Egalitatea de tratament între bărbaţii şi femeile care desfăşoară o activitate independentă - Îmbunătăţirea securităţii şi a sănătăţii la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează (dezbatere)
Preşedintele
Următorul punct este dezbaterea comună privind:
raportul doamnei Lulling, în numele Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen, referitor la propunerea de directivă a Parlamentului European şi a Consiliului privind aplicarea principiului egalităţii de tratament între bărbaţii şi femeile care desfăşoară o activitate independentă şi de abrogare a Directivei 86/613/CEE - C6-0341/2008 -;
raportul doamnei Estrela, în numele Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen, referitor la propunerea de directivă a Parlamentului European şi a Consiliului de modificare a Directivei 92/85/CEE a Consiliului privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătăţirii securităţii şi a sănătăţii la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează - C6-0340/2008 -.
Astrid Lulling
Domnule preşedinte, la 22 de ani de la votarea unui text al cărui scop era acela de a asigura egalitatea de tratament între bărbaţii şi femeile care desfăşoară o activitate independentă, inclusiv în cazul soţilor colaboratori, Comisia a prezentat în final o propunere de înlocuire a textului din 1986, ineficient şi învechit, însă a făcut acest lucru apelând la o bază juridică mai solidă.
În primul rând doresc să menţionez o îmbunătăţire majoră, şi anume faptul că nu se va mai interzice în niciun stat membru constituirea unei societăţi între soţi sau între parteneri de viaţă, atunci când aceştia sunt recunoscuţi de legislaţia naţională. Această metodă contribuie la îmbunătăţirea situaţiei soţilor colaboratori, a milioanelor de lucrători invizibili din agricultură, artizanat, comerţ, întreprinderi mici şi mijlocii şi profesiile liberale. Destinul acestora a reprezentat un motiv de îngrijorare pentru Parlamentul European încă din anii '90.
Din păcate, propunerea Comisiei este încă prea slabă în ceea ce priveşte un aspect esenţial: sistemul de asigurări sociale pentru soţii colaboratori şi partenerii de viaţă recunoscuţi. Experienţa arată că, dacă soţii colaboratori trebuie să solicite singuri înscrierea într-un sistem de asigurări sociale, marea majoritate a acestora nu fac acest lucru. Niciuna dintre aceste persoane nu-şi dă seama că, în caz de divorţ, de multe ori după mai bine de 20 de ani de căsătorie şi de muncă la afacerea familiei, îşi vor pierde toate drepturile de asigurări sociale, mai ales pensia.
Dorim să păstrăm vechea prevedere privind recunoaşterea muncii soţilor colaboratori, pentru furnizarea de compensaţii, mai ales în caz de divorţ, dacă soţul colaborator se află într-o situaţie precară după ani de muncă la afacerea familiei.
În final, în ceea ce priveşte protecţia maternităţii, am găsit formula optimă pentru circumstanţele specifice femeilor ce desfăşoară activităţi independente şi soţiilor colaboratoare. Acestea trebuie să aibă dreptul de a-şi lua concediu de maternitate cât timp doresc, cu condiţia ca durata totală a acestuia să nu o depăşească pe cea prevăzută în Directiva referitoare la protecţia lucrătoarelor.
Considerăm că acestea sunt amendamentele cele mai importante care trebuie adoptate pentru a preveni publicarea unei alte directive ineficiente, care să nu ne permită garantarea egalităţii de tratament între bărbaţi şi femei în acest domeniu.
Am fost informaţi că domnul Cocilovo, în numele Grupului Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, a propus o duzină de amendamente privind definirea soţilor colaboratori şi a partenerilor de viaţă. Sunt puţin surprinsă pentru că, în Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen, am fost de acord cu toţii - mă refer la toate grupurile - să respectăm definiţiile din propunerea Comisiei, care este corectă din punct de vedere juridic şi acceptabilă pentru toată lumea, pentru ca, prin termenul de soţi colaboratori, să putem desemna şi partenerii de viaţă ai lucrătorilor independenţi, recunoscuţi de legislaţia naţională.
Această definiţie este clară; este precisă. De ce să propunem amendamente vagi şi fără bază juridică? Solicit Grupului ALDE să retragă aceste amendamente. Cred că a existat o neînţelegere între raportorul alternativ al acestui grup şi domnul Cocilovo. Studiez această problemă în prezent.
Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen a adoptat, din păcate, un alt raport care conţine 74 de amendamente, dintre care majoritatea nu au nicio legătură directă cu obiectivul iniţial prezentat în propunerea Comisiei, şi anume consolidarea protecţiei maternităţii, prin îmbunătăţirea securităţii şi sănătăţii în muncă a lucrătoarelor gravide, lăuze sau care alăptează.
Doresc să subliniez că această directivă nu priveşte lucrătoarele independente, soţiile colaboratoare sau partenerele lucrătorilor independenţi. Situaţia acestora va fi examinată în contextul unei noi directive privind aplicarea principiului egalităţii de tratament între bărbaţii şi femeile care desfăşoară o activitate independentă, iar ea va face obiectul unui raport.
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Edite Estrela
Domnule preşedinte, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, în primul rând doresc să le mulţumesc următoarelor persoane: raportorilor alternativi; raportorului pentru aviz al Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale şi raportorului pentru aviz al Comisiei pentru afaceri juridice; secretariatului Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen şi secretariatului Grupului Socialist din Parlamentul European; partenerilor sociali; ONG-urilor; experţilor care au participat la audierile publice de la Bruxelles şi de la Lisabona; reprezentanţilor Comisiei şi Consiliului; şi asistenţilor mei. Vă mulţumesc tuturor pentru sprijinul acordat şi pentru sugestii.
Propunerile din raportul meu reprezintă, deci, rezultatul unui proces foarte participativ şi al multor reuniuni de lucru cu toţi cei interesaţi în a furniza Uniunii Europene o directivă actuală privind concediul de maternitate. Principalele obiective ale amendamentelor propuse de mine sunt următoarele: în primul rând, consolidarea drepturilor lucrătoarelor gravide, lăuze şi care alăptează; în al doilea rând, promovarea reconcilierii între viaţa profesională, familială şi personală; şi în al treilea rând, sprijinirea europenilor care vor să aibă copii, pentru a creşte rata natalităţii.
Propun, deci, extinderea protecţiei împotriva concedierii la 12 luni, eliminând obligaţia de a face ture de noapte şi ture suplimentare dacă femeia doreşte acest lucru şi reducând ziua de lucru cu două ore, în vederea alăptării, fără pierderea niciunui privilegiu. Cea mai inovatoare propunere privind propunerea Comisiei Europene o reprezintă, însă, concediul de paternitate. Legislaţia comunitară trebuie să instituie principiul unui concediu partajat, pentru a încuraja o distribuţie mai justă a responsabilităţilor familiale şi personale între bărbaţi şi femei şi pentru a îmbunătăţi calitatea vieţii şi bunăstarea copiilor. Taţii trebuie să se implice în activităţile familiale, începând de la naşterea sau adoptarea unui copil. Trebuie să combatem prejudecăţile economice, sociale şi culturale privind dreptul la concediul de paternitate şi să schimbăm mentalităţile.
De exemplu, în Suedia, un bărbat care nu îşi ia concediu de paternitate nu este considerat în societate un tată bun, însă în statele din sudul Europei situaţia stă invers: angajatorii şi colegii de muncă constrâng taţii să nu-şi ia concediul la care au dreptul prin lege. Propun, deci, ca un concediu de paternitate de două săptămâni să fie obligatoriu, netransmisibil şi plătit integral, fără pierderea niciunui drept profesional. S-a dovedit că partajarea responsabilităţilor familiale între bărbaţi şi femei este primul pas către reconcilierea esenţială a vieţii familiale şi profesionale. Femeile au acelaşi drept ca şi bărbaţii la o carieră profesională, însă nu pot munci la fel de mult ca bărbaţii în afara casei şi de trei ori mai mult acasă.
Viaţa de familie este unul dintre motivele pentru care există mai multe femei decât bărbaţi în şomaj. De asemenea, o întrebare frecvent întâlnită în interviurile de angajare este dacă persoana respectivă intenţionează să se căsătorească sau să aibă copii. Vieţile personale ale femeilor sunt analizate cu minuţiozitate, iar ele ies în pierdere dacă îşi exprimă dorinţa firească de a fi mame. Maternitatea nu poate fi considerată o problemă pentru angajatori sau pentru economie. Dimpotrivă, este un serviciu furnizat societăţii, pentru că ne permite să combatem rata redusă a natalităţii şi îmbătrânirea populaţiei, garantând, în acelaşi timp, durabilitatea sistemului de securitate socială.
Este, deci, inacceptabil ca femeile să fie penalizate pentru că sunt mame. Cu toate acestea, deseori femeile nu pot avansa în carieră, nu primesc obişnuitele prime de productivitate sau participări la profit şi trebuie să se mulţumească cu mai multe activităţi casnice şi mai puţine satisfacţii pe plan profesional. Trebuie să schimbăm această situaţie.
Vladimír Špidla
Domnule preşedinte, onoraţi deputaţi, doresc să încep prin a le mulţumi doamnei Estrela şi doamnei Lulling pentru rapoartele dumnealor. Apreciez eforturile dumnealor şi sprijinul pe care Parlamentul European l-a acordat propunerilor Comisiei în cadrul pachetului de măsuri adoptate toamna trecută pentru armonizarea vieţii profesionale şi familiale.
După cum ştiţi, reconcilierea vieţii profesionale, familiale şi personale este una dintre priorităţile planului Comisiei privind egalitatea de gen. Promovarea politicilor ce privesc aceste aspecte este vitală pentru a accentua participarea femeilor pe piaţa muncii şi pentru a rezolva probleme precum evoluţia tipurilor de familii, îmbătrânirea populaţiei şi sprijinirea egalităţii de tratament între bărbaţi şi femei. În acest context, consider că trebuie îmbunătăţită legislaţia în domeniul maternităţii şi al concediului parental. De asemenea, trebuie îmbunătăţit statutul femeilor care desfăşoară o activitate independentă.
Sunt încântat de progresul realizat în cazul ambelor propuneri legislative transmise de Comisie. De asemenea, mă bucură succesul negocierilor purtate între partenerii sociali în legătură cu concediul parental. Sper că înainte de vacanţa de vară vom putea elabora o propunere oficială, pentru a transpune în formă juridică acest acord. Acum doresc să menţionez pe scurt obiectivele Comisiei pentru amendamentul la directiva privind concediul de maternitate, respectiv: promovarea unor niveluri ridicate de siguranţă şi sănătate în muncă pentru mame, încurajarea femeilor să aibă câţi copii doresc şi sprijinirea participării femeilor pe piaţa muncii. În acest sens, propunerea Comisiei are ca principal obiectiv mărirea concediului de maternitate de la 14 la 18 săptămâni, mărirea prestaţiilor de maternitate pentru ca femeile să-şi poată întrerupe munca şi să-şi poată îngriji copiii fără a-şi face griji pentru aspectul financiar, precum şi asigurarea unei flexibilităţi sporite, pentru ca femeile să-şi poată stabili după cum doresc concediul de maternitate şi condiţiile de muncă atunci când îşi reiau activitatea. Sunt conştient că este greu să creştem nivelul de protecţie şi, în acelaşi timp, să facem ca aceste măsuri suplimentare să fie acceptabile din punct de vedere economic pentru angajatori şi pentru statele membre.
Domnule preşedinte, onoraţi deputaţi, Comisia salută numeroasele amendamente propuse de Parlament, care vor contribui la consolidarea sau clarificarea acestui proiect. Printre acestea se numără: amendamentul 11 privind tendinţele demografice, amendamentul 25 privind necesitatea unei armonizări mai bune între viaţa profesională şi cea familială, amendamentul 50 privind susţinerea statelor membre în promovarea lucrului cu normă redusă, amendamentul 35 privind concediul prenatal opţional, amendamentul 53 care prevede că femeile aflate în concediu de maternitate pot beneficia de măriri de salariu şi amendamentul 56 privind drepturile de pensionare ale lucrătorilor. De asemenea, Comisia este pregătită să accepte o serie de alte amendamente, în principiu sau integral.
Salut totodată amendamentul care ar face posibilă, în anumite condiţii, includerea concediului parental în concediul de maternitate. O astfel de prevedere ar lua în calcul diferenţele dintre statele membre şi ar ajusta cerinţele acelor state membre în care există sisteme avansate de acordare a concediului pentru motive familiale, precum statele nordice. Cu toate acestea, nu doresc ca revizuirea Directivei 92/85/CEE să fie folosită drept pretext pentru a ridica probleme ce trebuie discutate în alt context. Din punctul meu de vedere, aceasta ar submina obiectivele propunerii Comisiei, care se referă în primul rând la creşterea protecţiei pentru mame şi în al doilea rând la sprijinirea participării femeilor pe piaţa muncii.
Din acest punct de vedere - deşi susţin pe deplin propunerea dumneavoastră privind introducerea concediului de paternitate - nu cred că directiva actuală, care se axează pe protecţia mamelor, este un instrument adecvat pentru atingerea acestui obiectiv. Prin urmare, Comisia respinge amendamentele referitoare la concediul de paternitate. Totuşi, Comisia consideră că acest subiect trebuie abordat în viitor, pentru a ajunge la un acord final între partenerii sociali europeni în privinţa concediului parental.
M-a bucurat solicitarea Parlamentului de a introduce concediul în cazul adopţiei unui copil (amendamentul 44). Ideea este una bună, însă, chiar şi în acest caz, cred că o revizuire a Directivei 92/85/CEE nu este soluţia corectă. Trebuie să ne dăm seama că situaţia unei mame care adoptă un copil este diferită. Totuşi, la fel ca în cazul concediului de paternitate, Comisia consideră că această problemă trebuie discutată ulterior şi corelată cu concediul parental.
Domnule preşedinte, onoraţi deputaţi, Comisia salută propunerea dumneavoastră pentru 20 de săptămâni de concediu de maternitate. Aceasta respectă logica propunerii Comisiei, care prevede acordarea unui concediu de maternitate mai mare de 18 săptămâni în unele cazuri. Trebuie, însă, să vedem care este impactul acestei măriri asupra celorlalte prevederi din propunerea Comisiei. În ceea ce priveşte alăptarea, femeile al căror concediu de maternitate durează 18 săptămâni au suficient timp să-şi alăpteze copiii, fără a-şi modifica programul de lucru. În aceste circumstanţe, nu susţin ideea introducerii unei obligaţii legale privind modificarea programului de lucru pentru femeile care alăptează. În schimb, le-aş cere statelor membre să ia în calcul posibilitatea de a lua alte măsuri, care să le permită femeilor să alăpteze în continuare, chiar şi după cele 18 săptămâni de concediu de maternitate. Similar, în ceea ce priveşte prestaţiile de maternitate, propunerea Comisiei introduce principiul achitării integrale a salariului. De fapt, multe state membre aplică deja acest principiu. Propunerea Comisiei permite statelor membre să stabilească nivelurile maxime pentru aceste beneficii. Comisia nu se declară în favoarea propunerii depuse de Parlament, care prevede plata integrală a salariilor pentru o anumită perioadă de timp şi introducerea unor plafoane pentru restul concediului de maternitate, pentru că aceasta ar determina mamele să nu-şi ia integral concediul de maternitate. Din acest motiv, Comisia nu recomandă aprobarea acestor amendamente.
Comisia este de părere că unele amendamente fie diminuează efectele propunerii, fie introduc prea multe detalii, fie depăşesc sfera de aplicare a acestei directive. Acesta este cazul amendamentului 30 privind dreptul de a refuza turele de noapte. Cred că femeile gravide sau care alăptează trebuie să poată refuza oricând turele de noapte, fără a trebui să menţioneze motivele pentru care solicită acest lucru. Acelaşi lucru este valabil şi pentru sancţiuni. În această privinţă, Comisia este de părere că trebuie specificat că nicio compensaţie nu va fi restricţionată de plafoane prevăzute la nivel naţional. Acest principiu semnificativ a fost instituit de Curtea Europeană de Justiţie. Prin urmare, Comisia nu poate accepta amendamentul 68.
Domnule preşedinte, onoraţi deputaţi, acum doresc să mă refer mai amănunţit la raportul doamnei Lulling. În primul rând, doresc să subliniez importanţa pe care Comisia o acordă acestei propuneri. De fapt, este vitală îmbunătăţirea situaţiei privind egalitatea de tratament între bărbaţii şi femeile care desfăşoară activităţi independente, pentru că femeile sunt slab reprezentate în acest domeniu. În Uniunea Europeană doar un om de afaceri din trei este de sex feminin. De asemenea, trebuie îmbunătăţit statutul soţilor colaboratori. Nu putem accepta situaţia actuală, în care persoanele implicate regulat în activităţile unei afaceri de familie nu beneficiază de protecţie socială.
Mă bucur să văd că opinia Parlamentului şi cea a Comisiei coincid în mare măsură. Din acest motiv, Comisia poate accepta (integral sau în principiu) o majoritate substanţială a amendamentelor prezentate de raportor: în principal amendamentul 15 privind concediul de maternitate pentru femeile ce desfăşoară activităţi independente şi amendamentul 18, pentru reintroducerea articolului 7 din Directiva 86/613/CEE privind recunoaşterea muncii soţilor colaboratori. Este vorba şi de numeroase amendamente pe care Comisia le poate accepta integral sau în principiu. În majoritatea cazurilor, aceste amendamente clarifică propunerea Comisiei şi, deci, au ca obiectiv asigurarea unei certitudini legale sporite.
Comisia nu poate accepta, însă, amendamentul 14 privind protecţia socială pentru soţii colaboratori. Ştiu foarte bine că acesta este un aspect semnificativ pentru Parlamentul European. Acest amendament ridică, însă, o serie de probleme specifice. În primul rând, abordarea voluntară prezentată în propunerea Comisiei reprezintă o îmbunătăţire substanţială faţă de situaţia actuală. Propunerea Comisiei stipulează că soţii colaboratori trebuie să beneficieze, la cerere, de acelaşi nivel de protecţie ca şi persoanele ce desfăşoară activităţi independente. Aceasta este o obligaţie statutară a statelor membre. Includerea obligatorie a soţilor colaboratori în sistemul de protecţie socială ar avea efecte financiare semnificative. În acest moment de criză economică, trebuie să ne asigurăm că întreprinderile, în special micile întreprinderi familiale, nu suportă cheltuieli suplimentare împotriva voinţei lor. Prin urmare, cred că soţii colaboratori ar trebui să poată alege. De asemenea, acest amendament ar complica foarte mult posibilitatea de a ajunge la un acord cu Consiliul.
În concluzie, doresc să spun că poziţia Comisiei privind diversele amendamente la ambele propuneri legislative a fost transmisă Parlamentului, în scris, şi va fi anexată la procesul-verbal al şedinţei plenare.
Joel Hasse Ferreira
Doamna Madeira a încercat să asigure o egalitate reală pentru lucrătoarele gravide şi pentru toate femeile aflate la vârsta la care pot avea copii, din punct de vedere al intrării şi rămânerii pe piaţa forţei de muncă. Doamnelor şi domnilor, deseori femeile trebuie să aleagă între viaţa profesională şi cea familială, în special atunci când este vorba de a deveni mame, iar acest lucru sfârşeşte prin a le face să nu se simtă complete din punct de vedere al sănătăţii fizice şi mentale. Prin urmare, trebuie să adoptăm o abordare care să nu prejudicieze drepturile şi protecţia femeilor, conform modelului social european. Dorim să includem aici şi concediul parental, însă, după cum am văzut, Comisia nu a ales această opţiune.
Domnule comisar, orice persoană care îşi părăseşte locul de muncă timp de 18 săptămâni are nevoie de pregătire specială pentru a-şi relua munca, pentru a-şi păstra perspectivele de carieră şi a nu suferi de pe urma unui dublu eşec în viaţa profesională. Prin urmare, trebuie să asigurăm următoarele: trebuie să le protejăm acestor femei locurile de muncă timp de 12 luni, astfel încât ele să-şi poată reorganiza viaţa familială atunci când îşi reiau munca, atunci când încep un program de pregătire sau noi activităţi. Creşterea de la şase la douăsprezece luni este efectiv de bun simţ. Este vital ca fiecare stat membru să emită legislaţie privind drepturile femeilor ce desfăşoară activităţi independente şi dorim să facem Comisia să reacţioneze la acest semnal politic clar.
Domnule preşedinte, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, această ajustare a programului de lucru după naştere nu trebuie să fie un drept exclusiv al femeilor, pentru că şi soţul, partenerul sau părintele trebuie să poată solicita acest lucru de la angajatorul său. Această propunere este foarte importantă şi trebuie monitorizată de autorităţile de reglementare din statele membre. În final, doamnelor şi domnilor, considerăm că această abordare este mai conformă cu modelul social european la care aspirăm. Nu este vorba doar despre femei; este vorba şi despre societate.
Luigi Cocilovo
raportor pentru aviz al Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale. - (IT) Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, doresc să spun încă de la început, pentru a economisi timp, că sunt de acord în principiu cu prezentarea doamnei Lulling, care a fost raportoare pentru comisia principală în acest raport.
Subiectul este "egalitatea de tratament între bărbaţii şi femeile care desfăşoară activităţi independente”. Câteva amendamente au fost adoptate de Comisia pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale, iar eu le-am prezentat din nou, în numele grupului meu. Cred că unele pot fi retrase, deoarece se suprapun cu textele deja adoptate de către comisia principală.
Şi noi vom insista asupra amendamentului 14, referitor la articolul 6, deoarece considerăm că dacă o anumită prevedere este obligatorie pentru lucrătorul principal şi opţională pentru soţul colaborator sau partenerul de viaţă ar însemna să reducem protecţia şi să creăm căi prin care să se poată submina obiectivele Comisiei.
În rest, cred că vom ajunge la un acord cu doamna Lulling, ca în fiecare pasaj al textului Comisiei să se facă referire la partenerii de viaţă colaboratori, pe lângă soţii colaboratori, pentru a nu lăsa loc de interpretări. Sincer, aceasta este o problemă secundară pe lângă obiectivul principal, împărtăşit de toată lumea.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
Domnule preşedinte, obiectivul Directivei Consiliului din 1986 era acela de a aplica principiul egalităţii de tratament în cazul femeilor şi bărbaţilor care desfăşoară activităţi independente, de a acorda soţilor colaboratori un statut profesional bine definit şi de a stabili drepturile şi garanţiile minime pentru aceştia. Actuala propunere a Comisiei nu este suficient de ambiţioasă şi conţine prea puţine soluţii obligatorii.
Merită sprijinită propunerea ca femeile care desfăşoară activităţi independente să îşi poată lua concediu de maternitate de până la 14 săptămâni, inclusiv două săptămâni de concediu obligatoriu, la fel cum merită sprijinită propunerea de a le da soţiilor colaboratoare dreptul de a beneficia de protecţie socială la fel ca lucrătorii independenţi.
Pe de altă parte, este nepotrivită propunerea ca persoanele ce desfăşoară activităţi independente, în special soţii colaboratori, să nu fie obligate să se înscrie într-un sistem de asigurări sociale. Această soluţie nu va asigura egalitatea de tratament între bărbaţi şi femei şi, deci, este recomandabil ca instituţiile competente în asigurarea egalităţii în drepturile prevăzute de directive să supravegheze aplicarea corectă a acestei directive.
În final, doresc să felicit ambele autoare pentru un document excelent elaborat.
Maria Petre
în numele Grupului PPE-DE. - Aş vrea mai întâi să o felicit pe colega noastră, pe doamna raportor Estrela, pentru raportul său şi pentru munca pe care a depus-o.
Eu cred că îmbunătăţirea Directivei 92/85 răspunde unei probleme reale şi serioase pe care Europa o are - şi mă refer în egală măsură la îmbătrânirea demografică, dar şi la scăderea demografică de care vorbim de atâta vreme. Sigur că, din punctul nostru de vedere, al Grupului PPE, familia ca valoare fundamentală ne îndreptăţeşte să construim din această perspectivă o acţiune politică şi salutăm în egală măsură ceea ce se întâmplă cu privire la Directiva maternităţii şi la condiţiile de sănătate ale mamei.
M-am bucurat să-l aud aici pe domnul comisar Špidla susţinând prelungirea duratei, aşa cum a fost aprobată în Comisia noastră pentru egalitatea de şanse, şi cred că acest lucru nu are legătură cu accesul egal al femeii pe piaţa muncii. Ştim în egală măsură cu toţii că atât Organizaţia Mondială a Sănătăţii, cât şi Unicef, susţin cu argumente ştiinţifice că, de fapt, pentru refacerea completă a capacităţii de muncă a mamei care a născut este nevoie de 24 de săptămâni.
Cred că nu trebuie să punem tinerele femei să aleagă între viaţa personală şi carieră, şi ceea ce discutăm astăzi - modificarea Directivei - asigură de fapt baza de conciliere a acestor două aspecte. Salut introducerea ideii de concediu de paternitate, chiar dacă ea nu este oportună pentru moment, pentru că în acest mod măcar transmitem un semnal tinerelor familii care aşteaptă un asemenea lucru din partea noastră, a Parlamentului European.
Cred că prezenţa ambilor părinţi este crucială pentru nou-născut în primele săptămâni de viaţă ale acestuia şi cred în egală măsură că maternitatea şi paternitatea sunt un fapt de viaţă, de aceea sunt de acord cu tratarea acestui lucru aşa cum el merită şi nu ca pe o problemă sau, eventual, un inconvenient. Ca deputat român şi ca mamă a doi copii născuţi în regimul comunist, din păcate, prin care a trecut ţara mea, vă mărturisesc că am motive suplimentare să susţin măsurile propuse.
Lissy Gröner
în numele Grupului PSE. - (DE) Domnule preşedinte, Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen şi-a adus aportul la constituirea unei Europe sociale şi doresc să adresez sincere mulţumiri ambelor raportoare, doamnei Estrela şi doamnei Lulling.
Grupul Socialist din Parlamentul European consideră că două aspecte sunt foarte importante. Le voi prezenta pe scurt. Pe de o parte, taţii trebuie incluşi în strategia cadru, pentru a îmbunătăţi echilibrul între viaţa profesională şi cea familială. Nu dorim optsprezece săptămâni de concediu de maternitate, aşa cum cere Comisia, pentru că această prevedere există deja în aproape toate ţările europene, cu excepţia Germaniei şi a Maltei. Dorim să mergem mai departe şi să introducem două săptămâni de concediu de paternitate.
Considerăm că este important ca ambele directive să ofere aceleaşi drepturi şi pentru cuplurile de acelaşi sex. Acest lucru este important în cazul directivei privind soţii colaboratori şi partenerul colaborator în cazul cuplurilor necăsătorite. Doresc să subliniez că aceste sisteme de protecţie trebuie să fie obligatorii, altfel vor deveni arbitrare.
Doresc să revin la argumentul prezentat de angajatori, şi anume acela că întreprinderile vor face faţă cu greu prevederilor acestei directive privind mărirea concediului de maternitate, într-o perioadă de criză. Nu trebuie să ne gândim la aşa ceva. Sistemul din Germania prevede că, în cazul reţinerii la sursă, cheltuielile sunt rambursate, uneori chiar în întregime. Din acest motiv solicit grupului conservator să dea dovadă de înţelegere şi să ni se alăture în îmbunătăţirea protecţiei legale pentru mamele care lucrează.
Înainte de alegerile europene dorim să trimitem cetăţenilor, în special taţilor şi mamelor, un semnal clar şi bine definit că nu vom abandona în această perioadă de criză conceptul de Europa socială, iar obiectivul nostru este acela de a investi în oameni, în generaţiile viitoare şi în schimbările demografice. În ceea ce priveşte includerea taţilor în legislaţie, doresc să îl rog pe domnul comisar Špidla să se gândească din nou şi să lupte împreună cu noi, în Consiliu, ca să putem progresa în legătură cu concediul de maternitate şi ca să asigurăm un echilibru mai bun între viaţa personală şi cea familială.
Claire Gibault
Domnule preşedinte, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, doresc să o felicit pe doamna Estrela şi să îi mulţumesc pentru raportul elaborat şi calitatea acestuia.
A sosit momentul ca Parlamentul şi Comisia să se ocupe de această problemă. Trebuie luate măsuri urgente pentru a proteja femeile gravide, lăuze şi care alăptează şi trebuie să ne asigurăm că drepturile acestora sunt respectate. Din acest punct de vedere, raportul este echilibrat: se referă la reglementarea turelor de noapte; la protecţia împotriva concedierii; la drepturile privind protecţia socială şi la contractele de angajare, precum şi la apărarea acestor drepturi, în special a celor referitoare la prestaţiile de maternitate.
Nu sunt, însă, de acord cu propunerile doamnei Estrela privind concediul obligatoriu de paternitate şi durata concediului de maternitate. Nu putem nega că maternitatea încă reprezintă o piedică pentru cariera unei tinere. Nu trebuie să neglijăm un aspect foarte important, şi anume reluarea activităţii profesionale după naştere.
Concediul de maternitate nu trebuie să penalizeze femeile. Un concediu de maternitate prea lung înseamnă că femeile vor avea mai puţine şanse să se întoarcă pe piaţa muncii în condiţii favorabile. Din acest motiv, propunerea Comisiei de a stabili concediul de maternitate la 18 săptămâni şi de a-l combina cu măsuri realiste este una excelentă, deoarece ia în calcul şi situaţia lucrătorilor şi cea a angajatorilor.
Dacă dorim să combatem discriminările şi să apărăm drepturile femeilor, trebuie să ne asigurăm că femeile nu trebuie să se resemneze la a-şi lua adio de la carieră, că dacă fac acest lucru, ele optează pentru un stil de viaţă activ. Ideea că alegerea este una liberă este complet ipocrită. Alegerea este deseori determinată de inegalitatea între salariile bărbaţilor şi femeilor şi de insuficienţa instituţiilor de îngrijire a copiilor.
Nu cred că această directivă trebuie să abordeze problema concediului de paternitate. Dacă, însă, concediul de paternitate este inclus în această directivă, el trebuie să fie mai flexibil. Comisia a votat în favoarea reducerii concediului de paternitate de la patru la două săptămâni. Acesta este un progres; însă de ce trebuie să fie concediul de paternitate obligatoriu?
Sunt de acord că taţii trebuie să aibă un rol, dar acesta nu trebuie să devină un supliciu, iar dacă vrem ca prezenţa tatălui şi a mamei să fie benefică şi pentru aceştia şi pentru copil, trebuie să păstrăm noţiunea de alegere. Reconcilierea vieţii profesionale şi familiale stă la baza proiectului social european, iar o modificare culturală aşa de importantă trebuie convenită în mod liber înainte de a fi aprobată.
Ewa Tomaszewska
Domnule preşedinte, această propunere, al cărei scop este acela de a mări durata minimă a concediului de maternitate şi care conţine şi alte reglementări ce vor simplifica combinarea vieţii familiale cu cea profesională, reprezintă un pas în direcţia corectă. Susţinem propunerea, deşi nu credem că merge suficient de departe.
Într-un moment în care Europa trece printr-un colaps demografic sever, orice formă de sprijinire a familiei este preţioasă. Contactul pe care copilul, mai ales bebeluşul, îl are cu mama determină dezvoltarea emoţională corectă a copilului. Alăptarea unui copil este foarte importantă pentru imunitatea şi pentru sănătatea biologică a acestuia. Modificarea propusă nu este, însă, suficientă. Conform principiului subsidiarităţii, statele membre trebuie să caute întotdeauna soluţii mai bune.
De asemenea, vreau să atrag atenţia asupra două probleme. La pensionare, nu se iau de regulă în calcul perioadele petrecute de femei pentru îngrijirea copiilor sau nu se iau suficient în calcul. Mamele care au mulţi copii suferă de pe urma discriminărilor, atât pe piaţa muncii cât şi la nivelul sistemului de pensii. Trebuie să avem ca obiectiv introducerea unei remuneraţii pentru îngrijirea copiilor.
Raül Romeva i Rueda
în numele Grupului Verts/ALE. - (ES) Domnule preşedinte, mă bucur să văd că problemele privind egalitatea între bărbaţi şi femei şi, în special, nediscriminarea între sexe sunt tot mai des aduse în discuţie în sfera socială şi politică. Cu toate acestea, dezbaterile purtate în ultimele săptămâni în contextul reformei acestor două directive arată că încă mai avem multe discuţii de purtat.
Mă declar de partea celor care susţin că o egalitate adevărată se va obţine doar când vom reuşi să luăm măsuri adecvate pentru ca femeile să nu fie discriminate în viaţa publică sau la locul de muncă; aceste măsuri trebuie, de asemenea, să le permită bărbaţilor, dar şi să îi oblige să îşi asume responsabilităţile în viaţa privată şi cea familială.
În acest context, doresc să subliniez faptul că, la nivel european, concediul de maternitate trebuie să fie de cel puţin 24 de săptămâni, aşa cum solicită Organizaţia Mondială a Sănătăţii şi Lobby-ul Femeilor din Europa: Insist că trebuie luate măsuri pentru a impune, la nivelul cuplurilor, o responsabilitate comună, egală, în viaţa familială, precum şi o responsabilitate egală pentru creşterea copiilor.
Věra Flasarová
în numele Grupului GUE/NGL. - (CS) Doamnelor şi domnilor, doamna Lulling a desfăşurat o activitate dificilă, însă necesară. În majoritatea statelor membre UE, îngrijitorii şi asistenţii, în special soţiile sau soţii, nu au niciun statut legal, iar munca nu le este recunoscută, deşi activităţile lor reprezintă peste 11% din activităţile independente desfăşurate la nivelul Uniunii Europene. Se remarcă, de asemenea, lipsa protecţiei sociale pentru aceste persoane. Dacă protecţia socială rămâne opţională, multe persoane vor alege să nu cotizeze la asigurări, din cauza cheltuielilor pe care acestea le implică. Se ajunge frecvent la situaţii în care persoanele ce colaborează în acest mod rămân singure, ca urmare a plecării sau decesului partenerului, fără niciun fel de susţinere şi fără dreptul la prestaţii sociale sau la pensie. Din acest motiv mă raliez propunerii de a face obligatorii asigurările sociale în ţările Uniunii Europene. Doresc să adaug că asigurările trebuie să reprezinte un factor motivaţional pentru aceste persoane şi, deci, trebuie ca populaţia să şi le permită.
Irena Belohorská
- (SK) Le felicit pe doamna Lulling şi pe doamna Estrela pentru rapoartele pe care le-au prezentat şi cred că aceste rapoarte vor ajuta multe familii şi vor elimina discriminările în domeniul comerţului şi al sprijinirii maternităţii. Multe femei îşi ajută soţii, iar sistemele de securitate socială existente nu le asigură niciun fel de protecţie. Sprijin un sistem prin care soţiile sau soţii care muncesc în cadrul întreprinderilor familiale să primească aceeaşi protecţie ca şi persoanele care desfăşoară activităţi independente.
Desigur, aici nu trebuie să fie inclusă munca fictivă, ci aceea care face parte din activitatea normală a unei firme. Remuneraţia furnizată pentru acest ajutor trebuie să fie proporţională cu munca depusă. Sunt de acord cu afirmaţiile raportoarei conform căreia, spre deosebire de Comisie, Parlamentul nu a sprijinit înregistrarea voluntară, ci drepturile soţilor asistenţi de a fi înregistraţi în aceleaşi sisteme de securitate socială ca persoanele care desfăşoară activităţi independente şi de a li se acoperi cheltuielile în caz de boală, bătrâneţe sau invaliditate.
Directiva propusă este foarte importantă pentru eliminarea discriminării împotriva femeilor ce muncesc la afacerea soţilor şi nu primesc prestaţii de maternitate sau de bătrâneţe, motiv pentru care devin dependente sau foarte vulnerabile. Aceste cazuri apar frecvent, în special în noile state membre, unde situaţia persoanelor care desfăşoară activităţi independente nu este încă reglementată foarte clar.
Edit Bauer
(HU) Familia este valoarea fundamentală a Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni. Suntem conştienţi cu toţii de criza demografică actuală. Deşi actualmente se discută mai puţin despre ea, consecinţele sale sunt cel puţin la fel de grave precum cele ale crizei economice. În acest context, regulamentele menite să asigure securitatea mamelor la locul de muncă merită o atenţie deosebită. Cu toate acestea, directiva propusă divizează atât opinia publică europeană, cât şi Parlamentul.
Nu este o idee bună ca regulamentele privind securitatea la locul de muncă, ce se referă exclusiv la femeile gravide şi la lăuze, să se aplice şi în cazul taţilor, pentru că, atunci când un bărbat devine tată, măsurile de securitate în muncă nu trebuie modificate. Dacă suntem de acord să extindem baza juridică a regulamentului pentru a acoperi articolul 137 din Tratatul CE şi dacă extindem sfera de aplicare a regulamentului pentru a acoperi concediul parental, s-ar aplica două regulamente diferite referitoare la concediul parental, inclusiv în ceea ce priveşte concediul de paternitate. Dacă le-am cerut partenerilor sociali să ajungă la un acord asupra Directivei 96/94/CE privind concediul parental, care a fost menţionată şi de domnul comisar Špidla, de ce încercăm să stabilim de acum la ce fel de acord se va ajunge?
În unele state discrepanţa dintre jurisdicţie şi practică este atât de mare încât modificarea directivei necesită foarte multă atenţie. Nu ar fi de recomandat ca Parlamentul să intervină în discuţie fără să fi fost invitat. În unele cazuri, un regulament de protecţie elaborat în mod necorespunzător poate să descurajeze angajarea tinerelor femei, deoarece angajarea acestora ar costa mai mult decât dacă s-ar angaja bărbaţi.
Anne Van Lancker
(NL) Domnule preşedinte, doresc să o felicit cu căldură pe doamna Estrela pentru extraordinara sa activitate. Propunerea Parlamentului de a extinde concediul de maternitate la 20 de săptămâni cu plata integrală a salariului, dintre care şase după naştere, nu a apărut din senin. Multe ţări prevăd deja un concediu mai mare de 18 săptămâni pentru mame, cu plata salariului în proporţie de 80-100%. Nu înţeleg, deci, de ce colegii mei din Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni doresc să reducă ambiţiile Europei la numai 16 săptămâni.
Le-aş spune celor care consideră că sunt prea mari cheltuielile că femeile nu trebuie să piardă ca urmare a faptului că devin mame. Se întâmplă frecvent ca femeile să apeleze la alte forme de concediu parental, însă nu toate femeile au dreptul la acesta. În plus, aceste forme sunt plătite mult mai prost şi, deci, nu sunt realizabile pentru femeile care nu au o situaţie materială bună.
Doamnelor şi domnilor, este important să reglementăm şi concediul de paternitate şi concediul de co-maternitate, pentru că această directivă se referă şi la egalitatea de tratament între bărbaţi şi femei. O împărţire justă a responsabilităţilor privind creşterea copiilor înseamnă că şi taţii trebuie să-şi poată lua concediu la naşterea copilului. Sincer vorbind, doamnelor şi domnilor, două săptămâni este foarte puţin pentru început, însă prevederea este importantă pentru statele în care nu se recunoaşte încă rolul tatălui într-o tânără familie.
Doamnelor şi domnilor, partenerii sociali nu au ajuns la un acord privind concediul de paternitate sau concediul pentru adopţie, iar noi, Grupul Socialist din Parlamentul European, considerăm că avem obligaţia de a reglementa această situaţie, în beneficiul taţilor şi al părinţilor adoptivi. Sunt sigură că ne vom bucura de o susţinere majoritară în Parlament.
Siiri Oviir
(ET) Domnule preşedinte, domnule comisar, doamnelor şi domnilor. O reconciliere mai bună a vieţii profesionale, familiale şi personale este unul dintre cele şase domenii prioritare identificate în normele privind egalitatea între bărbaţi şi femei. La urma urmelor, suntem conştienţi cu toţii că Uniunea Europeană se confruntă cu probleme demografice, precum rata scăzută a natalităţii şi îmbătrânirea accentuată a populaţiei. Cea mai bună soluţie nu este, însă, acordarea de concesii financiare angajatorilor, dacă aceştia îşi încurajează angajatele să devină mame.
Nu pot susţine amendamentul 22, în special cea de-a doua parte a acestuia. Maternitatea şi paternitatea sunt drepturi fundamentale, foarte importante pentru a asigura un echilibru în societate. Este foarte important ca ambii părinţi să fie prezenţi în viaţa unui copil încă din primele luni. Nu pot, însă, să fiu de acord cu sugestia de introducere a concediului de paternitate obligatoriu. Am face un deserviciu familiei noului-născut, pentru că în mod normal taţii câştigă mai mult. Reglementarea concediului de paternitate trebuie să fie flexibilă. Doar aşa putem obţine un rezultat pozitiv. În cele din urmă, aş dori să-i mulţumesc doamnei Estrela pentru munca depusă cu atât entuziasm.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Domnule preşedinte, raportul doamnei Lulling privind persoanele care desfăşoară activităţi independente este unul complet, iar dumneaei a lucrat atât de mult în acest domeniu încât cred că nu trebuie să spunem mai multe. Cu toate acestea, trebuie atrasă atenţia deputaţilor asupra raportului doamnei Estrela, al cărei obiectiv este, desigur, protejarea femeilor. Consider, însă, că acest raport nu îşi atinge scopul, pentru că noi, deputaţii europeni, ne considerăm nişte mici zei şi credem că ne putem îndeplini visele, luând anumite hotărâri. Scopul nu este să facem ceea ce vrem, ci ceea ce este realizabil şi benefic pentru femei.
Avem o directivă care se referă exclusiv la femei, pentru că doar ele dau naştere, doar ele rămân însărcinate şi doar ele pot alăpta. Dorim ca această directivă să prevadă şi drepturile bărbaţilor, deşi există cealaltă directivă a partenerilor sociali, privind concediul parental, care poate reglementa situaţia bărbaţilor în funcţie de decizia partenerilor sociali. Să nu "vindem”, deci, drepturile femeilor într-o perioadă unică în viaţa lor, dându-le celorlalţi dreptul de a beneficia de pe urma tuturor experienţelor fizice ale femeilor şi să nu pedepsim femeile obligându-le să nu mai muncească, din cauza unui concediu prea mare. Acest lucru nu este nici în interesul angajatorilor, care nu vor mai recruta femei sub patruzeci de ani.
Gabriela Creţu
Pentru instituţiile Uniunii Europene există teme importante şi teme mai puţin importante. Problemele importante se dezbat în evenimente cu maximă participare şi vizibilitate sau măcar la ele se caută soluţii şi se oferă răspunsuri. Cu regret trebuie să spunem că drepturile femeii nu s-au numărat printre acestea.
Răspunderea pentru locul secundar al problemelor de gen este împărţită între conservatorii din Parlament, Comisie şi statele membre, dar în nici un caz în mod egal. Fiind ultima dezbatere în plen din acest mandat pe această temă, trebuie să recunoaştem că Parlamentul a fost, cu certitudine, instituţia europeană care a tratat cel mai serios drepturile şi statutul socio-economic al femeilor, al celor însărcinate sau al celor care lucrează pe cont propriu, de asemenea.
Prin legislaţie şi rapoarte de iniţiativă am încercat să traducem în fapt nişte principii înscrise deja în tratate: să aducem pe agenda publică categorii invizibile. Este adevărat că acest lucru s-a petrecut cel mai adesea la ore târzii din noapte sau când venim direct din aeroport. Cu toate acestea, voinţa politică lipseşte. Acest lucru este foarte evident la nivelul implementării şi aplicării necesarei şi mult aşteptatei legislaţii pe care noi o elaborăm. Întârzierile şi inadecvarea aplicării sunt frecvente în statele membre.
Solicităm Comisei Europene şi statelor membre să nu ignore, cu scuza crizei şi a altor probleme esenţiale, problemele legate de aplicarea legislaţiei europene în domeniu, cea actuală sau cea mai veche. Sacrificarea femeilor şi a drepturilor lor pe altarul unor presupuse interese economice duce la regres social. Nu ştiu dacă femeia este viitorul bărbatului, dar este sigur că de ea şi de sănătatea ei depinde viitorul societăţii noastre.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Domnule preşedinte, cercetările Organizaţiei Mondiale a Sănătăţii arată că un concediu postnatal şi de maternitate de 16 săptămâni este prea scurt şi recomandă unul de 24 de săptămâni. La fel ca Organizaţia Internaţională a Muncii (OIM), acum Comisia a propus 18 săptămâni. Parlamentul a hotărât 20 de săptămâni, deşi încă există o diferenţă între grupul nostru şi Grupul Socialist din Parlamentul European: noi susţinem concediul de 16 săptămâni plus patru, iar Grupul PSE concediul de 20 de săptămâni. Cred că, în final, pot accepta un concediu de 20 de săptămâni.
În al doilea rând, doresc să vorbesc despre concediul parental, de paternitate şi de adopţie. Susţin ideea ca taţii să se implice în primele săptămâni de după naşterea copilului, însă ştim cu toţii şi doresc să îi mulţumesc domnului comisar Špidla pentru precizie, că această situaţie nu se poate reglementa prin prezenta directivă. La urma urmei, această directivă se referă la sănătate şi siguranţă, nu la concediul parental. Acestea sunt sisteme diferite, ce trebuie discutate cu partenerii sociali.
Al treilea punct se referă la concediul postnatal şi de maternitate pentru femeile ce desfăşoară activităţi independente şi soţiile colaboratoare. Cred că doamna Lulling a realizat un raport excelent în această privinţă.
Marusya Ivanova Lyubcheva
(BG) În acest moment, analiza amendamentelor la directiva privind paternitatea este foarte utilă, pentru că ne permite nu doar să arătăm că avem responsabilitatea de a rezolva anumite probleme ce afectează societatea, ci şi canalizează această responsabilitate către viitorul Europei. Datorită raportului doamnei Estrela, asistenţa pe care o acordăm mamelor, femeilor gravide, mamelor care alăptează şi părinţilor în general se îmbogăţeşte cu o nouă filozofie. Este foarte important ca taţii să se implice în creşterea copiilor. Acest lucru va întări rolul familiei. Să folosim această idee pentru a restabili echilibrul atât de important în primii ani de viaţă ai unui copil. Va îmbogăţi toate celelalte decizii privind politicile anti-discriminare ale Uniunii Europene.
Este foarte important să asigurăm securitatea şi siguranţa femeilor însărcinate, atât în familie, cât şi la locul de muncă. Trebuie să asigurăm un acces egal pe piaţa muncii, un program de lucru flexibil şi servicii specifice de asistenţă medicală, dar şi să veghem la punerea în aplicare a legislaţiei. Este inacceptabil să se refuze angajarea unei femei care este însărcinată şi care îşi va lua concediu de maternitate. Trebuie să ne asigurăm că femeile aflate în concediu de maternitate se pot bucura automat de orice modificări introduse atunci când ele se află în concediu.
Ţara mea, Bulgaria, are o legislaţie extrem de favorabilă în ceea ce priveşte maternitatea, concediul de maternitate plătit este mare, iar femeile au la dispoziţie mai multe opţiuni din care să aleagă. Combinaţia între dreptul şi libertatea de a alege şi obligaţiile familiale şi cariera este o practică bună, care poate fi recomandată tuturor statelor membre. De fapt, aceasta face parte din politica integrată privind egalitatea de tratament pentru bărbaţi şi femei.
Christa Klaß
(DE) Domnule preşedinte, statele membre sunt în mod evident responsabile pentru legislaţia în domeniul asistenţei medicale. Europa a prevăzut standarde minime pentru concediul de maternitate. În statele membre există legislaţii diferite, care nu pot fi comparate. În anumite ţări, concediul de maternitate se plăteşte din veniturile fiscale. În altele, precum în Germania, se plăteşte prin companiile de asigurări de sănătate, iar întreprinderile suportă cea mai mare parte a costurilor. Diferă atât durata cât şi susţinerea financiară acordată pentru concediul de maternitate. Cu toate acestea, în toate statele mamei i se asigură protecţie în caz de boală, chiar şi după încetarea concediului de maternitate.
Confundaţi două chestiuni: concediul de maternitate şi cel parental sunt două lucruri diferite, aşa cum a arătat domnul comisar Špidla. Aş dori să ştiu dacă în Germania, de exemplu, durata însumată a concediului de maternitate şi a concediului parental ar respecta cerinţele noii directive? Durata concediului de maternitate, care se axează pe sănătatea mamei, nu este întotdeauna un avantaj pentru femei. Întreprinderile vor angaja mai puţine femei, pentru că bărbaţii nu îşi iau concediu de maternitate.
În plus, accentuarea protecţiei juridice împotriva concedierii nu ajută femeile atunci când îşi caută un nou loc de muncă. Trebuie să ne asigurăm, deci, că femeile îşi pot găsi de lucru în condiţii egale. În acest sens, solicităm întreprinderilor să contribuie la asigurarea unui mediu de lucru propice pentru dezvoltarea familiilor.
Ljudmila Novak
(SL) În regiunea mea există un proverb conform căruia copiii sunt cea mai mare comoară, pentru că ei reprezintă viitorul nostru. Din păcate, se pare că pe noi, europenii, nu ne interesează această comoară. Din acest motiv, cultura şi identitatea europeană se află în pericol.
Salut raportul Estrela, pentru că încearcă să asigure o asistenţă medicală cât mai bună pentru femeile însărcinate şi pentru mame. Aceasta se traduce într-o sănătate mai bună a copiilor şi mai puţine probleme pe măsură ce aceştia cresc. În unele state membre ale Uniunii Europene, mai puţin bogate, femeile au un concediu de maternitate mult mai lung decât cele din statele mai bogate din vest. Consider că Parlamentul European trebuie să susţină soluţiile optime pentru mame şi copii. Economiile care afectează copiii sunt cele mai proaste investiţii în viitor.
Femeile doresc să fie mame, însă, în acelaşi timp, trebuie să se preocupe şi de propria securitate socială, într-o lume incertă şi într-un moment în care nu putem pleca de la premisa siguranţei unei căsătorii. Combinarea vieţii familiale şi profesionale trebuie să fie principala noastră prioritate în rezolvarea problemelor demografice ale Europei.
Ilda Figueiredo
(PT) Domnule preşedinte, doresc să vorbesc despre raportul doamnei Estrela privind îmbunătăţirea condiţiilor de sănătate şi securitate în muncă pentru femeile gravide. Acesta reprezintă un mic progres în protecţia maternităţii şi a paternităţii, care sunt drepturi şi valori fundamentale ale societăţii noastre.
În numele grupului meu, Grupul Confederal al Stângii Unite Europene/Stânga Verde Nordică, am solicitat să se realizeze un progres mai mare în protecţia maternităţii şi a paternităţii, respectiv un concediu de 22 de luni, plătit integral. Raportul a propus doar 20 de luni şi nu garantează mereu achitarea integrală a salariului. Prin urmare, nu înţeleg poziţia Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni, care nu doreşte să accepte nici măcar această soluţie.
Micul progres propus în acest raport trebuie să fie aprobat astăzi, pentru a se putea promova drepturile femeilor, copiilor şi familiilor. Nu este suficient să spunem că apărăm aceste drepturi. Trebuie să facem paşi mici în direcţia promovării şi apărării acestor drepturi.
Zita Pleštinská
- (SK) Maternitatea este cel mai mare miracol pe care Dumnezeu li l-a hărăzit femeilor. Ea nu trebuie să reprezinte un motiv de discriminare împotriva femeilor, ci, dimpotrivă, trebuie să fie apreciată de societate, atât pe parcursul vieţii active a unei femei, cât şi la bătrâneţe.
Trebuie, însă, să fim realişti, pentru că propunerile bine intenţionate pot crea probleme uneori. Statele membre ale UE au sisteme sociale diferite. Statele scandinave sunt avansate în acest domeniu, însă cele 12 state noi trebuie să le ajungă din urmă şi, probabil, ar fi foarte greu să stabilim reguli armonizate, care să fie introduse la nivelul întregii Uniuni.
Deşi raportul Estrela aduce câteva amendamente foarte pozitive la proiectul de directivă, există câteva aspecte care, din punctul meu de vedere, nu au ce căuta aici şi trebuie eliminate, după cum a spus şi domnul comisar Špidla.
Amendamentele propuse de grupul meu politic, Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni se referă la aspecte precum durata şi suma prestaţiilor materiale, prelungirile în caz de naştere prematură sau de naşteri multiple ori alăptare, timpul liber în vederea alăptării şi drepturile femeilor ce îşi reiau activitatea după concediul de maternitate. Sper că aceste amendamente vor fi votate.
Siiri Oviir
(ET) Cu siguranţă, trebuie să recunoaştem că principiul egalităţii de tratament între bărbaţii şi femeile ce desfăşoară activităţi independente şi soţii colaboratori trebuie pus în aplicare într-un mod mai eficace.
Din păcate, soţii colaboratori nu formează un grup ţintă unit, mare, statutul lor nu este reglementat în niciun stat membru, iar munca lor nu este recunoscută. Nu beneficiază de protecţie socială, pericolul de sărăcie este mare, iar în caz de divorţ devin proscrişi din punct de vedere al protecţiei sociale.
Cred, deci, că trebuie introdusă obligativitatea aderării soţilor colaboratori la sistemul de protecţie socială şi că trebuie stabilit un set de garanţii minime.
Vladimír Špidla
membru al Comisiei. - (CS) Domnule preşedinte, onoraţi deputaţi, doresc să vă mulţumesc pentru această discuţie, care a abordat propunerea din mai multe perspective diferite. Cred că nu mai trebuie menţionate toate propunerile. Marea majoritate a argumentelor au fost destul de clare, după cum am arătat şi în discursul meu de deschidere. Cred, însă, că există două propuneri aduse în discuţie de mai multe părţi şi abordate din diferite perspective. Prima a fost problema concediului de paternitate. Doresc să spun că, deşi mă declar în favoarea concediului de paternitate, sunt convins că o directivă ce are ca obiectiv protejarea sănătăţii mamelor nu este un instrument adecvat pentru introducerea acestui principiu. În discursul meu de deschidere am spus că partenerii sociali ajunseseră la un acord asupra concediului parental şi că ar fi logic să includem în acest acord posibilitatea concediului de paternitate. Din punctul meu de vedere, există, deci, şi alte instrumente în afara acestei directive. Cealaltă problemă a fost amendamentul 14, respectiv introducerea asigurărilor obligatorii. În acest sens, doresc să adaug că, deşi înţeleg argumentul, cred că nu este momentul să facem acest pas, în principal pentru că ar periclita posibilitatea de a ajunge la un compromis. Pe de altă parte, doresc să subliniez că propunerile noastre reprezintă un progres major, pentru că în prezent în unele state nu există posibilitatea de a adera la un astfel de sistem, nici măcar la cerere. Aceasta înseamnă că acum se va introduce o nouă obligaţie. În opinia mea, acesta este un exemplu tipic de armonizare ascendentă.
Astrid Lulling
raportoare. - (FR) Doamnă preşedintă, îmi pare rău că Comisarul dezaprobă amendamentul principal al raportului meu, sprijinit de toate grupurile politice, care solicită ca soţii şi partenerii recunoscuţi să beneficieze de aceeaşi protecţie socială ca şi liber-profesioniştii, în mod obligatoriu şi nu doar la solicitarea acestora. Experienţa dovedeşte că, dacă aceştia nu sunt obligaţi să contribuie la asistenţa socială, nu o fac, din acelaşi motiv regretabil pe care l-aţi menţionat, domnule comisar: costul.
Bineînţeles, protecţia socială costă bani, atât pentru liber-profesionişti cât şi pentru salariaţi. Dorinţa de a face economii pe seama contribuţiilor la asigurările sociale este o greşeală mare care trebuie evitată.
Bineînţeles, dacă, în cadrul unui stat membru, nu există protecţie socială pentru liber-profesionişti, nu putem solicita ca aceasta să devină obligatorie pentru partenerii acestora. Dar partenerii ar trebui să beneficieze de acest drept la cererea lor. Voi propune un amendament oral privind această situaţie, în acord cu domnul Cocilovo.
Permiteţi-mi să adaug câteva cuvinte despre protecţia maternităţii, deoarece poziţia noastră a fost înţeleasă greşit. Dacă dorim să consolidăm protecţia maternităţii prin prelungirea concediului de maternitate, nu trebuie să uităm că prelungindu-l la 18 săptămâni, dintre care doar o treime ar coincide cu cele şase săptămâni obligatorii care se iau după naştere, contravine obiectivului îmbunătăţirii protecţiei pentru sănătatea mamei şi a copilului.
Aşadar, după părerea noastră, cea mai bună soluţie ar fi şase săptămâni obligatorii şi o creştere la 20 de săptămâni pentru naşteri multiple şi alăptare. Să nu uităm problemele de recrutare şi promovare cu care se confruntă deja femeile aflate la vârsta procreării.
În ceea ce priveşte vârstă, este absurd să dorim ca taţii să beneficieze de acelaşi concediu ca şi femeile gravide. Bineînţeles, doamnă preşedintă, infertilitatea în creştere a bărbaţilor din Europa este îngrijorătoare, dar nu la fel de mult, după părerea mea, ca inechităţile permanente dintre bărbaţi şi femei privind împărţirea responsabilităţilor de familie, deoarece această inechitate este motivul pentru care femeile decid să nu aibă copii. În plus, nu vom rezolva problema demografică a Europei prin supra-protecţie, deoarece acest lucru face doar ca femeile să nu poată fi angajate.
Edite Estrela
Doamnă preşedintă, domnule comisar, sunt indignată de poziţia Comisiei Europene faţă de propunerea mea privind concediul de paternitate. Este o poziţie conservatoare şi inacceptabilă, care nu are legătură cu realitatea.
Domnule comisar, nu am vorbit despre concediul parental, ci despre concediul de paternitate. Acestea sunt două concepte diferite.
Dacă concediul de paternitate nu face parte din obiectivul acestei directive, de ce a propus Comisia extinderea bazei juridice şi de ce nu se bazează exclusiv pe articolul 137 referitor la protecţia sănătăţii? De ce a introdus Comisia articolul 141 din Tratatului CE referitor la promovarea oportunităţilor egale pentru bărbaţi şi femei?
Domnule comisar şi membri ai Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni, maternitatea şi paternitatea sunt valori sociale remarcabile care trebuie respectate şi armonizate. Concediul de paternitate şi de maternitate trebuie reunite în această directivă. Trebuie să ne gândim la copii, domnule comisar. Trebuie să ne gândim la bunăstarea copiilor deoarece, dacă aceştia sunt întreţinuţi de tatăl şi de mama lor de la o vârstă fragedă, dezvoltarea fizică şi psihologică a acestora poate fi îmbunătăţită în mare măsură.
În plus, domnule comisar, nu se poate să nu ştiţi că concediul de paternitate există deja în legislaţia naţională a multor state membre. Comisia doreşte, de fapt, să nu mai fie la curent cu realitatea care există deja în statele membre?
Sunt foarte surprinsă de această poziţie, domnule comisar. Este tocmai din această cauză şi anume aceea că instituţiile europene nu sunt la curent cu realitatea, că oamenii sunt distanţi. Cu siguranţă că acesta este motivul pentru care absenteismul este atât de ridicat.
Trebuie să le oferim cetăţenilor noştri motive să meargă la vot. Prin urmare, domnule comisar, trebuie să adoptăm o legislaţie care să le vină în ajutor. Dacă pot vedea că deciziile luate în Parlamentul European le îmbunătăţesc vieţile, cu siguranţă vor avea mai multe motive pentru a merge la vot luna următoare.
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Votul va avea loc miercuri, 6 mai, la ora 12.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Zita Gurmai  
în scris. - Chiar şi în timpul unei crize, tratamentul egal trebuie să ocupe un loc prioritar pe agenda politică. Femeile vor suferi de pe urma crizei actuale pe termen lung şi vor fi afectate în al doilea val de concedieri. Acestea vor trebui să facă faţă situaţiei lor sociale şi economice instabile şi a sarcinii tot mai grele de a jongla între câştigarea banilor şi responsabilităţile de îngrijire. În astfel de circumstanţe, nu putem permite ca femeilor să le fie luate drepturile.
Activitatea independentă este foarte importantă pentru femei, deoarece ar putea fi de mare ajutor în evitarea şomajului sau în mai buna conciliere a activităţii profesionale cu viaţa de familie. Astfel, femeile ar dispune de un instrument eficient pentru a contribui la dezvoltarea economiei. Femeile ar trebui să beneficieze de şanse egale de implicare în activităţile independente şi de înfiinţare a companiilor; sistemele de concediu de maternitate ar trebui să garanteze ca femeile liber-profesioniste să poată beneficia de acestea la fel ca şi salariaţii. În acelaşi timp, siguranţa şi sănătatea lucrătoarelor însărcinate şi a celor care au născut recent sau alăptează au o importanţă crucială.
Acest lucru nu numai că ajută Europa să nu piardă talentul şi prezenţa femeilor în cadrul forţei de muncă, ci contribuie şi la confruntarea provocării demografice actuale şi asigurarea dezvoltării fizice, emoţionale şi mentale sănătoase a copiilor.
Rovana Plumb  
în scris. Ca social-democrată şi mamă, susţin prezenta directivă deoarece abordează: sănătatea şi securitatea lucrătoarelor gravide, a celor au născut de curând sau care alăptează, aspecte legate de egalitatea de tratament, precum dreptul de a reveni la acelaşi loc de muncă sau la unul echivalent, dreptul la carieră, normele privind concedierea şi drepturile legate de contractul de muncă sau acordarea unui sprijin financiar mai important pe durata concediului.
În prezent, durata concediului de maternitate variază de la 14 săptămâni în câteva state membre la 28 de săptămâni în alte state membre, iar în unele cazuri de până la 52 de săptămâni, dintre care numai o parte este acoperită de remuneraţie. Astfel, consider că opţiunea de a extinde durata concediului de maternitate şi de a majora remuneraţia aferentă acestuia este o modalitate adecvată de a îmbunătăţi sănătatea şi securitatea femeilor, precum şi de a le permite concilierea obligaţiilor profesionale şi familiale, promovând astfel egalitatea de şanse între femei şi bărbaţi pe piaţa muncii.
Condiţiile de stres la locul de muncă pot avea influenţe asupra psihicului femeii însărcinate sau care a născut de curând şi, de aceea, este necesară promovarea unei abordări preventive, care să asigure realizarea unei evaluări adecvate a riscurilor la locul de muncă.
