Fartyget Erikas förlisning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om den muntliga frågan till kommissionen (B5-0011/2000) från Varela Suanzes-Carpegna för fiskeriutskottet om fartyget Erikas förlisning.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman, herr kommissionär, damer och herrar ledamöter! Jag vill för det första tacka herr Fischler för att han är med oss här i dag. I går talade vår talman om att han inte skulle vara här på grund av problem med dagordningen. Jag tror att han har tänkt efter och gjort som han brukar göra: dvs. ta hänsyn till och respektera detta parlament. Det har han alltid gjort och det är jag tacksam för.
I dag tar jag till orda här i denna kammare för Europaparlamentets fiskeriutskott för att på nytt fokusera på vår oro över förlisningen av oljetankern Erika. En dubbel politisk oro får vårt utskott - och mig som dess ordförande - att på nytt höja rösten i detta ärende. För det första för att visa kommissionen, rådet och medlemsstaterna att detta parlament varken kan eller vill glömma denna allvarliga olycka. För det andra för att i dag fokusera på en konkret aspekt av den allvarliga miljökatastrof som uppkommit: dess påverkan på fiskerisektorn och vattenbruket i de berörda regionerna.
Slutsatsen av allt detta måste utan tvekan vara att det brådskar med att vidta åtgärder för att minska skadorna och undvika att dessa skall fortsätta att uppkomma i framtiden. Det räcker med beklaganden och reflektioner nu. Vi måste ta tjuren vid hornen och vidta åtgärder. För det första har vi säkerheten vid sjötransporter där det behövs effektiva kontroller i gemenskapsvattnen och i dess hamnar, särskilt när det gäller bränsletransporter och farligt gods.
Dessa fartygs konstruktion, det dubbla skrovet, dess ålder, kontroll av klassificeringsbolagen, försäkringar, skapandet av databaser med all nödvändig information, samarbete och samordning i gemenskapen, stärkandet av inspektörernas kontroll, transportörernas och lasternas ägares ansvar är frågor som man måste diskutera och vem kan bättre än kommissionen lansera seriösa försök till europeisk harmonisering i dessa frågor.
Bekvämlighetsflaggen, som också gör så mycken skada för det fiske vi kallar "ansvarsfullt fiske", måste också vara särskilt övervakade och reglerade vid transporter. Vi måste kontrollera dessa bekvämlighetsflaggade fartygs inträde, som inte uppfyller gemenskapens säkerhetsnormer, på gemenskapsvatten.
Vi förväntar oss konkret handling från kommissionen. När det gäller fiskerisektorn och vattenbruket, som är särskilt betydande, utvecklade och framstående i de berörda områdena i Bretagne och La Vendée, är det nödvändigt att kommissionen talar om vilka skador som orsakats, den bedömning den gör av dessa skador och de specifika åtgärder av alla slag som kommissionen tänker vidta - politiska, ekonomiska, sociala, finansiella, osv. för att mildra skadorna och kompensera fiskarna och de industrier som så dramatiskt drabbats från den enda dagen till den andra.
Hur skall man kunna återupprätta konsumenternas förtroende för varor som kommer från detta område? Hur skall man kompensera de drabbade? Vi står inför ett allvarligt problem som den Europeiska unionen, som är en maktfaktor när det gäller ekonomi, handel, industri och fiske, inte kan tillåta sig.
Herr kommissionär! Det är dags att sätta igång. Vi måste vara pionjärer och framåt i dessa frågor som förstör vår miljö och förstör industrier och yrkesverksamheter. Vi måste förebygga, vidta förebyggande åtgärder som hindrar att katastrofer som denna kan återupprepas. Det är det vår muntliga fråga handlar om, på alla kollegernas i fiskeriutskottet vägnar. Vi hoppas att få höra konkreta förslag från kommissionen: insatser och inte beklaganden. I dag kommer parlamentet att anta ett förslag till gemensam resolution från flera grupper i parlamentet, som enligt min bedömning, herr talman och ledamöter, är mycket viktig och kommer lägligt.

Fischler
Herr talman, mina ärade damer och herrar ledamöter, mina damer och herrar! Ledamot Varela Suanzes-Carpegna, jag vill börja med ett klargörande: att jag självklart alltid står till förfogande när parlamentet ropar på mig; det har jag nog också bevisat tillräckligt tidigare. Vad gäller nedsmutsningen av den franska västkusten till följd av Erikas förlisning är vi medvetna om vilka massiva och omfattande skador som orsakats av denna katastrof och som förstärktes ytterligare av den hårda storm som låg över den franska västkusten vid denna tidpunkt. Oljeutsläppen har tillsammans med stormen framför allt lett till en stark förgiftning av ostronbankarna och musselodlingen, och i vissa fall har dessa rentav blivit fullständigt ödelagda.
Förutom detta är det så att en del skador uppstått i fiskerisektorn, särskilt i samband med fångstnäten. Man har därför varit tvungen att inställa fiskeverksamheten i vissa områden, och även på grund av oljeföroreningarna. Här arbetar vi mycket intensivt tillsammans med de franska myndigheterna, och ansvarig kommissionär är just sysselsatt med att pröva vilka åtgärder som kan vidtas för att förbättra säkerheten till sjöss i stort; hon skall också vid behov lägga fram motsvarande förslag för kommissionen så att liknande händelser inte kan inträffa i framtiden. Gemenskapen bör visa sin solidaritet med den drabbade befolkningen - och i samband med det bör vi verkligen utnyttja alla möjligheter vi har för att hjälpa till - gällande detta är jag fullständigt överens med ledamoten Varela Suanzes-Carpegna.
I fiskerisektorn och i vattenbrukssektorn - jag kan endast tala om dessa sektorer här - är det i första rummet de finansiella instrumenten som kan användas för att styra fiskeverksamheten. Dessa finansiella medel kan sättas in inom ramen för det franska strukturprogrammet för fisket för åren 2000 till 2006, och de franska regeringen har meddelat oss att den avser att i nästa vecka överlämna sitt program till Bryssel. Fram till år 2006 står 225 miljoner euro till Frankrikes förfogande för strukturåtgärder.
Hur kan dels fiskarna och dels mussel- och ostronodlarna inom ramen för dessa möjligheter få hjälp? Vad fiskarna angår så finns här möjligheten att ge fiskarna och fartygsägarna kompensation; det skulle vara en kompensation med upp till 50 procents statligt stöd för de skador som dessa åsamkats till följd av det temporära inställandet av deras arbete. Gemenskapen är beredd att bidra med en delfinansiering på 50 procent. Frankrike kan självt fastställa vilken nivå kompensationen skall ligga på, det är deras rättighet, och de har nio miljoner euro till sitt förfogande.
Och hur hjälper man ostron- och musselodlarna? De tillgängliga resurserna kan användas för en rening av ostronbankarna. Man kan anskaffa ny utrustning för ostronbankarna och förstörda anläggningar för vattenbruk kan återställas till fungerande skick. Avloppsvatten från anläggningarna för vattenbruk kan renas; dessutom kan finansiering ges till en reglering av förbättring och kontroll av kvaliteten på uppföljningsarbetet och även hygienen. Likaså skulle man bland annat kunna tänka sig en generell försäljningskampanj.
Om vi redan denna månad får ansökningarna från fransk sida blir det också möjligt att bevilja en retroaktiv ersättning, till den 1 januari 2000. Vi i kommissionen är i vart fall beredda på att så snart vi mottagit ansökan granska den och snabbt bevilja den, så att hjälparbetet för de drabbade omedelbart kan påbörjas.

Langenhagen
Herr talman! Herr Fischler, er redogörelse nyss får mig att bli optimistisk. Omfattningen av katastrofen utanför Bretagnes kust är verkligen väldig. De ekonomiska och ekologiska effekterna till följd av oljetankern Erikas haveri är så stora att vi för andra gången på några få veckor måste ta oss an denna fråga, och det med rätta. En hel näringsgren - fisket, vattenbruket och de därmed sammanhängande arbetstillfällena - är hotad. Här kan och får vi inte stå handlingsförlamade och titta på. Vackra ord och tårar hjälper inte det minsta. Om vi står här och talar i två, åtta eller sexton timmar, så får inte en endaste fisk livet tillbaka och ingen bretonsk fiskare blir mätt. Solidaritet yttrar sig ej blott i ord. Av den anledningen kan vårt resolutionsförslag bara vara ett första steg, som måste följas av handling, dvs. åtgärder vilka till sist kan leda till att liknande katastrofer inte inträffar igen, och framför allt aldrig mer precis utanför Europas kuster.
I föreliggande gruppöverskridande resolution kräver vi att man erkänner principen om att förorenaren skall betala. Vidare kräver vi en hjälp utan onödigt byråkratiskt krångel till de fiskare och vattenbruksidkare vars försörjning är hotad. Detta får emellertid ej leda till ett permanent bidrag som snedvrider konkurrensen. Vi kräver också att sjötrafiken ges en säkrare utformning och vi vill på det hela taget ha en bättre övervakning.
Kommissionen driver som vi hört på i denna fråga. Ett möte med företrädare för industrin är utsatt under vilket kommissionens förslag skall offentliggöras. Man kommer då att ta upp ej endast nödvändigheten av strängare kontroller av hamnstaterna utan även användningen av tankers med dubbla väggar, som i framtiden kommer att bli obligatorisk. Det välkomnar jag starkt. Dock mina fordringar går utöver detta. Erika-katastrofen har fått bägaren att rinna över. Om vi skall kunna säkra och ha ett förebyggande skydd av de europeiska kusterna samt om fisket också framdeles skall vara en ekonomisk faktor av erkänd betydelse behöver vi en europeisk miljökustbevakning liksom ett datanät för det marina området; detta krävs, såsom vi efterlyste i går, om medlemsstaterna skall kunna samarbeta med varandra på ett effektivt sätt. Här är hela Europa ställt inför en utmaning. Europas trovärdighet står på spel. Vi har inte råd med ytterligare en katastrof, som vi sedan ursäktar med litet vackra tal!

Miguélez Ramos
Herr talman! Förlisningen av oljetankern Erika den 12 december förra året vid Bretagnes kust orsakade ett svart tidvatten. Konsekvenserna för miljön kommer vi att lida av under åratal. Till ödeläggelsen av naturresurser borde vi summera den allvarliga påverkan den haft på vissa ekonomiska sektorer, i synnerhet de som är beroende av fisket. Och med 20 000 ton råolja kvar i den sjunkna oljetankerns tankar kan allt bli värre.
För sektorerna med vattenbruk och ostronodling, som är försvarslösa mot den förorening som oundvikligen nått kusterna har resultaten varit mycket allvarliga. Inte bara på grund av den omedelbara föroreningen de första dagarna utan dessutom på grund av den senare förlusten av marknadsandelar och konsumenternas avståndstagande från en produkt med alla garantier men som påverkats av föroreningen i sig.
Ledamöter, det handlar om perifera regioner med en instabil ekonomisk balans som allvarligt drabbats av detta svarta tidvatten som tyvärr inte är ett enstaka utsläpp. Dessa regioners huvudsakliga tillgångar - precis som grannregionernas - är dem som naturen ger dem. En natur som alltför ofta straffats av mänsklig aktivitet, som skulle kunnat undvikas med större omsorg och kontroll av de offentliga myndigheterna.
"Det är bättre att förekomma än att förekommas" säger ordspråket, och detsamma sägs i budgeten. Ledamöter, förebyggande är mycket billigt i förhållande till kostnaden för katastrofer som dessa.
Herr Fischler säger att alltid när parlamentet kallar honom så kommer han. Men när det gällde Erika har det tyckts som - kanske inte för oss men däremot för invånarna i Bretagne och La Vendée - att han som kommissionär ansvarig för fiske inte varit närvarande eller bara varit det på deltid.
Som detta parlament redan uttalade i sin första resolution den 20 januari i år bör fiskeindustrins, ostronodlingarnas och besöksnäringens, som är de mest drabbade, behov beaktas. Därför bad vi kommissionen redan då att snarast vidta åtgärder för fiskerisektorn genom att använda specifika fonder.
Galicien och Bretagne, de två europeiska "Finisterre" (Världens ände) har också förenats av dessa svarta tidvatten. Vi kan inte heller förstå att erfarenheter som Urquiola eller Amoco-Cádiz inte har tjänat till att stärka lagstiftningen inom sjötransportsektorn såväl när det gäller säkerhetskontrollerna vid transport av farligt gods som när det gäller bekvämlighetsflaggen.
Vi begär att detta skall vara den sista gången. Vi begär att vi alla lär oss läxan och att vi skyndar oss att ändra vår lagstiftning och täppa igen de luckor som gör att vi gång efter annan står inför det ofattbara, och det ofattbara i verkligheten är sant. Principen att förorenaren betalar tycks oss, förutom att den är nödvändig, lämplig. Det börjar bli dags att de börjar betala, för fram till nu är det de drabbade och skattebetalarna som betalat. Och inte bara skall de betala, de skall också sanera de drabbade områdena.
Jag är således glad över Fischlers svar. Särskilt då det i svaret erkänns behovet av att tillämpa retroaktiva åtgärder och ge ett snabbt svar på den begäran som kommer. Från min grupp, den socialdemokratiska gruppen, vill jag sända ett budskap om vår solidaritet till de drabbade, till fiskarna, odlarna och företagarna, som gör det möjligt att havet punktligt för sina produkter till marknaderna; till borgmästare och ansvariga politiker och till de frivilliga som arbetat med saneringen. De måste alla känna vår solidaritet.

Davies
Jag skulle vilja ställa två frågor till kommissionären. Parlamentet har antagit en resolution, i vilken man yrkar att principen om att förorenaren betalar skall gälla i det här fallet och att både fartygets ägare och fraktens ägare skall ställas ansvariga. Frågan till kommissionären gäller om dessa principer verkligen kan tillämpas, och om vi kommer att få några pengar som ersättning från de här personerna. Den andra punkten gäller framtiden och offentliggörandet av kommissionens vitbok om ersättningsansvar vid miljöskador som är avsedd att se till att principen om att förorenaren betalar gäller i framtiden och att se till att vi på ett bättre sätt kan upprätthålla en lämplig europeisk miljölagstiftning.
I vitboken erkänns det att ersättningsansvaret endast fungerar när förorenaren kan identifieras, där skadan kan mätas och där ett tydligt samband kan läggas mellan de två. Olyckan med Erika skulle inte kunna illustrera det här på ett bättre sätt eftersom den innebär en exakt sammanfattning av det som man försöker ta upp i vitboken. Frågan skulle därför vara en perfekt åtgärd för hur man skulle kunna hantera den här typen av problem i framtiden.
Det föreslagna direktivet omfattar strängt ersättningsansvar för skador som orsakats genom EU-reglerad farlig verksamhet och det jag undrar, och kanske kan kommissionären ta upp det här, är om det genom det här miljöansvaret kommer att bli möjligt att hantera problem av typen Erika i framtiden eller inte. Kommer det verkligen att bli möjligt eller kommer det, när det gäller fartygsolyckor med båtar på öppna hav, i praktiken att bli så att förorenaren ännu en gång slipper undan från att behöva betala för den skada som förorsakats.

Piétrasanta
Herr talman! Vår sympati och solidaritet går till de människor och regioner som har berörts av katastrofen. Men det räcker inte med goda avsikter; skadorna måste ersättas och förlusterna kompenseras, såväl när det gäller saneringen av miljön som mussel- och ostronanläggningarna och fiskeredskapen. Det gläder oss att höra kommissionären framhålla nödvändigheten av snabba och retroaktiva ersättningar.
Vi vill också kritisera en alltför släpphänt kontroll av fartygen och ställer oss positiva till att det inrättas en europeisk kustbevakningsstyrka, och särskilt kraven på mer bindande bestämmelser och dubbla fartygsskrov.
Vi ställer oss dessutom kritiska till systemet med bekvämlighetsflagg, både vad gäller handels- och fiskefartyg.
Till sist blev vi chockerade när vi fick veta att lasten var mycket cancerframkallande, med en halt av polyaromatisk råolja som överstiger 1 000 delar per en miljon. Det betyder att 15 ton av den 15 000 ton tunga last som släpptes ut i havet är högst giftig. Detta är oacceptabelt och vi fick veta det alldeles för sent. Det krävs således en medicinsk utvärdering, särskilt för de frivilliga som har uppoffrat sig för att sanera miljön.
Slutligen anser vi att man måste ägna stor uppmärksamhet åt att förebygga den här typen av risker samt att bedriva vetenskaplig forskning för att undvika och eliminera förstörelsen. Många förslag har lagts fram som förtjänar att granskas. Det är inte i sista stund - mitt uppe i katastrofen - som man finner lösningar. Därför måste man framför allt agera i förväg.

Ainardi
Herr talman! Mer än två månader efter Erikas förlisning förorenas fortfarande de kuster som redan har sanerats. Samtidigt som jag återigen vill uttrycka min solidaritet med alla de drabbade, skulle jag vilja hedra alla de yrkesaktivas och frivilligas uppoffring; de ägnar sig fortfarande åt att städa upp de nedsmutsade stränderna. Tack vare mobiliseringen ute i samhället - vilket kammaren kunde berätta om då vi anordnade en debatt och röstade igenom en resolution den 20 januari i år - har ett första åtgärdspaket aviserats. Den franska regeringen har lagt fram idéer och förslag för att stärka säkerheten till havs, bland annat genom att motarbeta bekvämlighetsflagg och genomföra mycket mer omfattande kontroller. Vi måste verkligen ta lärdom av detta nya oljebälte och snabbt fatta beslut på gemenskapsnivå, förhindra att verkliga vrak seglar längs våra kuster eller lägger till vid våra hamnar, kräva dubbla fartygsskrov för transport av förorenande ämnen samt stärka säkerhets- och kontrollnormerna.
Vi måste också kräva att de som bär det verkliga ansvaret skall betala de kostnader som uppkommit i samband med föroreningen. Ja - Total Fina måste frigöra finansiella medel för att ge sitt bidrag till ersättningen av miljömässiga, ekonomiska och sociala skador samt gottgörelsen till skadade personer.
Den franska staten har frigjort medel för att ersätta förstörelsen. Men det verkar inte som om Europeiska unionen hittills har uttryckt den solidaritet från gemenskapens sida som krävs. Ja - vi måste frigöra medel på gemenskapsnivå för att bidra till saneringen av de förorenade kusterna, hjälpa de organisationer som har mobiliserat sig för att tvätta oljeindränkta fåglar och bidra till återuppbyggnaden av drabbade företag. Specifika kompensationer borde tilldelas de fiskare och ostronodlare som har lidit stora inkomstförluster och som måste investera stora summor för att återställa allt och återvinna konsumenternas förtroende.
Jag gläder mig åt det uttalande kommissionär Fischler gjorde för en stund sedan, och jag noterar de löften han har givit här i kammaren. Jag vill också säga att min grupp fortfarande är vaksam och att vi har samlat oss tillsammans med grupper i samhället för att se till att de skadade skall få en snabb ersättning och för att lagstiftningen skall stärkas på samtliga nivåer, inbegripet verkliga sanktioner i händelse av en bristande respekt för lagstadgade bestämmelser.

Souchet
Varför det är viktigt, herr talman, att åter diskutera oljebältet två och en halv månad efter Erikas förlisning, är att vidden av den ekonomiska, sociala och miljömässiga katastrof som drabbar vår Atlantkust i realiteten är mycket mer omfattande än vad de första bedömningarna lät ana.
Längs en 500 kilometer lång sträcka på Atlantkusten kommer fortfarande oljefläckar dagligen. Märkligt nog är man fortfarande inte klar över lastens exakta sammansättning. Miljökatastrofen är en enorm katastrof, kanske utan tidigare motsvarighet. De massiva tankrengöringarna, som blir allt vanligare, och de 16 000 ton tjära som vilar i vrakets 120 meter långa sidor utgör en betydande risk för nya föroreningar. Alla yrkesverksamma inom fiskerisektorn, marina odlingar och vattenbrukssektorn är redan tillräckligt hårt drabbade. De främsta offren är i dag mussel- och ostronodlarna. Och det var just de som hade bäst resultat i Europa. De allra hårdast drabbade är de producenter och leverantörer som är belagda med säljförbud i Vendée och Loire-Atlantique. Vissa har redan förlorat flera års skörd, men försäljningsnedgången på 50 till 80 procent påverkar alla havsområden längs Atlantkusten, till och med områden i Engelska kanalen och Nordsjön.
När det gäller det egentliga fisket, är det just nu fisket med fasta produktionsanläggningar som berörs mest direkt. Efter snäckdjuren har försäljningsnedgången nu drabbat skaldjuren. De många förlorade fiskedagarna berör hela sektorn och framtiden för fiskeprodukterna - som under de senaste åren snarare har stigit i pris - hänger helt och hållet på konsumenternas reaktioner, och man börjar tyvärr se en början på en minskande tillgivenhet. Atlantkustens två stora resurser - fisket och turismen - är intimt sammanflätade och har båda blivit hårt drabbade. Säsongen riskerar att gå förlorad och i slutet av året föra med sig en ytterst allvarlig kris. Det var alltså högst berättigat att parlamentet utarbetade en ny resolution, till vilken vår grupp har gett ett mycket viktigt bidrag. Vi vill betona ett antal punkter som anses enormt viktiga av folk ute på fältet.
Det första är att den som förorenar måste ta sitt ansvar. I vår resolution krävs att två principer tillämpas; att den som förorenar skall städa upp - för man kan inte acceptera att saneringen av de nedsmutsade stränderna inte skall åligga ägaren till den oljelast som har orsakat nedsmutsningen, utan de offentliga myndigheterna, dvs. skattebetalarna, dvs. offren.
Den andra principen är att den som förorenar skall betala. I vår resolution preciseras att förorenarens ansvar måste utsträckas till att omfatta fiskesektorer och -företag, marina odlingar och vattenbrukssektorn. Det är ytterst viktigt, för detta betyder att förorenaren inte kan göra anspråk på att begränsa ersättningsbeloppet till offren i enlighet med det tak som fastställts av IOPCF (International Oil Pollution Fund), dvs. de stora oljebolagens goda vilja.
Om det tak som fastställts av IOPCF är otillräckligt, och det är uppenbarligen underskattat, måste det höjas. Det är ett krav i vår resolution. Om höjningen är otillräcklig måste den som orsakat föroreningen finansiera mellanskillnaden. Det skulle vara synnerligen orättfärdigt om ett oljebolag - vars vinster uppgår till tio miljarder franc det här året - vägrade att ge en 100-procentig ersättning till dess egna offer, varav de allra flesta är småföretag och arbetstagare.
De hårt prövade befolkningarna, herr kommissionär, förväntar sig konkreta solidaritetsuttryck från EU:s sida. I vår resolution krävs att kommissionen gör vad som fordras för att bidra till ersättningen av de skador som förorsakats fiskesektorn, som drabbats av katastrofens konsekvenser. Det blåa Europa, den gemensamma fiskeripolitiken, måste i dag visa att fiskarna inte bara måste rätta sig efter bindande krav, utan också att solidaritet inte är ett okänt ord. Europeiska unionen måste också bidra till saneringen av den drabbade miljön i våtmarksområden och kustområden, vilkas biologiska värde har ett intresse för hela unionen.
Fischler påpekade nyss att han skulle ge Frankrikes förfrågningar ett positivt mottagande, vilket gläder mig.
I denna ytterst viktiga fråga om föroreningar till havs har vi en drivande roll. 20 år efter Amoco Cadiz-katastrofen är det fortfarande släpphäntheten och oansvarigheten som är förhärskande i Europa när det gäller sjösäkerhet, med nya oljebälten som följd.
Den här gången får inte trögheten ta hem spelet. Man bör snarast fastställa en generell struktur i fråga om sjösäkerhet, med respekt för subsidiariteten, och det måste äntligen bli ett slut på denna infernaliska spiral av utbredd oansvarighet.

Martinez
Herr talman! Det inträffar visserligen många katastrofer, och ibland med ett slutfacit som får en att frysa till is. 35 000 döda i Caracas till exempel. Men det som är så upprörande med Erika-katastrofen, efter Amoco Cadiz och många andra, är att allt detta var möjligt att förutse. Allt detta var förutsägbart, eftersom samma orsaker ger samma effekter, och orsakerna - de känner man till. De har inget att göra med underordnade saker - avsaknaden av tekniska åtgärder eller dubbla skrov - allt det löjeväckande som de Gröna är så förtjusta i. För en stund sedan presenterade vår kollega Piétrasanta valda stycken av detta löje.
Orsakerna är att det saknas en handelsflotta, vilket gör att man förlitar sig på slavdrivare med vrak som driver på farvattnen utanför Aten. Det saknas skeppsvarv, vilket gör att man åker till Montenegro. Det saknas en skatte- och socialpolitik, vilket gör att vi inte blir tillräckligt konkurrenskraftiga i vår globaliserade värld. Det handlar om den imperialism som Nederländerna har bedrivit på haven alltsedan Grotius tid, för att blockera allt i syfte att rädda Rotterdam.
Men vad gör Bryssel, i stället för att förändra saker och ting? Man släpper in Malta - mästaren på bekvämlighetsflagg - som om det räckte med att släppa in Turkiet för att bekämpa invandringen. Jag fruktar alltså för ostronodlarna och fiskarna, för kustkommunerna, för fåglarna, för naturen. Det kommer fler Erika, eftersom såväl naturkatastroferna som Erika-katastroferna är barn av globaliseringen, och globaliseringen är den europeiska bekvämlighetsflaggens dolda element.

Bernié
Herr talman! Västatlantens ekonomi är förstörd, indränkt av oljan från Erika. Fiskare, ostronodlare, musselodlare, sysselsatta inom turistnäringen samt lokala och regionala myndigheter väntar otåligt på att få stöd och på att man skall ta hand om vraket, som tydligen fortfarande läcker och utgör en verkligt tidsinställd bomb.
Europa, som olyckligt nog har avvecklat budgetposten "naturkatastrofer till medlemsländernas förmån", måste reagera. I första hand reagera i solidaritetens namn, men också för att ta sin del av ansvaret för detta femtioelfte oljebälte.
Medborgarna har faktiskt svårt att förstå varför Europa accepterar det som Förenta staterna vägrar att acceptera, och varför Europa, som vanligtvis är så snabbt på att lagstifta i miljöfrågor, fram tills nu inte har gjort något för sjösäkerheten.
Europa måste så snart som möjligt stifta lagar och bringa klarhet i detta haveri. Men i väntan på det måste kommissionen snarast uppbåda de europeiska fonderna för att hjälpa de katastrofdrabbade företagen, ta hand om vraket, städa upp kusterna, öka kapaciteten att lagra avfallet, se till att avfallet behandlas och återvinns samt inrätta ett forskningsprogram om uppsamling av olja i havet.
Kommissionen måste till sist återupprätta en konsekvent budgetpost "naturkatastrofer, för medlemsländerna", och göra de olycksdrabbade departementen berättigade till strukturstöd.
Vilken är kommissionens ståndpunkt om dessa förslag? Vilka beslut har redan fattats och vilka beslut räknar kommissionen med att fatta? Hur har kommissionen följt upp den resolution som röstades igenom av Europaparlamentet den 20 januari 2000? För ögonblicket har vi inte sett några konkreta åtgärder ute på fältet.

Van Hecke
Herr talman! Den senaste tidens händelser, och då framför allt Erikas förlisning, har visat att våra kuster ständigt hotas av fartygskatastrofer. Debatten om att förebygga sådana katastrofer har vi redan haft i Strasbourg, och därav framgick hur viktigt det är med en europeisk plan för den maritima säkerheten.
Men vid sidan av förebyggande måste vi också ha blick för konsekvenserna av sådana katastrofer. Det gäller i första hand de ekologiska konsekvenserna. Flera hundra kilometer av den franska kusten är förorenad. Tusentals fiskar och fåglar har dött. Det är inte uteslutet att vissa livsmiljöer har lidit permanent skada. Återställandet av miljön är ofta en långdragen historia.
Det nuvarande systemet med maximerad skadeersättning, enbart för den ekonomiskt beräkningsbara miljöskadan, är inte längre tillräckligt. Det är angeläget att vi kommer fram till en icke-maximerad skadeersättning som även täcker den miljöskada som inte är ekonomiskt beräkningsbar. Principen "förorenaren betalar" måste tillämpas konsekvent. Jag förespråkar en nolltolerans i fråga om havsförorening. Därför krävs strängare och bättre kontroller.
Men vi måste också ägna uppmärksamhet åt de ekonomiska konsekvenserna. Jag är förespråkare för en europeisk återhämtningsplan för de drabbade företagssektorerna: från fisket via musselodlarna och ostronbankarna till hotell- och restaurangnäringen. Kort sagt, det som behövs är en nödplan som träder i kraft vid fartygsolyckor. De som faller offer för andras hänsynslösa vinstbegär förtjänar vår solidaritet, i synnerhet under ett övergångsskede.
Slutligen vill jag också gå in något på hälsoaspekten. Även frivilliga från Belgien offrade sin julhelg för att rengöra stränderna och rädda fåglar och fiskar, ofta med sina bara händer. Jag blev förvånad när jag läste rapporter i pressen om att smörjan skulle vara cancerframkallande. Jag blev ännu mer förvånad när jag läste att de berörda franska myndigheterna hade kännedom om detta flera dagar i förväg utan att de uppmanade de frivilliga att vidta skyddsåtgärder. Jag skulle gärna vilja höra av kommissionären om, och i så fall när, Europeiska kommissionen fått kännedom om de möjliga riskerna för folkhälsan.
Herr talman! Vi måste dra lärdom av det förflutna. Fartygskatastrofer som i fallet med Erika kan inträffa på nytt utanför Nederländernas, Englands, Spaniens eller Belgiens kuster i morgon. Det regelverk som vi i Europa utarbetar i dag skall betraktas som ett prejudikat. Låt oss därför vara stränga gentemot förorenarna och generösa gentemot de drabbade.

Savary
Herr talman! För att ge genljud åt mina kollegers ord, vill jag här säga att situationen - två och en halv månader efter förlisningen - fortfarande är ytterst kritisk och att vidden av olyckan blir klarare för varje dag som går.
Det finns två aspekter: först och främst miljöaspekten. Vraket innehåller fortfarande 16 000 ton tung olja som läcker ut och vid sidan av detta läckage kunde vi förra veckan tyvärr konstatera och räkna till 35 miljöbrott - 35 tankrengöringar till havs - ett ovärdigt tillskott till denna helt igenom katastrofala situation. Palacio talade länge om det här problemet, och jag tror att hon utan dröjsmål har satt i gång det som i dag är absolut nödvändigt, dvs. att skissera en europeisk sjörätt, tack vare ett utkast till direktiv om transport av farliga ämnen till havs. På den punkten kommer hon att finna den franska viljan att låta Frankrikes ordförandeskap präglas av bestämmelser för en ökad säkerhet.
Men det är på det ekonomiska planet som den andra chocken visar sig (den första chocken rör miljön och den andra ekonomin) och det har många kolleger påpekat här. Musselodlingen, fisket, ostronodlingen och fiskodlingen är i dag allvarligt drabbade av katastrofen. Och på många platser har stormarna förvärrat de skador som orsakats av oljebältet. Tyvärr har de yrkesverksamma inom dessa områden lidit enorma förluster. De måste dels ägna sig åt återuppbyggnad och dels, vilket kanske är mer komplicerat, återvinna en affärsmässig trovärdighet.
I denna situation väntar invånarna i Bretagne, Vendée och Charente - och i andra områden skogsbrukarna - på ett tecken från Europeiska unionen.
Vi kan inte göra ett närmande till medborgarna till den här mandatperiodens signum och samtidigt förbli "tigande" och stå utan konkreta svar inför fenomen av den här storleksordningen och denna vidd.
Jag har med stor uppmärksamhet noterat kommissionär Fischlers uttalanden, som kanske är de mest konkreta vi hittills har hört. Man har visserligen uttryckt medkänsla, solidaritet och gjort tillkännagivanden, men i dag är det dags att väntan avlöses av en tydligt uttalad europeisk solidaritet.

Hudghton
Oljeutsläppet från Erika är en av flera katastrofer som ägt rum på gemenskapens vatten de senaste åren, inbegripet utsläppet från Braer vid Shetlandsöarna och Sea Empress i Wales. De här utsläppen har, förutom att de orsakat irreparabla ekologiska skador, även totalförstört lokala näringar. När det gäller Erika så har den lokala fiske- och vattenbruksnäringen lidit ett hårt slag och det är viktigt att inte bara se på de skadliga effekter som är synliga i dag utan även att se framåt mot oljeföroreningens skadliga effekter på lång sikt.
Effektiv kompensation är mycket viktigt. Det är dags att fartygssäkerheten i gemenskapen blir bättre och att det görs fler kontroller. Det skulle innebära ett slut på bekvämlighetsflaggningen, något som också förekommer allt oftare inom fiskerisektorn. Ansvariga företag, båtens och fraktens ägare, måste betala för sin försumlighet.
De nuvarande kompensationsfonderna har inte tillräckliga medel och det var bara allt för tydligt vid Braerkatastrofen då fiskerinäringen på Shetlandsöarna inte fick tillräcklig kompensation för sina förluster. Vi måste lära oss av tidigare erfarenheter och se till att de näringar som påverkats av utsläppen från Braer kan byggas upp på nytt.

Vachetta
Herr talman! Det är i dag nödvändigt - två och en halv månader efter Erika-katastrofen - att åter tala om den, eftersom dess dramatiska konsekvenser är långtifrån avslutade. I dag måste vi tillsammans med de organiserade befolkningarna upprätthålla trycket på Total, så att företaget skall betala för allt som det har förstört på grund av sin ohämmade vinstjakt, och med stor beslutsamhet engagera oss för att den här typen av katastrofer aldrig skall inträffa igen.
Även om det gemensamma resolutionsförslaget är intressant, behandlar det inte bekvämlighetsflaggade fartyg, ett problem som man snarast borde såväl kritisera som lösa, om vi vill arbeta för att förebygga katastrofer till havs.
Det handlar inte så mycket om att förbättra kontrollerna av de bekvämlighetsflaggade fartygen, vilket resolutionen säger, utan snarare att i dag arbeta för att de skall avvecklas. Det är den enda lösningen för att sjömännen skall kunna leva och arbeta under tillfredsställande förhållanden, för att de skall kunna åtnjuta lagar och ett effektivt socialt skydd samt att fiskeverksamheten och miljön respekteras.
Efter varje katastrof till havs har parlamentet röstat igenom en resolution. Där föreslås i allmänhet positiva tekniska åtgärder, varav vissa har införlivats i direktiv. Om dessa tillämpades skulle vi få en faktisk motvikt till logiken om lägsta möjliga kostnader, som upprätthålls av de bekvämlighetsflaggade fartygen.

Bouwman
Herr talman, herr kommissionär! Som föredragande för direktivet om mottagningsanordningar i hamn, även för att förebygga havsföroreningar, vill jag göra ett par kommentarer som jag kommit att tänka på och som enligt min uppfattning inte diskuterades tillräckligt på green shipping conference i Hamburg där alla var närvarande. Där nämndes att 5 till 10 procent av oljeföroreningarna härrör från katastrofer. Dessa är mycket koncentrerade och skapar många problem, men 60 procent härrör från industriföroreningar. Och 10 procent, för att bara ge en antydan, härrör från naturliga föroreningar.
Det jag skulle vilja föreslå inom ramen för detta handlar inte så mycket om tekniska förbättringar, bättre kontroll, bättre lagstiftning, vilket i sig är nödvändigt, utan det är en sorts rundabordskonferens inom ramen för företagande med samhällsansvar där alla som är delaktiga i de totala oljeföroreningarna i haven deltar. Det skulle jag vilja plädera för.

Fischler
Herr talman, mina ärade damer och herrar ledamöter! Jag vill börja med att tacka hjärtligast för den engagerade diskussionen som förts här. Det har tydligt visat sig att vi måste agera i två olika riktningar. Dels arbeta förebyggande, dvs. vi måste fundera över hur vi på olika områden kan förbättra direktiven, sjörätten och annat på så sätt att risken för liknande katastrofer i framtiden kan minskas avsevärt.
För det andra: Vad kan vi göra för att hjälpa till i katastrofområdet? Jag kan säga er att min kollega de Palacio redan har lämnat in tre mycket konkreta förslag till interservice-förfarandet. Förhoppningsvis kan kommissionen fatta beslut om dessa förslag redan i mars, så att vi med avseende på det förebyggande arbetet kan komma vidare.
De tre förslagen är av helt konkret slag. Det handlar för det första om en förstärkning av de nationella säkerhetskontrollerna för fartyg. För det andra om en förstärkning av kommissionens kontroller av de organisationer som har i uppgift att bedöma säkerhetsförhållandena ombord på fartygen. Och för det tredje avser vi att, efter en viss övergångsperiod, helt förbjuda tankers med enkla väggar på EU-vatten.
Jag tror att vi med dessa åtgärder faktiskt kommer att åstadkomma verkliga framsteg. Därutöver är ytterligare åtgärder planerade för resten av året, och inom ramen för dessa åtgärder kommer vi säkerligen också att behandla frågan om bekvämlighetsflagg.
Vad beträffar hamnarna så har krav rests från flera håll på att det åter införs en budgetpost för skadeersättningar. Men då vill jag också be er att undersöka vilka medel som tidigare ingick i denna budgetpost. Med den mängd pengar denna budgetpost tillhandahöll kan man inte tala om någon verklig hjälp. Jag kan tydligt påminna mig hur vi här i kammaren i samband med galna kosjukan förde långa debatter om att allt egentligen är rena placeboeffekten och inte gör varken från eller till i verkligheten.
Ett verksamt bidrag kan vi endast åstadkomma genom programmen, så som jag beskrivit det. Här ligger initiativet i första hand hos den franska regeringen, vilket jag pekat på. Jag har sagt till er att vi så fort vi erhåller programmen från Frankrike kommer att göra dem till föremål för prövning och bevilja dem.

Varela Suanzes-Carpegna
Jag vill bara tacka kommissionär Fischler för det svar han gav på den muntliga fråga vårt utskott ställde. Jag tror att han gett oss viktiga uppgifter och det är tacknämligt att kommissionärerna kommer med konkreta och betydelsefulla uppgifter.
Jag tror att när det gäller det konkreta fallet Erika, håller åtgärder på att vidtas och insatsen samordnas med de franska myndigheterna. Men det som huvudsakligen varit oroande är att vi skall behöva diskutera denna fråga ännu en gång eftersom huvudsaken i den här frågan är de förebyggande åtgärderna. Kommissionären har nämnt - och det var det jag ville komma till - att kommissionen skall träffas och att den skall anta ett paket med tekniska och rättsliga åtgärder. Jag tror att det är den väg vi måste slå in på. Jag vill bara säga er att de är mycket välkomna och att vi från fiskeriutskottets sida kommer att göra en mycket säker uppföljning av dessa åtgärder så att vi inte skall behöva vara församlade här i detta parlament och beklaga händelser som den vi beklagar nu.

Talmannen
Jag har fått in 5 resolutionsförslag, enligt artikel 42.2 i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Handelsavtal EG-Israel
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om den muntliga frågan till kommissionen (B5-0012/2000) från Morgantini m.fl. om den oriktiga tillämpningen av Europeiska gemenskapernas handelsavtal med Israel.

Morgantini
Egentligen är det vi skall diskutera i dag enkelt: respekten för, tillämpningen och uppföljningen av de avtal som Europeiska unionen undertecknar, respekten för de fördrag och de internationella normer som Europeiska unionen omfattas av. Det är enkelt, men mycket ofta är det enkla svårt här i världen. De kolleger som tillsammans med mig har tagit initiativ till den fråga vi har ställt till kommissionen har följande syfte: att handelsavtalet EG-Israel skall tillämpas på rätt sätt. Vi har inte bara anledning att tro att Israel öppet bryter mot det, utan vi har tillsammans med olika medlemsstater konkreta bevis på detta. Samtidigt har vi anledning att tro att kommissionen inte håller sig till det som borde vara dess huvudsakliga uppgift: att vara gemenskapsfördragens väktare. Vi talar om artikel 38 i territorieklausulen som begränsar tillämpningsområdet till staten Israel och som alltså inte tillåter tullättnader för produkter som härstammar från de områden Israel ockuperade militärt i juni 1967 och där de olika israeliska regeringarna i strid med alla internationella regler, i första rummet den fjärde Genèvekonventionen, har konstruerat bosättningar genom att konfiskera mark och vatten från palestinierna och förflytta sin egen befolkning dit.
Det är inte första gången som kommissionen och parlamentet tar upp denna fråga: jag skall bara nämna kommissionens rapport till rådet och parlamentet i maj 1998, där man inte accepterade att Israel vägrade tillämpa det protokoll om ursprungsregler som fastställs i artikel 38. Trots detta har inte kommissionen lyckats få Israel att respektera dessa avtal, och vid de olika utfrågningarna i parlamentet har den gett vaga svar och hävdat att det är svårt att få säkra bevis på produkternas ursprung, trots att den alltid, med rätta, har inpräntat avtalets juridiska förpliktelser för Israel. För att underlätta kommissionens och medlemsstaternas uppgift och skaffa säkra bevis har en israelisk fredsrörelse gett ut en lista över företag med säte i bosättningsområdena och en palestinsk icke-statlig organisation har tagit fram entydiga bevis som framlagts för tullmyndigheterna i de olika medlemsstaterna, ursprungsintyg för olika produkter som härstammar från de ockuperade områdena och förekommer på de nationella marknaderna i gemenskapen. Jag skall bara konkret nämna några, som produceras i Golan och de ockuperade områdena: vin och diverse annat.
Det är dags för fred i Palestina och Israel: i denna stund är trovärdigheten och respekten för fördrags och avtals laglighet viktig om Europeiska unionen och parlamentet vill spela en aktiv politisk roll. Israel har vissheten att Europa stöder den israeliska statens säkerhet och stabilitet, men kan inte begära att vi skall medverka till så grava överträdelser. Palestinierna vet att Europeiska unionen stöder deras stat och deras rättigheter, men de måste få bekräftelse på detta. Freden kan inte byggas på brott mot rättigheter: det säger också israeler som soldaten Igal Moshe som för fyra dagar sedan vägrade att ge sig av till Libanon och nu sitter i fängelse. Det säger också de palestinier som vill ha fred, trots sina förstörda hus och att de ännu efter femtio år är flyktingar. Framför allt är det vår självrespekt och respekten för de demokratiska regler vi har skaffat oss som begär det av oss. Låt mig dock, mer konkret, säga att detta även gäller förlusten av ekonomiska resurser för medlemsstaterna själva och unionen, resurser som undandras från de europeiska medborgarna i strid med mänskliga och ekonomiska rättigheter.

Vitorino
- (PT) Herr talman, ärade ledamöter, fru ledamot Morgantini! De frågor ni har ställt till kommissionen handlar om en eventuell olaglig export till Europeiska gemenskapen från israeliska kolonisatörer eller från de ockuperade områdena som åtnjuter förmånsbehandling äventyrar därmed den korrekta tillämpningen av förmånsursprung. Kommissionen gav för övrigt ledamoten ett skriftligt svar på denna fråga redan i januari 2000.
Ledamoten vill nu ha kompletterande upplysningar. Jag skall försöka lämna sådana. För det första, när det gäller avtalets oklarhet kan jag bekräfta för ledamoten att interimsavtalet om handel och liknande frågor mellan EG och Israel specificerar att det är tillämpligt inom EG:s medlemsstater och, jag citerar "på israeliskt territorium". Således är det enligt EU:s syn inte oklart på något sätt utifrån de preciseringar som ledamoten fick i det skriftliga svaret från kommissionär Christopher Patten när han säger att, och jag citerar på originalspråket:
"... (EN) som redan förklarats i meddelandet så kan gemenskapen inte betrakta Israels bosättningar eller ockuperade områden som en del av Israels territorium för genomförande av avtalet EG-Israel. Den här frågan är lika mycket känslig, i den mån den berör den bredare gränsfrågan, för både israeler som för palestinier".
Vi har upprepade gånger framfört denna ståndpunkt till de israeliska myndigheterna, vid alla officiella möten mellan kommissionen och den israeliska ministern, av vilka det senaste ägde rum den 21 januari, då premiärminister Shimon Peres träffade kommissionens ordförande Romano Prodi och kommissionär Christopher Patten. Det är alltså offentligt bekant - ledamoten sade det just - att Israels tolkning av avtalets geografiska tillämpningsområde inte sammanfaller med EU:s tolkning, men enligt kommissionens åsikt är inte vår tolkning otydlig.
Därför är er andra fråga om kontrollsystemets effektivitet relevant. Kontrollförfarandet av produkternas ursprung gör det möjligt att avgöra om en produkt kan få förmånsbehandling även om det inte förekommer något samarbete med det tredje land som är indraget i avgörandet av detta ursprung. I sitt skriftliga svar som ni har fått, tar kommissionen upp det förenklade systemet för att avgöra ursprunget, vilket givetvis inte betyder att detta i sig löser problemet, det vill säga att denna förenkling skulle leda till en direkt förenkling av klargörandet av produktens ursprung. Medan medlemsstaternas tulltjänster skall fastställa ursprunget av sändningar som kan vara av annat ursprung än Israel, och detta sker av de nationella tullmyndigheterna, fortsätter kommissionen å sin sida, och inom sitt ansvarsområde, dialogen med Israel för att få en korrekt tillämpning av protokollet om ursprungsbestämmelser enligt den enda tolkning kommissionen kan gå med på. Om de pågående initiativen inte kan avgöra produkternas ursprung, överväger kommissionen möjligheten att organisera ett möte med tullsamarbetskommittén inom vars område vi kan lösa just meningsskiljaktigheter angående kontrollförfaranden i avtal av denna typ.
När det gäller de nya bestämmelserna, har kommissionen vid officiella möten noggrant diskuterat med de israeliska myndigheterna frågan om tillämpningen av det avtal för vilket det finns klart definierade förfaranden. I januari i år föreslog de israeliska myndigheterna en trepartsarbetsgrupp bestående av företrädare för de palestinska myndigheterna, den israeliska regeringen och kommissionen. Syftet med denna arbetsgrupp skulle vara att finna ömsesidiga godtagbara lösningar för övergångsperioden som inte påverkar slutresultatet av de pågående samtalen eller strider emot gällande avtal tills ett slutavtal har uppnåtts. President Yassir Arafat godtog detta förslag i samband med mötet med kommissionär Christopher Patten den 24 januari och därför avser kommissionen att, såväl för den israeliska regeringen som de palestinska myndigheterna, bekräfta att vi är beredda att godkänna detta förslag som vi anser svarar mot den oro som ledamoten här har gett uttryck för.

Schwaiger
Herr talman, det är ett av de allra viktigaste målen med Europeiska unionens Medelhavspolitik att framgångsrikt delta i fredsprocessen mellan Israel och arabstaterna och med handlingskraft understödja den där så är möjligt; särskilt gäller det processen mellan Israel och den palestinska autonomimyndigheten. På ekonomins område innebär det att de europeiska marknaderna, i enlighet med gällande avtal, öppnas för produkter från Israel och palestiniernas autonoma område. I samband med detta gäller att exporten från områden med israelisk överhöghet och exporten från det nuvarande palestinska territoriet till Europeiska unionen skall bli föremål för en särskild förmånsbehandling från Europeiska unionens håll.
Rent rättsligt betraktat är några förmånsregler av detta slag ännu ej utformade och måste preciseras för de ockuperade områden vilka slutgiltigt måste föras till det ena eller andra landets överhöghet i en ny gränsreglering inom ramen för fredsprocessen. Om detta är vi överens med kommissionen. Betydelsefullt vore det alltså nu om Israel på sitt överhöghetsområde och palestinierna på sitt preliminära territorium kunde säkerställa en rättsligt korrekt tillämpning av de konkreta förmånsreglerna. Men samtidigt ställer vi oss bakom tanken på att lämna tillräckligt med tid till de direkt berörda parterna att hitta fram till en förhandlingslösning för de ockuperade områdena - det har ni, herr kommissionär, också berört.
Det slutgiltiga resultatet av detta bör bli ett enklare tillträde till Europeiska unionens marknad för alla producenter, oavsett om de är israeliska eller palestinska; detta bör kunna uppnås gradvis med uppbyggnaden av en framtida palestinsk stat sedan de territoriella frågorna fått sin slutgiltiga lösning. Europeiska unionen bör således fortsätta med att bidra till lösningen av problemet och inte med sitt agerande förvärra det, som i dag när man lägger skulden på den ena sidan, vilket inte leder någonvart alls. För den stora majoriteten inom PPE-gruppen uppmanar jag därför Israel, palestinierna - Arafats hållning är ett uppmuntrande exempel på deras villighet - och kommissionen att utöka sina direkta sonderingssamtal med sikte på att snart lyckas åstadkomma en reglering av denna ännu obestämda handelsfråga mellan Europeiska unionen å ena sidan och Israel och Palestinska autonomimyndigheten å den andra.
Tillåt mig därför att uppmuntra kommissionen - Vitorino och Lamy - att även i fortsättningen stödja fredsprocessen genom ett diskret handlande som är inriktat på samarbete; härvid bör de palestinska producenternas berättigade intressen understödjas, så som parlamentet brukat göra i tio års tid, och det samtidigt som våra nära handelsförbindelser med Israel och dess producenter byggs ut ytterligare.

Menéndez del Valle
Herr talman! De problem fredsprocessen i Mellanöstern genomgår är tillräckligt kända. De politiska hinder som vi måste ta oss an är alltför många. Politikens tyngd är så stor att det skulle kunna bidra till att få oss att tappa lusten då vi skall behandla ett hinder, även om det bara är juridiskt, som den oriktiga tillämpningen av det handelsavtal vi talar om. Därför skulle det utifrån ett visst synsätt kunna vara förnuftigt att försvara att beaktandet av de oriktiga exporterna till Europa från de judiska bosättningarna på palestinskt område, då de inte anses som det politiska problemet nummer ett, borde uppskjutas tills det finns en slutlig fredsuppgörelse. Jag däremot anser att de upprepade överträdelserna av rättsliga bestämmelser som tidigare avtalats - tillsammans med den samlade frustrationen på grund av överträdelser inom så många andra områden - kan bli en politisk fråga som skadar själva fredsprocessen.
När allt kommer omkring blir tyvärr allt, i en konflikt av den art som den mellan Israel och Palestina, politiserat om inte lämpliga åtgärder vidtas i tid för att undvika det. Av den anledningen anser jag att det är av ringa vikt att Prodi, då han för några dagar sedan inledde sin resa till Mellanöstern, svarade följande på en journalists fråga om detta: "Det är inte på dagordningen att behandla denna fråga. Vi har bestämt att vår dagordning endast skall handla om politiska frågor".
Helt ärligt tror jag att det är kommissionens plikt att reagera, om det visar sig riktigt att förmånstillträde äger rum för produkter med ursprung i dessa bosättningar till gemenskapens marknader. Den bör göra det eftersom kommissionen själv försvarar och folkrätten bekräftar att bosättningarna inte är en del av staten Israels territorium, och eftersom Europa grundar sina handlingar på folkrätten i sina relationer till de parter som berörs av fredsprocessen så kan kommissionen på så sätt bara främja denna.
Av denna anledning och avslutningsvis skulle jag vilja fråga kommissionen - vars avsikt att tillämpa gällande regler jag inte tvivlar på - om den har förutsett någon insats eller ytterligare eller extra särskild mekanism för att göra nämnda tillämpning effektivare i det fall vi diskuterar.

Ries
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! När Osloavtalen undertecknades 1995, gick förbindelserna mellan Israel och Palestina in i en ny fas, som bör leda fram till en rättvis och varaktig fred mellan partner som respekterar varandra.
I denna process har unionen spelat en ovärderlig roll i egenskap av den främste ekonomiske biståndsgivaren i regionen. Den främsta orsaken till problemen med att tillämpa handelsavtalen mellan unionen och Israel, vilket redan har påtalats, är den känsliga frågan om gränserna. Den israeliska tolkningen är inte densamma som unionens, vilket kommissionären erinrade om. Under alla omständigheter rör det sig om en pågående förhandlingsprocess som är svår, men som vi alla vill se lyckas.
Processen är huvudsakligen politisk och unionen borde inte ha någon anledning att endast söka efter en teknisk lösning, som inte kan bli annat än tillfällig med tanke på att det saknas legala gränser mellan de två staterna. En lösning förutsätter att man går den enda möjliga vägen, nämligen en dialog. Det borde således inrättas en trepartsarbetsgrupp sammansatt av palestinska, israeliska samt kommissionens företrädare. Vi kan i det här sammanhanget hoppas på att huvudpersonerna lyckas lösa denna tvist och skapa en kreativ lösning för den mellanliggande perioden.
Precis som det var i Europa för ett halvt sekel sedan, utgör den sociala och ekonomiska utvecklingen i Mellanöstern en nödvändig förutsättning för freden. Vi har således en expertkunskap att göra gällande i den här frågan och är särskilt väl lämpade för att i dag bedöma den väg som har tillryggalagts. Om bara israelerna och palestinierna kunde ge prov på denna viljans optimism.

Van Dam
Herr talman, herr kommissionär! Fredsprocessen i Mellanöstern är en ytterst känslig fråga. De exakta gränserna för staten Israel, den enda demokratin i regionen, kommer att kunna godkännas av alla först när dessa förhandlingar har lyckats. Handelsavtalet mellan Europeiska unionen och Israel, där det inte heller förekommer någon definition av staten Israels territorium, bör genomföras mot bakgrund av detta.
Till detta kommer att det finns ett avsevärt samband mellan de ekonomiska aktiviteterna på den israeliska sidan och på palestinskt område. I detta syfte innehåller Parisprotokollet från Osloavtalen ett tull"kuvert" som omfattar staten Israel och den palestinska myndigheten. Dessutom har kommissionen och nämnda parter samtyckt till en gemensam arbetsgrupp för att diskutera ursprungsfrågor. Det är i synnerhet den palestinska ekonomin som skulle bli lidande om EU vidtar ensidiga steg. Potentiella investerare i det området har redan angivit att de kommer att dra sig tillbaka om joint ventures inte längre skulle få företräde.

Galeote Quecedo
Herr talman! Denna kammare delar i allmänna ordalag den oro som ligger i Morgantinis fråga. Jag tror att kommissionär Vitorino klart har uttalat kommissionens inställning och enligt min bedömning har han svarat på ett korrekt sätt i fråga om de orosmoln som här tagits upp, men jag tror inte att vi får ge oss där. Därför anser jag att vi utifrån denna förhandsbekräftelse skulle kunna utvidga dessa linjer med sammanfallanden och ha som grund den privilegierade information som Morgantini och jag kunnat få då vi följt Europaparlamentets talman på en rundtur i området.
För det första tror jag att vi, trots de befintliga svårigheter som vi sett på plats, måste återupprepa vårt stöd till direkt dialog mellan Israels regering och den palestinska myndigheten så att de skall sluta ett stabilt och slutligt fredsavtal.
För det andra tror jag att det ligger i båda parters intresse att säkra regionens ekonomiska utveckling och med beslutsamhet ta itu med minskningen av de stora skillnader i rikedomar som är uppenbara i området.
Slutligen, för det tredje, skulle kanske kommissionen kunna beakta nyttan av att fördjupa sig i uppgiften med ett trepartsarbete, naturligtvis med delaktighet från den Europeiska unionen, som garanterar uppfyllandet av handelsavtalen och som gör det möjligt att det samarbete Europeiska unionen erbjuder främjar alla berörda parter.

Imbeni
Jag har lyssnat på kommissionär Vitorinos svar och måste säga att jag är nöjd: jag tycker att han i sitt inlägg försökte svara på de punkter som fanns med i frågan. Även jag anser att vi måste understryka vikten av att Europeiska unionen och därmed kommissionen ur verkställighetssynpunkt främjar ett trepartsagerande, särskilt vad beträffar ekonomiskt-finansiellt och vetenskapligt samarbete, för att se till att vår kvantitativa närvaro i termer av pengar i ytterligare några fall kan omvandlas till också en mer betydande politisk närvaro i Mellanöstern. Detta tror jag är den läxa vi skall lära oss av en numera långdragen affär.
Vad beträffar den specifika frågan i sig hörde jag nyss att Galeote hänvisade till vår talmans och Menéndez del Valle till ordförande Prodis besök i Israel och andra länder i Mellanöstern. Jag anser att de båda ordförandena gjorde rätt i att inte ta upp denna fråga i sin dossier: allt har sin plats och varje nivå måste självfallet ha sin prioritet. Jag tycker att det var rätt av parlamentets och kommissionens två högsta företrädare att ta upp de känsligaste frågorna i fredsprocessen som, som vi vet, fortfarande stöter på svårigheter. Vi måste absolut stödja denna fredsprocess och att vi även ägnar oss åt de fenomen som Morgantini har påvisat innebär inte att vi är partiska eller negativa till några inblandade aktörer: det är den stränghet vänner visar, en stränghet mot vår vän Israels regering för att se till att dessa olagligheter och avvikelser inte fortskrider eftersom de skadar alla. Ur denna synpunkt skall även detta initiativ ses som någonting positivt, som ett initiativ som syftar till att främja fredsprocessen i Mellanöstern.

De Clercq
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Det nuvarande handelsavtalet mellan Israel och EG är verkligen otydligt. Dessutom är det mycket svårt att fastställa ursprunget för produkterna i fråga. Jag kan därför inte göra något annat än att bekräfta att det är önskvärt att det bringas klarhet i detta så snabbt som möjligt.
Men det finns ändå ett antal andra viktiga faktorer som vi måste ta med i räkningen. Vi är ju alla överens om att återupptagandet av förhandlingarna den senaste tiden måste uppmuntras och inte försvåras.
För närvarande pågår intensiva förhandlingar mellan Israel och palestinierna om deras framtida gränser. Varje försök från vem som helst, från vilken tredje part det än må vara, att vilja definiera det territoriella tillämpningsområdet, för att inte tala om att tvinga på, är därför förhastat. Det förefaller mig vara bättre att avvakta resultatet från trepartsarbetsgruppen angående reglerna för ursprung som kommer att sammankallas på initiativ av Israel, Europeiska kommissionen och palestinierna.
Jag är nöjd med att även kommissionären delar denna åsikt. Förhoppningsvis kommer denna arbetsgrupp att inom den befintliga rättsliga ramen finna en temporär lösning på problemet utan att äventyra fredsprocessen. För denna fredsprocess förtjänar högsta prioritet, och vi får självfallet inte lägga några som helst hinder i vägen utifrån Europeiska gemenskapen, utifrån Europa.

Banotti
Det verkar råda en anmärkningsvärd enighet i kammaren i dag men jag skulle vilja ta upp några saker. Här i parlamentet har handeln i Mellanöstern alltid varit en politiskt känslig fråga. Vi är stora givare, men vi har tyvärr under allt för lång tid befunnit oss ute i marginalen när det gäller politik och politiskt inflytande i Mellanöstern och vi kan ge ett positivt bidrag, vilket flera talare tagit upp här, på samma sätt som vi gjorde i Nordirland.
Vi är viktiga konsumenter av varor från både Israel och de ockuperade områdena, handel är antagligen också vår största politiska styrka i området och att se till att lagen följs är vår bästa politiska tillgång när vi försöker bidra till fredsavtalet. Gränser stängs, ibland godtyckligt och ibland efter en terroristattack. Vid ett av mina många besök i området såg jag blommor och jordgubbar ruttna på gatorna i Gaza och ätas upp av åsnorna medan de palestinska odlarna förtvivlat och hjälplösa bara kunde titta på.
Det är dock inte bara en fråga om stängda gränser. Varor rör sig fritt från de här områdena, varor som producerats vid israeliska bosättningar i de ockuperade områdena. Vi har ett internationellt avtal och det överträds. Det är vårt ansvar att se till att avtalsvillkoren respekteras och upprätthålls av alla parter.
Under dessa omständigheter, när Israel inte klart uppfyller sin skyldighet att tillämpa ursprungsreglerna och avtalets territorialklausul som de borde, uppmanar kommissionen medlemsstaterna att använda förhalande och kringgående kontrollförfaranden för importen. Israeliska kunder kan få mycket lång tid på sig, upp till tio månader, att svara på förfrågningar och kontrollförfarandet kan vara totalt ofruktbart. Vi skulle kräva depositioner för alla varor som importeras från Israel tills vi fått garantier för att Israel kommer att sluta bryta mot avtalet.
Jag har några frågor till kommissionären. Har kommissionen från någon medlemsstats tullmyndighet fått handlingar som attesterats av den israeliska tullmyndigheten vid bosättningar i de ockuperade områden som omfattas av det här avtalet? Har den direkt frågat ansvariga israeliska tjänstemän om deras tullmyndigheter verkligen tillämpar territorialklausulen för att utesluta de ockuperade områdena från avtalet och har den kunnat fastställa att Israel förstår och tolkar territorialklausulen på ett riktigt sätt? Vet kommissionen verkligen om de tillämpar territorialklausulen på ett riktigt sätt eller inte?
Till sist har kommissionen redan sagt att åtgärder för att upprätthålla internationella avtal med EU, och jag citerar, "inte utgör en sanktion mot Israel men kräver korrekt tillämpning av gällande avtal som fritt ingåtts av parterna". Kortfattat, herr kommissionär, är det här ingen fråga som skall behandlas som ett ämne för en politisk debatt om fredsprocessen. Det är faktiskt ett internationellt avtal och ett handelsavtal.
Får jag bara avslutningsvis uttrycka den stora förhoppning jag ställer till fredsprocessen i området - en del av världen som är i ett så desperat behov av fred - så att det kan omgruppera och reformera och hjälpa sina miljoner underprivilegierade och fattigdomsdrabbade invånare.

Zimeray
Herr talman, mina kära kolleger! Att regler måste respekteras är en självklarhet. Att vi måste få våra partner att respektera dem är en annan självklarhet. Var och en inser att detta bekymrar oss i dag, men jag skulle inte önska att vårt krav betraktas som selektivt. Jag vill inte heller att vår muntliga fråga tas emot som ett angrepp.
Eftersom vårt krav inte är selektivt, bör kommissionen också känna sig manad att granska hur gemenskapens medel används i Israels grannregioner. Och eftersom utfrågningen av kommissionen inte är och inte bör anses vara ett angrepp, vill jag erinra om två ytterst viktiga punkter för ett balanserat tillvägagångssätt.
För det första vet alla de som känner till regionen att den palestinska ekonomins framtid är intimt förknippad med det ekonomiska samarbetsavtalet med Israel. Osloprotokollet föreskriver en tullintegration som omfattar Israel och den palestinska myndigheten. Och allt som tenderar att åtskilja de två ekonomierna skulle allvarligt skada det israelisk-palestinska samarbetet, inbegripet palestinska samriskföretag, underleverantörer och palestinska exportörer.
För det andra: inte någonstans i avtalen mellan Israel och Europeiska unionen definieras staten Israels gränser. Ett fastställande av dessa gränser är just det som står på spel i de pågående förhandlingarna mellan Israel och den palestinska myndigheten. Varje försök från Europeiska unionens sida att framföra sin egen uppfattning om Israels områdesbegränsning skulle minst sagt vara en taktlöshet till skada för dessa förhandlingar och den uppfattning vi skapar oss om den roll som Europa bör ha i regionen.

Sumberg
Jag stöder den försiktiga hållning som kommissionen har intagit och fortfarande intar i den här frågan, först och främst för att det här inte är någon enkel fråga. Den är komplicerad, det är alltid svårt att avgöra varors ursprung och var de kommer ifrån. Inte minst i Mellanöstern eftersom situationen där är sådan att det förekommer många samriskföretag mellan Israel och palestinier, jordbruksprodukter som ibland delvis framställs i det palestinska området och delvis i staten Israel. Den utvecklingen är bra, den lovar gott för framtiden för om handel sker på det sättet i Mellanöstern så kommer den att ligga till grund för alla fredsavtal. Därför, eftersom det inte är någon enkel fråga, så måste vi vara mycket försiktiga.
Det andra skälet till varför kommissionen gör rätt i att gå till väga på det här sättet är att om Europeiska unionen vill ha en roll att spela i området vad gäller säkerställandet av freden måste den se till att vara rättvis och opartisk. Det skulle inte vara särskilt rättvist och opartiskt att fatta ett överilat beslut utan att lyssna på de samtal som pågår och de grupper som kommissionen möter och ta reda på hur situationen ser ut, både med avseende på staten Israels områden i förhållande till handelsavtalet och, som jag sade, även när det gäller varorna och var de kommer från.
Det finns också, tror jag, en sista anledning till varför kommissionen bör få stöd. Vi befinner oss i ett känsligt skede när det gäller fredsavtalet. Regeringen i Israel vill ha fred och vill säkra freden och om vi går överilat tillväga så kan vi äventyra framgången för det fredsavtalet. Man kan inte bara plocka ut de bästa styckena vid förhandlingar, det här är en del av en allmän överenskommelse om en del extremt komplicerade frågor och jag tror att kommissionen har absolut rätt i att ta det försiktigt med de här sakerna och låta dem flyta på i hopp om att vi på det sättet kan säkerställa det som vi alla vill och det är en säker, rättvis och varaktig fred i Mellanöstern.

Theorin
Herr talman! Det är naturligtvis oacceptabelt att förekomsten av brott mot vårt handelsavtal med Israel döljs eller tolereras. Genom att de facto preferensbehandla produkter från de ockuperade bosättningarna under handelsavtalet med Israel, bryter EU mot två viktiga principer i internationell rätt. EU bryter både mot gällande internationella normer vad gäller unilateralt införlivande av ockuperade territorier och mot den fjärde Genèvekonventionen från 1949.
Eftersom världens och EU:s respekt för dessa båda internationella principer ligger till grund för den fredsprocess som inletts, underminerar brott mot dem själva grunden för fredsprocessen. EU måste nu välja mellan att basera sina relationer med Israel och Palestina på normerna för internationell rätt, och därmed stärka grunden för fredsprocessen, eller ringakta denna rätt. Valet bör vara enkelt. Internationell rätt föreskriver att handelsavtal skall upprättas med länder och regioner som vi erkänner, inte med omtvistade territorier.
EU:s medlemsstater och Israel måste respektera handelsavtalets regler om strikt kontroll av ursprungsmärkning, och tullavgifterna måste återkrävas. Kommissionen måste säkerställa att så sker. Kommissionär Vitorinos inlägg gav ett visst hopp om detta.
Fredsprocessen i Mellanöstern måste få en chans. Den kan bara vila på internationell rätt. Det är EU:s ansvar att bidra till detta.

Gahler
Herr talman, mina damer och herrar! Det finns inga meningsskiljaktigheter angående det rättsliga läget och de förpliktelser som följer därur för israelisk del, och inte heller vad gäller det faktum att oegentligheter har förekommit. På motsvarande sätt har man ju gentemot Israel anbefallt kontroller. Kommissionen står i kontakt med Israel angående detta. Det redogjorde också kommissionären för. Såvitt jag vet finns för närvarande inga allvarliga fall och dessutom handlar det bara om en högst begränsad volym i jämförelse med handelns totala omfattning.
Och vad skall vi göra av detta läge i politiskt hänseende? Jag tänker beskriva det från grunden. Det bör dock vara ett gemensamt mål, om staten Palestina en gång får internationellt erkännande, att denna stat får ett avtal med samma innehåll i förhållandet till EU som Israel. Det skulle vara ett viktigt och konkret bidrag från vår sida till ett förenklat ekonomiskt samarbete mellan Israel och dess omedelbara omgivning. Det är därför inte meningsfullt - och ingen skulle vinna på det - att bryta upp etablerade förbindelser i infrastrukturen, på arbetsmarknaden och i distributionsnätet. Kommissionen har inte gjort någon stor sak av detta, av goda skäl. Vi vill inte ha några ytterligare konflikthärdar i denna komplicerade fredsprocess.
Enligt min mening bör alla bestående överenskommelser och seder under en övergångsfas respekteras av alla. Det är en sak som regleras bäst inbördes av huvudparterna Israel och den palestinska autonomimyndigheten med god vilja från ömse parter. Detta innebär bland annat att även Israel måste upphöra med att ignorera och motverka interimsavtalet mellan EU och den palestinska autonomimyndigheten. Men jag skulle också vilja ropa till kritikerna av den hittillsvarande israeliska praxisen: Vad tjänar en palestinier på att hans israeliska arbetsgivare, som även planterar apelsinträd på Gazaremsan eller på Västbanken, stänger butiken och återvänder till kärnlandet? Ingenting. Han blir arbetslös. Och på det vinner i slutändan enbart de som inte är ute efter en försoning mellan israeler och palestinier, utan som vill uppnå andra mål genom att driva hela situationen till sin spets. Indirekt profiterar kanske också fruktproducenter inom EU. Men jag vill inte insinuera att det skulle vara en bidragande orsak till att detta ämne har varit så på tapeten här i parlamentet. Därför är mitt råd till alla här: Låt oss se till att vi inte förstör något under den här övergångsperioden, som vi sedan måste bygga upp igen med mycken möda.

Vitorino
Herr talman, ärade ledamöter! Först vill jag tacka alla ledamöter som har deltagit med värdefulla inlägg som har berikat denna debatt om en fråga som utan tvivel är av stor politisk betydelse. Om kommissionen får dra någon slutsats av denna debatt, skulle jag vilja säga att vi ser att parlamentet är nöjt med de stora allmänna dragen och den försiktiga men också klara strategi som kommissionen har haft i denna fråga.
Kommissionen är inte obekant med frågans politiska betydelse och har hela tiden ansett att möjligheterna att finna konkreta lösningar för en riktig tillämpning av detta handelsavtal är avhängigt av fredsprocessens utveckling i Mellanöstern. Den politiska betydelse Europeiska unionen har lagt vid fredsprocessen i Mellanöstern har också vunnit gehör i parlamentet och i kommissionen, vilket har tagits upp här av flera ledamöter, och det är ett resultat av talmannen Nicole Fontaines besök i regionen nyligen, liksom ordförande Romano Prodis besök i förra veckan. Det är också därför vi är medvetna om att vi befinner oss i ett speciellt känsligt läge i fredsprocessen, vilket inte får störas genom inställningar som grundas på en blind tillämpning av rättsregler, eftersom en tillämpning av rätten kräver att man försöker finna en gemensam lösning för alla parter. Det är klart att det närmande som kommissionen har arbetat med syftar till att finna stöd hos och samstämmighet från alla parter i fredsprocessen. Jag anser därför, och jag svarar på den fråga som flera ledamöter har ställt, att det förslag de israeliska myndigheterna har lagt, fram angående skapandet av en trepartsarbetsgrupp för att göra en bedömning av effekterna av övergångsperioden för handelsavtalet, vilket redan har accepterats av den palestinska myndigheten, måste få inte bara vårt stöd, utan också vårt förtroende, ett förtroende för att man genom denna dialogform, denna ömsesidiga övervakning av en riktig tillämpning av handelsavtalet, skall kunna uppnå positiva resultat för befolkningen i området. Befolkningarnas intressen i området är framför allt fred, och ekonomiskt välstånd.
Jag skulle slutligen vilja säga ledamöterna att vi anser att detta närmande är troget principerna och värdena i det avtal som för oss är tillräckligt tydligt på rättslig nivå och vi är övertygade om att vi är på väg att ta ett positivt steg för att skapa ett ömsesidigt förtroende, vilket är den grund freden alltid måste vila på, eftersom det för Mellanöstern inte finns några andra alternativ än fred och samlevnad mellan folken som bor där.

Banotti
Herr kommissionär! Jag är medveten om hur känslig den här frågan är just nu, men jag ställde några specifika frågor till er. Jag förstår om ni kanske inte har möjlighet att besvara dem i dag, men jag hoppas innerligt att ni skall skicka svaren till mig när ni har dem, gärna så snart som möjligt, med avseende på det verkliga, tekniska genomförandet av avtalet när det gäller varor.

Talmannen
Tack så mycket, fru Banotti.
Jag förklarar debatten avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 10.40 i väntan på omröstningen, och återupptogs kl. 11.00.)

OMRÖSTNING
Gröner
Herr talman! Jag menar att vår ståndpunkt sedan debatten vi hade i går med kommissionär Diamantopoulou och rådsordföranden är helt entydig; parlamentet bör rösta om den ursprungliga texten. Därför drar vi tillbaka vår underskrift till ändringsförslag 4.

Talmannen
Tack så mycket.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0041/2000) av Katiforis för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens rapport Ekonomin i EU: 1999 års översikt (C5-0081/2000 - 2000/2046(COS))
Punkt 3:

Carlsson
Herr talman! Jag tror att det är en felöversättning i den svenska texten - det hade varit roligt om vänstern i Europa hade uttryckt sin oro över en eventuell ökning av skatter på kapitalinkomster. Nu röstade vi som vi ville, men det var en felöversättning i den svenska texten, vilket jag vill skall noteras.

Talmannen
Vi har försäkrats om att alla språkversioner motsvarar originalversionen.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0016/2000) av Varela Suanzes-Carpegna för fiskeriutskottet om andra rapporten från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om genomförandet av slutsatserna från det mellanliggande ministermötet om integrering av fiske- och miljöfrågor den 13-14 mars 1997 i Bergen (KOM(1999) 270 - C5-0156/1999 - 1999/2150(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0017/2000) av Katiforis för fiskeriutskottet om meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet "Fiskeriförvaltning och bevarande av naturen i havsmiljö" (KOM(1999) 363 - C5-0176/1999 - 1999/2155(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag (B5-0181/2000) om fartygsolyckan med Erika.
(Parlamentet antog den gemensamma resolutionen.)
Talmannen. Omröstningen är avslutad.
- Betänkande (A5-0038/2000) av Attwool

Souchet
. (FR) Vi vet att kommissionen snart kommer att reformera den gemensamma fiskeripolitiken. Detta förslag till rådets förordning är det första i en serie som kommer att göra det möjligt att utarbeta en sådan reform. Insamling och förvaltning av fiskeuppgifter är av största vikt för en god förvaltning av den gemensamma fiskeripolitiken. Dessa uppgifter måste vara trovärdiga, ha tagits fram på ett oberoende sätt och accepteras av alla dem som är verksamma inom fiskeproduktionen samt av de politiker och personer som är ansvariga för tillämpningen av den gemensamma fiskeripolitiken.
Texten i förslaget till förordning har varit föremål för relativt betydande ändringar i fiskeriutskottet. Samtliga ledamöter i vår grupp har röstat för dessa ändringsförslag, såväl i utskottet som vid plenarsammanträdet.
Ändringsförslag 1 klargör texten på ett betydelsefullt sätt. De insamlade uppgifterna skall nämligen inte enbart vara avsedda för vetenskapligt bruk. Vetenskapsmännen skall behandla uppgifterna och lägga fram dem för behöriga politiska myndigheter, vilka har ansvaret att fatta beslut. Det är ändå mycket viktigt att insamlingsmetoderna utförs på ett sätt som är vetenskapligt grundat.
Ändringsförslag 2 förändrar kommissionens ursprungliga förslag. Kommissionens förslag innebär att mycket ingående undersökningar måste utföras fartyg för fartyg och företag för företag. Utöver de mycket höga kostnader detta medför i vissa medlemsstater kan det innebära att somliga utnyttjar dessa svårigheter för att inte lämna in uppgifterna eller för att inte lämna in dem i tid, och därmed skapar misstro bland dem som är sysselsatta inom sektorn, om de påtvingas ökade administrativa skyldigheter. När det gäller den andra delen av ändringsförslaget är det viktigt att få fram mycket bättre beräkningar och beskrivningar av antalet förlorade arbetstillfällen inom sektorn. Förvaltningen av en gemensam fiskeripolitik, det får vi inte glömma, måste låta de statistiska analyserna omfatta en social dimension.
Ändringsförslag 3 tillför en viktig dimension, nämligen insamling av miljörelaterade uppgifter. Ett exempel på hur allvarliga effekterna blir av att det inte tas hänsyn till den här typen av uppgifter, är beslutet om att förbjuda drivgarn, vilket var helt och hållet omotiverat ut miljösynpunkt, eftersom det är ett av de mest selektiva fiskeredskapen. Om miljödimensionen inte integrerades i förvaltningen av uppgifterna, skulle kommissionen ensidigt efter eget tycke kunna förbjuda bruket av vilket fiskeredskap som helst.
Ändringsförslag 4 klargör vetenskapsmännens skyldighet att behandla och lägga fram uppgifterna för de behöriga myndigheterna, inbegripet nationella och regionala myndigheter, på ett sätt som hjälper dem att fatta beslut.
Ändringsförslag 5 gör kommissionens förslag mindre tvingande. De uppgifter som begärs av myndigheterna måste vara rimliga för att man skall få praktisk kännedom om fiskeriverksamheten, men den mycket viktiga rätten till sekretess får inte avskaffas, till exempel när det gäller skattemässiga uppgifter, för vilka gemenskapen inte har någon behörighet.
Ändringsförslag 6 syftar till att kommissionens deltagande i kontrollprocessen skall bli mer bindande. Samtliga uppgifter måste överlämnas årligen och kommissionen bör regelbundet redovisa de samlade resultaten.
Ändringsförslag 7 förpliktar slutligen kommissionen att lämna en rapport före 2001 års slut. Eftersom den gemensamma fiskeripolitiken kommer att reformeras år 2002, krävs det alla som är involverade i den politiska processen har kännedom om de uppgifter som kommer att ligga till grund för kommissionens förslag.
Betänkande (A5-0036/2000) av Hudghton

Souchet
. (FR) Kommissionens ändring av detta direktiv är viktig, eftersom den avser en särskild sjukdom; infektiös laxanemi, en smittsam virussjukdom. Den överförs i vatten genom organiskt material, såsom blod, exkrementer och slem. Det finns inga vetenskapliga bevis på vertikal överföring genom ägg eller mjölke. Däremot vet man att andra arter som forell, ål och sill kan bära viruset utan att smittas av det. Sjukdomen upptäcktes i Norge 1984 och i Kanada 1996. Viruset överlever inte temperaturer på över 26 grader celsius och medför därför ingen risk för människor.
Sjukdomen har i huvudsak drabbat den skotska laxsektorn. I Skottland upptäcktes den i maj 1998. I dag är 240 laxanläggningar drabbade av infektiös anemi. Det är därför viktigt att avgränsa sjukdomen för att förhindra att den sprids till vattenbruksanläggningar i Europeiska unionens andra medlemsstater.
Rådets förslag syftar till att införa ett system för gradvis utgallring av smittade fiskar samt ett vaccinationsprogram. Vad gäller planen för gradvis utgallring kan vi inte annat än ställa oss positiva till detta förslag. Det är nödvändigt att hjälpa de berörda anläggningarna att "rensa upp" i den smittade härden och undvika all spridning av sjukdomen, till förmån för handeln med levande fisk. När det gäller vaccination måste man komma ihåg att det ursprungliga direktivet förbjöd bruket av vacciner mot infektiös laxanemi. Kommissionens nya förslag tillåter bruket av vaccin, men det är viktigt att påpeka att inget vaccin hittills har hittats. Nyttan med detta förslag är minst sagt begränsad, åtminstone på kort sikt. Kanada har ett vaccin som verkar till 76 procent. Men den kanadensiska stammen skiljer sig från den europeiska, och därför kan det vaccinet inte användas, däremot skulle det kunna användas som utgångspunkt när man tar fram ett vaccin för den europeiska stammen. Det är således viktigt att kommissionen anslår tillräckligt stora finansiella medel, för att man skall kunna ta fram ett effektivt vaccin mot infektiös laxanemi i den europeiska stammen.
Resolution om kvinnors deltagande i beslutsprocessen (B5-0180/2000)

Lambert
Min grupp avstod från att rösta om resolutionen om kvinnors deltagande i beslutsprocessen, tyvärr. Vi är dock ännu mer besvikna över att vi fortfarande behöver sådana resolutioner.
År 1994 var Gruppen De gröna den första partigruppen i parlamentet med en majoritet av kvinnor, De gröna var den första gruppen som hade en kvinnlig generalsekreterare, Dominique Voinet som nu är fransk miljöminister, och De gröna i Tyskland var det första politiska parti som använde könskvotering för att göra något åt den allmänna underrepresentationen av kvinnor i politiska institutioner.
Flera partier har sedan följt det här exemplet och det kan inte sägas att väljarkåren har rest sig i protest för att fördöma dessa partier för deras åtgärder. Inte heller har väljarkåren känt sig manipulerad av en sådan kvotering. I resolutionen görs det klart att det finns ett behov av ett proportionellt system för kvinnorepresentationen och att alla politiska partier måste göra något. Det ser vi fram emot.
Vi känner sympati för dem som argumenterar att personer skall väljas på grundval av sina meriter; det är rätt och riktigt. Vår kultur borde skapa en balans mellan könen och personer borde kunna utveckla sina talanger vilka de än är. Vår kultur och våra värden just nu återspeglar dock inte den inställningen. Fördomar och oföränderlighet är vitt spridda det är väl inte så konstigt att personer från minoritetsgrupper som svarta, homosexuella, fysiskt handikappade, och så vidare, möts av diskriminering och orättvis behandling när en majoritetsgrupp, kvinnor, också möts av sådan diskriminering.
Det är skälet till att vår grupp stöder positiva åtgärder och det är först när kvinnor är rättvist företrädda i beslutsfattande funktioner som även män kommer att vara rättvist företrädda. Då kan vi också utveckla en kultur där ditt betalda och obetalda arbete, ditt lönepaketet, din föräldraledighet och din pension inte avgörs av ditt kön.

Caudron
. (FR) Då Internationella kvinnodagen närmar sig med stora steg, vill jag åter bekräfta mitt stöd till de insatser som görs inom institutionerna och medlemsstaterna för att underlätta kvinnors tillträde till ansvarsposter, i synnerhet i politiken. Därför kommer jag med stor övertygelse att rösta för denna resolutionstext, som manar oss till att vidta mer voluntaristiska åtgärder för att bekämpa den diskriminering som fortfarande lever kvar och hindrar kvinnor från att inta sin rättmätiga plats i vårt samhälle!
Att främja kvinnors deltagande i beslutsprocessen har sedan 1995 varit ett av de prioriterade områdena i Europeiska unionens åtgärdsprogram för lika möjligheter, och utgör ett av de åtaganden som har upprepats från såväl EU-institutionernas som från medlemsstaternas sida i samband med diskussioner om lika möjligheter för kvinnor och män.
Men även om det har gjorts framsteg under de senaste åren, tack vare strategier såsom mainstreaming och kompletterande åtgärder såsom positiv särbehandling, är de alltför få för att vara tillfredsställande. Kvinnors underrepresentation i politiken är till exempel fortfarande en realitet.
Ändå vet man hur viktigt det är att många kvinnor engagerar sig i politiken. Endast de är i stånd att utforma den politik som kan förändra strukturer utformade av män för män. För det är den strukturella diskrimineringen som kvinnorna konfronteras mest med, vare sig det är i politiken eller på arbetsmarknaden.
Det är därför de europeiska politiska partiernas uppgift att öppna sig för kvinnor. Artikel 191 i fördraget (f.d. 138 a) betonar för övrigt, jag citerar, att de politiska partierna är "viktiga som en integrationsfaktor inom unionen". Artikeln fortsätter: "De bidrar till att skapa ett europeiskt medvetande och till att uttrycka unionsmedborgarnas politiska vilja". En sådan bestämmelse har visserligen inget rättsligt värde, men är icke desto mindre högst symbolisk. Den ger de politiska partierna en viktig roll för uppbyggnaden av ett demokratiskt Europa. Detta kan till exempel uppnås genom positiv särbehandling och genom att främja jämställdhet inom våra politiska partier. Vid valen till Europaparlamentet 1999 presenterade vissa partier listor med lika många män som kvinnor. Det är en bra metod, som borde spridas. Jag vet inte om det finns ett orsakssamband, men andelen kvinnliga ledamöter i Europaparlamentet har stigit från 25,7 procent 1994 till 29,9 procent 1999. Dessutom leds parlamentet av en kvinna sedan valen 1999.
Jag skall avsluta genom att återge slutsatserna från den konferens som kommissionen anordnade i april 1999, med titeln "Kvinnor och män vid makten". Jämställdhet mellan kvinnor och män är inte en problematik som enbart berör kvinnor, det är en brännande fråga som rör hela vårt samhälle!

Dybkjær
 - (EN) Vissa framsteg har på senare tid gjorts för att öka antalet kvinnor i beslutsfattande organ runt om i unionen. I vår egen institution är nu 30 procent av de folkvalda ombuden kvinnor, inbegripet Europaparlamentets ordförande. Finland har också just valt en kvinnlig president. I genomsnitt består en fjärdedel av medlemsstaterna regeringar av kvinnor och litet mer än en femtedel av deras parlament. Det är fortfarande långt från tillfredsställande, särskilt med tanke på att siffrorna varierar mycket mellan medlemsstaterna, där de nordiska länderna har en mycket högre kvinnlig representation i ansvarsfulla och beslutsfattande befattningar. Den här situationen har mer att göra med attityder och respekt för kvaliteten och dugligheten i kvinnors bidrag till samhället än fasta kvoter.
Min grupp är allmänt sett inte för kvoteringar, på lång sikt kan de motverka sitt eget syfte och till och med undergräva den sak de syftar till att stödja. Vi erkänner dock att alla medlemsstater inte har samma erfarenheter och att det kan vara berättigat att ändra kurs i den riktningen, som en tillfällig lösning, för att utjämna den kvinnliga representationen där kvinnor är mycket underrepresenterade. Vi kunde stödja resolutionen om kvinnors deltagande i beslutsprocessen, som antogs i syfte att högtidlighålla den internationella kvinnodagen den 8 mars, i vilken tio liberala ändringsförslag inarbetats och mjukat upp hänvisningen till kvoter i linje med den hållning som motiveras ovan.

Krivine och Vachetta
. (FR) Kvinnorna lider av den ökade ojämlikheten, eftersom de är offer för en könsdiskriminering som kan utövas öppet (våld, våldtäkter, sexuella trakasserier, misshandel i hemmet...), men också på ett mera försåtligt sätt. Detta förtryck stöds på en könsrelaterad och social uppdelning av arbetet som uppvärderar männens arbete i förhållande till kvinnornas. Kvinnornas löner är inte lika höga, deras arbete anses fortfarande vara ett "extra tillskott" och de kvinnliga löntagarna har mera allmänt inte tillträde till samma ansvarsposter som männen har. Dessutom vilar familjeansvaret i huvudsak på kvinnorna.
Kvinnorna måste ha rätt till ett heltidsjobb på samma grunder som männen. Det krävs tvingande lagar för att gynna en yrkesmässig jämställdhet. Staterna måste utveckla en offentlig barnomsorg för mycket små barn. Och slutligen krävs det en massiv arbetstidsförkortning för att tillåta alla att engagera sig i det offentliga livet.
Det krävs en verklig uppblandning i det politiska, ekonomiska och det sociala livet. Vi är motståndare till tanken att den biologiska skillnaden mellan kvinnor och män skapar två sätt att se på världen och två skilda värdesystem. Kvinnor har rätt att delta i beslutsprocessen i egenskap av "individer " och inte som företrädare för det kvinnliga könet.

Perry
 - (EN) Tillsammans med mina kolleger i den brittiska konservativa delegationen har jag tagit ställning helt för behovet av att fler kvinnor skall spela en fullständig och aktiv roll i det offentliga livet.
Vi instämmer i alla beklaganden att det fortfarande förekommer ojämlikhet och könsdiskriminering och särskilt underrepresentation av kvinnor i politiken.
Vi är emellertid inte övertygade om att en form av diskriminering skall motarbetas med en annan form av diskriminering, nämligen införandet av kvoter för att garantera mandat till kvinnor.
Jag känner särskilt starkt för det här just nu eftersom min 27-åriga dotter Caroline i tisdags utnämndes till blivande kandidat för det konservativa partiet i valdistriktet Southampton Itchen i Förenade kungariket. Hon lyckades nå den positionen helt på sina egna meriter och i öppen konkurrens med alla som ställer upp. Vi borde inte inta en hållning som på något sätt förringar ställningen för det ökande antal kvinnor som visar att de utan fruktan eller favorisering kan förtjäna sin plats i det offentliga livet.
Av det skälet stödde ledamöter från min delegation mycket av resolutionen, men vi protokollförde våra invändningar mot de yrkanden för positiv diskriminering till förmån för kvinnor som vi anser är fel sätt att göra framsteg på, som i sig själva är ett förringande av kvinnorna och stör den demokratiska processen
och därför avstod vi från att rösta i slutomröstningen.
Betänkande (A5-0041/2000) av Katiforis

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Katiforis betänkande om Europeiska unionens ekonomi 1999 för att följa gruppen, för det påvisar en mycket allvarlig brist som jag hoppas kunna bidra till att eliminera under de kommande åren. Det förklaras inte klart, det förklaras inte alls i detta betänkande att unionens staters ekonomi även och framför allt beror på hur pensionsmedlen, som har betalats in av de yrkesverksamma, används. Det sägs inte i detta betänkande - men det måste man säga i framtiden - att regeringarna under de senaste fyrtio åren i alla medlemsstaterna har förslösat och förskingrat det kapital som löntagarna har anförtrott dem för att betala deras pensioner med. Därför står vi nu utan pengar till pensionerna. Vi måste helt byta system! Dessa styrande måste avgå, för de förtjänar inte förtroende varken från dagens äldre, dagens unga eller de som kommer att vara äldre 2100, 2200 och så vidare.

Caudron
. (FR) Jag vill börja med att varmt gratulera föredraganden till hans djärva förslag! Och jag vill fortsätta med att beklaga Europaparlamentets ängsliga höger, som genom att anta en rad ändringsförslag har tömt min kollegas arbete på sitt innehåll!
Jag vill påminna om att detta betänkande baseras på kommissionens årliga ekonomiska rapport för år 1999, den första som har offentliggjorts efter eurons införande. Den handlar följaktligen om en enad europeisk ekonomi, snarare än en rad nationella ekonomier. För Europaparlamentet handlade detta om ett tillfälle att lägga fram fantasifulla och "aktivistiska" förslag, för att återge det adjektiv som föredraganden använde, i syfte att ge den ekonomiska verksamheten inom Europeiska unionen en ny inriktning. Ett konstaterande gör sig gällande: Europa förfogar över en ojämförbar potential för ekonomiska och sociala framsteg som till stor del är outnyttjad, av skäl som till viss del fortfarande undgår oss. Därav de ytterst intressanta förslagen i det ursprungliga betänkandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor om att stimulera den ekonomiska verksamheten genom att ställa upp ambitiösa mål (sysselsättningsgrad på 75 procent, återhämtning av tillväxten...) och genom att förse sig med medel för att uppnå detta!
De ursprungliga förslagen uppmanade bland annat rådet att fastställa åtgärder som skall garantera full sysselsättning, men som samtidigt stämmer överens med prisstabilitet och finansiell jämvikt över hela den ekonomiska cykeln. Det rör sig inte om att ifrågasätta den stabilitetspolitik som förs sedan ett antal år tillbaka, vilket somliga vill få det till.
Man måste vidta åtgärder, särskilt skattemässiga åtgärder, för att uppmuntra privata och offentliga investeringar. Man måste få 1994 års program för transeuropeiska nät upp på spår igen, upprätta ett brett forsknings- och utvecklingsprogram för att förse investeringarna med nödvändiga innovationer. Hur kan man anse att investeringarna inte skall vara ett instrument för att förvalta efterfrågan, utan genomföras för att de i sig är värdefulla?
Vi måste främja en bättre arbetstidsordning och en spridning av de bästa tillvägagångssätten bland medlemsstaterna för att öka anställbarheten, särskilt bland arbetsmarknadens missgynnade grupper. Vissa åtgärder, såsom omskolning genom olika former av livslångt lärande, visar sig särskilt lämpliga. De borde utgöra en viktig del av den permanenta institutionella förändring som behöver ske i samband med övergången till en kunskapsbaserad ekonomi. Detta förslag påminner oss om den reflektionslinje som har antagits inför det extra toppmötet om sysselsättning, som kommer att äga rum i Lissabon i mars.
Alla dessa åtgärder - alltför voluntaristiska i somliga högerledamöters tycke - viftades givetvis bort i en handvändning. Jag måste beklaga detta! Ett ändringsförslag som åsyftade en beskattning av spekulativa kapitalrörelser genomgick samma öde.

Figueiredo
skriftlig. (PT) Vi beklagar att kommissionen förkastade det första förslaget i betänkandet som föredraganden lagt fram, eftersom det hade positiva aspekter, främst beträffande behovet av att öka de offentliga investeringarna och att skapa sysselsättning för att komma upp till en sysselsättningsnivå på 75 procent.
Vi röstade alltså emot betänkandet i dess nuvarande form eftersom man avslog alla våra förslag, av vilka jag vill framhålla följande:
betydelsen av offentliga investeringar för att uppnå en hållbar ekonomisk tillväxt, grundad på ekonomisk stimulans, genom att stimulera den inre efterfrågan och att rikta de offentliga investeringarna till områden med positiva yttre faktorer för ekonomin i allmänhet, såsom uppbyggnad och underhåll av infrastrukturer, stadsförnyelse, yrkesutbildning, utbildning och hälsovård.
ökad efterfrågan i gemenskapen genom ökade offentliga investeringar och ökade löner för en ökad produktivitet, som ett sätt att skapa ökad ekonomisk tillväxt vilket är nödvändigt för att genomföra målet om full sysselsättning;
skapandet av stödmekanismer till sammanslutningar av de små och medelstora företagen som ett sätt att förbättra konkurrenskraften och organisationsgraden bland de små och medelstora företagen, så att de kan utföra diverse hjälptjänster åt dem som är anslutna, såsom centralisering av krediter, information och rättshjälp.

Krivine och Vachetta
. (FR) Vår ståndpunkt avgörs av vår uppfattning om Europa. Vi är för ett Europa som ger högst prioritering åt att var och ens och i synnerhet de arbetslösas anständiga livsbehov skall tillgodoses; att arbetstiden skall kortas i förening med ett krav på nyanställningar, men utan flexibilitet; att lönerna skall öka i takt med produktiviteten; att en skattereform skall harmonisera kapitalbeskattningen uppåt; att man inför en Tobin-skatt med syftet att avskräcka från finansiella spekulationer och slutligen att man inrättar en plan för besparingar på energiområdet. En sådan politik bör relativisera Europeiska centralbankens överdrivet försiktiga monetarism och bryta med de nyliberala principerna om privatiseringar och ifrågasättande av den sociala tryggheten.
I betänkandet vänder man ryggen åt den här typen av riktlinjer. Här utdelas tvärtom lovord till stabilitetspolitiken, som endast har skapat arbetslöshet och fattigdom, och som genom en monetaristisk besatthet riskerar att bryta den aktuella återhämtningen i stället för att åtfölja den. Det faktum att den liberala högern avslog de föreslagna ändringsförslagen gör att vi röstar emot denna resolution.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. Vi har valt att lägga ned våra röster i omröstningen om ändringsförslag 4 i Katiforisbetänkandet om Ekonomin i unionen (1999).
Vår grundinställning är att konkurrens mellan olika nationella skattesystem inte alltid är av ondo och att medlemsländerna i största möjliga utsträckning skall få ha kvar sin beslutanderätt på detta område. På nationell nivå är vi oerhört angelägna om att skatterna på företagande och arbete sänks i riktning mot de nivåer som råder i våra konkurrentländer, men en sådan fråga skall beslutas av den svenska riksdagen och inte av Europaparlamentet. Genom att olika länder söker olika lösningar för skatte- och välfärdspolitiken ges möjlighet till anpassning till nationella särarter och prövning av olika utformningar av trygghetssystem. Skatteharmonisering på europeisk nivå skall endast ske i undantagsfall, t.ex. för vissa miljö- och kapitalskatter.
Även om vi håller med om att viss skatteharmonisering är nödvändig för att den inre marknaden skall fungera, så är ändringsförslag 4 alldeles för långtgående och onyanserat vad beträffar skatteharmoniseringen.
Gemensam resolution om fartygsolyckan med Erika (RC B5-0181/2000)

Cauquil
Herr talman! Vi har röstat för resolutionen om Erikas förlisning av solidaritet med miljökatastrofens offer. Vi vill samtidigt kritisera resolutionens halvhjärtade karaktär. Att nöja sig med att beklaga katastrofen och tycka synd om dess offer, utan att vidta tvingande åtgärder för att få Total att betala för de direkta och indirekta konsekvenserna av en förorening som den är helt och hållet ansvarig för, är detsamma som att inte göra någonting. Det är upprörande att Total låter frivilliga och lokala myndigheter ta itu med de skador som det självt har orsakat. Det är lika upprörande att det är staten som uppbringar medel, för övrigt otillräckliga; de är ingenting annat än förtäckta subventioner till detta kriminellt handlande företag.
Genom att nöja sig med att endast diskutera frågan om bekvämlighetsflagg, döljer man det som verkligen är viktigt. Vilken bekvämlighetsflagg Total än seglar under, är det skyldiga oljebolaget vida känt och representerat i samtliga länder i Europeiska unionen. De berörda myndigheterna skulle om de ville kunna, beslagta alla dess ägodelar tills dess att bolaget betalar. Och vi vill framför allt kritisera den ekonomi som innebär att ett företag kan förorena en region precis som det kan ödelägga den genom att lägga ned fabriker, i syfte att göra ytterligare vinster.

Staes
Herr talman! Tillsammans med vår bretonska partner i Europeiska fria alliansen, Union Démocratique Bretonne, kräver jag en ordentlig politik för att förebygga nya Erika-katastrofer. Lagstiftningen och kontrollmedlen måste inte bara få en strängare utformning, utan de måste också tillämpas strikt.
På ett smärtsamt sätt har det tydligt framkommit att ett antal aktörer måste rymma fältet för att sörja för att Erika var det sista sjöovärdiga fartyget som förorenade den bretonska kusten. Det är nu sjunde gången som Bretagne drabbas av ett oljebälte efter Torry Canyons förlisning.
Det finns inte någon annan region i världen som har fått betala ett så högt pris för transporten av förorenande eller farliga ämnen över havet. Tillsammans med våra vänner från UDB (Union démocratique bretonne) pläderar jag, och det står också i det resolutionsförslag som just godkänts, för två viktiga riktlinjer för saneringen av den globala handelssjöfarten och för skyddet av den bretonska kusten.
På Europeiska unionens nivå vill vi ha en enda lagstiftning för sjöfarten i alla dess tekniska, kommersiella, sociala och ekologiska aspekter. Utan undantag måste de riskfyllda tillvägagångssätt som har samband med bekvämlighetsflagg förbjudas i de femton medlemsstaternas hamnar och farvatten, vilket även gäller för de tretton kandidatländerna.
För det andra pläderar vi tillsammans med UDB för att kustbevakningskårer inrättas och att maritima inspektörer under direkt tillsyn från de berörda sjöfartsområdena kopplas in för att kontrollera att den europeiska lagstiftningen efterlevs strikt. Det resolutionsförslag som vi har godkänt går i den riktningen, och vår grupp har därför givit det sitt fulla stöd.

Souchet
. (FR) Jag gläder mig åt att resolutionen om konsekvenserna av Erikas oljebälte antogs av en nästan enhällig kammare, vår grupp har gett många bidrag till utarbetandet av denna resolution. Genom att i större utsträckning än den föregående resolutionen ta hänsyn till vidden av katastrofen - som för var dag visar sig vara mer omfattande än vad de första bedömningarna lät ana - är den mer fordrande, mer precis och mer enträgen.
En allmän utvärdering av de skador som orsakats alla yrkesgrupper inom fiskesektorn, marina odlingar och vattenbrukssektorn är på det här stadiet fortfarande svår att göra. Det man redan vet är att de kommer att bli avsevärda. Nya föroreningar gör listan längre för var dag som går. Förstörelsen avser inte endast företagens omsättning, utan vårt kulturarv och dess värden. Den skada som har tillfogats havsprodukternas anseende är fortfarande svår att värdera. Man måste också ta hänsyn till de skador som drabbat företag i föregående och efterföljande produktionsled (fiskgrossister, leverantörer, turistnäringen...) och de övergripande kostnader som myndigheterna har fått uppbära för att hindra nedsmutsningen och återge turismen en stark ställning. Fisket och turismen är de två viktigaste resurserna i de flesta av våra regioner längs Atlantkusten, likt ett tvillingpar, och har därför drabbats mycket hårt båda två.
Därför är det nödvändigt att mycket tydligt fastställa, som i vår resolution, principen om att den som förorenar skall sanera och att den som förorenar skall betala. Det är förorenarens sak att ansvara för saneringen i de områden som förstörts och återställa den ekologiska balans som rubbats på grund av dennes agerande.
När det gäller ersättningssystemet är folk oroliga, eftersom IOPCF:s (International Oil Pollution Compensation Fund) första genomförda utbetalningar till offren är begränsade till 25 procent. Detta är skandalöst. Varje offer måste självklart ersättas till 100 procent. Det skulle vara absolut otänkbart att låta offren stå för en del av de skador som de har fått lida på grund av inkompetensen hos den som förstör miljön.
I resolutionen gläder vi oss för övrigt åt vissa lokala myndigheters initiativ, som i departementet Vendée, för att upprätta en noggrann förteckning över kusternas tillstånd innan oljebältets första sjok nådde fram: detta tillvägagångssätt bör ses som ett föredöme eftersom det underlättar en snabbare ersättning till offren, vare sig de är enskilda personer eller offentliga myndigheter.
När det till sist gäller sjösäkerheten, slår vår resolution tydligt fast att vi absolut måste komma ur denna infernaliska spiral av utbredd oansvarighet, detta urartade system av ömsesidig handlingsförlamning, där staterna lägger över ansvaret på unionen och unionen på staterna, vilket endast gynnar miljöbovarna. Om bara alla kunde spela sin roll på sin plats. Om bara kommissionen - vars amerikanska reflex för en gångs skull inte utlöstes, när det skulle ha kommit till nytta - så snabbt som möjligt fastställde en allmän ram för sjösäkerhet. En sådan ram borde omfatta minimikrav för tillträde till gemenskapens farvatten och hamnar, krav som rör fartygens ålder och egenskaper; en allmän princip om miljöansvar som klargör olika aktörers ansvar, särskilt befraktarnas ansvar, och som medför hårda straff. Om bara kommissionen kunde se till att informationen samordnas och inte fruktade att ta itu med släpphäntheten i vissa stora hamnar eller bland viktigare skeppsredare och placerade frågan om bekvämlighetsflagg i centrum för förhandlingarna med Malta och Cypern. Jag vill påminna om att Erika var registrerad i La Valette. Men staterna bör givetvis inte frånsäga sig sitt eget och mycket viktiga ansvar och lägga över det på unionen: att hamnstaten utför strikta och effektiva kontroller (och därmed frigör medel för att genomföra dem) är en förutsättning för allas säkerhet.
Vi måste förbli och vi kommer att förbli ytterst vaksamma under de närmaste månaderna, för att försäkra oss om att offren, som självklart inte bär minsta spår av ansvar i denna katastrof, skall ersättas fullt ut av den som orsakat föroreningen, och för att vi den här gången verkligen skall ta lärdom av oljebältet när det gäller sjösäkerheten, på ett sådant sätt att de som förorenar definitivt avskräcks från att leka med kustbefolkningarnas liv. Den mest effektiva förebyggande åtgärden är att alla potentiella miljöbovar skall löpa risken att drabbas av mycket hårda ekonomiska påföljder.
Betänkande (A5-0017/2000) av Katiforis

Figueiredo
skriftlig. (PT) Vi är överens om att fiskeriverksamheten är en av de sektorer som har störst intresse av att stärka respekten för havsmiljön. Men vi måste vara medvetna om att det finns många orsaker till att havsmiljön förstörs: föroreningarna från oljefartygen och andra sjötransporter, industriernas verksamhet, trycket från mänsklig verksamhet på kusterna och naturligtvis den okontrollerade fiskeriverksamheten.
Det är dock viktigt att betona att det småskaliga kustfisket är en god illustration på att det går att förena fiskeriverksamhet med hållbar utveckling som inte är aggressiv mot havsmiljön.
Vi anser att det är möjligt att förena en fiskeripolitik grundad på bevarande av havsmiljön, med fiskesamhällenas intressen. Men därför är det nödvändigt att framför allt tänka på att det finns ett samband mellan avkastningen från fiskeriverksamheten och ökade fiskeansträngningar.
Därför är det nödvändigt att vidta åtgärder inom den gemensamma fiskeripolitiken för att påverka de finansiella resurserna för ändamålet så att man kan garantera inkomsterna för dem som lever enbart på fiskeriverksamheten, såsom fiskarna, främst under overksamma perioder eller vid neddragningar av fisket. Därför är förslagen vi har lagt fram i dessa så viktiga syften.

Souchet
. (FR) I sitt meddelande räknar kommissionen upp en rad målsättningar och förslag som bland annat tar hänsyn till nödvändigheten av att fullfölja insatserna på området för kontroll och övervakning, att vidta nya tekniska åtgärder vad gäller fiskemetodernas selektivitet och att följa upp tillämpningen av gällande lagstiftning. Samtidigt klargör kommissionen att den inte har kunnat få lagstiftningen i fråga att efterlevas. Men det finns redan åtgärder och lämpliga medel: kommissionen förfogar över en hel arsenal av bindande bestämmelser, åtgärder och beslut (på internationell nivå och inom gemenskapen) som gäller fisket och skyddet av den marina miljön. Effektivitet och överdriven lagstiftning går inte hand i hand.
Man bör minnas att de som har havet som sin utkomst är beredda att tillämpa gemenskapslagstiftningen, men under förutsättning att den tillämpas på ett rättvist sätt i samtliga medlemsstater, att den tekniskt sett är acceptabel och möjlig att tillämpa och att den vilar på verkliga vetenskapliga grunder. Jag fann det oacceptabelt att en av Europeiska kommissionens tjänstemän offentligt vågade hävda - i fiskeriutskottet - att de ekonomiska medel som kommissionen beviljar vissa vetenskapliga organ skulle tillåta den att kontrollera deras slutsatser. Det här rör sig om en mycket allvarlig avart: kommissionen får givetvis inte tillskansa sig någon som helst rätt att styra forskares slutsatser, med syftet att kunna tillämpa den politik som kommissionen anser önskvärd med hänsyn till sina egna intressen.
Vad gäller minskningen av trycket på fiskeresurserna, är det viktigt att betona den internationella karaktären på denna förpliktelse. För vad skulle det tjäna till att minska vår europeiska fiskeflotta om tredje land samtidigt fortsatte att utöva ett tryck på fiskeresurserna? Dessutom måste man inse att globaliseringen av handeln avsevärt minskar effektiviteten i kontrollen och övervakningen av fiskeriverksamheten. Omlastningar har blivit mycket vanliga och det är inte ovanligt att fiskeprodukter från en medlemsstat, som inte kan föras in i unionen på grund av att den totala tillåtna fiskemängden överskrids, i stället saluförs som import eller som fångst från en annan medlemsstat. Det sistnämnda är mycket vanligt i företag där kapitalet kommer från en medlemsstat och fiskefartyget seglar under en annan medlemsstats flagg (det handlar i själva verket om ett sätt att dölja "quota-hoping").
Livsmedelssäkerheten i fråga om produkter från havet spelar också en avgörande roll. Havsprodukternas positiva anseende måste bevaras och vi måste förhindra att ohälsosamma livsmedel saluförs inom Europeiska unionen.
Därför kommer ledamöterna i Gruppen Nationernas Europa att rösta emot detta betänkande, eftersom bristerna i kommissionens meddelande inte klargörs och fiskerisektorn utsätts för ökade krav inom ramen för Natura 2000.

Talmannen
Omröstningen är avslutad.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar sammanträdet avslutat.

