Debat om fremtidens Europa (forhandling) 
Formanden
Det næste punkt på dagsordenen er forhandling om fremtidens Europa med deltagelse af den nederlandske ministerpræsident og medlem af Det Europæiske Råd, Jan Peter Balkenende, som jeg hilser hjertelig velkommen til Europa-Parlamentet.
(Bifald)
Hr. Balkenende! Det er mig en stor glæde i dag at byde Dem, Nederlandenes premierminister, velkommen i Europa-Parlamentet til en drøftelse om EU's fremtid.
Hr. ministerpræsident, kære Jan Peter Balkenende! Kongeriget Nederlandene er ikke kun et af EU's grundlæggermedlemmer, det har også i de forløbne 50 år igen og igen og med stor beslutsomhed stået i spidsen for dem, som ville fremme, og som støttede den europæiske integrationsproces som et enestående succesprojekt i vores kontinents historie. Nogle af EU's vigtige traktater og aftaler bærer nederlandske byers navne: Maastricht-traktaten, hvormed EU blev grundlagt, og Amsterdam-traktaten, som gav Europa-Parlamentet omfattende medbestemmelsesret.
Derfor gør det så meget mere ondt, at borgerne i Nederlandene ved en folkeafstemning forkastede det forfatningsforslag, som indeholder så vigtige svar for EU's fremtid. Sammen med medlemmerne i Europa-Parlamentet og med Dem, hr. ministerpræsident, er jeg imidlertid overbevist om, at det med dette resultat ikke var et nej fra de nederlandske borgere til EU selv, dets værdi og værdier, der blev givet udtryk for.
Europa-Parlamentet sætter stor pris på, at De vil deltage i diskussionen i dag, hr. ministerpræsident, især fordi der nu er brug for alle 27 medlemsstater for at udarbejde et nyt og fremtidssikret grundlag for EU. Det tyske formandskab, især fru forbundskansler Merkel, engagerer sig i øjeblikket fuldt ud i en fælles løsning, som kan tilfredsstille alle: De lande, som ikke har ratificeret traktaten, men også de 18 medlemsstater og dermed befolkningsflertallet i EU, som allerede har ratificeret traktaten.
Europa-Parlamentet står ved forfatningstraktatens indhold. Vi ønsker, at substansen i forfatningstraktaten skal blive til virkelighed. Det omfatter de nødvendige reformer og vores fælles værdier. Europa-Parlamentet vil under ingen omstændigheder stille sig tilfreds med et resultat, som ikke er til gavn for EU og dets borgere.
Hr. ministerpræsident! Vi er klar over, at netop også borgerne i Nederlandene har en stor interesse i at klæde EU på til at møde fremtidens udfordringer og i fællesskab skabe mulighed for europæiske løsninger på globale opgaver. Jeg er overbevist om, at det med god vilje ikke bare vil være muligt at nærme sig hinanden i de kommende uger og måneder under forhandlingerne, men at det også vil være muligt at nå et resultat for et handlekraftigt, demokratisk og gennemsigtigt EU. Hr. ministerpræsident! Jeg beder Dem tale til os.
Jan Peter Balkenende
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, kommissær Wallström, kommissær Frattini, mine damer og herrer! Hjertelig tak for invitationen til at drøfte Europas fremtid med Dem. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at takke Deres formand, hr. Poettering, for et særdeles frugtbart besøg i Nederlandene den 12. april i år.
(DE)
(NL) Hr. formand! Det er dejligt at være tilbage i Europa-Parlamentet. Jeg har de bedste erindringer om vores møder under det nederlandske formandskab i 2004. Vi havde nogle frugtbare drøftelser, som gav mig megen inspiration.
I dag står jeg her imidlertid i min egenskab af repræsentant for medlemsstaten Nederlandene. Nederlandene er et proeuropæisk land, hvor der altid har været mere end gennemsnitlig støtte til det europæiske samarbejde i bred forstand. Og sådan er det stadigvæk. Ved udgangen af 2006 gik 75 % af befolkningen ind for medlemskabet af EU.
Nederlandene har en åben økonomi, hvor en væsentlig del af velfærden og beskæftigelsen er et resultat af de muligheder, det indre marked giver. Det er et land, som ønsker at spille en aktiv rolle i verden, og Nederlandenes engagement i genopbygningsindsatsen i Afghanistan og andre steder i verden vidner herom. I den forbindelse er Nederlandene afhængig af samarbejde. Nederlandene er imidlertid også en af de to medlemsstater, hvor et klart flertal af borgerne i 2005 sagde nej til forfatningstraktaten, hvilket De berørte i Deres indlæg, hr. formand.
Jeg ved, at et stort flertal af Europa-Parlamentets medlemmer gik ind for forfatningstraktaten. Det respekterer jeg. Hvordan man end har vurderet forfatningen, er det nu påkrævet, at vi i fællesskab finder en løsning. Vi må finde en løsning, som er acceptabel for os alle, og som tager højde for borgernes bekymringer, som kom tydeligt til udtryk i Nederlandene og i Frankrig. De samme bekymringer findes også i andre lande, både i lande, som allerede har ratificeret, og i lande, hvor der endnu ikke er truffet nogen afgørelse.
Jeg er overbevist om, at der kan slås bro mellem os. Lighederne er vægtigere end forskellene, når det gælder vores syn på fremtiden, og vi har et solidt fundament i form af fælles værdier og fælles interesser.
Min vision for fremtidens Europa har som udgangspunkt, at Unionen er et usædvanligt vellykket projekt. Der er al grund til at være stolt af det, vi i Europa har skabt i fællesskab.
Europa var splittet af krige og stærke sociale modsætninger. Nu har vi en model for samarbejde og integration, som ikke kender sit lige i verden. Det er en model, som er kendetegnet ved balance. Der er balance mellem økonomisk dynamik og social harmoni. Der er balance mellem enhed og forskellighed. De europæiske beslutningsprocesser tager hensyn til lighed mellem såvel medlemsstater som borgere.
Europa er en respekteret spiller på den internationale scene, et eksempel til efterfølgelse på globalt plan. Det skyldes vores unikke samarbejdsform, vores fokus på solidaritet og vores engagement. Forenet ved værdier og dialog og ikke ved strid.
Europa har fornyet sig. Resultatet er EU. I verdenshistorisk perspektiv er 50 år kort tid. Der er således tale om en ung, men fuldvoksen konstruktion, som har en stor fremtid for sig. Trin for trin bygges der videre på gældende fællesskabsret. Vi tager nye udfordringer op og holder i den forbindelse til stadighed et vågent øje med borgerens forventninger og bekymringer.
Den nye nederlandske regering ser det som et af sine afgørende mål at styrke fundamentet for det europæiske samarbejde. Det er i den forbindelse afgørende for os nøje at analysere, hvorfor næsten 62 % af den nederlandske befolkning sagde nej til forfatningstraktaten, og reagere herpå på behørig vis.
Jeg vil i den følgende del af mit indlæg først skitsere baggrunden for det nederlandske nej. Derefter vil jeg komme ind på, hvad Nederlandene lægger vægt på i forhandlingerne om en ny traktat.
I de halvtreds år, der gik fra Rom-traktaten til Berlin-erklæringen, blev meget forandret. Den nuværende Union er ikke alene mange gange større end datidens Fællesskab med seks medlemmer, den har også et langt bredere arbejdsområde.
Udvidelsen er en historisk succes. Det var det rette valg. Men vi må også gøre os klart, at borgerne efter denne store udvidelsesrunde har brug for tid til at vænne sig til situationen. Det hele er gået hurtigt, og for nogle for hurtigt. Følelsen af indbyrdes samhørighed må styrkes.
Ud over en betragtelig udvidelse har Unionen i de seneste 15 år også oplevet en markant uddybning. Det drejer sig om gennemførelsen af det indre marked, de åbne grænser, euroen, de mange nye politikker på væsentlige områder som det miljømæssige, sikkerhedsmæssige og retlige område, som hver især betegner en positiv udvikling. Men det betyder også en ny virkelighed for borgerne, og den vinder ikke uden videre almen accept. Eksempelvis er der ikke altid forståelse for, at der på en række områder findes fællesskabsretlige bestemmelser. Og vi bad borgerne om en vurdering af forfatningen på et tidspunkt, hvor de endnu ikke havde bearbejdet udvidelsen og uddybningen.
Når borgerne blev spurgt, om de gik ind for forfatningen for Europa, blev det af mange oplevet som et spørgsmål om, hvorvidt de ønskede, at Europa får karakter af en stat, eller endog, hvorvidt de ønskede, at EU i sidste instans træder i stedet for Nederlandenes nationale forvaltning. Og det gik tydeligvis for vidt.
Termen "forfatning" vækker forskellige associationer i de forskellige medlemsstater. For nogle er en forfatning et symbol på demokrati og kontrol med myndighederne. Det er naturligvis korrekt. Men andre steder - og i alt fald i Nederlandene - knytter der sig ganske andre konnotationer til ordet "forfatning". Ordet har en anden betydning. En forfatning hører sammen med en nationalstat. En forfatning siger noget om national identitet. Derfor arbejder Nederlandene for, at den nye traktat ikke bliver en forfatning. Symbolikken i forbindelse med en forfatning spillede en væsentlig rolle for det nederlandske nej.
Man havde en følelse af at miste kontrol og frygtede at miste egen identitet. Der er netop et ønske om en genkendelig forvaltning, som er tæt på borgerne. Borgerne sætter en grænse for EU's kompetencefelt, og de ønsker kontrol med de ting, vi må gøre i fællesskab i Europa.
Der var naturligvis også andre overvejelser, der spillede ind og fik borgerne til at stemme imod traktaten. Nogle fandt, at EU udsteder for mange forskrifter eller involverer sig i forhold, som med fordel kan reguleres på nationalt plan. Andre mener, at forvaltningen i Bruxelles er for uigennemsigtig, og ydermere spillede bekymringer over Nederlandenes finansielle bidrag en rolle. Borgerne havde for ringe indsigt i den konkrete merværdi som følge af det europæiske samarbejde. Tænker man nærmere over dette, er der tale om spørgsmål, som til dels lader sig løse i forbindelse med en ny traktat.
Derudover må vi være os disse bekymringer bevidst i forbindelse med vores daglige politiske beslutninger, for der er tale om bekymringer, som deles af mange borgere i Unionen. Vi har i de forløbne to år allerede taget fat på disse opgaver. Subsidiaritet og færre regler og forskrifter står højt på dagsordenen, også i Bruxelles. Gennemsigtigheden er forbedret. Der ligger et budget, som frem til 2013 giver os mulighed for at gøre det, der skal gøres. Og vi prioriterer politikkerne på korrekt vis med fokus på eksempelvis klimaforandringer og energipolitik.
Det er Deres, Europa-Parlamentets, fortjeneste, det er kommissionsformand Barrosos fortjeneste, og det er Det Europæiske Råds og dets formandskabers fortjeneste, først Tony Blair, dernæst Wolfgang Schüssel, Matti Vanhanen og nu Angela Merkel. Det viser, at Europa er klar til at give de spørgsmål, der optager borgerne, forrang.
Inden jeg kommer nærmere ind på de mål, Nederlandene forfølger i forbindelse med en ny traktat, vil jeg gerne understrege følgende. I fire medlemsstater blev der afholdt folkeafstemning. To gange var resultatet et nej, to gange var det et ja. Samlet set har 18 medlemsstater ved deres respektive demokratiske procedurer sagt ja til forfatningstraktaten. Der var bred støtte til forfatningstraktaten i Europa-Parlamentet. Vi hverken kan eller vil forsøge at komme uden om disse kendsgerninger. Det er imidlertid mit håb, at vi kommer til at koncentrere os om fællesskabet. Om det, vi har fælles, og ikke det, der skiller.
Den nederlandske regering vil arbejde konstruktivt for at søge en fælles løsning. Det er stærkt tiltrængt af hensyn til Europas fremtid. De forhold, Nederlandene sætter i fokus, knytter sig direkte til de bekymringer fra borgernes side, der er kommet frem i de forløbne to år. Hverken mere eller mindre. Det er også påkrævet for at skabe grundlag for ratificering af den nye traktat.
Set i det perspektiv er der efter min opfattelse, uagtet institutioners og medlemsstaters specifikke ønsker, to overordnede fælles ambitioner i forbindelse med den nye traktat. For det første ønsker vi et Europa, som fungerer mere demokratisk. For det andet ønsker vi et mere slagkraftigt Europa.
Udfordringen for Europa har altid været at indrette institutionerne på en sådan måde, at der tages hensyn til begge, undertiden modsatrettede, målsætninger. Den institutionelle ligevægt, som blev etableret ved EU-konventet og den forrige regeringskonference, sikrer forbedringer, både hvad angår den demokratiske standard, og hvad angår slagkraft. Nederlandene ønsker at fastholde disse forbedringer, under forudsætning af at enighed herom kan gå hånd i hånd med en troværdig håndtering af borgernes bekymringer.
Jeg vil skitsere fire aspekter, som Nederlandene holder sig for øje for at nå frem til en fælles løsning.
For det første drejer det sig om at videreføre den metode, der har været anvendt med godt resultat, når det gælder traktatændringer. Det drejer sig om skridt for skridt at forbedre Europa, idet vi holder os balancen for øje. Jeg skitserede for et øjeblik siden, hvordan den symbolik, der knytter sig til en forfatning, spillede en væsentlig rolle for det nederlandske nej, og derfor går Nederlandene ind for en ændringstraktat, i lighed med Amsterdam-traktaten og Nice-traktaten. Det er en succesfuld videreførelse af Monnet-metoden, nemlig små skridt fremad, hver især med en konkret betydning. Dermed sættes der fokus på forbedringerne, på de demokratiske garantier og styrkelse af Europas slagkraft. Dermed kan vi få en positiv debat og slippe ud af den forkastede forfatnings skygge. Kort sagt bør såvel betegnelse som form og indholdsmæssige elementer, som giver indtryk af, at der er tale om en forfatning, tages op til fornyet overvejelse.
For det andet lægger Nederlandene stor vægt på en demokratisk fungerende Union. En lære, der kan uddrages af folkeafstemningen, er, at nederlænderne vil være sikre på, at de har medbestemmelse. De ønsker, at deres stemme bliver hørt i Europa. Forfatningstraktatens institutionelle forslag betegner et skridt i den rigtige retning. Jeg vil som eksempel blot pege på bestemmelsen om, at Europa-Parlamentet altid deltager i beslutningsprocessen, når der i Rådet træffes flertalsafgørelser.
Men der er mulighed for forbedringer. Ved at underkaste europæiske lovgivningsforslag en subsidiaritetsprøvning ville de nationale parlamenter komme til at spille en vigtigere rolle. Er flertallet af de nationale parlamenter imod, må det få konsekvenser. Øget inddragelse af de nationale parlamenter sker ikke på bekostning af Europa-Parlamentet. Prøvningen finder sted i den tidligste fase af beslutningsproceduren. Vurdering af subsidiaritetsaspektet er mere end noget andet et anliggende for de nationale parlamenter. Europa-Parlamentet bevarer fuldt ud sin rolle i den fælles beslutningsprocedure. Kommissionens initiativret krænkes ikke. Som De også senest udtalte, hr. formand, supplerer Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter hinanden. Som demokratiske partnere.
For det tredje bør og kan Europa, ud over at blive mere demokratisk, også blive mere slagkraftigt. I den forbindelse taler vi om tidens væsentlige temaer, som optager borgerne, såsom klimaændringer, energipolitik, bekæmpelse af terrorisme og indvandring. Det er spørgsmål, som kræver en proaktiv, fælles strategi.
Forfatningstraktaten indeholder væsentlige forbedringer, herunder øget anvendelse af flertalsafgørelser. Men vi kommer ikke uden om, at borgerne er utrygge ved at opgive vetoretten og frygter en snigende udvidelse af beføjelserne. Derfor bør vi udtrykke os klart, hvad dette angår. Ingen slagkraft uden befolkningens støtte. På de områder, hvor det er påkrævet, bør vi være parate til at gå over til flertalsafgørelser. Og jeg er klar til at forsvare sådanne valg, men kun hvis suverænitetsafgivelsen er et bevidst valg og ledsages af behørige garantier. Unionens beføjelser bør være klart afgrænset. Det er forudsætningen for at kunne reducere denne tøven med hensyn til suverænitetsafgivelse. Nederlandene vil stille forslag på dette felt.
Der er et særligt forhold, som hænger sammen med det netop anførte, og som også Europa-Parlamentet har beskæftiget sig indgående med. Jeg taler om forholdet mellem på den ene side det indre marked og på den anden side medlemsstaternes råderum, når det gælder udformningen af offentlige tjenester. Også på dette felt kan der skabes større klarhed, uden at det skader det indre marked. Jeg går ind for et stærkt indre marked. Det er til gavn for borgerne i alle medlemsstater.
Men når det gælder forhold som pensionsordninger, sociale sikringsordninger og undervisning, ønsker medlemsstaterne at kunne tilpasse udformningen til den nationale kontekst. Europa bør give plads hertil. Eksempelvis ved at fastlægge visse kriterier for forsyningspligtydelser.
Endelig er der et fjerde punkt. Jeg tror, det vil være nyttigt at indføje udvidelseskriterierne i den nye traktat. Vi har i fællesskab formået at udvide Unionen, og jeg står fuldt og helt bag den beslutning. Det siger noget om Europas fremtid og forandringen efter det delte Europa, som det fremstod efter Anden Verdenskrig.
Ingen kommer imidlertid uden om, at der også hersker tvivl hos borgerne om udvidelsen. I Nederlandene møder man den opfattelse, at Unionen ikke, eller ikke i tilstrækkeligt omfang, tager sine egne forskrifter alvorligt. Vi har kriterierne, men de efterleves ikke nøje efter nederlændernes opfattelse. Det skader offentlighedens støtte til Europa. Det er således påkrævet, at kriterierne indføjes i den nye traktat.
Hr. formand, mine damer og herrer! Europa er nået langt på 50 år. Der stilles høje forventninger. I fællesskab kan vi foregå med et godt eksempel, når det drejer sig om håndteringen af klimaforandringerne og bekæmpelsen af fattigdom og usikkerhed i verden. I fællesskab kan vi udnytte Europas økonomiske potentiale i en stadig mere integreret verdensøkonomi. I fællesskab må vi gøre vores bedste for at skabe sikre forsyninger af energi og råvarer. I fællesskab må vi bekæmpe den ulovlige indvandrings umenneskelige omfang, og i den forbindelse har vi behov for en stærk og slagkraftig Union, som nyder borgernes tillid.
En traktat, som indeholder de fire elementer, jeg netop har skitseret, vil jeg forsvare uforbeholdent i Nederlandene. Det vil jeg gøre, fordi jeg tror, tiden er moden til det, fordi jeg har stor tiltro til Angela Merkels og efter hende José Socrates' formandskab, og fordi jeg tror, vi i fællesskab kan tage det følgende skridt. Men først og fremmest vil jeg forsvare den, fordi en sådan traktat er påkrævet for i fællesskab at imødegå de aktuelle udfordringer.
For nylig stødte jeg igen på Robert Schumans ord. Han var som bekendt en af vores visionære grundlæggere, og jeg måtte endnu en gang forundres over, hvor vise og sande ordene var. I sin erklæring af 9. maj 1950 udtalte han: "Europa kan ikke dannes på én gang, og heller ikke i en samlet opbygning. Det kan dannes gennem konkrete resultater - der først skaber en faktisk solidaritet".
Schumans ord har efter min opfattelse ikke mistet deres aktualitet, og de kan også i dag være ledetråden i vores fælles opgave med at videreudvikle Europa. Mange tak.
(Bifald)
Formanden
Hr. ministerpræsident! Jeg vil gerne takke Dem for dette bidrag og især for Deres forhåbentlig beslutsomme vilje til at nå frem til en god løsning i fællesskab.
Joseph Daul
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine herrer kommissærer! Jeg takker Dem, premierminister Balkenende, for det perspektiv for Europa, De har givet os i dag, et perspektiv, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater i høj grad kan tilslutte sig.
(Protester)
Jeg kan se, at de, der afbryder mig, har et meget godt perspektiv, og at De hørte godt efter, det hr. Prodi sagde i går. Han var parat til at skille sig af med flaget, De har bragt os Deres flag i dag... Det er et godt billede og et meget godt eksempel!
Europa betyder selvfølgelig en valuta, et stort marked, åbning af grænser og udveksling af studenter, men Europa er først og fremmest idealer, principper og værdier, som hele verden misunder os. Europa er traditioner, en civilisation, men det er også tilpasning til en ny virkelighed. Det er en bestemt opfattelse af globalisering, af reformer, der skal skabe et mere retfærdigt samfund. Europa drejer sig ikke om at opretholde status quo, det drejer sig om bevægelse og fremskridt.
Hr. Balkenende! De er premierminister i det land, der måske er mest åbent over for den europæiske ånd, og jeg tør godt sige et land, hvor tolerance og solidaritet er drivkraften bag social samhørighed. 72 % af hollænderne går ind for europæisk integration, mens gennemsnittet i Europa ligger på 53 %. Den nederlandske befolkning forkastede imidlertid ligesom franskmændene traktaten i 2005. Det betyder helt sikkert, at hvad angår det store flertal af dem, er EU ikke tilstrækkeligt legitimt, pålideligt og effektivt. Det betyder helt sikkert, at de betragter EU's aktioner som værende for fjernt fra deres hverdag. Vi skal tage ved lære af disse vurderinger, selv om vi ikke er enig i denne holdning, som ofte er for kritisk.
Jeg vil ikke her vende tilbage til fortrinene ved europæisk integration, da vi alle kender dem godt. Vi skal imidlertid overbevise europæerne om, at vores fælles projekt ikke blot er gavnligt, men også helt afgørende. Udkastet til forfatningstraktat indeholdt de fleste af svarene på EU-borgernes spørgsmål og utilfredshed. Vi skal derfor genoptage de bedste dele af denne traktat, nemlig del 1 og 2. Det, europæerne forventer af os, er et bedre liv, og at EU bekræfter sine værdier i verden, som det lige har gjort i Moskva, og som det i højere grad skal gøre i Mellemøsten, men også i Darfur.
Ved at sætte os selv i stand til at træffe beslutninger, som både er demokratiske og effektive, stiller vi europæerne tilfredse, fordi vi bliver i stand til at løse de egentlige grundlæggende problemer. Vi skal helbrede EU for dets lammelse, vi skal skaffe os ressourcer til vores politiske ambitioner, jo før, jo bedre, og valget til Europa-Parlamentet i 2009 er det mest passende tidspunkt. Vi skal arbejde utrætteligt for at opnå dette.
Hr. premierminister! De har haft mod til at gennemføre ambitiøse, langsigtede reformer i Nederlandene. De har ikke givet efter for de letteste løsninger eller for demagogi, og resultaterne er synlige. De har gennemført disse reformer ved at respektere værdier, solidaritet, åbenhed og ansvar. Det er den vej, min gruppe opfordrer EU som helhed til at følge. De nævnte de nationale parlamenters rolle og behovet for en mere klar opdeling af ansvaret mellem medlemsstaterne og EU. På det punkt kan vi også støtte Dem.
Hvis de af medlemsstaternes repræsentanter, der er valgt nationalt, ikke tager fat på EU-anliggender, som ikke længere hører under udenrigsanliggender, men nationale anliggender, hvis de nationale parlamentsmedlemmer ikke tager fat på den europæiske dimension af de store aktuelle emner, bliver vejen endnu længere og mere besværlig. Hvem gør hvad? Hvem er ansvarlig for hvilken politik? Borgerne ønsker at vide det! En sådan præcisering vil forhindre ministrene i at give Bruxelles skylden, og vi berøver os selv et alt for let nationalt alibi.
De nævnte også spørgsmålet om udvidelse af EU, hr. Balkenende. Også i den forbindelse skal vi udtrykke os klart. EU kan ikke optage nye medlemmer, før det har løst sine interne problemer.
Vi og vores regeringer skal umiddelbart prioritere hurtigst muligt at nå til enighed blandt de 27 medlemsstater om institutionerne. Angela Merkel har skabt den nødvendige dynamik, og trods de dramatiske tilkendegivelser er holdningerne på begge sider ved at være i overensstemmelse med hinanden. Vi skal benytte os af lejligheden og nå til enighed blandt de 27 medlemsstater om de centrale spørgsmål, nemlig europæeres rettigheder og beslutningstagningsprocessen.
(Bifald)
Martin Schulz
Hr. formand! Jeg vil begynde med en aktuel bemærkning. Hr. ministerpræsident, De sagde, at Deres regering går ind for en retlig ramme for tjenesteydelser. Mange tak, sig det til PPE-DE-Gruppen, den har De jo tætte forbindelser til. Den afviste det i morges.
Hr. ministerpræsident! De kom med to bemærkninger, som jeg gerne vil tage op, fordi jeg tror, det var de vigtigste bemærkninger i Deres tale. "Jeg håber, at vi koncentrerer os om det, der forener os, og ikke om det, der skiller os." Det er en opmuntrende sætning. Hidtil har vi haft indtryk af, at Nederlandene satsede på det, der skiller os, og ikke på det, der forener os.
Hvis det var et signal om, at Jan Peter Balkenende og hans regering er villige til at indgå kompromiser og ikke at insistere på, at Nederlandenes nej skal føre til en fundamental forandring af Europa, hvis Nederlandenes nej betyder, at forfatningen ikke vil træde i kraft i denne form, men til gengæld en anden, omfattende reform, som fører til større effektivitet i EU, og at Jan Peter Balkenende er villig til at indgå kompromiser og bagefter forsvare dem derhjemme, så var det en god tale.
(Bifald)
Derfor vil vi måle Dem på det, for jeg var jo i Rom og så det. Der mødtes vi, da De underskrev forfatningen med en gylden fyldepen. Som De ved, følger jeg opmærksomt med i den nederlandske indenrigspolitik. I forhold til andre kampe, som De har stået igennem i Nederlandene, så var Deres kamp for den europæiske forfatning en kamp på nedsat kraft, hvis jeg må sige det sådan. Hvis De slås bedre i fremtiden, vil ingen beklage det.
Europa skal blive mere slagkraftigt, men ikke med 27 stater på grundlag af Nice eller "Nice minus". Så bliver Europa nemlig ikke mere slagkraftigt, men mere ude af stand til at handle. Europa har brug for handlinger! Tænk på situationen i Mellemøsten. Tænk på, at der på grænsen mellem Libanon og Israel står 13.000 europæiske soldater, som udøver UNIFIL-mandatet, og at der er vild tumult i Palæstina i Gazastriben, at der er indtrådt en "somalisering". Hvorfor er Europa ikke til stede med en udenrigsminister, der kunne handle? Fordi enstemmighedsprinicippet hersker i Rådet! Det gør Europa ude af stand til at handle!
(Bifald)
Jeg har ikke noget imod calvinistisk afkaldsetik. Jeg hører, at De ikke længere vil have flag, hymne eller udenrigsminister. Okay! Beethovens symfonier har overlevet revolutioner og krige. De vil også overleve den europæiske forfatning.
(Bifald)
(NL) Europa-Parlamentets formand begyndte sit indledende indlæg i denne forhandling på nederlandsk. Det samme vil jeg nu gøre, hr. premierminister. Skulle udenrigsministeren på et tidspunkt hedde den høje repræsentant for Hendes Majestæt Dronningen af Nederlandene, så er det glimrende. Blot han gør det, der skal gøres.
Det afgørende er ikke titlen, det afgørende punkt er substansen i den opgave, han har!
(Bifald)
Jeg er en stor beundrer af det nederlandske folk. Nederlandene er et vidunderligt land med en stor tradition, et land med en søfartstradition, og søfolk har altid været modige mennesker. Det var nederlændere, der første gang rundede Kap Horn. Det er derfor, det hedder sådan: Kap Horn. De har i dag - det er i hvert fald min fornemmelse - begivet Dem ud på et skib. De har sat alle sejl! Hr. Goebbels har allerede sat flaget på halv mast. Jeg er ikke helt så skeptisk. Jeg har indtryk at, at De har hejst sejlene halvt op i dag. Træk dem helt op, Europa-Parlamentet puster vind i dem, det garanterer vi Dem. Så sejler De i retning af kompromis, hr. Balkenende.
Hr. Prodi tilbød i går sin kompromisvilje. Hr. Prodi ønsker forfatningen fuldt ud. Hvis De vil have den halvt, og De mødes mellem halv og hel, så får vi den med tre fjerdedele. 75 % af forfatningstraktaten ville være forfatningen uden hymne og flag og med en udenrigsminister med en anden titel. Det ville være et godt resultat.
(Bifald)
Graham Watson
Hr. formand! En af Europas store forkæmpere skitserede her i salen i går sin vision af en Union, der er klar til det 21. århundrede - en Union, som er demokratisk, gennemsigtig og, fremfor alt, effektiv. For at krydse denne Rubicon kræves der imidlertid et solidt lederskab, hr. Balkenende.
Det tyske formandskab har vist sin styrke ved at forene medlemsstaterne under Berlin-erklæringens banner. Det skal samle dem igen i ugerne op til samlingen i Det Europæiske Råd og den efterfølgende regeringskonference, hvis vi skal vinde krigen om den offentlige opinion og samles om en revideret traktat.
Der spilles højt spil. Deres udenrigsminister, hr. Verhagen, sagde: "I dagens globaliserede verden er folk bange for at miste deres arbejde, deres sociale sikring, deres livskvalitet". Det er dog ikke noget argument for mindre Europa, nej, tværtimod kan det faktisk være et argument for mere Europa.
(Bifald)
Europa kan ikke sikre sin energiforsyning, bekæmpe klimaændringerne eller tackle terrorisme, hvis man vender tilbage til unilateralismen. Det bør De af alle vide, hr. Balkenende. For historien viser, at Nederlandenes gyldne år - som den mest velstående nation i verden i det 17. århundrede - var et resultat af en forening af de syv provinser og ikke af en splittelse. De må overbevise Deres borgere om, at enhed og fremgang ikke kan adskilles, og at hvis der ikke kan skabes fremskridt i den politiske integration, vil Europa miste sin position som den, der sætter standarden på verdensplan, og være prisgivet magter som Rusland med dets aggressive energipolitik.
For at der kan træffes væsentlige beslutninger om job, sikkerhed og livskvalitet, har Unionen brug for, at man ophører med den skruppelløse brug af nationale vetoer. For at det demokratiske underskud kan tackles, har den brug for større demokratisk ansvarlighed. For at dens internationale omdømme og interne effektivitet kan opretholdes, må dens institutioner ændre sig i takt med tiden.
Intet af dette er muligt uden substansen i det, som blev aftalt på EU-konventet, og denne substans skal bibeholdes, uanset hvilke kosmetiske operationer man forsøger at udføre på overfladen.
Vi taler ikke kun om ideologi her. Vi taler om folks job, deres livskvalitet og deres muligheder på lang sigt. Det er på tide, at De og andre med Dem tilbageerobrer initiativet og giver Europa tilbage til sine folk.
Ingen her søger at opnå en europæisk superstat - det sikres af forskellene i sædvaner, historie og sprog. Men vi søger et europæisk "superfolk", et forenet folk.
Alt for ofte har vores regeringschefer lyttet til det råd, som kom fra den engelske konservative premierminister Arthur Bonar Law, da han udbrød: "Jeg må følge dem. Jeg er deres leder". Men populisme kan ikke bringe fremskridt i Europa, ej heller befæste vores livskvalitet, internationale indflydelse eller økonomiske styrke - det kan kun solidaritet.
Når bekymringer om de såkaldte symboler på en superstat - som f.eks. flag eller hymner - fortrænger diskussioner om reelle problemer, så er det på tide at ændre strategi.
(Bifald)
Deres publikum forlanger sikkerhed i energiforsyningen, det forlanger en europæisk miljøpolitik, det forlanger fælles handling i indvandringsspørgsmål. Det vil det få med den nye traktat, for redskaberne ligger allerede i teksten. Så sælg dét til Deres folk i stedet for at krybe uden om spørgsmålene. Hør op med at lade halen logre med hunden, og før Nederlandene tilbage til dér, hvor der træffes beslutninger i Europa, sådan som det passer sig for den status som grundlægger, som Deres land har i vores Union.
Hr. premierminister! Jeg vil slutte med at sige, at De skal gøre, som Deres landsmand Justus Lipsius anbefalede: Vær stoisk i modgang, tag nødvendigheden i favn, og vær trofast i Deres tro på Europa. For Deres folks frihed, fremgang og sikkerhed afhænger af det.
(Bifald)
Brian Crowley
Hr. formand! Jeg vil gerne takke premierministeren for hans fremstilling i dag. De idealer om kompromis og enighed, der blev givet udtryk for i hans tale, har gjort indtryk på mig. Især når vi ser fremad på Europas fremtid, er det et Europa, hvis grundlag nødvendigvis må være enighed, for, som hr. Daul tidligere sagde, hvis Europa betyder noget, så er det lighed. Europa betyder lighed mellem nationer, mellem folkeslag, mellem kulturer. Europa betyder lighed mellem alle folk i EU.
Det betyder, at man ikke kan nedtromle alle og tvinge dem i samme retning. Det gør det ganske vist sværere at blive enige, men det er stadig den bedste måde at blive enige på. Det, vi hørte i går fra hr. Prodi, var ikke den nye vej frem, det var en trussel: En trussel om, at vi kommer til at skabe et Europa i to hastigheder for dem, som er med os, og dem, som er imod os, ord, der minder mere om George W. Bush end om en europæisk statsmand.
Jeg er overbevist om, at fremtidig udvikling i europæisk politik og europæiske idealer ikke vil ske ved at sige til folk, at de skal se på de store muligheder, de har mistet, på de ting, de har kastet bort. Den vil ske, ved at vi overbeviser folk om, at dette er den bedste vej frem, at dette er den bedste vej at følge.
Mange her har nævnt spørgsmål som f.eks. klimaændringerne, pensionssikkerhed, sikkerhed i energiforsyningen osv. Jo, Europa kan spille en rolle, og Europa kan gøre positive ting. Hvad angår indvandring og vores egen, interne sikkerhed, kan vi ligeledes præstere noget godt ved at samarbejde i almindelig enighed. Det har vi allerede gjort, men der er stadig forhold, som det er bedst, at medlemsstaterne tager sig af, forhold, som kræver enstemmig tilslutning i Rådet og ikke kvalificeret flertal hele tiden.
Jeg synes, det er forkert, og jeg bruger denne lejlighed til at påpege det igen. Kommissær Kovács og andre fremkommer med forslag til en skatteharmonisering, som de ikke har beføjelse til at iværksætte under de nuværende traktater, og som de ikke får beføjelse til at iværksætte under den nye traktat, og alligevel bliver de ved med det. Hvorfor? Fordi det er styret af ideologi. Det er et politisk træk, et træk, som skubber folk længere og længere væk. Hvis embedsmandsvældet kan ignorere reglerne, hvorfor skulle vi så ikke også gøre det?
George Bernard Shaw sagde engang, at nogle mænd ser tingene, som de er, og tænker, "Hvorfor?" Vi bør drømme om tingene, sådan som de burde være, og sige "hvorfor ikke?" Konsensus, kompromis, samarbjde - ja, det er vejen frem, men vigtigst af alt skal vi overbevise folk om, at det er den rigtige vej frem.
(Bifald)
Kathalijne Maria Buitenweg
Hr. formand! Vi vil i min gruppe også gerne byde premierminister Balkenende hjerteligt velkommen og takke ham, fordi han har taget imod invitationen. I Nederlandene har den nye regering netop i 100 dage talt med offentligheden. Men der har i 500 dage intet været sagt om Europa. Det er kun godt, at det fik en ende. Men spørgsmålet er naturligvis, om man nu også lyttede til borgerne.
Det ser ud som om, De har lyttet selektivt. Når De fortolker nejet, vælger De udelukkende at nævne de indvendinger mod forfatningen, som medfører en mindre ambitiøs forfatning og altså færre forandringer. Det er dog en ganske besynderlig konklusion, der således drages. Mener De virkelig, at borgerne har stemt imod den europæiske forfatning, fordi de er så tilfredse med den nuværende Union? Mener De også, at flaget og nationalhymnen er deres største problem?
80 % af borgerne, også af dem, som stemte nej i Nederlandene, mente, at man burde gribe denne lejlighed og i forbindelse med forhandlingerne foretage en mere omfattende reform og styrke demokratiseringen i Europa. 68 % af borgerne ønsker også en egentlig europæisk udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Denne mere vidtrækkende demokratiske ambition afspejler sig imidlertid intetsteds i Deres forslag. De ønsker også at fjerne Unionens udenrigsminister. De ønsker udelukkende mindre, og det fremstilles som en uundgåelig udvikling.
Det minder lidt om en utilfreds kunde, som vender tilbage til cykelhandleren, og denne så siger: ja, det er helt i orden, at De bytter cyklen, men kun til et løbehjul. Jamen, jeg ønsker ikke noget løbehjul, jeg ønsker blot en bedre cykel. En cykel med bremser, det ville være at foretrække. Ikke alle beslutninger skal nødvendigvis træffes i Bruxelles, og det er nyttigt mere præcist at afgrænse nationale og europæiske beføjelser. Bremser giver imidlertid kun mening, hvis der også er pedaler.
De siger, at borgerne ønsker mere kontrol. Det stemmer imidlertid dårligt overens med Deres dispositioner i forbindelse chartret om grundlæggende rettigheder. De nævnte det ikke ved denne lejlighed, men jeg har et referat liggende fra drøftelserne i det nederlandske parlament, hvor De udtaler, at det, hvis det drejer sig om en traktatændring uden forfatningsmæssige prætentioner, ikke er nødvendigt at indføje EU's charter om grundlæggende rettigheder i dets fulde ordlyd. Det er dog en besynderlig fortolkningen af nejet! Det vil være de færreste, som har stemt imod forfatningen, fordi det ville give dem flere rettigheder.
(Bifald)
EU's charter om grundlæggende rettigheder indeholder, i modsætning til den europæiske menneskerettighedskonvention, også sociale grundlæggende rettigheder, og de kan dæmme op for asociale indgreb fra Bruxelles i velfærdsstaten. Det er en bremse, jeg ville finde det fornuftigt at have på min cykel.
Afslutningsvis må jeg påpege, at Deres egentlige begrundelse for at fjerne flaget, forfatningen, chartret om grundlæggende rettigheder og hymnerne er rent indenlandske hensyn. Bærer traktaten ikke længere præg af at være en forfatning, kan De undgå en folkeafstemning i Nederlandene. Måske kan vi nå frem til et kompromis på det felt. Mit parti har intet imod at afstå fra en national folkeafstemning, hvis De frygter, at De fremover igen kommer til at stå isoleret. Men måske kunne vi få en europæisk folkeafstemning i stedet. Så står De ikke længere isoleret, men De ville leve op til de krav, demokratiet stiller i det 21. århundrede. Jeg imødeser Deres kommentar hertil.
(Bifald)
Erik Meijer
Hr. formand! I går tilskyndede den italienske premierminister, Romano Prodi, Europa-Parlamentets medlemmer til i deres respektive lande at forsvare det gamle udkast til en forfatning for Europa, og han erklærede, at dette udkast allerede indeholder så mange kompromiser, at det er så godt som umuligt at tænke sig yderligere kompromiser.
Det er ord, som vinder genklang på dette sted, hvor demokrati først og fremmest tænkes i stor målestok og oppefra. Det har vist sig, at dette kan give anledning til hårde sammenstød med demokrati i mindre målestok og nedefra, som mange mennesker føler sig involveret i.
I 2005 var der også stort flertal for forfatningen i medlemsstaternes parlamenter. I Nederlandene udgjorde dette flertal endda 85 %. Og i Nederlandene er det parlamentet, der træffer afgørelse om sådanne forhold, i modsætning til situationen i Frankrig, hvor det udelukkende er præsidenten, der bestemmer, hvilke spørgsmål der skal lægges ud til folkeafstemning. Folkeafstemningen blev afholdt på forslag af tre partier, som var for forfatningen, og som oprigtigt forventede, at vælgerne delte deres opfattelse. Ikke desto mindre stemte 62 % af dem imod, og der var høj valgdeltagelse. Sandsynligvis ville et flertal af vælgerne i Belgien, Tyskland, Storbritannien, Sverige og Danmark også have stemt nej, hvis de havde haft muligheden.
Den nederlandske premierminister, hr. Balkenende, har det vanskeligere i dag her i Europa-Parlamentet end sin italienske kollega i går. I begyndelsen af året nåede man, i overensstemmelse med vælgernes ønske, i aftalen om koalitionsregeringen til enighed om, at der tilstræbes en ændring og eventuel samling af EU's eksisterende traktater, som sikrer subsidiaritet og demokratisk kontrol, og som adskiller sig markant fra den tidligere forkastede forfatningstraktat, hvad angår indhold, omfang og betegnelse.
Den nederlandske regering påpeger helt korrekt, at de nationale parlamenter bør have mere at skulle have sagt, og at nationale afgørelser om offentlige tjenester ikke må forvanskes. Det afviger fra forfatningsteksten, som opfordrer til stadig mere vidtrækkende liberalisering af tjenesteydelser og fri og uforfalsket konkurrence. Europa-Parlamentet, som den 10. maj støttede mit forslag om at give medlemsstaterne, deres regioner og kommuner større frihed med hensyn til den måde, hvorpå de tilrettelægger deres offentlige transport, må have forståelse herfor.
Til premierminister Balkenende og hans regering vil jeg gerne sige følgende. Hvis De i dag ikke får den tilstrækkelige støtte i Europa-Parlamentet, er det ikke ensbetydende med, at De står isoleret i Europa. De står med den vanskelige opgave at skulle gennemføre regeringsaftalen. Der er ingen grund til, at De skal lade Dem kommandere med af dem, som stadigvæk holder fast ved det gamle forfatningsudkast.
(Bilag)
Bastiaan Belder
Hr. formand, hr. premierminister! Som nederlandsk parlamentsmedlem er jeg særlig glad for, at De i dag besøger Europa-Parlamentet. Der har her siden det nederlandske nej til den europæiske forfatning for ofte været talt om og ikke med Nederlandene. Der skal ikke herske tvivl om, at jeg i alt væsentligt tilslutter mig den nederlandske regerings synspunkter. Jeg vil dog gerne fremkomme med et par henstillinger som forberedelse til Det Europæiske Råd den 21.-22. juni.
For det første har jeg det som De svært med tekstens konstitutionelle ambitioner. Jeg tænker i den forbindelse på, at der ønskes indført en fast formand. Denne person vil hurtigt udvikle sig til europæisk præsident. Jeg foreslår derfor et rullende formandskab, som består af en trio, der sidder i halvandet år, og hvor en stor, en mellemstor og en lille medlemsstat er repræsenteret. Herved undgås den unødvendige magtkoncentration omkring den faste formand, og alle medlemsstater bevarer på ligeværdig vis mulighed for at indgå i formandskabet.
Jeg støtter Deres ønske, hr. premierminister, om at indføje Københavnskriterierne i den nye traktat. Det er imidlertid lige så vigtigt, at EU's grænser en gang for alle defineres klart i den nye traktat. Det har både EU's borgere og vores nabolande krav på. Jeg tænker i denne forbindelse konkret på at tilbyde lande som Ukraine, Moldova og Belarus udsigt til medlemskab af EU på lang sigt, hvilket skal ses i kombination med en stærk naboskabspolitik for at hjælpe de pågældende lande med at løse strukturproblemer.
Jeg har bemærket en vis tøven, når det gælder Deres forslag om at give de nationale parlamenter beføjelse til at nedlægge veto mod Kommissionens forslag til lovgivning. Det er efter min opfattelse bedre at give Europa-Parlamentet beføjelser til at afvise et forslag til lovgivning, og lade de nationale parlamenter give udtryk for deres bekymringer over for Europa-Parlamentet. Ad denne vej sikrer vi efter min opfattelse i institutionel henseende renere linjer, og samtidig styrkes samarbejdet mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter. Jeg ser frem til at høre, hvilke tanker De gør Dem om de forhold, jeg har påpeget.
(Bifald)
Philip Claeys
Hr. formand, hr. premierminister! De nederlandske vælgere forkastede med massivt flertal den europæiske forfatning. Jeg kan blot håbe, Deres regering fortsat vil arbejde for en ny europæisk traktat, og ikke en forfatning. Jeg håber også, vælgerne vil få mulighed for at udtale sig herom, ikke kun i Nederlandene i øvrigt, men i alle medlemsstater.
Debatten drejer sig ikke kun om det institutionelle spørgsmål. Det drejer sig om Europas fremtid, og altså også om det grundlæggende spørgsmål om EU's grænser og hvorvidt et ikkeeuropæisk land som Tyrkiet kan optages. Da De overtog EU-formandskabet i 2004 og for første gang talte i Europa-Parlamentet, sagde De, at man nøje ville sikre, at Tyrkiet opfylder alle Københavnskriterierne. Kan De her tre år senere, hånden på hjertet, hr. premierminister, erklære, at De har indfriet det løfte?
Den tyrkisk-armenske forlægger Hrant Dink blev myrdet, efter at han var blevet dømt ved de tyrkiske domstole i en straffesag. Orhan Pamuk, der har modtaget nobelprisen i litteratur, flygtede til udlandet, da også han blev udsat for trusler. I henhold til tyrkisk strafferet er det en alvorlig forbrydelse at krænke, som det hedder, tyrkisk identitet. Der er således ikke tale om ytringsfrihed. Og så har jeg endda ikke omtalt mordet på tre kristne forlæggere og en katolsk præst.
Jeg kunne også nævne, hvordan Tyrkiet stadigvæk nægter at anerkende en af EU's medlemsstater og nægter at opfylde landets forpligtelser til at åbne havne og lufthavne. Også den igangværende styrkeprøve mellem på den ene side islamisterne og på den anden side tilhængerne af en verdslig stat bør vække bekymring i Europa, men EU fortsætter forhandlingerne, som om alt ånder fred og idyl. Man lader helt det store flertal, som er imod tiltrædelsen, ude af betragtning. Om man nu kan lide at høre det eller ej, så er denne arrogante og verdensfjerne holdning den største trussel mod EU's fortsatte beståen.
(Bifald)
Jim Allister
- (EN) Hr. formand! Man må spørge, hvor megen energi der efterhånden er blevet spildt på at jage regnbuen i EU-forfatningen. I den forfinede atmosfære her i salen kan en EU-forfatning synes vigtig, men ærligt talt, de fleste af vores borgere er kommet videre og bekymrer sig mere om forhold som f.eks. et godt uddannelsessystem, gode sundhedsydelser og stigende huspriser - forhold, som ikke ændres med en forfatning.
En del af grunden til, at EU-institutionerne er kørt fast i dette spor, er, at man nægter at tage et demokratisk nej for et nej. Disse forhandlinger domineres af sirenekrav om noget, der er uopnåeligt, og krav om kneb til at undgå, at borgerne får noget at skulle have sagt. Derfor trickene med en ændret overskrift, en slanket tekst og en total aversion imod folkeafstemninger.
Men lav om på det, som De vil: Når EU pålægges en mekanisme til anerkendelse som stat, med en præsident og en udenrigsminister, og når national selvbestemmelse yderligere mishandles ved at befordre endnu flere afstemninger med kvalificeret flertal, skyldes det det samme gamle, trætte og anløbne produkt, som allerede er blevet forkastet, og som borgerne skal have lov til at forholde sig til.
Min egen regering ønsker desperat at løbe fra løftet om en folkeafstemning i Det Forenede Kongerige, men jeg siger, at folket i hver nationalstat har ret til at blive hørt. Kun de, der ikke tror på deres egen sag eller har et slyngelagtigt ønske om at modarbejde den offentlige opinion, løber fra at lade folket bestemme.
Premierminister, jeg er sikker på, at De har indset, at De blev hidkaldt her i dag, for at euro-fanatikerne her i Parlamentet kunne forsøge at presse Dem til at afvige fra den demokratiske beslutning, der er truffet i Deres eget land. Jeg håber oprigtigt, at De ikke vil være tåbelig nok til at lade dét ske.
Jan Peter Balkenende
Hr. formand! Jeg vil gerne takke de medlemmer af Europa-Parlamentet, som har haft ordet, for nogle inspirerende indlæg. Jeg fornemmer, at Europa-Parlamentet, helt som jeg havde forventet, er præget af stort engagement og overvejelser om de europæiske idealer set i lyset af det 21. århundrede.
Derfor blev jeg meget grebet af hr. Dauls indlæg. De talte om - og det er måske det allermest grundlæggende - de værdier, Europa er bygget på, de værdier, Europa står for, og de værdier, vi er ansvarlige for på globalt plan, nemlig fred, sikkerhed, demokrati, menneskerettigheder og solidaritet. Det er værdier, som har givet Europa styrke, og det er netop, hvad vi har brug for nu. Det kunne være en passende overgang til hr. Schulz' indlæg.
(DE) Det er virkelig godt, at vi mødes igen. Jeg husker vores møder. Det var virkelig herligt at diskutere med Dem, og det er det stadig. Mange tak for det!
(NL) De talte om de internationale aspekter, om EU's eksterne forbindelser. Jeg kan kun give Dem ret i det, De sagde. Vi lever i en verden med forandringer - i Kina, i Indien og i USA. Vi ser forandringer på områder som sikkerhed, bekæmpelse af terrorisme, klimaspørgsmål og energi. På alle disse områder kan Europa gøre det bedre, arbejde mere effektivt og i højere grad tale med én stemme.
Så kan vi vende tilbage til, hvordan vi betegner den højtstående repræsentant. Det, som er væsentligt, er indholdet og budskabet i forbindelse med de værdier, hr. Daul talte om. Lad os udbrede dem, og lad os og gøre det i fællesskab. Det er spørgsmål, som siger noget om vores idealer, også når det gælder fremtidens Europa, ikke blot her på vores eget kontinent, men over hele verden. Hr. Daul argumenterede herfor, og det finder jeg både passende og påkrævet.
Dette fører mig til det spørgsmål, som hr. Watson rejste. Det drejer sig om energi. Jeg vil gerne endnu en gang understrege, hvad hr. Watson sagde, nemlig at vi er afhængige af hinanden. Taler Europa ikke med én stemme, har vi store problemer. Energi er ikke kun et spørgsmål om tilstedeværelse af energi. Energi er nært forbundet med stabilitet. Det drejer sig om stabilitet med hensyn til energiforsyning, og det drejer sig om stabilitet i økonomisk, social og miljømæssig henseende. Vi er afhængige af hinanden også på det felt.
Når jeg lytter opmærksomt til Dem, og det har jeg gjort, ser jeg en forbindelse mellem de europæiske idealer, den måde, hvorpå Europa optræder udadtil, udenrigspolitikken, og den måde, hvorpå vi håndterer de konkrete anliggender, vi slår til lyd for, herunder energispørgsmålet, som De omtalte, hr. Watson. Tænker man nærmere over dette, står Europa over for en stor opgave.
Jeg synes, det var en glimrende sammenligning, hr. Watson foretog, med Nederlandene i det 17. århundrede, den nederlandske guldalder. Det var en tid, hvor Nederlandene klarede sig rigtig godt på den internationale scene. Men gik det helt automatisk? Nej, det gjorde det så afgjort ikke. Man måtte tage en række initiativer for at nå så langt. Man måtte have viljen til at sejle på verdenshavene, og man måtte også have de administrative strukturer på plads. Var det noget, der skete fra den ene dag til den anden? Nej, det gjorde det ikke, det tog tid. Men vi var fast besluttet på, at vi sammen ville nå nogle ting.
Når De henviser hertil, rammer De for mit vedkommende et ømt punkt, for det rejser spørgsmålet om, hvordan vi giver Europa form i det 21. århundrede. Hvordan sikrer vi, at Europa kan fungere effektivt, når det gælder økonomi, energi og globale forbindelser? Det centrale spørgsmål i dag er, om de eksisterende forbindelser er tilstrækkelige. Og svaret er, at det er de ikke. Nice-traktaten er ikke tilstrækkelig til at imødegå det 21. århundredes krav.
(Bifald)
Spørgsmålet er naturligvis så, hvad der er den bedste vej? Vi står over for det problem, at vi i Europa har medlemsstater, som har ratificeret forfatningen, lande, som har sagt nej, og lande, som endnu ikke har truffet nogen afgørelse. Sådan ser virkeligheden ud.
De seneste par år - betænkningstiden - har ikke været forgæves. Jeg tror, vi har givet borgerne svar. Lad os arbejde med de konkrete projekter i Europa, har vi sagt. Gør det klart for borgerne, hvor vigtigt Europa er, så Europa igen finder vej til borgernes hjerne og hjerte.
Vi har talt om udvidelsesprocessen. Lad os gøre det til et troværdigt projekt. Lad os grundigt overveje kriterierne, som også allerede er blevet strammet op. Det er også et spørgsmål om det europæiske projekts troværdighed.
Lad os tage fat på de emner, der er så afgørende for borgerne i Europa, har vi sagt. Vi taler om energi og om klimaspørgsmål. Det er også baggrunden for, at jeg sammen med Tony Blair har skrevet et brev til mine kolleger for at sige, at vi ønsker at prioritere klima- og energispørgsmål højt på den europæiske dagsorden. Det er også spørgsmål, som optager Dem. Vi kan ikke undvære hinanden. Lad Europa bevise, hvad det kan gøre.
Så er betænkningstiden gået. Det må imidlertid ikke være sådan, det vil jeg gerne helt klart understrege, at vi efter betænkningstidens udløb oplever et klima, hvor den ene gruppe står stejlt over for den anden, hvor de 18 lande, som har ratificeret, står stejlt over for de lande, der har sagt nej. Skaber vi den situation, finder vi ikke nogen løsning.
Det er min oprigtige overbevisning, at det er muligt at finde løsninger. Lad os gøre det på en måde, vi alle kan identificere os med. En traktatændring, som er en metode, vi tidligere har anvendt, er i så henseende efter min opfattelse en farbar vej, fordi man kan indføje de positive elementer fra forfatningstraktaten. Fordi disse elementer, som indgår i et institutionelt kompromis, bør spille en afgørende rolle. Og fordi vi ikke kan lade tingene være, som de var.
Naturligvis må vi se på de forskellige afsnit. Fru Buitenweg havde en kommentar til chartret om grundlæggende rettigheder. Det er et ømtåleligt emne, og det forstår jeg udmærket. Når det drejer sig om chartret, står vi på samme side, for vi er lige så overbeviste om de grundlæggende rettigheders betydning. Men hvad oplever vi? Spørgsmålet er, om alt dette skal indføjes i en sådan forfatning, eller om man kan referere dertil på anden vis. Det er det afgørende spørgsmål.
Lad os tale om betydningen af grundlæggende rettigheder. Men lad os også se på, hvilke hindringer der kan være for en forfatning. Den drøftelse vil jeg gerne indlede med Dem.
Det er min oprigtige overbevisning, at vi må sætte fart på. Det er min drøm og mit ideal, at vi i juni kan sige, at vi nu vil udarbejde en klar tidsplan for at få løst disse spørgsmål. Vi vil gerne have løst spørgsmålene inden for nogle få år, og det er kun muligt, hvis vi samarbejder.
Jeg har stillet forslag med dette sigte i mit oplæg. Jeg argumenterede imod en forfatning, men for en ændringstraktat, som tager højde for de nationale parlamenters rolle uden at ændre Europa-Parlamentets. For De spiller en uundværlig rolle i Europa. Jeg har nævnt disse elementer, og vi må være i stand til at fremme fællesskabet og holde os for øje, hvad der forener os, i højere grad end hvad der skiller os. Det har De helt ret i, hr. Schulz. Og vi må være klar til at indgå kompromiser. Det gælder for os alle.
Lykkes det, kan vi gøre fremskridt. Det er min hensigt. Jeg gør det også med følelsen af og overbevisningen om, at vi må passe på med kun at tale om to landes nej, for borgernes følelser og bekymringer er en realitet. Vi må besvare de spørgsmål, der trænger sig på. Gør vi det med det udgangspunkt, at vi ønsker at finde en fælles løsning, drage konklusioner på kort sigt og se, hvad der kræves i den henseende - og jeg har peget på nogle elementer - så er det muligt at finde løsninger.
Det, vi nemlig ikke kan acceptere i en tid med stigende globalisering, hvad angår samfundsmæssige spørgsmål, er, at der ikke findes nogen løsning, fordi den hidtidige splittelse varer ved.
Vi skylder efter min mening EU's grundlæggere, Adenauer, Schuman, de Gasperi, Monet og alle de øvrige, at holde fast ved idealerne for, som hr. Daul sagde, til enhver tid at holde os Europas værdier, den europæiske drøm, for øje - ikke for at negligere borgernes bekymringer, men for at gøre det, der skal gøres. Kan vi drage disse konklusioner i juni, kan vi nå langt. Vi har i den henseende brug for hinanden, og jeg mener også, vi har en forpligtelse hertil set i lyset af de idealer, vi forfølger.
Hr. formand! Det har været inspirerende at lytte til Deres udsagn. Jeg vil lade dem gå videre til Nederlandene, og opgaven må for os alle være hurtigt at nå frem til løsninger, herunder vise forståelse for hinandens holdninger, men også altid holde os for øje, at vi arbejder for en europæisk drøm i det 21. århundrede.
(Bifald)
Maria Martens
(NL) Hr. formand, hr. premierminister! Indledningsvis vil jeg gerne takke Dem for, at De er kommet til Strasbourg.
Det er i alles interesse, at der udarbejdes en ny traktat. Da Frankrig og Nederlandene har stemt imod udkastet til en forfatning for Europa, må vi, som det allerede er sagt, søge at nå frem til en tekst, som alle 27 lande kan identificere sig med. Det siger sig selv, at Nederlandene har et særligt ansvar for at yde en helhjertet indsats. Derfor er det vigtigt, at De her i Europa-Parlamentet har erindret om de følelser, der i Nederlandene knytter sig til dette spørgsmål, og har angivet, i hvilken retning løsningerne må søges i Nederlandene.
Nederlandene er medstifter af De Europæiske Fællesskaber, og holdningen i Nederlandene er stadigvæk proeuropæisk. Det viser alle undersøgelser. Men Nederlandene ønsker ikke for meget Europa. Vi ønsker ikke en europæisk superstat, ikke en konstitutionel struktur. Nederlandene ser gerne, at udviklingen fortsætter skridt for skridt og under hensyntagen til subsidiariteten i forhold til medlemsstaterne. Vi ser gerne et Europa, som er mere demokratisk og slagkraftigt, og som kan træffe flertalsafgørelser på flere områder. Og vi ser gerne udvidelseskriterierne indføjet i traktaten.
Det er også væsentligt at erindre om de følelser og ønsker, der hersker i de andre medlemsstater. 18 lande har trods alt allerede udtalt sig til fordel for udkastet og lægger vægt på de fremskridt, der kunne være nået med teksten, som den forelå. Det drejer sig nu om, at vi i fællesskab, og inden alt for længe, når frem til en ny traktattekst. Det er i alles interesse.
Jeg måtte tænke på Paul-Henri Spaak, som udtalte, at "Europa består stadig udelukkende af små lande. Den eneste relevante forskel er, at nogle lande forstår dette, mens andre stadig nægter at erkende det". Sådan sagde han i 1950'erne. Når det var tilfældet allerede dengang, hvor meget mere så ikke nu, i en tid med globalisering og internationalisering og store internationale spørgsmål på dagsordenen, eksempelvis indvandring, energi, miljø og bekæmpelse af terrorisme.
De udtalte, at Europa er et usædvanligt vellykket projekt. Det er afgjort positivt for landene og positivt for borgerne. Det, vi bedst kan gøre i fællesskab, bør vi gøre i fællesskab. Det, der med fordel kan reguleres på nationalt plan, bør vi fortsat gøre på nationalt plan. Det er med andre ord ikke et spørgsmål om for eller imod Europa. Det drejer sig om, hvordan vi på kort sigt med alle 27 medlemsstater kan skabe et så solidt fundament som muligt for et slagkraftigt, gennemsigtigt og beslutningsdygtigt Europa. Avisoverskrifterne lød: Europa højt på premierministerens dagsorden. Min kompliment for Deres stærke engagement i denne sag, både i Nederlandene og på europæisk plan.
(Bifald)
Margrietus van den Berg
(NL) Hr. formand! Jeg byder premierminister Balkenende velkommen i Europa-Parlamentet. Vi står på den ene side naturligvis med et ganske massivt nej fra Nederlandene og på den anden side med et ganske massivt ja fra Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne komplimentere Dem for, at De i Deres indledende indlæg og også i Deres svarindlæg har forsøgt at tænke videre end nejet og jaet for at se, hvordan vi kan nå frem til en traktat. Jeg er enig med Dem i tankerne om en traktat, ikke en traktat, som er så at sige klædt af til skindet, men en traktat, som giver svar på en række centrale spørgsmål, vi står over for. Undertiden betyder det endog, at der er brug for at gå videre, end den oprindelige forfatning tillod, undertiden, at der er brug for mindre eller for noget andet.
Tillad mig at stille et par helt konkrete spørgsmål i et forsøg på at bringe debatten et skridt videre. De sagde, at De støtter tanken om kriterier for forsyningspligtydelser, således at landene i højere grad selv kan regulere forhold som boliganliggender og sundhedsvæsen mv. Er De indstillet på via en protokol til traktaten at indføje et grundlag herfor af en eller anden art, således at der også er en form for retsgrundlag herfor?
For det andet sagde De noget om chartret. Forstod jeg Dem ret, siger De, at den nederlandske regering tilslutter sig chartrets indhold, og at De også ønsker, at det får bindende karakter, men at det ikke nødvendigvis skal indføjes i sin helhed, når blot den nye traktat indeholder bestemmelser, som sikrer, at der etableres en sådan bindende karakter. Jeg vil i den forbindelse gerne spørge, om De har en idé om, hvordan det konkret kan gennemføres. For i så fald er jeg helt enig i Deres tankegang.
For det tredje er der spørgsmålet om subsidiaritet. De argumenterer for, hvad angår subsidiaritet, at der skabes bedre muligheder for at holde det, der bedst løses lokalt, på lokalt plan. Har De en idé om, hvordan subsidiariteten kan strammes op? Og hvordan ser det ud sammenlignet med den model, der er formuleret i udkastet til en forfatning? Er De i den forbindelse parat til at give regionerne bedre muligheder for at afprøve løsningsmodeller?
For det fjerde udtalte De, at De ønsker at afskaffe en række vetoer, og dermed sikres Europa-Parlamentet en klar medbestemmelsesret, om end det på visse områder ikke er ønsket. Drejer det sig frem for alt om det strafferetlige område? Måske kunne De tydeliggøre endnu en gang, hvilken model, De har i tankerne i så henseende.
De sagde også, at betegnelsen "udenrigsminister" ikke ville blive anvendt. Hvilken betegnelse kommer vi til at anvende i stedet?
Hvis Nederlandene går ind for en traktat, og hvis Nederlandene ønsker en solid traktat, vil jeg afslutningsvis udtrykke håb om, at premierministeren vil gå i spidsen i sit hjemland og sammen med medlemmerne af de andre koalitionspartier i Nederlandene i tide orientere borgerne og inddrage dem, således at der skabes en reel debat som basis for positiv støtte til Europa.
(Bifald)
Andrew Duff
(EN) Hr. formand! Tre ting undrede og bekymrede mig i Deres tale, hr. premierminister.
For det første er De fast besluttet på at opretholde den tresøjlede struktur, og det vil ikke bidrage til hverken at forenkle Unionens system eller gøre det mere gennemsigtigt, og det vil heller ikke styrke mulighederne i Unionen for at handle effektivt.
For det andet kunne jeg slet ikke forstå, hvad De sagde om spørgsmålet om afklaring af kompetencer og suverænitetsoverdragelse. Som vi alle ved, kan suverænitet ikke overdrages og kompetencer ikke tildeles, uden at 27 medlemsstater er fuldstændig enige.
For det tredje finder jeg, at Deres krav om, at nationale parlamenter bør kunne blokere Unionens lovgivningsproces, er et alvorligt angreb ikke blot på Kommissionens initiativret, men også på Rådets og Parlamentets lovgivningsmæssige beføjelser. Oprettelse af et effektivt, tredje lovgivende kammer ville være det stik modsatte af en forenkling, det ville være et misbrug af princippet om magtens deling, og det ville ganske givet forvirre offentligheden. Jeg vil være taknemmelig for at få vist blot ét eksempel, hvor Tweede Kamer (repræsentanternes hus i Holland) indtil nu kunne have indgivet klage over, at subsidiaritetsprincippet ikke er blevet overholdt i et udkast til forslag
(Bifald)
Konrad Szymański
(PL) Hr. premierminister, hr. formand! Europas fremtid er sikret. Udviklingsmuligheder i de nye lande, øget økonomisk vækst i det gamle Europa og endelig frigørelse i internationale relationer er blot nogle eksempler på integrationssuccesen. EU fungerer.
Derfor advarer jeg imod de hysteriske råb om, at der kommer en EU-krise på grund af problemerne med traktatreformen. Den holdning om "forfatningstraktat eller død", som Romano Prodi indtog i går, er en alvorlig fejltagelse, som kun vil gøre situationen anspændt. Men selv de, der støtter denne ufleksible indstilling, er fælles om ansvaret for at sænke tempoet i forhandlingerne i dag. At give den gamle traktat nyt tøj på eller at opdele den i mindre bidder er et temmelig billigt kneb.
Jeg har tiltro til, at De som premierminister i et land, der forkastede den gamle forfatningstraktat, vil være mere pragmatisk med hensyn til vigtige ændringer i det nye forfatningsudkast.
Jeg lyttede til Deres tale sammen med Jan Zahradil, den tjekkiske forhandler. Jeg vil derfor tillade mig at sige, at der forventes pragmatisme fra Deres side ikke blot i Polen, men også i Tjekkiet.
(Bifald)
Johannes Voggenhuber
(DE) Hr. formand, hr. ministerpræsident! For få dage siden sagde en ung hollænder i fjernsynet på spørgsmålet om den europæiske forfatning: Hvad skal vi med en forfatning? Det er et økonomisk område. Jeg tænkte, hvordan kan det gå til, at en ung mand i dag i Nederlandene, i et land, som var grundlæggerstat og for 60 år siden som et af de første lande flokkedes om idéen om at skabe et politisk forenet Europa, og som aflagde løfte om at overvinde nationalismen, ikke længere ved, at dette er en politisk Union?
Dette spørgsmål har De besvaret for mig i dag. En regering, som vil fjerne et symbol, et flag, vil fjerne en idé. Den vil gøre en idé usynlig, få den til at forsvinde. Hvis man fjerner pynten og høflighederne fra Deres tale i dag, er det en iskold, nationalistisk kamperklæring til den idé, som dette flag symboliserer.
Lad os se på de forskellige punkter. Forrang for EU-lovgivning. Jeg kan se af Deres udenrigsministers udtalelser, at EU-rettens forrang ikke længere må optræde i traktaten. Samtidig understreger Deres udenrigsminister, at der naturligvis ikke må rokkes ved EU-rettens forrang. Det vil sige, at man snyder og bedrager sin egen befolkning, man skriver ikke i traktaten, hvad denne unions virkelighed er. Man forsøger at få den til at forsvinde, for EU-rettens primat vil blive opretholdt. Det ved De. De vil have forordninger i stedet for love! Men hr. ministerpræsident, hvad siger dette navn? Loven har ikke noget med nationalstaten at gøre. Også i en republik har der været love, så længe som mennesket har eksisteret, har der været love. Loven garanterer gennem en parlamentarisk lovgivning borgerne den demokratiske legitimation.
Hr. ministerpræsident, efter at jeg havde hørt Deres krav og forstået Deres logik, var jeg meget taknemmelig for, at De for det første ville tale med os og for det andet ikke straks krævede Parlamentet afskaffet, ja det skulle ikke engang kaldes noget andet. Dette Parlament er nemlig legemliggørelsen af det føderale, politiske Europa, det supranationale demokrati. Parlamentet garanterer med sin eksistens borgerne, at det er et politisk fællesskab og ikke en økonomisk organisation eller et statsforbund.
En forfatning har ikke noget med en nationalstat at gøre. Den er grundloven for et politisk fællesskab. De europæiske borgere findes også i den fremtidige traktat, det europæiske borgerskab findes. Her er Parlamentet et supranationalt demokrati og et europæisk borgerskab. Hvis De tager chartret ud af traktaten, men gør det retligt bindende med en henvisning, hvad er det så, De gør? Igen det samme bedrageri, De får det til at forsvinde for borgerne, men det er stadig retsgyldigt. Det vil sige, at De accepterer den europæiske virkelighed, hvor De er nødt til det, men De fortier det. Hr. ministerpræsident! Man kan ikke vinde hverken det 21. århundrede eller Europa med en løgn.
(Bifald)
Formanden
Hr. Voggenhuber, med al sympati, så bør vi være lidt tilbageholdende med begreber som nationalistisk og løgn.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
(DE) Hr. formand! Hr. ministerpræsident! Deres regering ønsker, at man undlader EU's symboler i den europæiske forfatning. Artikel I-8 skal slettes uden erstatning, fordi det blå flag med de 10 gyldne stjerner og Beethovens "Ode an die Freude" angiveligt skulle være udtryk for statslighed.
Hr. ministerpræsident! Enhver lokalforening har lov til at lave sig et flag og skrive det i sine vedtægter, men EU med 500 millioner mennesker må ikke? Undskyld mig, men det er både præhistorisk tænkning og bondefangeri. Den europæiske enhed er et enestående historisk projekt og ikke nogen stat, og da slet ikke nogen superstat. Derfor er det noget forbløffende, at en så latterlig idé netop skulle komme fra et af Det Europæiske Fællesskabs grundlæggermedlemmer.
Jeg siger Dem, hvis man 50 år efter underskrivelsen af Rom-traktaterne lukker øjnene for EU's velkendte og anerkendte symboler, så hælder man - symbolsk - vand på møllerne for de folk, som stiller spørgsmålstegn ved den europæiske integration i sig selv og vil forskanse sig med ryggen til i deres egen nationalstat. Det kan da ikke bestrides, at hymnen og flaget forbinder vores stater og folk. De skaber identitet, og derfor bør de også anerkendes officielt.
Derfor, hr. ministerpræsident, skal De ikke ødelægge chancerne for Europas borgere, heller ikke dem, som i Deres land sagde "nee". Menneskene i Deres land, i mit og i andre lande ønsker ikke nogen flagstrid, de vil have et socialt og demokratisk Europa. De vil have et svar på spørgsmålet om, hvem EU beskytter - menneskene eller markederne? De vil have, at der bliver gjort noget mod løn-, social- og skattedumping. Det er her, De skulle tage fat, her er der brug for løsninger, der peger fremad. Derfor opfordrer jeg Dem til at indstille Deres skinfægteri mod den europæiske enheds symboler.
(Bifald)
Jens-Peter Bonde
Hr. formand! Hr. statsminister! De kan være stolt af det nederlandske folk. 62 % stemte nej - imod de fleste politikeres råd. Alligevel presses De nu af Tyskland, hvor mindst 70 % af borgerne ville stemme nej, hvis de kunne få lov til at stemme om forfatningen. Det er selvfølgelig en påstand, som tyskerne er velkommen til at modbevise. Men jeg, der er rejsende i forfatningskritik, har ikke været i noget land med større modstand. Borgerne ønsker, at EU blander sig mindre. De ønsker et reelt nærhedsprincip. Selv den tidligere tyske præsident Roman Herzog advarer nu mod overcentralisering og afdemokratisering. 84 % af de tyske love kommer fra Bruxelles. I Bruxelles er der ikke demokrati! Han siger, at det er tvivlsomt, om man kan kalde Forbundsrepublikken et parlamentarisk demokrati. Det er det Tyskland, som nu svinger hammeren over den franske og den nederlandske nabo og siger: jeres folk tog fejl. Giv forfatningen nye klæder, og afskaf folkeafstemninger!
Hvorfor accepterer De det, hr. statsminister? Hvorfor insisterer De ikke på, at også Tyskland skal konsultere vælgerne, før De går i krig med nabolandenes vælgere? De nederlandske forhandlere ønsker nu en anden præsentation af forfatningen - præsentation er nøgleordet! - så man kan undgå folkeafstemning. Men De foreslår ingen væsentlige og reelle ændringer i den forkastede tekst, og der er nu gået to år, og vi har ikke nået 80 % af landene. Forfatningen er juridisk død. Start på en frisk med nye forhandlinger og folkeafstemning i hele EU. Så bliver den tyske regering til at tale med.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Det er ikke kun forbløffende for mig, men for millioner af mennesker over alt i Europa, med hvilken kreativitet man hele tiden forsøger at genoplive EU-forfatningen, som alle troede død, og som også var erklæret død. Et handlingslammet EU, som mister betydning, er det skrækbillede, man maler på væggen for at få grønt lys til Bruxelles, for at tilfredsstille det åbenbart umættelige behov for nye kompetencer. Efter min mening kan det imidlertid ikke være hensigten og formålet med EU og den europæiske integration at undergrave medlemsstaternes suveræne beslutningsområder mere og mere.
Samarbejde på regeringsniveau er lige så nødvendigt som enstemmighedsprincippet på kerneområderne for den nationale suverænitet, særligt udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken. Vores befolkning har ikke brug for nogen EU-forfatning, som man forhandler sig frem til med et nyt omslag og mindre skønhedskorrekturer i hemmelige gemakker og efter ratifikation af en ophøjet EU-elite sælger som et nyt værk. Sådan en falsk varebetegnelse vil borgerne i hele Europa næppe hoppe på. Vi må væk fra en ny EU-forfatning og hen til en grundlæggende traktat for et ligeberettiget samarbejde mellem selvbevidste stater og selvbevidste folk. Det grundlæggende princip skal efter min mening være størst mulig styrke udadtil og størst mulig frihed indadtil. Der skal også fastsættes en umisforståelig kompetencefordeling mellem EU og medlemsstaterne. På alle disse områder bliver man nødt til at lade folk tale med, man må afholde folkeafstemninger, for vigtige traktater som en sådan grundlagstraktat skal utvivlsomt underkastes en folkeafstemning i EU's befolkning i de enkelte medlemsstater.
Timothy Kirkhope
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne byde premierministeren velkommen og lykønske ham med succesen ved valget tidligere i år.
Som han fortalte, er topmødet i juni et af de vigtige, og vi ved, at det tyske formandskab er opsat på at opnå et aftaleudkast til den tid. Det vil ikke blive let at nå til enighed. De holdninger, medlemsstaterne indtager, er fortsat temmelig forskellige, og under de omstændigheder mener jeg, at det ville give bagslag at prøve at gennemtvinge en forkert slags aftale i Bruxelles.
De sagde for nylig under Deres bilaterale møde med premierministeren, at en ny ændringstraktat ikke bør have karakter af at være en forfatning. Jeg deler fuldt ud dette synspunkt, og jeg tror, at mange millioner mennesker på hele vores kontinent mener det samme. De sagde også, at De var opsat på at se en styrkelse af de nationale parlamenters rolle. Dette synspunkt er jeg også meget enig i, og jeg håber, De vil forfølge det på topmødet. Jeg mener, at vore borgere har behov for forsikring om, at deres nationale parlamenter også får en større rolle at spille i en kritisk gennemgang af lovforslag i Europa. Der er på nuværende tidspunkt stadig en mærkbart manglende forbindelse mellem institutionerne i Europa og dets folk.
Jeg har tit sagt, at jeg ikke er fremmed over for idéen om en eller anden løsning, der kunne bidrage til en forbedring af institutionernes håndtering af udvidelsesprocessen, og som tackler den følelse af fremmedgørelse, som folk har over for selve institutionerne. Jeg mener dog ikke, at en forfatning er løsningen. Vi bør ikke søge at få mere magt til centrum, men i stedet koncentrere os om at levere politik.
Som De har sagt det, og min partileder David Cameron har også sagt det, er der et tvingende behov for at lægge større vægt på at gøre Europa mere konkurrencedygtigt, at tackle den globale fattigdom og tage sig af de alvorlige problemer med klimaændringer. Dét er, hvad folk ønsker, at vi skal tackle, og medlemsstaterne kan gøre meget mere for at samarbejde på disse områder.
Jeg råder derfor premierministeren og hans regeringschefkolleger indtrængende til ikke at køre fast i en debat om institutions- og forfatningsspørgsmål i Bruxelles. Lad os i stedet begynde at reagere på, hvad det er, folk beder os om at gøre: at reformere vores økonomier, tackle den globale opvarmning og afhjælpe den overvældende fattigdom, som vi oplever nu i udviklingslandene.
(Bifald)
Richard Corbett
(EN) Hr. formand! I modsætning til nogle her i salen er jeg faktisk ganske opmuntret over, hvad hr. Balkenende har sagt. Når alt kommer til alt, kunne De, hr. Balkenende, være kommet her og have gjort, hvad nogle ovre i dén side af Parlamentet indtrængende råder Dem til at gøre, og sige, "Vi sagde "nej", punktum. Glem det. Ingen ny traktat. Ingen reform". Men det er De ikke. De kommer her og siger, "Vi sagde "nej", men vi anerkender, at 18 lande sagde "ja", at et overvældende flertal i EU ønsker at gå i gang med at reformere vores Union på den måde, der er beskrevet i forfatningstraktaten".
De siger: Ja, vi sætter os ned og forhandler et kompromis, som alle 27 lande kan acceptere, og De siger oven i købet, at De ønsker at redde nogle af de brugbare nøglereformer, som forfatningstraktaten omfatter. De ønsker ikke at bortkaste alt i den forfatning, De ønsker at lade nogle ting falde, som gav anledning til bekymring, hvoraf meget havde at gøre med fremlæggelsen og ordlyden i det omtalte udkast til traktat, men De er villig til at forhandle om og redde substansen. Jeg synes, det er en lærestreg for sortseerne, og jeg er opmuntret over, at det er muligt at nå til et kompromis.
(Bifald)
Jules Maaten
(NL) Premierminister Balkenende! De har været så modig at begive Dem ind i løvens hule for at klarlægge Nederlandenes holdning. Jeg synes, De på overbevisende måde, ikke mindst i Deres første svarindlæg for et øjeblik siden, understregede Nederlandenes mission med hensyn til Europa.
Dermed kommer vi en ny traktat nærmere, og det er afgørende, for vi har behov for en sådan. Det er ganske enkelt ikke godt nok, som tingene går i øjeblikket. Der kræves øget gennemsigtighed, styrkelse af demokratiet, styrkelse af Europa-Parlamentets beføjelser og, som De helt korrekt påpegede, styrkelse af de nationale parlamenters beføjelser.
Der kræves øget effektivitet, således at vi virkelig kan tage fat på spørgsmål som klimaændringer, energipolitik og indvandring, og således at vi kan styrke Europas rolle på den internationale scene. Jeg har forståelse for de principper og initiativer, De forfægter i disse drøftelser.
I sidste instans kræves der også en pragmatisk holdning. Det tjener såvel europæiske som nationale interesser, at vi kommer ud af dette dødvande. Jeg har tillid til, at De kan gøre det, for jeg kender Dem jo en smule, for nu at kommentere det, der tidligere blev sagt. De er ikke nationalist, og jeg ved også, at Deres ord står til troende.
Afslutningsvis endnu en bemærkning. De siger, at De støtter det indre marked. Det glæder mig, at De siger det, men ordene skal så også omsættes i handling. Hvis alle 27 medlemsstater ønsker forbehold, hvad angår det indre marked, og det er den vej, vinden blæser i Nederlandene, det viser den hjemlige debat, så bliver der ikke noget indre marked tilbage, og det vil være til ugunst for den europæiske forbruger og for Europas økonomi.
Guntars Krasts
(LV) Hr. formand! Tak. Jeg er ikke i tvivl om, at både de, der støtter en EU-forfatning, og de, der er imod den, ønsker at se et stærkere Europa. Forskellene ligger i, hvordan man mener at kunne opnå det. Ligesom flertallet her i salen tror jeg på EU's idé, men mangel på støtte fra samfundet svækker vores forsøg på at gøre denne idé til virkelighed. Vi må derfor stille det spørgsmål, om en vedtagelse af forfatningen vil medvirke til, at vi får støtte fra offentligheden. Som én af deltagerne i EU-konventet, der har udarbejdet traktatudkastet, er jeg ikke overbevist herom. Vi udnytter i forvejen langtfra de muligheder, der eksisterer med de nuværende traktater. Hr. premierminister! De nævnte det europæiske marked for tjenesteydelser, og det kan ses som et eksempel i denne forbindelse. Og at udvide brugen af princippet om kvalificeret flertal i afstemningerne ville ikke have bidraget til en liberalisering af tjenesteydelsessektoren - tværtimod. På dette tidspunkt i historien er det fuldstændigt afgørende at opnå en gensidig forståelse mellem medlemsstaterne og et øget ønske om et samarbejde, der er baseret på fælles værdier og Unionens idé, så der kan tillægges lige stor værdi til store og små, rige og fattige, nye og gamle medlemsstater. Jeg medgiver, at det er en vanskelig opgave, men uden dét vil det være umuligt for medlemsstaterne at genvinde en stabil opbakning i offentligheden. Uden en sådan opbakning kan Unionen ikke blive tættere. I forfatningsudkastet tages der ikke fat på disse udfordringer.
Vladimír Remek
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi har hørt mange ædle tanker om Europas fremtid såvel som nogle, der har været knap så ædle. Der er absolut behov for et grundigt eftersyn af de forfatningsmæssige rammer, især for at gøre dem mere anvendelige. Vi bør imidlertid være tydelige med hensyn til, hvad det er, vi nu tilbyder Unionens borgere.
I denne henseende vil jeg gerne påpege, at der et antal mennesker her i salen, som ikke er interesserede i debatten om et behov for en EU-udenrigsminister. De er mere interesserede i, hvorfor folk fra andre, såkaldt nye medlemsstater stadig ikke efter syv år kan rejse frit i Schengen-området. De er forbløffede over, at de i det højt besungne Europa med lige rettigheder ikke kan få adgang til arbejdsmarkedet i nogle lande, mens kapital samtidig flyder frit ind og ud af mit land. Hvorfor har de større medlemsstater mere favorable vilkår på visse områder end de nyeste og mindre medlemsstater? Hvorfor kan vi, i modsætning til borgerne i nogle medlemsstater, ikke rejse til USA uden visa? Vi ønsker at udvide Unionens kompetence til områder, hvor den ikke er nødvendig, og hvor det af forskellige grunde er fornuftigt at opretholde forskelle i vilkårene på grund af de enkelte aktørers relative styrke. Det er ikke underligt, at mange europæere ofte ikke forstår vores dybsindige forhandlinger om Europas fremtid.
Nils Lundgren
(SV) I sommeren 1787 satte et antal personer i Philadelphia, Pennsylvania, sig sammen og udarbejdede en forfatning for det, som dermed blev til De Forenede Stater. De sad inde med den tids ypperligste viden om statskundskab, filosofi og demokrati. De præsenterede åbent og ærligt et forslag, fik folkets støtte og støtte fra de forskellige delstater.
Er det ikke noget anderledes end den proces, som nu er i gang, hvor EU-landene påduttes en forfatning? EU's politiske magtelite ved, at de mangler folkets støtte til deres planer om på et Europas forenede stater. Forhandlingerne foregår i hemmelighed. Det er ikke tale om demokratisk forankring af det europæiske projekt, men om et blindspil. Fru Merkel taler f.eks. om, det kan være en god idé at ændre terminologien i forfatningsudkastet uden at ændre det lovmæssige indhold. Forslagene om flag og nationalsang skal fjernes. Hele planen er udarbejdet, for at den politiske elite kan skabe et Europas forenede stater uden at blive tvunget til at opnå folkets tillid til projektet. Det er bedragerisk.
Jean-Luc Dehaene
(NL) Hr. formand, hr. premierminister! Som borger i Benelux-landene har jeg den seneste tid været noget frustreret. Vi har nemlig været vant til at stå sammen og være i front, når det gælder det europæiske projekt. Siden nejet ved folkeafstemningen i Nederlandene føler jeg imidlertid, at de politiske ledere i Nederlandene til en vis grad har fået kolde fødder, hvad angår Europa.
Det kom bl.a. til udtryk i den måde, hvorpå De omtalte udvidet adgang til flertalsafgørelser. De er jo udmærket klar over, at det er et af de centrale elementer, hvis vi skal bevare dynamikken i et udvidet Europa. Jeg har imidlertid forståelse for, at De befinder Dem i en vanskelig situation.
De er måske stadigvæk overbevist om, hr. premierminister, at den tekst, De godkendte under regeringskonferencen, på behørig vis imødegår de udfordringer, vi nu står over for. De må imidlertid tage højde for den dom, de nederlandske borgere har fældet. Jeg værdsætter derfor også Deres indsats for at finde løsninger og søge et kompromis. Og jeg værdsætter, at De i den forbindelse klart anerkender, at der må tages hensyn til dem, der har godkendt teksten, som den forelå. Jeg håber, det kan føre til et kompromis.
Det, De sagde om de nationale parlamenters engagement, fandt jeg dog meget bekymrende. De argumenterer jo egentlig udtrykkeligt for det røde kort. Det er ikke den rette vej efter min opfattelse. Dermed gør De jo reelt de nationale parlamenter til en slags ny institution i Unionen, og det er ikke just, hvad vi mangler. De må overbevise det nederlandske parlament om, at dets rolle består i at kontrollere ministrene, hvad angår deres rolle i Rådet. Det er de nationale parlamenters rolle, og de nationale parlamenter, der har gjort det, har ikke oplevet problemer.
Jeg er også forbeholden over for noget andet, De sagde, og som De måske bør overveje nøjere. Når De, i lighed med Kommissionen, ønsker at indføje kriterierne for udvidelse i traktaten, må De tage i betragtning, at De dermed også underkaster udvidelsen Domstolens juridiske kontrol, til trods for at det dog i sidste instans drejer sig om en politisk beslutning. Jeg tror, De bør tænke nøjere over dette.
(Bifald)
Enrique Barón Crespo
(ES) Hr. formand! Hr. premierminister, hr. næstformand i Kommissionen! Vi er ved at afslutte den etape, der blev indledt i Maastricht, og dengang var - jeg husker det som formand - det nederlandske forslag, det såkaldte Lubbers-Kok-forslag, for føderalistisk. Nu kommer De til os med en helt modsatrettet holdning. Det sker i de bedste familier, og vi er parat til at komme Dem i møde.
De har stillet fire betingelser. I forbindelse med medbestemmelsen og de nationale parlamenter er jeg enig med Jean-Luc Dehaene, når han siger, at de nationale parlamenter skal give regeringerne og ikke de europæiske institutioner det røde kort. Vi er parate til at forbedre vores samarbejde.
Med hensyn til de nye spørgsmål, der tilføjes, er de indeholdt i afsnit 12 i vores beslutningsforslag. Vi er enige heri. Med hensyn til spørgsmålet om offentlige tjenesteydelser, må De overbevise Deres politiske familie.
Men der er et grundlæggende problem: At sprætte traktaten op og overveje ændringsforslag i stedet for dens struktur, er det samme som at pille det hele fra hinanden, og det er i strid med den gennemsigtighed og forståelse, som borgerne ønsker.
Jeg vil gerne tilføje en ting i forbindelse med hymnen, hr. formand, nemlig at jeg forleden i min valgkreds forklarede mine vælgere, at den nederlandske nationalsang, "Wilhelmus", hylder den spanske konge. De sagde til mig, "at hollænderne var meget flinke!"
Da jeg bagefter fortalte dem, "at de taler om den grusomme spanier", sagde de, at "det problem drejer sig om fodbold!" Det er derfor, jeg siger, at spørgsmålet om hymner er meget kompliceret, og at jeg foretrækker "Ode til glæden".
Sophia in 't Veld
(NL) Hr. formand, hr. Balkenende! Det slog mig lige før, at De under denne forhandling især høster bifald fra Det Socialistiske Parti (SP), Vlaams Belang, Haiders parti, den polske familieliga og euroskeptikerne fra Sverige og Danmark. Jeg syntes, det var værd at nævne.
Regeringens initiativer vidner om en bedrøvelig tomhed og mangel på ansvarsfølelse, hvad angår Europas fremtid. Med en minitraktat opnår vi et minidemokrati, miniengagement fra borgernes side, minislagkraft over for klimaændringer og terrorisme. Med en minitraktat bliver Europa en politisk dværg. De grundlæggende rettigheder bør kunne håndhæves ved domstolene.
Er Arbejderpartiet i den Nederlandske koalitionsregering virkelig parat til at ofre de grundlæggende rettigheder for at undgå en folkeafstemning? De nationale parlamenter bør afgjort inddrages i højere grad. Ikke ved en lammende procedure med rødt kort, men ved omsider at udvikle aktiv interesse og viden. Det er også muligt for dem nu, men det spekulerer de ikke over.
Endelig hører vi meget demagogisk sludder om en superstat. Lad os glemme det. Jeg hørte heller ikke Deres parti tale herom i forbindelse med Deres kampagne for forfatningen forud for folkeafstemningen. Eksempelvis sikkerhedsforanstaltninger mod terrorisme bør naturligvis træffes på europæisk niveau. Men det bør ikke ske i smug, sådan som det er tilfældet i øjeblikket, men i fuld åbenhed, på demokratisk vis og under anvendelse af flertalsafgørelser. Det er ikke nogen superstat, det er demokrati.
Premierminister Balkenende! Nederlandene kan bidrage langt mere til udviklingen i Europa. Vis det nu.
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Hr. formand! En af forudsætningerne for en succesrig fremtid for et forenet Europa er, at der udvikles en europæisk bevidsthed. Dét er defineret ved alt, hvad vi europæere har til fælles - en kristen historie og kultur, og en forståelse af, at kun sammen har vi en fremtid.
Vi skal huske, at vi ikke kan tvinge folk til at anlægge en europæisk identitet. Ingen lovsamling kan skabe en sådan identitet, selv ikke hvis den vedtages i en succesfuld atmosfære, endsige hvis det sker i et modvilligt klima. Det er netop ikke forfatninger, der skaber fællesskaber, men fællesskaber, der skaber forfatninger. Af den grund vil en europæisk forfatningstraktat ikke føre til fornyet vækst i den europæiske identitet, og der er ikke nogen idé i at føre krig for at forsvare den, især ikke, hvis det skaber unødige splittelser. Vi skal imidlertid sikre, at vores fælles historie fremhæves af flere begivenheder som det nylige topmøde i Samara. Vi har brug for, at verden oftere ser os som en samlet enhed. Vi skal tale med én stemme, for det er den eneste måde, hvorpå vi kan møde de udfordringer, vi står over for.
Jeg er fast overbevist om, at vi kan få dette til at lykkes, netop takket være vores fælles identitet, og dét er der ikke nogen lovgivning, der kan garantere.
Adrian Severin
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne sige til premierministeren, at forfatningstraktaten ikke drejer sig om at miste identitet, men om at organisere solidaritet på en retfærdig, effektiv og bæredygtig måde. De, der er imod den af identitetsårsager, er faktisk ikke bange for, at borgerne mister kontrollen med staten, men for, at staten mister kontrollen med borgerne.
I en verden med globaliserede markeder, kriminalitet og fattigdom skal EU være politisk og sammenhængende. Vi har derfor brug for den dobbelte legitimitet i EU som en union af stater og borgere og med dobbelt anvendelse af afstemninger med kvalificeret flertal.
De er sikkert enig i, at EU simpelthen ikke kan eksistere uden status som juridisk person, og at den ikke kan afgøre, om étlands-vetoretten er dens regel for beslutningstagning. Selv om vi accepterer, at subsidiaritet bør være et vigtigt princip i Unionen, bør vi også acceptere, at EU-lovgivning går forud for national lovgivning. Vi kan ikke forvente, at EU's borgere skal være loyale over for EU's institutioner, hvis deres grundlæggende rettigheder ikke er juridisk bindende.
Uden en social dimension vil den europæiske drøm simpelthen heller ikke komme i luften. Et socialt Europa er imidlertid ikke bæredygtigt uden en harmoniseret skattepolitik og EU-midler. I sidste instans kan man ikke forestille sig et økonomisk og socialt effektivt Europa uden en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Ved at tage dette aspekt i betragtning på en positiv måde vil De helt sikkert bygge bro mellem ønskerne hos Deres borgere og forhåbningerne hos andre europæere.
Jan Peter Balkenende
Hr. formand! Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentets medlemmer for de yderligere bemærkninger, der er føjet til det, der tidligere er sagt.
Jeg vil gerne indledningsvis have klaret en stor misforståelse. Jeg har lyttet til flere talere, herunder fru Kaufmann og hr. Voggenhuber, som talte om emner som nationalhymne, titlen som udenrigsminister og flaget, som om det var de afgørende punkter for Nederlandene.
Det er langtfra tilfældet. Jeg har tilkendegivet over for Dem, at det er et spørgsmål, om disse symboler - som er glimrende, og som jeg ikke har noget som helst imod - bør forankres i en forfatning. Det er blot eksempler i forbindelse med spørgsmålet om, hvorvidt vi vil arbejde på en forfatning, eller vi foretrækker en ændringstraktat. Det er det, det drejer sig om. Lad os blot hæge om vores symboler. Det er kun et spørgsmål, om de også skal indføjes.
Mit budskab var mere grundlæggende, hvilket jeg også tilkendegav. Jeg prøvede at imødegå nogle af de bekymringer, der eksisterer. Og jeg tilkendegav i mit indlæg, at vi bør tænke i baner som en traktatændring eller en subsidiaritetstest, foretaget af de nationale parlamenter. Jeg vil sige lidt mere herom om et øjeblik. Flertalsafgørelser i forbindelse med Europas beføjelser og indføjelse af udvidelseskriterierne, det var den slags emner, det drejede sig om. At reducere det til et spørgsmål om symboler er en karikatur af Nederlandenes synspunkt.
Jeg lyttede også opmærksomt til den bemærkning, der blev fremsat om nationalisme. Jeg forstod ikke bemærkningen. Under debatterne i det nederlandske andetkammer, også efter nejet, har jeg gjort det helt klart, at vores fremtid ligger i Europa. Jeg har sendt et positivt budskab om Europas betydning for den enkeltes liv. Vi kan ikke klare os uden Europa. Det har altid været mit budskab, og jeg ønsker følgelig ikke at blive sat i forbindelse med rent nationalistiske tendenser.
Det blev også hævdet, at Europa udelukkende skulle dreje sig om økonomi. De refererede naturligvis hertil, hr. formand. Alle hævder bestemte ting. De refererer til en ung mediepersons handlinger. Jeg vil gerne på ny erindre om, at jeg, da Nederlandene havde formandskabet i EU, gentagne gange påpegede, at Europa er langt mere end marked og mønt. Husker De, hvordan jeg på det tidspunkt tog initiativ til afholdelse af en konference om værdier i Europa? Jeg rejste ved den lejlighed spørgsmålet om, hvad der gør os til europæere. Hvilke fælles motiver har vi? Hvad gør Europa til dette kontinent? Det er mit inderlige ønske, at debatten om værdierne i Europa videreføres. Vi kan ikke undvære den debat. Kom så ikke og sig, at det kun drejer sig om økonomi.
Når vi overvejer Europas fremtid, drejer det sig om, hvilken udfordring vi egentlig står over for. Fru Martens fra Nederlandene fremførte en væsentlig bemærkning i den forbindelse. Hvad er egentlig idealet? Hvad vil vi opnå sammen? Det fører til en række konkrete spørgsmål, og de er også blevet rejst her i Europa-Parlamentet.
Jeg kan ikke komme ind på alle spørgsmålene. Der er simpelthen for mange, og tiden er også begrænset. Men lad mig pege på et par emner. Et af de forhold, der har været fremme, er spørgsmålet om beføjelser og om subsidiaritet. Det er min faste overbevisning, at vi må gøre det helt klart, hvad vi mener. Hr. Duff udtrykte det egentlig klart, nemlig at Unionen kun har de beføjelser, medlemsstaterne indrømmer den. Det bør vi fastslå klart og utvetydigt. Derefter rejser sig spørgsmålet om subsidiaritet og proportionalitet i forbindelse med udøvelsen af disse beføjelser.
Naturligvis spiller de nationale parlamenter en rolle i den sammenhæng. Det sker også i Nederlandene. Førstekammeret og andenkammeret samt fællesudvalget har beskæftiget sig med, hvad der hører hjemme i Europa, og hvad der ikke gør. Det styrker i allerhøjeste grad engagementet.
Alt for længe undgik man og udskød man som bekendt debatterne. Det er også det synspunkt, vi anlægger nu for at sige, at de nationale parlamenter bør involveres fuldt ud i det, der sker i Europa. Og er der kritikpunkter, bør de frem i lyset.
Vi har eksempelvis fremført bemærkninger om harmonisering af strafferetten i forbindelse med bekæmpelse af produktefterligninger. Hr. Frattini har involveret sig heri. Det er et anliggende, man bør drøfte med hinanden. På den måde kan de nationale parlamenter operere. Det gælder også i videre forstand, at det er godt, at subsidiaritetsspørgsmålet også tages op i de nationale parlamenter.
Lad os undgå, at de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet kommer til at stå stejlt over for hinanden. De har forskellige beføjelser, og De spiller Deres egen rolle i demokratiet. Lad os ikke betragte det som et svaghedstegn, men som et tegn på styrke.
Dernæst vil jeg gerne nævne kriterierne for forsyningspligtydelser. Hr. Van den Berg talte herom og stillede også andre spørgsmål. Det er min faste overbevisning, at der er brug for en afklaring. Vi kan diskutere, hvordan det skal gøres. Samtidig ser jeg hr. Maaten - vi kender hinanden godt fra den tid, hvor vi begge sad i kommunalbestyrelsen i Amstelveen, en by tæt på Amsterdam, så længe har vi kendt hinanden. Jeg forstår udmærket, hvad De siger om det indre marked. Vi må naturligvis overveje disse konsekvenser. Men jeg vil så for mit vedkommende gerne sige, når vi taler om pensionssystemer, pensionsfonde og undervisningsfaciliteter, at vi nøje bør undersøge, hvordan det indre markeds principper virker på disse områder. Der er brug for afklaring, hvad dette angår, og vi kan naturligvis drøfte nærmere, hvordan den tilvejebringes.
Jeg forstod så udmærket, hvad der blev sagt om chartret om grundlæggende rettigheder og dets betydning. Det er helt berettiget, for de grundlæggende rettigheder indgår også i de værdier, hr. Daul talte om. Det er blot et spørgsmål - og jeg stiller selv spørgsmålet - om chartret bør indføjes i en forfatning, eller om man kunne anvende andre metoder. Vi må finde en løsning, hvad dette angår. Jeg har lyttet opmærksomt til Deres indlæg, og jeg har hørt, hvor vigtigt Europa-Parlamentet mener, emnet er.
Det var en fornøjelse at lytte til hr. Dehaene. Jeg værdsætter hr. Dehaenes store engagement i forbindelse med udarbejdelsen af forfatningstraktaten og i forbindelse med Det Europæiske Konvent, og vi har også ofte gennemdrøftet emner med hinanden. Jeg glæder mig også over, at De har forståelse for den situation, vi nu engang står i, når befolkningen har sagt nej ved en folkeafstemning. De anførte også, hvad der kræves for at finde løsninger. Hertil vil jeg gerne sige, at vi nok bør indtage en lidt mere pragmatisk holdning, sådan som hr. Maaten påpegede, men naturligvis fastholde de idealer, vi har fælles.
Når vi frem til en sådan løsning, må vi tage hensyn til holdningerne på begge sider. Det er netop baggrunden for, at jeg i dag her i Europa-Parlamentet har gentaget, at det er nødvendigt, at vi ser ud over de eksisterende holdninger, at vi bør undgå blokdannelser i Europa, og at dette efter min opfattelse kan sikres ved en ændringstraktat. Jeg tror, det i så fald vil være muligt hurtigt at finde løsninger.
Der er fremført mange bemærkninger, som jeg har vanskeligt ved at komme ind på her, men jeg har noteret mig dem. Jeg lyttede opmærksomt til hr. Barón Crespo. De talte om nationalhymner - og lad det være min afsluttende bemærkning. De henviste til den nederlandske nationalhymne, het Wilhelmus, hvori De ganske rigtigt finder sætningen "de koning van Hispanje heb ik altijd geëerd" (jeg har altid agtet og æret den spanske konge).
At der i sin tid blev indføjet, at "jeg har altid agtet og æret den spanske konge", skyldtes, at Spanien var involveret i ganske andre ting i Nederlandene, hvilket førte til en uafhængighedskamp og 80 års krig. Hvor er det en storslået tid, vi lever i, hvor vi for første gang i Europas historie oplever fred og sikkerhed, og hvor vi kan drøfte ting i fordragelighed.
Jeg husker tydeligt, da jeg var i Madrid og besøgte det kloster, hvor Filip II opholdt sig. Det var interessant, ud over vores version af historien, at høre den spanske version. Det er det, der er så positivt ved Europa, at vi kan være forskellige. Europa er et kontinent, som er præget af forskellighed, men der er også brug for enhed. I mine øjne udmærker Europa sig netop ved denne kulturelle og religiøse mangfoldighed. Det har gjort Europa stærkt.
Når det gælder de idealer, vi står for, vil jeg gerne opfordre til, at vi benytter os af det, der har gjort Europa stærkt - menneskerettigheder, demokrati og arbejdet for sikkerheden. Lad os holde os klart for øje, at dette bør være en fælles bestræbelse. Lad os anerkende de nationale parlamenters beføjelser, og lad os give Europa-Parlamentet mulighed for fuldt ud at gøre, hvad der skal gøres.
Jeg oplever det altid som utroligt frugtbart at være her, for Europa-Parlamentet er symbolet på et forenet Europa. Jeg tror, det er nyttigt, at nationale politikere indleder en debat med Dem. Jeg har oplevet dagens debat med Dem som usædvanligt frugtbar. Naturligvis behøver vi ikke være enige med hinanden om alt, og naturligvis tager jeg også imod kritik. Men der er mere, der forener os, end der skiller os.
Lader vi os lede af den europæiske drøm, vil det utvivlsomt lykkes os at finde løsninger på de problemer, der er opstået. Sammen kan vi gøre en forskel, sammen kan vi arbejde på en sådan løsning.
(Bifald)
Formanden
I Parlamentet mener vi ikke, at begrebet nationalisme skulle have været anvendt i dag, for det er der ikke grundlag for. Jeg vil gerne på alle medlemmernes vegne takke Dem oprigtigt, fordi De var til sted i dag, jeg ønsker Dem succes med Deres politik, så vi finder en måde til at bevare substansen i forfatningen - de nødvendige reformer og de værdier, vi stræber efter. Jeg takker også næstformanden i Kommissionen, hr. Frattini, samt statsminister Gloser.
Forhandlingen er afsluttet.
