Tillämplig lag i äktenskapsmål - Ändring av förordning om domstols behörighet och införande av bestämmelser om tillämplig lag i äktenskapsmål (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
ett betänkande av Evelyne Gebhardt, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2201/2003 om domstols behörighet och införande av bestämmelser om tillämplig lag i äktenskapsmål - C6-0305/2006 - och
en muntlig fråga från Evelyne Gebhardt och Gérard Deprez, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2201/2003 om domstols behörighet och införande av bestämmelser om tillämplig lag i äktenskapsmål - B6-0477/2008).
Evelyne Gebhardt
Fru talman, mina damer och herrar! I dag diskuterar vi en fråga av största vikt för medborgarna. Vårt Europa är en trevlig plats där människor åtnjuter en allt större rörlighet. Det är en plats där äktenskap allt oftare ingås mellan medborgare från olika länder eller där par flyttar till ett annat land, och det är naturligtvis bra och en av EU:s bedrifter. Sedan har vi tyvärr också nackdelen med denna bedrift, nämligen att dessa äktenskap ofta slutar med separation och då är det oundvikligt med äktenskapsskillnad.
Den nuvarande lagstiftningen är så otillfredsställande i vissa hänseenden att ett par kanske inte hittar en behörig domare eller lag för sin äktenskapsskillnad. Detta är naturligtvis en mycket obehaglig situation för dessa medborgare, som vi måste hitta en lösning och ett svar på. Detta rör människors liv, vilket är av yttersta vikt.
Det gläder mig därför att Europeiska kommissionen har tagit sig an ämnet, och jag vill med en gång upprepa att det inte kommer att ske någon harmonisering av lagstiftningen på detta område - det är inte tillåtet, och det anges mycket tydligt i fördraget om Europeiska unionen och i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen att lagstiftningen i dessa frågor faller under medlemsstaternas behörighet.
Vi måste ändå se till att det finns en öppenhet och att medborgarna kan tillämpa denna lagstiftning. Lagarna är trots allt mycket olikartade. Vi har å ena sidan Malta, där skilsmässor inte är tillåtna, och å andra sidan Sverige, där man kan få äktenskapsskillnad inom sex månader. Sedan har vi Nederländerna, där äktenskap mellan homosexuella är tillåtet, och Polen där något sådant vore otänkbart. Alla dessa frågor uppstår och måste tas itu med.
Vi har gjort ett gott arbete i Europaparlamentet och vi har bedrivit ett konstruktivt samarbete i denna fråga med Europeiska kommissionen och rådet. Rådet är centralt - det måste enhälligt besluta vad som ska ske på detta område i framtiden. Tyvärr är det nu det som är problemet, men det återkommer jag till senare. Svaret från Europeiska kommissionen är mycket positivt. Till att börja med vill jag förbättra valet av den lagstiftning enligt vilken ett par kan skilja sig, förutsatt att båda parter är överens - även om det är självklart att om detta verkligen ska kunna tillämpas måste det finnas en anknytning till parets liv, deras bostadsort eller äktenskapsort eller till andra aspekter.
Frågan uppstår också om vad som händer om ett par eller bara en av parterna vill skilja sig och paret inte kan enas om vilken lagstiftning som ska tillämpas. Under dessa omständigheter anser vi inte att valfriheten kan vara så stor, eftersom vi måste se till att det finns en lagstiftningsförteckning. Vi kan inte acceptera ”forum shopping”. Vi kan inte acceptera en situation där den starkare parten väljer den lagstiftning som gynnar honom eller henne bäst och missgynnar den andra parten. Det är oacceptabelt. Därför har vi två olika svar på dessa frågor.
En särskilt viktig princip gäller självklart i båda fallen: vi måste se till att båda parterna är mycket välinformerade om de sociala och rättsliga konsekvenserna av valet av lagstiftning. Som exempel kan nämnas vårdnadsfrågor, underhåll och alla sådana frågor som uppstår vid äktenskapsskillnad. De berörda parterna måste vara medvetna om detta innan de fattar sitt beslut. Vi vill att domarna ska kontrollera att parterna verkligen är medvetna om konsekvenserna av sitt val.
Det är också viktigt att vi förhindrar att en lagstiftning från något land tillämpas som är oacceptabel enligt EU:s principer, till exempel sharialag, kinesisk lag eller någon annan lag. Också i detta hänseende har vi föreslagit en tydlig ordalydelse - särskilt i ändringsförslagen 25 och 30, som jag har försökt förbättra genom mitt ändringsförslag 36 - om att respektive lagstiftning måste vara förenlig med EU:s principer för att få tillämpas. Det är helt självklart för oss.
Gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har lagt fram ett antal ändringsförslag som jag anser är helt och hållet omöjliga att acceptera. I dessa ändringsförslag införs en total begränsning av vad vi redan har och dessutom skulle de strida mot den befintliga internationella rätten, till exempel Haagkonventionen. Det kan vi inte acceptera. Vi behöver en fördjupad dialog och jag hoppas att vi lyckas hitta en lösning på problemet i morgon. Hur som helst är jag mycket tacksam mot Panayiotis Demetriou för hans samarbete, som har varit mycket konstruktivt.
Rådet har ett stort problem: det måste fatta ett enhälligt beslut, och en medlemsstat står för närvarande helt enkelt i vägen för denna enhällighet. Därför har vårt utskott lagt fram denna muntliga fråga till rådet och Europeiska kommissionen. Det är mycket beklagligt att rådet inte är här i dag för att besvara denna fråga. Ministern har just lämnat oss. Vi måste veta vad vi ska göra härnäst, för vår egen skull och för medborgarnas och EU:s framtids skull.
Den första frågan till Europeiska kommissionen - det gläder mig att ni är här för att besvara den herr Barrot - är följande: avser ni att dra tillbaka ert förslag? Den andra frågan är: avser ni att lägga fram ett förslag till rådet om att tillämpa ett förstärkt samarbetsförfarande enligt artikel 11 i EG-fördraget och i enlighet med artiklarna 43 och 45 i fördraget? Jag hade velat höra om rådet verkligen har för avsikt att gå i den riktningen, eftersom det är den stora frågan.
Jacques Barrot
ledamot av kommissionen. - (FR) Fru talman, ärade ledamöter! Jag börjar med att försöka bemöta Evelyne Gebhardts betänkande, och fortsätter sedan med den muntliga fråga som ni mycket lämpligt kopplat till betänkandet. Det gläder mig att Gérard Deprez också är närvarande.
Jag vill verkligen tacka er, fru Gebhardt, för ert betänkande som verkligen är anmärkningsvärt, och inte minst för ert utmärkta samarbete med kommissionen i ett så vanskligt och känsligt ämne.
Rom III-förslaget ligger oss verkligen varmt om hjärtat, och det gäller inte bara kommissionen, utan jag vet att det också är av stort intresse för Europaparlamentet. Jag tror att det kommer att få mycket stor betydelse som stöd för den fria rörligheten för människor inom EU.
Fru talman! Jag vill bara redogöra för ett antal av de tillgängliga uppgifterna: för närvarande ingås 2 200 000 äktenskap varje år inom EU, varav 350 000 är internationella äktenskap. Det är i sig ett avsevärt antal, och det är uppenbarligen ett fenomen som kommer att öka. Omkring 170 000 skilsmässor om året påverkas av detta förslag, vilket är ungefär 19 procent av de totala ca 875 000 skilsmässorna om året inom EU. 20 procent - det är rätt mycket!
Därför delar kommissionen i hög grad er åsikt om betydelsen av Rom III-förslaget, fru Gebhardt: förslaget möjliggör större förutsägbarhet och större rättssäkerhet för de berörda paren. Liksom ni påpekade bedriver paren antingen ”forum shopping” eller så får den dominanta parten sin vilja igenom, eftersom det saknas ramar.
Kommissionen stöder därför starkt Europaparlamentets betänkande om det ursprungliga Rom III-förslaget, med vissa förbehåll. Kommissionen stöder parlamentets ändringsförslag som syftar till att se till att makar kan göra ett informerat val. Kommissionen instämmer därför med parlamentet om behovet av att skärpa de formella villkoren för ingående av äktenskapsförord och för att skydda den svagare maken, men vi måste också beakta skillnaderna mellan medlemsstaternas rättssystem i detta hänseende: liksom ni med rätta betonat är detta inte ett område som bör harmoniseras.
På samma sätt välkomnar kommissionen parlamentets förslag om att förbättra allmänhetens medvetenhet om de nationella lagstiftningarna och EU-rätten om äktenskapsförord och äktenskapsskillnad. Vi är oeniga på en punkt: kommissionen anser inte att ett nytt anknytningskriterium grundat på var äktenskapet ingicks behöver införas, eftersom sambandet mellan den plats där äktenskapet ingås och parets situation när de separerar kan vara mycket svagt.
Kommissionen stöder ändå parlamentets ändringsförslag om makars möjlighet att vända sig till denna domstol som en sista utväg, om det visar sig omöjligt att erhålla äktenskapsskillnad från den domstol som är belägen där paret har hemvist, men vi ser detta mer som ett undantagsfall.
Kommissionen skulle också föredra att låta EG-domstolen tolka termen ”hemvist”. Denna term förekommer redan i ett antal instrument och har hittills inte definierats formellt, men de nationella domarna tycks inte ha haft alltför många problem med dess tillämpning. Vi anser att vi kan förlita oss till EG-domstolen när det gäller respekten för mångfalden inom medlemsstaternas rättssystem.
Vi anser det heller inte nödvändigt att begränsa Rom III endast till medlemsstaternas lagstiftning. Detta är en viktig fråga, eftersom medlemsstaterna kommer att vilja fortsätta att tillämpa skilsmässolagstiftning från tredjeländer som delar våra demokratiska värderingar: om en tysk eller fransk kvinna till exempel gifter sig med en schweizisk man, vore det rimligt att det också skulle vara möjligt att tillämpa våra regler för detta äktenskap, eller denna äktenskapsskillnad.
Men kom i håg att kommissionen håller med parlamentet om behovet av Rom III när det gäller införandet av en klausul mot diskriminering som skulle göra det möjligt för alla europeiska domare att utesluta utländska lagar som är oförenliga med principen om jämlikhet mellan makar. Denna klausul mot diskriminering skulle säkerligen fortfarande kunna tillämpas för till exempel äktenskap mellan personer från Schweiz och en medlemsstat eller från Norge och en medlemsstat.
Jag går nu över till hur vi kan göra Rom III till en framgång, och jag vill återigen tacka Evelyne Gebhardt och Gérard Deprez för deras muntliga fråga, som för mig till framstegen för Rom III. Även jag beklagar naturligtvis dödläget i rådet angående förhandlingarna om Rom III. I juli förra året fördes en debatt mellan justitieministrarna om möjligheten med ett förstärkt samarbete om Rom III och i slutet av juli lade nio medlemsstater fram en begäran till kommissionen om förstärkt samarbete: det är mer än en tredjedel av de medlemsstater som deltog i antagandet av Rom III. Det är därför tydligt att kommissionen måste ta ställning till denna begäran om förstärkt samarbete, men som ni förstår måste vi beakta hela sammanhanget om vi vill att detta ska bli en framgång.
Jag vill nu besvara de tre frågor som ni ställt till kommissionen. Till att börja med kan jag tala om för er att det inte finns några planer på att dra tillbaka kommissionens ursprungliga Rom III-förslag. Om kommissionen enas om att lägga fram ett förslag för rådet om förstärkt samarbete inom ramen för Rom III kan den dock, till förmån för den rättsliga klarheten, dra tillbaka sitt ursprungliga förslag så snart beslutet fattats i syfte att ändra förslaget, men det skulle vi endast göra om vi verkligen hade möjlighet att inleda ett förstärkt samarbete. Hur som helst är det inte aktuellt med ett tillbakadragande.
Jag vill ta detta tillfälle i akt att kort sammanfatta det förfarande som används för mekanismen med förstärkt samarbete. En begäran måste först lämnas till kommissionen av minst åtta medlemsstater, vilket skedde i det här fallet. Om begäran uppfyller de andra villkoren i fördraget om Europeiska unionen - om den är förenlig med reglerna om den inre marknaden - kan kommissionen lämna begäran till rådet. Om den väljer att inte göra det måste den motivera detta. Det förstärkta samarbetet måste sedan beviljas av rådet efter samråd med eller samtycke från parlamentet, beroende på situationen.
Begäran om förstärkt samarbete väcker naturligtvis vissa frågor, såväl rättsliga som politiska. Vi måste bemöta behovet att gå vidare med våra gemensamma åtgärder i fråga om familjerätten, så nära medborgarna som möjligt, och väga detta behov mot risken för fragmentering av det europeiska rättsliga område som skulle kunna vara resultatet av en rad överenskommelser om förstärkt samarbete. Innan jag uttalar mig vill jag naturligtvis höra vad parlamentsledamöterna tycker, och jag vill absolut att medlemsstaterna klargör sina ståndpunkter.
Jag vill hur som helst försäkra Europaparlamentet om att det är min avsikt - och inte bara min avsikt utan också min önskan - att gå vidare med det rättsliga samarbetet om civilfrågor i EU. Familjerätten får inte vara civilrättens fattiga kusin - det vore tämligen paradoxalt eftersom de frågor som den omfattar ligger närmast medborgarnas dagliga liv. Som tur är har framsteg gjorts i fråga om spridningen av beslut om äktenskapsskillnad, föräldraansvar och umgängesrätten med barn.
I detta sammanhang vill jag också säga att nu när vi har texterna kommer jag som kommissionsledamot att med er hjälp behöva se till att reglerna följs. Jag tänker särskilt på umgängesrätten med barn och på vårdnad, för vilka den aktuella situationen inom EU inte är helt tillfredsställande.
Sammanfattningsvis kommer vi att kunna lägga fram ett lagstiftningsförslag om den tillämpliga lagstiftningen på detta område. Jag vill också säga att vi samtidigt utarbetar en lag för äktenskapssystem som skulle kunna antas i början av 2010.
Detta är vår ståndpunkt om denna fråga. Jag kan naturligtvis inte förutse resultatet av det samråd som vi mycket snart kommer att genomföra med medlemsstaterna. Vad jag dock kan säga är att kommissionen vill göra verkliga framsteg, och samtidigt återigen se till att vi får med oss majoriteten av medlemsstaterna. Detta är kort sagt min ståndpunkt, men jag hoppas liksom ni och parlamentet - även om jag kommer att lyssna noga på er - att saker och ting kommer att gå framåt.
Carlo Casini
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det aktuella förslaget till förordning har granskats ingående av utskottet för rättsliga frågor, för vars yttrande jag har äran att vara föredragande.
De förslag som lagts fram i yttrandet, som godkändes enhälligt i utskottet, godkändes dock endast delvis i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Jag måste dock säga att vi tillsammans har försökt rationalisera rådets ursprungliga förslag så långt som möjligt, och lagt till inslag av rättssäkerhet.
De kompromissändringsförslag som godkändes i de båda utskotten med hjälp av Evelyne Gebhardt, som jag vill tacka, har välkomnats och har stärkt de principer som vi hänvisat till i syfte att få till stånd denna förordning. I detta hänseende kommer myndigheterna i stater som inte tillåter äktenskapsskillnad och som inte erkänner den berörda typen av äktenskap inte att tvingas lösa upp ett äktenskap.
Det finns dock en meningsskiljaktighet i en fråga, nämligen den fråga som Evelyne Gebhardt nämnde tidigare. Den grundläggande frågan är denna: valet av lag är helt nytt inom rättsvärlden, eftersom det normalt inte är möjligt att välja lag, utan endast domstol, vilket gör detta till ett helt nytt koncept. Med tanke på detta val av lag, vilken lag vill vi hänvisa till? Till lagen i en av de 27 EU-staterna, eller till lagen i vilket land i världen som helst? Det är sant att det finns en gräns. Gränsen är den som redan fastställts genom den allmänna rättsordningen och genom icke-tillämpbarheten i en viss stat av en lag som föreskriver en typ av äktenskap som inte anses finnas i denna stat.
Jag anser att om vi verkligen vill ha rättssäkerhet - och min invändning är av teknisk natur - om vi verkligen vill införa ”forum shopping” när det gäller valet av tillämplig lag, om vi verkligen vill följa den svagaste lagen - för vi får inte glömma att enighet behövs för att kunna välja en lag och att enighet också kan vara föremål för avsevärda påtryckningar - om vi verkligen vill skapa ett europeiskt rättsligt område, då är det enligt min åsikt bra för alla dessa ändringsförslag om valet av lag begränsas till lagarna i EU:s 27 stater.
I den bemärkelsen är de många ändringsförslag som vi lagt fram i grunden ett och samma, och eftersom det handlar om ett tekniskt ändringsförslag som inte ändrar vår övergripande ståndpunkt om förslaget, vädjar vi till samtliga ledamöters förnuft så att detta ändringsförslag godkänns.
Panayiotis Demetriou
för PPE-DE-gruppen. - (EL) Fru talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden för den långa samarbetsperiod som lett fram till det betänkande som lagts fram för diskussion i dag och påpeka att vi hållit flera möten då vi diskuterat allt material.
Familjerätt är en allvarlig fråga och den särskilda aspekt som vi granskar i samband med äktenskapsskillnad, med vilket jag menar domstol och val av lag, är och har alltid varit en av de allvarligaste aspekterna av familjerätten.
Kan jag få påpeka att vår policy är att stödja familjen, och inte att uppmuntra till upplösandet av äktenskap. Skilsmässa är dock ett socialt fenomen nuförtiden, och vi måste hantera det i praktiken. Vi vill inte göra skilsmässa enklare, men när ett äktenskap kommer till vägs ände måste vi kunna erbjuda legitima lösningar, så att ingen av parterna tvingas bära all oro och plåga.
Jag tror inte att det finns någon enkel utväg när det gäller att välja tillämplig lag för äktenskapsskillnad, men vi skulle kunna vara tydligare i fråga om den allmänna rättsordningen och de mänskliga rättigheterna så att vi kan ge domstolarna befogenheter att besluta att förkasta lagar som inte är förenliga med EU:s traditioner, de mänskliga rättigheterna och den allmänna rättsordningen.
Vad gäller förstärkt samarbete anser jag att kommissionen - och jag gratulerar er till er ståndpunkt i dag herr kommissionsledamot - borde lyfta fram denna fråga ännu mer så att vi om möjligt når en punkt vid vilken förstärkt samarbete är acceptabelt.
Inger Segelström
för PSE-gruppen. - Fru talman! Jag vill börja med att tacka Evelyne Gebhardt för ett bra arbete, men beklagar att det inte gick att komma överens med Sverige och mig. Det gjorde att jag inte kunde rösta för betänkandet i utskottet och inte heller nu i plenum. För mig som svensk socialdemokrat är det här förslaget ett steg tillbaka för jämställdheten mellan kvinnor och män. Därför bör de här frågorna även fortsättningsvis lösas nationellt.
Jag tycker att det hade räckt med att skilsmässa bara beviljas när parterna helt är överens. Den svagare parten, oftast kvinnan, kan genom förslaget nu påtvingas lösningar av mannen, antingen genom att han är först eller använder tvång. Domstolarna kan alltså bli tvungna att tillämpa lagar som vi kraftigt kritiserar, lagar som är kränkande och har ett föråldrat och gammalmodigt sätt att se på kvinnor, äktenskap och skilsmässa. För mig är jämställdheten och kvinnors trygghet viktigare än snabba skilsmässodomar. Jag kommer därför även i fortsättningen att jobba och rösta emot det här förslaget tills vi hittar en annan lösning.
Sophia in 't Veld
för ALDE-gruppen. - (NL) Fru talman! Innan jag tar itu med den aktuella frågan vill jag föreslå att vi i framtiden ber rådets ordförandeskap att ta med sig en vaxdocka eller en uppblåsbar docka hit till parlamentet, eftersom rådet självt aldrig närvarar vid debatter av det här slaget, och jag tycker om att ha någon att faktiskt tala till. Ni kan få vidarebefordra denna begäran formellt till ordförandeskapet. Jag tror att mina kolleger i parlamentet håller med mig.
Till att börja med vill jag gratulera och på min grupps vägnar också framföra mitt stöd till föredraganden, som gjorde ett utmärkt arbete under förra året. Det ska hon ha all heder av.
Fru talman! EU befattar sig naturligtvis inte med äktenskaplig etik, men ska garantera EU-medborgarnas rättigheter var de än må befinna sig och vem de än må besluta sig för att gifta sig med. Det angår faktiskt inte oss vem de beslutar sig för att gifta sig med, men vi måste skydda medborgarnas rättigheter. Mot bakgrund av detta är det oerhört olyckligt att medlemsstaterna inte har lyckats komma överens.
Jag vill säga till mina högt värderade svenska parlamentskolleger att jag har känslan av att det har skett ett stort missförstånd. Jag tror att de mänskliga rättigheterna, och särskilt kvinnors rättigheter, stärks och inte försvagas genom detta förslag. Jag välkomnar verkligen att människor på 2000-talet kan fatta individuella beslut om sina egna liv - vilket även kan inbegripa skilsmässa.
Dessutom vill jag, liksom föredraganden, säga att min grupp också kommer att rösta mot de ändringsförslag som lagts fram av Gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, och jag instämmer inte heller i Carlo Casinis argument.
Det är också en principfråga, eftersom jag anser att vi själva borde bestämma vad vi vill erbjuda våra medborgare, och vi borde inte låta rädslan för sharia ta överhanden. Det nuvarande förslaget och det kompletterande ändringsförslaget från den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, vilket vi kommer att stödja, innehåller tillräckliga garantier. Detta har diskuterats tidigare.
Jag vill dessutom säga följande - och detta är mitt svar på Carlo Casinis kommentarer: det är faktiskt mycket hårt att samma argument som används för att utesluta vissa lagsystem - sharia till exempel - också används, eller hänvisas till inom EU, för att inte erkänna fullständigt lagliga äktenskap som ingåtts inom EU, enbart med utgångspunkt i parets sexuella läggning. Det är enligt min åsikt en fullständig anomali.
Jag vill upprepa att jag anser att det är oerhört olyckligt att medlemsstaterna inte har nått en överenskommelse.
Om jag förstår det korrekt håller kommissionen för närvarande fast vid en europeisk lösning. Det är jag mycket nöjd med. Jag inser att det är oerhört svårt att göra: om detta problem inte har lösts, trots Nicolas Sarkozys stora insats, måste det verkligen vara mycket svårt.
Jag kan slutligen endast framföra min förhoppning om att alla 26 medlemsstater som nått en överenskommelse, inklusive min egen, om ett närmare samarbete skulle nås mot alla odds, skulle rätta sig efter det.
Kathalijne Maria Buitenweg
för Verts/ALE-gruppen. - (NL) Fru talman! Enligt en studie som kommissionen genomfört som offentliggjordes den här veckan har långdistanspendlare ofta huvudvärk, sömnsvårigheter och lever i dåliga förhållanden, och därför finns det i alla dessa internationella miljöer, inklusive vår, förmodligen ett mycket högt skilsmässotal. Hur som helst antyder de siffror som kommissionsledamot Barrot nämnde för en stund sedan återigen att det är mycket mer sannolikt att internationella förhållanden slutar med skilsmässa än nationella förhållanden.
Det är dock mycket svårare att formalisera dessa skilsmässor, trots att deras inverkan är omfattande, eftersom en av parterna alltid är baserad i ett annat land, där han eller hon inte har ett socialt trygghetsnät eller inte är tillräckligt förtrogen med situationen, vilket gör det mycket svårt att nå en rättvis lösning.
Därför vill jag framföra min uppskattning för föredragande Evelyne Gebhardts arbete: jag anser att hon varit mycket samvetsgrann och har sett till att särskilt de svagare eller mindre välinformerade personernas rättigheter stärks och att alla parter är ordentligt välinformerade om sina rättigheter och vet vad som är bäst för dem.
Det som jag ser som viktigt i detta hänseende är att webbplatsen inte bara innehåller något slags ekonomisk sammanfattning och information om hur snabbt man kan få igenom en skilsmässa, utan att man till exempel också uppmärksammar de möjliga föräldraskapsalternativen. Jag råkar vara av den åsikten att barns rättigheter ska skyddas, även om det är upp till föräldrarna. Samtidigt som det är föräldrarna, och inte regeringen, som ska besluta vad som är rätt för ett barn och vad som ligger i barnets intresse, borde det vara möjligt att nå en lämplig lösning, och helst en lösning där barn vårdas av båda föräldrarna. En överenskommelse borde hur som helst ingås. Inte allt borde vara kvinnans ansvar, utan det borde finnas en överenskommelse om hur båda föräldrarna ska ta itu med denna fråga.
Jag anser också att kommentaren från vår svenska parlamentskollega är förbryllande, för om en kvinna vill skilja sig vore det naturligtvis förfärligt om hennes man inte skulle samtycka till det.
Jag vill avslutningsvis säga till föredraganden att äktenskap mellan homosexuella inte existerar i Nederländerna. Vi har ett äktenskap som är öppet för alla par, oavsett kön. Det är helt enkelt ett äktenskap och det är därför endast EU, och inte Nederländerna, som gör en uppdelning av äktenskap i Nederländerna.
Eva-Britt Svensson
för GUE/NGL-gruppen. - Fru talman! Syftet med förslaget är att medborgarna vid en skilsmässa verkligen ska kunna nyttja sina rättigheter och få den information de behöver, men rätten till information och kunskaper är inte beroende av ett gemensamt regelverk. Ett gemensamt regelverk i sig skapar inte ökade kunskaper eller gör medborgarna bättre informerade.
I mitt hemland Sverige gäller att om man inte har gemensamma små barn behöver skilsmässan endast anmälas. Det finns även exempel på andra länder inom EU där skilsmässor är helt förbjudna. Detta, om något, visar väl på behovet av nationell lagstiftning på området! Visst gör Lissabonfördraget delar av civil- och familjerätten överstatlig, men vi har inget Lissabonfördrag i dag. Jag ställer mig frågande till att kommissionen lägger förslag på ett område som än så länge är nationell behörighet. Min grupp kommer inte att rösta för förslaget. Jag tyckte dessutom att jag fick en väldig bra argumentation från min socialdemokratiska kollega Inger Segelström.
Johannes Blokland
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Fru talman! Den internationella privaträtten handlar om två frågor. Den första frågan är: Vilken domstol är behörig? Den andra frågan är: Vilken lag ska domstolen tillämpa?
Det är enligt min åsikt förståeligt att den första frågan hanteras på EU-nivå. Det garanterar att alla EU-medborgare kan väcka talan i domstol.
Den andra frågan rör ett område som typiskt sett hanteras, och verkligen borde hanteras, i medlemsstaterna. Den befintliga nationella lagstiftningen är föremål för många nationella principer, och dessa borde iakttas.
Kommissionen avser dock även i sitt förslag att harmonisera dessa motstridiga regler. Evelyne Gebhardts betänkande respekterar merparten av kommissionens rapport och innehåller inget försök att ta bort kapitel IIa ur förslaget. Därför kommer jag att rösta mot betänkandet och förslaget. Jag vill därför be också rådet att förkasta kommissionens förslag.
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Till att börja med vill jag tacka föredragande Evelyne Gebhardt för hennes utmärkta arbete. Beträffande förslaget till förordning är det glädjande att se att en tydlig och komplett rättslig ram håller på att inrättas som omfattar regler om såväl domstol, erkännande och tillämpning av domar i äktenskapsmål som regler om tillämplig lag, genom att båda parter tillerkänns en viss autonomi.
Kommissionens förslag erbjuder parterna möjligheten att i samförstånd välja behörig domstol och tillämplig lag. Det faktum att makarna åtnjuter denna rättighet i skilsmässoförfarandet ökar parternas autonomi och gör det möjligt för dem att välja fritt, i enlighet med vissa alternativa kriterier. Vi måste se till att parterna gör välinformerade val. Med andra ord måste båda makarna ha fått korrekt information om de praktiska följderna av sina val. I detta hänseende är det viktigt att vi tar ställning till hur man på bästa sätt kan se till att omfattande information tillgängliggörs innan ett avtal ingås. Tillgång till information måste också ges, oavsett makarnas ekonomiska situation.
Gerard Batten
(EN) Fru talman! Dr Johnson fick en gång frågan om vilket råd han skulle ge till ett ungt par som funderade på att gifta sig. Hans svar var ”Gift er inte”. Han beskrev också det andra äktenskapet som ”hoppets triumf över erfarenheten”.
Detta betänkande borde väcka liknande reaktioner. Vilket råd borde ges till nationer som överväger att låta EU stifta deras äktenskapslagar? Svaret är naturligtvis ”låt dem inte göra det”. Den nation som gör det, trots alla tidigare exempel på inkompetent och skadlig EU-lagstiftning, låter helt klart hoppet triumfera över erfarenheten, minst sagt. Det tycks otroligt nog också vara rådets slutsats i detta fall. Rådet vill inte ha kommissionens förslag. Rådet tycks förnuftigt nog ta ett steg tillbaka och tycks lyssna på det gamla talesättet ”den som gifter sig i hast får gott om tid att ångra sig”. Vad roligt det kommer att bli när kommissionen lägger fram förslag om att harmonisera äktenskap mellan homosexuella och sharialag!
Czesław Adam Siekierski
(PL) Vi lever i en tid då gränserna försvinner och våra medborgare kan röra sig fritt och gifta sig med vem de vill. Vi har dock hittills inte lyckats underlätta för personer som bestämt sig för att gå skilda vägar. Ett exempel på problemen på grund av avsaknaden av en enhetlig skilsmässolagstiftning i Europa är äktenskap mellan polacker och tyskar. Ungefär 100 000 polsk-tyska par har registrerats sedan 1990. Många av dessa äktenskap har inte hållit i längden.
Förra året besöktes Europaparlamentet av flera polska medborgare som förlorat kontakten med sina barn till följd av domar av de tyska myndigheter som är ansvariga för barn och ungdomar. Påstådda kidnappningar och ett förbud mot att använda det polska språket är bara två exempel på den kränkande behandling som dessa föräldrar och deras barn utsatts för. Som svar på kränkningarna av de mänskliga rättigheterna av den tidigare nämnda institutionen har en polsk föräldraförening mot diskriminering av barn inrättats. Om vi lyckas med att införa de föreslagna ändringarna av skilsmässolagstiftningen skulle vi hjälpa många av våra medborgare att avsluta ett visst skede av sina liv på ett civiliserat sätt. Framför allt skulle vi inte tvingas godkänna att barn skiljs åt från en av sina föräldrar.
Carlos Coelho
(PT) Fru talman, herr Barrot! I utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har jag bevittnat det arbete som Evelyne Gebhardt och min kollega Panayiotos Demetriou utfört med detta betänkande. Evelyne Gebhardt har redan påpekat att en ökad rörlighet leder till allt fler äktenskap, men också till allt fler skilsmässor. Skillnaderna mellan de nationella lagstiftningarna leder till en rättslig osäkerhet och i synnerhet till orättvisa möjligheter med tanke på att den mer välinformerade maken eller makan kan väcka talan vid de domstolar som styrs av den lagstiftning som bäst tjänar hans eller hennes intressen. Jag stöder därför detta initiativ som enligt min åsikt är oerhört viktigt, eftersom det ger en tydlig och fullständig rättslig ram för jurisdiktionen, erkännandet och genomförandet av dessa domar.
Jag måste också säga att enligt min åsikt ger allt som minskar onödiga konflikter inte bara större rättvisa för folket utan skapar också och i synnerhet större förtroende mellan de berörda personerna i rättsprocessen. Det leder också till det område med frihet, säkerhet och rättvisa som vi alla vill ha.
Konrad Szymański
(PL) Såvitt jag vet finns ingen bestämmelse någonstans i fördragen om att äktenskapslagstiftningen, det vill säga familjerätten, ska hanteras på EU-nivå. Jag anser därför att kommissionens förslag är ett typiskt exempel på en särskild hyperaktivitet som är fullständigt onödig och som endast kommer att tjäna till att skapa förvirring om EU:s verkliga behörighetsområden.
Jag anser att detta är ett avsiktligt intrång på området i syfte att arbeta vidare med äktenskapslagstiftningen och dess harmonisering. Detta är helt onödigt, eftersom den befintliga internationella privaträtten hanterar äktenskapsproblem mycket väl, och också skilsmässor på internationell nivå.
Ljudmila Novak
(SL) Jag skulle vilja kunna säga att antalet skilsmässor i Europa minskar. Detta är tyvärr inte fallet, så vi måste ta itu med hur vi kan förbättra situationen för dem som utgör den svagaste länken i kedjan, nämligen barnen.
Barnen är tyvärr de främsta offren, särskilt i länder där stora förseningar i rättegångsförfaranden kan förekomma. Mitt eget land, Slovenien, är ett exempel på ett land där barn lider oerhört innan domstolarna beslutar vilken förälder barnen ska leva med. Detta leder också till allvarliga familjetragedier och får allvarliga psykologiska konsekvenser för många barn.
Jag känner till ett antal sådana fall och jag hoppas att detta gemensamma direktiv också kommer att bidra till att förbättra situationen i de enskilda medlemsstaterna.
Dumitru Oprea
(RO) I de tidigare kommuniststaterna var giftermål, ibland på grund av kärlek, men i de flesta fall för att det gynnade dem, ett sätt för flickor från denna region att fly undan den förtryckarstat som de levde i. Detta har dock lett till en rad kidnappningar, incidenter med psykisk och fysisk tortyr och till att människor brutits ned. Till följd av allt detta är det barnen i dessa äktenskap som fått lida mest. Att ignorera lagstiftningen används som en ursäkt, men det är helt felaktigt. Låt oss i dessa fall rekommendera att när ett äktenskap är över, och i en atmosfär av kärlek, förståelse och vänskap, utarbeta mycket tydliga skilsmässovillkor som tar hänsyn till barnen inom äktenskapet.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. - (FR) Fru talman! Jag vill tacka alla talare. Jag vill bekräfta för Inger Segelström att jag faktiskt har inlett diskussioner med de svenska myndigheterna. Vi har dock stora svårigheter att förstå ert lands ståndpunkt. Liksom Evelyne Gebhardt sa bygger Rom III verkligen på avsikten att skydda den svagare maken eller makan när äktenskapsförord upprättas. Det är verkligen i denna anda och - vi kanske måste fortsätta vår dialog - det är sant att vi har misslyckats med att förstå att i fallet med ett par där den ena parten är svensk så måste vi också beakta det faktum att i avsaknaden av regler är det kanske principen om den starkares rätt som råder. Det är detta som våra problem med att förstå beror på. Men vi noterar återigen er svenska kollegas ståndpunkt.
Jag vill i förbifarten också korrigera vissa missförstånd. Detta ämne faller inte under EU:s behörighet liksom vissa sagt, utan faller enbart under medlemsstaternas behörighet. Det finns en paradox här. En medlemsstat kan inte utöva nationell behörighet i frågor som rör två individer, varav den ena är nationell medborgare och den andra inte. Det är logiskt att EU försöker hantera dessa frågor i begränsad utsträckning, särskilt eftersom den internationella privaträtten, till skillnad från vad som sagts, inte erbjuder något verkligt svar på denna typ av problem, och med tanke på att vi har ett område med fri rörlighet som naturligtvis kommer att orsaka allt fler problem. Om detta bekymrar kommissionen som det bekymrar parlamentet är det inte något slags självbedrägeri att försöka ta sig an hela problemet, utan i stället ett svar på förväntningarna hos allt fler par som vill undvika att hamna i en situation med stor oenighet vid tvister eller separation. Det är det som är problemet! Jag kan inte påstå att rådet har sagt nej. Det har inte sagt nej, utan det har avgett olika ståndpunkter! Men trots detta har nio medlemsstater begärt ett förstärkt samarbete. Jag vill sammanfattningsvis säga följande: jag vill påminna er om att Rom III innehåller en klausul mot diskriminering som gör det möjligt att åsidosätta utländska lagar som inte garanterar jämlikhet mellan makar. Detta är tydligt. Detta handlar inte om sharia, utan om principen om jämlikhet mellan kvinnor och män, och i texten stärks integrationen av kvinnor bosatta på vårt gemensamma EU-territorium genom att lagen i det land där de har hemvist prioriteras. Dessa kvinnor kommer att kunna be en domare att tillämpa EU-rätten i deras fall om den är mer förenlig med lika rättigheter. Jag anser att det är detta som vi borde komma ihåg.
Denna debatt har varit intressant och jag vill tacka alla talare. Jag vill också tacka Evelyne Gebhardt och Gérard Deprez för att de beredvilligt tagit detta tillfälle i akt att ta reda på om vi, inför den nya samrådsrundan med medlemsstaterna, bör tillämpa ett förstärkt samarbete. Denna debatt går mot sitt slut och jag tackar Europaparlamentet så mycket, för jag tror att en stor majoritet av ledamöterna verkligen vill att vi ska gå i denna riktning och samtidigt göra allt vi kan för att nå största möjliga enighet. Jag vill tacka parlamentet.
Evelyne Gebhardt
Herr talman! Jag vill tacka alla talare. Jag vill återigen klargöra att vi ytterligare har skärpt de bestämmelser som kommissionen föreslagit och som redan fastställts i Rom III, genom att tydligt ange följande, till exempel i ändringsförslag 25: ”Skulle den domsrätt som anges [...] inte erkänna hemskillnad eller äktenskapsskillnad eller om den gör det på ett sätt som innebär diskriminering gentemot den ena maken ska lagstiftningen i domstolslandet gälla”.
Det innebär för t.ex. Sverige att den behöriga domstolen skulle vara belägen i Sverige i detta fall. Vi har tydligt angett att om sådana här fall skulle uppstå finns ett tydligt svar. Detta kan omöjligen fastställas tydligare i en text - och därför förstår jag inte vad problemet är. Men vi borde ändå försöka förstå vad problemet är - och jag är tacksam mot Jacques Barrot för att han framfört sina åsikter så tydligt och för hans beredvillighet att återigen tala med våra kolleger i Sverige - eftersom jag fortfarande är förbryllad.
Denna förordning är trots allt avsedd att ytterligare förbättra de befintliga bestämmelserna. Att hitta ett positivt svar är mycket viktigt för mig som en kvinna som alltid har deltagit aktivt i att utforma kvinnopolitiken, eftersom kvinnor brukar vara den svagaste parten. Vi måste särskilt se till att garantera att en bra ståndpunkt antas.
Jag hoppas också att vi i den kompromissanda som vi gång på gång har eftersträvat - och jag är mycket tacksam mot Panayiotis Demetriou i detta hänseende - återigen ska lyckas övertyga Carlo Casini om att vi har en bra ståndpunkt om denna fråga. Ett skäl till detta återfinns också i ändringsförslag 38, där vi återigen - även om detta redan anges tydligt i texten - klargör att endast den lag som verkligen följer EU:s principer och principerna i stadgan om de grundläggande rättigheterna naturligtvis borde tillämpas i medlemsstaterna, eftersom det är helt självklart för oss. Allt annat vore helt otänkbart, och ingen domstol inom EU skulle tillämpa en lag som inte följde dessa principer. Detta är helt otänkbart - vilket naturligtvis klargörs.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
Den ökade sociala rörligheten har lett till allt fler internationella äktenskap och också till allt fler skilsmässor. Problem har ofta uppstått vid valet av tillämplig lag när parterna i ett par kommer från olika EU-medlemsstater eller när en part är EU-medborgare och den andra inte. Därför krävs omgående en harmonisering av bestämmelserna om internationella äktenskap, så att vi kan förebygga diskriminering under skilsmässoförhandlingar.
Valet av domstol måste göras utifrån båda parters tillgång till omfattande information om de viktigaste aspekterna av den nationella rätten och EU-rätten. Parterna bör också informeras om förfarandena för skilsmässa och separation. Möjligheten att välja den lämpliga domsrätten och lagen bör inte påverka makarnas rättigheter och lika möjligheter. Följaktligen bör valet av ett visst lands lag vara ett val mellan lagen i den stat där äktenskapet ingåtts, eller lagen i den stat där makarna haft sin hemvist under de senaste tre åren eller lagen i ursprungslandet.
Dessutom vore det lämpligt att tillämpa den så kallade principen om lagen i den stat där domstolen är belägen när det finns en risk för diskriminering av en av makarna. Ett exempel skulle kunna vara fallet med kvinnor från tredjeländer där skilsmässa inte är tillåtet, men som är bosatta inom EU och ansöker om äktenskapsskillnad eller hemskillnad. I sådana situationer bör fördelarna för individen med att få igenom äktenskapsskillnad eller hemskillnad, som ett uttryck för deras självständighet som person, överväga argumenten för tillämpning av den nationella lagstiftningen.
Gyula Hegyi  
skriftlig. - (HU) Den ungerska allmänheten upprörs emellanåt över fall då barn med en ungersk förälder förs utomlands av en utländsk make eller maka. Allmänheten sympatiserar i första hand med den moder vars barn förts bort, men tycker också synd om den fader som berövats sitt barn, om barnet hamnar i en främmande och ogynnsam situation. De internationella äktenskapen inom EU blir allt fler, men ändå är reglerna om äktenskapsskillnad och vård av barn ofta kaotiska och tvetydiga. Gemenskapsrätten har hittills endast reglerat ramen för tvister, som till exempel frågan om domsrätt, det vill säga vilken domstol som är behörig att döma i skilsmässo- eller vårdnadsmål. Gemenskapsrätten har dock inte erbjudit några lösningar för den tillämpliga lagen i äktenskapsmål, med andra ord när det gäller att avgöra vilken stats lag som domstolarna ska tillämpa vid rättsliga förfaranden. De stora skillnaderna mellan medlemsstaternas lagstiftning har därmed gett upphov till en rättslig ovisshet, som ofta tvingar parterna att inleda förhandlingar snarast möjligt så att de mest gynnsamma rättsliga reglerna ska tillämpas. Den förordning som nu utarbetas ska åtgärda denna situation, först av allt genom att främja en överenskommelse mellan parterna. Det kan vara lämpligt vid skilsmässor som sker i samförstånd, men när man vet hur saker och ting ofta ser ut i praktiken är jag rädd att detta kommer att lösa få rättstvister. Den bästa lösningen vore att vi på längre sikt lyckades utveckla en gemensam uppsättning EU-regler för vård av barn.
Antonio Masip Hidalgo  
skriftlig. - (ES) Vi stöder den utökade samarbetsmekanismen i detta fall, eftersom den kommer att ge en större rättssäkerhet och stabilitet, förebygga ”forum shopping” och främja den europeiska integrationen.
Dessutom är det nya systemet fördelaktigt eftersom det fastställer att lagen i det land där makarna har sin hemvist är den lag som främst ska tillämpas. I fallet med Spanien kommer detta att ersätta kriteriet med lagen om ett pars gemensamma nationalitet, vilket med tanke på att många invandrarpar lever i Spanien, är mycket praktiskt för domstolarna och för de medborgare som söker rättvisa.
