En ny flerårig budgetram för ett konkurrenskraftigt och hållbart Europa för alla (fortsättning på debatten) 
Talmannen
Vi fortsätter nu med debatten om betänkandet av Salvador Garriga Polledo om en ny flerårig budgetram för ett konkurrenskraftigt och hållbart Europa för alla.
François Alfonsi
(FR) Herr talman! Salvador Garriga Polledos betänkande är en ambitiös, framåtblickande sammanfattning, och jag tackar honom och gratulerar honom till hans arbete.
Hans betänkande innehåller krav på ökade medel för att unionen bättre ska kunna genomföra sina målsättningar enligt Lissabonfördraget. Med kraft väcks frågan om egna medel och därmed också frågan om huruvida vår institution är fri i sitt grundläggande politiska agerande när den röstar om sin budget. Det föreslås att gemensamma politikområden ska utökas och utvidgas, framför allt sammanhållningspolitiken, som i det förflutna i hög grad bidragit till att göra EU till en modell för samarbete och förståelse mellan folk, och som kan fortsätta att göra det i framtiden.
Med den kommande fleråriga budgetramen kommer sammanhållningspolitiken, enligt Europaparlamentets mening, att kunna gå in i en ny fas genom att en mellankategori skapas för regionerna. Vi föreslår alltså ett nytt paket för denna fond, som stärker de lika möjligheterna för alla våra europeiska territorier, oavsett deras ekonomiska förflutna, oavsett deras handikapp jämfört med mer utvecklade regioner och oavsett hur sårbara de är för den ekonomiska kris som vi just nu upplever eller en kris som vi kan komma att ställas inför i framtiden.
Sammanhållning mellan EU:s olika territorier är ett centralt, strategiskt mål som EU:s hela framtid är beroende av. De förslag som lagts fram är steg i rätt riktning, och om de följs av handling kommer goda grunder att läggas för framtiden.
Omröstningen om Salvador Garriga Polledos betänkande blir ett enkelt val - det handlar om att välja ett Europa som går framåt, ett val som görs av dem som bortser från politisk tillhörighet och tror på Europas framtid.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! I denna tid av allvarlig ekonomisk kris i euroområdet, till följd av nyliberal politik och bristande solidaritet och ekonomisk och social sammanhållning, är det oacceptabelt att man inte förespråkar ett avståndstagande från och en förändring av EU:s politik och dess finansiella resurser.
När vi genomgår en ekonomisk och social kris är en av våra största utmaningar att komma fram till en ny flerårig budgetram där EU-budgeten för ekonomisk och social sammanhållning ökas avsevärt, samtidigt som de obligatoriska nationella bidragen minskas till som mest 10 procent av vad som föreslås, särskilt för länderna med de största ekonomiska svårigheterna. Det måste vara en ram som innefattar ett åtagande om investeringar, om offentliga tjänster, om produktionsstöd, om skapande av arbete med rättigheter och om utrotning av fattigdom, sociala orättvisor och all slags diskriminering, särskilt på grund av kön. Vi måste också främja fred, samarbete och utvecklingsstöd och kraftigt dra ned på utgifterna för militären och utlandsrepresentationen.
Av alla dessa skäl anser vi att detta betänkande inte alls är vad som behövs för en bättre, rättvisare framtid för EU och dess medborgare.
Talmannen
Mina damer och herrar! När jag tar över ordförandeskapet för det här sammanträdet förstår ni säkert alla att jag vill uttrycka min sorg och bestörtning över Jorge Semprúns bortgång för några timmar sedan, vid 87 års ålder.
Vi hyllar Jorge Semprún som en person som satt fängslad i koncentrations- och utrotningslägret Buchenwald och som kämpade mot nazisternas styrkor i Frankrike och mot Francos diktatur i mitt land Spanien.
Vi hyllar också den framstående politiskt engagerade författaren, som bl.a. medverkade i vårt program för det europeiska bokpriset, och den övertygade Europavänliga politikern.
Jag sörjer hans död både som kollega och som vän, och jag tänker be talman Jerzy Buzek att sända hans familj och den spanska regeringen ett budskap om uppriktigt deltagande och stöd, som jag är säker på att alla här står bakom.
(Applåder)
Lorenzo Fontana
(IT) Herr talman! Det är ingen tvekan om att vi står inför ett av de mest kritiska ögonblicken i EU:s ekonomiska historia. Just av det skälet har det utskott som vi lyckats inrätta under detta år definitivt haft en väsentlig roll.
Vi har inga förutfattade meningar mot en ökning av budgeten, men vi anser att vi måste undersöka var nedskärningar kan göras. Det står klart att vi måste skära i EU-budgeten, för det händer tyvärr att EU-medel inte används på rätt sätt. Och kanske är det just det sätt på vilket dessa medel används som gör att många EU-medborgare inte längre är så övertygade om att EU är värdefullt.
För att nämna ett exempel vill vi fästa er uppmärksamhet på de medel som går till utvidgningspolitiken - ibland vet vi inte var de hamnar. Vad kan sägas om de oändliga belopp som spenderas på integration och som åstadkommit så lite? Vissa skötsamma regioner får heller inte tillgång till medlen, som sedan beviljas andra regioner som antingen inte utnyttjar dem alls eller utnyttjar dem på ett bristfälligt sätt eller för syften som inte är helt legitima.
Vi vill att denna fråga ska ägnas största möjliga uppmärksamhet och att åtgärder - även hårda sådana - ska vidtas så att EU kan återupprätta sin trovärdighet.
Frank Vanhecke
(NL) Herr talman! Jag får givetvis begränsa mig till några grundläggande kommentarer.
För det första kan jag inte någonstans i betänkandet, trots dess omfattning, hitta ett enda seriöst försök att lägga fram förslag till strukturella besparingar, exempelvis avskaffande av vad som enligt min mening är fullständigt överflödiga EU-institutioner, t.ex. Europeiska ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och en hel del europeiska byråer av olika slag. Inte heller har det gjorts något som helst försök att ställa frågan om huruvida det inte vore klokare av EU att begränsa sig till ett antal noggrant definierade kärnuppgifter. Tvärtom.
För det andra bävar jag verkligen inför de upprepade förslagen om att EU bör införa sina egna skatter, eller utfärda europeiska statsobligationer, som förr eller senare måste återbetalas av någon. I betänkandet antyds att åtgärder av det slaget inte skulle öka det totala skattetrycket på medborgarna, vilket givetvis är lögn och bedrägeri av värsta slag. För övrigt skulle det ytterligare underminera det sista spår av tillsyn och kontroll som medlemsstaterna utövar över EU-institutionernas utgiftsdiarré.
Det är de viktigaste skälen till att jag verkligen inte kan stödja detta betänkande.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Herr talman! De utmaningar som EU står inför i dag kräver ett bestämt och konsekvent gensvar på EU-nivå. Det gensvaret utgörs av 2020-strategin, ett instrument som skapats för att EU ska kunna återhämta sig och få tillbaka sin styrka. I det betänkande som presenteras i dag placeras 2020-strategin i centrum för nästa fleråriga budgetram som är under utarbetande, tillsammans med den nya situation som är resultatet av de behörighets- och politikområden som föreskrivs i Lissabonfördraget.
Vid en tidpunkt när många medlemsstater står inför besvärliga skattemässiga justeringar måste EU-budgeten, varav 95 procent går till investeringar, ge ett mycket högt europeiskt mervärde. I betänkandet krävs att två oerhört viktiga områden av EU-politiken - den gemensamma jordbrukspolitiken och sammanhållningspolitiken - ska ligga kvar på åtminstone dagens nivåer. Anslagen inom dessa politikområden måste baseras på nya kriterier som säkrar ett korrekt utnyttjande av medlen för att åstadkomma största möjliga effektivitet och överensstämmelse med konvergens- och sammanhållningskriterier.
Transport- och energipolitiken måste stärkas. Anslagen till forskning och utveckling, både på EU-nivå och på nationell nivå, måste bidra till framsteg inom all EU-politik. Sjuårsperioden, den nya struktur som föreslås och ökad flexibilitet ger större trygghet när det gäller att genomföra och anpassa sig till förändrade prioriteringar. För stabilitetens skull måste systemet med EU:s budgetmedel tas under nytt övervägande, så att dagens nationella bidrag ersätts med EU-medel.
Europeiska rådet antog nyligen ambitiösa mål för EU:s utveckling. Rådet måste också godta att den femprocentiga budgetökning som föreslås i betänkandet är minimivillkoret för att dessa mål ska kunna nås. Den kommande fleråriga budgetramen måste genomföras med hjälp av ett system för ekonomisk styrning som säkrar den finansiella stabilitet som krävs för genomförandet av EU-politiken. Jag vill gratulera föredraganden Salvador Garriga Polledo.
Eider Gardiazábal Rubial
(ES) Herr talman! Jag vill inleda mitt anförande med att berömma det arbete som utförts av föredraganden och alla ledamöter i det särskilda utskottet för de politiska utmaningarna och budgetmedlen för en hållbar Europeisk union efter 2013. Framför allt måste jag berömma deras beslutsamhet under det gångna året att sträva efter att nå en majoritetsöverenskommelse och majoritetsstöd i parlamentet för ett betänkande som det som läggs fram i dag. Betänkandet är den färdplan som EU måste följa om vi vill nå de politiska, ekonomiska och sociala mål vi har satt upp, och också om vi vill klara de utmaningar vi kommer att ställas inför under kommande år. Det här är det manus vi måste följa för att ta oss ur krisen och se till att vår tillväxt är intelligent, hållbar och integrerad, såsom anges i Europa 2020-strategin.
Om vi håller med om att EU:s värde är mycket större än summan av de 27 medlemsstater det innefattar, om vi vill ha ett ansvarsfullt jordbruk av hög kvalitet, om vi vill nå millennieutvecklingsmålen, om vi vill hjälpa våra grannar i Medelhavsområdet med deras övergång till demokrati, om vi vill fortsätta att satsa på forskning och innovation, om vi vill fortsätta att bekämpa klimatförändringar och satsa på utbildning och Erasmusstipendier, om vi fortfarande tror på sammanhållningspolitiken som ett verktyg för hållbar utveckling och solidaritet mellan våra länder, och om vi fortfarande stöder t.ex. transeuropeiska energi- och transportnät - kort sagt, om vi vill ha mer Europa - då måste vi kräva en större budget för EU.
Därför varnar vi i detta betänkande för att vi utan tillräckliga medel inte kommer att kunna nå de mål vi har satt upp. Vi vet att en del rådsmedlemmar inte vill öka budgeten - det har vi sett här. Det har de inte velat under konjunkturuppgångar heller. Nu säger de att det beror på krisen, men de ville ha nedskärningar även under förhandlingarna om den gällande budgetramen. Det är därför vi ber rådet att, om det inte vill ha denna budgetökning, tala om för oss vilka mål det vill att vi inte ska nå.
I det här betänkandet beskriver vi inte bara den politik vi vill föra på olika områden. Vi visar också hur den ska finansieras, och vi för en diskussion om egna medel. Den diskussionen, som syftar till att få slut på den falska debatten om nettobetalare, handlar om att få till stånd finansiering utan allmosor och utan undantag - finansiering som är rättvis. Vi har lagt fram flera förslag om hur det ska gå till, men jag föredrar ett av dem, och Janusz Lewandowski vet mycket väl vilket det är: skatten på finansiella transaktioner eller Robin Hood-skatten, som den kallas i många av våra länder. En sådan skatt skulle göra det möjligt att få in mellan 200 och 300 miljarder euro. Det är en skatt som bestraffar spekulanter och skulle tvinga alla som har skott sig på att spela hasard med våra pengar att betala. Det är en skatt som skulle öka öppenheten och minska finansspekulationen och, framför allt, en skatt som inte skulle drabba medborgarna, eftersom den skulle tvinga dem som direkt bär ansvar för krisen att betala för sina utsvävningar.
Det är egentligen bara en sak vi ber er om: att sikta högre. Vi ber er att sikta högre för att se till att det europeiska projektet kan gå vidare och inte kör fast, för det skulle kosta oss vår framtid.
Alexander Alvaro
(DE) Herr talman! Jag föddes i EU 1975, och det har präglat mitt politiska liv. Därför smärtar det mig desto mer att tvingas leverera en kalldusch i denna fråga.
När det talas om ökningar måste diskussionerna leda till ett övervägande kring det korrekta utnyttjandet av medlen. Betänkandet är visserligen ambitiöst i sin strävan att få stöd från en så stor majoritet som möjligt i parlamentet, men jag anser att det i sin nuvarande form saknar ambitioner när det gäller de mål och syften som eftersträvas.
Jordbruks- och strukturbudgetarna lämnas orörda. Man vill däremot ha mer pengar till forskning och utveckling. Den enda lösning som parlamentet kan komma på är mer pengar, vilket också framgår av betänkandet, men det anges inte tydligt var pengarna ska komma från. Vi hör tal om unionens ”egna medel”, men det har inte definierats vad det egentligen rör sig om för medel.
Om folk verkligen på allvar ville ha strukturreformer kunde de t.ex. ha anammat förslaget från David Cameron om att gå till rådet och säga: Finansieringen ska frysas, men vi kräver att outnyttjade medel ska kunna överföras till nästa budgetår, så att vi kan fortsätta att spendera dem på livskraftiga projekt och spara pengar.
EU:s livskraft i framtiden bör inte mätas i decimaler. I det avseendet är jag inte bara lite besviken på det här betänkandet.
Derk Jan Eppink
(EN) Herr talman! I morse kom Joseph Daul rusande för att tala här i plenum om behovet av en större EU-budget, men han sprang så fort att han tappade andan och måste sluta tala. Det åskådliggör på ett utmärkt sätt debatten om den fleråriga budgeten.
EU-budgeten är fastställd till omkring 1 procent av EU:s BNP, men kommissionen och parlamentet säger att det inte är tillräckligt och vill ha mer pengar. Men EU kan inte göra slut på de pengar som finns; miljardtals euro i regionala sammanhållningsfonder går inte åt. En del pengar måste betalas tillbaka till medlemsstaterna. Så varför behöver ni mer pengar om ni inte kan göra slut på de pengar ni har?
Men så har vi några ”Pavlov” här i parlamentet: Martin Schulz, Joseph Daul och Guy Verhofstadt, som alla är frånvarande nu - de har försvunnit i stället för att vara här och tala om att inrikta budgeten på kvalitet i stället för kvantitet, exempelvis genom att begränsa regional- och sammanhållningsfonder till de fattigare medlemsstaterna och därmed spara 30 procent på dessa fonder, pengar som kan satsas på innovations- och framtidsorienterad politik. Men jag är säker på att alla Pavlov i EU på nytt kommer att springa in i Europeiska rådets tegelvägg senare i år.
Isabelle Durant
(FR) Herr talman! Som redan har sagts står det klart att de nationella budgetarna har svårigheter av olika skäl - både samma och olika skäl, men i samtliga fall förvärrade av krisen. Budgetsituationen måste ses över i vart och ett av våra länder, oavsett hur regeringsmajoriteten ser ut.
Vi har två alternativ. Det ena är att agera på egen hand och försöka få ihop utgifter och inkomster, varvid i vissa fall - enligt vad jag har hört - åtstramningar hyllas som ett självändamål och kännbara nedskärningar görs i de offentliga utgifterna och sociala förmånerna. Därigenom förvärras situationen för medborgarna.
Jag skulle förespråka det andra alternativet, nämligen att förena våra budgetansträngningar och se till att budgetsolidariteten fungerar genom att spela ut kortet med de egna medlen, främst genom en skatt på finansiella transaktioner. Det är syftet med den budgetsamordning vi vill åstadkomma genom denna konventliknande konferens, ett förslag som vi lagt fram för rådet under förlikningsförfarandet och som vi har upprepat i detta betänkande.
Vi måste samarbeta - EU, nationella parlament och regeringar - för att komma fram till en gemensam hållning i utgifts- och budgetfrågor. Vi kan inte både ha kvar kakan och äta upp den - vi kan inte göra nedskärningar och samtidigt satsa på infrastruktur. Det går inte att bidra mindre men få mer. Jag anser att denna konventliknande modell för dialog mellan regeringar, EU, nationella parlament och Europaparlamentet är det rätta sättet att på nytt bygga upp förtroendet för EU, både nu och på längre sikt.
Cornelis de Jong
(NL) Herr talman! Det här är ett mycket dåligt betänkande som förtjänar att omedelbart kastas i papperskorgen. Just nu, när människor överallt står inför oerhört smärtsamma åtstramningsåtgärder, är det för galet för att vara sant att vi i EU föreslår att ännu mer pengar ska spenderas. Tänk att vi agerar så när det skulle kunna se ut på ett helt annat sätt: inget mer slöseri med pengar, ingen finansiering till cykelbanor och crêperier i ett land som Nederländerna. Vi bör koncentrera våra strukturfonder på de fattigaste länderna och bara på innovativa projekt av Europaomfattande betydelse i övriga medlemsstater.
Enligt betänkandet bör allt förbli som det är: mer pengar har begärts för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, inga reformer av strukturfonderna har föreslagits, det finns inga konkreta förslag för ökad effektivitet. Parlamentet borde skämmas, särskilt gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa och Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater). Medan - märk väl - Mark Ruttes regering i Nederländerna lämnar de sjuka och funktionshindrade ute i kylan har samma grupper här i parlamentet ett glödande hål i fickorna. Åtstramningsmästare hemma, storslösare i Bryssel. Detta är skandal!
Claudio Morganti
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill framhålla flera saker i detta viktiga betänkande, till att börja med EU:s inkomstsystem.
Vid det här laget står det klart att dagens mekanism har för många motsägelser, varav den mest kända är Storbritanniens korrigeringsmekanism. Flera andra korrigeringar och kompensationer har därefter lagts till, vilket gör EU:s inkomstmekanism helt och hållet orättvis och allt annat än tydlig.
I det här skedet vore det bättre att övergå till ett direktinkomstsystem baserat uteslutande på medlemsstaternas bruttonationalprodukt, eller till en gemensam och enhetlig inkomstform, t.ex. mervärdesskatt. EU-medborgarna får givetvis inte utsättas för ytterligare bördor, och EU bör inte heller ersätta medlemsstaternas skattepolitik, som måste förbli självständig och helt och hållet suverän på det här området.
I betänkandet fastställs olika prioriteringar, varav några är viktiga och andra mindre viktiga, men de är i samtliga fall mycket kostsamma. Vi kan skaffa fram medel med hjälp av instrument som projektobligationer och euroobligationer, men de måste omfattas av oerhört stränga villkor så att det inte riskerar att uppstå ytterligare skulder, vilket vore farligt.
Som ledamöter av Europaparlamentet kan vi omedelbart bidra till att förbättra EU:s finanser. Vi måste äntligen välja en enda plats för parlamentets arbete, vilket skulle ge besparingar på tiotals miljoner euro varje år. Det här är inte demagogi utan bara ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Diane Dodds
(EN) Herr talman! Guy Verhofstadts förlöjligande av den brittiska regeringen när han lät oss ta del av sin logik i frågan om varför Storbritannien bör överlåta mer pengar och mer makt till EU var ytterligare ett bevis för det uppenbara förakt som vissa här i kammaren känner för Storbritannien, dess nationella regering och dess medborgare. Vad Guy Verhofstadt glömde att nämna är att det finns andra besparingar att göra för Storbritannien. Företag som tvingas lägga 30 miljoner brittiska pund på att rätta sig efter EU-föreskrifter skulle kunna spara de pengarna genom att återta kontrollen från EU. Brittiska fiskare skulle hemskt gärna vilja ha de 3,3 miljarder punden i sina fickor - värdet av den fångst som går förlorad när EU låter andra länder fiska på deras territorialvatten.
Janusz Lewandowski, du säger att EU-budgeten inte handlar om att duplicera en nationell budget. Men den kan inte skiljas från medborgarnas verklighet. I dag är det brittiska bidraget 6,4 miljarder brittiska pund, vilket stiger till över 10 miljarder brittiska pund om rabatten försvinner. De pengarna kan bara fås fram genom högre skatter, nedskärningar i fråga om tjänster, skolor ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Othmar Karas
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi måste ställa oss själva fem frågor:
För det första: Vilken budget behövs för 2020-strategin för tillväxt och sysselsättning?
För det andra: Vilken budget krävs i en valutaunion?
För det tredje: Vilka möjligheter har vi att göra besparingar?
För det fjärde: Vilken budget behövs för Europas förenta stater?
För det femte: Vilken roll ska Europa 2020-strategin spela? Vill vi spela någon roll över huvud taget?
Vi i Europaparlamentet tar vårt ansvar på allvar. Vi talar klarspråk. I Österrike har vi ett talesätt: Om du inte betalar kommer orkestern inte att spela. Vi vill nå våra mål, fullgöra våra skyldigheter, anta utmaningarna och hålla våra löften. Fler funktioner, bättre konkurrenskraft, mer hållbar tillväxt, fler arbetstillfällen, mer forskning och ytterligare integration kan inte åstadkommas med mindre pengar och utan en finansiell översyn, utan en utvärdering av hur medel betalas ut i dag och utan egna medel.
Mer Europa kommer också att ge möjligheter till besparingar i medlemsstaterna. Mer Europa kommer också att ge ökad effektivitet och är vår lösning med avseende på globaliseringen, framtiden och utlandsskulden.
Vad är det vi vill? Vi vill inte frysa budgeten. Den som försöker frysa budgeten kommer att skada EU och försämra vår förmåga att fullgöra våra skyldigheter gentemot medborgarna. Vi vill införa en transaktionsskatt som utgör våra egna medel, anta utmaningarna och rätta oss efter fördraget i stället för att stoppa huvudet i sanden. Det är vår strategi. Låt oss sätta bollen i rullning och rösta för det här betänkandet.
Ivailo Kalfin
(BG) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Huvudtemat i Salvador Garriga Polledos betänkande är inte finanser utan politik. Jag vill tacka honom och Jutta Haug, liksom alla kolleger i utskottet, för att de haft detta som sin huvudsakliga utgångspunkt under det arbete som pågått under hela året. Ekonomiska medel är bara ett sätt att nå målen. Politiken är det viktiga och det som måste betonas när nästa budgetram diskuteras.
Vi vet alla att det görs budgetnedskärningar i alla EU:s medlemsstater. Det kommer att fortsätta under kommande år. Nedskärningarna ingår i insatserna för att ta oss ur krisen. Men vi får inte glömma att detta även har EU-aspekter: planen för ekonomisk utveckling, finansmarknadsregleringarna för att förhindra en ny kris, de åtgärder som för närvarande diskuteras när det gäller ekonomisk styrning i EU och EU-åtgärder som bara gör de nationella åtgärderna effektivare. Därför är det olämpligt att nationella åtgärder som syftar till att åtgärda krisen och dess konsekvenser kolliderar med EU-åtgärder.
Att ingå i EU ger mervärde. Mervärde och solidaritet är inte bara tomma ord. Att förklara för nederländska skattebetalare att deras avgifter till EU ökar är inte detsamma som att förklara för bulgariska eller polska jordbrukare att det bidrag de får är tre gånger mindre och att de tvingas konkurrera på samma konkurrensutsatta marknad. Det är inte lätt att rikta anklagelser mot grekiska skattebetalare, som genomgår en oerhört svår tid just nu därför att det europeiska finanssystemet fick en enorm summa pengar från Grekland för bara några år sedan.
Solidaritet har särskilda aspekter. De aspekterna hänger också samman med de prioriteringar som EU fastställt för de kommande åren. Inget genombrott kan nås i fråga om forskning, energi, transport, ekonomisk styrning eller digital teknik om inte dessa sektorer får stöd av gemensam EU-politik.
Vi måste definitivt också överväga hur dagens EU-budget kan förändras. Den innehåller ju reserver som måste begäras. Men jag ska ge er ett exempel. Reserverna kan inte ställas till förfogande genom att exempelvis all politik eller alla mål som rör energieffektivitet, transport och så vidare införlivas med sammanhållningspolitiken. Att ta medel från befintliga program tillgodoser inte behovet av nya resurser om vi vill sätta upp nya mål för EU och om vi vill att den europeiska integrationen ska ge ett verkligt mervärde, även för skattebetalarna, som med rätta håller uppsikt över vartenda öre som går till EU-budgeten.
Därför måste vi också se EU-budgeten som en del av ett system, både för ekonomisk styrning och för förvaltning av den gemensamma valutan. Minimiökningen på 5 procent, som ifrågasätts, är inte tillräcklig för att alla dessa frågor ska kunna lösas. Därför måste vi också ställa frågor om europeiska projektobligationer, euroobligationer och andra finansieringsmetoder.
Marit Paulsen
Herr talman! Jag måste säga att under alla mina år i det här parlamentet så är SURE-utskottets arbete det roligaste, det mest visionära, kort sagt det roligaste: det är roligt, det är vackert. Allt det nödvändiga och allt det goda för Europas framtid finns med.
Dock är jag själv personligen oerhört oroad över det vi inte gjorde, och det är att göra prioriteringar. Man har tagit till sig alla nya utmaningar, men man har också bibehållit allt det gamla. Det kanske inte är möjligt att göra både och. Vi borde ha prioriterat, vi borde ha prioriterat väldigt mycket hårdare, men det som är allra mest oroande i sammanhanget är att vi har överlåtit prioriteringarna åt ministerrådet. Det är inget arv för framtiden, mina vänner.
Martin Callanan
(EN) Herr talman! Allmänheten, de hårt arbetande skattebetalare över hela Europa som faktiskt tjänar de pengar som så många här är så ivriga att få spendera, vill att EU ska göra mindre och göra det bättre. De vill ha en liten EU-budget som tar hänsyn till att vi, oavsett vad vi tycker om det, lever i åtstramningstider. De vill att EU ska fokusera på de mycket få områden där det faktiskt kan ge ett mervärde och lämna den övriga verksamheten till våra medlemsstater. Tyvärr föreslås inget av detta i det här betänkandet.
Låt oss tala klarspråk: förslaget om en femprocentig ökning är fullständigt oacceptabelt, och detsamma gäller tanken på så kallade egna medel - det är bara ett försök från EU:s sida att få mer makt. Budgeten bör moderniseras, och medel bör omfördelas till program som faktiskt ger fördelar i framtiden och inte syftar till att dölja tidigare misslyckanden. Finansieringen av insatser för att rädda euron bör överlåtas till de länder som faktiskt ville ansluta sig till euron från början. De av oss som varnade för att det var ett misstag bör inte tvingas att bidra.
Utskottet hade chansen att föra fram många av dessa konstruktiva och framtidssäkrade förslag, men man tog den inte. Inget av detta har blivit av, och parlamentet bör förkasta betänkandet.
László Surján
(HU) Herr talman! Det betänkande vi har framför oss är kanske det viktigaste under den här perioden. Europaparlamentet är först av institutionerna att sammanställa sina tankar om de kommande sju åren, men utan att det påverkar kommissionens rätt att lägga fram förslag. Det här är emellertid den enda möjligheten att undvika en skandal gällande vår rätt till samtycke som skulle tvinga oss att förkasta rådets förslag. Alla våra partner vet alltså vad Europaparlamentet vill, och de kan ta intryck av det i möjligaste mån.
Jag vill rekommendera mina kolleger två dokument som är värda att läsa innan ni börjar tänka på ren kritik: Lissabonfördraget och själva betänkandet. Stödet för egna medel är varken mer eller mindre än vad som föreskrivs i Lissabonfördraget. Budskapet om att EU-budgeten behöver ökas en aning ser jag som mycket viktigt. En aning betyder i det här sammanhanget att de 5 procent som föreslås även kommer att justeras för inflationen, vilket betyder att det inte är någon abnorm ökning vi talar om. Det handlar inte om att utgifterna för jordbruk eller sammanhållning ska öka utan om att de inte får minska.
Miklós Zrínyi, en kroatisk-ungersk författare som levde på 1600-talet, sade - vid den tiden med avseende på turkarna - ”skada inte ungrarna!”. Jag citerar honom och säger: Skada inte jordbrukspolitiken och skada inte sammanhållningspolitiken, för de som skadar dessa politikområden skadar inte bara ungrarna, rumänerna och slovakerna utan alla medborgare i de europeiska nationerna. Ju mindre väljarstöd en politiker har, desto mer hänvisar han till medborgarna. Jag menar att vi, som har stöd från en större politisk kraft, även företräder medborgarnas intressen, och det är därför vi säger: Skada inte jordbrukspolitiken och sammanhållningen!
Derek Vaughan
(EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden och ordföranden för deras arbete med det här betänkandet. Det framgår av dagens debatt om betänkandet att det kommer att bli strid i rådet om ett antal frågor, bl.a. den generella ökningen, den brittiska rabatten och de egna medlen. Ärligt talat tror jag att parlamentet har försökt komma fram till en del kompromisser, utom i frågan om den brittiska rabatten där ledamöterna från Storbritannien kommer att vara ensamma om sin åsikt.
I samband med långa, komplicerade och viktiga betänkanden som det här är det nästan oundvikligt med kompromisser, men jag välkomnar faktiskt en del av dem. Jag välkomnar kompromissen om varaktigheten och strukturen för nästa budgetram. Jag välkomnar också kompromissen om sammanhållningspolitiken. Jag anser att sammanhållningspolitiken är nödvändig om vi ska lyckas få till stånd arbetstillfällen och tillväxt i EU efter 2013. Därför behöver vi inför framtiden tillräcklig finansiering av sammanhållningspolitiken, åtminstone på samma nivå som i dag, om inte mer.
För att vara relevant för medborgarna måste nästa budgetram handla om sysselsättning och tillväxt. Därför behöver vi, vid sidan av en stark sammanhållningspolitik, även strategier för finansiering av forskning och utveckling på våra universitet och i våra små och medelstora företag. Åttonde ramprogrammet behöver därför tillräcklig finansiering för framtiden. Vi måste också satsa på vår infrastruktur i EU - det gäller t.ex. transport, energi och bättre bredband i många landsbygdsområden - och vi får inte glömma just våra landsbygdsområden.
För att kunna genomföra alla dessa strategier för sysselsättning och tillväxt behöver vi genomförandemekanismer. Dessutom behöver vi partner.
(Talmannen avbröt talaren.)
Riikka Manner
(FI) Herr talman, herr kommissionsledamot! Först och främst vill jag gratulera föredraganden till ett utmärkt betänkande och till hans utomordentliga arbete i det särskilda utskottet för de politiska utmaningarna och budgetmedlen för en hållbar Europeisk union efter 2013. Ett av de främsta målen för framtida budgetramar är att införa instrument för att genomföra Europa 2020-strategin på gräsrotsnivå. I detta betänkande finns en insikt om att det inte kommer att lyckas utan en sammanhållningspolitik och en jordbrukspolitik som är stabila och starka i budgethänseende. Sammanhållningspolitiken, exempelvis, är inte det enda faktiska instrument som ger oss möjlighet att utveckla innovationer och skapa arbetstillfällen och tillväxt. Reformer behövs, men vi kan också genomföra dem inom dessa politiska sektorer.
Jag vädjar därför till dig, Janusz Lewandowski, att se till att både regionalpolitiken och jordbrukspolitiken får behålla dagens budgetnivåer under den kommande budgetperioden, som parlamentet vill. Det gläder mig dessutom att man i betänkandet också tar hänsyn till regioner där förhållandena är särskilt svåra, t.ex. de glesbefolkade områdena i norr. De kommer också att behöva egna tilläggsbudgetar under den kommande budgetperioden.
Peter van Dalen
(NL) Herr talman! Nyckelordet för EU är ”förtroende”. EU-institutionerna i allmänhet, och Europaparlamentet i synnerhet, måste få tillbaka medborgarnas förtroende. Hur kan det åstadkommas?
För det första, inte med mer Europa eller mer pengar för Europa, utan med ett bättre Europa, ett Europa med ett mervärde. EU bör inte lägga sig i frågor som idrott eller turism som medlemsstaterna mycket väl kan ta hand om själva.
För det andra, låt sammanhållningsfondens medel gå till de verkligt fattiga regionerna i EU. Än i dag går 50 procent till rika medlemsstater som Tyskland och Frankrike. Det är oacceptabelt. Om vi får ordning på det här kommer vi att kunna tygla det onödiga slöseriet med pengar och fortfarande göra en nettovinst.
För det tredje, investeringar i framtidssäkrat jordbruk och industri. Garriga Polledo-betänkandet blev ett misslyckande. Allt och mer därtill har slängts i en stor gryta, och medborgarna förväntas smälta denna sörja. Smaklig måltid, men se upp så ni inte sätter i halsen.
José Manuel Fernandes
(PT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete, som har resulterat i ett betänkande som ger oss möjlighet till en bra start vid utformningen av en flerårig budgetram - en utmaning för kommissionen och rådet.
Det här är ett ambitiöst och samtidigt realistiskt betänkande. Jag hoppas att alla institutioner har dragit rätt slutsatser av den finansiella, ekonomiska och sociala kris som bara långsamt släpper sitt grepp om oss. En slutsats är tydlig för mig: bara ett enat EU som uppvisar solidaritet och en stärkt, harmoniserad och konsekvent ekonomisk styrning kan klara uppgiften att framgångsrikt möta de politiska utmaningar vi har framför oss.
Vi behöver mer och bättre Europa. Vi måste prioritera unionsmetoden i stället för den mellanstatliga metoden. Vi måste öka budgeten.
Vi har enats om Europa 2020-strategin; dess prioriteringar är tydliga och dess mål mätbara. Den kommer att vara vägledande för kommande budgetramar. Denna strategi kan dock bli framgångsrik bara om det finns en budget som motsvarar verksamheten inom dess ramar - dess målsättningar. Den fleråriga budgetramen måste därför få den ekonomiska uppbackning som krävs för att nå upp till den ambition och det åtagande som präglar Europa 2020-strategin. Sammanhållningspolitiken är också ett resultat av solidaritetsprincipen. Det är viktigt att denna sammanhållning är ekonomisk, social och territoriell, och att den ger de fattigare regionerna ett uppsving.
Jag anser därför att det är väsentligt att finansieringen för sammanhållningspolitiken ligger kvar på åtminstone samma nivåer, vilket även gäller finansieringen för den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är också viktigt att gå mot en flerårig budgetram där mer än 80 procent av medlen inte kommer från nationella budgetar.
Kinga Göncz
(HU) Herr talman! Krisen tvingar oss att se över både nationella budgetar och EU-budgetar i effektivitetshänseende och titta på hur de tjänar våra syften och hur stort mervärde, europeiskt mervärde, de bidrar med. Jag vill tala om ett område som inte har nämnts hittills i dag, nämligen samarbetet i rättsliga och inrikes frågor, som genom Lissabonfördraget lyfts från medlemsstaternas behörighet till EU-nivå. Vår önskan att åstadkomma stora förbättringar på det här området måste återspeglas under den kommande budgetperioden.
Vi måste definitivt tillhandahålla medel för Stockholmsprogrammet, som är ganska ambitiöst. EU behöver välutbildade invandrare som kommer hit i enlighet med reglerna, och en gemensam migrationspolitik med tillräckliga resurser. Händelserna i Nordafrika har på nytt fäst uppmärksamheten på vikten av en gemensam europeisk invandringspolitik och har visat behovet av integration som stöds med resurser, och behovet av europeisk solidaritet.
De senaste månaderna har det också blivit tydligt att försvaret av våra gemensamma värderingar, icke-diskriminering och mänskliga rättigheter också behöver skydd och resurser, och att vi måste förenkla utnyttjandet av medel för hantering av extraordinära situationer, samt att vi behöver egna medel för att skapa ett bättre, starkare och mer omfattande EU under den kommande perioden.
James Elles
(EN) Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till allt hans arbete. Det har varit oerhört omfattande sett till insatsen för att försöka nå samförstånd. Det finns tre områden där jag skulle vilja se ändringar.
För det första behöver vi på längre sikt en femårig budgetram. Om 2020 är ett sjuårsperspektiv bör vi ha som absolut villkor att nästa budgetram ska gälla en femårsperiod.
För det andra har inte tillräckligt mycket arbete ägnats åt att titta på hur vi får en revisionsförklaring för utgifterna. De som förespråkar mer pengar på EU-nivå skulle ha bättre möjligheter att få gensvar om vi visste att vi kunde vara helt säkra på vart pengarna faktiskt går.
För att svara Guy Verhofstadt vill jag sist men inte minst säga att det är oklokt att peka ut en viss medlemsstat när ett antal medlemsstater är nettobetalare till budgeten. Jag förespråkar starkt att vi sätter en gräns för medlemsstaternas nettobidrag i procent av BNP, för om vi ser framåt är det orealistiskt att tro att man kan få medlemsstaternas godkännande när deras nettobidrag fördubblas i tider av stora åtstramningar.
Markus Pieper
(DE) Herr talman! Den femprocentiga budgetökningen förklaras av utgifterna för Europeiska utrikestjänsten, gränsskydd, kriget mot terrorism, en ökning av utvecklingsbiståndet samt stöd för forskning och gränsöverskridande infrastruktur. Generellt sett är denna begäran från parlamentet definitivt motiverad. Men parlamentet går också miste om en möjlighet med Garriga Polledo-betänkandet. Vi skulle kunna bli mer trovärdiga om vi visade var EU kan vara mer effektivt och var pengar kan sparas.
Här ingår definitivt det stora antalet byråer som för en oerhört kostsam självständig tillvaro, och jordbruket, där vissa medlemsstater ännu inte lyckats införa ett mer marknadsanpassat system för schablonmässigt beräknat hektarstöd. Som föredragande för strukturpolitikens framtid vill jag också säga att även EU:s sammanhållningspolitik bör ingå här. Många regioner har lyckligtvis kunnat överskrida finansieringströskeln på 75 procent. Men om fattigdomen minskar i EU:s olika regioner kan den europeiska solidariteten också avta. Sparade pengar skulle hellre kunna investeras i europeiskt mervärde, exempelvis i en smart koppling mellan strukturfonderna och gränsöverskridande nät i gränsregionerna. Detta diskuteras för närvarande i utskottet för regional utveckling, tillsammans med ett förslag om en mellankategori på 75-90 procent av BNP, såsom föreslås i Garriga Polledo-betänkandet. Constanze Angela Krehl kanske drömde om hon trodde att vi redan enats om en kompromiss i utskottet för regional utveckling.
Jag tycker inte att det tillfälliga särskilda utskottet för de politiska utmaningarna och budgetmedlen för en hållbar Europeisk union efter 2013 är det rätta forumet för rekommendationer om en sådan mellankategori. Vi gör det för enkelt för oss om vi bara säger att även de rikare regionerna behöver särskilt stöd. Som jag ser det är det är en uppmaning till slöseri med pengar. Vi lämnar det beprövade in- och utfasningssystemet men erbjuder inte längre något incitament. Vi garanterar ett permanent stöd till alla regioner upp till en nivå som nästan motsvarar genomsnittlig ekonomisk styrka. Det kan inte finnas någon framtid för ett system som det här i EU:s regionalpolitik. Vi måste därför stryka punkt 73 i betänkandet. Annars kan det inte godtas.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Elisabeth Schroedter
(DE) Herr talman, herr Pieper! Det förvånar mig att du, Markus Pieper, påstår att Constanze Angela Krehl drömmer. En stor majoritet röstade för att införa mellankategorier när omröstningen ägde rum i utskottet för regional utveckling. Jag anser att vi även här i parlamentet kommer att få stöd av majoriteten eftersom det finns ett majoritetsstöd för solidaritet mellan regionerna. Därför behöver vi detta mål med mellankategorier. Det vore intressant att få veta varför du kallar denna majoritet en dröm.
Talmannen
Markus Pieper, kan du förklara varför det är en dröm?
Markus Pieper
(DE) Herr talman, fru Schroedter! Där här är ditt sätt att uppfatta frågan. Vi i utskottet för regional utveckling har ett annat förslag än det som ingår i Salvador Garriga Polledos betänkande. Detta är min första punkt.
Min andra punkt är att det fortfarande finns ett stort grundläggande motstånd mot mellankategorin inom de politiska grupperingarna. Du är säkert medveten om detta. Därför är jag förvånad över din fråga. Jag anser att du drömmer när du helt enkelt påstår att vi har föreslagit kompromisser och att de är entydiga. I alla händelser är detta ett ärende som utskottet för regional utveckling ska förbereda för att debattera i plenum. Jag är mycket förvånad över din synnerligen optimistiska uppfattning att vårt arbete är slutfört.
Estelle Grelier
(FR) Herr talman! Debatten om EU:s kommande budgetram ger upphov till frågor om EU-projektet, om dess räckvidd och ambitioner.
Detta betänkande är berömvärt eftersom man strävar efter att mobilisera unionens budgetmedel för att uppfylla målen i Europa 2020-strategin. Detta gör att betänkandet strider mot de flesta medlemsstaters snäva åsikter.
Under det att medlemsstaterna, när det gäller deras ekonomiska bidrag som de vill inskränka och de ekonomiska intäkterna som de vill ha mer av, betraktar EU utifrån sina finansiella bidrag, förordar man i detta betänkande en stark och integrerad unionspolitik, vare sig det handlar om en sedan länge genomförd politik eller nya befogenheter enligt Lissabonfördraget.
Följaktligen bör detta initiativbetänkande från parlamentet utgöra grunden för framtida diskussioner, även om man, enligt min åsikt, gör fel när det gäller samförstånd och försiktighet. Visserligen vore en ökning av EU-budgeten på 5 procent bättre än medlemsstaternas budgetramar för 2012. Men problemet - och antagligen stötestenen - är att komma överens om en siffra som överensstämmer med den politik som beskrivs i betänkandet.
Vi är medvetna om de negativa sidorna av åtstramningspolitiken: Att den påverkar sysselsättningen och att ett växande antal medborgare misströstar. Vi har ett ansvar för att finansiera en kontracyklisk politik, inte minst genom en stark sammanhållningspolitik genom vilken man främjar offentliga investeringar och sysselsättning i alla EU-regioner. Jag vill betona betydelsen av att skapa en mellankategori av regioner för att se till att tilldelningen av strukturfonder på ett korrekt sätt återspeglar de ekonomiska och sociala realiteterna i regionerna.
Avslutningsvis vill jag säga att vi måste införa en skatt på finansiella spekulationer, något som skulle öka våra medborgares stöd för ett välfinansierat EU.
Gunnar Hökmark
(EN) Herr talman! Först och främst vill jag gratulera föredraganden till att ha belyst de många utmaningar som väntar oss. Jag välkomnar också det mycket tydliga budskapet i betänkandet där man kräver en betydande ökning av forskning och vetenskap, eftersom det är en av de prioriteringar vi behöver.
Jag vill särskilt säga till kommissionen att politik och ledarskap handlar om prioriteringar. Utan prioriteringar finns det inget ledarskap. Det finns alltid uppgifter och utmaningar som är viktigare än andra. Detta är fallet med EU:s budget, och det gäller också medlemsstaterna. Vi måste öka anslagen till forskning och vetenskap ytterligare, men vi måste också öka anslagen till vetenskap och forskning vid finansieringen av regionerna. Vi måste ta hänsyn till utvecklingen av jordbruksmarknaderna och minska utgifterna där.
Men vi måste komma ihåg att vi måste prioritera på alla nivåer, både på EU-nivå och i medlemsstaterna. Jag måste säga att jag ogillar attacker mot EU eller Bryssel, men jag ogillar också attacker mot medlemsstaterna, eftersom man därigenom minskar betydelsen av de utgifter vi har i medlemsstaterna: sjukvård, social trygghet, pensioner och utbildning. Detta är ingen konflikt mellan EU och medlemsstaterna. Detta är en pågående kamp om ledarskap och prioriteringar. Om vi inte uppställer dessa prioriteringar visar vi inte ledarskap.
Jag måste säga att om vi inte förstår den svåra situation som medlemsstaterna befinner sig i i dag förstår vi inte den verklighet EU-medborgarna befinner sig i. Vi måste fastställa prioriteringar och inte lösa problem bara genom att öka budgetarna. Därför vill jag be kommissionsledamoten att visa ledarskap och mod och att komma ihåg att forskning och vetenskap, infrastruktur ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Andrea Cozzolino
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vi ska rösta om ett mycket viktigt strategiskt dokument där man tillhandahåller en fast referens för budgetramen efter 2013. Det inleds med en begäran om samstämmighet mellan mål och instrument och mellan den nya roll som EU-institutionerna måste spela - mot bakgrund av Lissabonfördraget och den ekonomiska tillbakagången - och de medel som vi tillsammans beslutar att investera.
En sådan samstämmighet inbegriper också ett allvarligt svar på begäran om innovation från allmänheten, från mottagarna av EU-politiken och från EU:s sociala grupper och industrier. Vi gjorde samma sak när det gällde sammanhållningen, som är en avgörande fråga för att besluta vad vi vill att EU ska vara under de kommande åren. Erfarenheten visar att sammanhållning nu utgör en livsviktig och central del av EU-projektet och en viktig tillgång som alla måste värna, skydda och förnya.
I detta avseende är den ansträngning man gör för att införa en mellankategori av regioner särskilt viktig, framför allt därför att de år av ekonomisk tillbakagång som vi har kommit ut ur i flera fall har förstärkt de inre skiljaktigheterna, vilket ytterligare har ökat betydelsen av ett effektivt och tillräckligt stöd till de mindre utvecklade regionerna i EU genom att bekämpa slöseri och på allvar fokusera på utvecklingspolitiken.
Jag anser emellertid att vi måste anta utmaningen med mellankategorier och med en skyddsklausul för att inleda en ny fas i EU:s sammanhållningspolitik och för att inom sammanhållningspolitiken förverkliga den mer balanserade och hållbara utveckling som vi vill säkerställa för EU under de kommande åren.
Frank Engel
(FR) Herr talman! De 500 miljonerna EU-medborgare utgör för närvarande över 8 procent av världens befolkning.
År 2050 kommer denna siffra att uppgå till 5 eller 6 procent. År 2100 kommer vi att utgöra 3 procent av denna befolkning. Denna mängd EU-medborgare fortsätter att, till största delen genom nationella budgetar, underhålla bl.a. 2 000 ambassader, 27 arméer och 50 gemensamma styrkor. Jag tror att Kina för närvarande har anställt extra vice ministrar bara för att ta emot alla de mäktiga EU-ministrar som kommer för att hos regeringen i Peking anhålla om förmåner och bilaterala överenskommelser. Allt detta börjar se löjeväckande ut på världsarenan.
Att fördela 8 procent av världens befolkning mellan 30 självständiga nationella budgetar är idiotiskt. I grunden är denna självständighet fortfarande absolut. EU förvaltar 2,5 procent eller en fyrtiondel av de totala budgetutgifterna i EU. Medlemsstaternas bidrag utgör en fyrtiondel av deras nationella utgifter. Ändå är detta tydligen för mycket.
Låt oss nu, eller kanske någon annan gång, överväga frågan om våra egna medel. Låt oss sluta gnata om de 2,5 procent offentliga utgifter med vilka vi antas underhålla hela den apparat som krävs för att genomföra Europa 2020-strategin och fullgöra allt det ansvar vi har tilldelats enligt Lissabonfördraget. Vi har inte utformat strategin och behörigheterna: Det har medlemsstaterna gjort. Mot bakgrund av denna verklighet är Salvador Garriga Polledos betänkande anspråkslöst. Ändå finns det de som vill inskränka det ytterligare och som anser att betänkandet är ambitiöst. Därför bör parlamentet anta detta betänkande.
Frédéric Daerden
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Detta betänkande är viktigt för EU-projektets framtid, ett projekt som skulle inbegripa solidaritet och ambitiösa mål, framför allt med tanke på den budgetkris som medlemsstaterna för närvarande kämpar med.
Genom att inta en ultraliberal strategi väljer de flesta stats- och regeringschefer i rådet att fortsätta att vilt skära ner budgetarna och är villiga att offra investeringar i sådana viktiga framåtsyftande politikområden som dem som finansieras genom EU-budgeten. En frysning av budgeten kommer att innebära en försvagning av tillväxten, oavsett vad andra ledamöter kan säga. En ökning på åtminstone 5 procent, vilket rekommenderas i detta samförståndsbetänkande, är ett minimum om vi vill ta itu med utmaningarna och stå enade.
I den europeiska solidariteten ingår behovet av att finansiera Europa 2020-strategin, inte minst dess sociala målsättningar, som inbegriper bekämpandet av fattigdomen. Genom betänkandet har jag också blivit övertygad om att den europeiska solidariteten bör stärkas genom skapandet av mellanregioner som en garanti för att man genom sammanhållningspolitiken täcker hela EU på ett rättvist sätt.
Ytterligare ett exempel är slutligen Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter genom vilken man erbjuder verklig solidaritet för arbetstagarna i EU. I betänkandet erkänner man den stora betydelsen av denna fond. Ökningen av den fleråriga budgetramen är nödvändig. Detta bör inte betraktas som en börda för medlemsstaterna eftersom man genom EU-budgeten får ett mervärde och eftersom den i framtiden kommer att inbegripa en skatt på finansiella transaktioner.
Marietta Giannakou
(EL) Genom Lissabonfördraget skapades nya behörighetsområden och EU-politiken förstärktes, vilket framgår av den nya fleråriga budgetramen för perioden 2013-2020. Jag gratulerar föredraganden, Salvador Garriga Polledo, till detta integrerade betänkande där man fastställer de politiska prioriteringarna för ett EU som skiljer sig från det EU vi känner.
På grund av de stora inre utmaningar som unionen och EU-medborgarna står inför och med tanke på den ökade internationella karaktären av dessa utmaningar inser vi att det viktigaste målet för EU-politiken måste vara att minska de befintliga sociala, ekonomiska och territoriella ojämlikheterna. En planerad och framgångsrik sammanhållningspolitik utgör i sig ett EU-mervärde och kommer säkert att bli till fördel för alla medlemsstater i unionen.
Det nya programmet och den nya sjuåriga budgetramen är grundade på åtgärder inom Europa 2020-strategin och är avsedda att hjälpa EU att återhämta sig från krisen genom att främja en smart, hållbar och övergripande tillväxt. De fastställda politiska prioriteringarna och målsättningarna är avsedda att främja sysselsättningen, stärka innovation, forskning och tillväxt, ta itu med klimatförändringarna, förbättra utbildningsnivåerna och bekämpa fattigdomen jämsides med invandringspolitiken och att garantera medel för att utveckla otillgängliga områden och gränsområden.
EU-budgeten är den viktigaste mekanismen för att skapa solidaritet mellan medlemsstaterna och är ett kraftfullt verktyg för en reform genom vilken man skulle kunna mobilisera ytterligare privata och offentliga medel för att stödja investeringar som kommer att verka som en katalysator för den exponentiella effekten av EU-utbetalningarna. EU-budgeten måste ökas och baseras på egna medel om vi vill ha ett starkt EU för medborgarna och mot resten av världen. EU-budgeten är ett verktyg för global och integrerad utveckling vid en tid då medlemsstaterna inte ensamma kan ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Sophie Auconie
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Man säger ofta att krigets nerv är pengar. Vi måste komma ihåg att pengar också är ryggraden i ett fredsprojekt som EU. Om EU verkligen har för avsikt att genomföra en politik som står inskriven i fördragen, däribland den nya politik som ingår i Lissabonfördraget, behöver unionen finansiella medel för att förverkliga dessa mål.
Därför röstar jag för att vi inför egna medel och en skatt på finansiella transaktioner. Den nödvändiga ökningen av EU-budgeten måste åtföljas av betydande besparingar genom att vi optimerar våra utgifter. Låt oss t.ex. skapa en verklig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik för att ge EU mer inflytande på världsarenan, men också för att använda de allmänna medlen på bästa sätt.
Salvador Garriga Polledos betänkande är viktigt, nästan en fullständig omarbetning: Där förordas en mycket stark politisk och finansiell ram för EU. Dessutom får två mycket väsentliga europeiska politikområden sin vederbörliga plats. När det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP), som är avgörande för livsmedelssäkerheten och självförsörjningen, rekommenderar man i betänkandet att budgeten för detta område förnyas. När det gäller sammanhållningspolitiken, det finansiella instrument som används för att skapa regional solidaritet och uppmuntra regional ekonomisk utveckling, föreslår man i betänkandet att stärka målsättningarna genom att införa en mellankategori av regioner så att regioner på samma utvecklingsnivå kan dra fördel ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Danuta Maria Hübner
(EN) Herr talman! Jag vill säga några ord om behovet av att röra sig i riktning mot en reform med egna medel. Jag anser att den dominerade rollen av BNI-baserade inkomster gör att ett beslut om EU-budgeten blir överpolitiserat och mindre effektivitetsorienterat. Därigenom underlättas kraven på att frysa eller minska EU-utgifterna. Det leder till den logik som kom till uttryck under förhandlingarna om 2011 års budget, dvs. att om vi skär ner våra nationella budgetar på grund av krisen bör vi tillämpa samma strategi för EU-budgeten.
Det är emellertid inte självklart att vi, med ytterligare egna medel som minskar beroendet av BNI, kan förvänta oss en revolution av EU:s förmåga att finansiera tillväxt och strukturförändringar. Det finns alltid en risk att samma koalition som antar budgetbeslutet i rådet också kan anta samma beslut i Europaparlamentet.
Om vi värnar om EU bör vi avhålla oss från att reagera på finansministrarnas förväntningar och i stället närma oss medborgarnas förväntningar. Framgången för en nationell politiker som återvänder hem från förhandlingar i Bryssel bör inte baseras på budskapet att regeringen kommer att betala mindre till EU-budgeten, utan t.ex. på budskapet att EU kommer att hjälpa småföretag att finansiera nyskapande projekt.
Det är uppenbart att sättet att finansiera EU-kostnader ska vara helt öppet. Detta kunde vara lättare att uppnå med bara en skatt, men det är också möjligt att basera inkomsterna på en grupp av skatter som motsvarar kriterierna för öppenhet, rättvisa, synlighet, effektivitet och tillräcklig harmonisering.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill börja med att gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete. Jag välkomnar att de prioriteringar som har lagts fram i detta betänkande är i linje med Europa 2020-strategin och att tillväxten därigenom får en central plats i EU-politiken. Vi behöver mer EU och ett bättre.
Därför bör vi främja de områden som mest bidrar till konkurrenskraft, t.ex. forskning, innovation och energi. Vi behöver därför i stor utsträckning öka finansieringen av vetenskap och innovation för att främja vetenskaplig expertis i hela EU. Det är också viktigt att stärka det europeiska systemet för finansiering av forskning för att förverkliga målet att investera 3 procent av BNP.
Den nya budgeten bör också främja ökad energieffektivitet och stödja uppbyggnaden av framtida infrastruktur, framför allt energiinfrastruktur, och därigenom skapa de nödvändiga villkoren för att den europeiska industrin ska bli effektiv. Vi måste öka industrins roll, framför allt den som bedrivs av små och medelstora företag, och därigenom bidra till att stärka EU:s ledande ställning i en globaliserad värld.
Barbara Matera
(IT) Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden Salvador Garriga Polledo till hans utmärkta årslånga arbete som har fått ett brett politiskt stöd. Jag välkomnar det budskap som man har lyckats framföra i detta betänkande: Lösningen på krisen är att hävda EU:s ställning som global aktör.
Den framtida budgetramen återspeglar de mål som har fastställts i Europa 2020-strategin och är fast förankrad i Lissabonfördraget. Lämplig finansiering krävs emellertid för att EU-prioriteringarna ska bli trovärdiga. För utveckling av infrastruktur för transport och industri, investeringar i forskning och utveckling, utbildning och ungdomspolitik måste man skapa ny stimulans genom EU:s framtida budgetar, samtidigt som de grundläggande pelare som utgörs av sammanhållnings- och jordbrukspolitiken bör fortsätta att ta emot nuvarande finansieringsbelopp.
EU och dess stora projekt är i konflikt med budgetåtstramningarna på nationell nivå, vilket innebär att större engagemang från den privata sektorn genom projektförbindelser eller offentliga-privata partnerskap är det bästa sättet att öka konkurrenskraften och tillväxten.
I likhet med den övriga italienska delegationen är jag oroad över förslagen att även föra över dessa så kallade ”mellankategorier” till regionalpolitiken, eftersom man därigenom riskerar att skada de svagaste regionerna i EU. Avslutningsvis försäkrar jag att det enda sättet att garantera EU:s framtid och utveckling är att finansiera unionen helt genom ett system som baseras på egna medel.
Ingeborg Gräßle
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Reformen av tjänsteföreskrifterna kommer att läggas fram tillsammans med paketet för den fleråriga budgetramen. Frågan om hur EU i själva verket förvaltas behandlas mycket kortfattat i punkterna 125 och 126 i Garriga Polledos betänkande. Janusz Lewandowski, jag ber dig vara ambitiös när du lägger fram tjänsteföreskrifterna. När allt kommer omkring är frågan om vad vi gör, som här har diskuterats i detalj, minst lika viktig som frågan om hur vi arbetar.
Frågan är vilken roll kommissionen kommer att spela i framtiden när den genomför alla punkterna i det program för 2020 som vi har lagt fram i dag. Jag skulle vilja se att kommissionen väljer en starkare roll för sig själv i stället för att delegera alla uppgifter till andra. Därför är det, i samband med reformen av tjänsteföreskrifterna, viktigt att det skapas lediga tjänster för dessa nya uppgifter så att också kommissionen själv kan engageras. Vi har ett mycket stort antal lediga dagar. Kommissionens tjänstemän har upp till 13 veckors betald ledighet. Janusz Lewandowski, jag föreslår att du tar några av dessa lediga dagar och omfördelar dem till genomförandet av budgeten så att vi verkligen kan uppnå de politiska mål vi har föresatt oss. Jag ber att vi också förses med en Europa 2020-strategi för förvaltningen av EU. Detta skulle kräva åtgärder inte bara av dig utan också av hela kollegiet och av kommissionens ordförande.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
(PL) Herr talman! Jag vill gratulera Salvador Garriga Polledo till att ha utarbetat ett utmärkt betänkande om den fleråriga budgetramen. Betänkandet fick ett mycket starkt stöd i det särskilda utskottet för de politiska utmaningarna och budgetmedlen för en hållbar Europeisk union efter 2013. Jag hoppas att betänkandet kommer att tjäna som en viktig grund för de förhandlingar om den nya fleråriga EU-budgeten som kommer att inledas inom kort.
Det gläder mig mycket att parlamentsledamöterna har beslutat stödja det ändringsförslag jag lade fram om att stärka ungdomspolitiken. Vid en tid då unga EU-medborgare är bland de största offren för den ekonomiska krisen bör vi stödja alla initiativ som syftar till att förbättra situationen för ungdomar och framför allt dem som syftar till att förbättra tillgången på utbildning och ungdomarnas yrkessituation. Program som ”Aktiv ungdom” och ”Livslångt lärande”, som kostar mycket lite per förmånstagare och är mycket effektiva, bör därför behållas som en separat del av framtida fleråriga budgetramar. Dessa program förtjänar också betydligt mer finansiering.
Samtidigt rekommenderar jag förslaget att behålla en hög finansieringsnivå för sammanhållningspolitiken. Sammanhållningspolitiken spelar inte bara en viktig roll för att uppnå målen i Europa 2020-strategin. Dess huvuduppgift är att stärka den europeiska integrationen och solidariteten genom att minska de sociala, ekonomiska och territoriella skillnader som tyvärr fortfarande finns inom EU.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Herr talman! Föredraganden inledde sin presentation med ett mycket viktigt påpekande genom att säga att vi måste förena den traditionella EU-politiken med våra nya prioriteringar. Ingendera kan verka utan den andra. I detta sammanhang välkomnar jag den syn på den gemensamma jordbrukspolitiken som framgår av betänkandet.
Låt mig påminna er om några viktiga idéer, av vilka den viktigaste är att behålla nivån för budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken under den kommande budgetperioden. Det europeiska jordbrukets traditionella roll, tillsammans de nya målsättningar vi har satt upp, gör att det är helt berättigat att behålla nivån för denna budget.
För det andra är behovet att behålla ett system för den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) baserat på två pelare, samtidigt som vi främjar landsbygdsområdena som en del av den andra pelaren, ett behov som är nära knutet till målen med Europa 2020-strategin.
Den sista punkten gäller behovet av en framtida reformerad gemensam jordbrukspolitik, där man syftar till att använda budgeten på ett effektivare sätt, baserat på en rättvis fördelning av utbetalningarna som ett av alternativen för att uppnå denna politik.
Zigmantas Balčytis
(LT) Herr talman! Först av allt vill jag tacka alla föredragandena för det enastående arbete de har utfört. I dag har vi en tydlig ståndpunkt i parlamentet om vad vi och våra medborgare väntar oss av den kommande budgetperioden. Vi förstår alla att vi kommer att bli tvungna att i grunden ändra inriktningen av den nuvarande politiken, och detta avspeglas tydligt i Europa 2020-strategin. Vi måste utveckla en säker gemensam europeisk energimarknad, se till att hela EU är sammankopplat genom transportnät och utrota de återstående skillnaderna mellan de olika EU-regionerna. Vi måste göra en fullständig översyn av den gemensamma jordbrukspolitiken som gör att man kan garantera ett enhetligt system med direktutbetalningar, utan vilket vi inte kommer att kunna skapa ett konkurrenskraftligt och starkt EU. Detta kommer naturligtvis att kräva stora investeringar, framför allt inom forskningen. Därför är det nödvändigt att söka efter nya finansiella instrument, t.ex. att införa en skatt på finansiella transaktioner. Jag anser att ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Jan Mulder
(NL) Herr talman! En av de viktigaste frågorna som har kommit upp under den här debatten är följande: ”Vad är egentligen europeiskt mervärde?” Jag hoppas att kommissionen, när den i slutet av denna månad lägger fram sina förslag, kommer att ge en tydlig förklaring till varför vissa budgetrubriker har ett klart mervärde. Enligt min uppfattning är det exakt detta vi behöver få veta, eftersom vi då kommer att kunna motivera vad vi röstar om.
För det andra kommer debatten också att i hög grad påverkas av debatterna om EU:s egna medel. En av de frågor som har förgiftat debatten är beslutet om den brittiska rabatten som fattades 1984. Hur har detta kunnat fortsätta så här länge? Jag anser att den brittiska regeringen antingen inte bör vara berättigad till någon rabatt över huvud taget eller att andra länder, som befinner sig i samma situation som Storbritannien 1984, bör behandlas lika. Jag hoppas att kommissionen kommer att lägga fram ett förslag i denna riktning.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Herr talman! Denna ständiga fokusering på den mängd nedskärningar som ska göras och inte på hur eller vad man ska skära ned, och ännu mindre på hur man ska öka inkomsterna, ger redan anledning till oro.
Först och främst betyder mer EU ett bättre EU, eftersom detta innebär mindre ekonomisk makt till medlemsstaterna.
För det andra måste vi naturligtvis också se över utgifterna. Men vi måste vara noga med var vi ska göra detta: Ett förslag vore att minska de militära utgifterna. Ytterligare ett förslag vore att slå ihop de två EU-parlamentssätena till ett enda. Vi anser att detta är de viktigaste förslagen.
För det tredje blev jag mycket bekymrad över att se Janusz Lewandowski le på ett för mig oroande sätt när frågan om skatten på finansiella transaktioner nämndes.
Det oroade mig, och jag vill fråga honom hur det kunde vara så fel, så skadligt att be dem som har blivit rika genom att spekulera att betala för krisen, i stället för att be dem som bär den minsta skulden för denna situation att betala, och inte som du gjorde i går be Spanien att minska de sociala utgifterna genom att skära ned utgifterna för ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Alfreds Rubiks
(LV) Herr talman! Jag vill påminna mina kolleger om en sak. När vi godkänner budgeten måste vi komma ihåg att det bland EU-medborgarna finns en växande misstro mot vad vi gör här i parlamentet. I detta hänseende anser jag att budgeten inte är tillräckligt samordnad med de ambitiösa målen i Europa 2020-programmet. Jag har också en fråga: Du, kommissionsledamot Lewandowski, lovade de lettiska jordbrukarna att direktbetalningarna skulle jämnas ut med denna budget. Men om budgeten godkänns i sin nuvarande form blir det svårt för dig att hålla ditt löfte. Jag vill att allt vi talar om och allt vi diskuterar också ska motsvara våra väljares intressen.
Andrew Henry William Brons
(EN) Herr talman! Jag trodde inte att EU kunde bli värre förrän jag såg det här betänkandet. Det börjar med en kraftig portion självbedrägeri: ”EU-medborgarna har aldrig förr ställt så höga krav på EU.” Nåväl, ett ökande antal av det brittiska folket kräver att vi går ur unionen. Detta är kanske vad de menar. I betänkandet avfärdas helt tanken på att frysa budgeten efter 2013, och man insisterar på att till och med en ökning på 5 procent bara skulle möjliggöra ett begränsat bidrag till EU-målen. Ja, vi måste vara tacksamma för små nådegåvor.
Undangömd i mitten av punkt 166 finns ett krav på att rabatterna ska upphöra. Genom denna anordning betalar Storbritannien bara ett oacceptabelt nettobidrag i stället för ett skandalöst nettobidrag. Att insistera på att Storbritannien ska betala ut sina surt förvärvade pengar är illa nog, men i punkt 169 föreslår man att EU ska ha makt att ta ut sina egna skatter utan vårt samtycke och utan vår kontroll. Detta är helt enkelt oacceptabelt.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! Vi har nått ett viktigt samförstånd. Det betänkande som har lagts fram är en nödvändig fortsättning på det som har skett tidigare, samtidigt som man också föreslår de väntade ändringarna. Stabilitet är ett karakteristiskt drag i EU-politiken, vilket förklarar förslaget att behålla den nuvarande budgeten för sammanhållningspolitiken och den gemensamma jordbrukspolitiken.
Genom att skapa lika villkor för utveckling bidrar man på ett betydande sätt till att stärka den gemensamma marknaden, vilket får positiva resultat för alla EU-medlemsstater. Den gemensamma jordbrukspolitiken är till gagn för alla konsumenter i EU. Det är värt att komma ihåg att jordbrukarna har mycket låga inkomster, trots det stöd de tar emot från EU-budgeten. De nya uppgifter som jordbruket nu står inför när det gäller miljön, klimatet, djurens välbefinnande och orealistiska WTO-förhandlingar innebär ytterligare kostnader för jordbrukarna. Vem ska betala? De förändringar vi väntar oss inbegriper en ökning av finansieringen av en hållbar och intelligent utveckling och en tonvikt på innovation, forskning och utbildning.
(Talmannen avbröt talaren.)
Georgios Stavrakakis
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Parlamentet sänder i dag ut ett tydligt budskap, både till kommissionen och till EU:s premiärministrar, om en budget fram till 2020 som motsvarar unionens ansvar och allmänhetens förväntningar.
När det gäller sammanhållningspolitiken är budskapet tydligt. ”Ja” till en sammanhållningspolitik med tillräcklig finansiering för att lämna ett avgörande bidrag till utveckling, nya arbetstillfällen och innovation. ”Ja” till en oberoende sammanhållningspolitik. ”Ja” till samordning på alla nivåer av politiken, från strategisk planering till genomförande. ”Ja” till inrättandet av en mellankategori för stöd till regionerna. ”Ja” till särskilda åtgärder för öar och bergsområden i EU.
Det finns emellertid också två tydliga och viktiga ”nej”. ”Nej” till all uppsplittring av denna politik i olika sektorer, ”nej” till införandet av sanktioner i samband med stabilitets- och tillväxtpakten.
Talmannen
Härmed avslutas ögonkontaktsförfarandet, och jag ber de 11 eller 12 ledamöter som fanns på listan och inte har fått tala om ursäkt, men det finns uppenbarligen ingen tid för deras anföranden.
Janusz Lewandowski
Jag har redan använt min talartid, och därför ska jag bara komma med två påpekanden.
För det första kan man inte, på grund av den nuvarande internationella krisen, klandra EU-budgeten, som inte har något underskott, för bristande förvaltning av de nationella finanserna. EU-budgeten kan emellertid bidra till att skapa arbetstillfällen och tillväxt, eftersom den handlar om investeringar. I detta avseende skiljer den sig från de nationella budgetarna, som huvudsakligen handlar om sociala transfereringar.
För det andra är successiv konvergens realistiskt när det gäller löftena till jordbrukarna i EU. En enhetstaxa är inte genomförbar för tillfället, och jag anser att det kommer att fortsätta på detta sätt under de kommande åren.
På kommissionens vägnar väntar jag mig slutligen att man under den förestående omröstningen visar den breda enighet i parlamentet som kommer att göra Europaparlamentets röst stark och inflytelserik.
Talmannen
Vi kommer att avsluta denna debatt med ett anförande av föredraganden Salvador Garriga Polledo, som jag helhjärtat gratulerar till ett utmärkt arbete med denna fråga.
Salvador Garriga Polledo
föredragande. - (ES) Herr talman! Jag vill först tacka de nationella delegationerna, som enligt vad jag förstår har stått emot påtryckningarna i sina medlemsstater och kommer att rösta för detta betänkande.
Jag anser att detta inte är en debatt om budgetvolym utan snarare om unionsmetodens överlägsenhet, och jag anser att de som har inriktat denna debatt på ansträngningar att minska EU-budgeten har gjort ett misstag. De vill ha nya prioriteringar och en minskad budget. Jag säger till dem att denna väg leder till att de får en minskad budget och färre prioriteringar.
Jag förstår verkligen inte hur de kan sitta i denna plenisal och försvara en mellanstatlig strategi. Låt rådet ta detta steg. Ni bör försvara EU med dess politik, dess prioriteringar, dess ansvar och en lämplig budget.
Vi vill inte ha någon ökning på 5 procent av de offentliga EU-utgifterna. I stället strävar vi efter att lindra de nationella budgetbördorna och samla vissa transnationella investeringar i EU-budgeten där de kan användas på ett effektivare sätt. Detta är det europeiska mervärde som alla grupper i parlamentet i år accepterade i det särskilda utskottet för politiska utmaningar (SURE).
Jag anser att detta är ett mycket långtgående förslag. Det är ett ambitiöst förslag som innebär att man måste fatta viktiga beslut i medlemsstaterna, och vi vill be dem att möta den utmaning detta innebär.
Jag vill ge mitt erkännande till det konstruktiva i förslagen och i debatten, som enligt min mening har varit tillräckligt livlig, och där man till fullo har uttryckt de skilda åsikter som förenar Europaparlamentet. Jag anser att vi i varje fall avslutar denna debatt med en mycket starkare ställning som parlament och med en mycket förbättrad politisk profil.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts en stund.)
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Elena Băsescu
skriftlig. - (RO) På grund av den nuvarande krisen och de drastiska offentliga utgiftsrestriktionerna finner medlemsstaterna att det är allt svårare att notera någon ekonomisk tillväxt. Jag måste betona att EU måste reagera på de demografiska utmaningarna. Den minskade andelen av den arbetande befolkningen i kombination med det ökade antalet pensionerade kommer att innebära en påfrestning för de sociala trygghetssystemen.
Jag stöder tanken på att den finansiering som tillhandahålls av EU ska bidra till att förbättra det allmänna tillståndet för miljön i EU. Därför bör de positiva och negativa inverkningarna på klimatet och miljön och användningen av EU-medlen analyseras på varje nivå. Genom investeringar på EU-nivå kan man uppnå avsevärt större besparingar på nationell nivå, framför allt inom områden där EU otvivelaktigt ger större mervärde än de nationella budgetarna.
Zuzana Brzobohatá
skriftlig. - (CS) Den pågående debatten om den kommande budgetperioden visar att det kommer att bli nödvändigt att denna gång i större utsträckning fokusera på en mer övergripande strategi för detta viktiga ekonomiska instrument i EU-politiken. Den globala finanskrisen och det intensiva globala konkurrenstrycket från tigerekonomierna Kina och Indien visar oss att man kommer att bli tvungen att fastställa den fleråriga budgetramen så att den motsvarar huvudmålen i Europa 2020-strategin. Föredragandens tanke om att slå samman all politik som gäller Europa 2020-strategin till ett enda område av den fleråriga budgetramen förefaller mycket djärv. Föredraganden gör helt rätt när han föreslår en juridiskt bindande halvtidsöversyn av begränsningarna inom enskilda områden under programperioden.
Av intresse är också tanken på att få tidsplaneringen för den fleråriga budgetramen att överensstämma med EU-institutionernas politiska cykler och att därigenom öka den demokratiska kontrollen och ansvarsskyldigheten. Föredragandens tanke att vi måste överväga att reformera EU-inkomsterna är otvivelaktigt korrekt i princip. Det är också mycket lämpligt att gradvis övergå till ett system med egna EU-medel och att därvid ersätta det nuvarande systemet med bidrag från medlemsstaterna, eftersom detta system leder till jämförelser av balansen mellan EU och medlemsstaterna, vilket gör att allmänheten drar felaktiga slutsatser om innebörden av EU-medlemskapet. Detta är en helt felaktig slutsats med tanke på den nuvarande samordningen av ekonomier och politikområden.
Alain Cadec
skriftlig. - (FR) I Salvador Garriga Polledos betänkande definieras Europaparlamentets politiska prioriteringar för den fleråriga budgetramen för perioden efter 2013, både när det gäller lagstiftning och budget. Jag har särskilt noterat två saker: Först och främst att sammanhållning för tillväxt och sysselsättning är en politisk prioritering. Jag stöder helt att man skapar en mellankategori av regioner. Detta skulle gälla alla regioner där BNP per invånare ligger mellan 75 och 90 procent av BNP i EU. Därigenom skulle man kunna skapa en bättre balans mellan regionerna. Förslaget innebär ett genomförande av principen om territoriell sammanhållning enligt artikel 174 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Vad gäller frågan om budgetramen är jag för en beskattning av finansiella transaktioner för att skapa egna medel för EU.
Proinsias De Rossa
Jag vill fästa uppmärksamheten på förslaget om en EU-skatt på finansiella transaktioner i detta betänkande. Genom en skatt på finansiella transaktioner skulle man samtidigt kunna hantera två problem - hur man finansierar de ständigt växande kraven på att genomföra ny EU-politik och hur man får finanssektorn att bidra till att lösa den ekonomiska kris som den har bidragit till. Genom skatteintäkterna skulle man kunna minska de inbetalningar som EU-medlemsstaterna för närvarande gör till EU-budgeten. Samtidigt möjliggör man därigenom en smidig utveckling av politiken för att trygga EU:s ekonomiska framtid. Vi skulle få medel för investeringar i forskning och utveckling, för att bekämpa klimatförändringarna och för att skapa solidaritet mellan regionerna i EU. EU bör vara världsledande genom att uppbära denna skatt inom sina gränser och genom att förespråka att den införs i resten av världen. Jag uppmanar kommissionen att agera snabbt på detta betänkande och att uppfylla kraven från detta demokratiskt valda parlament att genomföra lämpliga åtgärder.
João Ferreira
skriftlig. - (PT) Låt oss se på den nuvarande fleråriga budgetramen. EU:s utvidgning till 12 nya länder, i allmänhet med lägre utvecklingsnivå än medeltalet för de 15 tidigare medlemsstaterna, har medfört obestridliga utmaningar och krav när det gäller att förverkliga principen om ekonomisk och social sammanhållning. Men vad vi har sett är en relativ nedskärning av strukturfonderna från 0,42 till 0,37 procent av EU:s bruttonationalinkomst (BNI). Med andra ord: De har skurits ned relativt sett vid en tid då de bäst behövdes. Det är lätt att se resultatet: I stället för den utlovade konvergensen har vi en påtaglig divergens som har förvärrats genom verkningarna av den ekonomiska och sociala krisen och genom det sätt på vilket instrument som den gemensamma marknaden fungerar och utvecklas, till fördel för vissa och till uppenbar nackdel för andra.
Detta är den fleråriga budgetram som nu tjänstgör som riktmärke för debatten om budgetramen för perioden 2013-2020, där förslaget är att i huvudsak behålla den. Ökningen på 5 procent kommer inte att innebära någon avsevärd ökning av EU-budgeten över 1 procent av unionens BNI. Genom detta hotas åter den proklamerade sammanhållningsprincipen. Detta förvärras genom att tillgängliga medel nu slussas över till andra syften, som trots allt ingår i fördragen: Bland annat militarism och ingripande i tredjeländer, vilket gör att denna princip får en ännu mer underordnad betydelse.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
Även om det fanns orsak att frysa EU:s utgifter under den ekonomiska krisen kan vi inte använda samma argument som för två år sen, när vi i dag överväger en ny flerårig budgetram. Vi måste fråga oss vilka principer som ska styra hur EU ska fungera under nästa sjuårsperiod: Ska det bli ett EU baserat på solidaritet, som uppfyller sina åtaganden och upprättar en innovativ ekonomi och en utrikespolitik i linje med Lissabonfördraget? Eller kommer det att bli ett EU där man visserligen tagit in ambitiösa mål i fördraget, men där alla vet att målen bara är ett spel för galleriet? Jag är envis förespråkare för det förstnämnda, och jag instämmer i föredragandens uppfattning beträffande behovet av att öka finansieringen med 5 procent under nästa fleråriga budgetram, jämfört med 2013 års nivåer. En sådan förändring skulle föra oss närmare de ambitiösa mål som uppställts i fördraget.
En 5-procentig ökning av utgifterna skulle betyda en mycket liten ökning, eftersom inflationen just nu ligger på 3,2 procent. En sådan obetydlig ökning av EU:s budget skulle dessutom gynna de fattigaste regionerna, som har mest att vinna på EU-bistånd som beviljats för att vi ska kunna övervinna skillnader i utvecklingsnivåer. Jag hoppas att nästa ordförandeskap, som ju är Polen, ska prioritera en sammanjämkning mellan ”nettobetalarnas”, t.ex. Tysklands, Frankrikes och Storbritanniens ståndpunkter, med parlamentets ståndpunkter, såsom framgår av Salvador Garriga Polledos ambitiösa betänkande.
Jiří Havel
Parlamentsledamöterna har tidigare bara haft begränsat inflytande vid diskussioner om unionens fleråriga budgetram. Den grundläggande förändring som inleddes med Lissabonfördraget gäller just den långsiktiga budgetplaneringen, som måste sammanställas på nytt av rådet efter godkännandet av Europaparlamentet. Det var orsaken till att man upprättade det särskilda utskottet för de politiska utmaningarna och budgetmedlen för en hållbar Europeisk union efter 2013 (SURE), som i sitt betänkande definierar Europaparlamentets politiska prioriteringar innan diskussionerna inleds om nästa fleråriga budgetram efter 2013. Av Salvador Garriga Polledos betänkande framgår tydligt att tillräckliga medel måste garanteras för EU:s handlingsplaner, om unionen fortfarande vill fokusera på att uppnå de ambitiösa målen i Europa 2020-strategin.
Utan tillräckliga nya resurser efter 2013 kan unionen inte uppfylla varken de nuvarande politiska prioriteringarna eller de nya uppgifterna och målen i Europa 2020-strategin. Med insikten om att EU:s traditionella egna medel är otillräckliga, har man startat en expertdiskussion i det särskilda utskottet för de politiska utmaningarna och budgetmedlen för en hållbar Europeisk union efter 2013, om nya egna medel för EU-budgeten. Nästa budgetram är ett utmärkt tillfälle att visa EU:s medborgare att unionen har förmåga att tänka och agera i medborgarnas långsiktiga intresse och uppnå effektiva resultat för att säkra inre sammanhållning och stabil tillväxt. Jag instämmer därför helt och hållet med föredragandens prioriteringsuttalande att de summor som öronmärks för den gemensamma jordbrukspolitiken och sammanhållningspolitiken under nästa period inte får bli lägre än den nuvarande ramen.
Edit Herczog
I förslaget som stöds av åtta utskott utgår man från utmaningar som måste bemötas i den nya fleråriga budgetramen. Den nuvarande krisen är sista varningen för Europa att reagera på världsordningens omvandling. Precis som i alla omvandlingar kommer den nya ordningen att skapa vinnare och förlorare. Europa får inte höra till förlorarna. Jean Monnet varnade på sin tid: ”Europa har aldrig existerat. Vi som måste skapa Europa”. Den europeiska integrationens grundare betraktade den uppgiften som ett kontinuerligt arbete, inte som avgränsad handling. Vi måste alltså analysera vilka förhållanden och specifika omständigheter som kan förväntas och bestämma vad vi måste göra för att säkerställa att Europa existerar och inte slutar som förlorare.
Förra året framlade kommissionen Europa 2020-strategin, vars syfte är återhämtning ur krisen och att förbereda EU:s ekonomi för nästa decennium. Det finns tre nyckelområden som befrämjar ekonomisk tillväxt: kunskap, innovation, utbildning, eller ”intelligent tillväxt”, som sätter det digitala samhället i centrum, hållbar utveckling som gynnar en effektivare energianvändning och förbättrar konkurrenskraften, och tillväxt för alla som ökar deltagandet på arbetsmarknaden. EU:s nya fleråriga budgetram måste fastställas på gemenskapsnivå, och nationella utvecklingsprogram måste anpassas till varandra på sådant sätt att de leder till ett optimalt genomförande av Europa 2020-strategin genom att skapa nödvändiga synergier.
Anneli Jäätteenmäki
Under ekonomiskt svåra tider förväntar man sig mer än annars att EU ska komma med konkreta resultat. Vi behöver bättre, enklare lagstiftning som tjänar EU-medborgarnas intressen. Förordningarna bör skäras ned. Vi ska inte skapa EU-lagar som inte är alldeles nödvändiga. EU:s framtida budget bör svara mer effektivt på de vardagsproblem som vanligt folk står inför. Budgeten bör stödja tillväxt och nya arbetstillfällen, men framför allt bör den tillföra europeiskt mervärde.
I slutet av den här månaden ska kommissionen offentliggöra förslaget till EU-budget efter 2014. Genom den ekonomiska krisen har EU:s medlemsstater tvingats att fatta svåra beslut när det gäller de egna budgetarna. I kristider borde EU-budgeten inte heller öka. Tvärtom, den borde skäras ned.
Jag hoppas att vi äntligen ska lyckas avskaffa några av de rena dumheter som är förknippade med EU. Parlamentets förflyttning mellan Bryssel och Strasbourg varje månad kostar EU:s skattebetalare drygt 200 miljoner euro varje år. De pengarna kan användas bättre. Rabatter som beviljats Storbritannien, Sverige, Österrike, Nederländerna och Tyskland borde avskaffas. Bara Storbritannien kommer i år att få en rabatt på ca 3 miljarder euro tack vare en bidragsrabatt som förhandlades fram 1984.
Det är dags att reformera EU och dess budget. De pengar som EU:s skattebetalare betalar måste användas mer effektivt och tillföra europeiskt mervärde till medlemsstaterna. Att öka administrationen, byråkratin och onödig EU-lagstiftning ger inte något sådant mervärde.
Filip Kaczmarek
Den nya fleråriga budgetramen är oerhört viktig eftersom EU:s framtid i stor utsträckning kommer att bero på den. Debatten om budgetramen inte är någon enkel debatt eftersom många medlemsstater känner av den ekonomiska krisen. Det är lätt att förstå deras tveksamhet till en ökning av EU-budgeten. Men finansskeptikerna bör inse vilka fördelar som den gemensamma marknaden tillför till de enskilda medlemsstaternas ekonomier. Den europeiska integrationen har ett positivt och stimulerande inflytande på ekonomin. Europaparlamentet vill strukturera den nya budgetramen så att vi ökar vår konkurrenskraft och gynnar den sociala integrationen.
EU:s budget kapitaliserar åtgärder som är absolut nödvändiga för medborgarna i alla medlemsstater. Det här är inte något abstrakt konstaterande. Sammanhållningspolitiken och den gemensamma jordbrukspolitiken påverkar vardagslivet för miljoner medborgare. Det råder inget tvivel om att vissa av de uppgifter som utförs av EU inte skulle utföras av något annat organ. Att höja nivån för den sociala, ekonomiska och infrastrukturella sammanhållningen eller att säkerställa lika möjligheter inom jordbrukssektorn är målsättningar som förtjänar vårt stöd. Vi bör satsa EU-medel på de sektorerna. EU kan inte utföra ännu fler åtgärder i ännu fler medlemsstater med en mindre budget. Det är inte möjligt, och därför behöver vi en större och mer ambitiös budget.
Jarosław Kalinowski
Föredraganden skriver att EU-bidrag är nödvändiga för att medlemsstaterna ska kunna möta kommande utmaningar. I Europa 2020-strategin pekar man ut områden dit bidragen bör riktas genom att sammanfatta prioriteringar och ge en vision av ett starkt, stabilt och modernt Europa, som har lärt sig läxan efter den senaste tidens ekonomiska problem och som kommer att garantera arbetstillfällen, en tryggad energiförsörjning och sunda livsmedel för medborgarna. I budgetplanerna bör man ta hänsyn till de viktigaste målen för hållbar utveckling, samtidigt som budgetplanerna ska vara flexibla och inriktade på konkreta åtgärder. Jag behöver bara nämna att pengar måste spenderas på ett sätt som medger insyn och på starka grunder. Allmänhetens acceptans och förståelse är numera en oskiljaktig del av EU:s politik och är grunden för EU:s funktioner.
Tunne Kelam
För att uppnå 2020-målen behövs en europeisk strategi. Samtidigt måste vi inse att vi inte kan skapa ett starkare Europa med mindre pengar. Att frysa medlen från medlemsstaterna är inget hållbart alternativ. Eftersom medlemsstaterna har tagit på sig långsiktiga strategiska politiska åtaganden för hela Europa måste de finansieras, annars kommer EU:s trovärdighet att undergrävas i miljoner medborgares ögon. Rent praktiskt behöver programmen samordnas bättre med inriktning på komplementaritet. Det är inte realistiskt att finansiera de nya prioriterade områdena - forskning och utveckling, innovation, energi- och transportnätverk - om vi bibehåller nuvarande resursnivå.
Den verkliga inre utmaningen för EU är att få de gamla EU-15 och de unga EU-12 att förenas i slutet av nästa budgetram. Det krävs grundlig genomarbetning för att gå vidare med de gamla programmen och samtidigt bygga upp nya program. Genom vårt engagemang i EU:s principer om jämlikhet och solidaritet bör vi kunna utplåna förekomsten av olika regler liksom fördomar vid beslutsfattande. EU blir ett lyckat projekt när samma måttstock tillämpas på alla medlemsstater. För ett verkligt ekonomiskt perspektiv måste vi se längre framåt än sju år. Jag stöder flexibla mekanismer för nödvändiga anpassningar.
Lena Kolarska-Bobińska
EU:s fattigaste regioner utvecklas just nu snabbt, och en av orsakerna är EU-finansiering. Även om många vägar har byggts eller reparerats och internetanslutningar har installerats finns det fortfarande många behov att fylla, eftersom gapet är mycket stort mellan de mycket fattiga och de mycket högutvecklade regionerna. När vi kom med i EU fick vi höra farhågor om att Polen och de nya medlemsstaterna inte skulle kunna utnyttja de möjligheter som de tilldelades genom medlemskapet, och att man skulle göra slut på EU-medlen utan tillräcklig eftertanke. Vi fick också höra farhågor om korruption, eftersom tillfället gör tjuven - och här fanns det ju pengar. Med tiden har analyser visat att EU-medlen har använts på ett mycket klokt sätt i Polen, utan kopplingar till ohederlig verksamhet. Med tanke på de skillnader som vi försöker överbrygga och med tanke på EU:s målsättningar, kan vi inte minska varken EU-budgeten eller medlen för att genomföra sammanhållningspolitiken. Men om Europaparlamentet röstar igenom en ökning av EU-budgeten, vilket jag hoppas inte blir fallet, blir det viktigt att övertyga de enskilda medlemsstaterna om att parlamentets politiska ståndpunkt är värd att stödja.
Jan Kozłowski
Jag vill uppriktigt gratulera Salvador Garriga Polledo till ett mycket innehållsrikt betänkande och för det imponerande arbete som han lagt ner på att utarbeta kompromissändringsförslag. Jag instämmer med föredraganden om att sammanhållningspolitiken, som har visat sig vara effektiv, bör få en plats i den nya fleråriga budgetramen, som står i rimligt förhållande till dess betydelse. Men beträffande enskilda fonder måste vi sträva efter bättre samordning och komplementaritet och efter förenklade förfaranden. Förändringar i systemen för övervakning och hantering av medel, för att öka insatsernas effektivitet, bör baseras på en grundlig analys av hur de fungerar för närvarande. Jag stöder också synpunkten att outnyttjade medel bör stå kvar i den budget som öronmärkts för sammanhållning och inte gå tillbaka till medlemsstaterna, och jag anser att vi behöver en grundlig analys av de eventuella konsekvenserna av att ta in Europeiska utvecklingsfonden i EU:s budget, särskilt med tanke på EU:s åtaganden gentemot tredjeländer.
Vladimír Maňka
Europa går igenom en kris. Förlorade skatteintäkter från självstyrande regioner utgör mer än 20 procent av budgeten, jämfört med perioden före krisen. Detta är ohållbart. Kommunernas inkomstunderskott ser ut på ungefär samma sätt: De kan inte finansiera sina kärnkompetenser, de friställer personal och de sätter sig i skuld.
I den situationen vore det inte särskilt förvånande om de inte kan förstå varför Europaparlamentet ber om ännu mer penningmedel.
Men om medlemsstaterna skulle samordna sin politik och sin finansiering inom prioritetsområden skulle de nå bättre resultat och spara mer pengar än den summa som vi vill få för att öka den gemensamma EU-budgeten. Det finns alltså inget bättre alternativ än det som vi diskuterar just nu.
Vi måste diskutera och debattera det här ännu mer, inte bara i Europaparlamentet utan i synnerhet med ministrar i rådet, med medlemmar av nationella parlament och dessutom i regionerna, så att man inser att en gemensam lösning inte bara kommer att ge bäst resultat för medborgarna utan också kommer att leda till besparingar i de nationella budgetarna.
Andreas Mölzer
Efter fiaskot med räddningspaketet för euron har nettobidragsgivarna insett att de inte bara betalar EU-budgeten genom den enorma omfördelningsmekanismen, utan faktiskt också betalar både två och tre gånger för mycket. Under de kommande åren kommer klingande hårdvaluta att pumpas in i räddningsmekanismerna i stället för garantier. Detta måste finansieras av nettobidragsgivarna, med andra ord av de hårt arbetande tyska, franska, italienska, nederländska och österrikiska medborgarna, ur deras nationella budgetar, och man har redan börjat känna av de första smärtsamma nedskärningarna i dessa länder. I de ekonomiskt stabila EU-länderna är man upprörd - minst lika upprörd som demonstranterna i Aten - över att man måste dra åt svångremmen för PIIGS-ländernas skull.
Att begära budgetökningar i den här svåra situationen är orealistiskt och skandalöst. Vi behöver inte en uppsvälld EU-budget som kanske är ända till tio gånger större än nödvändigt; vi behöver inte en budget som finansieras av EU-skattebetalare och där all känsla för ekonomisering har gått förlorad; vi behöver inte en ännu mer uppsvälld Brysselbyråkrati som plundrar nettobidragsgivarna inpå bara skinnet. Vi borde i stället söka efter möjligheter att spara. Jordbruksstödet, som är den största och mest omtvistade budgetfaktorn, borde åternationaliseras. Det skulle lätta något på det som tynger ner EU-budgeten, och medlemsstaterna skulle bättre kunna motsvara sin jordbrukssektors specifika karaktär. Om den enorma summa pengar som betalas i form av skatter kunde nå små och medelstora jordbruksföretag i stället för stora jordägare, industriella jordbruksföretag, storföretag, monarker och golfklubbar, skulle vi kanske kunna stoppa jordbrukets tillbakagång.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Parlamentet tagit ett viktigt steg framåt genom att anta Salvador Garriga Polledos betänkande: det är en tydlig, pragmatisk och realistisk redogörelse för Europaparlamentets budgetambitioner efter 2013, först och främst beträffande sammanhållningspolitiken, som är nyckeln till den regionala utvecklingen. Jag anser att vi måste behålla budgeten för sammanhållningspolitiken och skapa en skälig biståndsmodell för alla regioner på mellaninkomstnivå så att framtida EU-investeringar i regionerna ska bli öppna och rättvisa. Den 5-procentiga budgetökningen är rimlig. Den är inte, som euroskeptikerna hävdar, ett exempel på EU-slöseri, utan ett modigt erkännande av att om vi inte tilldelar oss de här medlen för att tillsammans bygga Europa kommer vi att förbli isolerade och maktlösa. För att kunna finansiera de åtgärder som hör samman med EU:s nya behörigheter under Lissabonfördraget stöder jag följaktligen begäran om att frågan om egna medel ska undersökas, och om nya former för gemenskapsinkomster, för att lätta trycket på de nationella budgetarna och för att göra slut på tron på en ”rättvis avkastning”, vilket är ekonomiskt felaktigt och politiskt ohållbart.
Theodor Dumitru Stolojan
Europaparlamentet har för första gången framlagt sin vision om EU:s prioriteringar för perioden 2014-2020, för kommissionen och rådet. Nu är det kommissionens tur att ta in parlamentets yttrande i sitt lagförslag. Jag vill särskilt understryka att utveckling av en konkurrenskraftig jordbrukssektor samt ekonomisk och social sammanhållning bör förbli en prioritering för den kommande perioden. Kollegerna har också uppmärksammat EU:s forskningsinsatser. Europaparlaments hela vision är fast förankrad i Europa 2020-strategin.
Csaba Sándor Tabajdi
När vi beslutar om ramen för nästa budget är min första fråga om vi vill ha ett svagare eller ett starkare Europa. Enligt min mening har parlamentet redan tagit ställning i den frågan. Vi har redan fastställt att vi behöver ett starkare Europa genom att godkänna de ambitiösa målen i Europa 2020-strategin. Nu måste vi förklara högt och tydligt att målen bara kan uppnås om vi tilldelar dem tillräckliga resurser. Under en period när många medlemsstater lider av ”medelhavsproblemet”, med länder som behöver finanspolitisk expansion för att stimulera tillväxt, men där detta inte är möjligt eftersom den oundvikliga följden skulle bli aldrig sinande åtstramningsåtgärder på grund av skuldsättning, kan vi inte reagera genom att minska eller godkänna den nu gällande EU-budgeten, vars grundläggande mål är utveckling. Det går inte, eftersom det skulle betyda att eftersatta regioner berövas sin enda chans att leda in sina ekonomier på rätt spår mot tillväxt.
Rafał Trzaskowski
Att skapa ”genomsnittsregioner” såsom föreslås i betänkandet betyder att relativt rika områden i fattiga medlemsstater fortfarande skulle få stöd, och att de gradvis kan förbereda sig för den tidpunkt då de helt förlorar den här extra finansieringen. Möjligheten att skapa en sådan grupp av regioner är utan tvekan en välkommen utveckling för sammanhållningspolitikens största stödmottagare, som måste planera på lång sikt. Om parlamentet antar det här förslaget i dag skulle det skicka ut ett viktigt meddelande till debatten om sammanhållningspolitikens framtida utformning.
Zbigniew Ziobro
I betänkandet av Salvador Galliga Polledo ägnas stor uppmärksamhet åt Europa 2020-programmet. Jag anser att öronmärkning av stora penningsummor för målsättningarna i det här programmet kan leda till minskad finansiering av program som är viktiga för europeisk sammanhållning och utveckling, till exempel sammanhållningsfonden. Resultaten visar att den fonden har varit det mest effektiva verktyget hittills för att uppnå målsättningarna i EU-fördraget och Lissabonfördraget. Därför är det viktigt att öka finansieringen. Många europeiska länder har drabbats hårt av den ekonomiska krisen, och för dem är sammanhållningsfonden nu en drivkraft som gör det möjligt att bekämpa arbetslösheten proaktivt och att mobilisera regioner. Men det är också viktigt att EU ger ekonomiskt stöd till energiprojekt och innovation. Dessa båda investeringsområden är nyckeln till en snabb tillväxt inom EU.
För närvarande importeras två tredjedelar av EU:s energiresurser från länder utanför EU, huvudsakligen Ryssland. Det innebär ett betydande kapitalutflöde utanför våra gränser, och vi bör därför öronmärka mer medel för att stötta infrastrukturinvesteringar, som möjliggör diversifiering av utbudet och en därav följande prissänkning, exempelvis Nabucco-ledningen, som är ett mycket viktigt projekt när det gäller diversifiering. I betänkandet finns inte heller några klara riktlinjer beträffande stöd för utforskning av skiffergas inom den närmaste framtiden. Vi måste inse att kloka investeringar i energikällor i dag betyder sparat kapital i morgon.
Paul Rübig
(DE) Herr talman! Jag ville bara säga att mikrofonen vid min pulpet, nummer 759, inte fungerar. Jag bad redan i går om att få den att lagad. Jag skulle behöva hjälp av en tekniker. Tack.
Talmannen
Kolleger! Som ni vet blev omröstningen och röstförklaringarna uppskjutna i går på grund av brandövningen, så vi tar det i dag, som del av omröstningen. De har lagts in i den ordning som finns på era omröstningslistor.
