Uznání genocidy Romů za II. světové války vyjádřené ze strany EU
Předseda
Dalším bodem je prohlášení předsedy týkající se uznání genocidy Romů za II. světové války vyjádřené ze strany EU.
Romové jsou dnes největší etnickou menšinou v Evropské unii. Jsou také v současnosti nejutiskovanější komunitou v Evropě. Během II. světové války byli nacisty pronásledováni na základě rasy, stejně jako Židé. Stovky tisíc Romů, jejichž předkové byli předtím po generace evropskými občany, byly vyvražděny. 66. výročí osvobození tábora v Osvětimi-Birkenau, jež jsme si připomněli letos 27. ledna, nás upomíná, že Romové byli mezi oběťmi tohoto tábora třetí nejpočetnější skupinou. Bohužel ne všichni Evropané jsou si této skutečnosti vědomi. Genocidu Romů oficiálně uznalo pouze několik členských států EU. Je čas přimět evropské občany, aby si uvědomili skutečnost, že Romové žijící mezi námi zažili trauma genocidy jako komunita. Nejlepším způsobem boje proti diskriminaci je vzdělání. Evropský parlament jedná jako hlas EU v boji za lidská práva. Dnes promlouváme za naše romské bratry a sestry. Chtěli bychom, aby jejich utrpení bylo připomínáno a jejich situace lépe pochopena.
Vážené kolegyně a vážení kolegové, nyní na toto téma proběhne velmi krátká diskuse, takže prosím neopouštějte Sněmovnu. Nejprve si poslechneme prohlášení Rady; jak víte, integrace Romů je jednou z priorit maďarského předsednictví. Pak bude následovat prohlášení místopředsedy Komise a poté krátká prohlášení jménem politických skupin.
Enikő Győri
úřadující předsedkyně Rady. - (HU) Pane předsedo, dámy a pánové, dovolte mi začít citací slov Frideriky Kolompárové, která přežila Porajmos: "Otce jsme našli, když jsme 2. srpna 1994 nebo 95 přijeli do Osvětimi. Jejich jména byla seřazena na velké plaketě. Věděli jsme, že je tehdy vzali do Německa, ale ne kam přesně. Kdyby mě cikánský muž z Fehérváru nezastavil, byla bych sáhla do pece a maličko bych si vzala s sebou. Pomyslela jsem si, že trošičku vyndám a vezmu si ji domů na památku. V tu chvíli můj syn, Józsi, řekl:
"Nesahej tam, mami, co když chytneš nějakou infekci?"
"To je mi jedno, synku," řekla jsem já.
"A jak víš, že právě tohle patřilo tvému bratrovi nebo tvému otci?” zeptal se nato. Omdlela jsem a z krematoria mě museli odnést."
Jménem maďarského předsednictví bych se ráda připojila k šlechetné iniciativě, jejímž prostřednictvím Evropský parlament, a pan předseda Buzek osobně, chtěli v rámci tohoto zasedání připomenout oběti tzv. Porajmos, romského holocaustu. Proč je tak důležité na tyto události vzpomínat? Neměli bychom se namísto toho zabývat budoucností? Americký historik George Santayana v roce 1905 napsal: "Kdo si nepamatuje minulost, je odsouzen k tomu, aby si ji zopakoval."
I ty nejskromnější odhady udávají počty Romů a Sintů zabitých během II. světové války a bezprostředně po ní jako 220 000. Byli zabiti z jediného důvodu, proto, že patřili k těmto dvěma etnickým skupinám nebo, slovy jejich pronásledovatelů, "rase". Byli maďarské, české, rumunské, francouzské, německé, polské, srbské a kdo ví jaké další národnosti. Muži a ženy, starší lidé a děti. Mnoho, mnoho dětí. Kdyby byli naživu, mnoho z nich by dnes bylo občany EU. Oslavy památky důsledně připomínají, že narozdíl od židovských zajatců mohly rodiny v cikánském táboře Osvětim-Birkenau zůstat pohromadě. Jak vypověděl Maďar, který přežil holocaust: "I jednotky SS věděly, že cikánské rodiny nemohou být rozděleny. Bylo jim dovoleno zůstat spolu až do noci 2.-3. srpna 1944, kdy byli přeživší zajatci z 30 000 obyvatel jejich tábora zavražděni při vypálení baráků."
Z tak temných hlubin se po II. světové válce znovuzrodila EU; peklo jménem šoa a Porajmos. Snem otců zakladatelů bylo, že všechny národy Evropy společně zavrhnou vše, co vedlo to k tak extrémnímu pohrdání lidským životem, k Osvětimi a Birkenau. Národy Evropy společně, včetně evropského romského obyvatelstva čítajícího momentálně 10 až 12 milionů. "To je ale pořád minulost," dalo by se namítnout. "Kde je v tomhle budoucnost?" Maďarské předsednictví je přesvědčeno o tom, že rozhodně musíme mluvit o minulosti i budoucnosti současně. Když maďarský premiér Viktor Orbán 19. ledna představoval Evropskému parlamentu program maďarského předsednictví EU, řekl: "Strategie pro Romy je prioritním aspektem maďarského předsednictví, neboť inteligentní Evropa nemá smysl, pokud nemá žádné srdce. Evropa však bude mít srdce pouze pokud vytvoří příležitosti pro sociální začlenění nejvíce znevýhodněných sociálních skupin."
Já bych osobně byla velmi hrdá, kdybychom mohli všichni společně přijmout společnou evropskou rámcovou strategii pro Romy do konce tohoto předsednictví. Práce běží, díky odhodlanosti Evropského parlamentu a Evropské komise. Rada a její maďarské předsednictví by k tomu chtěly přispět. Rádi bychom přispěli k posílení uvědomění si toho, že Romové, jako všechny národy a etnické skupiny Evropy a celého světa, nejsou problémem, ale hospodářským, kulturním a lidským zdrojem.
Maroš Šefčovič
místopředseda Komise. - Pane předsedo, před několika dny jsme si v Evropském parlamentu připomněli Den památky holocaustu společně s těmi, kdo holocaust přežili. Jménem Komise si vysoce cením skutečnosti, že si dnes připomínáme také oběti genocidy Romů.
Po návštěvách Osvětimi, památníku Yad Vashem či Muzea Holocaustu ve Washingtonu DC je člověk vždy šokován krutostí a nelidskostí pachatelů zločinů holocaustu. Ti z vás, kteří navštívili Dětský pavilon v Jeruzalémě, by se mnou souhlasili v tom, že z tohoto místa odcházíte otřeseni a nemůžete uvěřit, že takové věci se mohly dít v Evropě a před pouhými 60 či 70 lety.
Musíme proto o těchto věcech mluvit. Musíme o tomto smutném příběhu poučit naše děti, protože, jak víme, historie má tendenci se opakovat. Musíme se tedy postarat o absolutní jistotu, že se na tyto hrůzy nezapomene a nebudou se nikdy opakovat. Bojujme všichni společně s přízraky minulosti.
Historie nám udělila hořkou lekci o tom, co může způsobit rasová nenávist a netolerance. Evropská unie je proto vybudována na základních právech a hodnotách, k nimž patří ochrana menšin, zásada volného pohybu a zákaz diskriminace, přičemž se všechny plně vztahují na Romy.
Je nepřijatelné, aby v 21. století Romové stále museli čelit diskriminaci kvůli svému etnickému původu. Příliš mnoho Romů je stále obětí rasismu, diskriminace a sociálního vyloučení. Příliš mnoho romských dětí je stále na ulicích namísto toho, aby chodily do školy. Příliš velkému počtu Romů jsou stále upírány spravedlivé šance na trhu práce a příliš mnoho romských žen je stále obětí násilí a zneužívání.
Začleňování Romů je pro EU prioritou a vyžaduje odhodlání a společné úsilí vnitrostátních a místních orgánů, občanské společnosti a orgánů EU. Konkrétně Komise je pevně odhodlána zlepšovat situaci Romů, především pak jejich sociální a ekonomickou integraci.
S tímto cílem nepřetržitě pracujeme: je to pro nás dlouhodobý závazek. Přesto je třeba uznat, že odpovědnost za integraci Romů nesou především členské státy, a právě proto jsme jim ve sdělení, jež jsme přijali loni, poskytli konkrétní seznam opatření pro zefektivnění jejich politik pro integraci Romů. Šlo o vůbec první politický dokument věnovaný specificky Romům.
Naše hodnocení však ukazují, že v členských státech je zapotřebí odvést další náročnou práci, aby se zlepšila účinnost jejich politik pro integraci Romů. Z tohoto důvodu v dubnu, v úzké spolupráci s maďarským předsednictvím, přijme Komise Evropský rámec pro národní strategie integrace Romů, který bude obsahovat návrhy pro řešení vyloučení Romů.
Na závěr, v této slavnostní chvíli, mi dovolte jménem Komise znovu zdůraznit důležitost ochrany základních práv v Evropě a zajišťování harmonické integrace všech lidí do společnosti. Je velice důležité zajistit, aby se historie definitivně již nikdy neopakovala.
Lívia Járóka
jménem skupiny PPE. - (HU) Pane státní ministře, pane předsedo, pane komisaři, dámy a pánové, jménem poslaneckého klubu Evropské lidové strany (Křesťanských demokratů) bych chtěla vyjádřit své uspokojení a vděčnost, že si Evropský parlament poprvé připomíná romské oběti holocaustu. Přesně to musíme my, jejich potomci, dělat: vzpomínat a učit se. Musíme projevit úctu k utrpení obětí a začlenit tato bolestivá ponaučení, sounáležitě a se vzájemnou tolerancí, do naší společné historie a společné paměti. Proto je pro nás důležité podporovat univerzity, vědecké společnosti a výzkumné ústavy, které pomáhají odhalovat a prezentovat útrapy, jimž čelili a jež zakoušeli Romové během naší dlouhé historie. Navrhuji, že by národní studijní programy ve všech evropských zemích měly představovat ony po staletí dlouhé společné dějiny sdílené většinovými společnostmi a Romy.
I dnešní den skýtá příležitost k posílení této sounáležitosti a k opětovnému potvrzení toho, že my, Romové, jsme občany našich zemí a státotvorným faktorem; svobodnými a rovnoprávnými evropskými občany. S ničím menším bychom se neměli spokojit.
Leží za námi sedm set let společné historie; sedm století naplněných boji, během nichž jsme při bezpočtu příležitostí projevovali věrnost svým vlastem a Evropě. Zatímco vzpomínáme na tyto temné časy segregace a pronásledování, musíme čerpat sílu z povznášejících chvil této sdílené historie a nalézt naději, že se cestou vzájemného sjednocení můžeme stát důstojnou, harmonickou komunitou. A stejně jako sdílíme společnou historii, budeme sdílet společnou budoucnost, jak všichni víme; a já bych ráda doufala, že společně dokážeme dosáhnout všeho, stejně jako jsem si jistá, že všeho dokážeme dosáhnout pouze společnými silami.
Usilovné snahy po sobě jdoucích generací budou zapotřebí k tomu, aby se každý snažil vybudovat přijatelnější a dokonalejší svět ve svém vlastním životě a svém vlastním okolí. Naši předkové nesčetněkrát prokázali, že naše národy jsou schopny se sjednotit, je-li v sázce náš osud. A pro nás je situace Romů Evropy otázkou osudu. Nyní jsme na řadě, a první krok musí být učiněn dnes.
Dovolíte-li mi přidat ještě jednu myšlenku, druhý krok bude třeba učinit za dva týdny na plenárním zasedání, kdy bude moci být konečně zahájena evropská strategie pro Romy dle očekávání nás všech.
Hannes Swoboda
jménem skupiny S&D. - (DE) Pane předsedo, děkuji vám za vaše prohlášení a rád bych poděkoval také úřadující předsedkyni Rady a místopředsedovi Komise. Chtěl bych poděkovat všem, kdo dali podnět k této naší rozpravě - z mé skupiny především paní Gönczové. Jak jste dnes řekl, pane předsedo, vyhlazování Romů bylo často odsouváno do pozadí, když se mluvilo o vyhlazování Židů. Byly zde však i další oběti národněsocialistických zvěrstev. V tomto kontextu bych také rád zmínil homosexuály, jak jste dnes již také učinil, pane předsedo, v jiné souvislosti.
Souhlasím s úřadující předsedkyní Rady a také s předchozí řečnicí, že nejlepší formou oslavy památky je, když současně také přemýšlíme o budoucnosti. S dnešní situací Romů na našem kontinentě nemůžeme být spokojeni. Stále čelí diskriminaci a předsudky stále existují. Jestliže určitá země nyní zvažuje návrat k používání jména "Cikáni" namísto označení "Romové", aby se předešlo veškerým záměnám, pak to určitě nebudu kritizovat; pouze chci říci, že důležitý je boj proti předsudkům a boj proti diskriminaci, a ne sklánění se před diskriminací změnou jména.
O otázce Romů v tomto Parlamentu diskutujeme již roky a musíme připustit - i při našich návštěvách do různých zemí - že jsou zde stále velmi závažné problémy, že kruh diskriminace a znevýhodňování stále ještě nebyl prolomen a že mnoho dětí se i dnes stále učí v oddělených školách. Jsem proto také velice vděčný maďarskému předsednictví, že se tohoto tématu chopilo. Navzdory všem těm názorovým rozdílům, které mezi námi jsou, paní Győriová, v této záležitosti doufejme společně dosáhneme významného úspěchu.
Naše skupina je již po nějaký čas prostřednictvím pana Schulze v kontaktu s Günterem Grassem, německým spisovatelem, který také založil nadaci pro Romy. Günter Grass jednou řekl: "Vy, Romové, ve vašem permanentním stavu místní rozptýlenosti jste - přesně řečeno - Evropany ve smyslu, který bychom my, uvězněni v poutech našich národností, měli mít na paměti, nemá-li se sjednocená Evropa vyvinout v byrokratický, administrativní a všemocný hospodářský kolos. Alespoň v tomto jednom ohledu, s tou jejich přeshraniční mobilitou, jsou lidé, jimž říkáme Cikáni, daleko před námi. Mělo by jim být ze všeho nejdříve umožněno prokazovat svou totožnost evropským pasem, který jim zaručí právo zdržovat se kdekoli od Rumunska až po Portugalsko." (konec citátu)
Měli bychom vytvořit podmínky, díky nimž se budou Romové cítit doma tam, kde žijí. Měli bychom rovněž vytvořit takové podmínky, které jim umožní svobodně cestovat po celé Evropě, aniž by byli opakovaně deportováni. Až konečně uvidíme, že se tak děje, pak jsme skutečně udělali pro Romy hodně, a pak jsme učinily ty otřesné věci, které nacisté Romům udělali během holocaustu za druhé světové války, věcí minulosti.
(Potlesk)
Renate Weber
Pane předsedo, "Samudaripen" je slovo, které v romském jazyce znamená "peklo na zemi", jinými slovy, genocida nebo holocaust. Peklo na zemi je popis toho, jak evropští Romové žili za druhé světové války, kdy jich byly stovky tisíc vražděny z jediného důvodu - že byli Romové. Přesné číslo vlastně dosud neznáme. Muzeum holocaustu ve Washingtonu DC odhaduje, že je to přibližně čtvrt milionu. Jiné studie se zmiňují o více než milionu Romů zavražděných během těchto let. Tento nedostatek jistoty je způsoben malou exponovaností Romů, kteří padli za oběť holocaustu. Je to jen dalším důkazem toho, že tento národ byl a je systematicky diskriminován či ignorován již staletí.
A proto prohlášení učiněné dnes Evropským parlamentem, prostřednictvím jeho předsedy, značí historický moment. Nemůžeme se však zastavit jen u toho. Tuto příležitost musí následovat konkrétní opatření na úrovni EU i členských států. Takové akty uznání genocidy Romů musí učinit každý členský stát a, kromě toho, znalosti o této kapitole našich dějin je nutné mezi občany popularizovat.
Dokud se evropské děti nebudou ve škole učit o tomto holocaustu a stoletích, po která byli Romové otroky v mnoha zemích, jež jsou nyní členskými státy EU, a dokud si evropská společnost neuvědomí, že máme k tomuto lidu historickou povinnost, nepodaří se nám řádně provádět naše protirasistické kampaně a nedosáhneme přílišného úspěchu s našimi národními ani evropskými strategiemi pro začlenění Romů.
Catherine Grèze
Pane předsedo, mluvím zde dnes odpoledne s hlubokým pohnutím. Především bych, pane předsedo, ráda poděkovala vám osobně za vaše odhodlání.
Uznání genocidy Romů je historickým momentem pro ty miliony Evropanů, kteří patří k jenišským, sintským, romským, manušským a kočovným národům. Během těch temných let byly zavražděny stovky tisíc jejich příbuzných, přičemž byli často ostudně ocejchováni jako společenští vyvrhelové.
Je to však historický okamžik i pro nás všechny, občany Evropské unie. Nezapomínejme, Romové byli prvními, kdo se přesunoval mezi různými zeměmi Evropy, dlouho předtím, než jsme zřídili náš společný prostor. Dnes jsou s desetimilionovou populací naší největší menšinou. Jejich dějiny jsou i našimi dějinami.
Byl nejvyšší čas, dámy a pánové, obnovit důvěru těchto evropských občanů v jejich evropské orgány. Naše společnosti se jich straní a oni stále trpí dvojím trestáním. K hrůzám války se přidalo přehlížení, lhostejnost a mlčení. Uznání genocidy Romů je proto opravdovým aktem památky. Samozřejmě poskytuje příležitost vzpomínat, především by však mělo být zárukou jiné budoucnosti.
Minulý týden ve Spolkovém sněmu přijali poslanci Evropského parlamentu a národních parlamentů, z Východu stejně jako ze Západu, odpovědnost vůči historii tím, že podpořili uznání této genocidy. Jde o první krok ke změně způsobu, jímž naši spoluobčané na tyto Evropany pohlížejí. Stále je třeba ujít ještě dlouhou cestu. Udělejme z Romů samostatné evropské občany.
Marek Henryk Migalski
jménem skupiny ECR. - (PL) Pane předsedo, skutečnost, že Romové byli oběťmi genocidy za II. světové války, je tak evidentní jako skutečnost, že Židé byli oběťmi téhož procesu. S kýmkoli, kdo tento fakt popírá, by se mělo jednat stejně nemilosrdně jako s těmi, kdo popírají holocaust Židů. Máte pravdu, když říkáte, že Romové představovali třetí největší etnickou skupinu mezi oběťmi masakrů v Osvětimi. Druhou největší skupinou byli Poláci. Na všechny národy, které byly oběťmi holocaustu za II. světové války, by se mělo vzpomínat. Měli bychom vzpomínat na všechno, co se stalo v Osvětimi a v ostatních koncentračních táborech, stejně jako na vraždy spáchané v Katyńi a jiných místech během těch hrozných pěti nebo šesti let, aby se takové události nikdy neopakovaly. Evropský parlament má morální i politickou povinnost zajistit, že tato památka bude uchována živá, a naše dnešní rozprava je jedním ze způsobů, jak toho dosáhnout.
Cornelia Ernst
jménem skupiny GUE/NGL. - (DE) Pane předsedo, dámy a pánové, toto je skutečně významná chvíle, protože si dnes poprvé v Evropském parlamentu připomínáme romské a sintské oběti holocaustu.
Dovolte mi začít dopisem na rozloučenou, který napsal čtrnáctiletý chlapec, Robert Reinhard, v roce 1943 před deportací do Osvětimi z německého dětského útulku. Napsal: "Znovu jsem našel rodiče. Jsme teď v transportu do koncentračního tábora. Tolik jsem pátral uvnitř své duše, že již nyní dokážu čelit smrti. Děkuji vám ještě jednou za všechno, co jste pro mě udělali. Zdravím vás všechny. Uvidíme se v nebi. Robert."
Jako 500 000 dalších Romů a Sintů se tento mladý chlapec nikdy nevrátil, a přestože Romové a Sintové, společně s Židy, byli prvními oběťmi masového zabíjení v továrnách na smrt, dnes - 66 let poté - zůstává celá pravda o tom, co se dělo, nadále nevyřčena. Společná vina většinové společnosti se také často úmyslně přehlíží. Potřebujeme celou pravdu o této kapitole dějin.
Romové a Sintové musí být pomstěni a holocaust uznán jako zločin proti lidskosti, aby se zajistilo, že se již nikdy nebude moci opakovat. Musíme se zápalem bojovat, abychom vykořenili předsudky vůči těmto lidem. Musíme skoncovat s rasovou nenávistí a rovněž s násilím, jaké jsme například viděli předloni v Maďarsku, a měli bychom tak činit s odvahou našich přesvědčení. Svoboda, rovnost a solidarita nejsou výsadou několika vyvolených, nýbrž právem všech, protože lidská práva a občanská práva nelze oddělit.
Niki Tzavela
Pane předsedo, chtěla bych podpořit, co zde již zaznělo. Romové směrodatným způsobem přispěli k rozvoji Evropy, obzvláště k její kultuře. Poznámka, kterou bych chtěla učinit, a je to racionální poznámka, je, že veškeré programy týkající se Romů v Evropské unii pocházející od Komise jsou roztříštěné a jsou často začleněny v rámci sociálního vyloučení. Navrhovala bych racionálnější přístup. Jinými slovy, aby Komise přijala iniciativu pouze pro Romy mimo rámec sociálního vyloučení, aby zde byl program týkající se pouze Romů. To by nám umožnilo pracovat pro Romy účinněji na vnitrostátní úrovni.
Předseda
Paní úřadující předsedkyně, pane místopředsedo Komise, kolegyně a kolegové, chtěl bych vám všem poděkovat za vaše poznámky. Toto je velice důležitá rozprava pro nás všechny i pro Evropský parlament jako celek.
Rozprava je ukončena.
Písemná prohlášení (článek 149)
Cristian Dan Preda
Velmi vřele vítám výzvu Evropské unii, aby uznala genocidu Romů za druhé světové války. Některé členské státy již tento krok učinily a já doufám, že je bude následovat řada ostatních členských států a také Evropská unie jako instituce. Žel bohu, velká většina Evropských občanů si genocidy Romů není vědoma. Proto, jak také zdůraznil rumunský prezident ve svém projevu uznávajícím genocidu Romů v říjnu 2007, nesmíme se zastavit u symbolického gesta. Musíme podporovat začlenění informací o romském holocaustu do vzdělávacích programů pro evropské žáky. Na druhou stranu je nepřijatelné, že 66 let po osvobození vězňů z koncentračního tábora Osvětim je etnická menšina vystavena tak rozsáhlé diskriminaci napříč Evropskou unií. Z tohoto důvodu si myslím, že sociální začleňování Romů, jedna z priorit maďarského předsednictví, se musí stát těžištěm evropské politiky na základě konkrétních, účinných a měřitelných opatření.
Jarosław Leszek Wałęsa
Záležitosti týkající se obětí tyranie Třetí říše během II. světové války jsou stále mimořádně citlivým tématem, zároveň však tématem, na které stojí za to se podrobně zaměřit. Dnes chceme rozšířit kontext, v jehož rámci se na termín holocaust pohlíží, neboť obecná veřejnost mu rozumí tak, že znamená masové vyhlazování Židů. "Čistky", jejichž oběťmi byly jiné etnické, národnostní a společenské skupiny za II. světové války, by rovněž měly být vzpomínány a jejich památka připomínána. Příliš málo lidí si je vědomo toho, co se stalo, zejména mladí lidé v Evropě. A právě z tohoto důvodu se během dnešní rozpravy pokoušíme vznést onu bolestivou a poněkud opomíjenou otázku vyhlazování Romů. Porajmos, což je romské označení pro toto vyhlazování, si v celé Evropě vyžádal mezi 500 000 a 2 miliony Romů. Byli třetí největší skupinou, pokud jde o národnost, jež byla vražděna v Osvětimi, po Židech a Polácích. Tato fakta neponechávají prostor žádným pochybám, pokud jde o obrovitost ztrát utrpěných Romy; to nás jako Evropany zavazuje k povinnosti připomínat si ty, kdo utrpěli ono bezpráví - padli za oběť genocidě, a šířit povědomí o jejich osudu. Zvyšování informovanosti o těchto událostech je prioritou pro současné i budoucí generace.
Elena Băsescu
Romové jsou nyní největší etnickou menšinou v EU, byli však také po dlouhá léta tou nejutiskovanější. Během druhé světové války byly zabity a pronásledovány stovky tisíc Romů. Bohužel pouze některé členské státy doposud uznaly, že toto vyhlazování Romů bylo skutečně aktem genocidy. Na počest památky těchto obětí a jako znamení hluboké úcty k Romům, kteří přežili holocaust, uznal v roce 2007 rumunský prezident krutosti utrpěné Romy a udělil "národní kříž" 3. třídy za "věrnou službu" třem Romům, kteří genocidu přežili. Romové jsou součástí budoucnosti Rumunska, evropského Rumunska. Tragédie holocaustu je nyní součástí naší kolektivní paměti. Využiji této příležitosti k přivítání jedné z priorit maďarského předsednictví, jmenovitě strategie pro integraci Romů. Nejlepší formou uctění památky je hledět do budoucnosti. V každém členském státě musíme zkoumat staletí dějin, jejichž součástí Romové byli a jsou, a posílit tuto iniciativu pro Romy nyní. Jsou svobodnými, rovnoprávnými evropskými občany. Měli bychom také vytvořit nezbytné podmínky pro volný pohyb Romů, aniž by byli opakovaně vyhoštěni. Potřebujeme komunitu, která bude plně integrovaná do moderní společnosti.
Elena Oana Antonescu
Vítám podnět od předsedy Evropského parlamentu, Jerzyho Buzeka, žádající Evropskou unii o oficiální uznání genocidy spáchané nacisty a jejich spojenci na romském obyvatelstvu za druhé světové války, neboť to značí krok vpřed v bitvě o obranu práva nejrozšířenější etnické menšiny v Evropě.
Desítky tisíc romských obyvatel byly podrobeny mučení nebo zavražděny na okupovaných východních územích a další tisíce zemřely v koncentračních táborech nacistického režimu. Historik Michael Billig shrnuje tento princip doktríny rasové nadřazenosti v následujícím výroku: "Člověk není zabit za to, co dělá, ale za to, co je". Tuto větu lze použít ke shrnutí smutné reality doby, kdy byl více než milion Romů utiskován a připraven o veškeré svobody, včetně svobody plodit potomstvo.
Podle mého názoru potřebujeme konkrétní opatření na úrovni EU pro potírání rasismu a boj proti sociálnímu vyloučení. Prosazuji to, že potřebujeme lepší spolupráci a výměnu osvědčených postupů na úrovni EU mezi národními a evropskými strategiemi pro začlenění Romů.
