i Pakistan, Thailand, Indien, Brasilien og andre steder bliver brutalt udnyttet under arbejdsbetingelser, der slet ikke er tilpasset deres fysiske og psykiske modstandsstyrke. I mange lande trives der ved siden af det store marked for børnenes arbejdskraft et lige så blomstrende marked for børnenes kroppe.
Medens dette finder sted i udviklingslandene, når den seksuelle udnyttelse af børn i det såkaldt civiliserede Vesten nye højder gennem de nationale og multinationale børneprostitutionsnet. Rejsebureauer og luftfartsselskaber annoncerer åbent med sexturisme. Pædofiliens og børneprostitutionens plage er som en slags moderne lernæisk hydra, der stikker sine slangehoveder frem overalt, efterhånden som antallet af kunder til stadighed vokser. For at imødegå denne situation må tavshedens lov brydes, men der skal først og fremmest indføres strenge bestemmelser med mulighed for strafferetlig forfølgelse af rejsevirksomheder, luftfartsvirksomheder og både de, der handler med sex, og brugerne af denne form for tjenesteydelser.
Europa-Parlamentet sender i dag et budskab om at fremskynde og aktivere indsatsen for at udrydde denne moderne plage. Europa-Parlamentet, Kommissionen, Rådet, medlemsstaternes regeringer og parlamenter, de internationale organisationer og de ikke-statslige organisationer må anvende de beføjelser, de har til at sikre, at børns rettigheder ikke tilsidesættes, og at de menneskelige værdier og den menneskelige værdighed beskyttes.

Leperre-Verrier
Fru formand, på denne dag, der skal højtideligholde børns rettigheder, skal vi endnu en gang gøre denne forfærdelige status over den vold, de udsættes for.
Tohundredehalvtreds millioner børnearbejdere, tusindvis af udnyttede børn, børn, der terroriseres af krige eller tvangsindskrives, hvortil skal lægges alle de børn, der i den vestlige verden udsættes for de groveste mishandlinger.
Konferencerne i Oslo og Stockholm har vist, hvor alarmerende situationen er og udvikler sig. Men foruden en fuldstændig og enig fordømmelse bør denne dag også give os anledning til eftertanke.
Hvad skal vi for det første på det institutionelle plan mene om de stater, der har glemt at ratificere FN's børnerettighedskonvention, selvom det nu er syv år siden, den vedtoges? Det er ofte de samme stater, der ikke yder flygtningebørn den nødvendige sikkerhed og beskyttelse. I denne forbindelse må vi endnu en gang beklage, at Den Europæiske Union stadig ikke har indskrevet børns rettigheder i sine traktater.
For det andet bør vi tage stilling til, hvilken plads vi vil tildele børnene i vores samfund. Kravene om demokrati og udvikling burde have fået os til at insistere på mere uddannelse og længere skoletid. Men det er det modsatte, der sker: over alt i verden lever børn på gaderne og sættes til at arbejde, når de da ikke udnyttes seksuelt. Og på samme måde må vi spørge os selv, hvordan vi, når nu udviklingen i børnepsykologien klart har vist børns behov for følelsesmæssig og intellektuel stimulus, kan acceptere, at der er et stadig stigende antal børn, der mishandles, især i deres egne familiemæssige rammer? Dertil kommer, at børnene i vore dages samfund er blevet et privilegeret mål for kommercielle interesser: de tages som gidsel for at sælge produkter til børn, men også snart sagt hvad som helst. Vi er gået ind i en tidsalder, hvor børn behandles som ting.
Hvad skal der dog til for, at vores samfund betragter børn som levende væsener, til hvem vi skal videregive vores menneskelighed, lykke og ånd?

Ullmann
Fru formand, hr. kommissær, på min gruppes vegne vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med, at der i Europa-Parlamentet hersker en så vidtgående og indholdsmæssig klar enighed om barnets rolle og rettigheder. Jeg skal derfor på min gruppes vegne sige, at vi fuldt ud støtter indholdet af konklusionerne 1-9 i det foreliggende beslutningsforslag.
Som tysk medlem bliver jeg desværre nødt til at tilføje en appel til mit lands forbundsdag og forbundsregering om, at de i Forbundsrepublikken Tyskland gældende bestemmelser om forbehold over for FN's børnekonvention omsider fjernes, så at der dermed skabes forudsætninger for, at den i udvisningspraksis gængse hårdhed mod familier og børn mister sit retsgrundlag. Af behandlingen af børn og børns rettigheder fremgår det klart, om et samfund opløfter den stærkestes magt til ret eller om retten i forbindelse med behandlingen af de svageste beviser sin styrke.
Det skal naturligvis også gælde for børnene i vuggestuen Clovis, hvor et barn af en af mine medarbejdere bliver passet.

Amadeo
Fru formand, for nogle dage siden blev et barn på otte år brutalt voldtaget i Italien, derefter dræbt med slag og brændt, og dets aske spredt. Denne forbrydelses ophavsmænd er tre personer, der er kendetegnet ved at stå dyrenes instinktive natur nærmere end menneskene; tre mennesker, der skjulte deres foragtelige tilstand og perversioner under en facade af social respektabilitet. Dette er den seneste af en række episoder, hvor der er forekommet massakrer på børn, med medskyldige i form af hele familiegrupper, isolerede individer eller banditgrupper.
Det, der slår én, er den sociale solidaritet mellem forbrydere, der omgiver disse episoder, og det forhold, at disse episoder kun kommer for dagens lys, efter at noget ubodeligt er sket. Dygtige psykologer, berømte sociologer og fremstående politikere forsøger at overbevise os om, at fænomenet ikke er taget til i omfang i forhold til før, men kun er mere kendt på grund af massemediernes interesse. Men det er en ynkelig og nederdrægtig løgn, for aldrig har man i historiens løb haft så mange tilfælde af seksuel vold mod mindreårige som i vores tid. Venstrefløjens ideologiske antagelse om, at ethvert budskab, der vedrørte seksuelle forhold, selv det mest forkvaklede, har ret til at blive hørt, har vist sig at være en tragisk fejltagelse, for ikke alle modtagerne af dette budskab har de samme kulturelt og socialt betingede forsvarsmekanismer og ikke alle har samme evne til at kontrollere deres egne instinktmæssige impulser. Alle de forskellige falsk progressive politiske kandestøbere, der er gået ind for at befri seksualiteten fra hykleriets efter deres mening borgerlige lænker, har ikke alene ikke befriet noget som helst, men eftersom seksualiteten har haft forskellige, men grundlæggende ens udtryk gennem tiderne, er det kun lykkedes dem at sørge for, at de svageste individer med de mest rudimentære hæmninger betragter sex som en forbrugsvare, som skal anskaffes for enhver pris, også ved hjælp af penge og vold.
Pressen i Slovakiet

Formanden
Hr. von Habsburg, De blev allerede lykønsket i går, men jeg mener, det er i dag, De har fødselsdag, og det giver mig lejlighed til at lykønske Dem hjerteligt også i dag.

von Habsburg
Mange tak for de ord, fru formand. Jeg er meget glad for, at jeg netop i dag for en gangs skyld kan komme med en god nyhed. Vi har netop fået en meddelelse om vores beslutning om den slovakiske regerings foranstaltninger over for den slovakiske presse. Det slovakiske parlament har vedtaget i vidt omfang at forkaste disse foranstaltninger eller omformulere dem, således at det er vores indtryk, at der nu her er blevet vundet et virkeligt slag for pressefriheden i Slovakiet.
Det er af stor betydning, fordi det endnu en gang viser, at når man beskæftiger sig seriøst med et spørgsmål, er der her et positivt resultat. Det er et held for os, at det er sket, for det slovakiske folk er et af de mest sympatiske folk i Europa. Det er et godt folk, som i historiens løb har lidt meget, og som alligevel står ved sin tro og sit fædreland. I dag har det en ministerpræsident, som desværre fører en meget beklagelig politik, og som netop i sammenhæng med forholdet til mindretalsgrupperne fører sig frem på en måde, vi absolut ikke kan acceptere. Derfor er Slovakiet desværre rykket bagud i forhandlingerne med Den Europæiske Union, selvom det under en bedre ministerpræsident uden tvivl ville være gået bedre.
Men denne udvikling viser i det mindste, at vi bevæger os i den rigtige retning, og vi kan sige: Vi behøver ikke længere denne beslutning. Efter de erfaringer, vi har med hr. Meciar, vil vi tage sagen op igen i det øjeblik, hvor man ikke retter sig efter det, Parlamentet har vedtaget. Derfor skal det være et godt tegn, som står for, at vi fra vores side gør en indsats. Samtidig skal det også være et godt tegn til det slovakiske folk om, at hvis der dér føres en politik, som lever op til vores standard, vil Den Europæiske Unions dør stå helt åben for Slovakiet. I den ånd vil jeg, i det mindste på vegne af den første stiller, som sidder her ved siden af mig, nemlig min søn, sige om denne beslutning: Vi trækker denne beslutning tilbage, men med den tanke, at dersom hr. Meciar ikke retter sig efter Parlamentets vedtagelser, stilles beslutningsforsalget på ny i december.

Thors
Fru formand, så vidt jeg er orienteret, er situationen desværre ikke så god, som hr. von Habsburg sagde. Kun ét udvalg i det slovakiske parlament har foreslået at ændre den foreslåede momsforhøjelse til 23 %. Resten af Parlamentet er tilsyneladende fast besluttet på at stemme om de 23 % i morgen. Derfor er det desværre for tidligt at være optimist. Jeg vil holde mit forslag tilbage, for det er vigtigt at sætte pres på nu, hvor valget nærmer sig. Journalisterne i landet er meget ængstelige. Regeringspartiet kan og bør gøre noget, men vi har ikke hørt noget endnu. Parlamentets formelle beslutning har ikke medført ændringer. Derfor vil jeg holde min beslutning tilbage.
Samtidig vil jeg gerne spørge kommissæren, om hun, på baggrund af det nylige memorandum om sprogsituationen, mener, at regeringens forslag om ikke at gøre noget har bragt Slovakiet nærmere mod opfyldelse af kriterierne for medlemsskab af Den Europæiske Union. Vi ved, at der på statsligt niveau nu er en meget præcis sproglov, men kun konstitutionelle henvisninger, hvad angår de forskellige minoriteters situation.

Van Dijk
Hr. formand, jeg vil tilslutte mig fru Thors, fordi den information, som jeg for nylig har fået fra formanden for den slovakiske delegation, indeholder ikke meget mere, end hvad fru Thors netop har forklaret. Det er altså på ingen måde sikkert, at det slovakiske parlament vil forkaste forslaget om at forhøje moms på publikationer til 23 %. Det skal tilføjes, at dette er en form for afgift, der vil føre til, at der læses færre aviser og tidsskrifter, da afgifter altid er meget regulerende, og at dette er en meget alvorlig trussel ikke kun mod pressefriheden, men også mod demokratiet. Nu må jeg lige tilføje, at jeg finder, at dette er lidt vanskeligt, fordi Parlaments Præsidium netop har besluttet også at pålægge journalisterne alle mulige begrænsninger. Man kunne derfor sige, at vi ikke selv er bedre, men jeg vil alligevel understrege, at det, der sker i Slovakiet, er absolut uacceptabelt, men hvad der her er sket er ligeledes uacceptabelt.

Bösch
Fru formand, Jeg er ganske vist ikke helt enig i den vurdering, dagens fødselar, von Habsburg, fremsatte, hvad forskellige aspekter af hans udtalelser angår, men jeg er helt enig i den udtalelse, at vi i dag har fået en god nyhed. Jeg mener, det er informationer, vi har fra europæiske kilder, det er vores informationer, som siger os, at vi skal forholde os positivt til denne aktion i Slovakiet. Vi gør ret i ikke at sætte denne beslutning under afstemning i dag. Jeg vil på min gruppes vegne trække vores underskrift tilbage fra dette fælles beslutningsforslag. Kommer der en afstemning, vil vi som De Europæiske Socialdemokraters Gruppe forholde os i overensstemmelse hermed. Jeg er meget glad for, at sagen har taget denne vending. Det er et tegn på, at der også med et land som Slovakiet kan foregå en udvikling af de fælles forbindelser i ordets bedste betydning. Jeg synes ikke, at vi gennem standpunkter, som vi ikke mere kan ændre, skal bringe det i fare og øve en negativ indflydelse derpå. Derfor anmoder jeg om, at det bliver gjort på den måde.

Habsburg-Lothringen
Fru formand, jeg kan kun tilslutte mig den, der havde ordet før mig. Jeg er noget beskæmmet over for fru Thors, da jeg altid mener, at jeg er en hardliner her, og nu er hun hardliner i endnu højere grad, end jeg faktisk er. Jeg synes, det er en god nyhed, vi har fået, og vi bør tage med i vores betragtninger, at den fælles delegation med Slovakiet holder møde i næste uge. Efter at vi har fået gode nyheder, håber vi, at de vil vise sig at være sande og at delegationen i næste uge vil få mulighed for at tage emnet op. Jeg er endvidere af den opfattelse, at vi bør tage det forbehold, at vi i næste måned med skærpet opmærksomhed vil komme tilbage til dette punkt, hvis det viser sig ikke at være sandt. Men for denne gang vil også jeg på min gruppes vegne sige, at vi trækker vores underskrift tilbage og tillige vil forholde os i overensstemmelse dermed i tilfælde af en afstemning.
Landbrugsreform i Filippinerne

Kreissl-Dörfler
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er ret så interessant, hvad der foregår i Filippinerne. Her er der et ministerium for landbrugsreformer - Den Europæiske Union har siden 1986 bidraget til dette program med tocifrede millionbeløb - og den pågældende minister har ikke andet at lave end at give jord, som tidligere er blevet tilkendt bønderne, tilbage til godsejerne. Samtidig er en bondeleder ved navn Romeo Cortes og en lokal leder ved navn Gaudencio Devaras blevet bortført af medlemmer af de væbnede styrker. Ved at sultestrejke er det lykkedes bønderne at få præsident Ramos til i dette tilfælde at give denne jord tilbage til bønderne igen. Vi må kræve, at Kommissionen arbejder på, at der indføres en kohærent politik i Filippinerne. Jeg kan af egen erfaring fra arbejdet med jordløse bønder i Brasilien fortælle Dem, at her kan et land meget hurtigt drives ud i ruin eller endog borgerkrig. Det ser vi ligeledes i Colombia; opgøret er meget voldsomt, og vi bliver nødt til at kræve, at denne tilstand bringes til ophør, når vi bidrager med finansielle midler.

Newens
Fru formand, kampen for omfordeling af jord til de fattige og jordløse i Filippinerne har desværre varet længe, men er ikke blevet mindre bitter i de seneste år. Når Den Europæiske Union nu har afsat meget betydelige midler til at bane vejen for det omfattende lovforslag om en landbrugsreform, er det udtryk for vores prioritering af sagen.
Uheldigvis har der været alvorlige problemer med gennemførelsen, hvilket illustreres af 20 bønders strejke for nylig i Manila i protest mod, at jord var blevet givet tilbage til en storgodsejer. Dette er dog kun et eksempel på, at jorden bliver fordelt for så at blive givet tilbage til de tidligere ejere.
Et andet forhold, der giver anledning til alvorlige betænkeligheder, er, at de to folkelige ledere, R. Cortez og G. de Varez er forsvundet. Det viser, at der er kræfter, som er parate til at forhindre landbrugsreformen med vold. Der forekommer også rapporter om tortur.
Denne beslutning opfordrer præsident Ramos og hans regering til at holde fast i landbrugsreformpolitikken uanset oppositionen samt til at sørge for fuld efterforskning af de to lederes forsvinden. Alle disse handlinger skal stoppes, og regeringen bør gøre alt, hvad den kan imod dem, og de ansvarlige skal stilles til regnskab, hvis det er muligt.
Denne beslutning opfordrer også præsidenten og hans regering til at handle på andre områder. Vi er imod dødsstraf, og vi håber, at dødsdommene over visse personer vil blive ophævet. Europa-Parlamentet har gjort meget for at støtte den demokratiske udvikling i Filippinerne i årenes løb. og vi håber stærkt, at vores beslutning i dag vil blive taget meget alvorligt.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.
Malaysia

Bertens
Fru formand, for nylig er der arresteret yderligere 10 politiske aktivister i Malaysia på grund af deres islamitiske overbevisning og det i henhold til loven om indre sikkerhed. Det er i øvrigt et af utallige eksempler på manglende respekt for de grundlæggende menneskerettigheder i Malaysia. Erfaringer fra Algeriet og Ægypten viser, at undertrykkelse ikke er løsningen på andre religiøse trosretninger.
Loven om indre sikkerhed er en lov, som tydeligvis anvendes af de malaysiske myndigheder mod enhver form for selv politisk opposition. Flere gange har samme regering lovet at gennemføre ændringer i denne strenge lov, men det er aldrig sket. I slutningen af sidste måned blev der organiseret en stor demonstration af NGO'er, blandt andre Amnesty International, for afskaffelse af denne lov. Naturligvis støtter vi denne opfordring, og jeg mener, at en demokratisk stat naturligvis også skal have en uafhængig retspleje.
Unionen, Parlamentet og Kommissionen skal sammen med Malaysia, eventuelt på ASEAN-plan, forsøge at kortlægge de seneste arrestationer og anmode om disse personers løsladelse, eller at der finder en retfærdig retssag sted.
Chittagong Hill Tracts

Dupuis
Fru formand, Chittagong Hill Tracts-problemet er ikke særlig kendt, men der er også tale om et meget stort og rigt befolket område i et lidt forladt område af verden, om jeg så må sige, hvor et problem, der aldrig er blevet behandlet med den styrke og vilje, der er nødvendig, nu har eksisteret i tredive-fyrre år, siden Indiens deling.
Det primære formål med denne beslutning er efter min mening at rette en venlig henvendelse til regeringen i Bangladesh om at tage hånd om problemet i denne region, om at løse det ved at give befolkningerne i denne del af statens territorium en særlig autonomi, og jeg siger autonomi, ikke uafhængighed. Der er tale om helt specifikke befolkningsgrupper med deres helt egne traditioner, og regeringen kunne efter at have løst dette problem måske med så meget desto større energi behandle de øvrige problemer i dette store land.

Newens
Konflikten i Chittagong Hill Tracts opstod som følge af tidligere regeringers forsøg på at huse en del af den voksende befolkning i området uden overhovedet at tage hensyn til de oprindelige folks rettigheder, uden respekt for det selvstyre, de engang havde. Disse folks modstand og tidligere Bangladesh-regeringers brutale forsøg på at slå den ned medførte alvorlige krænkelser af menneskerettighederne, og non-kombattanterne blev mange gange ofre. Et stort antal personer fra den oprindelige befolkningsgruppe mistede livet, og mange af de overlevende blev drevet på flugt. Tusinder hensygner stadig i lejre.
Den siddende Bangladesh-regering fra Awami-ligaen fortjener ros for sit forsøg på at nå til en fredsaftale, og forhandlingernes syvende runde er planlagt til den 26. november. Det siges, at oppositionspartierne i Bangladesh er imod dette, fordi det giver det eneste egentlige håb om at kunne afslutte denne forfærdelige konflikt.
Roden til dette problem er overbefolkning i Bangladesh, og bosætterne kommer mange gange fra meget fattige familier, der håber på et bedre liv. Vi erkender dette problem. Men det er helt uacceptabelt, at de oprindelige folks ret til at eje jord ikke anerkendes i fuldt omfang. Flygtningene skal have lov til at vende hjem på vilkår, som gør dem i stand til at bosætte sig igen, helst som angivet i den økonomiske 20-punktspakke. Det er i alles interesse, ikke kun de oprindelige folk i regionen, men også alle andre folk i Bangladesh, at denne konflikt, som koster så meget, både i ressourcer og menneskeliv, afsluttes, så freden kan blive genoprettet.
Jeg opfordrer Parlamentet til at støtte beslutningen, og Den Europæiske Union og Kommissionen til at gøre alt, hvad de kan for at overvåge og hjælpe med i processen.

Habsburg-Lothringen
Fru formand, først vil jeg naturligvis gerne takke den, der har udarbejdet beslutningen, men naturligvis også hr. Newens, fordi de først og fremmest har taget bosættelsespolitikken i denne region op. Jeg mener, vi her har et stort problem, som ikke kun optræder dér, men mange steder, nemlig at netop de oprindelige folk har en reel ret til deres jord, det er deres kultur, deres liv, hele deres livsindhold, og blot fordi de ikke har noget papir, der beviser deres oprindelige ejendomsret, siger lovene i Bangladesh i dag, at kun de, der har papir på jorden, har ret til den, og det er i de fleste tilfælde nybyggerne, som er kommet til på et senere tidspunkt.
I 1947 var der ca. 10.000 nybyggere i Chittagong Hill Tracts, som ikke oprindelig stammede derfra. I 1977 var der ca. 100.000, i dag er det allerede et syvcifret tal. Man ser, at der her følges en meget heftig politik i den retning, hvor vi ret beset skulle sige, at det er en krænkelse af de grundlæggende menneskerettigheder, og at vi derfor som Europa-Parlament, der investerer meget i landet Bangladesh, klart må gå ind for Jumma-folkets rettigheder.
Silvia Baraldini

Manisco
Fru formand, vi er kede af igen at være nødt til at stå frem og forsvare menneskerettighederne for en politisk fange i USA: den italienske og europæiske statsborger Silvia Baraldini, som er syg i fængslet i Danbury, Connecticut, efter at have aftjent 14 1/2 år af sin dom på 43 år for i sin ungdom at have været tilknyttet en revolutionær afrikansk-amerikansk bevægelse.
Hverken i anklagen eller dommen var der tale om personlig deltagelse i voldelige handlinger, der medførte blodsudgydelse.Vi har læst i afvisningen af hendes klage for fire måneder siden fra det lokale udvalg for revision af strafudmåling (Parole Board), at man antog, at hun havde forudsigeligt kendskab til de forbrydelser, hendes medskyldige begik. Bemærk, at det ikke var »kendskab«, men »forudsigeligt kendskab «, et meget underligt skyldbegreb efter vores retsmålestok.
Vi vil ikke stå her og kritisere eller blande os i USA's retssystem. Formålet med denne beslutning - den tredje på tre år - er at anmode vores amerikanske venner om at overholde betingelserne i en international traktat - Strasbourg-konventionen om overførelse af udenlandske domfældte til deres hjemland - en traktat, som er blevet undertegnet og ratificeret af Italien og USA.
Vi beder ikke om, at fru Baraldini sættes på fri fod, men om, at hun overføres til et italiensk fængsel, hvor hendes 80-årige mor i det mindste kan besøge hende. Vi beder om en barmhjertighedsgerning af humanitære grunde. I den lange periode, hun har været i fængsel, er hun blevet opereret to gange for livmoderkræft. For syv år siden mistede hun sin søster Marina - en højt værdsat embedsmand i De Europæiske Fællesskaber i Bruxelles - under tragiske omstændigheder. Siden juli sidste år har hendes fysiske og psykiske tilstand hurtigt forværret sig, mens reglerne og betingelserne for hendes tilbageholdelse er blevet strengere og sværere at klare.
Vi beder de amerikanske myndigheder om ikke længere at ignorere opfordringer og beslutninger her fra Parlamentet og stemningen og følelserne i den italienske og europæiske offentlige mening. Overførsel af Silvia Baraldini til Italien ville ikke alene være en retfærdig og humanitær handling, men også et stort bidrag til den transatlantiske dialog, der har domineret vores debatter i denne session af Europa-Parlamentet.

Vecchi
Fru formand, Silvia Baraldinis sag er nu blevet et symbol i den internationale kamp for de mest elementære principper om retfærdighed, frihedsrettigheder og respekt for menneskerettighederne.
For hver dag der går, er Silvia Baraldinis liv i stadig større fare på grund af en absurd domfældelse, der var absurd langvarig på grund af frygtelige fængslingsvilkår og et voldsomt psykologisk pres. For hver dag der går, uden at problemet om Silvia Baraldinis overførsel til et italiensk fængsel løses, bliver USA's og dets retssystems nationale og internationale troværdighed mere svækket.
Europa-Parlamentet kræver fortsat - i den beslutning, som vi om lidt skal stemme om - at vores tidligere krav opfyldes, nemlig ganske enkelt kravet om, at i det mindste Strasbourg-konventionen anvendes, og Silvia Baraldini kan komme hjem til sit eget land, også selvom hun forbliver fængslet. Vi håber, at de amerikanske politiske og retslige myndigheder besvarer en anmodning om en retfærdig behandling, som der i Europa er enstemmig konsensus omkring.

Filippi
Fru formand, alt er allerede sagt. Det er ikke første gang, at vi beskæftiger os med Silvia Baraldinis sag her i Parlamentet. Vi håber, at vores stillingtagen denne gang vil afstedkomme bedre reaktioner, end tilfældet før har været. Det nye element denne gang er forlængelsen af fængslingen og Silvia Baraldinis forværrede helbredstilstand; det er disse elementer, der skal føjes som endnu en række alvorlige grunde til de argumenter, som kollegerne Manisco og Vecchi allerede har nævnt.
Af disse årsager støtter jeg for min gruppe det forslag til beslutning, som hr. Manisco har forelagt.

Van den Broek
Fru formand, må jeg begynde med at reagere på interventionerne vedrørende børns rettigheder og sige, at Kommissionen sammen med Parlamentet mener, at misbrug af forsvarsløse børn hører til de mest afskyelige og forkastelige kriminelle handlinger, og at de skal bekæmpes med alle mulige midler. Også Kommissionen er aktivt involveret i bekæmpelsen af dette onde og særlig i bekæmpelsen af handel med og misbrug af børn i henhold til det såkaldte aide-mémoire, som fru Gradin fremsendte i september 1996. På niveauet for de individuelle medlemsstater har justits- og indenrigsministrene i Rådet d. 24 februar 1994 allerede godkendt en fælles optræden ved bekæmpelsen af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn.
Derudover undersøger Kommissionen i øjeblikket mulighederne for en europæisk indsats over for problemet med savnede børn. Endvidere styrer Kommissionen det såkaldte »STOP-program«, den fælles handling fra justits- og indenrigsministrene af 1996, hvor der i en fem-års periode stilles i alt ECU 6, 5 millioner til rådighed til hjælp for personer, der erhvervsmæssigt er ansvarlige for blandt andet bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn. Vi tænker i denne forbindelse på hjælpeprogrammer for dommere, ordenshåndhævere og socialarbejdere.
Derudover findes der også det såkaldte »DAPHNE-initiativ«, hvor der årligt stilles ECU 3 millioner til rådighed som støtte til ikke-statslige organisationer og frivillige organisationer ved bekæmpelsen af blandt andet vold mod børn.
Kommissionen gennemfører endvidere politikken mod børnesex-turisme. Kommissionen er ved at godkende en meddelelse vedrørende en handlingsplan, der skal fremme en sikker brug af Internettet. Denne handlingsplan skal blandt andet stimulere foranstaltninger til at kunne gribe ind over for ulovligt indhold så som børnepornografi.
Gennem sin eksterne politik skal Kommissionen levere et aktivt bidrag i forbindelse med det mere generelle problem med børnearbejde. Dette står på dagsordenen for den 86. forsamling i Den Internationale Arbejdskonference, der afholdes i juni næste år i Genève.
I følge Den Internationale Arbejdsorganisation omfatter de ekstreme former for børnearbejde brug, tiltrækning eller udbydning af børn til prostitution eller pornografiske fremvisninger.
Til sidst omfatter Unionens udenrigspolitik også programmer til varetagelse af menneskerettighederne, i hvilken forbindelse der også stilles midler til rådighed til bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn. Før jeg afslutter dette emne om misbrug af børn, hr. formand, vil jeg gerne kort reagere på en række bemærkninger, der er fremsat i eftermiddag om, hvad der er sket i Clovis-dagplejen, hvor der, som bekendt, også er børn af funktionærer i Kommissionen. For det første vil jeg gerne understrege, at det er en særdeles beklagelig sag, men at undersøgelsen foretages af de belgiske myndigheder, og at der er startet en retslig undersøgelse af statsadvokaten i Bruxelles i midten af juni i år, og at denne undersøgelse ikke er afsluttet endnu.
For det andet kan jeg meddele, at statsadvokaten d. 14. november har afgivet en forklaring til pressen, hvor han har udtalt, at der er et godt samarbejde med Kommissionen i forbindelse med denne undersøgelse, og hvor han også har peget på nødvendigheden af diskretion, så længe undersøgelsen ikke er afsluttet, samt at forældrene til de pågældende børn udtrykkeligt har anmodet om at udvise diskretion og tilbageholdenhed.
Sluttelig har også kommissæren, der er ansvarlig for personalet og administrationen, hr. Erkki Liikanen, også haft en samtale med de pågældende forældre. Jeg vil gerne fjerne det forkerte indtryk, at Kommissionen forsøger at fralægge sig ansvaret, der i øvrigt ikke i første omgang ligger hos Kommissionen, fordi det drejer sig om et meget følelsesbetonet emne, hvor også Kommissionen i sagens natur føler sig meget involveret.
Nu til det følgende emne, der er blevet diskuteret: Pressefriheden i Slovakiet. Lad mig begynde med at tilslutte mig de meget festlige lykønskninger til hr. von Habsburg, som jeg også gerne på Kommissionens vegne vil ønske hjertelig tillykke med hans 85 års fødselsdag og tilføje ønsket om, at han i mange år endnu vil være til disposition for de europæiske vælgere. Hvis jeg må udtrykke det på den måde.
Hr. formand, vedrørende pressen i Slovakiet cirkulerer der tilsyneladende i øjeblikket forskellige beretninger om, hvad der sker med den slovakiske regerings forslag om at hæve momsen på blandt andet aviser fra den lave sats på 6 % til 23 %. Jeg kender heller ikke den definitive afgørelse, som i øjeblikket diskuteres i det slovakiske parlament. Jeg kan helt tilslutte mig de bemærkninger, der er fremsat i Parlamentet, og på nuværende tidspunkt begrænse mig til at bemærke, at vi ikke kan gøre andet end at meddele det slovakiske parlament og den slovakiske regering, at vi gerne vil gøre alt for at forhindre, at der opstår tvivl om den slovakiske regerings indsats for at bevare de grundlæggende menneskerettigheder, såsom ytrings- og pressefrihed, at der opstår tvivl om den slovakiske regerings indsats for at bevare disse grundlæggende principper, som også i Den Europæiske Union tillægges en meget stor værdi. I den forbindelse udtaler vi vores håb om, at det slovakiske parlament også vil kontakte den slovakiske forening af udgivere og den slovakiske presse, inden den endelige beslutning om dette forslag træffes.
Jeg vil også sige til hr. von Habsburg, at Kommissionen i Agenda 2000 har været kritisk i sin vurdering af den politiske situation i Slovakiet, men ikke har konkluderet, at Slovakiet ikke hører til Europa, eller at Slovakiet ikke skal bistås eller støttes, hvis den slovakiske regering er indstillet på at gøre alvor af demokratiets grundprincipper. Hvad det angår, kan Bratislava altså fortsat regne med vores indsats og støtte. Inden for rammerne af partnerskabsaftalerne med Slovakiet vil Kommissionen da også fortsat følge denne sag meget nøje. Til sidst vil jeg udtrykke håbet om, at Slovakiet også i den forbindelse inden alt for længe vil høre til dem, som man politisk ikke kan kritisere ved vurderingen af ansøgningen om medlemsskab af Den Europæiske Union.
Med hensyn til situationen i Malaysia - som jeg mener, at hr. Bertens er ordfører for - så vi også gerne, at sager, der vedrører loven om den indre sikkerhed, fortsat kan diskuteres med den malaysiske regering. Lad mig sige følgende. I forbindelse med diskussionen om Malaysia og andre ASEAN-lande har Parlamentet allerede tidligere stillet spørgsmål om, i hvilket omfang vores forhold til de pågældende lande styres af for eksempel klausulerne om menneskerettighederne, som for tiden optages i alle vores eksterne aftaler med tredjelande. Det vil være hr. Bertens bekendt, at med hensyn til ASEAN er samarbejdet institutionaliseret i henhold til en aftale, der blev truffet i 1980, som der flere gange er fremsat ønske om at modernisere og tilpasse til de nuværende forhold og forbindelser med ASEAN-landene. Dette medfører samtidig, at en sådan ny aftale også skal indeholde en klausul om menneskerettigheder. Indtil nu har det ikke specielt været et problem fra ASEAN's side, men også fra Rådets at blive enige om en sådan ny aftale, fordi problemerne på Østtimor stadig spiller en rolle.
Hr. formand, jeg håber i hvert fald meget, at også disse hindringer kan fjernes med tiden, og at problemerne bliver løst. Og lad mig tilføje, at vi indtil nu, i hvert fald fra Malaysias side, ikke har mødt modvilje ved diskussionerne af disse emner, heller ikke når det drejede sig om følsomme menneskerettighedsforhold.
Med hensyn til Chittagong Hill Tracts i Bangladesh, hr. formand, ser det ikke ud til, at man i de nuværende fredsforhandlinger, og der har været seks forhandlingsrunder siden oktober sidste år, som på nuværende tidspunkt føres under ledelse af udvalget om Chittagong Hill Tracts, kan slå bro over kløften mellem regeringens og oprørernes standpunkter. Kommissionen følger nøje fredsprocessen og situationen gennem dens delegation i Dhaka. Når aftalen er underskrevet, skal Kommissionen overveje støtte til gennemførelse af fredsprocessen, selvfølgelig i samråd med alle de direkte involverede parter. Regeringen i Bangladesh sætter pris på Unionens og andre udviklingspartneres interesse i at støtte fredsprocessen og derudover naturligvis på tilbudet om økonomisk hjælp til genhusning af repatrierede flygtninge og genintegrering af bengalske bosættere i Chittagong. Ikke desto mindre har regeringen i Bangladesh, i betragtning af situationen, anmodet de internationale donorer om at vente, til fredsaftalen er trådt i kraft, og situationen er stabiliseret. Det er selvfølgelig nødvendigt med et minimum af politisk stabilitet og tilstrækkelig sikkerhed, før man kan se på, hvordan genintegreringen og udviklingen kan stabiliseres og realiseres.
Til sidst, fru formand, fru Silvia Baraldinis skæbne. Det har været behandlet flere gange i Parlamentet. Vi ved, at vi i realiteten ikke kan sige andet end, at dette i første omgang er et bilateralt anliggende mellem USA og Italien. Jeg tilslutter mig dog på Kommissionens vegne også dem, der har peget på, at dette ser ud til at være et klart eksempel på en sag, hvor Strasbourg-konventionen finder anvendelse, der også er ratificeret af USA og Italien. Vi vil da også sætte pris på, at indholdet af traktaten efterleves.

Kreissl-Dörfler
Fru formand, jeg tror, kommissæren har glemt at komme med en udtalelse om Filippinerne. Jeg har i det mindste ikke hørt noget. Jeg vil gerne have en oplysning derom.

Van den Broek
Undskyld, fru formand, men efter gennemlæsning af beslutningen havde jeg forstået, at den først og fremmest var rettet til præsident Ramos og ikke til Den Europæiske Kommission for at anmode om støtte. Derfor har jeg ikke forberedt et svar. Men jeg vil dog gerne lige, mens næste emne behandles, læse beslutningen igennem for at se, om det giver anledning til en reaktion fra Kommissionen. Men jeg tør ikke gøre dette på en uforsvarlig måde og uden forberedelse.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær, jeg går ud fra, at hr. Kreissl-Dörfer er indforstået dermed.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0932/97 af Frutos Gama og García Arias for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om de katastrofale oversvømmelser i den autonome region Extremadura; -B4-0957/97 af Puerta m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om de alvorlige følger af uvejret i Spanien; -B4-0991/97 af Novo Belenguer og González Triviño for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om oversvømmelserne i Badajoz; -B4-0933/97 af Miranda m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om de alvorlige følger af uvejret på Azorerne; -B4-0981/97 af Marinho og Correia for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om uvejret på Azorerne; -B4-0939/97 af Miranda m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om de alvorlige følger af uvejret i Portugal; -B4-0969/97 af Azzolini m.fl. for Gruppen Union for Europa om uvejret i Portugal; -B4-0983/97 af Marinho m.fl. for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om uvejr og regnskyl i det sydlige Portugal; -B4-0956/97 af Capucho m.fl. for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om de nylige oversvømmelser i regionerne Extremadura (Spanien) og Alentejo (Portugal) samt på Azorerne (Portugal).
Spanien

Mohamed Alí
Fru formand, endnu engang er vandets ødelæggende kraft genstand for en uopsættelig beslutning her i Parlamentet. Uvejret har igen i sit kølvand efterladt en strøm af dødsdofre, kvæstede og forsvundne i Spanien og Portugal. Selvom det er sandt, at denne type tragedier vanskeligt kan undgås fuldstændigt, er det dog ikke mindre sandt, at omfanget heraf kunne have været mindre, hvis man i tide havde truffet visse forholdsregler.
Det er ikke tilfældigt, at denne katastrofetype finder sted i de områder af den europæiske geografi, der er mest tilbagestående. Det, der er sket i Melilla - i mandags - efter bruddet på et reservoir med 20.000 m3 vand, er dog historien om en forudsigelig tragedie. 9 døde, 41 kvæstede og uberegnelige materielle skader er det foreløbige resultat af denne katastrofe, som langt fra er forårsaget af skæbnen, men af ren og skær forsømmelighed. Jeg vil i dag ikke komme med påstande om ansvar, som under alle omstændigheder bør undersøges af de spanske myndigheder, men i stedet udnytte denne lejlighed til i min egenskab af både medlem af Europa-Parlamentet og borger i Melilla at anmode Europa-Kommissionen om nødhjælp til ofrenes familier, til dem, som helt eller delvist har mistet deres bolig eller forretning, og i det hele taget alle dem, som på en eller anden måde har lidt materielle tab.
Endvidere vil jeg opfordre Kommissionen til sammen med de spanske myndigheder at udarbejde en genopbygningsplan for de katastroferamte områder og bevilge de nødvendige midler til rekonstruktion af infrastruktur, boliger og med hensyn til Extremadura de landbrugs-, kvæg- og turistanlæg, der er berørt.
Endelig vil jeg gerne benytte lejligheden til at anmode Kommissionen om at undersøge muligheden for at revidere Fællesskabets miljøregler, således at de obligatoriske oversigter over miljøvirkninger ledsages af risikoundersøgelser for befolkningen som følge af visse indgreb, der ændrer miljøet. Det er ganske sikkert, at tragedier som dem, der er forårsaget ved oversvømmelse af floderne i Extremadura eller oversvømmelsen i Melilla, kan undgås, såfremt myndighederne i medlemsstaterne og Kommissionen lægger større vægt på udøvelsen af deres væsentligste ansvarsområde, nemlig »alle borgeres sikkerhed«.
Azorerne

Novo
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, efter at jeg på mødet i Bruxelles d. 4. bad dette Parlament om at sende sin deltagelse til befolkningen i Ribeira Quente, og efter at vi straks derefter havde overgivet det siddende formandskab et forslag til hastebeslutning om, at vi skulle tage forholdsregler til at formindske skaderne af det uvejr, der ramte Azorerne, efter det, så er store dele af den kontinentale del af mit land, Alentejo, Algarve, Lissabon-området, Setúbal, Tejo-dalen, også blevet ramt af ødelæggende storme.
Der kan ulykkeligvis registreres flere dødsofre. Stormene har forårsaget, fru formand, kære kolleger, 41 døde og forsvundne i Portugal, ud over mange sårede. Skaderne for private, for det offentlige og for virksomheder når, ifølge forholdsvis beskedne skøn, op på mere end PTE 10 milliarder. Den enorme kæde af folkelig solidaritet, der straks blve dannet fra den ene ende af Portugal til den anden, er et forhold, der fortjener at blive bemærket og prist, og som jeg gerne vil omtale for forsamlingen her. Tilsvarende ord retter jeg til kommunerne, til deres tjenester, og også til brandvæsenet.
Kommissionen anmodes i dag om at bevilge økonomisk hjælp til at supplere de eksisterende midler og til at mindske følgerne af ulykkerne og afhjælpe de menneskelige dramaer, der har fundet sted. Kommissionen anmodes også, anmodes især, efter min opfattelse, om i samvirke med de forskellige myndigheder i mit land at skabe en form for økonomisk støtte, en form for teknisk, teknologisk og forskningsmæssig støtte og samarbejde, der vil kunne forebygge og undgå en gentagelse af de ødelæggende følger, som de storme medfører, som det desværre ikke ligger i vores magt at undgå.

Correia
Fru formand, hr. kommissær, endnu en gang og inden for et relativt kort tidsrum er Den Autonome Region Azorerne om morgenen d. 31. oktober blevet voldsomt ramt af cyklonvinde og meget kraftige regnskyl, ikke mindst sognet Ribeira Quente i kommunen Povoação.
Ud over omfattende materielle skader, der ifølge de opgørelser, som vi råder over, når op på mere end PTE 5 milliarder, er der ulykkeligvis 29 dødsofre at beklage. Det er på denne triste baggrund, at vi konstaterer vigtigheden af, at der i Amsterdam-traktaten er blevet indført en artikel, der sikrer en differentieret og specifik behandling af de ultraperifere regioner, fordi Fællesskabet anerkender de ulemper og risici, som disse borgere i Den Europæiske Union er udsat for.
I denne sammenhæng vil vi appellere til Kommissionen om, at den i sit virke vil gå i retning af en reprogrammering og styrkelse af de allerede berørte økonomiske midler til genopbygningen af den ødelagte infrastruktur i Den Autonome Region Azorerne. Gentagelsen af disse situationer får os til at mene, at REGIS-initiativet i fremtiden bør indeholde en komponent, der gør det muligt at imødegå situationer skabt af naturkatastrofer.
Portugal

Girão Pereira
Fru formand, ærede kolleger, jeg tror, at kendsgerningerne om disse katastrofer er blevet fremlagt, såvel af pressen som af de kolleger, der har talt før mig. Jeg vil derfor ikke også tale om den, men blot fremsætte tre overvejelser om denne sag.
Som det allerede er blevet nævnt, sker disse katastrofer i nogle af de mest tilbagestående områder af Europa. I de ultraperifere Azorer eller i det spanske Extremadura og det portugisiske Alentejo. Dette viser, at det er nødvendigt, at Den Europæiske Union fortsat yder støtte til disse områder. Det er sandt, at der kan have været tale om efterladenhed, det er sandt, at der kan være begået fejl i arealudnyttelsen, men sandheden er, at der er mangler i infrastrukturen, som det er vigtigt at afhjælpe.
For det andet er det vigtigt, at Kommissionen giver materiel støtte, for det er også en måde at vise solidaritet med disse folk. Den solidaritet, som Kommissionen viser, vil naturligt styrke den europæiske følelse og gøre, at folk føler, at der er andre folk i Europa, som er solidariske med dem i svære stunder. Det drejer sig derfor ikke blot om en materiel betydning, men om en politisk og, kan vi godt sige, en solidarisk betydning.
En sidste bemærkning: Vi mener - og min gruppe er allerede én gang gået ind for det her - at Kommissionen eventuelt burde have en mekanisme for denne type situationer. Den burde institutionalisere denne type hjælp, som kunne gøre det muligt straks på stedet at afstslå omfanget af disse katastrofer, og som også kunne gøre det muligt, sammen med de nationale regeringer, at træffe nogle forholdsregler til at imødegå disse katastrofer.

Apolinário
Fru formand, hr. kommissær, den alvorlige og dramatiske situation, som er skabt af de voldsomme uvejr over det meste af det portugisiske territorium, retfærdiggør brug af fællesskabsfonde.
Det står nu tilbage at finde ud af, om disse fonde skal hidrøre fra de bevillinger, der allerede er tildelt Portugal, med en reprogrammering af Fællesskabets nuværende støtteramme, eller med nye tillægsbevillinger, som katastrofehjælp, eller gennem en budgetstyrkelse og gennem en modificering af rammeproceduren, for eksempel af fællesskabsinitiativet INTERREG II-C, således som man anmoder om det i resolutionen fra Europa-Parlamentet.
Det spørgsmål, der her stilles, går på, om Kommissionen som svar på den store indsats, som brandfolk, byråd, kommunale tjenester og politi- og militærmyndigheder har ydet, og på den hurtige reaktion, som landets og regionens regering har vist, kun kan svare med et snævert og akademisk syn på fællesskabsreglerne. De mennesker, der er den egentlige grund til fællesskabsprojektet, tolererer det ikke. Det bør Kommissionen ikke glemme! På en katastrofesituation bør man ikke svare med teknisk stivhed, med "aktionsprogrammer«, "støtterammer«, "deflatoerer«, "moderniseringsprogrammer« og anden kommunitær jargon. Sund fornuft og god vilje ER TILTRÆNGT!
Spanien/Portugal/Azorerne

Camisón Asensio
Fru formand, jeg vil gerne bekræfte vores bestyrtelse over de materielle og menneskelige ulykker, der er opstået som følge af de katastrofer, der er omfattet af dette forslag. For alle, men især vil jeg henvise til oversvømmelserne i Badajoz den 6. november, som krævede 25 dødsofre og talrige materielle skader på redskaber, boliger og forretninger. Men jeg vil fremhæve et forhold, som skal fremhæves: Det beundringsværdige bevis på solidaritet i tragediens stund, som ikke kun myndighederne, men også befolkningen i Extremadura har udvist, og som er blevet sekunderet af hele det spanske folk.
Der ville derfor ingen mening være i, at Europa-Parlamentet ikke deltager i denne solidaritet ved at bevilge materielle midler til at udbedre den alvorlige situation, som er opstået. Og der vil være tid til at udarbejde løsninger, som kan forhindre gentagelse af denne type katastrofer, f.eks. krav om undersøgelse af virkningerne af oversvømmelser ved forslag til byplanlægning.

Porto
Fru formand, de oversvømmelser, der for nylig har hærget nogle regioner, særlig i Portugal, er grund til strid og samtidig til overvejelse over den politik, der skal føres. Med 41 omkomne i Portugal og 25 i Spanien, kan vores første ord dog ikke være andet en bestyrtelse over dette tab, idet vi udtrykker vores deltagelse i de efterladtes sorg.
Dernæst forpligter respekten for de overlevende os til uden ophør at genskabe deres bolig- og arbejdsbetingelser, idet vi håber, at de ansvarlige på nationalt og fællesskabsniveau vil sørge for de midler, der er nødvendige, samtidig med, at vi også, ligesom nogle kolleger allerede har gjort det, foreslår skabelse af en mekanisme, der kan sikre øjeblikkelig og supplerende hjælp.
Sluttelig tvinger den sorg, som vi føler, os til at tænke over de forhold, der har givet anledning til, eller i hvert fald har forværret, følgerne af uvejret. I situationen viste ulykkerne tydeligt hjælpeforanstaltningernes utilstrækkelighed, idet man i vid udstrækning var afhængig af borgernes egen frivillige indsats. Det er vigtigt, at man ud over dét endelig begynder at tage skyldigt hensyn til arealudnyttelsen med besvidstheden om, at den ikke må gå imod naturen. Denne skal tværtimod bevares og bruges korrekt i menneskets tjeneste.

Hernández Mollar
Fru formand, hr. kommissær, der kan ikke sættes pris på tab af menneskeliv som følge af katastrofer eller ulykker. Denne beslutning drejer sig ikke blot om at bede om økonomisk katastrofehjælp. Den drejer sig også om at opfylde vores solidaritetsforpligtelse som europæiske borgere.
I Melilla på samme måde som i Extremadura og Portugal er der sket store tab af menneskeliv og materielle goder.
Europa-Kommissionen må sammen med de nationale og lokale regeringer ikke lade hånt om anmodningerne fra os, der repræsenterer dem, der i dag lider under denne tragedie, og beder om en hurtig løsning af deres problemer, og for dem er det ikke nok med medfølende ord eller solidaritet. Der er mange i Melilla, som i dag ikke kun har mistet familiemedlemmer, men som også er blevet frataget deres bolig eller har fået ødelagt deres forretning og dermed deres levevej. Hvad kan være vigtigere end dette?
Lad os - i hvert fald os medlemmer af Europa-Parlamentet - ikke gå ind i politiske eller retslige strider, som ikke falder ind under vores område, og lad os ikke med vores mangel på handling forøge fortvivlelsen hos de mennesker, som i dag beder de offentlige myndigheder, herunder de europæiske, om materiel og teknisk hjælp, som de retfærdigvis bør få straks.

Van den Broek
Fru formand, tillad mig kort at vende tilbage til det forrige emne vedrørende Filippinerne for at sige til hr. Kreissl-Dörfler, at Kommissionen på ny vil studere programmet fra de filippinske myndigheder om landbrugsreformer og bidraget på dette område på det førstkommende møde mellem funktionærer fra Unionen og eksperter fra Filippinerne, et møde, der finder sted d. 9. og 10. december i år. Jeg vil foreløbigt afvente resultatet og med hensyn til de andre punkter, som nævnes i beslutningen, har Kommissionen anmodet sin delegation i Manilla om nærmere råd.
Fru formand, nu til sagen om katastroferne. Må jeg begynde med at udtrykke min sympati på Kommissionens vegne med ofrene for de nylige oversvømmelser i det spanske samfund Extremadura og udtrykke vores medfølelse med dem, som er blevet ofre for stormene i det sydlige Portugal og på Azorerne. Kommissionen udtrykker sin dybeste solidaritet med ofrenes familier. Fru formand, med hensyn til akut hjælp til europæiske borgere, der er ofre for sådanne katastrofer, peger Kommissionen på, at der i Unionens budget for 1997 ikke er afsat bevillinger til direkte hjælpeforanstaltninger i Unionen. Og hvorfor ikke? Fordi budgetmyndigheden for anden gang i træk har tildelt den pågældende budgetpost, B 4-3400, angivelsen »pro-memorie«. For 1998 er budgetmyndigheden i dette stadium af budgetproceduren gået med til at ophæve den tilsvarende budgetpost på budgettet, hvorom godkendelsesproceduren stadig er i gang.
Med hensyn til den strukturelle hjælp har de portugisiske myndigheder oplyst Kommissionen om skaderne, som uvejret har anrettet på landbrugets infrastruktur i Portugal og i den autonome region på Azorerne. Det forslag, som er indgivet af tjenesterne i det portugisiske landbrugsministerium, undersøges i øjeblikket af Kommissionens tjenester, særligt med henblik på at undersøge, hvilke finansieringskilder der kan anvendes til at hjælpe med genopbygningen af den beskadigede infrastruktur i landbruget. Dette er særligt vigtigt, fordi der i henhold til EOGFLorienteringen i det såkaldte Fællesskabsoverslag for Portugal ikke er flere bevillinger til rådighed for en eventuel forstærkning af landbrugsforanstaltningerne i det operationelle program for de områder, som er ramt af uvejret.
Med hensyn til Azorerne peger Kommissionen på, at den, efter ødelæggelserne i dette område i december forrige år og i januar i år, i juli i år har forøget det operationelle program for Azorerne med ECU 26 millioner for at bidrage til genopbygningen af den beskadigede infrastruktur.
Med hensyn til Spanien har de spanske myndigheder ligeledes oplyst Kommissionen om skaderne i landbrugets infrastruktur, og sammen med de spanske myndigheder undersøger Kommissionens tjenester, hvordan der kan ydes hjælp inden for Fællesskabsoverslaget for Spanien, til genopbygning af denne infrastruktur. Med hensyn til INTERREG II-C peger Kommissionen på, at dette Fællesskabs initiativ hovedsageligt er rettet mod bekæmpelse af tørken.

Hernández Mollar
Fru formand, jeg går ud fra, at det var en uforsætlig forglemmelse, men kommissæren undlod at udtrykke sin medfølelse med ofrene i en anden spansk og europæisk by, nemlig Melilla, og han nævnte heller ikke noget om den katastrofe, som for nylig fandt sted dér.

Mohamed Alí
Fru formand, i tråd med hvad min kollega Hernández Mollar lige har udtrykt, vil jeg gerne vide, hvad kommissæren mener om Melilla, for i disse sidste dage har vi set, at denne by også har været offer for en katastrofe, som har været i alle mediernes overskrifter.

Van den Broek
Fru formand, jeg vil herved gerne gøre forsømmelsen god igen. Det var en ufrivillig udeladelse.

Formanden
Så er det vist ordnet. Forhandlingen under ét er afsluttet. Afstemningen finder sted kl. 17.30, det vil sige om to minutter.

Afstemning
Berthu
Hr. formand, Kommissionens handlingsplan for det indre marked, som støttes i betænkningen af hr. von Wogau, udgør en ekstern vision af et indre marked med i vidt omfang harmoniserede love og beskatningsformer, uden indre grænser, med en fælles mønt, altså et marked, hvor nationernes uafhængighed i udpræget grad er forsvundet. Desuden vil dette indre marked have ret fleksible ydre grænser, fordi det, som hr. von Wogau siger, skal respektere Den Europæiske Unions ønske om et frit verdensmarked.
Parlamentets Udvalg om Borgerlige Frihedsrettigheder har dog haft nogle skrupler i forhold til Kommissionens stædige ønske om at mobilisere arbejdskraftens bevægelighed mellem landene og anfører i sin udtalelse forsigtigt, at »det siger sig selv, at bevægelighed eller mobilitet kan anspores, hvorimod det nok er mere tvivlsomt, om folk kan blive bedt om eller ligefrem tvunget til at flytte til en anden medlemsstat for at finde sig et job«. Denne nuance, der utvivlsomt fandtes for farlig for de universelle samlingsbestræbelser, er ikke kommet med i Parlamentets endelige betænkning.
Det Europæiske Råd i Amsterdam den 16. og 17. juni udtrykte tilfredshed med denne handlingsplan. Det foreslog ganske vist, at man skulle opstille prioriterede foranstaltninger, men uden at sige hvilke og ved at godkende den generelle målsætning, som der efter dets mening skulle gives politisk støtte for at fremme vedtagelsen af gennemførelsesbestemmelser. Vi er noget overraskede over denne holdning, når vi tager i betragtning, at handlingsplanen omfatter så radikale foranstaltninger som indførelse i løbet af fem år af et nyt momssystem, der hviler på oprindelseslandet. I planen kan der ligeledes findes en mareridtsagtig passage, hvori det hedder, at Kommissionen bør kunne træffe hasteforanstaltninger mod stater, der ikke opfylder deres forpligtelser ved i givet fald at vedtage sanktioner, samt at en styrkelse af Kommissionens udøvende beføjelser vil medvirke til at mindske forsinkelserne i løsningen på problemerne.
Denne handlingsplan indeholder således først en tilsidesættelse af nationerne til fordel for det indre marked, dernæst tilsidesættelsen af det indre marked til fordel for det globale marked, og det hele ledsaget af tildeling af gennemførelsesbeføjelser til Kommissionen, således at den kan få medlemssaterne til at makke ret. Det kan da være, at der i Frankrig og andre steder er ledere, der vil tilslutte sig sådanne forpligtelser, men jeg tror, at deres folk vil stille dem til regnskab for dette, når dagen er inde.

Ahlqvist og Wibe
Betænkningen indeholder en række punkter, som vi absolut ikke kan støtte. For det første mener vi, at Den Europæiske Union slet ikke har med medlemsstaternes merværdiskatter at gøre. Vi kan heller ikke støtte generelle skrivelser om at sænke beskatningen af arbejde med formålet at fremme beskæftigelsen eller at tilpasse punktskatterne.
I betænkningen stilles der krav om oprettelse af tre nye europæiske bureauer og reguleringsmyndigheder for flysikkerhed, telekommunikation og for godkendelse af tilsætningsstoffer til fødevarer og af landbrugskemikalier. Oprettelsen af sådanne centralistiske myndigheder fører bare til, at der produceres flere dokumenter, uden at det fører til nogen nævneværdig ændring af virkeligheden.
I øvrigt kan vi selvfølgelig ikke gå med til det, der foreslås i punkt 12 i betænkningen. At skabe en fælles valuta for Den Europæiske Union skaber også en permanent arbejdsløshed.

Holm
Det ene fører det andet med sig. Da det indre marked skulle indføres, blev der sagt i debatten, at det under ingen omstændigheder ville berøre skatteområdet. Nu viser det sig, at også dette område skal indgå i EU's bestemmelsessamling, som ifølge betænkningen skal indeholde bl.a. harmoniserede skattesatser og en fælles momssats.
Jeg kan ikke gå med til dette. Der skal findes en frihed for nationalstaterne til selv at bestemme, på hvilket niveau skattesatserne skal ligge, bl.a. for at kunne sikre, at den offentlige sektor kan ligge på det niveau, som borgerne mener er passende i den pågældende stat.
Jeg kan heller ikke gå med til indholdet i punkt 12, som ensidigt hylder den fælles valuta, da jeg ikke mener, at ØMU er til gavn for EU's borgere.

Lindqvist
Det indre marked skulle have været fuldt i kraft den 1. januar 1993. Det blev ikke tilfældet.
Jeg er enig i meget af Kommissionens kritik, men konstaterer samtidig, at denne meddelelse tydeligt viser, at medlemsstaterne ikke vil eller kan gå så hurtigt frem. Meddelelsen er et tydeligt eksempel på, at forslagene om det indre marked ikke går i takt med, hvad medlemslandene ønsker. Udvalget går meget længere end bare til et frit indre marked og foreslår harmonisering af momslovgivning, fælles regler for beskatning af kapital samt harmoniserede regler på selskabsrettens område, at den fælles valuta gennemføres ligesom en fælles økonomisk politik. Dette kan jeg ikke acceptere og har derfor stemt nej til betænkningen.

Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt for betænkningen af von Wogau, som beskæftiger sig med virkningen og effektiviteten af det indre marked. Betænkningen er enig i hovedlinierne i Kommissionens meddelelse. De danske socialdemokrater ser positivt på betænkningens henstillinger om mindre skat på arbejdskraft for at fremme beskæftigelsen. Dette er i lighed med den skattereform, den danske regering fik vedtaget i 1993, som efterfølgende skabte mere beskæftigelser.
Betænkningen nævner en nedsættelse af momssatserne for små og mellemstore virksomheder. De danske socialdemokrater er ikke enige i denne holdning. De danske socialdemokrater mener, vejen til en bedre beskæftigelse skal ske gennem flere investeringer og uddannelse af den europæiske arbejdsstyrke. De transeuropæiske netværk bliver nævnt i betænkningen som et vigtigt element i skabelsen af en velfungerende infrastruktur i EF. Dette synspunkt ser de danske socialdemokrater positivt på.
Betænkning af Langen (A4-0350/97)
Rovsing
Gennemførelsesbestemmelser til EU's byggevaredirektiv er en forudsætning for, at direktivets regler om mærkning og standarder for byggevarer kan anvendes. Kommissionen erkender i sin rapport, at det er en tidkrævende opgave at udarbejde gennemførelsesbestemmelser for det uhyre store område, hvor der anvendes byggevarer. Det tekniske specifikationer, som materialerne skal leve op til, er indviklede og varierer meget fra medlemsstat til medlemsstat.
Betænkningen anerkender disse vanskeligheder, men opfordrer ikke desto mindre Kommissionen til at nedbringe tidsrammen for gennemførelsen så meget som muligt. Det synspunkt er jeg ganske enig med udvalget og ordføreren i. Byggevarer udgør en ganske betragtelig del af EU's indre marked, som endnu ikke er frit for handelshindringer. En hurtigere implementering af direktivet kræver også smidighed og velvilje fra medlemsstaternes side. Det understreger betænkningen, og jeg er glad for at kunne give den min fulde støtte.

Formanden
Afstemningstiden er afsluttet .

Asyl, indvandring og passage af de ydre grænser (Odysseus-programmet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0366/97) af Zimmermann for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om forslag til Rådets afgørelse om en fælles aktion, der er vedtaget af Rådet, om indførelse af et uddannelses-, udvekslings- og samarbejdsprogram vedrørende asyl, indvandring og passage af de ydre grænser (ODYSSEUS-programmet) (KOM(97)0364 - C4-0427/97-97/0909(CNS)).

Zimmermann
Hr. formand, kære kolleger, blandt de opgaver, Den Europæiske Union har påtaget sig over for strømmen af flygtninge og indvandrere siden anden verdenskrig, er tildeling af asyl til politisk forfulgte, modtagelse af borgere fra tidligere kolonier samt modtagelse af mennesker af strengt humanitære grunde. Denne vifte af opgaver har fået en ny dimension siden 1989, da et stort antal mennesker fra landene i Central- og Østeuropa samt fra SNG kom til Vesteuropa af politiske og økonomiske grunde.
Der er hårdt brug for politisk handling. EU-medlemsstaternes regeringer har erklæret asyl, indvandring og passage af de ydre grænser samt tildeling af visa for at være områder af særlig fælles interesse. Medlemsstaterne er overbevist om, at de kun i fællesskab kan leve effektivt og fornuftigt op til udfordringerne på dette område. Selvom der er enighed herom, viger medlemsstaterne trods de mange ord tilbage for at afgive kompetence til Den Europæiske Union.
De hidtidige aftaler, af hvilke Dublin-aftalen er den vigtigste, kan kun betegnes som et første lille skridt. Der er behov for store bestræbelser og vilje til at nå frem til fælles løsninger for at leve op til de ambitiøse mål i Amsterdamtraktaten, som på mellemlang sigt fastsætter det såkaldte tættere samarbejde om de pågældende områder.
Den foreliggende fælles foranstaltning kan derfor ses som et tegn på, at Rådet og Kommissionen er rede til at gøre sig yderligere bestræbelser i den henseende. De kan i den forbindelse regne med støtte fra Europa-Parlamentet, som trods den sene videregivelse af forslaget til Parlamentet og den korte tid til at bearbejde det kan forelægge en fuldstændig og omfattende betænkning om ODYSSEUS-programmet.
For os er det vigtigt, at også Parlamentets mening foreligger på topmødet i Luxembourg og kan drages med ind i forhandlingerne. Det har i den sammenhæng ladet sig lede af de gældende bestemmelser i Maastricht-traktaten om Den Europæiske Union, men hele tiden holdt sig bestemmelserne i Amsterdam-traktaten for øje. EuropaParlamentet lægger derfor vægt på at blive vidtgående informeret om ODYSSEUS' videre forløb, navnlig for så vidt angår årsplanlægningen.
Det skal desuden kunne forelægge en liste over prioriteter på de pågældende områder, hvis emner også indgår i årsplanlægningen. ODYSSEUS-programmet anlægger en ny målestok for medlemsstaternes samarbejde på områderne asyl, indvandring og passage af de ydre grænser. Love og procedurer er fortsat meget forskelligartede i de enkelte medlemsstater. At nærme dem til hinanden i sidste instans er målet med ODYSSEUS. Medlemsstaterne skal ganske vist ikke tilnærmes hinanden gennem ensartede retsforskrifter, men ved at lære af hinandens eksempler. Det sker med de tjenestemænd, som skal gennemføre de forskellige bestemmelser. De informeres gennem de projekter, som ODYSSEUS fremmer, ikke kun bedre om unionsretten, men får tillige at vide, hvorledes andre medlemsstater løser bestemte problemer. Det kan f.eks. betale sig at sætte sig ind i retsforskrifterne om familiesammenføring i de enkelte medlemsstater. På den måde bliver det klart, at der absolut er forskellige muligheder for at håndtere et problem.
Jeg går ud fra, at graden af accept af de bestemmelser, Den Europæiske Union allerede har truffet, vil øges på de nævnte områder gennem uddannelse af multiplikatorer inden for rammerne af ODYSSEUS.
Deltagerne i projekterne vil så være i besiddelse af en viden, som medlemsstaterne kan få gavn af, som det tættere samarbejde skrider frem. Jeg opfordrer derfor udtrykkelig medlemsstaterne til at gribe denne chance. Det skal især fremhæves, at ansøgerlandene kan deltage i projekter. På den måde får de programspecifikke kundskaber om de deltagende medlemsstaters institutionelle systemer og rets- og forvaltningssystemer. Det vil på den ene side bringe dem nærmere unionens niveau og standard og på den anden side gøre samarbejdet med dem på disse områder betydeligt nemmere.
Under den praktiske gennemførelse af programmet skal det sikres, at de respektive medlemsstaters databeskyttelsesregler overholdes. På kurserne bør der i anskuelsesøjemed kun anvendes anonyme case-stories fra det daglige arbejde. Tjenestemænd, som deltager i en udveksling og kommer i berøring med originaldokumenter, skal pålægges tavshedspligt.
ODYSSEUS-programmet er baseret på erfaringer fra pilotprojekter fra SHERLOCK-programmet, som nu skal integreres. Under den periode på fem år, hvor programmet løber, vil der komme flere værdifulde erfaringer til, som kontinuerligt bør indgå i årsplanlægningen. Ikke mindst af den grund skal evalueringen af ODYSSEUS tillægges særlig betydning. ODYSSEUS-programmet viser også i lighed med den fælles foranstaltning til beskyttelse af fordrevne, at politik på de pågældende områder ikke nødvendigvis betyder en udbygning af fæstning Europa. Projekterne giver snarere tjenstemændene en mulighed for igen at holde sig den menneskelige dimension af deres arbejde for øje. De har ligesom politikerne ansvaret for, at mennesker, som vil ind i unionen af politiske, økonomiske eller andre grunde, får en menneskeværdig behandling.
Kommissionen bør derfor ved årsplanlægningen påse, at uddannelse, udveksling og forskning ikke kun finder sted inden for tekniske områder, som f.eks. kontrol af forfalskede dokumenter. Materielle områder som f.eks. de berørte personers ret til information, retshjælp og familiesammenføring og ganske særligt mindreåriges rettigheder skal også tages op til behandling. Bestemte NGO'er har her erhvervet en særlig viden, som også bør udnyttes inden for rammerne af ODYSSEUS. Derfor er det vigtigt, at ONACR og andre mellemstatslige institutioner, som f.eks. den internationale organisation for migration, her også opfordres til at deltage i disse projekter. Europa opfatter sig selv som menneskerettighedernes vugge. Det har derudover et stort internationalt ansvar inden for flygtningeretten.
ODYSSEUS er et program, som kan bidrage til, at Europa lever op til disse krav.

Hernández Mollar
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Zimmermann med denne gode betænkning, som er blevet beriget ved alle gruppernes samarbejde, og som endvidere er baseret på et godt program, nemlig Odysseus-programmet om udveksling af information, samarbejde og uddannelse inden for områder som asyl, indvandring og passage af de ydre grænser som antydet i overskriften.
For mennesker, der som jeg bor i grænseområder, netop i den by, som vi lige har talt om, nemlig Melilla, hr. kommissær, som udgør Spaniens og Europas grænse til Marokko, og som endvidere dagligt lever med de problemer, der opstår som følge af indvandring fra de afrikanske landene og landene syd for Sahara, har dette program - Odysseus-programmet - uden tvivl særlig interesse.
Men det første, jeg vil sige, er, at indvandrerne, fru Zimmermann, ikke er forbrydere. Jeg modsætter mig derfor - og jeg indrømmer, at jeg ikke bryder mig om det - at man taler om bekæmpelse af indvandringen og bekæmpelse af indvandrernes ankomst og ophold. Jeg synes, det ville være bedre at tale om administrative eller retslige midler og lade bekæmpelsen foregå over for dem, som med udgangspunkt i nogle organiserede mafiaer udnytter og misbruger mennesker ved at transportere dem over vores grænser, inkassere penge herfor og råde dem til at destruere deres lovlige identitetsdokumenter, således at de netop kommer i en illegal situation og dermed ikke eller vanskeligt kan udvises fra Fællesskabets område.
Hr. formand, hr. kommissær, derfor er uddannelse af tjenestemænd inden for dette område meget vigtig. En uddannelse, som efter min opfattelse opfylder tre krav, tre aspekter. For det første en god teknisk og faglig uddannelse, så de kender indvandringsreglerne til bunds. For det andet skal de råde over de nødvendige materielle midler til at udføre deres opgaver i grænseområderne med total garanti og effektivitet. Og for det tredje skal de afslutte alle sager med tilstrækkelig smidighed, således at ventetiden ikke forlænges, hvilket medfører sammenbrud i modtagelsescentrene eller kræver humanitær bistand, der ikke kan ydes blot med de lokale eller nationale myndigheders midler, og som ikke kan gives med den værdighed, som enhver person kræver, og hvis forlængelse kan give anledning til uønsket fremmedhad eller racisme. I Sydspanien sker der f.eks. næsten dagligt menneskelige tragedier for indvandrere fra Nordafrika, som beklageligvis og desværre ikke får noget ud af forsøget.
Målene med dette program bør lette det nødvendige samarbejde og uddannelsen ikke kun blandt tjenestemænd, men også blandt de private organisationer, som optræder på dette område. Det er ikke ønskværdigt at have grænser, men de er nødvendige. Man må derfor også tage afstand fra visse demagogiske holdninger over for dette overhængende problem.
Derfor finder jeg det meget vigtigt med den udveksling af erfaringer, som foreslås blandt tjenestemænd, som ofte har det store ansvar at arbejde på et område som dette, hvor man må forstå at kombinere de humanitære aspekter med den kolde tone i en lovgivning, der indfører regler i de forskellige indvandringssituationer.
Og hr. formand, jeg vil ikke slutte uden at nævne det ansvar, der også tilfalder de tredjelande med grænse til Unionen, som skal opfylde de traktater, som de har underskrevet inden for dette område med medlemsstaterne i Den Europæiske Union.

Thors
Hr. formand, til at begynde med vil jeg gerne klargøre, at vores gruppe vil støtte dette forslag. Det er godt med et forbedret samarbejde. Vi mener også, at den pointering, som udvalget har gjort, er vigtig, det vil sige, at samarbejdet skal udvide og styrke, ikke bare opretholde det, der findes.
Samtidig skal samarbejdet udvikles med respekt for individernes integritet. Vi må sørge for, at der ikke sker noget sådant med forsøgsøjemål, som vi ikke ville acceptere i andre sammenhænge, f.eks. overdragelse af oplysninger i forbindelse med Europol.
Jeg ønsker, at dette program vil lægge særlig vægt på samarbejdet med ansøgerlandene. Jeg er derfor glad for, at kommissær Van den Broek er til stede. Vi har særdeles meget at vinde - menneskeheden har særdeles meget at vinde - på, at de lidelser, som findes i dag i flygtningelejrene i disse lande, reduceres. Jeg tænker specielt på en lejr i Litauen, som mange humanitære organisationer har været opmærksomme på. Der findes der tusind flygtninge, som venter på at blive behandlet.
Jeg håber, dette program hurtigt vil kunne støtte samarbejdet mellem EU-lande og Litauen for at fremskynde deres behandling af flygtningesager. Mennesker, som gerne ville vende tilbage til deres oprindelseslande, må ikke gøre det, fordi administrationen end ikke kan klare at ordne dette. Derfor håber jeg og appellerer til Kommissionen om, at Litauen gives prioritet.
Endvidere håber jeg på en stor deltagelse fra de nordiske lande, som står uden for EU, men som deltager i den nordiske pasunion. Jeg forstår det sådan, at artikel 10 i forslaget gør dette muligt. Også det forbedrede samarbejde må omfatte dem. Ellers ødelægger vi måske vores nordiske pasunion.
Samtidig vil jeg stille et oprigtigt spørgsmål til os alle. I denne uge har vi diskuteret flere programmer af denne slags, f.eks. Fiscalis, Karolus m.fl. Er det sådan, at vi altid behøver et udvekslingsprogram for at opnå det bedre samarbejde, som vi politisk og juridisk har bundet os til?
Jeg efterlyser også, at vi gennemgår den forvaltningsmæssige effektivitet, at vi har mere horisontale regler for de bestemmelser, som er nødvendige for finanskontrollen. Vi behøver dog ikke altid have dem i detaljer i hvert eneste program, som det er nu, så vi virkelig kan efterleve Kommissionens slagord less but better . Endelig vil jeg konstatere, at der altså behøves mere horisontale regler for finanskontrollen.

Van Dijk
Hr. formand, ODYSSEUS-programmet har til formål at fremme en entydig gennemførelse af den europæiske asyl- og indvandringspolitik gennem uddannelse i et bedre samarbejde mellem de nationale myndigheders tjenester. Mere ekspertise, samarbejde og konformitet er i princippet udmærket, men desværre er traktaterne, beslutningerne og andre instrumenter, som i de seneste år har givet den europæiske asylret form, ofte i strid med Genève-konventionen og Den Europæiske Menneskeretskonvention. Det er internationale traktater, som medlemsstaterne fortsat er underlagt.
En bedre gennemførelse af denne mangelfulde asylpolitik er ikke nødvendigvis i flygtningenes interesse, og derfor har min gruppe blandede følelser over for ODYSSEUS. Det må dog siges, at ændringsforslagene i betænkningen af fru Zimmermann generelt går i den rigtige retning. Jeg håber, at ODYSSEUS-uddannelserne, der skal uddanne embedsmændene i medlemsstaterne om asylsøgeres rettigheder og pligter, ikke forbigår indholdet i flygtningekonventionen og de relevante bestemmelser i EVRM, og at det ikke kun bliver Unionens og medlemsstaternes restriktive udlægninger heraf, som behandles, men også selve fortolkningen af indholdet. Denne vogter af flygtningekonventionen tager Den Europæiske Union skandaløst lidt hensyn til, hvilket protokollen til Amsterdam-traktaten endnu engang beviser.
ODYSSEUS-programmet omfatter blandt andet uddannelse i at afsløre falske dokumenter, og herom har jeg et spørgsmål til hr. Van den Broek. Skal ODYSSEUS også fortælle de involverede embedsmænd, at det, at en person har falske papirer, ikke betyder, at han eller hun ikke kan anses for at være en ægte flygtning? Skal ODYSSEUS også fortælle det til de embedsmænd, som medlemsstaterne i stadig større omfang stationerer i lufthavnene i asylsøgernes hjemlande som en fremskudt grænsepost for fort Europa?
Så samarbejdet med kandidatmedlemsstaterne. Det er udmærket, at også kandidatmedlemsstater kan være med i ODYSSEUS-programmet. Men der er naturligvis en stor risiko for, at EU-partnerne kun lærer dem, hvordan de kan fungere bedre som "cordon sanitaire« for os. Min kollega i gruppen Claudia Roth besøgte forrige år tre polske interneringslejre, og hun talte med 122 indsatte udlændinge, hvoraf enkelte var kommet tilbage fra Tyskland. Alle 122 gik ud fra, at de afventede en beslutning vedrørende deres asylansøgning. Men i virkeligheden var der kun taget seks asylansøgninger i behandling. Det polsksprogede dokument, som de øvrige havde underskrevet, var ikke, som de troede, en asylansøgning. Det var en kendelse om at kunne holde dem fængslet i afventning af deres udsættelse. Og dette land betragter vi som et sikkert tredjeland. Hvis ODYSSEUS bidrager til, at kendskabet til flygtningekonventionen højnes, er jeg for. Men noget siger mig, at dette ikke er ODYSSEUS' vigtigste målsætning.

Pradier
Hr. formand, først vil jeg lige anføre min forundring på enkelte punkter. For det første hører man i en tekst, der vedrører passage af grænserne - de ydre grænser, naturligvis, for efter vores mening burde de indre grænser for længst være forsvundet - aldrig ordet Schengen.
Det må erkendes, at det, der virkelig bekymrer os, ikke direkte er knyttet til denne aftale, men den er trods alt i dag i Europa selve grundlaget for personers frie bevægelighed.
Det andet element, der til min beklagelse og især vrede mangler, er en understregning af, at det i den store frihed for kapitalbevægelserne, varerne og menneskene, trods alt er sidstnævnte, der tydeligvis betaler den højeste pris. På et par sekunder eller millisekunder kan en million dollars flyttes fra en bank i Stockholm til Sydney.
For at komme fra Algier til Paris skal man flere gange begive sig til konsulatet, stille sig op i køen og må forvente at se sin anmodning afvist efter flere ugers forgæves venten. Dette skal vi have os for øje, og denne betænknings vigtigste fortjeneste er efter min mening, at den tvinger os til at overveje og debattere situationen omkring de grundlæggende frihedsrettigheder.
Et stort flertal her i Parlamentet vil gå i brechen for at beskytte disse friheder og opfordre medlemsstaterne til et bedre samarbejde, og det er, som det skal være, vi vil stemme herfor og med glæde, og jeg lykønsker i forbifarten fru Zimmermann. Men vi må være klar over, at det er hos os, i vores egne lande, at kampen vil være hårdest. Vi kender alle den indsats, der er nødvendig for at overtale vores regeringer, der er nervøse, fanger af rutinen, og vores embedsmænd, der ofte er dårligt underrettet og under stadigt pres fra deres overordnede for at forhindre, at folk kommer ind i landet.
Dette er tilfældet for medlemsstaterne og måske endnu mere for dem, der i dag banker på porten, hvis administrationer i snesevis af år har brugt deres tid på især at forhindre deres egne borgere i at bevæge sig.
Med hensyn til denne rapport er jeg sikker på, at vi - bortset fra nogle giftige tunger, som jeg ser heldigvis ikke er til stede - naturligvis med et bredt flertal vil stemme for, at disse elementer indgår i en virkelig samordning, således at vi kan komme videre i dette spørgsmål, men jeg siger med det samme, at det er et langvarigt arbejde. Dette er kun begyndelsen på en kamp, som vi må føre hos os selv, i vores egne lande.

Blokland
Hr. formand, før jeg kommer ind på fru Zimmermanns betænkning, vil jeg sige, at det er mig en fornøjelse at kunne tiltale hende på vores fælles modersmål, nederlandsk. Hendes betænkning vedrører et interessant og nødvendigt program. Programmets endelige mål er et flerårigt samarbejde mellem de offentlige tjenester i medlemsstaterne inden for området for asyl og indvandring. Til det formål foreslås uddannelse og udveksling af embedsmænd og studier og undersøgelser.
Det er noget, som vi helt og holdent kan bakke op om. Samarbejde på disse områder mellem medlemsstaterne er blevet nødvendigt på grund af opståede åbne områder uden indre grænser. Endvidere er det godt for de personer, der arbejder inden for dette område, bedre at forstå hinandens lovgivning samt lovgivningen i Unionen. Alt for ofte opstår der problemer på grund af manglende gensidig forståelse af hinandens lovgivning, eller fordi de nationale embedsmænd ikke forstår Unionens embedsmænd. Ved at stimulere sådanne uddannelser og udvekslinger via dette program investerer Unionen fornuftigt i fremtiden. Med hensyn til fremtiden: jeg er meget glad for, at også Unionens aspirantmedlemmer involveres i dette program. Jeg anser dette for meget vigtigt.
I betænkningen er der en uklarhed, som jeg vil forelægge kommissær Van den Broek og ordføreren. I ændringsforslag 31 udvider Europa-Parlamentet uopfordret Kommissionens autonomi i forhold til Rådet ved at forhøje det nævnte beløb. Samtidig begrænser samme Europa-Parlament Kommissionens autonomi med ændringsforslag 15 og 17. Der, hvor Kommissionen, sandsynligvis bevidst, holder de indholdsmæssige elementer, som aktionerne skal baseres på, åbne, begrænser Parlamentet disse med sine tilføjelser. Hvad er Kommissionens holdning til dette?
Til sidst vil jeg bemærke, at jeg finder det noget taktløst, at Parlamentet i ændringsforslag 9 i artikel 1 allerede nu henviser til bestemmelserne i Amsterdam-traktaten og anmoder Rådet om at tage hensyn til disse, mens denne traktat ikke engang er ratificeret af de enkelte nationale parlamenter. Det ser for mig ud som en udemokratisk holdning. Det forekommer mig, at vi tager begivenhederne lidt for meget på forskud.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer, fru Zimmermann har meget indgående redegjort for Parlamentets udtalelse om den fælles foranstaltning, så jeg behøver ikke mere komme ind på detaljerne i EP's udtalelse om ODYSSEUS-programmet. Jeg vil derfor koncentrere mig om endnu en gang at se på spørgsmålet om asyl, indvandring og passage af de ydre grænser, men ud fra en anden synsvinkel.
Den Europæiske Union er en borgerrettens union. Således formulerer vi det igen og igen i den insider -kreds, der er samlet her i aften. Sådan skal det også være. Den Europæiske Union skal derfor også sikre en asylret, som, når den er harmoniseret på et niveau, der ligger så højt som muligt, gælder for alle medlemslande. Det betyder imidlertid, at asylretten skal harmoniseres i Den Europæiske Union, det vil sige, den skal gøres til en fællesskabssag. Det er nu fastsat i Amsterdam-traktaten, at det skal ske inden fem år efter traktatens ikrafttræden. Der er ganske vist sat en forhindring op i form af, at Rådet skal træffe afgørelse med enstemmighed, så at sige det permanente nationalstatslige forbehold, hr. repræsentant for Rådet, men man er jo dog gået i gang med at gøre asyl til en fællesskabssag.
Det samme gælder for indvandringspolitikken. Hvad har asyl- og indvandringspolitik med hinanden at gøre? Den Europæiske Union bliver, når den sikrer borgerlige rettigheder, når den sikrer, at den, der forfølges politisk, får asyl og kan gøre krav på asyl gældende i Den Europæiske Union, nødt til at sige, at nuvel dermed adskiller den, der forfølges politisk og anmoder om asyl, sig fra den, der gerne vil indvandre, og som ikke forfølges politisk og ikke bør få mulighed for eller tvinges til at benytte asylretten som adgang til indvandring. Hvis vi vil forhindre, at der samtidig sker en udhuling af asylretten på grund af manglende accept, fordi Den Europæiske Unions borgere siger, at asylansøgerne i virkeligheden slet ikke ønsker asyl, de vil rent faktisk indvandre, så har vi til beskyttelse af asyltanken brug for en indvandringsret, som imidlertid så vidt muligt ikke er splittet op i femten dele, men er fælles.
Endelig har vi, hvis det skal fungere internt i Den Europæiske Union, brug for en kvalificeret sikring af Den Europæiske Unions ydre grænser, da de indre grænser jo er bortfaldet. Jeg har i Italien haft lejlighed til at iagttage den italienske republiks sikring af de ydre grænser, den er meget indgående og ligger på et højt plan. I Napolis havn kiggede jeg på den italienske kystvagts grænsesikring. Vagten består af storartede tjenestemænd, og dem spurgte jeg: "Hvad opfatter De Dem selv som her?« De så forbavsede på mig, fordi de ikke forstod mit spørgsmål. Så sagde jeg: "Er De italienske tjenestemænd eller europæiske tjenestemænd?« Naturligvis er de italienske tjenestemænd, grøn-hvid-røde!
"Vi har ikke noget at gøre med Europa!« Det var svaret. Men det passer ikke. Siden Italien er blevet fuldgyldigt medlem af Schengen, og grænserne mellem Østrig, Italien og Tyskland er åbne, har vi konstateret, at velorganiserede bander af flugthjælpere - det skete så sent som i går - ankrer op langs den italienske kyst - i går var det et skib med ca. 800 kurdere ombord, hvis mål ikke var Italien, men andre lande i Den Europæiske Union. Hvad betyder det for de øvrige lande i Den Europæiske Union? Det betyder, at Italiens ydre grænse er den tyske grænse, at Italiens ydre grænse er den svenske grænse og endvidere den franske grænse, eller at grænsen mellem Finland og Rusland også er Italiens grænse, for den, der kommer ind i Den Europæiske Union, har fri bevægelighed, når han er blevet modtaget i et medlemsland.
Nu har vi, hvad angår sikringen af de ydre grænser, i hvert land en anden struktur i sikringen af de ydre grænser. Det kommer ikke til at fungere i længden. Vi har således også i forbindelse med sikringen af de ydre grænser brug for en harmonisering. Fru Zimmermann har i sin betænkning gjort opmærksom på disse forhold. ODYSSEUSprogrammet til uddanndelse af de enkelte nationalstaters tjenestemænd er et vigtigt punkt. For den enkelte, f.eks. finske, tjenestemand skal forstå, hvad hans arbejde har at gøre med den italienske kollega og omvendt. For det vil i sidste instans ikke hjælpe noget, dersom vi ikke tager skridt i retning af at gøre det fælles på de områder, hvor Den Europæiske Union ikke har brug for et stadig mere uddybet mellemstatsligt samarbejde, men for en selvstændig ret. Det er der, hvor egne vitale interesser berøres. Derfor er fru Zimmermeanns oplysning om, at der så at sige ikke går nogen vej uden om harmoniseringen i fortsættelse af uddannelsesprogrammerne, et af de centrale budskaber, som Parlamentet skal have formidlet i denne udtalelse.

Formanden
Hr. Schulz, jeg afbrød Dem ikke i Deres velformulerede tale og lod Dem overskride Deres taletid, men det var ikke kun derfor, jeg ikke afbrød Dem: De skal vide, at jeg sætter særlig pris på, at næsten alle de kolleger, der nu er til stede i salen, er blandt dem, jeg regelmæssigt ser, når jeg er mødeformand. Det sætter jeg stor pris på, og det vil jeg gerne udtrykke her.

Posselt
Hr. formand, kære kolleger, først tales der i betænkningen om, at SHERLOCK-programmet skal integreres i ODYSSEUS-programmet. En integration af SHERLOCK i ODYSSEUS er givet en yderst vanskelig sag også under genteknikkens auspicier, hvorfor jeg - selvom jeg godt kan lide engelske kriminalromaner - i det følgende vil tale om ODYSSEUS, for vi er faktisk ude på en odyssé, hvad angår asylretten i Den Europæiske Union. Men jeg tror, at fru Zimmermann virkelig har vist os den rette vej, ikke i sin tale, men i sin udmærkede betænkning.
Jeg mener, at det virkelig er nødvendigt ved hjælp af kurser for tjenestemænd og uddannelse af tjenestemænd at sørge for, at asylretten bevares. Denne asylret skal kun bevares, hvis det massive misbrug af den og den illegale indvandring reduceres og standses. Derfor er det af meget stor betydning, at vi sørger for - og det sker jo til dels langs vores ydre grænser - at der ligesom der i forbindelse med den monetære politik anlægges monetære kriterier, findes sikkerhedskriterier på området indre sikkerhed. Eksemplet Østrig har vist, at man har begået den fejl først at tiltræde og dernæst foretage de nødvendige tilpasningsprocesser, som nu er i gang.
Vi bør derfor på baggrund af den forestående udvidelse med stater i Central- og Østeuropa lægge særlig vægt på fra starten at inddrage disse stater særlig intensivt i disse uddannelsesprogrammer. Disse stater er i færd med under store anstrengelser at overtage fællesskabsstandarden netop på området indenrigs- og retspolitik, men har logisk nok en del at indhente. Derfor skal det være et af de centrale punkter i dette flerårige program.
Vi skal sørge for, at det i Den Europæiske Union kommer så vidt, at vi så at sige - og det gav hr. Schulz meget smukt udtryk for - føler os som en enhed. Spanien grænser virkelig til Rusland. Set ud fra den synsvinkel er det typisk, at for vores gruppe har en repræsentant for den sydligste medlemsstat - Spanien - talt og i min person en repræsentant for den nuværende grænse mod øst. Vi bør overveje, om vi i længden kan overlade kontrollen med vores ydre grænser til den til enhver tid værende sydligste eller østligste medlemsstat, eller om vi ikke her kan nå frem til fællesskabsforanstaltninger som f.eks. et europæisk grænseværn, som overtager og europæiserer f.eks. det tyske forbundsgrænseværns positive erfaringer.
Derfor mener jeg, at ODYSSEUS kan være et første skridt i den rigtige retning, og vil gerne tilslutte mig hr. Schulz' forslag om, at vi på et næste trin skal nå frem til europæiske fællesskabsforanstaltninger.

Van den Broek
Fru formand, det flerårige program ODYSSEUS er for det første rettet mod at forbedre det praktiske samarbejde mellem dem, som er beskæftiget med grænsekontrol, asyl- og indvandringspolitik i vores medlemsstater. En målrettet grænseskontrol og en målrettet indvandringspolitik er til en vis grad bestemt af, at man kan omgås forskellige typer dokumenter. Derfor hører initiativet til forbedring af evnen til at opdage falske dokumenter også under programmet.
Som svar på spørgsmålet fra fru Van Dijk kan man naturligvis ikke generalisere og sige, at hvis der findes et falsk dokument, så er enhver asylansøgning overflødig. Jeg tør ikke komme med nogle generaliserende bemærkninger om dette, fordi asylpolitikken naturligvis også gennemføres og tilpasses i hvert enkelte tilfælde.
Det allerede eksisterende SHERLOCK-program, der vedrører falske eller forfalskede dokumenter, integreres da også i sin helhed i ODYSSEUS-programmet. Initiativet er baseret på en række meget vellykkede prøveprojekter, som Kommissionen gennemførte i 1996. I den forbindelse drejede det sig først og fremmest om uddannelse, videreuddannelse og udvekslingsprogrammer for embedsmænd i medlemsstaterne. Ved evalueringen af projekterne blev det gjort klart, at denne form for praktisk samarbejde mindst er lige så vigtig som at samordne reglerne.
Dette gælder ikke kun for de femten medlemsstater, men også for forbindelserne med de nye europæiske demokratier. Disse erfaringer har i høj grad bestemt programmets form. ODYSSEUS har en løbetid på fem år og et budget på i alt ECU 14 millioner inklusive de ECU 5 millioner, der allerede var trukket ud til SHERLOCKprogrammet.
Det luxembourgske formandskab har til information forelagt ODYSSEUS-programmet for Parlamentet. Det ærede medlem af Parlamentet, fru Zimmermann, har i sin udmærkede betænkning peget på flere meget vigtige forhold, og nogle af dem vil jeg gerne komme nærmere ind på.
Med hensyn til henstilling 12 er jeg for eksempel helt enig i, at artikel 7 i forslaget skal tilføjes en sætning, hvori bekæmpelsen af menneskesmugling eksplicit kommer til udtryk.
Kommissionen er også enig i, at artikel 9 skal udarbejdes nærmere for at gøre det klart, at det er vores målsætning at forbedre kendskabet til det institutionelle rets- og administrationssystem i vores medlemsstater.
Betænkningen omfatter også flere redaktionelle ændringer, der gøre det tydeligere, hvilke aktiviteter der i henhold til vores forslag præcist hører under programmet. Disse kan uden videre optages.
Endvidere foreslår betænkningen af fru Zimmermann, at der henvises til Amsterdam-traktaten. I så tilfælde, og det er også nævnt, skal det være klart, at den nye traktat endnu ikke er trådt i kraft. Jeg er i øvrigt indstillet på at tage dette emne op i Rådet.
Til sidst vil jeg takke Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder og især ordføreren for det udmærkede arbejde, som hun har udført med denne betænkning. Nu er det også gjort klart for den videre forhandling i Rådet, at forslaget kan regne med stor støtte i Parlamentet.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Van den Broek.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.

Den Europæiske Socialfonds fremtid
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0327/97) af Jöns for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Den Europæiske Socialfonds fremtid.

Jöns
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, socialfondsforordningen udløber ganske vist først i 1999, alligevel er forberedelserne af den nye forordning allerede i fuld gang. Kommissionen har sagt, at den i januar eller måske allerede i december vil lægge sine forslag på bordet. Dersom vi ønsker, at Kommissionen, inden den træffer sin beslutning, får at vide, hvad Europa-Parlamentet forventer af en ny forordning, bliver vi nødt til at sige det til den nu og ikke først i december eller januar. Derfor også denne pressen på fra Socialudvalget og fra min gruppe for at få initiativbetænkningen behandlet endnu i dag, og jeg må sige, at jeg virkelig er glad for, at det er lykkedes os i fællesskab på trods af alle de tekniske vanskeligheder, vi har haft i den forbindelse.
Det drejer sig her og nu ikke om Den Europæiske Socialfonds eksistens eller ikke-eksistens. Fonden står slet ikke til disposition, det drejer sig om at tilpasse fonden til ændringerne på arbejdsmarkedet, og det drejer sig om at opnå proceduretekniske forenklinger. Der er altså ikke tale om en grundlæggende reform, der er snarere tale om en revision af Socialfonden. De vigtigste punkter er for det første: Vi vil bibeholde den horisontale støtte fra Socialfonden. Det er meget vigtigt. Men derudover vil vil i højere grad end hidtil støtte regioner med særlig høj arbejdsløshed finansielt.
For det andet: Vi går desuden ind for et fælles horisontalt mål for de hidtidige mål 3 og 4, det vil sige, at vi med henblik på en forenkling af planlægning og forvaltning vil sammenfatte foranstaltninger til bekæmpelse af arbejdsløshed og foranstaltninger med henblik på den præventive arbejdsmarkedspolitik, altså foranstaltninger for dem, der er truet af arbejdsløshed, i ét mål. Vi vil for det tredje absolut fastholde Socialfondens dobbelte opgave, det vil sige, at vi også for fremtiden på kort sigt vil øge de arbejdsløses chancer for at få beskæftigelse og chancerne for dem, der er truet af arbejdsløshed, ved hjælp af kurser, der giver dem de kvalifikationer, arbejdsmarkedet efterspørger.
Men vi vil endvidere - og det er ligeledes meget vigtigt - give målrettet støtte til dem, der er truet af social udstødelse. Også de skal på længere sigt have chancen for at få en arbejdsplads. Vi vil helt bevidst også her fastholde foranstaltninger for kvinder og unge arbejdsløse, for erhvervshæmmede og for langtidsledige.
For det fjerde vil vi endelig, at Socialfonden lever op til endnu en udfordring. Den skal i øget grad hjælpe arbejdsløse og dem, der er truet af arbejdsløshed, på 45 år og derover. Deres kvalifikationer er nemlig som regel forældede, og navnlig giver de færreste nationale ordninger dem nye chancer for arbejde. Her gælder det virkelig om at udfylde et nyt hul ved hjælp af Socialfondens foranstaltninger.
Også tekniske punkter ligger os på sinde. Kritikken af udnyttelsen af Den Europæiske Socialfonds midler, af forsinkede udbetalinger og af de store udgifter til forvaltning er kendt, Revisionsretten rejser den hele tiden på ny. Som det første foreslår vi derfor, at udbetalingerne forbedres. Det skal ske ved, at midlerne fra Socialfonden til medlemsstaterne ikke længere som hidtil udbetales i tre rater, men i én helårlig tranche. Det ville forenkle forvaltningen betydeligt. Men derudover skal medlemsstaterne naturligvis på deres side sikre, at "betalingskæden« frem til de endelige modtagere og betalingsfristerne virkelig bliver kortere.
For det andet foreslår vi en omfordelingsmekanisme, for at det omsider kan bringes til ophør, at vi i årevis skubber uudnyttede socialfondspenge foran os. Det betyder, at dersom vi efter det tredje og det sjette år i støtteperioden konstaterer, at midlerne ikke er bundet fuldt ud, træder der en omfordeling af pengene i stedet. Det betyder, at de ikke-udnyttede penge fortrinsvis vil blive givet til andre regioner i den samme medlemsstat, men også til andre medlemsstater: Betingelsen for at få disse ekstra midler er: Modtagerne skal naturligvis have udnyttet deres egne socialfondsmidler fuldt ud, og de skal naturligvis også have gennemført projekter af god kvalitet.
For at disse ekstra penge hurtigt kan blive bundet, for kun på den måde giver omfordelingsmekanismen mening, skal de dårligst stillede regioner, altså vores mål-1-regioner, kunne få finansieret op til 90 % af foranstaltningen, og de øvrige regioner op til højst 70 %. Det betyder i klar tekst: Den, der ikke som fastsat binder midlerne sammen med egne komplementærmidler, må for fremtiden regne med finansielle sanktioner. Den, der derimod anvender midlerne fornuftigt, belønnes. National krævementalitet skal efter vores mening således ikke have en chance for fremtiden.
For det tredje: En støtteperiode på syv år er meget lang. Her foreslår vi, at 5 % af socialfondsmidlerne i første omgang opføres i reserven. Denne reserve ville der først blive brug for i de sidste tre år. Med den skal en behovstilpasning finansieres. Dermed ville der så også være taget hensyn til medlemsstaternes udnyttelse af midlerne på mellemlang sigt.
Til slut kræver vi en bedre evaluering af planlægningen og gennemførelsen i alle faser for at kunne bedømme projekterne mere fagligt korrekt. Men det giver kun mening, dersom medlemsstaterne vedtager de nye strukturfondsforordninger i god tid og dermed også socialfondsforordningen. For fortiden har virkelig lært os, at medlemsstaterne har brug for et års tid til at indstille sig på de nye støttekriterier i deres planlægning. Skulle det nu i værste fald igen ikke lykkes at få forordningen vedtaget i god tid, foreslår vi, at der indføres et overgangsår.

McMahon
Fru formand, Karin Jöns har gjort Parlamentet en stor tjeneste. Det var en meget oplysende betænkning, som behandler forskellige problemer ret dybtgående og detaljeret samt indeholder nogle meget interessante, konkrete og i visse tilfælde helt nye forslag om Socialfondens fremtid. For eksempel er hendes sidste betragtning om en reserve og om at holde midlerne tilbage fra dem, der ikke forvalter dem godt og give dem til dem, der gennemfører Fællesskabets politik godt, en foranstaltning, som Kommissionen alvorligt bør overveje at vedtage.
Et problem, der ofte diskuteres i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, er forvaltning og administration af Socialfonden. Nogle gange er det Kommissionens skyld, men i de fleste tilfælde er det det, der foregår i medlemsstaterne, især i lande som Italien, der tilsyneladende ikke har nogen ordentlig regional struktur, og som har alle mulige problemer med fordelingen af midlerne. I Revisionsrettens ugerapport for denne uge - og det er da heldigt, at vi drøfter emnet i samme uge - fremhæves forskellige områder inden for Socialfonden igen på grund af utilstrækkelig gennemførelse. Italien, Spanien og Portugal er de tre medlemsstater, som revisorerne fremhæver af negative grunde. Derfor er det meget vigtigt, at vi strammer os an. Vi skal forbedre vores administration af skatteydernes penge i Fællesskabet.
Socialfonden er investering i mennesker. Mange af de andre fonde - infrastruktur osv. fordeles til industrien eller store virksomheder. Her har enkeltpersoner ikke megen berøring med en fond, mens en ung person, der gennemgår en erhvervuddannelse og får et job som følge deraf, oplever fordelene ved Den Europæiske Socialfond. Derfor er den i sandhed en folkets fond - den er menneskelige ressourcer. Den er ikke kun for unge. Der er også mange ældre borgere i Fællesskabet, og med de nuværende befolkningsmønstre bliver der flere og flere af dem. I 1992 f.eks. var 32 % af Unionens befolkning over 45 år. I 1996 var andelen steget til 36 %, og i år 2015 vil den være over 50 %. Derfor er det vigtigt, at vi sørger for erhvervsuddannelse af de ældre på arbejdsmarkedet, især når vi har et fleksibelt arbejdsmarked, og folk bevæger sig ud og ind af forskellige erhverv.
I betænkningen kom Karin Jöns også ind på problemet med additionalitet. Det blev også nævnt i denne uge i revisorernes rapport, hvor det hed, at medlemsstaterne ikke havde defineret additionalitet eller samfinansiering ordentligt. Det er helt klart et andet område, som Kommissionen skal tage sig af. Vi i Det Forenede Kongerige har haft betydelige problemer med dette. Fhv. kommissær Millan var meget ivrig efter at gøre noget ved det og startede en undersøgelse af Regionalfonden og andre fonde, men den blev sat i bero. Kommissionen bør tage additionalitetsproblemet op til fornyet overvejelse og tage det meget alvorligt. Vi har et tilbagevendende problem med forvaltning, som vi må gøre noget ved.
I betænkningen fremsætter Karin Jöns nogle meget konkrete og velovervejede forslag. Jeg indstiller dem til Parlamentet, og jeg er sikker på, at vi vil få dem vedtaget i morgen. Det tjener ordføreren til ære, at vi i Plenarforsamlingen forelægger en betænkning om et emne såsom Socialfonden og der så kun er 10-11 ændringsforslag til hele betænkningen. Det viser, at hun har overbevist de fleste af sine kolleger i udvalget. Mange af ændringsforslagene er kun med henblik på oprydning, og jeg tror, vi kommer til at acceptere mange af dem.

Colombo Svevo
Fru formand, det er meget beklageligt, at en betænkning, som har krævet et stort analyse- og syntesearbejde af ordføreren, er blevet lidt tilsidesat under forhandlingen; men jeg vil dog ikke undervurdere den betydning, som dette indlæg nu kan få.
Vores tak til fru Jöns for hendes betænkning er omvendt proportional med såvel tidspunktet for som den afsatte tid til forhandlingen, og det er derfor en stor tak, som vi udtrykker gennem en positiv holdning til såvel betænkningen og til ordførerens accept af nogle ændringsforslag.
Først og fremmest vil jeg gerne understrege og bekræfte, at også for os er der tale om, at Den Europæiske Socialfond har en strategisk rolle at spille i forbindelse med Amsterdam-traktatens nye målsætninger, den kommende beskæftigelseskonference og især i forbindelse med den alvorlige arbejdsløshed. Ordføreren siger meget godt og klart, at der må ændringer til, hvilket dog ikke skal forhindre os i at se den positive virkning, som Den Europæiske Socialfond har haft for integrationsforsøgene, især mellem uddannelsessystemet og videreuddannelsessystemerne. Den har haft en betydelig indvirkning på den samlede styring af uddannelsespolitikken, der er blevet styrket i vores lande. Men det, som ordføreren siger, er følgende: fremtiden ligger i ændringerne, og disse ændringer er de, som nødvendiggøres af den økonomiske, sociale og beskæftigelsesmæssige situation, men også er nødvendige i forvaltningen af fonden selv, som bør være mere forenklet og samtidig strengere. Socialfonden er den eneste fond, der direkte er til gavn for menneskene og bekæmper den sociale udstødelse, og den er vores eneste direkte linje, vores eneste løftestang til at udnytte de menneskelige ressourcer, som skal gøre det muligt for os at kvadrere cirklen mellem de to berømte størrelser, konkurrenceevnen og de sociale garantier.
Af disse årsager er Socialfonden nødt til at innovere og kan ikke deklasseres til et simpelt finansielt instrument, der indgår i andre fonde, men bør fastholde sine kendetegn som et sted for forsøg og nyskabelse. Jeg synes, at punkt 10 i betænkningen afspejler denne målsætning meget klart og indeholder disse nyskabende elementer; det bør efter min mening fortolkes således, at man ikke bør nøjes med erhvervsrettede kurser for at støtte beskæftigelsespolitikken, men man bør fremme og finansiere interventionsformer, hvor de forskellige midler skal anvendes til at nå et specifikt mål.
Med stor realisme beskæftiger ordføreren sig ligeledes med de begrænsede finansielle midler og deres tilsigtede anvendelse samt behovet for at udnytte dem bedre. Hun berører ligeledes problemet omkring det ønskelige i en hurtigere bureaukratisk behandling, medfinansiering og især fornyet anvendelse af bevillingerne; der foreslås en procedure med gradvise overgange og strenge bestemmelser. Da dette punkt kan skabe vanskeligheder i visse lande, herunder i mit hjemland, havde vi foretrukket en omlægning af programmidlerne internt i samme stat. Jeg vil dog sige, at vi vil acceptere dette punkt som en stimulus, for hvis vi i dag vil tage ansvaret for vanskelighederne med en decentral programmering, der ofte er særdeles træg i visse lande og derfor må vurderes efter dette forhold, behøver vi i det mindste ikke længere at skulle tage ansvaret for bureaukratiske utilstrækkeligheder eller projektmæssige mangler.

Boogerd-Quaak
Fru formand, at beholde Den Europæiske Socialfond er meget vigtigt for Unionens sociale fremtoning. Ikke desto mindre er det nødvendigt med en fundamental reform af strukturfondene. Især er det vigtigt, at der finder en forenkling af antallet af målsætninger og initiativer sted med enslydende procedurer for de nye målsætninger.
Hr. kommissær, det er mig en fornøjelse at kunne tiltale Dem på nederlandsk, også selvom De har Deres hovedtelefon på, og jeg finder det endnu mere fornøjeligt, at De som udenrigskommissær nu skal lytte til indlandet. Jeg er helt enig med Jöns-betænkningen, og det er faktisk helt unormalt med en sådan enighed i Parlamentet. Men det er en velovervejet, sagkyndig betænkning med gode forslag til denne forenkling samt til ESF's effektivitet.
Rapporterne fra Revisionsretten viser stadig, at en stor del af de til rådighed stillede penge ikke anvendes. Og i 1995 var det ca. 15 milliarder gylden. Endvidere er der mange klager over den langsomme distribution af bevillinger fra Den Europæiske Socialfond til de endelige modtagere. Dette, kolleger, formand, kommissær, er ikke kun Unionens skyld. Ikke i dette tilfælde, heldigvis. Det skyldes også regelmæssigt, at medlemsstaterne ikke overfører pengene. Jeg mener derfor, at det er udmærket, at det i denne betænkning foreslås, at afviklingen af betalingerne skal forenkles ved for eksempel at foretage disse én gang årligt, og at det administrative besvær reduceres mest muligt.
Desuden skal de lokale og regionale myndigheder spille en større rolle. Denne fond skal endvidere indsættes, og jeg anmoder Dem, hr. kommissær, om at give dette videre til Deres kollega Flynn, til de nye udfordringer, som vi har i hele Europa, såsom følgerne af informationssamfundet, forandringerne i industrien, fleksible arbejdsmåder og lignende.
Det sker nu alt for ofte, at medlemsstaterne griber i kassen, og også Nederlandene gør dette. Jeg har selv været involveret i gennemførelsen af Den Europæiske Socialfond som formand for en regional styrelse for arbejdsformidling, og da ser man, at man løser nationale finansielle problemer med denne fond, at der går penge til regulære undervisningsopgaver, og at der bruges penge til at kompensere for besparelserne på for eksempel en organisation som arbejdsformidlingen. Jeg nævner disse eksempler for Dem, fordi det er dem, jeg kender bedst, men det samme gælder i Storbritannien og i Tyskland. Jeg tror også, at det sker i Frankrig, men jeg har dog ingen undersøgelsesresultater herom. Jeg mener derfor, at denne fond skal bruges til det, som den er beregnet til. Jeg håber, at denne betænkning, som i morgen vil blive vedtaget næsten enstemmigt, vil have stor indvirkning på reformen af denne fond, og at De vil gøre Deres bedste hertil.

Schiedermeier
Fru formand, først vil jeg sige mange tak til fru Jöns for hendes betænkning. PPEgruppen stemte i udvalget imod denne betænkning. i mellemtiden er der dog blevet ryddet op i synspunkterne, eller de er i det mindste blevet mildnet. Jeg er ganske vist ikke helt tilfreds med det, men det ser da nu ud til, at vi kan stemme for betænkningen.
Der er et punkt, der støder mig: Vi har nu forskellige procentsatser, fru Jöns, i reserven, i støttesatserne i ESF i forhold til EFRU. Det vil for fremtiden gøre Kommissionens arbejde mere vanskeligt. Jeg synes ikke, det er godt, at Parlamentet ved to fonde indfører forskellige satser.
Jeg mener, at ESF's opgaver for fremtiden vil være endnu vigtigere og mere omfattende. Indtil nu har ESF ganske vist delvis været en succes, men der har også været en del områder, hvor succesen ikke var så stor. Dog må jeg medgive, at bedømmelsen og evalueringen af de enkelte foranstaltninger er vanskelig. Alligevel skal resultaterne for fremtiden vægtes bedre og forelægges hurtigere, for at der omgående kan drages konsekvenser deraf, det mener jeg.
ESF vil for fremtiden ikke mindst på grund af den voksende globalisering sikkert blive endnu vigtigere. Derfor går jeg ind for en medfinansiering for at forhøje midlerne, der i grunden er for små til de 15 medlemsstater. 70 % eller 90 % i tilskud skal være undtagelsen, da vi ellers ikke kan forøge bevillingerne væsentligt.
Til slut gør jeg udtrykkelig opmærksom på, at ESF ikke kun skal tage hensyn til de tæt befolkede områder, men i endnu højere grad skal støtte landdistrikterne og deres befolkning, fordi jeg er af den mening, at landdistrikterne ellers vil blive affolket endnu mere, og resultatet kender vi. De tæt befolkede områder bliver endnu tættere befolket, og resultatet - højere omkostninger og endnu større vanskeligheder - vil vi så vidt muligt forhindre ved hjælp af ESF.

Hatzidakis
Fru formand, nogle ganske korte bemærkninger til denne faktisk ganske betydningsfulde betænkning:
for det første er det store spørgsmål med hensyn til Den Europæiske Socialfond den rette udnyttelse af driftsbevillingerne, og jeg er jeg slet ikke sikker på, at det er tilfældet, og i hvert fald tror jeg ikke, at det altid har været tilfældet frem til nu, -for det andet bør Den Europæiske Socialfond støtte aktive beskæftigelsesforanstaltninger og generelt innovative foranstaltninger til bekæmpelse af ledigheden, hvilket heller ikke er sket i andet end begrænset omfang frem til nu.Med hensyn til reformen af strukturfondene vil jeg gerne bemærke, at:
der for det første er behov for en harmonisering af strukturfondenes procedurer og mekanismer, således at der sker en forenkling og forekommer mindre bureaukrati, -Den Europæiske Socialfond for det andet skal markere sig med horisontale foranstaltninger samtidig med, at den skal være til stede i regionerne, således at borgerne bliver klar over fondens tilstedeværelse, -for det tredje bør mål 3 og 4 lægges sammen, -for det fjerde bør der kun findes ét fællesskabsinitiativ på det socialpolitiske område, nemlig Employmentprogrammet, og-for det femte skal kontrollen med medlemsstaternes strukturer og mekanismer forstærkes og ikke kontrollen med de enkelte delprogrammer, hvis målet om gennemskuelighed skal nås.Jeg har ligeledes nogle indvendinger ud over dem, der fremførtes af hr. Schiedermeier, som jeg er enig med. Disse indvendinger er følgende:
for det første med hensyn til fru Jöns' opfattelse, nemlig at fordelingerne først skal ske internt mellem fondene og dernæst videre til medlemsstaterne, vil jeg sige, at selvom jeg forstår behovet for at komme med konkrete og nyskabende forslag i denne betænkning, er vi nu nødt til at tænke os bedre om, for jeg tror, vi vil få problemer med en sådan fremgangsmåde, og-for det andet med hensyn til Deres forslag om at overføre uanvendte midler til et andet land: vi har Kommissionens Agenda 2000-forslag, hvor den foreslår, at 10 % af bevillingerne skal tilbageholdes til at præmiere de dygtigste. Denne idé er positiv, og personligt støtter jeg den. Men at gå så vidt som til at følge Deres forslag mener jeg vil skabe for store problemer. I dag er det måske Italien eller Grækenland eller andre lande, der har problemer med udnyttelsen, men i morgen kan det være Tyskland eller Portugal osv., og dér vil vi få problemer i en anden målestok. Desuden må vi ikke glemme, at der kan være mange grunde til den manglende udnyttelse, men også objektive grunde, som vi ikke må overse.Derfor mener jeg, at vi må være forsigtige og holde os til Kommissionens forslag på 10 % som en præmie til de lande, der er bedst til at udnytte bevillingerne.

Van den Broek
Fru formand, må jeg begynde med også på kollega Flynns vegne at ønske fru Jöns hjertelig tillykke med hendes særdeles gennemtænkte og også fremtidsrettede betænkning. Jeg må på Kommissionens vegne sige, at Kommissionen stort set er enig med Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Socialfonden, og vi forventer en konstruktiv dialog i Parlamentet, efterhånden som reformen af strukturfondene skrider frem.
Den Europæiske Socialfond har i 40 år arbejdet for et sundt og moderne arbejdsmarked i Europa, og generelt vil jeg endnu engang pege på denne fonds tre hovedopgaver.
For det første er den i mindre udviklede regioner en væsentlig drivkraft til forbedring af systemer for undervisning, uddannelse og omskoling. Andre steder i Unionen hjælper den medlemsstaterne med at tilpasse deres arbejdsudbud bedre til økonomiens konstant skiftende behov. For det tredje, men ikke mindre væsentligt, er den et håndgribeligt bevis på den store opmærksomhed, som Unionen vier spørgsmål om deltagelse i samfundet og lige muligheder for alle. Disse punkter vejer også tungt i forslaget til beslutningen. Der er ikke tvivl om, at fonden også i fremtiden, men da i en anden sammenhæng, skal have disse målsætninger for øje. I Agenda 2000 er de nye udfordringer angivet, som den vil blive konfronteret med, og jeg vil derfor ikke komme ind på dem i dag.
Hvis vi anbringer betænkningen af fru Jöns i det perspektiv, som Kommissionen har skitseret, ser man grundlæggende lighedspunkter.
For det første vores fælles erkendelse af, at fonden skal spille en vigtig rolle ved sikringen af vitaliteten og retfærdigheden på arbejdsmarkedet, eller sagt på en anden måde, ved at fremme både den økonomiske og den sociale kohæsion. Denne indsats' betydning understreges af det arbejde, som Kommissionen har udført til topkonferencen om beskæftigelse, der i dag finder sted i Luxembourg. Men den spiller også en rolle i implementeringen af den europæiske beskæftigelsesstrategi og for retningslinjerne for beskæftigelsen, der er en følge af denne proces. Det vil have berigende konsekvenser for Den Europæiske Socialfond i den kommende periode.
Nu et andet lighedspunkt, erkendelsen af, at de udfordringer, som er godkendt af fonden, både har en horisontal og en regional dimension. Fru Jöns har da også peget på dette i sin mundtlige redegørelse. Den Europæiske Socialfond er den vigtigste form for støtte, som Unionen giver til arbejdsmarkedet i medlemsstaterne. Og som sådan fungerer den uafhængigt af en hvilken som helst eksklusiv regional kontekst. Det er nødvendigt med integrerede regionale tiltag, men det betyder ikke, at Den Europæiske Socialfond skal kobles fra dens væsentligste opgave: støtten til reformen af arbejdmarkedsforanstaltninger og praktik i henhold til den europæiske beskæftigelsesstrategi og i henhold til de årlige retningslinjer for beskæftigelsen. Mekanismer, der sikrer denne horisontale rolle i den næste programperiode, skal derfor udgøre en vigtig del af forordningerne, der omhandler reformen.
Et tredje lighedspunkt er vores fælles forventning om, at en stærk, fornyende og transnational komponent i vores aktiviteter skal opretholdes, særligt gennem den nye generation af Fællesskabsinitiativer. Vi glæder os over den specifikke støtte til det nye initiativ vedrørende lige muligheder og til bekæmpelsen af diskrimination på arbejdsmarkedet.
Og det fjerde lighedspunkt vedrørende den fælles erkendelse er, at vi skal rationalisere og modernisere den måde, som fonden virker på. Rationalisering og modernisering skal ske sideløbende. Der er en dobbelt udfordring. For det første: at finde den rigtige ligevægt og at give de sparsomme offentlige midler til de involverede myndigheder på en hurtig, fleksibel, tilgængelig, men også forsvarlig måde. Og for det andet gennemføre et partnerskabssystem med medlemsstaterne, der indeholder fordelene ved subsidaritet og demokrati på lokalt, regionalt, nationalt og på EU-plan, men som gennem det europæiske partnerskab også sørger for en tydelig merværdi. Efter vores mening skal aspekterne i dette partnerskab være følgende. For det første: mere vægt på udvikling af politikker, hvor Kommissionen og medlemsstaterne sammen får større udbytte af lektionerne om forbedring af politikken og lektionerne fra tidligere. Og for det andet en ny definition af management og økonomisk ansvarlighed, hvor Kommissionen koncentrerer sig om samarbejdet med medlemsstaterne i retning af strategiske målsætninger, som man er blevet enige med dem om i en aftale, der forpligter begge parter. Det betyder, at der overlades et større handlingsmæssigt og økonomisk ansvar til medlemsstaterne, og derfor er det nødvendigt for at sikre Unionens interesser, at der deltager en bred vifte af interesseorganisationer, der overvåger beslutningsprocesserne i medlemsstaterne.
Til sidst vil jeg takke Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og især fru Jöns på Kommissionens vegne for støtten til hovedlinjerne i Kommissionens egne forslag. Som jeg allerede har sagt, er der naturligvis enkelte detaljer, som Kommissionen gerne vil udveksle synspunkter med Dem om, når vi kommer til den fase, hvor vores detaljerede forslag bliver forberedt. Men generelt mener jeg, at forslaget er et væsentligt skridt mod udviklingen af et nyt syn på Den Europæiske Socialfond i de første år af det nye årtusinde.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Van den Broek.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.
(Mødet hævet kl. 19.45)

