Den biologiska mångfalden och ekosystemens bidrag för att uppnå millennieutvecklingsmålen - Konferensen om biologisk mångfald - Nagoya 2010 (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om följande betänkanden:
muntlig fråga till rådet från Jo Leinen för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om EU:s huvudmål för den partskonferens för konventionen om biologisk mångfald som kommer att hållas i Nagoya den 18-29 oktober 2010 - B7-0467/2010),
muntlig fråga till rådet från Jo Leinen för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om EU:s huvudmål för den partskonferens för konventionen om biologisk mångfald som kommer att hållas i Nagoya den 18-29 oktober 2010 - B7-0468/2010),
muntlig fråga till rådet från Michèle Striffler för utskottet för utveckling om den biologiska mångfalden och ekosystemtjänsternas bidrag till utvecklingen och till uppfyllandet av millennieutvecklingsmålen - B7-0464/2010) och
muntlig fråga till rådet från Michèle Striffler för utskottet för utveckling om den biologiska mångfalden och ekosystemtjänsternas bidrag till utvecklingen och till uppfyllandet av millennieutvecklingsmålen - B7-0465/2010).
Karin Kadenbach
ersättare för frågeställaren. - (DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! För några dagar sedan satt jag och pratade med en grupp journalister om frågor som ligger mig särskilt varmt om hjärtat nu i höst. En av dessa frågor är förstås den biologiska mångfalden. Som ni vet kommer partskonferensen för konventionen om biologisk mångfald snart att hållas i Nagoya, och jag har äran och nöjet att delta som medlem av parlamentets delegation och medförfattare till den resolution om biologisk mångfald som vi ska behandla i Nagoya. Så jag satt där och pratade med journalisterna, och fick frågan varför vi unnar oss lyxen att t.ex. rädda bävern. Min hemregion Niederösterreich har lyckats bevara en utrotningshotad art som nu har brett ut sig över ett stort område - vilket förargar jord- och skogsbrukarna, som har en helt annan inställning till bävrar.
Europeiska unionen och många organ i medlemsstaterna arbetar mycket hårt och med stort engagemang och stöd från icke-statliga organisationer för att skydda olika arter, men detta samtal visade än en gång att många människor betraktar skyddet för och bevarandet av den biologiska mångfalden som något av en lyx. De undrar om inte EU har någonting viktigare att göra än att ägna sig åt att rädda några hotade orkidéer eller djurarter. Spelar det någon roll om det finns 500 olika djur att titta på på zoo eller bara 499, frågar människor ofta. Mina damer och herrar! Dessa människor prioriterar knappast bevarandet av arter och biologisk mångfald. I ärlighetens namn står frågan om biologisk mångfald inte tillnärmelsevis lika högt upp på den politiska dagordningen som ekonomisk tillväxt och säkerhet. Det borde den emellertid göra, för vi underskattar dess betydelse.
Frågan om bevarande av arter är inte en fråga om välgörenhet riktad till några få stackars skalbaggar som vi skulle klara oss bra utan, det är det som är min poäng. Missförstå mig inte: bevarandet av arter har visst med kärleken till floran och faunan att göra, men principiellt sett är det en fråga om säkerhet, arbetsmarknadspolitik och migrationspolitik. Man glömmer nämligen ofta bort vilken roll djur och växter spelar i vårt ekosystem när man talar om biologisk mångfald. De är naturens tjänsteleverantörer som håller igång vårt ekosystem. Det är tack vare mängden av olika arter och hur de samverkar med varandra som kusterna inte eroderas, laviner inte inträffar och vattensamlingar renar sig själva. Vi talar om en avgörande faktor för en hållbar utveckling, med livsnödvändiga varor och tjänster som att tillhandahålla mat, binda kol och reglera vattenflöden - saker som ligger till grund för ekonomisk välfärd, socialt välbefinnande och livskvalitet. Om arterna dör ut rubbas den naturliga jämvikten och orsakar en farlig dominoeffekt. Det är en dyrbar historia att ersätta de tjänster som dessa växter och djur utför. I slutändan blir vissa regioner och livsmiljöer inte längre beboeliga eller möjliga att använda. Följden blir att dessa livsmiljöer kanske inte längre kan tillhandahålla viktiga varor och tjänster till ekosystemet. Och inte nog med det: de möjliga ytterligare konsekvenserna, såsom arbetslöshet, bristande säkerhet och emigration är saker som vi alla fruktar.
Skyddet av arterna är således helt uppenbart en fråga som påverkar ett antal politikområden. Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet betonade nyligen detta, efter att ha arbetat intensivt för att trygga Europaparlamentets ståndpunkt. Jag ska också nämna några siffror. Vetenskapsmännen uppskattar att det skulle kosta 7 procent av världens bruttoinkomst att ersätta dessa naturliga tjänster och komma till rätta med konsekvenser som arbetslöshet och migration. Om ni inte tycker att det är en förbluffande siffra har jag några till: enligt Europeiska kommissionens senaste studie hotas 25 procent av djurarterna i EU av utrotning. Enligt samma studie förstörs också ekosystemen i kustområdena allt mer. I en del regioner som har stor biologisk mångfald går utvecklingen också bakåt. Däremot har av människan konstruerade anläggningar som industriområden, bostadsområden och transportinfrastruktur ökat med 8 procent sedan 1990.
Mina damer och herrar! Som ni vet är de aktörer som ska förhandla i Nagoya inte alltid överens om vad de vill ska åstadkommas vid konferensen. Industriländerna vill ha starka mål, de icke-statliga organisationerna vill ha ambitiösa mål och de ekonomiska aktörerna vill - inte oväntat - ha realistiska mål. Jag anser att EU ska sätta ribban högt i Nagoya och, precis om vi gör här i Europa, arbeta för att få med oss näringslivet - i synnerhet de sektorer och branscher som använder biologiska resurser i stor omfattning. EU kan välja att föregå med gott eller dåligt exempel.
Mina damer och herrar! Det är redan oktober och många människor i Europa har ännu inte ens hört att det här året har utsetts till det internationella året för biologisk mångfald. Vi måste gemensamt se till att den biologiska mångfalden får den ställning som den förtjänar och behöver för att kunna fortsätta att tillhandahålla sina ekologiska tjänster i framtiden. För att citera ett vanligt indiskt ordspråk: ”Det är inte förrän det sista trädet har huggits ned, den sista floden har förgiftats och den sista fisken har fångats som man upptäcker att det inte går att äta pengar”.
Gay Mitchell
ersättare för frågeställaren. - (EN) Fru talman! Jag är tacksam för att jag fick tillfälle att delta i den här debatten.
Förra veckan ledde jag parlamentets delegation till FN-toppmötet om framsteg på vägen mot millennieutvecklingsmålen. Under hela toppmötet och vartenda sidoevenemang slogs jag av den entusiasm som mina kolleger, regeringar, internationella organisationer och människorna ute på fältet visade. De är beslutna att nå de ambitiösa mål som fastställdes 2000. En del framsteg har gjorts och vi har mycket att vara stolta över, men mycket återstår att göra.
Tillgången till utbildning ökar snabbt. Andelen barn som går i skolan är uppe i 76 procent i länderna i Afrika söder om Sahara och 94 procent i Nordafrika. Tillgången på dricksvatten ökar. 2015 kommer 86 procent av dem som lever i utvecklingsländerna att ha tillgång till rent dricksvatten, mot 71 procent 1990. Målen för tillgången till dricksvatten är redan nådda i fyra regioner - Nordafrika, Latinamerika och Västindien, Ostasien och Sydostasien. Tillgången till energi ökar. Nästan alla har tillgång till el i Nordafrika.
Så uppenbarligen har det gjorts framsteg, men det finns så mycket mer som behöver göras. En av FN:s biträdande generalsekreterare sade att vi verkligen måste ”spurta” under de kommande fem åren. En miljard barn lever i fattigdom, 1,4 miljoner barn dör varje år till följd av att de inte har tillgång till säkert dricksvatten och 2,2 miljoner barn dör varje år eftersom de inte har vaccinerats med vaccin som är lättillgängliga i industriländerna och som vi har haft i över 30 år.
Millennieutvecklingsmål 7 är miljömässig hållbarhet. Det är ett mål som omfattar flera delmål. Mål 7b är kanske det mest heltäckande: att ”påtagligt minska graden av förlust av biologisk mångfald före 2010”. Indikatorer på biologisk mångfald är bland annat den andel av ett markområde som täcks av skog, koldioxidutsläpp, den andel av de totala vattenresurserna som används, förbrukningen av ozonnedbrytande ämnen och den andel av fiskbeståndet som håller sig inom säkra biologiska gränser. Att minska förlusten av biologisk mångfald är således ett viktigt inslag i millennieutvecklingsmålen.
Sjuttio procent av världens fattiga lever på landsbygden och är direkt beroende av biologisk mångfald för sin överlevnad och sitt välbefinnande. De fattiga i städerna är också beroende av biologisk mångfald för ekosystemtjänster, såsom bibehållande av luft- och vattenkvaliteten och nedbrytning av avfall. Det råder ingen tvekan om att den biologiska mångfalden och klimatförändringarna kommer att påverka världens fattiga först. De kommer att påverka länder som Tuvalu i Polynesien - ett land som bara reser sig fyra och en halv meter över havsnivån - och Maldiverna, där president Nasheed höll ett regeringssammanträde under vattnet tidigare i år för att framhålla att hans land faktiskt kan komma att ligga under vatten i slutet av det här århundradet.
Jag uppmanar medlemsstaterna och kommissionen att driva på den globala klimatförändringsalliansen och dess stödjande funktion för att förbättra utvecklingsländernas kapacitetsbyggande och kunskapsbas om de förväntade effekterna av förlorad biologisk mångfald och integrera den med utvecklingsplaner och budgetar.
Jag har också understrukit att program som syftar till att skydda den biologiska mångfalden och minska fattigdomen måste inrikta sig på de fattigas prioriteringar och lägga större tonvikt vid lokalt baserad miljövård, tillgång till resurser om biologisk mångfald, markreformer och sedvaneägande.
2050 kommer det att finnas två miljarder fler människor på jorden och 90 procent av dem kommer att födas i de länder som nu kallas utvecklingsländer. Om vi låter den stora fattigdomen bestå i dessa länder så kommer vi att få en massiv migration från söder till norr, och ojämlikheten kan mycket väl sätta världen i brand.
Många av oss trodde inte att vi skulle få uppleva Berlinmurens fall under vår livstid. Nu tar vi för givet att de tidigare Sovjetdominerade länderna är partner med EU. Muren av fattigdom mellan norr och söder kan också rivas och vi kan skapa en bättre och säkrare värld - en plats där vi kan ha nya partner och en miljö som är säker för alla.
Joke Schauvliege
Fru talman, ärade ledamöter! För det första vill jag tacka er för att ni gav mig möjlighet att tala om det här mycket viktiga ämnet, biologisk mångfald, här i dag. I sina slutsatser från den 15 mars 2010 om ”biologisk mångfald efter 2010 - Vision och mål inom EU och globalt samt internationellt system för tillträde och fördelning av nytta” betonade rådet att den biologiska mångfalden måste bevaras och obotliga skador på ekosystemen och deras funktioner motverkas, inte minst för att trygga social och ekonomisk stabilitet och nå millennieutvecklingsmålen.
Rådet påminde om att den biologiska mångfalden har en central funktion i den globala kampen mot hunger och för att skapa livsmedelssäkerhet, och att den starkt bidrar till att skapa välstånd och minska fattigdomen. I de flesta utvecklingsländer finns det ett mycket starkare samband mellan å ena sidan skyddet av ekosystemen och å andra sidan sysselsättning, inkomster och försörjning än i EU.
Inför det tionde mötet i partskonferensen för konventionen om biologisk mångfald vill EU bidra aktivt och konstruktivt till en global konsensus om de åtgärder som ska vidtas för att främja biologisk mångfald efter 2010, med hjälp av en realistisk och ambitiös strategi. Det kan till exempel vara åtgärder som gör det möjligt att utforma en vision om den strategiska planen efter 2010 fram till exempelvis 2020, en vision för perioden fram till 2050, en vision om de delmål och viktiga milstolpar som är förknippade med mätbara indikatorer och slutligen en vision om införandet av lämpliga metoder för övervakning, bedömning och uppföljning.
Förenta nationernas generalförsamlings högnivåmöte i New York för två veckor sedan, den 22 september, var ett bra tillfälle att uppmana världssamfundet att erkänna att den biologiska mångfalden i världen befinner sig i ett kritiskt skick och att understryka behovet av att trygga grunden till liv på jorden i mänsklighetens och kommande generationers intresse och ta lämpliga initiativ på alla nivåer.
När det gäller tekniskt stöd till de minst utvecklade länderna anser rådet att det är viktigt att utveckla och överföra bästa metoder och bästa teknik för att bekämpa förlusten av biologisk mångfald, klimatförändringar och ökenutbredning. Det är viktigt att vidta samordnade åtgärder och använda resurserna på ett tillfredsställande och kostnadseffektivt sätt.
När det gäller finansieringen anser rådet att fastställandet av ändamålsenliga politiska ramar för perioden efter 2010 och införandet av en ny strategisk plan för konventionen om biologisk mångfald förutsätter att resurser kan mobiliseras från alla möjliga håll, både offentlig och privat finansiering, med nya finansieringsformer och finansiering av åtgärder för att bekämpa klimatförändringar. Rådets inställning är att vi också bör överväga att frigöra finansiella resurser för biologisk mångfald genom att förändra, avskaffa eller ändra inriktning på subventioner som skadar den biologiska mångfalden. Det är och förblir ett nödvändigt och prioriterat mål att integrera den biologiska mångfalden med näringslivets verksamhet och annan sakpolitik.
Rådet framhöll redan i sina slutsatser från den 5 december 2006, som svar på meddelandet från Paris om biologisk mångfald, att biologisk mångfald och bevarade ekosystemtjänster skulle ingå i den politiska dialogen med partnerländer och -regioner. Dessa partner skulle uppmanas att fortsätta att undersöka vilka behov som finns och prioritera dem i sina nationella och regionala utvecklingsstrategier och -planer. Rådet är övertygat om att det enda sättet att nå hållbara resultat är att integrera ekosystemtjänster och biologisk mångfald med planerna för utvecklingssamarbete och det finansiella stödet.
Även om det finns en tydlig koppling mellan Århuskonventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor å ena sidan och biologisk mångfald å den andra måste man ta hänsyn till att denna konvention utformades inom ramen för FN:s ekonomiska kommission för Europa (Unece). Länder som inte är medlemmar i Unece kan visserligen ansluta sig till konventionen, men våra utvecklingspartner är för närvarande inte parter till denna konvention.
Jag tackar er för ert intresse och ser fram emot er debatt, under vilken säkerligen många nya punkter kommer att tas upp.
Janez Potočnik
Fru talman! Europeiska unionens strategiska mål för Nagoya framgår av rådets slutsatser från den 22 december 2009 och den 15 mars 2010 och kommer att vidareutvecklas av miljörådet den 14 oktober 2010. Det är särskilt tre frågor som Europeiska unionen prioriterar.
Den första är antagandet av den nya strategiska planen för konventionen för perioden 2011-2020. Den bör återspegla främsta tillgängliga vetenskapliga rön om den biologiska mångfaldens skick och ge en ändamålsenlig ram för genomförandet som är tillräckligt ambitiös för att få alla parter till konventionen att intensifiera sina åtgärder. Detta är avgörande för att vi ska kunna förhindra att fler arter utrotas och få den biologiska mångfalden att fortsätta att tillhandahålla de viktiga varor och tjänster som vi alla är beroende av, särskilt de fattiga.
Den andra strategiska prioriteringen för Europeiska unionen är att slutföra förhandlingarna om protokollet om tillgång till och fördelning av nytta som ett viktigt bidrag till bevarande och hållbar användning av den biologiska mångfalden efter 2010, i linje med det åtagande som alla parter gjorde 2006 vid COP 8. Detta är någonting som de utvecklingsländer som är parter till konventionen till stor del förväntar sig. För många av dem är det en fråga som har högsta prioritet.
Den tredje punkten är att se till att tillräckliga resurser mobiliseras så att den politiska ramen för biologisk mångfald efter 2010, däribland den nya strategiska planen, kan genomföras. EU som helhet har, genom det mål för den biologiska mångfalden 2020 som antogs tidigare i år, förbundit sig att göra mer för att bidra till att hejda förlusten av biologisk mångfald i världen, men jag tycker också att vi kan vara ganska stolta över det vi faktiskt gör. Under perioden 2002-2008 tillhandahöll Europeiska unionen över 1 miljard US-dollar, omkring 740 miljoner euro, årligen för biologisk mångfald, främst via det tematiska programmet för miljö och hållbar förvaltning av naturresurser inom ramen för instrumentet för utvecklingssamarbete, men också via EUF. Båda innehåller bestämmelser om biologisk mångfald.
Medlemsstaterna har också i hög grad bidragit till påfyllningen av den globala miljöfonden nyligen, där 1,2 miljarder US-dollar har öronmärkts för biologisk mångfald. Det är en ökning med 28 procent jämfört med den senaste påfyllningen, och det nya initiativ med anknytning till millennieutvecklingsmålen på 1 miljard euro som ordförande José Manuel Barroso presenterade vid FN:s generalförsamling i New York förra månaden kommer förstås också att främja biologisk mångfald.
Kommissionen håller för närvarande på att uppdatera sina egna siffror om utvecklingssamarbete som har med biologisk mångfald att göra, med hjälp av samma metod som användes för att redovisa den klimatrelaterade finansieringen, och vi uppmanar givetvis medlemsstaterna att göra detsamma så att vi kan lägga fram en konsoliderad siffra i Nagoya.
Vi måste också försöka hitta andra sätt att bidra till en bättre tillämpning av konventionen om biologisk mångfald och hjälpa utvecklingsländer som är parter till konventionen att fullgöra sina åtaganden enligt den, i synnerhet den nya strategiska plan för perioden efter 2010 som kommer att antas i Nagoya. Vi har för avsikt att utforska olika sätt att göra detta tillsammans med våra partner i Nagoya.
Förlusten av biologisk mångfald är ingen ny utmaning när det gäller att minska fattigdomen, som redan har nämnts. 2010 års mål för den biologiska mångfalden införlivades med millennieutvecklingsmål 7 redan 2002, och EU har uttryckligen understrukit de viktiga sambanden mellan biologisk mångfald och utveckling vid många tillfällen. Så sent som förra månaden påpekade ordförande José Manuel Barroso i sitt anförande vid Förenta nationernas generalförsamlings högnivåmöte om biologisk mångfald att vår förmåga att eliminera fattigdom och hunger och förbättra barns och mödrars hälsa är avhängig av att det på lång sikt finns tillgång till rent vatten, livsmedel, läkemedel och råvaror som naturen tillhandahåller.
Detta påminner man också om i 2010 års rapport om millennieutvecklingsmålen, i EU:s politiska ramar för att hjälpa utvecklingsländerna att klara de utmaningar som livsmedelssäkerheten medför och i kommissionens arbetsprogram för konsekvent politik för utveckling 2010-2013, som innehåller ett särskilt mål för biologisk mångfald och därmed förknippade indikatorer som en del av de operativa ramarna för att skapa större överensstämmelse mellan EU:s politik och utvecklingsmålen.
Något som kanske är nytt är den ökade kunskapen och medvetenheten om vad förlust av biologisk mångfald innebär ekonomiskt sett och i vilken utsträckning den undergräver möjligheterna att minska fattigdomen på lång sikt. Den internationella studien om ekosystemens och den biologiska mångfaldens ekonomi (TEEB-studien) visar hur kostsam förlusten av biologisk mångfald och nedbrytningen av ekosystem är för våra ekonomier, också för utvecklingsländernas ekonomier. Så det är inte längre en moralfråga, utan faktiskt en fråga om vår livskvalitet, och ändå betraktas inte bevarandet av biologisk mångfald och ekosystem som en prioriterad utvecklingsfråga.
Man hoppas att TEEB kommer att bidra till att förändra detta, så att fler av de utvecklingsländer som är våra partner prioriterar upp bevarande av biologisk mångfald och hållbar användning i sina utvecklingsstrategier, men också där detta inte är något centralt område i strategierna för stöd till länder och regioner förutsätter den europeiska utvecklingspolitiken att miljön och en hållbar förvaltning av naturtillgångarna behandlas som en övergripande fråga som ska integreras med all utvecklingsverksamhet. Både instrumentet för utvecklingssamarbete och Europeiska utvecklingsfonden innehåller bestämmelser om biologisk mångfald.
När det avslutningsvis gäller mekanismer för att garantera rätten till tillgång till information och allmänhetens delaktighet i beslutsfattandet om frågor som har med biologisk mångfald att göra stöder EU till fullo förslaget till COP 10-beslut om den strategiska planen, i vilket parterna och andra regeringar uppmanas att möjliggöra ett brett och effektivt deltagande i genomförandet av målen för konventionen och den strategiska planen. Vi anser också att protokollet om tillgång till och fördelning av nytta bör tvinga de avtalsslutande parterna att skapa inhemska ramar som gör det möjligt för ursprungsbefolkningar och lokala samhällen att fatta underbyggda förhandsbeslut om huruvida de ska ge tillgång till sin nedärvda kunskap eller inte.
Jag stöder allt det som frågeställarna säger och är verkligen tacksam för deras värdefulla bidrag.
Esther de Lange
Fru talman, fru Schauvliege, herr kommissionsledamot! Det vi främst kommer att kräva av er i morgon i vår resolution är ambitiösa men ändå realistiska mål i Nagoya. En intelligent strategi skulle vara att där komma överens om åtgärder som inte bara skyddar den biologiska mångfalden utan också bekämpar effekterna av klimatförändringarna, bidrar till att nå millennieutvecklingsmålen - som det redan har talats en hel del om - och till att skapa gröna arbetstillfällen, inte minst i Europeiska unionen. Fyra flugor i en smäll - det kallar jag valuta för pengarna!
För att klara detta måste emellertid Europeiska unionen uppträda enat. Om jag ska vara uppriktig så är jag inte riktigt säker på att det kommer att bli så. Jag har hört många hänvisa till rådets uttalanden från tidigare år och från i mars i år, men inte så mycket specifikt. Icke desto mindre hoppas jag att kommissionen och rådet har kommit längre i sina resonemang sedan de allmänna formuleringarna i uttalandet från den 15 mars. Det hoppas jag åtminstone - vi får se den 14 oktober. Jag hoppas också att vi kan lära av våra tidigare misstag och inte reser till ännu ett internationellt toppmöte beväpnade med ett vagt och allmänt hållet mandat och att vi, Europeiska unionen, inte än en gång ägnar all vår tid där till inbördes samråd om hur vi ska reagera på utvecklingen, så att vi inte får någon tid över för att spela den ledande roll som bland andra Karin Kadenbach har efterlyst.
Den sista punkten som jag vill ta upp är integreringen av biologisk mångfald med andra politikområden. Vi, parlamentet, efterlyste en sådan koherens på miljöområdet och andra områden i rapporten om biologisk mångfald i Europeiska unionen nyligen. Vi måste också integrera den biologiska mångfalden på internationell nivå. Biologisk mångfald är inte bara en miljöfråga eller någonting som har med millennieutvecklingsmålen att göra. Frågor som inte är handelsrelaterade, som biologisk mångfald, måste sättas upp högre på dagordningen också i andra sammanhang, som t.ex. inom Världshandelsorganisationen (WTO). Herr kommissionsledamot! Jag vet att biologisk mångfald ligger dig varmt om hjärtat. Jag hoppas att du vidarebefordrar detta budskap om internationell integrering till dina motparter på internationell nivå.
Michael Cashman
Fru talman! Jag var också i FN tillsammans med Gay Mitchell, som företrädare för parlamentet i frågan om millennieutvecklingsmålen. Jag vill gratulera kommissionen till det den gör, men jag vill informera kammaren om att vi i EU är internationella föregångare i dessa frågor - när det gäller biologisk mångfald, klimatförändringar och millennieutvecklingsmålen om minskad fattigdom - men i FN fick vi bara observatörsstatus, vilket är intressant att notera. Detta måste ändras, eftersom vi är världsledande på de här områdena.
Vi har året för den biologiska mångfalden, men jag skulle vilja att alla år skulle vara den biologiska mångfaldens år. Medborgarna - kanske de som sitter på åhörarläktaren eller tittar hemma - kommer att undra vad det här har med dem att göra. Utan en medveten allmänhet och medvetandehöjande åtgärder kommer ingenting att förändras. Man måste inse att den tomatburk man plockar till sig på stormarknaden inte hade funnits där om vi inte hade haft biologisk mångfald. Insikten om vad detta betyder måste vara global. Som Gay Mitchell så lysande uttryckte det måste denna mur av fattigdom - och nöd, kan jag tillägga - rivas.
Vi talar om politisk konsekvens här i kammaren, men låt mig bara nämna några av de här frågorna: utan politisk konsekvens när det gäller tillgången till energi i utvecklingsländerna, avskogning, klimatförändringar, livsmedelssäkerhet, reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken, den gemensamma fiskepolitiken, markrofferi, naturtillgångar och tillgång till vatten kan vi aldrig skydda den biologiska mångfalden eller sätta stopp för världens fattigas lidande.
Gerben-Jan Gerbrandy
Fru talman! Medan vi diskuterar EU:s ståndpunkt vid toppmötet i Nagoya pågår en jakt utanför det här parlamentet: en oförtröttlig jakt på resurser, en jakt på olja och gas, mineraler, ved, mat och vatten, en jakt på resurser som alla tillhandahålls av naturen.
Som en del i den jakten vill kinesiska placerare bygga en motorväg genom Serengetis nationalpark för att kunna utnyttja Centralafrikas resurser. Det finns saudiarabiska placerare som lägger upp flera miljarder dollar för att få bygga 6 000 kilometer väg genom Kongos regnskogar och börja anlägga enorma palmoljeplantager.
Vi vill alla stoppa förlusten av biologisk mångfald, men i den verkliga världen motverkar denna jakt på resurser våra mål. Så ser verkligheten ut. Därför kan vi bara hejda förlusten av biologisk mångfald genom att radikalt förändra vårt beteende.
Vi behöver biologisk mångfald för att få mat, husrum, läkemedel, ren luft, vatten och så vidare och så vidare. Vi kan helt enkelt inte överleva utan den. Vi håller på att närma oss en vändpunkt efter vilken skadan blir obotlig och - än värre - breder ut sig allt snabbare. Det är därför som det finns en känsla av brådska inför Nagoyatoppmötet och den känslan förväntar jag mig att de ministrar och kommissionsledamöter som deltar delar.
Tyvärr kommer inte politiska uttalanden och resolutioner att räcka för att tillgodose denna känsla av brådska. Vi behöver mycket större press. Därför har jag startat en kampanj på Internet, tillsammans med en mängd kolleger från hela världen. Jag vill att alla ska kunna göra sig hörda i den här frågan, för det här är någonting som människor bryr sig om. Stoppa förlusten av biologisk mångfald och stöd kampanjen via Facebook! Tillsammans med många kolleger kommer jag att lägga fram de tusentals namnteckningarna för beslutsfattarna i Nagoya, så att de förstår att människor är beroende av att de ihärdigt och uthålligt strävar efter att göra Nagoya till en framgång.
Sandrine Bélier
Fru talman, fru Schauvliege, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! De åtaganden som gjordes i Rio 1992 och i Johannesburg 2002 har inte fullföljts. Våra strategier för att hejda förlusten av biologisk mångfald har misslyckats, och vi vet vad det beror på.
Klimatet förändras, den biologiska mångfalden minskar och mänskligheten måste vara beredd att anpassa sig allt snabbare och på allt svårare sätt. I Nagoya har Europeiska unionen, när det är några veckor kvar till Cancún, möjlighet att argumentera för att anpassa vår modell för den ekonomiska utvecklingen så att vi klarar 2000-talets utmaningar.
Att avreglera klimatet, stoppa förlusten av biologisk mångfald och bekämpa fattigdom: dessa tre utmaningar och de lösningar som behövs för att klara dem, hänger intimt samman. Det är vår uppgift att föreslå och införa en ny utvecklingsmodell som är mer rättvis, jämlik och hållbar.
Därför bör vi tala tydligt och konkret. I parlamentets resolution finns det tre utmaningar som nu ger upphov till åtskilliga frågor om kommissionens och rådets ståndpunkt.
Den första utmaningen är naturligtvis att börja skydda och återställa den biologiska mångfalden. Det förutsätter tillräcklig finansiering, att allt statsstöd som skadar den biologiska mångfalden dras in och att en särskild budget som vi anser bör tiodubblas upprättas. Men är Europeiska unionen redo att anslå 0,3 procent av BNP för sin politik för att hejda förlusten av biologisk mångfald och övertyga OECD-länderna att göra detsamma?
Den andra utmaningen är samhällets kostnader för förlusten av biologisk mångfald, som vi bara har börjat uppskatta. De tros vara omkring 1 procent av den globala bruttonationalprodukten, men då tar man inte hänsyn till de sociala, kulturella, moraliska och vetenskapliga värden som den biologiska mångfalden ger.
Är Europeiska unionen beredd att motverka utmyntningen av levande ting? Är den beredd att försvara mänsklighetens gemensamma arv och slå fast att naturen inte har något pris och inte är till salu?
Slutligen är den tredje utmaningen att stoppa företags och industriers plundring av genetiska resurser. En lösning är att reglera tillgången till genetiska resurser på ett sätt som innebär att man till fullo respekterar ursprungsbefolkningars och lokala samhällens rättigheter.
Europeiska unionen kommer ändå att ha ett särskilt ansvar under dessa förhandlingar. Är unionen för det första beredd att försvara principen om att det inte går att ta patent på liv och för det andra stödja en återbetalning av den ekologiska skulden till länderna i söder genom att ställa sig bakom förslaget att det system som ska införas görs retroaktivt?
Nirj Deva
Fru talman! Biologisk mångfald är inget abstrakt begrepp som svårbegripliga vetenskapsmän använder när de letar efter någon egendomlighet i miljön. Biologisk mångfald är en mycket central fråga som har med mänsklighetens överlevnad på den här planeten att göra.
Ta t.ex. en beräkning som Dr Pavan Sukhdev nyligen gjorde av förlusten av biologisk mångfald och värdet av denna förlust. Hans rön visar att enbart avskogningen - förlusten av jordens lunga, som omvandlar koldioxid till syre och gör att vi kan andas - kostar 4,5 biljoner US-dollar om året. Varje år förlorar vi syretillverkning till ett värde av 4,5 biljoner US-dollar till återanskaffningsvärde. Det motsvarar New York-börsens omsättning.
Om vi skulle förlora en tillgång med New York-börsens värde vartenda år är jag säker på att alla i den här salen skulle springa omkring som yra höns, men eftersom det är biologisk mångfald tycks ingen bry sig. Det skulle krävas enorma finansieringsbelopp för att ersätta det syre som vi förlorar genom att hugga ned dessa träd.
Ta kollapsen för torskfisket i Newfoundland på 1990-talet. Det har kostat 2 miljarder kanadensiska dollar till återanskaffningsvärde. Om vi förlorar en del av det farmaceutiska genetiska material som den biologiska mångfalden ger oss - vilket vi gör - förlorar vi råvaror till ett värde av omkring 640 miljarder dollar. Detta är en mycket allvarlig fråga och vi behöver seriösa människor som fattar seriösa beslut.
Kartika Tamara Liotard
Fru talman! Om två veckor ska vi alla bege oss till Nagoya i Japan för att diskutera biologisk mångfald. Jag undrar om våra värdar kommer att bjuda på blåfenad tonfisk eller val. Den stora debatten där kommer emellertid än en gång att handla om huruvida vi ska börja med att lägga upp pengar eller med att tala om mål. Utvecklingsländerna skulle föredra att vi börjar med att lägga upp pengar och EU skulle föredra att börja med att diskutera målen.
En sak är dock säker, och det är att vi måste hejda förlusten av biologisk mångfald till varje pris. Kostnaderna för att inte agera uppskattas komma att överstiga 4 000 miljarder US-dollar 2050. Således är detta inget alternativ, och därför stör det mig bl.a. att den nya nederländska regeringen vill minska budgeten för utvecklingsstöd - en av de viktigaste finansiella resurserna för att bekämpa förlusten av biologisk mångfald i utvecklingsländerna - med 1 miljard euro.
Om EU verkligen vill uppnå någonting i Nagoya måste vi ta ledningen och utforma en sund jordbruks- och fiskeripolitik själva, i stället för att vänta med att lägga fram sådana förslag till efter Nagoya. När vi reformerar jordbrukspolitiken måste vi beakta mer än bara en hållbar jordbrukspolitik och inta en bestämd ståndpunkt. Därför uppmanar jag kommissionen att omvandla det som man kommer överens om i Nagoya till förslag som kan mätas och övervakas och utarbeta en långsiktig vision, så att vi inte behöver säga att vi inte har lyckats stoppa förlusten av biologisk mångfald igen 2011.
Anna Rosbach
för EFD-gruppen. - (DA) Fru talman! Den biologiska mångfalden påverkar helt enkelt allt. Därför måste vi kämpa för att bevara den vid konferensen i Nagoya. Men eftersom vi hela tiden hugger ned skogar, odlar upp ny mark och dämmer upp floder saknas det uppenbarligen kunskap och förmåga att låta den nationella lagstiftningen omfatta livsmiljöer och ekosystem. Allt från modernt jordbruk, fiske, bostadsbyggande, vägnät och transporter till många former av industriell produktion påverkar den biologiska mångfalden på jorden negativt. Det marina livet är i dåligt skick. Mer än 60 procent av all fisk och alla skaldjur som äts i EU har fångats utanför EU. Vi har överfiskat och bestånden har svårt att återhämta sig. Föroreningarna i Östersjön är rekordstora. I Sverige har gravida kvinnor råtts att inte äta lokalt fångad fisk. EU:s medlemsstater har kanske vidtagit åtgärder för att förbättra naturens tillstånd, men var är resten av världen? Vad kan vi göra för att hjälpa andra delar av världen att gå vidare i utvecklingen? Den globala biologiska mångfalden kommer att minska till följd av människans verksamhet - oavsett om vi har någon global uppvärmning eller inte. Men vi får inte ställa orealistiska krav här. Den biologiska mångfalden gagnas bäst av att vi är realistiska. Därför är det hög tid att vi hittar praktiska, realistiska lösningar på hur vi ska bevara sunda miljöer på jorden, en sund flora och fauna och sunda vattenmiljöer.
Claudiu Ciprian Tănăsescu
(RO) Jag ska börja med att betona att det är absolut nödvändigt att Europeiska unionen antar en tydlig, gemensam ståndpunkt om biologisk mångfald inför COP 10-mötet i Nagoya. Om vi inte antar en sådan fast, konsekvent ståndpunkt kommer resultatet att bli lika skandalöst som vid Cites-konferensen i mars 2010. Därför anser jag att rekommendationerna från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet bör antas utan förbehåll, eftersom de kan vara den bästa vägledning som Europeiska unionen kan få när det gäller att utforma en officiell ståndpunkt som våra företrädare kan stödja helhjärtat i Nagoya senare under denna månad.
Vid sidan av dessa synpunkter får vi inte glömma att det inte bara är Europeiska unionens trovärdighet som en klartänkande, ansvarstagande partner när det gäller att fatta globala beslut som står på spel, utan också, och framför allt, planetens framtid.
Richard Seeber
(DE) Fru talman! Jag ska börja med en detalj. Kommissionsledamot Janez Potočnik - som jag hyser mycket stor aktning för - ger oss siffror i dollar, även om han omvandlar dem till euro. Nirj Deva ger oss också siffror i dollar. Jag har inte tittat närmare på detta, men det visar faktiskt att debatten om biologisk mångfald uppenbarligen inte har kommit till Europa än. Uppenbarligen kan vi i Europa ännu inte bilda oss någon egen uppfattning om detta. Jag tycker att det skulle vara en god idé om vi kunde ta den här debatten på tillräckligt stort allvar för att faktiskt översätta vad den betyder rent konkret till siffror. Jag tycker att detta är en elitistisk debatt som förs långt ifrån det som faktiskt sker i våra medborgares hem. Jag tror inte att vi kan hoppas att debatten ska få någon politisk tyngd här i parlamentet förrän vi lyckas föra in den i hemmen i Europa. Med andra ord anser jag att den kommunikationsstrategi som vi nu bör anta helt enkelt ska vara att föra ut frågan till folket, som jag sade. När vi väl vet hur människor reagerar kan vi ställa upp specifika mål.
Kommissionsledamoten nämnde en del mycket specifika mål. Jag hoppas att han kommer att få dem antagna i Nagoya och att EU kommer att uppträda enat. Det är alltid den stora utmaningen vid dessa internationella konferenser.
Jag anser också att det inte räcker med bara pengar. Många av mina kolleger har efterlyst ytterligare finansiering. Det kan vara ett sätt, men det räcker inte för att garantera att vi lyckas. För det andra måste vi, som jag sade, förändra vår kommunikationsstrategi och för det tredje måste vi förbättra kvaliteten på de uppgifter som vi har. Det är klart att det fortfarande saknas många uppgifter, och jag anser att detta är ett område där EU, med sitt forskningsproblem, skulle kunna göra en särskild insats.
Som ni vet är vattnet min käpphäst. Om vi t.ex. får fart på den nya fiskeripolitiken kommer vi att ha mycket att ta igen när det gäller arter som behöver skydd. Fiskeriministrarna kommer troligen att anta alltför stora fiskekvoter igen, och den biologiska mångfalden kommer återigen att hamna i skymundan. Därför anser jag att detta ger oss reella möjligheter att visa att vi menar allvar med vad vi säger här i kammaren. Då får vi se vilken form förslagen får.
Kriton Arsenis
(EL) Fru talman, herr kommissionsledamot, företrädare för rådet! Här i kammaren för vi verkligen en het debatt om målen och genomförandet av de nya målen om biologisk mångfald. Just nu, medan vi håller på att diskutera, riskerar emellertid förhandlingarna att bryta samman helt, och det är vårt, Europeiska unionens, fel. Därför vill jag vända mig till rådet och uppmana det att ändra sin inställning.
Vi måste få igång förhandlingarna om ABS-protokollet om tillgång till genetisk information och fördelning av nytta igen. Om vi inte gör det gör vi oss inte bara skyldiga till att bevara en situation som främjar bio-röveri och är ett brott som för närvarande begås mot lokala samhällen och genetiska resurser, vi missar också ännu ett tillfälle för miljön. Förhandlingarna kommer att bryta samman och vi får ett andra Köpenhamn.
Därför uppmanar jag rådet att snarast granska den här frågan ingående. Vi måste ändra vår inställning innan Europeiska unionen för första gången i sin historia är den part som får miljöförhandlingar att kollapsa.
Chris Davies
(EN) Fru talman! Den utmaning som ligger i att vända utvecklingen så att vi inte längre förlorar unika livsformer blir deprimerande uppenbar i takt med att debatten fortsätter. Mycket kommer att sägas om behovet av att vidta de rätta åtgärderna vid konferensen om biologisk mångfald, men om det hela slutar med ett fromt uttalande har vi uppnått mycket lite.
Jag hoppas att vi kan sätta upp ett antal mål och införa mekanismer för finansiellt stöd - utan tvivel kopplade till tillgången till biologiska resurser - som gör att de blir värda någonting. Jag hoppas att vi ska kunna införa förfaranden för att bedöma och bekräfta efterlevnad, och jag hoppas att vi kan införa system för frekventa översyner av målen och förbättringar av förfarandena över tiden.
Det står helt klart att den här konferensen inte har några möjligheter att hejda förlusten av biologisk mångfald, det går helt enkelt för fort. Men om vi åtminstone kan införa mekanismer och en struktur som till slut kan bromsa och kanske en dag vända utvecklingen så kommer detta att betraktas som en seger.
Bas Eickhout
(NL) Fru talman! För det första vill jag framföra ett uppriktigt tack till kommissionsledamot Janez Potočnik för hans engagemang för att bevara den biologiska mångfalden. Vi vet att han har hjärtat på rätta stället och kämpar hårt för detta. I det avseendet ser EU:s åtaganden i Nagoya bra ut. Vi måste emellertid fortfarande komma överens om mål på delområden som fiske, jordbruk och skogsbruk. Vi förväntar oss fortfarande ambitiösa mål på alla dessa områden, inte minst från EU:s sida.
Men något som är ännu viktigare är att detta i slutändan omvandlas till EU-politik när vi kommer hem från Nagoya. Under det närmaste året ska vi se över vår jordbrukspolitik liksom vår fiskeripolitik. Kommissionsledamoten har berättat att han också vill försöka se till att begreppet ”biologisk mångfald” blir framträdande i denna politik. Ändå tiger rådet. Därav frågan till den tjänstgörande ordföranden Joke Schauvliege om vad rådet planerar att göra under den närmaste framtiden. Vi kan självfallet avge fina löften i Nagoya, men vad ska vi göra åt vår egen fiskeripolitik och vår egen jordbrukspolitik under den närmaste framtiden? Det är då det blir riktigt viktigt. Annars blir inte våra löften i Nagoya mer än tomma ord.
Peter van Dalen
(NL) Fru talman! I morgon ska vi rösta om förslaget till resolution om Nagoyakonferensen och jag vill med mitt inlägg framhålla ändringsförslag 1, som Esther de Lange och jag har lagt fram för våra båda grupper. Genom detta ändringsförslag bekräftas på nytt principen att livsformer och alla processer där man använder sig av levande organismer inte får omfattas av patenträtten. Det fordras därför ett undantag för odlare, så att vidareutveckling av växtsorter kan ske fritt.
Utan ett sådant undantag finns det risk att bara de företag som har mest pengar och tjockast patentportföljer kan överleva. Då blir det de som avgör vilka sorter som ska komma ut på marknaden, och det skulle definitivt inte gagna den biologiska mångfalden. Därför uppmanar jag er med eftertryck att uppmärksamma och stödja ändringsförslag 1 vid omröstningen i morgon.
Oreste Rossi
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Den 18-29 oktober kommer COP 10 om biologisk mångfald att genomföras i Japan, och det är viktigt att parlamentet vet vad rådet tänker föreslå i syfte att skydda och trygga den biologiska mångfalden.
I en studie av 4 000 växter klassificerades inte mindre än 22 procent som hotade. Det betyder att var femte växt riskerar att försvinna och många växter som ännu inte ens har upptäckts kommer också att försvinna - ännu en oroväckande uppgift. Samma sak gäller många djurarter. När vi förlorar växter riskerar vi också att förlora aktiva ingredienser som är viktiga för industrier som arbetar med att utveckla nya produkter som kan bidra till att bekämpa sjukdomar som nu är obotliga. Om djur försvinner förlorar vi särdrag som är viktiga för vår planet.
I september antog Europaparlamentet en förordning om detta med stor majoritet, vilket innebär att rådet bör följa samma linje. Vi får inte glömma att kampen mot fattigdom och därmed också mot svält också förs genom att vi bevarar våra många naturtillgångar, vår oskattbara flora och fauna, en rikedom som vi inte har råd att förlora och som vi måste göra allt som står i vår makt för att bevara.
Licia Ronzulli
(IT) Fru talman! År 2002 förband sig regeringsföreträdare från hela världen att minska förlusten av biologisk mångfald påtagligt till 2010. Trots att detta mål togs upp och betonades i olika internationella forum uppnåddes det tyvärr inte.
Takten i denna förlust för planeten har accelererat så att den nu går minst 100 gånger fortare än naturliga cykler, och den har nått aldrig tidigare skådade nivåer under de senaste 50 åren. I Europa är vart sjätte däggdjur utrotningshotat, och när en art försvinner kan det skapa en dominoeffekt för alla de andra. Under de senaste åren har vi förlorat minst 30 procent av alla djur- och växtarter på jorden.
Om vi inte omedelbart sätter upp ambitiösa mål så kommer förlusten av biologisk mångfald under perioden fram till 2050 att kosta Europa 1 100 miljarder euro - det har redan framhållits mer än en gång och är också vad WWF rapporterar. Därför är skyddet för den biologiska mångfalden en viktig del av millennieutvecklingsmålen och Europa 2020-strategin, som Michèle Striffler underströk i sin fråga.
Genom att främja biologisk mångfald får vi fler vapen med vilka vi kan bekämpa extrem fattigdom och svält, genom att genomföra politiska åtgärder för miljömässig hållbarhet som innebär att vår planet förblir rik och bördig. Vi behöver en ny strategisk vision och nya mål som tar hänsyn till den ständiga förlusten av arter och visar att vi tycker att det här är ett stort problem.
Edite Estrela
(PT) När vi talar om att bevara den biologiska mångfalden talar vi också om att bekämpa klimatförändringar, om livsmedelssäkerhet, om folkhälsa, om att bekämpa fattigdom, om att nå millennieutvecklingsmålen och om en hållbar utveckling för jorden, med andra ord om vår gemensamma framtid.
Som redan har sagts här i kammaren måste Europeiska unionen uppträda enat vid Nagoyakonferensen och göra allt som står i dess makt för att nå goda resultat. Det krävs politisk vilja för att rädda de mest hotade arterna i vår flora och fauna. Många ledamöter har också redan sagt att kostnaderna för förlusten av biologisk mångfald är i storleksordningen 50 miljarder per år, med andra ord ungefär 1 procent av bruttonationalprodukten. Det har emellertid också sagts att dessa kostnader kan komma att öka till 7 procent av bruttonationalprodukten 2050 - och det finns det studier som visar - men avkastningen på investeringar i att bevara biologisk mångfald är 100 gånger större.
Biologisk mångfald är viktig för att vi ska kunna mildra klimatförändringarna och anpassa oss till dem, med tanke på till exempel att ekosystemen till lands och till sjöss fungerar som stora kolsänkor. Därför hoppas vi att konferensen kommer att leda till goda resultat. Det är det som den europeiska allmänheten hoppas på, och vi hoppas också att resultaten kommer att göra allmänheten mer medveten om de utmaningar vi alla måste ta itu med.
Paul Nuttall
(EN) Fru talman! Jag hör ofta eurokrater, parlamentsledamöter och lobbyister här i Bryssel svänga sig med begreppet biologisk mångfald. Jag undrar dock om någon här inne egentligen kan säga vad detta begrepp faktiskt betyder, för jag kan slå vad om att ingen av er kan det.
Konstigt nog tycker jag att det spelar någon roll om ni förstår vad ni pratar om när ni stiftar lagar för hela EU.
Men vad betyder det bekvämt vaga och tvetydiga begreppet ”biologisk mångfald” egentligen? Sanningen är att det inte finns något korrekt fastställt antal arter, vare sig på en farm i Cumbria eller i en förort till Liverpool eller ens i en skog i Cheshire, och jag utmanar utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet att anta en definition eller att sluta använda sådana svepande uttryck.
Och får jag fråga var gränsen för området med biologisk mångfald går? Används begreppet någonsin för marina havsmiljöer? Och varför är ni i så fall så angelägna om att bygga monstruösa vindkraftsparker som skadar djurlivet och inte ens fungerar?
Om vi ska vara uppriktiga har ni ingen aning. Det finns inget klartänkande, ingen konsekvent politik och ingen logik i det ni föreslår. Om ni ska predika, vilket är vad ni gör, bör ni först se er i spegeln, sopa rent framför egen dörr och börja med den katastrof som den gemensamma fiskepolitiken är.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Chris Davies
(EN) Fru talman! Jag undrar om ledamoten håller med om att vi förlorar unika livsformer på den här planeten varenda dag och att vi måste vidta åtgärder på internationell nivå för att försöka motverka det? Jag hörde inte någonting i det han sade som tyder på att han håller med om det, men uppmanar honom att förklara sin ståndpunkt för parlamentet.
Paul Nuttall
(EN) Fru talman! Det är några saker vi måste klargöra. Om ni vill ha exempel på arter som håller på att försvinna finns det en mängd opålitlig statistik att få tag på. Vi kan ta isbjörnarna som ett exempel. Det sägs hela tiden att isbjörnsstammen har minskat. Men isbjörnsstammen är faktiskt större nu än den var på 1940-talet.
Jag håller med om att vissa arter håller på att försvinna, men jag anser att EU, som i grund och botten är en odemokratisk union - britterna har aldrig haft något att säga till om här - inte är rätt forum för att fatta beslut i den frågan. Det bör man göra i de enskilda staterna.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herr kommissionsledamot! Jag vill avråda mina kolleger från att tro att EU inte kan uppnå sitt mål. Vi gör rätt i att vilja gå i täten i Nagoya för att skydda den biologiska mångfalden, men inte ens EU har klarat av att förhindra en minskning av den biologiska mångfalden. Därför måste vi vara försiktiga och titta på vilka uppgifter vi själva har. Kommissionsledamot Janez Potočnik, som kommer från en slovensk jordbrukarfamilj - själv kommer jag från en ungersk jordbrukarfamilj - vill också uppmärksamma den stora motsättningen mellan den biologiska mångfalden och regleringen av jordbruket. Å ena sidan ger vi jordbrukarna stöd om de sätter upp konstgjorda fågelbon, å den andra föreskriver vi för att skydda betesmarkerna att träd och buskar inte får täcka mer än en tredjedel av markytan, och att jordbrukarna måste ta ner alla träd som går utöver den gränsen. Med andra ord förstör vi livsmiljön för fåglar och andra djur. Den framtida gemensamma jordbrukspolitiken måste få jordbruksbidragen att fungera ihop med den biologiska mångfalden. Jag instämmer helt och fullt i slutsatsen i betänkandet att vi måste fastställa värdet på miljöskyddstillgångar, och även den biologiska mångfaldens marknadsvärde, vilket är ytterst svårt att fastställa. Därför är det oerhört viktigt för oss att uppmuntra och belöna jordbrukare i framtiden, eftersom marknaden inte gör det.
Corina Creţu
(RO) Att säkerställa en miljömässigt hållbar utveckling är ett av de millennieutvecklingsmål som har direkta och omfattande konsekvenser för människors liv. Föroreningar och oförståndigt användande av jordbruksmark, skogar och vattenresurser orsakar klimatförändringar som äventyrar jordens naturtillgångar.
Jag vill nämna ett av de mest allvarliga hoten, nämligen den ökande svårigheten att få tillgång till vattenkällor, som ställer oss inför den dystra framtidsutsikten att cirka 45 procent av jordens befolkning kommer att hotas av vattenbrist 2050.
Tyvärr är det först i år som FN:s generalförsamling har fastställt att rätten till rent dricksvatten av god kvalitet och rätten till sanitet är grundläggande mänskliga rättigheter som är nödvändiga för ett fullvärdigt liv. Denna förklaring görs dock i en tid då redan mer än en fjärdedel av jordens befolkning saknar tillgång till dricksvatten och lämpliga sanitära inrättningar. De sjukdoms- och dödstal som orsakas av konsumtion av otjänligt dricksvatten är under dessa omständigheter fortfarande oroväckande höga, i synnerhet bland barn. Därför anser jag att EU måste vara pådrivande under konferensen i Nagoya för att vi ska uppnå en mycket snabbare och mer konkret lösning på dessa problem i utvecklingsländerna som förvärrar fattigdomen och försämrar framtidsutsikterna.
Jag anser att det historiska ansvar som industriländerna har för jordens materiella och ekologiska tillstånd bör vara ytterligare ett argument för att stödja en politik som går emot den rådande trenden att uppmuntra ett ohållbart utnyttjande av naturresurser i utvecklingsländer som är beroende av sin råvaruexport.
Mario Pirillo
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot! Den 18 oktober kommer den tionde internationella konferensen om biologisk mångfald att inledas i Japan. EU kommer att närvara, trots att unionen inte har uppnått det mål som fastställdes 2001, dvs. att stoppa minskningen av den biologiska mångfalden till 2010.
Den senaste tidens studier visar att våra naturresurser är allvarligt hotade, i synnerhet i havsområdena kring Medelhavsländerna. EU har inlett viktiga åtgärder för att bekämpa klimatförändringarna, men vi måste göra ett större åtagande för att skydda den biologiska mångfalden, ett åtagande om att öka finansieringen till Natura 2000-programmet och skärpta åtgärder från kommissionens sida för att utöva de tillsynsbefogenheter den fått genom fördraget.
Vilka åtgärder vidtas för att minska förseningen av Natura 2000-direktivets genomförande?
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Om vi inte enbart reflekterar över de miljömässiga konsekvenserna av att förstöra den biologiska mångfalden utan även över de sociala och ekonomiska konsekvenserna, så kan vi inte underskatta betydelsen av den kommande konferensen i Nagoya.
Den ekologiska katastrof i Ungern som har kostat fyra människoliv har drabbat sju städer och ekosystemen i ett flertal floder. Den riskerar att nå Donau och Donaudeltat i Rumänien. Detta är mer än en sorglig bakgrund till dagens debatt, det är även en allvarlig påminnelse om att vi måste vidta kraftigare åtgärder för att skydda miljön och den biologiska mångfalden. Det är dags för oss att väcka liv i debatten om förbudet mot att använda farliga ämnen i gruvindustrin i syfte att få ett slut på dessa tragedier.
Resolutionen från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om den biologiska mångfalden innehåller många viktiga punkter. Jag vill dock lyfta fram några av dem som jag betraktar som särskilt viktiga.
För det första bör det främsta målet i förhandlingarna vara att anta ambitiösa, specifika mål som är relevanta för ett antal områden och verksamhetssektorer, från konstruktion och transport till jordbruk och skogsbruk.
Miroslav Mikolášik
(SK) Som ledamot av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet är jag ytterst oroad över de resultat som framkommit i den senaste tidens studier som ger oss oroväckande statistik om minskningen av den biologiska mångfalden i EU.
Detta akuta problem kräver ännu större insatser på EU-nivå och från medlemsstaterna, och därför anser jag att det är oerhört viktigt att kommissionen och medlemsstaterna uppträder enat i slutet av oktober vid konferensen i Nagoya i Japan, för att göra sina strategier ännu effektivare och för att uppnå mätbara och realistiska mål med bindande tidsfrister. Jag vill även poängtera att vi måste öka medvetenheten inom den privata sektorn om de ekonomiska fördelarna med att verka för bevarandet av den biologiska mångfalden och om den avkastning som investeringar i bevarandet av den biologiska mångfalden kan ge. Minskningen av den biologiska mångfalden håller redan på att försämra människors välbefinnande, och den orsakar förluster som uppgår till flera miljarder och väntas stiga till flera biljoner 2050.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Europa kan delas in i nio olika biogeografiska regioner utifrån likartade klimatmässiga, topografiska, geologiska och vegetationsmässiga drag.
Donauregionen är en av värdens 20 främsta ekoregioner. Regionen har en synnerligen rik biologisk mångfald. Där finns 2 000 växtarter och 5 000 djurarter. Donaudeltat har funnits på Unescos världsarvslista sedan 1991, och inom Donauregionen finns ett flertal särskilda skyddsområden och särskilda bevarandeområden inom ramen för Natura 2000.
Eftersom Donau och Donaudeltat har ett unikt och ömtåligt ekosystem som hyser sällsynta växtarter som är hotade på grund av förorening anser vi att det är viktigt att Europeiska kommissionen emellanåt förbättrar kapaciteten att förutse och hantera översvämningar, extrem torka och oavsiktlig förorening.
EU har antagit ett antal åtgärder för att skydda mångfalden, i synnerhet den biologiska mångfalden. Naturen är inte bara en viktig del av Europas arv och ger inte bara ekonomiska vinster, den tillhandahåller också ett antal värdefulla tjänster, t.ex. vattenrening, översvämningsskydd, förebyggande av markerosion, pollinering av grödor och fritidsaktiviteter.
Jordbruket, den hastigt ökande urbaniseringen och utvecklingen av transportinfrastrukturen har haft allvarliga konsekvenser för de naturliga livsmiljöerna, och storskaliga dräneringssystem har t.ex. minskat en stor del av de naturliga flodslätterna.
Charles Goerens
(FR) Fru talman! De kommande konferenserna om skyddet av den biologiska mångfalden erbjuder inte några lösningar - i bästa fall är de ett sätt att bevara den tämligen usla balansräkningen hittills på det här området. Handlar det om pengar eller ansvar? Jag skulle vilja säga båda delarna.
Skogarna, där de flesta arterna finns, hotas av bland annat korruption och likgiltighet. Korruptionen - som industriländernas ledare är ansvariga för, eftersom det är de som tjänar på det dåliga styret - kan endast delvis förklara misslyckandet på det här området. När det gäller likgiltigheten måste vi komma ihåg att våra konsumtionsvanor också spelar roll i detta avseende.
Hur kan vi bli mer ansvarsfulla? Eftersom jag inte har mycket tid ska jag endast ta ett exempel: skogscertifiering. Det finns redan modeller för detta. Kan kommissionen tala om för mig om den anser att importbegränsningarna och införandet av de två skogscertifieringssystemen bidrar till att minska skadorna på det här området? Finns det någon utvärdering, och om det gör det, kan ni ange de viktigaste slutsatserna i den utvärderingen?
Isabella Lövin
(EN) Fru talman! Om EU ska ha någon trovärdighet i Nagoya får vi inte bara lägga fram strategiska planer, vi måste även ta fasta på den rådande politiken här hemma.
Det kompromissförslag kommissionen just nu håller på att utarbeta om att tillåta en fortsatt export av den allvarligt utrotningshotade europeiska ålen, som omfattas av bilaga II till Cites-konventionen, trots att den uppenbarligen uppfyller kraven för bilaga I i samma konvention, är inget annat än en skam. Beståndet av den europeiska ålen, som är ett gemensamt bestånd, har minskat med 40 procent sedan 2007.
Om EU ska ha någon trovärdighet alls i Nagoya eller vid nästa Cites-möte kan det inte finnas något annat val än att införa ett totalförbud mot export och import av ål. EU bör inte lyssna på en liten fiskerisektor som vill exportera små glasålar - utrotningshotade glasålar - till Japan till ett pris som för närvarande ligger på 600 euro kilot.
João Ferreira
(PT) Ur ett etiskt perspektiv är det absolut nödvändigt att bevara den biologiska mångfalden, och det är även ett grundläggande villkor för mänsklighetens överlevnad, vilket är viktigare än några ekonomiska aspekter.
Före konferensen i Nagoya måste EU lära sig av sina misslyckanden på det här området och komma på rätt kurs igen om det vill ha konkreta resultat i stället för upprepade och meningslösa avsiktsförklaringar. Bland annat kommer EU att behöva göra grundläggande förändringar av sin sektorsspecifika politik. Vi måste stoppa och vända den utveckling som innebär en minskad mångfald bland de olika växtarter och varieteter som odlas. Vi måste även sätta stopp för urholkningen av det genetiska underlag som våra livsmedel bygger på. Användningen av lantbruksväxter som är specifika för vissa regioner måste främjas. Vi måste motverka homogeniseringen av jordbruksproduktionen, smittospridande intensiva modeller och nedläggningen av små- och medelstora jordbruk, något som orsakas av den nuvarande jordbruks- och handelspolitiken. Detta är bara ett fåtal exempel. Den biologiska mångfalden och den miljömässiga jämvikt som är beroende av den utgör en del av jordens arv: en gemensam resurs som inte under några omständigheter får falla i privata händer. En ovärderlig gemensam resurs som alla ska ha garanterad rätt att utnyttja och njuta av.
Angelika Werthmann
(DE) Herr talman! 2010 är det internationella året för den biologiska mångfalden. På EU-nivå har vi redan utmärkta instrument för att bevara den biologiska mångfalden. Jag tänker på nätverksprogrammet Natura 2000 och direktivet om livsmiljöer. Men en idé är bara så bra som sitt genomförande, och tyvärr måste jag säga att medlemsstaterna lämnar mycket övrigt att önska på den punkten.
Vi ledamöter i utskottet för framställningar blir hela tiden påminda om allvarliga problem i de utnämnda Natura 2000-områdena. Medlemsstaterna och kommissionen måste tillsammans ta ledningen vid den kommande konferensen i Japan. Men förr eller senare kommer människor att sluta tro på detta om inte våra ord följs upp av synliga åtgärder.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Den biologiska mångfalden är en svår och komplicerad fråga som självklart är viktig, både i EU och globalt. Den väcker dock en annan fråga, nämligen hur vi ska finna en balans mellan miljöskydd och ekonomisk tillväxt. Det är troligtvis den övergripande fråga som ger oss störst huvudbry.
Vi vet att minskningen av den biologiska mångfalden framför allt är kopplad till människors oansvariga ekonomiska aktivitet. Man kan alltid argumentera att miljöskyddskrav försämrar konkurrenskraften, eftersom EU:s standarder är höga medan andra länders standarder inte är det, vilket skapar problem på detta område. Det är givetvis svårt att hitta en balans här, men vi kan fortfarande ha vissa förebyggande instrument. Jag talar om verksamhet som bedrivs i EU och användningen av analyser för att motivera denna verksamhet.
Det är viktigt att dessa analyser och de miljömässiga konsekvensbedömningarna är oberoende och håller en hög kvalitet. Om vi ska se realistiskt på saken kommer det givetvis att bli svårt att uppnå en överenskommelse i Nagoya, men jag vill ändå önska EU och kommissionsledamot Janez Potočnik lycka till.
Luís Paulo Alves
(PT) Jag välkomnar denna debatt med rådet och kommissionen där vi kan diskutera EU:s planer och viktigaste strategiska mål när det gäller att sätta stopp för minskningen av den biologiska mångfalden inför konferensen med parterna inom konventionen om biologisk mångfald.
Jag hoppas att EU kan anta en tydlig och konsekvent ståndpunkt i den här konferensen och bidra med idéer om vilka specifika åtgärder som bör vidtas för att se till att skyddet av den biologiska mångfalden bidrar till en hållbar utveckling. Jag vill påpeka att bevarandet av den biologiska mångfalden är avgörande för kvaliteten på våra ekosystem, att det har direkta effekter på viktiga funktioner som livsmedelsproduktion och tillgång till vatten och att det förebygger jordskred och översvämningar.
Slutligen vill jag att de politiska åtgärder som är avsedda att integrera den biologiska mångfalden i verksamheten inom ekonomiska sektorer som jordbruk, skogsbruk, fiskeri och turism ska vara tillräckligt genomgripande och ambitiösa för att skydda detta ovärderliga men ömtåliga arv från externa intressen som hotar det, t.ex. i min hemregion Azorerna.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Fru talman! Den här veckan har vi hört de fantastiska nyheterna att mer än 20 000 nya arter har upptäckts i havet. Det är detta som vi kommer att ta ansvar för under konferensen i Nagoya, inte bara för att dessa arter ska leva vidare, utan även för att ännu fler arter ska upptäckas och för att de inte ska försvinna innan vi blir medvetna om dem.
EU:s trovärdighet - kommissionens, rådets och medlemsstaternas trovärdighet - står dock inte på spel bara i Nagoya. Den kommer också att stå på spel en månad senare i Paris, vid mötet i den internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten, där den allvarligt utrotningshotade blåfenade tonfiskens framtid kommer att avgöras.
Det är denna konsekventa ståndpunkt som jag anser att det är viktigt att kräva, eftersom kommissionens uttalanden om att bevara den biologiska mångfalden faktiskt är mycket bra, men kommissionen måste vara konsekvent när den tillämpar detta på sin sektorsspecifika politik, t.ex. fiskeripolitiken.
Det kommer att vara viktigt och avgörande att observera i Paris hur vi kan upprätthålla den konsekventa ståndpunkt som vi kommer att se och hoppas att få se - eftersom vi kräver den inför konferensen i Nagoya - när vi verkligen förstår att bevarandet av den blåfenade tonfisken inte bara innebär att vi skyddar ett djur, utan att vi också bevarar en livsstil, en kultur och framförallt en human världssyn.
Mairead McGuinness
(EN) Fru talman! Detta har varit en mycket intressant debatt, eftersom vi nu drar slutsatsen att minskad biologisk mångfald är ett problem för industriländerna och i utvecklingsländerna. Gay Mitchell uttalade sig mycket välformulerat om problemen för utvecklingsländerna när den biologiska mångfalden urholkas. Han talade även positivt om fall där man lyckats göra förbättringar. För att kunna säkra livsmedelstryggheten i världen behöver vi ett hållbart jordbruk i en hållbar miljö.
Jag tror att en annan kollega nämnde att vi kanske har misslyckats med att kommunicera med personer utanför våra egna kretsar, med de som driver jordbruk och förvaltar ekosystem, om hur viktig den biologiska mångfalden är. Vi har inte betalat för mångfalden på samma sätt som vi betalar för våra varor. Jag säger som mina kolleger, att vi måste sätta ett marknadsvärde på den biologiska mångfalden om vi menar allvar med att få ett slut på minskningen.
Janez Potočnik
Fru talman! Efter att ha hört allt som ledamöterna har sagt vill jag börja med att tacka, eftersom jag tror att de budskap och den medvetenhet som de delar med sig av, inte bara till mig, utan förhoppningsvis till hela EU:s befolkning, är minst sagt tydlig.
Jag vill börja med att säga att vi inte bör dölja något. Vi lyckades inte uppnå målen för den biologiska mångfalden till 2010. Vi bär själva ansvaret för detta, och vi bör göra bättre ifrån oss.
Det finns i grund och botten två linjer som vi bör och kan följa. Den ena är vår europeiska linje, och den andra är den internationella linjen i Nagoya, som ni hade mer åsikter om. Men snart, efter Nagoya, kommer vi också att komma med ett förslag till en EU-strategi för hur vi ska ta itu med denna allvarliga fråga, och sedan måste vi givetvis ta itu med många av de frågor som ni har tagit upp i dag. Den måste innehålla en grundlinje som vi nu äntligen har. Den måste innehålla mätbara mål, inte många, men ett fåtal som ligger så nära det vi vill uppnå som möjligt, och som på bästa möjliga sätt redogör för vad vi vill uppnå. Varför ett fåtal? Eftersom det måste finnas ett grundläggande samförstånd i den här frågan, så att vi kan ha en gemensam uppfattning om den biologiska mångfalden.
Hittills har vi gjort mycket i EU. Jag är mycket försiktig när vi talar om genomförandet av Natura 2000. Jag anser att Natura 2000 fortfarande kommer att ge vissa fördelar i framtiden, men när vi talar om vår strategi anser jag att vi måste vara ambitiösa, som vi är när vi diskuterar sammanhang utanför EU och när vi talar om internationella framträdanden.
Många av er nämnde finansiering. Jag vill inte underskatta frågan om finansiering, men ni bör inte heller haka upp er på finansieringen i debatten. Det handlar om mycket mer än bara finansiering, och mycket mer än bara nya medel till den biologiska mångfalden. Det handlar om bidrag som skadar miljön. Det handlar även om privat finansiering. Det handlar om många av de saker som ni har antagit här i parlamentet.
Olaglig avverkning är ett typexempel på hur vi verkligen kan hjälpa, och även finansiera, de länder som exporterar timmer, även i Europa. Det är ytterst viktigt att vi förstår detta.
Som några av er nämnde är det här i grund och botten en moralisk och etisk fråga, men till er som inte förstår det vill jag säga att det blir alltmer uppenbart att detta handlar om vår livskvalitet och om vår ekonomiska framgång. Det är viktigt att vi förstår även detta, eftersom det var en vändpunkt i debatten om klimatförändringarna, om ni kommer ihåg det.
Jag anser att det är viktigt att regeringarna, inte bara i EU utan även våra partner runtom i världen, är mycket väl införstådda med hur viktigt det är att de också prioriterar att följa de frågor som vi diskuterar här i parlamentet i dag.
Jag vill också nämna tillträde och fördelning av nytta. Efter att ha suttit i New York och diskuterat med nästan alla våra partner anser jag att tillträde och fördelning av nytta kommer att vara en viktig, om inte den avgörande frågan i Nagoya. Därför bör vi göra vårt yttersta för att se till att vi får ett genombrott där. Ni kan givetvis vara med och påverka, men detta handlar inte bara om er, och efter de diskussioner vi har haft med medlemsstaterna den senaste tiden kan jag bekräfta att det finns en stark vilja bland medlemsstaterna att få ett genombrott i den här frågan.
Nästa fråga är något som vi också måste diskutera i framtiden, och vårt sätt att hantera den är också nära förknippat med svaret på vissa andra frågor. Ni vet att det fanns två Riokonventioner. En för klimatförändringarna och en för den biologiska mångfalden, och det fanns också den viktiga och separata frågan om avskogning.
Dessa blir alltmer skilda från varandra, och de utvecklas parallellt. Vi börjar nu alltmer förstå att vi måste börja knyta samman dem igen. Många av frågorna om mildrandet av och anpassningen till klimatförändringarna är kopplade till den biologiska mångfalden. Redd+ handlar lika mycket om klimatförändringarna som om den biologiska mångfalden. Därför måste vi prioritera frågor som rör den biologiska mångfalden när vi fastställer prioriteringarna för hur vi ska använda de pengar som avsatts för verksamhet inom Redd+. Samma sak när vi talar om millennieutvecklingsmålen. Jag hade ett samtal med Helen Clark i New York om hur vi kan uppnå ett bättre samarbete mellan kommissionen och FN:s utvecklingsprogram i framtiden, för att se till att dessa frågor är bättre sammankopplade.
En annan sak som vissa av er har lyft fram, och som jag anser ligger till grunden för alla dessa frågor, är integrationen av den biologiska mångfalden, införlivandet av den biologiska mångfalden i den övriga politiken. Jag håller fullständigt med om att vi måste ta även den aspekten i beaktande när vi talar om den gemensamma jordbrukspolitiken, fiskeripolitiken, sammanhållningspolitiken och annan politik. När vi talar om den gemensamma jordbrukspolitiken - som snart kommer att läggas fram i parlamentet för diskussion - anser jag att vi bättre bör utveckla begreppet ”allmänhetens bästa”. Jag anser att jordbrukarna till viss del bör återgäldas för det som de gör för oss: de ger oss mat, och det är vi tacksamma för, men vi bör också vara tacksamma för att de bevarar vår biologiska mångfald. Det är en viktig debatt som ligger framför oss.
Konferenserna i Nagoya och Cancún hänger i stort sett ihop. Det handlar inte bara om biologisk mångfald eller klimatförändringar, det handlar också om multilateralismens framgång och förvaltning på global nivå. Därför är det ytterst viktigt att vi lyckas här. Vi har noga lyssnat på alla era uppmaningar om att uppträda enat. Vi gör allt vi kan för att genomföra detta i praktiken, och här vill jag tacka det belgiska ordförandeskapet för dess mycket konstruktiva inställning på den punkten.
Nästa sak jag vill nämna innan jag ska avsluta är en anmärkning om euro och dollar. Jag tolkade den positivt, men jag är rädd att vi när vi talar om biologisk mångfald och internationell hjälp kommer att tala mer om euro än om dollar.
Slutligen vill jag säga att vi måste lämna Cancún med något som är en framgång och som vi kan betrakta som en framgång och som kommer att vara förknippat med lösningar, eftersom det är helt enkelt är för mycket som står på spel. Vi har ett ansvar, men jag tycker att man kan säga att andra också har ett ansvar. Det är åtminstone till stor hjälp för oss att ha parlamentet i ryggen.
Joke Schauvliege
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill tacka alla talare som har betonat den biologiska mångfaldens betydelse. Det är ett mycket viktigt budskap som har kommit fram här i debatten. Redan i mitt inledande anförande diskuterade jag många av de aspekter som har tagits upp här. Det är vissa saker som jag skulle vilja diskutera mer ingående.
För det första vill jag ta upp tillträde till och fördelning av nytta. Det är viktigt att påpeka att rådet lovar att slutföra protokollet om tillträde till genetiska resurser och fördelning av nytta vid den tionde konferensen med parterna inom konventionen om biologisk mångfald (COP 10), eftersom det kommer att bidra betydligt till att uppnå målen i konventionen om biologisk mångfald. Utarbetandet och genomförandet av protokollet om tillträde till genetiska resurser och fördelning av nytta måste betraktas som en del i processen kring konventionen om biologisk mångfald. Man har redan gjort framsteg på detta område i de senaste diskussionerna i Montreal, men det stämmer att ett antal andra frågor måste lösas före COP 10. Detta kommer att kräva tillräcklig flexibilitet från alla förhandlingsparter, och därmed även internt inom EU.
För det andra vill jag säga att förslaget till Europaparlamentets resolution tar upp de grundläggande delarna av politiken om biologisk mångfald, nämligen behovet av akuta åtgärder, ekosystemens och den biologiska mångfaldens ekonomiska aspekter, det övergripande uppdraget, den övergripande visionen, de övergripande målen och de övergripande indikatorerna för konventionen om biologisk mångfald och dess strategiska plan, mer specifika aspekter som tillträde till och fördelning av nytta, synergieffekter mellan de tre Riokonventionerna osv. Dessa delar överensstämmer med de ståndpunkter som rådet håller på att utforma inför konferensen i Nagoya. Slutsatserna i den här frågan bör antas av rådet (miljö) den 14 oktober.
När det gäller frågan om paketet och den sektorsvisa integrationen inom områden som jordbruk och fiskeri vill jag påminna er om att rådet den 15 mars uttryckligen uppmanade kommissionen att föreslå ett paket. Av det som kommissionsledamot Janez Potočnik sade helt nyss drar jag slutsatsen att kommissionen arbetar hårt med detta och att vi därför kan räkna med den.
Rådet kommer att få i uppgift att anta slutsatser om den biologiska mångfalden vid sitt möte den 14 oktober, dvs. nästa vecka. Dessa slutsatser kommer att fungera som politiska riktlinjer för förhandlingarna i Japan i oktober. Dessa slutsatser kommer att ligga till grund för fastställandet av vilka frågor som är viktiga inför COP 10 och av rådets ståndpunkt i dessa frågor: den reviderade, uppdaterade strategiska planen för konventionen om den biologiska mångfalden, förhandlingarna om protokollet om tillträde till genetiska resurser och fördelning av nytta, strategin för att mobilisera medel, i synnerhet genom innovativa finansieringsmekanismer, sektorsvis integrering samt synergieffekter mellan kampen mot klimatförändringar och ökenspridning och politiken för att främja den biologiska mångfalden.
Jag vill tacka alla som har betonat hur viktigt detta är. Jag vill även tacka kommissionsledamot Janez Potočnik för det konstruktiva samarbete vi har haft hittills, och även för det trevliga samarbete vi troligtvis kommer att ha inför och under konferensen i Nagoya.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag som ingivits i enlighet med artikel 115.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag den 7 oktober 2010.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Elisabeth Köstinger
Den biologiska mångfalden är och kommer att förbli en viktig fråga för Europeiska unionen, eftersom den biologiska mångfalden hänger ihop med en tryggad livsmedelsförsörjning i EU, och därmed också är en förutsättning för att kommande generationer ska få en bra framtid. EU:s jordbrukssektor är medveten om sin viktiga uppgift att främja och bevara den biologiska mångfalden. Genom koldioxidlagring i jorden eller genom naturnära markförvaltning bidrar våra jordbrukare aktivt till att bevara den biologiska mångfalden. Alla dessa ansträngningar kommer dock att vara förgäves om allmänheten har dåliga eller inga kunskaper om den biologiska mångfalden. Vi måste göra EU-medborgarna medvetna om hur avgörande den biologiska mångfalden är för vår landsbygd, vår ekonomi, våra liv och våra barns framtid, och vi måste uppmana dem att handla. Även i EU kommer flera olika arter att utrotas. Redan i dag är redan flera livsformer allvarligt hotade. Vi måste handla nu och sätta kurs mot en artrik framtid.
Rareş-Lucian Niculescu
Inom ramen för denna debatt vill jag betona TEEB-projektets (The Economics of Ecosystems and Biodiversity) viktiga funktion. Projektet finansieras av ett antal EU-länder och går ut på att beräkna naturens ekonomiska värde och de kostnader som uppstår på grund av minskningen av den biologiska mångfalden. TEEB gör det möjligt för oss att öka kunskapen om problemens storlek och att förbereda framtida beslut på området. Jag vill bara nämna några uppgifter som redovisades i TEEB:s senaste resultat. Kostnaderna för avskogning uppgår till ca 4,5 biljoner euro per år. Enligt liknande uppskattningar från den senaste tiden hade mer än en fjärdedel av världens ursprungliga biologiska mångfald försvunnit redan 2000, och den förväntas minska med ytterligare 10 procent till 2050. Jag kan ge er fler exempel. Under dessa omständigheter kunde toppmötet i Nagoya inte komma lägligare. Dessutom anser jag att även denna debatt i parlamentet kommer synnerligen lägligt, eftersom den gör det möjligt för oss att på EU-nivå uppnå en enad ståndpunkt inför det kommande toppmötet.
Rovana Plumb
Detta år är en avgörande tid då vi måste trappa upp våra globala insatser och åtaganden för att stoppa minskningen av den biologiska mångfalden. Vi måste ta tillfället i akt att skapa en vision och några tydliga mål för den biologiska mångfalden och ett hållbart bevarande av den efter 2010. Vi måste utforma en tydlig gemensam ståndpunkt och se till att EU aktivt deltar i internationella förhandlingar i framtiden. I en långsiktig global vision måste vi ta hänsyn till kopplingen mellan den biologiska mångfalden, ekosystemtjänster, klimatförändringar, ökenspridning, ekonomiskt välstånd och medborgarnas hälsa och välbefinnande. För att vi ska uppnå de föreslagna målen för den biologiska mångfalden måste vi mobilisera tillräckliga resurser så att vi på ett bra sätt kan genomföra åtgärder för att främja bevarandet och en hållbar användning av naturresurser. I detta avseende förespråkar Rumänien större delaktighet från privata och offentliga sektorer när det gäller att hitta innovativa lösningar och mekanismer för att finansiera den biologiska mångfalden.
Pavel Poc
Människan ger upphov till mer avfall än någon annan biologisk art. Föroreningar från industrierna, avfall från kommunerna, koldioxidproduktion, buller, ljusförorening, värmeförorening och alla andra sorters kända och okända avfallsprodukter från vår civilisation skapar ett enormt ekologiskt fotavtryck. Konsekvensen av människans ekologiska fotavtryck är att vissa andra arter i jordens ekosystem inte kan fortsätta att existera. Detta är den grundläggande orsaken till den nuvarande minskningen av den biologiska mångfalden. Den biologiska mångfalden är ett avgörande villkor för att jordens ekosystem ska kunna bevara det halvstabila tillstånd som vi känner till och som gör att vår egen civilisation kan existera. Det ömsesidiga beroendet och sambandet mellan vår existens och andra livsformer på planeten är underskattat och nedtonat. Om den biologiska mångfalden försämras kommer upptagningsförmågan i jordens ekosystem också att minska. Ekosystemet kommer att bli mindre motståndskraftigt och mer känsligt för förändringar, även gradvisa förändringar. I ett visst skede kommer det att övergå i ett annat tillstånd. Frågan är om det kommer att vara möjligt för vår civilisation att överleva i detta nya tillstånd, om lika många människor kommer att kunna existera på jorden och om vår art kommer att kunna existera överhuvudtaget.
Just nu handlar det inte längre om en eller annan djurart, och inte heller om att skydda ett enskilt ekosystem. Det handlar om att bevara vår egen art, vårt eget ekosystem. Tyvärr beter vi oss fortfarande som en cancersjuk. Vi ljuger för oss själva och vi vidtar inte de åtgärder som skulle kunna rädda vårt liv.
