Concluziile summitului din 7 mai 2010 şi ale reuniunii ECOFIN - Care este relevanţa politică a strategiei UE 2020 în contextul crizei financiare şi economice actuale? - Impactul crizei financiare şi economice asupra strategiei UE 2020 şi a guvernanţei acesteia - Care este relevanţa strategiei UE 2020 în contextul crizei financiare şi economice actuale? (dezbatere) 
Preşedinte
Următorul punct pe ordinea de zi este:
dezbaterea în comun privind mecanismele de consolidare a ordinii economice,
declaraţiile Consiliului şi Comisiei: Concluziile reuniunii la nivel înalt de la 7 mai 2010 şi ale reuniunii ECOFIN [2010/269(RSP)],
întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Consiliului şi Comisiei: Care este relevanţa politică a strategiei UE 2020 în contextul crizei financiare şi economice actuale? - B7-0213/2010), - B7-0214/2010),
întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Consiliului: Impactul crizei financiare şi economice asupra strategiei UE 2020 şi a guvernanţei acesteia - B7-0301/2010),
întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Consiliului şi Comisiei: Relevanţa politică a strategiei UE 2020 în contextul crizei financiare şi economice actuale - B7-0219/2010), - B7-0220/2010).
Diego López Garrido
Dle Preşedinte, toată lumea ştie că trăim o perioadă de turbulenţe financiare excepţionale. Aceasta este situaţia de mai multe luni, însă nu îşi are originile în timp într-un moment de acum câteva luni, ci de acum câţiva ani, când a apărut criza de pe piaţa creditelor ipotecare de tip "subprime" în Statele Unite ale Americii.
Prin urmare, originea a fost reprezentată de o criză financiară în sectorul privat al sistemului financiar, care a avut urmări rapide legate de afectarea economiei reale sub forma unei depresiuni grave, care, mai precis, reprezenta o recesiune profundă. Aceasta a implicat o scădere a producţiei şi o creştere semnificativă a şomajului, care s-a dovedit deosebit de gravă în acele ţări în care sectorul imobiliar şi sectorul construcţiilor de locuinţe deţineau o pondere semnificativă.
A existat o reacţie imediată din partea statelor membre şi a băncilor centrale, care viza prevenirea colapsului sistemului financiar, existând, de asemenea, o reacţie şi în legătură cu economia reală.
Desigur, această reacţie a avut consecinţe pentru economiile publice şi finanţele publice. Acum nu mai este vorba despre finanţele private, ci despre finanţele publice. În primul rând, a existat o criză de stabilitate financiară a conturilor publice, drept consecinţă a deficitelor marcate.
A existat, de asemenea, o criză a obligaţiunilor de stat. Acestea au ieşit la suprafaţă în ultimele luni, încurajate de acţiunile pieţelor foarte volatile, care uneori au fost în mod clar speculative. Aceste acţiuni au determinat, de asemenea, o creştere semnificativă a dobânzii pe care o solicită pieţele din partea statelor membre atunci când acestea urmează să emită obligaţiuni. Mai mult, acest lucru a afectat în mod cert întreaga zonă euro şi, prin urmare, a devenit o problemă care nu afecta numai una, două sau trei ţări, ci stabilitatea întregii zone euro.
Aceasta este situaţia. Acestea sunt evenimentele sau diagnosticarea faptelor de care a ţinut seama Uniunea Europeană pentru a reacţiona şi a acţiona ca răspuns la aceste lucruri şi consider că UE a acţionat corect în cursul acestei perioade. Este posibil ca luarea deciziilor să fi părut lentă. Este posibil ca uneori luarea deciziilor să fi părut exasperant de lentă, însă s-au obţinut rezultatele corecte, rezultatele acţiunii prudente din partea UE şi, mai important, ale acţiunii coordonate a UE.
Deşi poate părea că diferite măsuri ne împiedică să vedem ansamblul, consider că UE a stabilit o strategie adecvată circumstanţelor, care trebuie să includă anumite măsuri pe termen scurt şi să vizeze în mai mare măsură un termen mediu şi lung, având în vedere că este vorba despre a preveni reapariţia unei astfel de crize.
După cum am afirmat deja, măsurile pe termen scurt implică o injecţie de bani publici şi coordonare din partea Uniunii Europene: ceea ce este cunoscut sub numele de Planul european de relansare economică, susţinut de Comisie; un plan care coordonează această acţiune imediată, acest tratament de şoc pe care îl adoptă statele membre pentru a limita - dar nu pentru a face să dispară - pagubele aduse de această criză masivă.
O manifestare a acestei acţiuni pe termen scurt este, fără îndoială, ajutorul acordat Greciei, care fusese avertizată deja de Comisie cu mai multe luni înainte cu privire la situaţia dificilă a conturilor sale publice. Consiliul a adresat o serie de recomandări Greciei în legătură cu articolul 126 aliniatul (9) din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, iar Consiliul şi Comisia monitorizează evoluţiile din ţară.
Recomandările nu privesc numai lichiditatea conturilor sale publice, ci şi reformele structurale ale sistemului de pensii şi necesitatea de a întreprinde reforme în sistemul de sănătate. Apoi a urmat data de 23 aprilie, când a fost adoptat mecanismul de acţiune cu privire la Grecia. Ieri s-a manifestat pentru prima dată acest mecanism, ţările UE trimiţând Greciei fonduri prin sistemul acestui mecanism convenit.
Prin urmare, aceasta este prima expresie a acestei acţiuni pe termen scurt, care este esenţială atunci când un stat membru se confruntă cu dificultăţi grave, cum este cazul Greciei.
Fireşte, de asemenea pe termen scurt - iar acest lucru a fost exprimat foarte clar în întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată de dl Daul, dl Verhofstadt, dl Schultz şi alţii - trebuie să avem o strategie care să ne scoată din criză. Aceasta trebuie să fie o strategie măsurată, controlată şi, bineînţeles, trebuie să vizeze evitarea dificultăţilor foarte grave legate de conturile publice, însă trebuie, de asemenea, să păstreze obiectivul creşterii.
Cu toate acestea, evident, o strategie pe termen scurt nu este suficientă. Trebuie să luăm şi măsuri pe termen mediu şi lung. Există probleme structurale în economia europeană; probleme structurale cărora li s-a datorat, până la urmă, slăbirea Europei în faţa situaţiei deosebit de volatile a turbulenţei financiare extreme.
Uniunea Europeană ia şi sugerează măsuri pe termen mediu şi lung, ceea ce este important de subliniat. Acesta este cazul în primul rând deoarece acestea vor răspunde la tipul de criză care a apărut ca rezultat al acestei situaţii economice grave, care afectează întreaga UE şi, în special, sistemul zonei euro. Pentru a putea răspunde crizei din sectorul financiar, Uniunea Europeană a planificat o serie de măsuri care urmează să fie dezbătute în Parlament în următoarele câteva zile: un pachet de supraveghere, care sper că va fi adoptat cât mai curând posibil. Sper, de asemenea, că Parlamentul şi Consiliul vor ajunge la un acord în această privinţă. Ca parte a acestui pachet sau în legătură cu acesta, Consiliul Afaceri Economice şi Financiare (Ecofin) a adoptat ieri o măsură: reglementarea privind fondurile speculative, fondurile alternative sau fondurile cu risc înalt. Mă refer la întrebarea adresată de dna Harms şi dl Cohn-Bendit, care au accentuat foarte mult acest aspect.
Perspectiva acţiunii în cadrul G20 trebuie luată, de asemenea, în considerare, punându-se în aplicare, de asemenea, ceea ce a fost convenit în cadrul G20.
În plus, am afirmat că Uniunea Europeană prezintă puncte slabe structurale şi că este nevoie de reforme structurale. Strategia Europa 2020 vizează acest lucru şi se bazează pe angajamentul statelor membre de a aborda anumite obiective printr-o serie de orientări integrate. Aceste orientări vor fi însoţite, de asemenea, de planuri naţionale, care vor fi concepute sub forma a ceea ce este cunoscut sub numele de planuri de reformă. Trebuie spus şi că, alături de strategia Europa 2020, acţiunea pe care o va adopta Comisia în ceea ce priveşte ansamblul sistemului de producţie este, de asemenea, importantă. În Comunicarea sa din 12 mai, aceasta a propus coordonarea politicilor economice.
Prin urmare, strategia Europa 2020 este un mod de a răspunde la problema de fond a sistemului economic productiv, prevenind existenţa acestor puncte slabe fundamentale în sistem în viitor şi transformând sistemul economic al Uniunii într-unul competitiv şi productiv. Acesta reprezintă, de asemenea, un mod de a viza obiectivele valorii adăugate tehnologice, ţinând seama de impactul social şi, prin urmare, de nevoia de specializare pe piaţa muncii, încadrarea în muncă, precum şi combaterea schimbărilor climatice.
Cu toate acestea, nu este o problemă numai cu sistemul financiar privat, cu structura de producţie şi, în mod esenţial, cu sectorul privat: există o problemă legată de conturile publice, pe care se concentrează, de asemenea, un alt aspect al măsurilor UE pe termen mediu şi lung. Acestea sunt măsurile din propunerea Comisiei din 12 mai, pe care Consiliul Ecofin a început s-o dezbată ieri şi va continua să o dezbată. Aceste măsuri vizează menţinerea disciplinei bugetare, garantarea respectării Pactului de stabilitate şi de creştere şi stabilirea de măsuri pentru soluţionarea şi prevenirea crizelor.
În acest sens, a fost creat un grup de acţiune care se va reuni pentru prima dată vinerea aceasta, 21 mai, fiind prezidat de preşedintele Van Rompuy. Obiectivul acestuia îl constituie disciplina bugetară şi va folosi Documentul Comisiei privind coordonarea politicilor economice şi bugetare, prezentat de dl comisar Rehn.
Acest lucru are legătură cu toate măsurile pe termen mai lung, printre care trebuie să includem, de asemenea, dezbaterea care începe în UE cu privire la impozitul asupra beneficiilor din sectorul financiar şi la impozitul despre care până şi G20 a început să discute, şi anume impozitul asupra tranzacţiilor financiare, care este la rândul său dezbătut în cadrul UE. Acest lucru a fost subliniat de dna Harms şi de dl Cohn-Bendit în întrebarea dumnealor.
Cu privire la acest subiect, trebuie spus că toate instituţiile Uniunii Europene lucrează în această direcţie. Subiectul a fost discutat în cadrul Consiliului European din decembrie anul trecut. Fondului Monetar Internaţional i s-a atribuit sarcina de a desfăşura un studiu privind un impozit asupra tranzacţiilor financiare internaţionale. S-a discutat în cadrul Consiliului European din martie, Comisia a făcut propunerea la 1 aprilie şi s-a discutat, de asemenea, în cadrul Consiliului Ecofin.
Aceasta constituie, de asemenea, o altă măsură care va fi discutată cu siguranţă în cadrul G20 şi care este de cea mai mare importanţă; acestea sunt ceea ce am numit măsuri pe termen mediu şi lung propuse de UE. Ieri, de exemplu, la reuniunea la nivel înalt UE-America Latină de la Madrid, a fost propusă şi o reformă a sistemului financiar. Cu alte cuvinte, Uniunea Europeană ridică aceste aspecte la toate forumurile la care participă.
Pe scurt, dle Preşedinte, se iau măsuri şi există condiţii pentru a ne îndrepta spre ceea ce a fost descris drept guvernanţa economică a Uniunii. Consiliul European joacă un rol activ în acest sens, alături de Comisie şi Parlament, în calitate de organism legislativ şi de control.
Aşadar, considerăm că putem afirma - în încheiere, dle Preşedinte - că este adevărat că criza a demonstrat clar deficienţele uniunii monetare europene în absenţa uniunii economice, care este prevăzută în tratate, dar care nu există în realitate. Am rămas într-o uniune monetară, dar nu ne îndreptăm spre o uniune economică. Aceste măsuri adoptate pe termen scurt, mediu şi lung de către UE conduc în mod cert Uniunea pe calea unei uniuni economice.
Criza ne-a slăbit economiile şi a pus la încercare Uniunea, dar nu a distrus-o, nu a divizat-o. Uniunea Europeană a reacţionat şi uneori am simţit că a făcut acest lucru prea încet, însă a acţionat ferm. Uneori a părut ezitantă, însă a fost unită, iar răspunsul său a fost corect şi adecvat faţă de provocările cu care ne confruntăm pe moment.
Sper ca acest pas în direcţia guvernanţei economice europene, în direcţia unei reacţii unite la această criză, din partea UE, să fie consolidat de Consiliul European din iunie. Prin urmare, sper, de asemenea, că acesta va elabora în mod adecvat poziţia comună a UE pentru reuniunea extrem de importantă a G20 de la Toronto cu privire la reglementarea sistemului financiar şi pentru dezbaterea importantă cu privire la impozitarea tranzacţiilor financiare internaţionale.
Olli Rehn
membru al Comisiei. - Dle Preşedinte, salut această dezbatere privind răspunsul la criză al Uniunii Europene şi privind provocările imediate şi pe termen lung ale guvernanţei economice, cu care ne confruntăm. Voi începe cu provocările imediate şi răspunsul la criză.
Acum zece zile, Uniunea Europeană a luat decizii îndrăzneţe şi necesare în vederea protejării stabilităţii financiare în Europa. A fost un răspuns dublu la criza agravată, care s-a transformat într-o provocare sistemică faţă de moneda euro. A fost un răspuns pe care l-aş numi pact de consolidare.
Mai întâi, am convenit asupra unui mecanism european de stabilitate financiară care furnizează o facilitate de garanţie financiară de până la 500 de miliarde de euro, care va fi suplimentată prin finanţare FMI în raport de 2:1. În al doilea rând, am convenit să accelerăm consolidarea fiscală în acele state membre în care aceasta este necesară în mod urgent.
Prin aceste decizii, Europa a prezentat un pachet credibil, care arată cetăţenilor noştri, pieţelor şi întregii lumi că vom apăra euro - moneda noastră comună - cu orice preţ.
Nu facem acest lucru de dragul forţelor mistice ale pieţei, ci în scopul creşterii durabile şi a creării de locuri de muncă în Europa, asigurându-ne că ameninţările la adresa stabilităţii financiare nu opresc redresarea economică aflată acum în desfăşurare - chiar dacă aceasta este încă modestă şi fragilă. Aceasta este responsabilitatea noastră în ceea ce-i priveşte pe cetăţenii noştri, iar noi o îndeplinim în termeni concreţi. Ieri, coordonând şi gestionând în numele statelor membre ale zonei euro, Comisia a acordat 14,5 miliarde de euro Greciei, pe care FMI le-a suplimentat cu 5,5 miliarde de euro. Am afirmat că vom fi pregătiţi să îndeplinim nevoile imediate de refinanţare şi ne-am ţinut de cuvânt la timp.
Desigur, toate acestea sunt condiţionate de punerea în aplicare deplină şi completă a programului conceput de Comisie împreună cu guvernul elen, în colaborare cu BCE şi FMI.
Banca Centrală Europeană a luat, de asemenea, măsuri extraordinare pentru gestionarea atacurilor asupra monedei euro la care am fost martori recent. Mai mult decât atât, statele noastre membre au înţeles importanţa capitală a consolidării fiscale în scopul asigurării durabilităţii finanţelor publice şi, în acest mod, a condiţiilor preliminare pentru creşterea economică durabilă.
Săptămâna trecută, Spania şi Portugalia au prezentat noi măsuri de consolidare fiscală, care sunt importante şi dificile, însă, în acelaşi timp, reprezintă paşi necesari pentru a reduce escaladarea deficitelor publice în 2010 şi 2011. Comisia va prezenta o evaluare cuprinzătoare a adecvării noilor obiective şi măsuri, pe parcursul următoarelor două săptămâni.
Permiteţi-mi să subliniez că o reducere mai rapidă a deficitului public reprezintă, într-adevăr, o componentă esenţială a pachetului de stabilitate financiară convenit la 10 mai de Ecofin. La fel de important este ca ambele ţări să adopte reforme structurale care să contribuie la dezvoltarea potenţială crescută, în special reforme ale pieţelor muncii şi ale sistemelor de pensii.
Deşi consolidarea fiscală accelerată rămâne o prioritate imediată în întreaga Europă, în acelaşi timp este necesar să ne coordonăm politicile economice şi fiscale, aplicând diferenţierea între statele membre. Cu alte cuvinte, eforturile legate de întărirea fiscală trebuie diferenţiate în funcţie de spaţiul fiscal şi de vulnerabilitatea economică.
Ţările cu spaţiu fiscal redus sau fără spaţiu fiscal vor trebui să ia măsuri din timp şi să le accelereze, în timp ce altele cu spaţiu fiscal mai bun ar trebui să-şi păstreze politica fiscală mai puţin restrictivă în vederea creşterii economice şi a creării de locuri de muncă în Europa.
Desigur, ar fi o greşeală să ne oprim eforturile în acest punct. Să ne amintim că în primii 10 ani, moneda euro a reprezentat o poveste de succes: acesta a fost punctul de plecare. Însă criza ne-a arătat că trebuie să fim conştienţi de deficienţele sistemice. Presiunea inter pares nu a fost destul de dură, perioadele bune nu au fost folosite pentru a reduce datoria publică, iar dezechilibrele economice au fost ignorate.
Acesta este motivul pentru care săptămâna trecută, la 12 mai, Comisia a prezentat un set ambiţios de propuneri pentru întărirea guvernanţei economice în Europa. Dorim să consolidăm supravegherea bugetară preventivă, să abordăm dezechilibrele macro-economice şi să stabilim un cadru permanent şi robust pentru gestionarea crizei. Mă bazez pe sprijinul Parlamentului pentru aceste propuneri importante. Acestea reprezintă baza succesului strategiei Europa 2020 în următorii ani.
Propunerile noastre se bazează pe două principii. Primul: este mai bine să previi decât să corectezi - ca să nu mai spunem "să laşi situaţia să escaladeze într-o criză”, după cum am văzut. Al doilea: o supraveghere fiscală mai puternică trebuie însoţită de o supraveghere macro-economică mai largă, care să ajungă la rădăcinile şi originile dezvoltării economice durabile.
Propunerile noastre sunt compuse din trei blocuri de temelie. În primul rând, trebuie să consolidăm atât aspectul preventiv, cât şi pe cel corectiv ale Pactului de stabilitate şi creştere. Elementul cheie al consolidării guvernanţei economice îl constituie coordonarea în avans a politicii fiscale, pentru a asigura respectarea de către bugetele naţionale a politicilor şi obligaţiilor europene convenite de comun acord, astfel încât acestea să nu supună riscului stabilitatea zonei euro ca întreg şi pe cea a celorlalte state membre.
Permiteţi-mi să fiu foarte clar cu privire la acest aspect: acest lucru nu va însemna verificarea bugetelor naţionale linie cu linie. Nu avem nici intenţia, nici resursele pentru a face acest lucru. În schimb, va însemna analizarea şi evaluarea reciprocă a orientărilor bugetare în ansamblu şi a soldului fiscal înainte de depunerea proiectelor de buget naţionale de către guverne Parlamentului care deţine dreptul legal, pe baza tratatului şi a pactului, pentru ca UE să facă recomandări şi să solicite măsuri corective din partea statelor membre în cauză.
Unii au criticat acest lucru, spunând că reprezintă o încălcare a suveranităţii parlamentare. Eu însumi sunt un fost deputat într-un parlament naţional şi în Parlamentul European şi sunt pe deplin conştient de sensibilităţile competenţelor fiscale parlamentare. Totuşi, oricine poate vedea că acest lucru nu înseamnă încălcarea democraţiei sau a suveranităţii parlamentare, ci asigurarea că statele noastre membre respectă aceleaşi norme asupra cărora au hotărât anterior: cu alte cuvinte, să şi pună în aplicare ceea ce au hotărât.
Trebuie să oferim o dimensiune cu adevărat europeană elaborării politicii economice în Europa: nu este suficient să examinăm numai retrospectiv decizii internaţionale. În UE, în special în zona euro, ştim prea bine că deciziile naţionale au impact dincolo de graniţele naţionale şi, prin urmare, va trebui să existe coordonare la nivel european înainte de luarea respectivelor decizii naţionale.
A doua piatră de temelie este trecerea de la supravegherea bugetară la o supraveghere mai vastă şi mai profundă, în vederea abordării dezechilibrelor macroeconomice. De ce este important acest lucru? Diferenţele de competitivitate şi decalajul dintre ţările cu excedent şi cele cu deficit din zona euro s-au mărit în ultimii 10 ani. Acest lucru a constituit rădăcina şi originea motivului pentru care criza financiară a lovit UE atât de puternic, şi în special unele dintre statele noastre membre. Ar trebui să prevenim şi să abordăm problemele care apar, înainte ca acestea să escaladeze într-o criză.
Prin urmare, propunem să definim indicatori şi repere de evaluare, să convenim praguri de alertă şi să furnizăm recomandări şi avertizări din timp, dacă este necesar. Aceşti indicatori ar putea include, de exemplu, tendinţe ale productivităţii, costuri unitare ale forţei de muncă şi evoluţii ale conturilor curente.
Este evident că aceasta nu înseamnă că dorim să slăbim performanţele la export ale vreunei ţări; desigur că nu. În schimb, vizează reechilibrarea creşterii economice în Europa, în ansamblu. Trebuie să consolidăm competitivitatea exportului acolo unde este necesar, iar cererea internă acolo unde este necesar şi posibil. Acesta este modul de acţiune ca o echipă europeană, în beneficiul întregii Europe.
În al treilea rând, trebuie să transmitem un mesaj clar oricui urmăreşte zona euro, că nu vom fi învinşi niciodată. Pentru a descuraja pe oricine chiar şi de la a ne pune la încercare puterea, avem nevoie de un cadru permanent şi robust de gestionare a crizei pentru statele membre ale zonei euro. Mecanismul temporar stabilit la 10 mai este un pas îndrăzneţ în această direcţie, însă pe termen mediu spre lung, Comisia va propune un mecanism cu caracter permanent, care să facă obiectul unei condiţionalităţi politice stricte şi, desigur, care să ţină cont de lecţiile experienţei recente. Da, trebuie să evităm pericolele morale. De aceea trebuie să facem mecanismul atât de neatractiv, încât niciun lider sau nicio ţară să nu fie tentate să recurgă voluntar la acesta. Însă experienţa recentă a arătat că este mai bine să existe o brigadă de pompieri pregătită pentru un foc de paie, decât să se înceapă crearea acesteia abia când a luat foc toată pădurea. Este mai bine să fim siguri decât să regretăm.
În încheiere, aceste propuneri ale Comisiei pun bazele unui salt temporal către guvernanţa economică în Europa, însă doresc, de asemenea, să vă atrag atenţia asupra unei alte decizii extrem de importante - în aceeaşi zi în care am propus aceste măsuri - şi anume propunerea ca Estonia să devină membră a zonei euro, pe baza meritelor proprii. Pentru a vă furniza o cifră: în timp ce nivelul mediu al îndatorării în Europa se situează, în acest moment, la aproximativ 75 %, în Estonia acesta este de aproximativ 7,5 % - nu 75 %, ci 7,5 % - pe o bază durabilă.
Această propunere transmite tuturor un semnal important, legat de faptul că zona euro va suporta presiunea cu încredere în sine, iar politicile economice şi fiscale durabile vor da roade pentru statele membre. În cele din urmă, iniţiativele Comisiei, odată adoptate, vor conduce la o accentuare substanţială a guvernanţei economice în Europa şi la o lărgire prudentă a zonei euro. Aşadar, este momentul să dăm viaţă "E”-ului din UEM (Uniunea Economică şi Monetară).
Joseph Daul
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, Europa a reacţionat în sfârşit. Şefii de stat şi de guvern au început, în sfârşit, să abordeze problemele, hotărând acum 10 zile cu privire la un plan de sprijin pentru moneda noastră, euro. Este vorba despre un plan care reflectă corect nivelul solidarităţii europene, contrazicându-i astfel pe toţi cei care s-au îndoit de aceasta, dar care este încă neadecvat şi trebuie însoţit de măsuri de reducere a deficitelor bugetare naţionale şi de măsuri în vederea ajungerii la un acord între cele 27 de state cu privire la bugetele sociale şi fiscale. Cred că toată lumea susţine acest lucru în această dimineaţă, iar noi toţi am susţinut acest lucru în ultimele două săptămâni. Haideţi să-l punem în practică acum! Acest plan a fost finalizat miercurea trecută prin decizia Comisiei, pe care o salut, de a întări puternic supravegherea şi punerea în aplicare a unui pact de stabilitate.
Doamnelor şi domnilor, nu vom ieşi din impas dacă nu vor fi puse în aplicare toate aceste măsuri. Nu vom ieşi din impas dacă nu vom avea curaj politic, deoarece măsurile pe care ar fi trebuit să le luăm deja colectiv, la nivelul UE şi individual, la nivel naţional, vor trebui luate acum. Acest lucru se aplică atât guvernelor de dreapta, cât şi celor de stânga. Îmi pare foarte rău că socialiştilor germani le-a lipsit acest curaj când au votat în Bundestag cu privire la planul de ajutor european.
Trebuie să învăţăm o lecţie din toate acestea. Prima lecţie: trebuie să cunoaştem starea reală a conturilor publice naţionale aşa cum cunoaştem starea reală a conturilor publice ale UE. Solicit Comisiei să depună eforturi pentru a asigura acest lucru şi să pedepsească, nu doar să critice timid, orice stat care nu îşi îndeplineşte această obligaţie. După cum bine ştim, tuturor le este teamă de zonele cu restricţii de viteză, tuturor le este teamă de sancţiuni, de numărul de puncte de pe permisul de conducere, atunci când se află pe şosea. Aşa suntem construiţi, prin urmare trebuie să existe sancţiuni. Acest lucru reprezintă alfa şi omega ale oricărei politici serioase în acest domeniu.
A doua lecţie: cele 27 de state trebuie să se concentreze asupra politicilor lor bugetare într-un stadiu incipient al procesului. Comisia a solicitat acest lucru săptămâna trecută. Eu personal am solicitat acest lucru în Parlament cu câteva săptămâni în urmă. Ştiu că statele membre sunt iritate când le cerem să facă reduceri, însă trebuie să se obişnuiască să fie iritate de acum încolo dacă vor continua să-şi trateze finanţele publice ca şi când ar trăi pe o insulă pustie, ca şi când nu ar fi conectate unele la altele printr-o monedă şi, prin urmare, printr-o disciplină comună necesară.
Mai mult, ceea ce este valabil pentru bugetele naţionale este valabil, de asemenea, pentru politica socială şi fiscală. Încă o dată, înţeleg supărarea unora dintre compatrioţii noştri când li se cere să facă sacrificii pentru alţii care muncesc mai puţin şi se pensionează mai devreme. Nici acest lucru nu poate continua. Aceasta este a treia lecţie pe care am învăţat-o din această criză. Euro va fi viabil numai dacă ne acordăm colectiv resursele de a-l face viabil. Nu-l putem contrazice pe consilierul financiar al preşedintelui Obama, dl Volcker, care a afirmat că este posibil ca euro să intre în colaps dacă nu ne schimbăm cultura şi comportamentul. Trebuie să privim dincolo de considerentele naţionale, spre considerente europene. Trebuie să trecem de la politici pe termen scurt, menite să împiedice scăderea cu câteva puncte în sondajele de opinie ale guvernelor naţionale, la planuri pe termen mediu şi lung, care sunt solicitate şi de întreprinzători, astfel încât să poată investi şi recruta.
Grupul meu îndeamnă Europa să se trezească. Îndeamnă Comisia să îşi facă treaba, şi anume să aplice tehnica "recompensă şi pedeapsă” cu statele membre. Să le recompenseze financiar pe cele care-şi pun în ordine finanţele publice şi să le sancţioneze pe cele care refuză să facă acest lucru!
Dle Rehn, Comisiei nu trebuie să îi fie teamă să facă acest lucru. Ar fi în interesul europenilor şi al statelor membre. Problema principală a concetăţenilor noştri, ridicată în prezent la toate întâlnirile noastre, este dacă economiile lor sunt încă în siguranţă. Îi înţeleg pe aceşti cetăţeni care au muncit toată viaţa ca să aibă câteva economii. Astfel că aceasta este prima asigurare pe care trebuie să le-o oferim: că economiile lor sunt protejate. Ceea ce trebuie întreprins de către Comisie este destul de simplu; a fost creată în acest scop.
Numai în acest context, doamnelor şi domnilor, va avea sens strategia 2020. Numai dacă suntem din nou serioşi în privinţa scopului, dacă acţionăm colectiv cu privire la conturile publice, vom putea câştiga bătălia şomajului, educaţiei, formării, cercetării şi inovării. Am afirmat acest lucru ieri şi îl afirm în fiecare zi: dacă trebuie făcute economii în toate statele noastre membre, atunci şi noi, ca deputaţi în Parlament şi funcţionari publici europeni, va trebui să conducem prin exemplu, altfel nu vom avea credibilitate.
Aceasta este tot ce am de spus şi încă sper - am trecut prin câteva crize foarte grave şi foarte profunde - că această criză poate servi măcar ca un nou punct de plecare pentru Europa şi cetăţenii acesteia.
Martin Schulz
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, această dezbatere are loc în contextul unei situaţii foarte grave, care reprezintă o ameninţare la adresa Uniunii Europene. Avem decenii de ideologie laissez-faire în spate, iar acestea au fost decenii în care oricine a pus la îndoială presupusa superioritate a sistemului economic capitalist a fost ridiculizat. Acest sistem economic ne-a dus la cea mai profundă criză financiară, economică şi a încadrării în muncă, precum şi la cea mai profundă criză legată de moralitatea şi legitimitatea instituţiilor, de la sfârşitul celui de-Al Doilea Război Mondial.
Acest sistem este greşit. Într-o anumită măsură este imoral, fiind, de asemenea, distorsionat. Doresc să vă dau un exemplu, deoarece mulţi dintre cetăţenii noştri nu înţeleg jargonul folosit. Ce înseamnă de fapt tranzacţionarea swap-urilor pe riscul de credit şi a asigurărilor pentru pierderile din credite? Înseamnă că ţi se poate emite o poliţă de asigurare care poate fi cumpărată sau vândută ca o marfă. Voi prezenta acest lucru în termeni practici. Sunt sigur că drăguţa fermă în proprietatea dlui Daul este acoperită de o poliţă de asigurare împotriva incendiilor. Dacă eu, Martin Schultz, pot cumpăra poliţa de asigurare şi dacă primesc plata asigurării în locul său când arde casa, atunci am nevoie doar de cineva, de exemplu dl Cohn-Bendit, care să fie pregătit să dea foc casei şi devin un om bogat.
Acesta este un sistem distorsionat. Ar trebui abolit, iar aceste practici ar trebui interzise. Acestea sunt exact mecanismele pe care le discutăm, iar exemplele din viaţa reală nu sunt amuzante. Unul este legat de fondul de pensii al sindicatului profesorilor din California, care a vrut să cumpere o linie aeriană germană prin intermediul unui fond speculativ. Fondul de pensii nu a reuşit, însă a cumpărat altceva. Cu toate acestea, fondul de pensii a dat faliment. Acest lucru a ruinat o întreagă generaţie de profesori, care contribuiau la fond de 40 de ani. Aceasta este realitatea acestui sistem economic, care acum a ajuns la limită şi trebuie ţinut strâns în lesă.
Acum este rândul guvernelor. Aşa aţi afirmat, dle López Garrido şi dle Rehn. Toate bune şi frumoase, însă noi suntem cei care reacţionăm, noi suntem cei care am fost determinaţi să acţionăm şi, după părerea mea, reacţionăm mult prea târziu. Ar fi trebuit introduse reglementări în multe domenii într-o fază mult mai timpurie, iar noi am solicitat adesea acest lucru în acest Parlament. Acum emitem reglementări pentru fondurile speculative, dar când se va constitui Agenţia Europeană de Rating? Chiar este normal ca o agenţie americană de rating, exact în momentul în care speculaţiile împotriva Greciei au atins apogeul, să-şi îndrepte atenţia asupra următoarei ţinte şi să coboare ratingul Portugaliei? Ce tip de instituţii sunt acestea care pot decide soarta unor întregi naţiuni? Acestea trebuie controlate şi reglementate. Însă acest lucru nu ar fi trebuit să se întâmple acum. Ar fi trebuit să se întâmple acum mulţi ani, iar noi l-am solicitat acum mulţi ani, însă solicitările noastre au fost respinse. Au fost respinse de aceleaşi guverne care astăzi susţin că gestionează această criză.
(Proteste)
Dle Langen, ştiu că urmează să depuneţi un amendament în această după-amiază pentru a vă asigura că Parlamentul nu este în sesiune în timpul carnavalului din Germania. Acesta este un lucru bun. Chiar aşa se întâmplă când sunteţi aici, este carnaval de fiecare dată când Parlamentul este în sesiune. Chiar îmi pare rău.
Avem deficite structurale în UE, pe care instituţiile trebuie să le soluţioneze. Se presupune că am fi creat o uniune economică şi monetară. Însă realitatea este că avem o uniune monetară, însă nu şi o uniune economică. În Europa avem un amalgam de politici economice. Un număr de 16 state suverane nu îşi coordonează politicile economice, dintre care unele sunt inconsecvente cu altele, într-o zonă a unei monede unice. Acest lucru reprezintă un risc enorm. Arnold Schwarzenegger şi frumosul său stat California sunt în faliment, însă acest lucru nu afectează dolarul deloc, deoarece politica economică a Californiei face parte din zona monedei unice a Statelor Unite. Dacă 2,8 % din produsul intern brut al zonei euro este supus riscului, cum este cazul Greciei, aici se va produce o criză gravă. Trebuie să scăpăm de acest deficit, de aceea avem nevoie de guvernanţă economică. Oricine se mai opune acestui lucru nu a auzit focurile de avertisment.
Ne aflăm în mijlocul unei crize extrem de grave a legitimităţii. Oamenii îşi dau seama că acest sistem economic a eşuat şi nu mai au încredere în el. Au văzut că instituţiile naţionale şi internaţionale sunt conduse de acest sistem şi, prin urmare, nu mai au încredere nici în instituţii. În această fază, multe persoane revin la adăpostul retoricii naţionale în faţa acestei provocări globalizate, europenizate. Această contradicţie pe trei axe între criza de încredere în sistemul nostru economic şi în instituţiile noastre de stat şi adoptarea unei abordări naţionale din partea multor instituţii de stat, în loc de identificarea de soluţii în cadrul structurilor internaţionale, reprezintă un amalgam care supune riscului UE ca întreg.
Prin urmare, avem nevoie de guvernanţă economică şi avem nevoie, de asemenea, în final, de puterea de a pune în aplicare propriile reglementări. În cele din urmă, dl Daul, care conduce grupul ce include reprezentanţii Nea Dimokratia ar trebui să fie mai reţinut în exprimarea criticilor la adresa altor partide.
Guy Verhofstadt
Dle Preşedinte, cred că nici retorica naţionalistă, nici cea marxistă nu ne vor furniza soluţiile de care avem nevoie pentru criza prin care trecem.
(Aplauze)
Ceea ce se întâmplă în prezent, dle Preşedinte, nu este, după părerea mea, o criză monetară în Uniune, nu este nici măcar o criză a monedei noastre unice; este, mai degrabă, o criză a guvernanţei UE. Aceasta este situaţia în care ne aflăm în acest moment. Aş spune chiar că este o criză născută din convingerea obsesivă a statelor membre că pot rezolva problemele Europei prin intermediul abordării lor interguvernamentale, pe când o zonă monetară, dle Preşedinte, trebuie guvernată printr-o metodă unică, prin metoda comunitară, pe baza interesului european şi nu printr-un sindicat al intereselor naţionale, exact ceea ce sunt Consiliul European şi Consiliul Uniunii Europene, prin însăşi natura lor.
Prin urmare, din punctul meu de vedere, doresc să transmit trei mesaje în cadrul dezbaterii din această dimineaţă. Primul mesaj, dle López Garrido, este adresat Consiliului. Poate am putea cere preşedinţiei spaniole să invite membrii Consiliului să arate puţină discreţie în legătură cu criza euro, deoarece, de câte ori este găsită o soluţie pentru a ajuta moneda euro, vreun şef de stat şi de guvern se simte obligat să iasă în faţă şi să ţină un discurs, sabotând, de fapt, soluţia găsită. Prin urmare, cred că primul lucru care trebuie solicitat Consiliului este să fie puţin mai discret şi să lase Comisia şi Banca Centrală Europeană să vină cu soluţii.
Al doilea mesaj este pentru Comisie. Dle Rehn, cred că aţi luat decizii curajoase miercurea trecută, care reprezintă un pas în direcţia bună, însă Comisia trebuie să meargă mai departe. Prin urmare, pentru moment avem un grup de lucru. Acest grup de lucru al Consiliului se va reuni pentru prima dată, pentru a veni cu soluţii, cam în octombrie sau spre sfârşitul anului. După părerea mea, este mult prea târziu. Depinde de Comisie, care are dreptul la iniţiativă, să elaboreze un pachet general ambiţios în săptămânile şi lunile următoare. Trebuie întreprinse aceste lucruri. Nu trebuie să aşteptăm ca un grup de lucru al Consiliului să ne spună ce trebuie făcut; ţine de Comisie să aibă această iniţiativă. depinde de Comisie să elaboreze un pachet cuprinzător, pe care îl va prezenta Consiliului şi Parlamentului şi care va cuprinde, după părerea mea, patru elemente.
În primul rând, consolidarea Pactului de stabilitate şi de creştere. Acest lucru înseamnă, de fapt, sancţiuni; eu personal sunt în favoarea ideii dlui Rehn şi sper că toată lumea este. Dumnealui afirmă că, în baza acestui pachet, Comisiei ar trebui să-i revină sarcina de a evalua bugetele înainte de a fi aprobate de parlamentele naţionale. Nu este o chestiune de subsidiaritate sau de lipsă a subsidiarităţii; este o chestiune de loialitate faţă de Pactul de stabilitate şi creştere şi faţă de euro. Nu putem spune, pe de o parte, că suntem membri ai acestui Pact de stabilitate şi creştere şi ai zonei euro, iar pe de altă parte, că bugetul nostru nu are nimic de-a face cu euro sau că este strict de competenţă naţională.
În al doilea rând, cred că acest pachet trebuie să integreze o strategie 2020 convingătoare. Cea care se află pe masa Consiliului în acest moment, dle López Garrido, nu este deloc convingătoare. Veţi ajunge la o concluzie în iunie? Totuşi, ce veţi concluziona în iunie cu privire la strategia 2020? Va fi acelaşi lucru pe care l-aţi concluzionat cu privire la Strategia Lisabona, care a eşuat? Va fi din nou metoda deschisă de coordonare? Ei bine, dacă aveţi intenţii serioase, trebuie să furnizaţi acum Comisiei toate instrumentele de care are nevoie pentru a gestiona efectiv această strategie 2020, această strategie economică care trebuie să ne scoată din criză.
Al treilea lucru care trebuie întreprins, cu certitudine, este crearea unui fond monetar european care să înlocuiască mecanismul de stabilitate care a fost creat, deoarece acel mecanism, după cum aţi afirmat şi dvs., dle Rehn, nu va putea rezolva problemele. Încă o dată, este un mecanism interguvernamental care a fost conceput în cadrul Ecofin şi care necesită unanimitate. Fiecare împrumut acordat trebuie aprobat de toate statele membre. Acesta este un sistem care nu poate funcţiona pe termen lung şi se impune existenţa unui fond monetar european, gestionat de Comisie şi, dacă este necesar, de BCE. Însă nu trebuie să i se permită să ia acele decizii care sunt responsabilitatea tuturor statelor membre în zona euro. În cele din urmă, trebuie să avem o piaţă europeană a obligaţiunilor.
Acestea sunt lucrurile pe care le aşteptăm din partea Comisiei, dle Rehn. Dorim să fiţi suficient de ambiţios şi curajos pentru a înainta un pachet ambiţios, care să cuprindă aceste patru puncte, la masa negocierilor, atât cu Consiliul, cât şi cu Parlamentul.
(Aplauze)
Rebecca Harms
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, grupul meu a decis din nou să adopte o abordare pozitivă faţă de mecanismul de stabilizare financiară care a fost convenit în weekend-ul discuţiilor despre criză la Bruxelles, de acum aproape două săptămâni.
Însoţim sprijinul nostru de un angajament clar faţă de o politică economică şi financiară mai unită. Nu este nimic nou pentru grupul meu. A reprezentat timp de mulţi ani o tradiţie pentru noi. Totuşi, alături de acest angajament, dle Rehn şi dle López Garrido, dorim să fim martorii luării unei decizii serioase de a nu continua doar să combatem simptomele crizei, ci de a aborda provocarea globală pe care aceasta o reprezintă.
Considerăm că am încercat să vindecăm simptomele încă din 2008. Am încercat să salvăm băncile încă din 2008, când a dat faliment Lehman Brothers. Doresc să afirm încă o dată că trebuie să fim cinstiţi cu cetăţenii Europei. În penultimul weekend, moneda euro nu a fost stabilizată. În schimb, încă o dată, a fost salvat un mare număr de bănci germane şi franceze. Preţurile acţiunilor demonstrează foarte clar ce s-a întâmplat. Însă trebuie să ieşim din acest ciclu de salvare a băncilor, care ne-a costat miliarde peste miliarde. Nu mai ştim de unde provin banii şi îndrăznim să facem numai paşi mici înspre reglementarea de către stat a pieţelor financiare, dacă ne luăm după acordul din cadrul Consiliului Afaceri Economice şi Financiare (Ecofin).
Aspectul central pe care îl solicităm astăzi este acela că statul trebuie să revină la pieţele financiare şi să adopte o abordare foarte hotărâtă. Nu mai trebuie să existe controlul exercitat de bănci şi speculatori, de care se plânge toată lumea. Este adevărat că băncile sunt o parte vitală a sistemului, însă trebuie să existe ceva foarte putred în acest sistem dacă statele noastre pot fi aduse în mod repetat la marginea prăpastiei, iar sistemul politic permite să se întâmple acest lucru.
Doresc să sintetizez situaţia foarte pe scurt. Acum trebuie să luăm decizii clare cu privire la anumite aspecte. Există indicaţii că unele dintre statele membre ale UE se îndreaptă în direcţia bună, dar credem că trebuie să existe o interdicţie cu privire la activele toxice şi vânzările fără acoperire în întreaga UE, că fondurile speculative trebuie ţinute sub un control foarte strict şi că trebuie să încetăm să vorbim despre introducerea unui impozit asupra tranzacţiilor financiare, fiind, în schimb, necesar să întreprindem ceva în acest sens. Avem nevoie de acest impozit, printre altele, pentru a refinanţa ceea ce facem cu banii publici. Participarea băncilor şi speculatorilor nu mai trebuie să fie doar o chestiune vizată de discursuri retorice. Putem garanta efectiv implicarea lor, introducând impozitul.
Un al doilea aspect de mare interes pentru mine este viitorul unei politici bugetare coordonate în Uniunea Europeană, cu alte cuvinte, disciplina bugetară. Acest termen mi-este foarte familiar într-un context german. Cu toate acestea, propun ca în contextul gestionării crizei şi al votului cu privire la strategia Europa 2020, să ajungem din nou la un acord asupra a ceea ce dorim de fapt, asupra modului în care statele membre şi Europa trebuie să se prezinte cetăţenilor noştri în cinci sau zece ani în ceea ce priveşte responsabilitatea statului. Ar trebui utilizată strategia europeană ca un berbec împotriva responsabilităţii sociale a statului? Doresc foarte mult să ştiu cum priviţi toate acestea: grădiniţe, şcoli, universităţi, biblioteci, asistenţă pentru vârstnici, spitale, muzee şi teatre.
Acum o săptămână, colegul meu, dl Cohn-Bendit, a afirmat că Grecia are nevoie de mai mult timp pentru a pune în aplicare un plan de reconstrucţie. Cunosc situaţia financiară dezastruoasă a multor state membre şi cred că unele dintre acestea au nevoie de timp pentru a decide ceea ce trebuie făcut. După cum am afirmat, utilizarea unui berbec împotriva sistemului de securitate socială ar fi cel mai rău lucru pe care l-ar putea face Uniunea Europeană în acest moment. Totuşi, acest lucru nu ne împiedică să examinăm atent politica noastră bugetară, pentru a ne asigura că diferitele generaţii beneficiază de un tratament egal. În calitate de ecologişti, am sprijinit de mai multe ori bugete de acest tip în Germania.
Doresc să fac o remarcă finală. Dacă am renunţa acum la politica privind schimbările climatice şi dezvoltarea durabilă, cum au indicat unele persoane, am pune efectiv în aplicare planul diavolului. Nu trebuie să neglijăm inovarea în industrie şi în afaceri, o abordare a producţiei fără efecte asupra climei şi organizarea transportului public. Trebuie să protejăm locurile de muncă prin intermediul inovării, viabilităţii şi durabilităţii viitoare, însă acestea necesită resurse financiare. Introducerea de noi impozite reprezintă un subiect tabu. Totuşi sunt convins că vom ieşi din această criză numai dacă putem încălca tabuul intervenţiei statului, al rolului statului şi al necesităţii unor impozite inteligente.
(Aplauze)
Timothy Kirkhope
în numele Grupului ECR. - Dle Preşedinte, convingerea că soluţia la fiecare problemă este reprezentată de consolidarea integrării a devenit, în mod trist, o caracteristică a unora dintre cei care vorbesc în sprijinul Uniunii Europene. Această abordare pierde din vedere punctul esenţial. Ceea ce îi lipseşte Europei mult prea des nu sunt mecanisme suplimentare pentru punerea în aplicare a politicilor convenite, ci voinţa politică de a îndeplini angajamente care au fost deja luate, dar nu au fost îndeplinite.
Prin urmare, sper sincer că iniţiativa Europa 2020, care este în mod cert necesară pentru abordarea crizei economice subiacente cu care se confruntă Europa, nu va reprezenta un eşec din acelaşi motiv. În ceea ce priveşte criza zonei euro, ni s-a spus că, pentru a evita crize similare în viitor, Uniunea are nevoie de competenţe în sensul solicitării prezentării prealabile a proiectelor de buget de către guvernele suverane şi al impunerii de sancţiuni mai dure statelor membre - însă informaţiile despre buget ar fi trebuit să fie deja disponibile; numai că nu au fost corecte şi au fost examinate superficial.
S-ar îmbunătăţi calitatea informaţiilor şi competenţa celor ce analizează datele numai pentru că s-ar introduce o procedură mai solicitantă? Erau disponibile sancţiuni şi înainte; numai că le lipsea credibilitatea. Extinderea sferei lor de aplicare nu creşte probabilitatea ca acestea să fie impuse. Vor fi tratate cu mai multă seriozitate noile măsuri? Mai mult, emiterea de obligaţiuni, care riscă creşterea bugetului UE şi garantarea directă a creditării UE, reprezintă o abatere majoră care subminează principiile unui sistem solid de finanţe publice pe care noi ar trebui să îl consolidăm aici.
În cadrul ECR, dorim ca moneda euro să fie un succes, atât pentru cei care aleg să se alăture, cât şi pentru cei din economia europeană extinsă, însă acest lucru necesită ca statele membre să-şi ia în serios responsabilităţile, să fie sincere unele cu altele şi să-şi îndeplinească angajamentele convenite.
Aşa cum a afirmat, Comisia consideră că propunerile sale vor conduce la o consolidare substanţială a uniunii economice şi monetare. Nu este de mirare că, în timp ce versiunea în engleză a textului reuniunii la nivel înalt din martie făcea referire la "guvernanţă”, Comisia referindu-se, de asemenea, la acelaşi lucru, versiunea în franceză făcea referire la "guvernare”. Se pare că, pentru unii, o "guvernare” economică europeană centralizată reprezintă, de fapt, ambiţia, însă aceasta nu ar aborda problemele cu care ne confruntăm: ar fi un lucru rău pentru cetăţenii noştri, pentru statele noastre membre şi, zic eu, pentru însăşi Uniunea Europeană.
Lothar Bisky
Dle Preşedinte, ultimele reuniuni ale Consiliului au indicat că sunt în curs de desfăşurare schimbări pe termen lung. Trecem acum printr-un proces de "guvernalizare” a politicii europene. Tratatul de la Lisabona a susţinut rolul Parlamentului şi întărirea acestui rol. Noi am vorbit, de asemenea, în termeni pozitivi despre acesta.
Acum se ajunge la acorduri fundamentale între guverne şi se cheltuie sume incredibil de mari de bani. Până acum, parlamentele au avut puţine de spus în legătură cu această chestiune, iar noi trebuie să punem un capăt acestei situaţii. Metoda utilizată de cei aflaţi la conducere a dus la cheltuirea unor sume uriaşe pentru salvarea băncilor care sunt ele însele responsabile pentru îndatorarea masivă. Aceste guverne au salvat capitalismul de cazinou folosind banii contribuabililor. În schimb, au adoptat o abordare foarte ezitantă faţă de salvarea statelor cu grad mare de îndatorare. Cumva au reuşit să găsească 750 de miliarde de euro. Întrebarea este dacă tiparniţa de bani va salva dezvoltarea economică. Cred că este mai probabil să salveze capitalul băncilor. Însă Uniunea Europeană trebuie să fie mai mult decât o piaţă internă liberă cu o monedă unică.
Dl Barroso are dreptate când afirmă că fără o uniune economică, putem uita de uniunea monetară. Cu toate acestea, nu constat încă existenţa unor planuri clare. A insista în privinţa Pactului de stabilitate şi de creştere care a eşuat are prea puţină legătură cu coordonarea raţională a politicii economice. Ceea ce ne lipseşte este o uniune socială. Ne lipseşte reglementarea revizuită durabilă şi eficientă a sectorului financiar. Ne lipsesc o politică fiscală şi o politică salarială coordonate şi un impozit asupra tranzacţiilor financiare. Deşi am discutat mult timp despre acesta, a rămas numai la nivel de discuţie.
Este momentul să protejăm statul social prin intermediul instituţiilor UE, nu să îl dezmembrăm. Grecilor şi altor naţiuni le este teamă deoarece pot vedea măsurile care se iau pe partea socială. Este momentul să ne luptăm pentru armonizarea standardelor sociale la un nivel ridicat.
Fondurile speculative trebuie interzise, iar paradisurile fiscale abolite. Facem progrese foarte lente în legătură cu combaterea crizei pe pieţele financiare. În privinţa vitezei cu care acţionează speculatorii, facem mult prea puţin. În timpul situaţiilor de urgenţă ca cele cu care ne confruntăm în mod repetat, este total greşit să naţionalizăm miliardele care sunt cheltuite drept pierderi şi să privatizăm profiturile. Băncilor nu trebuie să li se permită accesul la banii contribuabililor, cu sprijinul statului. Întâmplător, îmi este clar un lucru, şi anume că în condiţiile actuale, trebuie să redefinim termenul de "spărgător de bănci”.
Niki Tzavela
Dle comisar, doresc să profit de această ocazie pentru a vă mulţumi personal pentru activitatea dvs. intensă şi eficientă legată de criza economică din Grecia. Doresc să le mulţumesc tuturor partidelor din Parlament pentru sprijinul şi solidaritatea arătate Greciei.
Am trei propuneri şi doresc să cer, cât mai empatic, sprijinirea acestora. În ceea ce priveşte adoptarea unui instrument permanent pentru guvernanţa economică, Institutul Bruegel, care este un grup de reflecţie în domeniul economic, propune următoarele: Banca Centrală Europeană ar trebui să garanteze obligaţiunile europene până la 60 % din PIB-ul fiecărei ţări; acestea sunt aşa-numitele "obligaţiuni albastre”. Atunci când obligaţiunile depăşesc pragul de 60 %, excedentul ar trebui împrumutat în condiţiile pieţei; acestea sunt aşa-numitele "obligaţiuni roşii”. Aceasta este o propunere pentru un instrument permanent de guvernanţă economică; nu este necesar să creăm noi şi noi mecanisme, iar acesta poate fi adoptat foarte rapid.
Am două propuneri ad hoc pentru Grecia: Fondul Monetar Internaţional ar putea prelungi perioada de rambursare a împrumutului acordat Greciei de la trei la cinci ani. Dacă aceeaşi prelungire ar fi adoptată de creditorii europeni, Grecia ar putea să-şi ramburseze mult mai uşor şi mai realist datoria, ceea ce ar transmite un mesaj pozitiv pieţelor. A doua propunere este aceasta: suma oferită ca ajutor Greciei ar putea fi utilizată pentru a ne răscumpăra obligaţiunile. Problema ar fi gestionată în mod raţional dacă Europa ar elibera resursele acum, pentru a le oferi în viitor Greciei, care să le utilizeze pentru a dezvolta economia acestei ţări. Pentru moment, guvernul elen este în defensivă; acesta încearcă să adune bani pentru a reduce datoria. Cu toate acestea, nu putem încerca să stimulăm creşterea în acelaşi timp. Din acest motiv, dle comisar, cred că ar fi o idee bună să fie susţinut un efort paralel de stimulare a creşterii.
Pentru a încheia, doresc să spun că sperăm ca criza din Grecia să fie singurul preţ pe care Uniunea Europeană îl are de plătit pentru instituirea în pripă a guvernanţei economice, care ar fi trebuit să fie instituită acum zece ani. Să sperăm că criza din Grecia este singurul preţ pe care trebuie să-l plătim.
Preşedinte
Dnă Tzavela, nu v-am întrerupt fiindcă sunteţi din Grecia, iar această problemă este foarte importantă, ci fiindcă aţi vorbit mai mult de un minut. Vă rog ca, data viitoare, să respectaţi timpul alocat.
Nicole Sinclaire
Dle Preşedinte, anul trecut, când aţi devenit Preşedinte al Parlamentului, aţi spus că veţi trata toate grupurile în mod egal. Am observat în această dezbatere interesantă că dl Schulz a depăşit timpul cu două minute - toate grupurile au depăşit timpul - dar aţi atras atenţia unui singur grup. Puteţi explica de ce?
Preşedinte
Doresc să spun, dnă Sinclaire, că urmăresc timpul. Discursurile în cauză au depăşit într-adevăr timpul cu câteva secunde. Deputatul care a vorbit anterior a depăşit cel mai mult timpul, dar am permis acest lucru deoarece reprezintă Grecia şi era, de asemenea, părerea unei persoane care locuieşte în Grecia, iar această chestiune mi s-a părut importantă. În general, nu le permit vorbitorilor să depăşească timpul alocat, dar cred că suntem toţi de acord că declaraţia dnei Tzavela era deosebit de importantă pentru noi.
Francisco Sosa Wagner
(ES)Dle Preşedinte, a trebuit să ajungem pe marginea prăpastiei economice pentru ca şefii de stat şi de guvern să înţeleagă că drumul de urmat nu este un naţionalism mai accentuat, ci o Europă mai puternică.
Unele dintre măsurile adoptate se îndreaptă în această direcţie, cum ar fi reducerea drepturilor de veto în Consiliul European sau pregătirea terenului pentru o trezorerie publică europeană.
În cele din urmă, deşi este târziu, ne-am dat seama că suntem toţi în aceeaşi barcă şi că nu are rost să abordăm situaţii individuale, mai ales într-un mod improvizat.
Mă întreb totuşi dacă această atitudine este o digresiune sau dacă, din contră, este începutul adevăratei guvernanţe economice europene, deoarece nu avem nevoie, doamnelor şi domnilor, de guvernanţă. Avem nevoie de un guvern autentic dacă dorim să respectăm dorinţa părinţilor fondatori.
Prin urmare, Parlamentul trebuie să promoveze toate reformele care au ca obiect consolidarea Europei şi transformarea disciplinei bugetare şi fiscale într-o realitate, uitând totodată de nostalgia suveranităţii.
Doamnelor şi domnilor, consolidarea Comisiei Europene şi a Parlamentului este singura soluţie pentru construirea Europei, deoarece în caz contrar, aceasta ar dispărea ca un hoţ în noapte.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Dle Preşedinte, ceea ce am învăţat este că, dacă ferma dlui Daul arde, mai întâi trebuie să stingem focul. Prin urmare, grupul nostru, Grupul Partidului Popular European (Creştin Democrat) susţine în totalitate pachetul de măsuri de salvare asupra căruia au decis Consiliul şi Comisia.
Faptul că o decizie privind un pachet în valoare de sute de miliarde de euro nu a putut fi evitată într-un singur weekend este un semnal de alarmă privind faptul că sunt esenţiale şi trebuie consolidate reguli bugetare mai stricte şi mai consecvente.
Dle Preşedinte, Consiliul a fost unanim de acord; să arătăm şi noi acest tip de unanimitate. Din păcate totuşi, după ce l-am ascultat pe dl Schulz, preşedinte al Grupului Alianţei Progresiste a Socialiştilor şi Democraţilor din Parlamentul European, observ că o astfel de unanimitate nu se întâlneşte în acest Parlament. Toţi deputaţii din Parlament doresc o Europă cu creştere economică durabilă, suficiente locuri de muncă pentru cetăţenii noştri şi activităţi economice sănătoase. Putem realiza aceste obiective numai dacă avem o monedă şi o economie stabile.
Consolidarea Pactului de stabilitate şi de creştere este esenţial pentru o strategie UE 2020 ambiţioasă. Pentru ambele obiective de mai sus, succesul depinde de o guvernanţă europeană solidă. Aceasta este ideea centrală a rezoluţiei discutate săptămâna trecută cu grupurile acestui Parlament. Comisarul Rehn merită sprijinul nostru şi cred că este iresponsabil ca membrii Grupului S&D să refuze acest sprijin.
Deşi comportamentul iresponsabil al speculatorilor nu este cauza, acesta a alimentat flăcările crizei euro. În ceea ce priveşte grupul nostru, comisarul Barnier trebuie să depună eforturi intense în vederea elaborării de propuneri pentru a reduce comportamentul iresponsabil de pe pieţele financiare.
Hannes Swoboda
(DE) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, dna Wortmann-Kool greşeşte în două privinţe. În primul rând, nu dorim în niciun caz ca ferma dlui Daul să ardă. Nu dorim să ardă nicio fermă. Dorim să luăm măsuri de precauţie, acesta este obiectivul nostru.
În al doilea rând, sprijinim ferm măsurile propuse de dl Rehn. Doar că, în unele cazuri, acestea nu sunt suficiente, deoarece majoritatea măsurilor au fost sugerate numai după ce ferma dlui Daul a luat deja foc. Aveţi dreptate atunci când spuneţi că trebuie să prevenim în primul rând ca ferma să ia foc, iar acesta este subiectul decisiv pe care doresc să-l discut. Dl López Garrido a spus astăzi că luarea deciziilor a durat exasperant de mult timp. Este adevărat, de asemenea, că a durat exasperant de mult să observăm schimbările petrecute în Uniunea Europeană în ultimii zece ani.
Dl Rehn a remarcat în mod corect că diferenţele în materie de competitivitate dintre ţările din zona euro s-au accentuat în loc să se reducă. Ceea ce nu aţi menţionat, dle Rehn, este un aspect foarte important pentru noi, şi anume faptul că decalajul dintre bogaţi şi săraci se accentuează în Europa. Dacă pentru dl Verhofstadt aceasta idee se aseamănă cu marxismul, pentru noi este o problemă de securitate socială şi de politică socială. Totuşi, acest lucru nu este important pentru anumite persoane.
Întrebarea este cum intenţionaţi să determinaţi oamenii să accepte măsurile economice şi cerinţele bugetare stricte pe care le propuneţi în mod corect, atunci când aceştia încep să realizeze că Europa şi zona euro se caracterizează printr-un decalaj tot mai mare între bogaţi şi săraci. Acest lucru este inacceptabil, fiind şi cauza numărului mai mare de proteste împotriva măsurilor necesare decât ar fi cazul în mod normal.
În consecinţă, adresăm Comisiei şi Consiliului o invitaţie de a acţiona. Este necesar să reducem decalajele în materie de competitivitate. Consider că aveţi absolută dreptate când afirmaţi că trebuie să creştem cu succes competitivitatea unor ţări precum Grecia şi Spania. Nu dorim să înrăutăţim condiţiile de concurenţă din Germania, Ţările de Jos, Austria sau alte ţări, ci să îmbunătăţim condiţiile de concurenţă din statele mai slabe din punct de vedere economic. Aceasta este într-adevăr strategia corectă, însă propunerea dvs., dle Rehn, nu include şi măsurile concrete privind punerea sa în aplicare.
Aţi vorbit astăzi despre reforma pieţei forţei de muncă şi a sistemului de pensii. Aceasta este abordarea corectă, însă numai reforma pieţei forţei de muncă şi a pensiilor nu este suficientă. Trebuie să luăm în considerare şi bugetul. În cazul în care nu ne dezvoltăm infrastructura şi nu folosim toate mijloacele care ne stau la dispoziţie în cadrul strategiei Europa 2020, inclusiv, printre altele, tehnologiile ecologice, nu vom reuşi să atingem acest obiectiv. Prin urmare, vă cer să luaţi act de necesitatea consolidării competitivităţii şi a securităţii sociale în Europa.
Adina-Ioana Vălean
Dle Preşedinte, doresc să mă refer la situaţia acelor state membre care nu fac parte din zona euro, dar care împărtăşesc aceleaşi preocupări. Liderii politici din ţările noastre au vehiculat ideea potrivit căreia apartenenţa la UE ar reprezenta o garanţie pentru vremurile economice dificile, însă realitatea a demonstrat că nu este aşa. Moneda euro este atacată în mod constant din toate direcţiile, în ciuda eforturilor depuse, şi ştim cu toţii că resursele financiare noi reprezintă doar o soluţie temporară pentru o problemă mult mai profundă. Este o situaţie deosebit de gravă şi avem nevoie de soluţii de excepţie.
Trebuie să recunoaştem faptul că nu se poate evita integrarea economică mai profundă, iar aceasta atrage după sine necesitatea unei uniuni politice mai strânse. Deoarece acest dezechilibru creează divergenţe descurajante între statele membre, iar pentru a asigura o disciplină financiară la nivel european, avem nevoie de guvernanţă, de sancţiuni şi de mecanisme de asigurare a conformităţii eficiente. Trebuie să găsim modalităţile prin care să încurajăm investiţiile, să atragem capital şi să reducem drastic cheltuielile birocratice. Este necesar ca guvernele să adopte măsuri inteligente. În România, de exemplu, guvernul reduce pensiile şi salariile, în loc să reducă cheltuielile birocratice sau sumele destinate clientelei politice. În România, numărul angajaţilor din serviciile secrete este mai mare decât al FBI, însă, în loc să facem reduceri în acest domeniu, micşorăm salariile medicilor şi ale profesorilor.
Doresc să încurajez Comisia să sprijine în continuare măsurile propuse şi să nu cedeze presiunilor din partea statelor membre, având în vedere faptul că un număr mic dintre acestea mai pot reprezenta exemple demne de urmat în această perioadă.
Philippe Lamberts
(FR) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, este adevărat, cheltuielile publice trebuie să se facă într-un mod responsabil. Da, este nevoie de o echilibrare a bugetelor noastre. În acest scop, este necesară o gestionare responsabilă a cheltuielilor, însă această chestiune a fost discutată suficient pentru moment. Da, bineînţeles, este necesar să existe o supraveghere reciprocă între parteneri egali. Însă dimpotrivă, stimaţi membri ai Consiliului - şi mă adresez în primul rând domnilor şi într-o mai mică măsură doamnelor - este înşelător să lăsăm populaţia să creadă că vom răspunde provocărilor actuale numai prin reducerea cheltuielilor, deoarece o astfel de măsură ar cufunda negreşit Europa în recesiune, ar distruge structura socială, coeziunea socială care e parte integrantă din identitatea UE. Prin urmare, dacă dorim să restabilim echilibrul finanţelor publice, aceasta fiind şi singura opţiune de care dispunem, şi să putem investi - pentru că problema nu se rezumă la reducerea deficitelor, ci priveşte şi investiţiile în viitorul nostru - va fi necesar să găsim noi surse de venit. Acest lucru presupune o contribuţie a sectorului financiar, presupune impozitarea atât a tranzacţiilor financiare, cât şi a băncilor, şi nu este vorba despre a alege o măsură sau alta. Presupune să îi determinăm pe cei care au profitat cel mai mult de această situaţie să contribuie - şi mă refer aici la sectorul energetic; presupune să nu mai acordăm beneficii, cum au fost toate reformele fiscale puse în aplicare până acum, în favoarea celor mai înstăriţi membri ai societăţii sau companiilor care profită de pe urma paradisurilor fiscale, şi să încercăm să eliminăm frauda fiscală. Este necesar să încălcăm încă un tabu, doamnelor şi domnilor. Nu este vorba despre tabuul fiscal, ci despre tabuul suveranităţii, pe care dvs., stimaţi membri ai Consiliului - şi, din păcate, cu sprijinul Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat) - îl apăraţi cu orice preţ. Consideraţi că este mai bine să existe suveranitate fiscală, deşi aceasta duce la eşec, decât să abordaţi cu adevărat cauzele problemei.
În cele din urmă, în ceea ce priveşte supravegherea financiară, doresc să încurajez...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Derk Jan Eppink
Dle Preşedinte, dl Preşedinte în exerciţiu a întrebat adineauri dacă există o strategie de ieşire din criză, şi aş dori să îi răspund că da, există: se numeşte conservatorism fiscal. Problema noastră structurală este reprezentată de cheltuielile publice excesive care au continuat mult prea mult timp. Timp de mulţi ani, nu s-a exercitat niciun control asupra sectorului public. Chiar şi în perioadele mai bune, guvernul german al dlui Schröder a depăşit pragul de 3 %, iar Grecia, bineînţeles, a doborât toate recordurile, deoarece clasa politică din această ţară este incapabilă să gestioneze finanţele.
Am avut Pactul de stabilitate. Ce a declarat în 2002 dl Prodi în legătură cu Pactul de stabilitate? Ştiţi şi dvs.: aţi fost şeful cabinetului dlui Liikanen. A declarat că Pactul de stabilitate este stupid. Aşa că a trebuit să-l modificăm. Pactul avea rolul de gardian al tratatelor. L-am modificat, plasându-l astfel pe o pârtie alunecoasă - iar rezultatele se văd în prezent. UE se va confrunta cu o tendinţă de conservatorism fiscal în decursul următorilor ani, iar acest lucru va fi de o importanţă majoră.
Avem nevoie de inovare, de mai multe pieţe libere şi mai multe competenţe antreprenoriale, dle Schulz. Dle Preşedinte în exerciţiu (din Spania): avem nevoie de impozitare? Nu, aceasta nu face decât să agraveze situaţia. Impozitarea împinge UE spre stagnare şi veţi deveni tocmai opusul lui Robin Hood.
Înţeleg de ce oamenii sunt furioşi - cei care au pensii, cei care au economii. Înţeleg nemulţumirea contribuabililor germani. Contribuabilii germani sunt conştienţi că vor trebui să plătească, însă nu au întotdeauna posibilitatea de a plăti. Consider că dl Verhofstadt (dacă se află încă aici) dă dovadă de aroganţă spunându-i dnei Merkel să nu mai vorbească despre euro. Această declaraţie vine din partea unui fost lider de guvern care nu a reuşit să rezolve problemele din propria ţară. Ce încearcă aşadar să dovedească?
Patrick Le Hyaric
(FR) Dle Preşedinte, nu veţi putea calma pieţele financiare fără a renunţa la unul dintre principiile sacre pe care le apăraţi, şi anume la cel privind libera circulaţie a capitalurilor şi aşa-numita concurenţă liberă, care înseamnă, de fapt, concurenţă neloială.
În prezent, se pun sume mari de bani la dispoziţie, dar acestea au scopul de a linişti pieţele financiare, în timp ce populaţia se poate aştepta doar la suferinţă. Aţi reintrodus FMI în afacerile interne europene. De ce nu am fost consultaţi în legătură cu această decizie? Iar acum, într-un exerciţiu de forţă, doriţi să uzurpaţi puterea prin supravegherea de către Comisie a bugetelor naţionale.
Vorbiţi neîncetat despre deficite şi datorii. De ce nu discutăm însă despre posibilităţile existente pentru generarea de venituri? În acest moment, există un deficit tocmai din cauza reducerii sistematice a impozitelor pe capital şi a creării unor condiţii care favorizează distribuţia inegală a bogăţiei. Prin urmare, este necesar ca măsurile pe care le vom adopta să includă modificarea statutului şi a rolului Băncii Centrale Europene. Avem nevoie de o solidaritate reală...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Mario Borghezio
(IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, cât timp va exista euro în forma pe care o are acum? Ne îndreptăm oare spre o destructurare a monedei în următorii ani?
Nu sunt de acord cu crearea unui deficit suplimentar de 750 de miliarde de euro pentru a acoperi unul deja existent, nu consider că aceste măsuri sunt suficiente pentru construirea viitorului economic şi social a 500 milioane de cetăţeni europeni, şi nici că moneda euro trebuie salvată în stadiul în care este, deoarece acest lucru trebuie să se realizeze prin păstrarea monedei euro la un nivel cât mai scăzut şi prin reducerea ratelor dobânzii, pentru a putea realiza injecţii de capital în investiţiile productive pentru industriile noastre, care sunt sufocate în acest moment, şi nu în finanţările publice.
Nu sunt de acord cu Comisia Europeană care intenţionează să desfăşoare activităţi de control şi audit asupra contabilităţii bugetelor statelor membre înaintea parlamentelor naţionale: înseamnă că ne putem lua rămas-bun de la suveranitate. Nu pot fi de acord cu o strategie economică şi financiară care nu ia în calcul nevoile specifice.
Hans-Peter Martin
(DE) Dle Preşedinte, nu sunt de acord cu abordarea Consiliului, aceasta fiind inacceptabilă şi anti-europeană. Deşi vă plângeţi de existenţa crizei, introduceţi acum un protectorat economic, în timp ce responsabilitatea principală pentru multe dintre cauzele crizei vă aparţine. Nu aţi permis impunerea unor reglementări atunci când era nevoie de acestea. Unul dintre exemple este Eurostat. Funcţionarii Eurostat, care au fost atât de blamaţi şi pe care i-am criticat personal în mod repetat cu privire la alte chestiuni, au atras atenţia asupra problemelor din Grecia, Spania şi Portugalia când acestea erau într-un stadiu incipient. Comisia a cerut ca Eurostat să îi fie acordate competenţele adecvate pentru a desfăşura investigaţii. Cine a blocat acest demers? Spaniolii, britanicii - dl Martin nu este aici -, germanii, dl Daul şi oamenii săi din Franţa şi austriecii, pentru că nu aţi dorit ca evidenţele dvs. contabile să fie examinate, pentru că aţi ştiut că acestea ascund multe probleme. Acest lucru este valabil şi în cazul dlui Grasser, fostul ministru de finanţe, care acum apare la posturile de televiziune germane, în loc să răspundă acuzaţiilor penale în Austria.
Nu avem nevoie, bineînţeles, de un guvern de urgenţă. Nu veţi face ceea ce în mod înţelept au făcut americanii într-o criză similară, adică să adopte Actul Glass-Stegall pentru a mări capitalul băncilor, a controla conduita acestora şi a reduce riscurile sistemice. În schimb, avem nevoie de o legitimitate democratică, un sistem bicameral, care să pună capăt absurdităţii Consiliului, care aparent este atât de pro-european, dar pe plan intern ia decizii fără o legitimitate democratică, pentru a putea ajunge la o democraţie reală în Europa.
Othmar Karas
(DE) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, în primul rând, criza evidenţiază foarte clar limitele tratatelor, propriile noastre puncte slabe, standardele duble în ceea ce priveşte Uniunea Europeană, lipsurile, erorile şi lipsa seriozităţii.
În al doilea rând, indică, de asemenea, faptul că oricine nu îşi îndeplineşte sarcinile are de suferit şi pune în pericol UE. Acest lucru este valabil pentru statele membre, dar şi pentru Comisie şi pentru noi.
În al treilea rând, atunci când Uniunea Europeană stabileşte obiective şi reguli pentru sine şi convine asupra unor proceduri şi sancţiuni, Comisia nu trebuie să depindă de acordul statelor membre pentru a putea să-şi îndeplinească obligaţiile. Procedura deficitului şi a sancţiunilor trebuie să fie automată.
În al patrulea rând, aş dori să solicit Comisiei să pună capăt blocadei Eurostat. Este necesar ca Eurostat să poată efectua investigaţii în statele membre atunci când doreşte, iar angajaţii săi trebuie să poată discuta cu persoanele cu care este necesar să vorbească, fiind conştienţi că fac ce trebuie. Avem nevoie de informaţii, dar fără autorizare prealabilă.
În al cincilea rând, aţi menţionat fondurile speculative şi nu am ajuns încă la o decizie cu privire la acest subiect. Solicit Consiliului să înceapă negocierile cu Parlamentul foarte curând, astfel încât să putem ţine prima lectură în privinţa reglementării fondurilor speculative înainte de începutul verii.
În al şaselea rând, cu privire la impozitarea operaţiunilor financiare, nu trebuie doar să solicităm aplicarea acesteia; trebuie să o punem în practică. Comisia ar trebui să depună imediat o propunere pentru impozitarea operaţiunilor financiare la nivel european.
Al optulea punct se referă la Consiliu. Ne luăm angajamentul să efectuăm o evaluare a impactului pentru toate legislaţiile naţionale care sunt relevante pentru UE.
Al nouălea punct este că avem nevoie de un studiu al efectelor tuturor măsurilor asupra economiei reale şi că avem nevoie de mai multă Europă şi de mai puţin interguvernamentalismul.
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Udo Bullmann
(DE) Dle Preşedinte, dle López Garrido, doamnelor şi domnilor, am o întrebare foarte specifică, care ne va permite să depăşim poziţia de lipsă de putere şi confuzie în care ne-a lăsat criza, în care nimeni nu ştie de unde a apărut această criză şi cum putem să o depăşim. Dl Schulz a făcut referire la produsele speculative extrem de critice, la asigurările pentru pierderile din credite şi la practica dăunătoare a vânzărilor fără acoperire, care au adus Grecia în pragul dezastrului şi ar putea reprezenta o problemă majoră pentru Portugalia şi multe alte ţări. Dle López Garrido, aţi participat în mod frecvent în ultimele luni la şedinţele Consiliului Afaceri Economice şi Financiare (Ecofin), de ce nu a fost posibil ca statele membre să ia măsuri conjugate pentru interzicerea acestor produse?
Am adresat această întrebare în capitala propriei mele ţări în ultimele săptămâni şi luni şi a durat luni de zile, de fapt până ieri seară, până să interziceţi practica dăunătoare a vânzărilor fără acoperire. Mă întreb de ce trebuie să aşteptăm până ce lucrurile se deteriorează, înainte de a pune în aplicare măsurile legislative adecvate, care există deja, pentru a proteja oamenii şi economiile din Europa. Cred că are legătură cu îngrozitoarea, descurajatoarea încetineală a Consiliului de a acţiona, la care v-aţi referit. Am să fac o înţelegere cu dvs. Noi, cei din Parlamentul European, prezentăm propuneri concrete. În contextul reglementării organismelor de supraveghere şi al discuţiilor despre fondurile speculative, am propus să luăm măsuri adecvate la nivel european şi vom adopta aceeaşi rezoluţie cu privire la instrumentele financiare derivate, dacă dvs., dle Langen, veţi face ceea ce spuneţi întotdeauna.
Vă solicităm urgent să vă asiguraţi că, în sfârşit, Consiliul va începe să colaboreze cu noi pentru adoptarea legislaţiei, astfel încât să putem acţiona în Europa şi să nu mai fie necesar să aşteptăm un timp îndelungat o mişcare din partea Consiliului. Trebuie să avem aceste unelte la îndemână în Europa, pentru a putea progresa. Vă rugăm să vă asiguraţi că se întâmplă acest lucru în Consiliu. Totuşi, punctul decisiv este faptul că trebuie luate măsuri, de către Consiliu, cu privire la legislaţie.
Marielle De Sarnez
(FR) Dle Preşedinte, aceasta este probabil cea mai gravă criză cu care s-a confruntat vreodată Europa, motiv pentru care este nevoie de măsuri urgente; trebuie să luăm decizii, care să fie decizii bune în această privinţă, dar nu putem aştepta până în octombrie.
Planul de salvare a fost prima decizie luată şi probabil că a fost luată prea târziu, dar mai bine mai târziu decât niciodată. Acum trebuie ca următoarea măsură să fie înfiinţarea, pe termen lung, a unui fond monetar european real, a unei pieţe europene de obligaţiuni şi a unei agenţii europene de rating, deoarece, după ştim cu toţii, moneda unică nu va putea funcţiona fără o convergenţă bugetară, fiscală, economică şi politică. Mai mult, până când Europa va indica faptul că doreşte să fie guvernată, pieţele şi speculatorii pot pur şi simplu să preia controlul. Se vorbeşte mult despre guvernanţa economică, dar poate ar trebui să ne concentrăm asupra chestiunii guvernanţei actuale a Uniunii Europene, care a lipsit în ultima vreme.
Din punctul meu de vedere, trebuie să stabilim două obiective. Da, bineînţeles că datoria trebuie redusă, dar trebuie să o reducem într-un mod realistic şi credibil şi, în acelaşi timp, trebuie să obţinem aceste marje de manevră şi să punem în aplicare reformele necesare pentru a ne pregăti pentru viitor. Trebuie să facem ambele lucruri în acelaşi timp. Acesta este motivul pentru care este vital să creăm sinergii între bugetele naţionale ale statelor membre - aş fi preferat exprimarea acestui lucru de către Comisie în termeni de acest fel - motiv pentru care este probabil vital să restructurăm sistemul nostru fiscal şi să-l îndreptăm mai mult către dezvoltare şi creştere şi să-l armonizăm. Nu va exista o uniune monetară daca nu va exista o convergenţă bugetară, economică şi politică.
Pascal Canfin
(FR) Dle Preşedinte, dle Rehn, după cum ştiţi, există întotdeauna două modalităţi de a reduce deficitele. Pot fi reduse cheltuielile sau se pot mări impozitele. Toate statele au redus cheltuielile în acelaşi timp, deşi separat, fără a fi necesară o coordonare europeană. Totuşi, pentru a mări impozitele şi, mai specific, impozitele pe capital, companii, profituri şi bănci, este necesară o coordonare europeană.
Comunicarea dvs. de săptămâna trecută nu a inclus absolut nicio menţiune în această privinţă. Întrebarea mea, care este destul de comună printre deputaţii din toate grupurile, este următoarea: veţi propune pe parcursul următoarelor săptămâni un plan de coordonare fiscală, pentru a oferi statelor membre mijloacele de recuperare a marjelor de manevră, astfel încât acestea să poate mări anumite taxe, ceea ce nu pot face separat? Aceasta este valoarea adăugată pe care Comisia Europeană o poate oferi la momentul actual. Din păcate, nu aveţi planuri în această privinţă. Dl Verhofstadt spunea că aţi avut dreptul de a lua iniţiativa. În situaţia actuală, aveţi datoria de a lua iniţiativa în acest domeniu.
Peter van Dalen
(NL) Dle Preşedinte, este de temut faptul că pachetul de sprijin pentru Grecia nu va funcţiona. Până la urmă, nicio ţară din lume nu a reuşit vreodată să reducă un deficit bugetar de 14 % până la 3 % în trei ani. Situaţia nu va fi diferită pentru Grecia. Există o mare opoziţie în Grecia faţă de măsurile de austeritate şi astfel este foarte posibil ca ţara să fie atrasă într-o spirală de creştere negativă, cu o reducere bruscă a cheltuielilor de consum, deşi, de fapt, este necesară o creştere a cheltuielilor respective pentru a rambursa împrumuturile plus dobânda.
Prin urmare, Atena va trage din nou un semnal de alarmă la un moment dat, spunând "nu suntem în stare să le rambursăm”. Există o şansă mare ca Europa să anuleze împrumuturile cu familiarele cuvinte "nu avem de ales; trebuie să prevenim lucruri mai rele care s-ar putea întâmpla”. Dle Preşedinte, lecţia pe care trebuie să o învăţăm din această criză este: să fim oneşti şi să ne ţinem de cuvânt. Ţările din zona euro trebuie să îşi organizeze bugetele, să publice cifre oneste, să respecte cerinţele Pactului de stabilitate şi de creştere şi să scape de datorii. Ţările care nu reuşesc să îndeplinească aceste lucruri trebuie să părăsească zona euro.
Nikolaos Chountis
(EL) Dle Preşedinte, cel mai mare marş al şomerilor din ultimii zece ani va avea loc mâine în Grecia. Lucrătorii eleni demonstrează împotriva măsurilor luate de către guvern, lucrători care nici nu lucrează mai puţin, nici nu sunt plătiţi mai mult decât omologii lor; puteţi să vedeţi datele chiar dvs.
Dle Rehn, este o ipocrizie majoră să numim acest mecanism de finanţare tripartit un mecanism "de salvare şi solidaritate”. Este un mecanism european de sancţionare, cu Fondul Monetar Internaţional în rolul poliţistului rău. Timp de şase săptămâni, v-am sugerat să puneţi în aplicare articolul 122 din Tratatul de la Lisabona. Timp de şase săptămâni, am solicitat Băncii Centrale Europene să îşi schimbe politica. Timp de şase săptămâni, v-am solicitat investigarea ratingurilor de credit inacceptabile ale agenţiilor americane. Nu aţi făcut acest lucru. Aţi permis speculatorilor să facă ceea ce au vrut, aţi adus Fondul Monetar Internaţional în zona euro, iar acum solicitaţi programe dure de austeritate. Acest mecanism trebuie dezbătut în Parlamentul European, în conformitate cu articolul 218 din Tratatul de la Lisabona; avem nevoie de o dezbatere reală cu privire la politica de solidaritate.
Marta Andreasen
Dle Preşedinte, ne putem aduce aminte de prezentarea pompoasă făcută la începutul acestui an de prim-ministrul spaniol. Totuşi, Spania calcă acum pe urmele Greciei, cu un deficit de 11 % din PIB. Birocraţia UE priveşte imediat în jur pentru a găsi pe cineva pe care să arunce vina, dar adevărul este că această birocraţie este responsabilă pentru criză, deoarece a adus ţări în zona euro, fiind conştientă că economiile acestora nu aveau un nivel corespunzător - sau angajăm 1 000 de persoane în Eurostat numai pentru a culege date?
Este posibil ca fondurile speculative să fi profitat de situaţie, dar nu acestea au provocat criza. UE solicită acum reducerea cheltuielilor, dar este realist să ne aşteptăm ca cheltuielile sectorului public din Grecia să fie reduse în condiţiile în care 20 % din populaţia încadrată muncă este angajată de către stat, iar 50 % din IMM-uri au statul drept unic client? Acum, a fost înaintat un pachet de salvare, dar realitatea este că majoritatea ţărilor care trebuie să contribuie la acesta nu au banii necesari, cum este cazul Regatului Unit.
În orice caz, UE întotdeauna profită...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Andreas Mölzer
(DE) Dle Preşedinte, centralizarea şi europenizarea prea rapide, probabil legate, de asemenea, de introducerea unei monede europene, fac parte din cauza problemelor actuale. Adevărul este că moneda europeană pur şi simplu nu poate fi o valută forte pe termen lung, deoarece a unit economii naţionale foarte diferite, dintre care unele se află într-o poziţie foarte slabă, sub aceeaşi umbrelă a politicii monetare.
Acum se solicită ca moneda unică să fie însoţită de o politică economică comună, gestionată la nivel central, ceea ce înseamnă aproape o guvernanţă economică europeană. Este, fără îndoială, adevărat că economiile naţionale slabe trebuie să facă obiectul unor controale stricte cu privire la bugetele lor şi la strategia de gestionare a îndatorării dacă doresc să rămână în zona euro. Totuşi, genul de centralizare care îmbracă forma exercitării autorităţii bugetare de către Bruxelles asupra tuturor statelor membre ar fi, după părerea mea, o intervenţie masivă şi nepotrivită în suveranitatea statelor membre. Acest lucru ar însemna pur şi simplu să trecem de la rău la mai rău.
Această criză nu trebuie folosită drept scuză pentru a introduce mai multă centralizare în UE, care a fost dorită de multe persoane încă înaintea intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Dacă dorim cu adevărat să învăţăm o lecţie din criza actuală, trebuie să găsim o structură destul de diferită pentru politica monetară europeană. Acest lucru poate fi ceva în genul unei uniuni a valutei forte europene într-o Europă de nucleu, în care economiile naţionale care nu îndeplinesc criteriile de convergenţă să se excludă singure din zona euro.
Ştim că programele de austeritate vor fi în curând la ordinea zilei la nivelul întregii Europe. Un lucru este clar: dacă statele membre şi cetăţenii Europei trebuie să facă economii, atunci Uniunea Europeană trebuie să facă acelaşi lucru, poate prin investigarea zonelor de suprapunere a autorităţii şi a duplicării efortului la nivelul multitudinii de agenţii şi prin organizarea propriilor controale bugetare. Noi, în Parlament, trebuie să ne gândim şi dacă prin creşterea bugetului nostru pentru personal şi prin creşterea indemnizaţiei secretariale transmitem un semnal corect într-un moment în care se fac economii la nivel european.
Werner Langen
(DE) Dle preşedinte, în ziua în care am sărbătorit cea de-a 60-a aniversare a Planului Schuman, la 9 mai 2010, Consiliul a renunţat în mod oficial la metoda Monnet, cu ajutorul Comisiei. De exemplu, a fost ales un temei legal pentru ajutorul financiar care previne implicarea Parlamentului, şi anume articolul 122 alineatul (2). Comisia a tolerat această situaţie. Aş vrea să mă alătur criticilor dlui Verhofstadt. Aceasta nu este o criză a sistemului sau a euro, ci o criză a guvernării. Când îl văd aici pe Preşedintele spaniol în exerciţiu al Consiliului, mă întreb ce a realizat, de fapt, preşedinţia spaniolă. Nu a venit cu idei sau cu stimulente. În timp ce discutăm cea mai dificilă problemă cu care se confruntă Europa, dvs. organizaţi splendide reuniuni la nivel înalt la Madrid - nu vă vom purta pică pentru aceasta - însă prezenţa noastră este necesară aici.
Comisia a acceptat tot ceea ce i-a fost supus atenţiei. S-a lăsat purtată cu vorba de către Consiliu şi, după un travaliu intens, a dat naştere unei comunicări care nu conţine absolut nicio propunere concretă. Sunt absolut de acord cu dl Bullmann în această privinţă. Unde sunt propunerile concrete? Oare ni se va oferi din nou un subiect de discuţie pentru următorii doi sau trei ani? Acest lucru pur şi simplu nu este suficient. Dorim ca Comisia să aibă curajul să ia iniţiativa în privinţa metodei Monnet, a metodei comunitare şi în privinţa instituţiilor şi propunerilor comune.
Toţi cei de aici ştiu că întârzie de mult timp cooperarea statelor membre pe teme economice şi financiare. Aceasta este cauza crizei. Criza este cauzată de nivelul de îndatorare din statele membre şi de faptul că au pierdut controlul asupra acestuia. Tacticile diversioniste îndreptate către domenii ale pieţii financiare reprezintă o abordare greşită. Dl Schulz nu a vorbit ca şi cum ar fi apt să fie mai mult decât liderul partidului său, însă are dreptate într-o anumită privinţă şi aş dori să-i spun acest lucru. De asemenea, regretăm faptul că acest pachet nu a fost susţinut de colegii noştri greci în Parlamentul grec. Consider că este iresponsabil. Însă, ar trebui să evidenţiem, de asemenea, că toate statele aflate în criză în Europa, toate cele care au respins noile acţiuni, inclusiv Marea Britanie, Ungaria, Portugalia şi Spania, au guverne socialiste.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Dle preşedinte, sesiunea actuală a Parlamentului European a început acum un an şi nu a existat nicio şedinţă plenară în care să nu discutăm despre criză. Este adevărat că nu avem nimic mai important de discutat decât despre criza care a distrus 20 de milioane de locuri de muncă în Europa. Însă este foarte important să ne definim obiectul de discuţie corect, deoarece o problemă prost enunţată este imposibil de rezolvat.
Criza nu este "criza euro din Grecia”. Este o criză care a scos la iveală trei asimetrii intolerabile care trebuie depăşite.
Prima este asimetria dintre economia reală şi economia financiară.
A doua este asimetria dintre uniunea monetară şi lipsa unei uniuni a politicii fiscale, bugetare şi economice sincronizate cu uniunea monetară.
A treia este virulenţa crizei şi provocările sale şi, în ciuda acestui lucru, exasperanta încetineală a reacţiei şi a mecanismelor decizionale, tipice pentru Uniunea Europeană.
Deci am rămas în urmă în privinţa reacţiei faţă de toate acele milioane de şomeri care îşi îndreaptă privirea spre noi şi ridicăm dificultăţi care nu apar în alte ţări, care abordează criza cu o mai mare capacitate de luare a deciziilor.
În acelaşi timp, am văzut decizii extraordinare: comunicarea Comisiei, deciziile extraordinare ale Consiliului de miniştri de săptămâna trecută şi, desigur, strategia 2020.
Însă, aceste măsuri extraordinare nu sunt lipsite de obligaţii: sunt însoţite de cerinţe importante, restricţii şi ameninţări cu penalizări pentru ţările care nu sunt capabile să restrângă cheltuielile şi care ar putea, deci, compromite creşterea.
Ieri, vorbeam aici în Parlament despre Convenţia europeană a drepturilor omului şi despre Planul de acţiune pentru Programul de la Stockholm. Am avut ocazia să ne aducem aminte că Europa nu poate fi construită doar cu o piaţă internă şi o uniune monetară. Europa nu este întemeiată în primul rând pe acestea, ci pe cetăţenie. Deci este timpul să ne aducem aminte, încă o dată, că acele milioane de europeni îşi exprimă nemulţumirea în privinţa Europei pe care le-o oferim, în privinţa Europei care reprezintă mai multe ameninţări şi penalizări pentru ţările care nu se conformează decât stimulente pentru un model de creştere capabil să redreseze ocuparea forţei de muncă şi coeziunea socială şi să contribuie la lupta împotriva sărăciei.
Fără această Europă a cetăţenilor, această criză va fi imposibil de depăşit.
Sylvie Goulard
(FR) Dle preşedinte, în primul rând, aş vrea să-i mulţumesc dlui comisar şi preşedinţiei spaniole pentru tot ceea ce s-a realizat de curând, deşi cu întârziere. Nu este uşor să cârmuieşti o corabie pe timp de furtună.
Aţi doborât mai multe obstacole în două săptămâni decât în toţi anii la un loc şi aş vrea să vă încurajez să continuaţi în aceeaşi direcţie. Am un mesaj pentru fiecare dintre dvs. În primul rând, aş dori să spun preşedinţiei spaniole că, în iunie, vă veţi asuma responsabilitatea pentru adoptarea strategiei Europa 2020. Nu vă legaţi numele de această bătaie de joc. Strategia de la Lisabona nu a funcţionat; unele dintre problemele cu care se confruntă sudul Europei se datorează lipsei competitivităţii. După cum a afirmat dl Verhofstadt, avem nevoie de o altă cale. De asemenea, avem nevoie de monitorizare financiară. Tocmai ni s-a explicat că Parlamentul merge prea departe. Eu sunt raportor pentru Comitetul european pentru riscuri sistemice. Observ că, în cursul celui mai agitat sfârşit de săptămână al ultimelor săptămâni, cuvântul "sistemic” a fost rostit de mai multe ori. Preşedinţia dvs. este responsabilă pentru acest pachet. Fiţi ambiţioşi! Aveţi susţinerea noastră. Nu îi ascultaţi pe cei din Consiliu, care profită de lipsa reglementării.
Al doilea mesaj al meu este adresat dlui Rehn, pe care îl salut pentru curaj; Susţin întrutotul propunerea Comisiei ca parlamentele naţionale să lucreze cu UE în fazele preliminare. Însă, acest lucru trebuie abordat cu foarte multă atenţie, în mod contrar va oferi tuturor populiştilor şi criticilor Europei o ocazie de aur. Aveţi sprijinul nostru, însă haideţi să încercăm să avem o abordare mai incluzivă cu parlamentele naţionale şi să nu dăm impresia că "Bruxelles-ul” dictează totul. Observ că aceleaşi parlamente naţionale care au condus Europa către situaţia actuală prin votarea unor bugete deficitare an după an sunt cele care susţin că sunt protectoarele democraţiei.
Kay Swinburne
Dle preşedinte, suntem într-o situaţie generată de propriile noastre guverne; nu este ca şi cum regulile de prevenire a acestei crize nu ar fi existat. Dacă regulamentele precum Pactul de stabilitate şi de creştere şi criteriile de la Maastricht ar fi fost respectate, nu am fi avut gradul crizei de îndatorare pe care îl avem la ora actuală în multe state membre. Mă aflu în situaţia foarte ciudată de a realiza paralele între comportamentul şi abilităţile financiare ale guvernelor statelor noastre membre şi cele ale băncilor noastre de investiţii.
Participăm la lucrările Comisiei pentru afaceri economice şi monetare în fiecare săptămână şi discutăm despre comportamentul neadecvat al băncilor noastre, spunând că acestea nu au respectat regulamentele sau că le-au pus în aplicare flexibil, cu măsuri contabile de inginerie financiară. Guvernele noastre au făcut exact acelaşi lucru. Solicităm o guvernanţă corporativă responsabilă, însă, cu toate acestea, nivelul de instrumente financiare din afara bilanţului contabil, de instrumente investiţionale specializate şi de pasive contingente nedeclarate la care sunt angajate guvernele noastre nu arată că s-ar profesa o guvernanţă responsabilă.
În Regatul Unit, ne-a şocat diferenţa dintre deficitul declarat al guvernului la sfârşit de mandat şi ceea ce am găsit, de fapt, după verificarea evidenţelor. Noua conducere din Regatul Unit ne oferă un mandat clar pentru reevaluarea stării reale a finanţelor. Sper ca şi restul Europei să poată face acelaşi lucru; să îşi redreseze finanţele şi să găsească o cale spre viitor.
Cornelis de Jong
(NL) Dle preşedinte, avem nevoie de o politică europeană coordonată pentru a aborda consecinţele crizei; însă va trebui ca Europa să nu mai fie condusă de marile companii, fără a uita de marile instituţii financiare.
Guvernele au fost nevoite să scape de la ananghie instituţiile noastre financiare, fără ca aceste instituţii să achite măcar o parte din nota de plată. În ultimii doi ani, ajutorul venit numai din partea Ţărilor de Jos pentru aceste instituţii a dus la o creştere cu 2,5 miliarde de euro a cheltuielilor cu dobânzile. În aceeaşi perioadă, cel mai mare fond de pensii olandez, ABP, a cheltuit 1 miliard pe obligaţiuni guvernamentale greceşti pentru a obţine o dobândă ceva mai mare. Cu alte cuvinte, specula continuă ca şi înainte şi în curând va trebui să salvăm şi fondurile de pensii.
UE 2020 ar trebui să plaseze nota cui trebuie. Decât să se facă reduceri extreme ale cheltuielilor pentru serviciile publice esenţiale, costul ar trebui să fie acoperit de cei care câştigă cel mai mult şi de speculatori, prin intermediul unei scutiri parţiale de datorii pentru ţări precum Grecia şi prin intermediul taxelor impuse băncilor, de exemplu. Astfel, protejăm modelul social european.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Dle preşedinte, aş vrea să afirm că teoretic susţin din toată inima propunerile făcute de dl Olli Rehn, pe care îl consider liderul politic al Europei şi o persoană care merită respectul nostru deosebit.
Însă, ceea ce vreau să spun şi să evidenţiez este că o febră puternică este la fel de periculoasă ca hipotermia, atât pentru corpul uman, cât şi pentru economie. Nu trebuie să trecem de la lenta adaptare a criteriilor de la Maastricht, prin care a trecut economia Europei mulţi ani, la adaptarea bruscă şi forţată care va prelungi recesiunea. Cei bogaţi se vor îmbogăţi, iar cei săraci vor sărăci. Din acest motiv, aş vrea să evidenţiez că dezordinea economică globală continuă se datorează în principal creării la nivel global a unor rezerve mari nedorite şi ar trebui să fie combătută prin eforturi de stimulare a creşterii la nivel european, astfel încât să putem aborda această criză în mod raţional.
Mario Mauro
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, dl Verhofstadt s-a plâns că retorica naţionalistă şi marxistă nu este suficientă pentru a ne conduce afară din criză. Voi încerca retorica europenistă. Acum câteva săptămâni, în această Cameră, mulţi dintre noi am promis solidaritate Greciei. Ce rost are Europa dacă nu acela de a ajuta un stat membru la nevoie?
Însă, ce rost are euro şi Grupul Euro, dacă nu promovează o cultură a responsabilităţii şi a stabilităţii? Ce se va întâmpla dacă solidaritatea devine sinonimă cu o Uniune Europeană care, încălcându-şi tratatele, este redusă la achitarea notei de plată pentru ţările care îşi sacrifică responsabilitatea pentru viitorul cetăţenilor lor în numele consensului trecător al unei perioade?
Dle comisar, este aceasta o retorică europenistă, dacă cerem Comisiei Europene să fie independentă şi autoritară şi să nu ţină seama de guvernele care îşi falsifică evidenţele contabile? Este aceasta o retorică europenistă, dacă solicităm noi reglementări pentru pieţele financiare? Este retorică europenistă, dacă ne plângem de erorile din construcţia euro, pentru care încă nu există politici fiscale şi de pensii comune?
Suntem în mijlocul unei crize, este adevărat, însă această criză nu a fost produsă de un surplus de coeziune europeană, ci de un deficit. Europa trebuie să îndemne ferm statele să fie responsabile, stabile şi să deservească generaţiile viitoare. Toate acestea nu reprezintă doar o retorică dacă iniţiativele despre care vorbim vor fi pur şi simplu elaborate şi puse în aplicare şi vor face parte dintr-o strategie politică aflată cu un pas înaintea evenimentelor, astfel încât să nu fim forţaţi să rămânem în urmă.
David-Maria Sassoli
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, o Europă a popoarelor şi nu o Europă a statelor. Criza prin care trecem este criza incapacităţii politicii europene de a guverna piaţa. Pentru a salva euro, instituţiile politice trebuie consolidate şi trebuie lăsată în urmă logica interguvernamentală pentru a permite guvernanţa europeană.
Aceasta nu este o afirmaţie retorică, pentru că acum câteva minute, la Berlin, cancelarul german, Angela Merkel, a tras semnalul de alarmă, afirmând că euro este în pericol. Tragerea unui semnal de alarmă fără a indica măsuri puternice şi convingătoare poate însemna slăbirea şi mai mult a monedei unice pentru investitori şi piaţă, precum şi slăbirea întregii Europe. Imaginaţi-vă reacţia pieţelor în orele următoare, având în vedere că acum câteva minute, euro s-a prăbuşit din nou.
Când ieşim din această Cameră, dle preşedinte, este posibil să ne găsim mai săraci şi mai nesiguri. Numai noua guvernanţă europeană ne va permite să apărăm moneda unică, să promovăm creşterea, ocuparea locurilor de muncă şi incluziunea socială. Trebuie să ne debarasăm de vechea abordare a coordonării politicilor naţionale şi să ne echipăm cu instrumente decizionale puternice.
Noua guvernanţă europeană trebuie să asigure trei niveluri de intervenţie: o politică de creştere, instrumente financiare corespunzătoare şi management în situaţii de urgenţă. Pachetul de salvare de 750 miliarde de euro a fost important, însă ne-am dat seama că nu este suficient. Astăzi, avem nevoie de o iniţiativă politică fermă care poate ghida piaţa pentru a permite o mai mare mobilitate a resurselor. Politicile monetare şi bugetare s-au dovedit inadecvate în privinţa asigurării productivităţii şi competitivităţii. Nu trebuie să ne temem să investim, mai presus de toate, în proiecte de interes comunitar precum cele ce ţin de infrastructură, energie, mediu, cunoaştere şi capital uman.
Dle preşedinte, Parlamentul are o mare responsabilitate: să consolideze capacitatea statelor membre de a lăsa în urmă politica interguvernamentală şi de a lansa din nou spiritul european prin propria independenţă.
Wolf Klinz
(DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, guvernele europene sunt conduse de pieţe. În sfârşit reacţionează, însă reacţionează după eveniment şi nu înainte. Este scandalos că guvernele şi Comisia reacţionează doar atunci când apar adevăratele puncte slabe ale pieţelor.
Aceste puncte slabe ar fi trebuit să fie identificate chiar de guverne, de la un stadiu incipient. Când a fost introdus euro, am ştiut că nu vom avea o politică monetară şi fiscală unică, aşa cum este în mod normal cazul statelor individuale. Din acest motiv, am luat măsuri pentru a găsi un substitut pentru aceasta, însă nu am respectat întrutotul aceste măsuri. Regulile au fost încălcate foarte repede şi chiar de la început, chiar de statele membre mai mari. Avem nevoie de un set de reguli eficiente cu mecanisme de sancţionare, inclusiv o politică a numirii şi tragerii la răspundere, pierderea drepturilor de vot şi suspendarea plăţilor din fonduri europene până la achitarea penalizărilor.
În al doilea rând, a devenit evident că există tensiuni interne în cadrul zonei euro, tensiuni care sunt pe punctul de a pune la încercare puterea acesteia şi care se prezintă sub forma diferenţelor de competitivitate. Comisia trebuie să ia măsuri în acest domeniu. Trebuie să cerceteze bugetele statelor membre individuale, pentru a determina dacă reprezintă un risc pentru zona euro.
Desigur, ştim că dreptul de a întocmi un buget este un drept esenţial al parlamentelor naţionale. Însă acesta nu este un motiv pentru a eşua în dezvoltarea unei abordări europene comune. Aceasta este necesară urgent. Avem nevoie de mai multă coeziune europeană, nu de mai puţină. Aceasta poate fi ultima noastră şansă. Dacă Comisia şi Consiliul nu negociază cu Parlamentul, mă tem că rezultatul va fi, la un moment dat în viitor, un dezastru major.
Janusz Wojciechowski
(PL) Sunt de acord cu dl Mauro că Uniunea Europeană nu a luat destule măsuri în lupta împotriva crizelor. În ultimii ani, ne-am concentrat asupra integrării politice - am fost ocupaţi cu Tratatul de la Lisabona şi cu consolidarea competenţelor instituţiilor politice - însă am neglijat cooperarea în domeniul combaterii crizelor. Mă gândesc la o varietate de crize care necesită cooperare şi solidaritate. Nu mă gândesc doar la crizele financiare.
În timp ce ţinem această dezbatere, mai multe ţări ale Uniunii Europene, inclusiv ţara mea, Polonia, au fost lovite de o inundaţie uriaşă. Au murit oameni şi s-au înregistrat pagube materiale însemnate. Oamenii se aşteaptă ca Uniunea Europeană să le sară în ajutor în astfel de situaţii, însă nu prea a existat un astfel de ajutor. Uniunea Europeană este slabă, pentru că bugetul său este prea mic şi nu are resurse financiare suficiente pentru măsuri specifice. Consolidarea politică nu este urmată de o consolidare financiară corespunzătoare. Sper că, drept urmare a crizei, tendinţa de a reduce bugetul nu se va accentua şi mai mult, pentru că atunci vom fi şi mai slabi şi şi mai neputincioşi.
Jean-Pierre Audy
(FR) Dle preşedinte, a sosit momentul în această criză, care nu este doar europeană, ci şi globală, în care trebuie să fim sinceri, să gândim limpede şi să ne asumăm responsabilitatea.
Se instituie guvernanţa globală. Ce influenţă vor avea europenii? Cum vom influenţa această guvernanţă globală, dacă nu suntem capabili să stabilim propria noastră guvernanţă europeană? Nimeni nu ar fi putut să nu observe că, după 50 de ani de integrare, egoismul naţional din ce în ce mai intens ne va ameninţa cu riscul a 50 de ani de dezintegrare. Nimeni nu ar fi putut să nu observe că încercăm să creăm cetăţenie fără cetăţeni, să facem politică fără alegători, să instituim încrederea în idealul statului de drept fără a-l respecta pe acesta.
După căderea Zidului Berlinului, ne-am unificat continentul crezând în puterea noastră, însă am fost prea mândri să ne vedem slăbiciunile. Ce se întâmplă acum? Criza ne loveşte direct în faţă într-un moment în care integrarea europeană este fragilă şi cuprinde state prost guvernate şi, în unele cazuri, corupte. În prezent, lanţul solidarităţii în Uniune este pus la încercare şi ştim cu toţii că puterea unui lanţ este egală cu cea a celei mai slabe verigi a lanţului. Este corect să îi salvăm pe cei mai slabi, deoarece a venit momentul, şi îi vom salva prin puterea noastră. Nu reglementările UE sunt inadecvate, ci punerea în aplicare a acestora de către statele membre şi de către Comisia Europeană, care nu a monitorizat corespunzător statele, care a acţionat în mod defectuos.
Nu avem nevoie de mai puţină coeziune europeană, ci de mai multă, însă o coeziune a adevărului, a raţiunii şi a responsabilităţii. Desigur, trebuie să respectăm Pactul de stabilitate şi de creştere, care trebuie reformat. Totuşi, misiunea cu care ne confruntăm acum este recâştigarea încrederii cetăţenilor noştri, ceea ce înseamnă garantarea creşterii economice şi a locurilor de muncă. Creştere înseamnă investiţii. Dacă sectorul public nu investeşte, nu ne putem aştepta ca sectorul privat să facă acest lucru.
În plus, pe lângă politica industrială extrem de importantă, propun, pentru cei 10 ani ai strategiei UE 2020, un plan european major de investiţii de 1 000 de miliarde de euro, având ca scop transformarea teritoriului UE în cel mai competitiv din lume în privinţa reţelelor trans-europene, infrastructurii, interconexiunilor, trenurilor de înaltă viteză, serviciilor în bandă largă, autostrăzilor, apei, spaţiului, cercetării, sănătăţii, energiei şi educaţiei, printr-o reformă profundă a măsurilor noastre de sprijin bugetar, în cooperare cu toate părţile interesate publice şi, în special, cu BEI.
Elisa Ferreira
(PT) Dle preşedinte, dle comisar, când uniunea economică şi monetară a împlinit 10 ani, Comisia a crezut că euro este cel mai mare succes al Uniunii. Acum ar fi dificil să facem această afirmaţie fără a o justifica, deoarece criza a demonstrat că uniunea economică şi monetară este un proiect nefinalizat.
Măsurile minime necesare pentru a o salva au fost luate într-un climat de urgenţă, însă haideţi să nu ne amăgim: presiunea, interesele directe ale principalelor state membre şi deciziile dureroase şi luate cu încetineală au dus la imaginea precară pe care publicul şi lumea o au despre euro şi despre Uniunea Europeană.
Trebuie să ne trezim la realitate. Uniunea Europeană şi euro reprezintă un proces de integrare, nu doar cooperare inter-statală: acestea reprezintă un proces nefinalizat, care trebuie consolidat acum sau va fi în pericolul acut de a dispărea. Există trei probleme care trebuie abordate. În primul rând, este importantă consolidarea instrumentelor care au fost create în acest climat de urgenţă: trebuie creat un fond monetar european; trebuie făcute progrese în privinţa euroobligaţiunilor; trebuie făcute progrese în privinţa arhitecturii europene de monitorizare şi reglementare şi în privinţa unei dimensiuni europene pentru gestionarea crizelor bancare.
În al doilea rând, este important să înţelegem că nu există monedă puternică dacă economia este slabă: previziunea creşterii de 1 % pentru Uniunea Europeană este neviabilă atât din punct de vedere demografic, cât şi din punctul de vedere al combaterii şomajului; iar strategia 2020 nu este nimic mai mult decât un compendiu de idei bune dacă nu există mijloacele pentru realizarea sa.
În al treilea rând, consolidarea fiscală este importantă, însă nu poate coexista cu divergenţa din ce în ce mai mare dintre statele membre care alcătuiesc Uniunea: trebuie revizuită urgent politica de convergenţă.
Mirosław Piotrowski
(PL) Pentru a treia oară, Parlamentul European acordă atenţie unui plan de 10 ani pregătit la nivel central, intitulat Europa 2020. Planul a stârnit antipatie în rândul multor deputaţi, nu numai din cauza asocierilor cu sistemele politice demodate pe care le evocă, ci şi din cauza eşecului spectaculos al predecesorului său, Strategia de la Lisabona.
În cursul dezbaterii esenţiale anterioare, am atras atenţia asupra lipsei de angajament a documentului faţă de actuala criză financiară şi economică din UE. De atunci, atât Consiliul, cât şi Comisia au luat măsuri ferme pentru stabilizarea zonei euro şi a economiilor statelor membre. Injectarea anunţată de mai multe sute de miliarde de euro are drept scop redresarea economiilor naţiunilor Europei Occidentale care se confruntă cu deficite uriaşe în domeniul sănătăţii. Însă nu trebuie să permitem ca acest lucru să se realizeze în detrimentul programelor de asistenţă financiară pentru noile state membre, inclusiv Polonia, care nu a neglijat indicatorii economici.
Dacă dorim menţinerea strategiei Europa 2020, această problemă trebuie abordată într-un mod echilibrat.
Jaime Mayor Oreja
(ES) Dle preşedinte, consider că cea mai gravă criză care ne-ar putea afecta nu este doar cea care ne afectează în prezent, ci cea care ne va afecta dacă nu suntem capabili să învăţăm lecţiile politice corecte din ceea ce se întâmplă.
Costul traiului depăşeşte mijloacele de care dispunem, mai ales în unele ţări. Ne-am îndepărtat de economia reală şi am îmbrăţişat o economie fictivă, în conturile noastre publice şi concomitent în familiile şi vieţile noastre private.
Nu am fost în stare să înţelegem că, aşa cum se întâmplă în cazul unui organism viu, creşterea nu este acelaşi lucru cu îngrăşarea. Creşterea necesită efort şi măsură, în timp ce îngrăşarea înseamnă lipsa măsurii şi a echilibrului, în comparaţie cu munca pe care o depunem şi bunăstarea de care ne bucurăm.
Criza nu rămâne statică. Imaginea crizei acum câteva luni era diferită, una complet diferită de imaginea pe care o avem astăzi. Imaginea crizei peste câteva luni va fi diferită de imaginea pe care o avem astăzi.
Criza a fost economică şi financiară şi va avea o dimensiune socială din ce în ce mai pregnantă care va include conflicte sociale. Asta înseamnă că, în timp ce ne aflăm în această fază, înainte să devină conflictul un conflict social, cei dintre noi implicaţi în politică trebuie să fim conştienţi că principala noastră criză este o criză de încredere. Nu este doar o criză a euro.
Haideţi să analizăm toate procesele politice şi electorale din ultimele luni. Există o criză a încrederii, iar acest lucru înseamnă că trebuie să ne întrebăm cum trebuie să ne schimbăm, cum trebuie să se schimbe atitudinea noastră: atitudinea noastră politică, instituţională şi personală. În această privinţă, în loc să ne gândim la alte instituţii, întrebarea pe care trebuie să şi-o pună Parlamentul este ce contribuţie poate face pentru o schimbare a atitudinii instituţionale şi politice din această Cameră.
Îndrăznesc să afirm că astăzi, după ce am auzit multe motive ale crizei - birocraţie, agenţii, guverne - există două chestiuni în privinţa cărora trebuie să ne schimbăm. În primul rând, Europa are nevoie de un nivel minim de coeziune de la Parlament: nu se poate epuiza într-o astfel de dezbatere profundă privind două concepte ale societăţii europene. În al doilea rând, trebuie să îndrăznim să spunem adevărul despre ceea ce ni se întâmplă.
Anni Podimata
(EL) În primul rând, aş dori să folosesc zece secunde pentru a repune în drepturi adevărul. Dl Langen, care nu este prezent în această Cameră, a afirmat că este inacceptabil faptul că membrii greci au votat împotriva programului de stabilizare de trei ani în parlamentul grec. Aş vrea să evidenţiez că ar fi o idee bună ca dl Langen să repete recomandările sale la următoarea reuniune a Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat), deoarece acei membri care erau responsabili cu guvernarea ţării până acum câteva luni aparţin PPE.
Ca să mă întorc la o chestiune mai generală, este cert faptul că prezenta criză a evidenţiat boli cronice şi puncte slabe ale coordonării economice a zonei euro şi ale sistemului global de guvernanţă economică şi, drept urmare, s-a adunat o putere imensă, necontrolată în sistemul financiar globalizat. Astfel încât, astăzi, trebuie să abordăm în primul rând o problemă a democraţiei, iar Europa, dacă doreşte să îşi respecte valorile şi istoria, trebuie să preia conducerea aici.
Decizia de a institui un mecanism de menţinere a stabilităţii în zona euro este un pas important, nu există dubii în această privinţă. Însă un mecanism de gestionare a crizei nu este suficient; trebuie să abordăm cauzele primare, nu doar la nivel naţional, ci şi la nivel european. Facem o greşeală şi ne subminăm viitorul comun şi viitorul generaţiilor următoare punând accent exclusiv pe redresarea financiară imediată şi subestimând impactul creşterii, ocupării locurilor de muncă şi structurilor elementare ale statului social, a căror cristalizare a durat mai multe decenii.
Dle comisar, propunerile de consolidare a cooperării economice pe care le-aţi prezentat la 12 mai pot contribui la construirea unei Europe mai coezive, cu mai puţine dezechilibre macroeconomice, cu două condiţii: în primul rând, să nu fie limitate la aplicarea inflexibilă a Pactului de stabilitate şi de creştere şi, în al doilea rând, să includă obiective specifice pentru creştere viabilă şi ocuparea forţei de muncă în cadrul strategiei 2020.
Paulo Rangel
(PT) Dle preşedinte, mai mulţi colegi din Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) au conturat deja o imagine completă a situaţiei. Cred că acum trebuie să menţionăm rolul statelor membre.
Adevărul este că şi guvernul naţional al fiecărui stat membru are un rol aici în ceea ce priveşte impunerea cerinţelor şi condiţiilor de consolidare a monedei unice şi în ceea ce priveşte continuarea acestui proiect de integrare monetară şi economică. Aş vrea să spun aici că partidul nostru - partid legat de Grupul PPE, Partidul Social Democrat Portughez (PSD) - susţine măsurile de austeritate ale guvernului, deoarece considerăm că greşelile care s-au făcut în Portugalia în timpul celor 15 ani de guvernare socialistă, greşeli care sunt acum, din păcate, vizibile pentru toţi, trebuie remediate; PSD va susţine măsurile pentru a le remedia.
Şi totuşi, deşi susţinem măsurile de austeritate, criticăm, de asemenea, guvernul portughez - iar acesta este un exemplu bun pentru alţii aflaţi în situaţii similare - deoarece nu reduce cheltuielile. Pentru a reduce deficitul, este esenţială nu doar mărirea impozitelor, ci şi reducerea cheltuielilor, iar guvernul trebuie să aibă curajul să ia măsurile pentru reducerea cheltuielilor, reducerea deficitului şi plătirea parţială a datoriei publice.
Acest lucru este valabil atât pentru Portugalia, cât şi pentru alte state membre aflate în situaţii dificile. Noi, în calitate de deputaţi, suntem responsabili şi pentru apărarea măsurilor necesare în ţările noastre pentru ca euro să iasă mai puternic şi pentru ca această zonă integrată şi acest vis - visul Grupului PPE şi visul pe care îl împărtăşim cu toţii - să devină realitate. Din acest motiv criticăm guvernele care nu au curajul să ia măsurile necesare în ţările lor.
Göran Färm
(SV) Dle preşedinte, în anumite puncte cheie, această politică economică cu caracter comun mai puternic influenţează şi bugetul UE. Vorbim despre finanţarea proiectului strategic fanion Europa 2020. Vorbim despre nişte costuri, garanţii şi aşa mai departe pentru mecanismul de creditare şi pentru controlul pieţelor financiare. Vorbim, nu în ultimul rând, despre o serie de noi îndatoriri care rezultă din Tratatul de la Lisabona. În Parlamentul European, suntem absolut conştienţi de faptul că multe state membre se află în prezent într-o situaţie economică extrem de dificilă, adesea cu probleme bugetare foarte mari la nivel naţional.
Pe de altă parte, este clar că în această situaţie, UE poate ajuta prin luarea de măsuri importante pentru redresarea economică a statelor membre, iar acest lucru va da un nou imbold creşterii şi creării de locuri de muncă. Bugetul UE ar trebui, deci, să se concentreze asupra domeniilor în care UE poate contribui cu valoare adăugată - valoare adăugată europeană - şi acolo unde bugetele statelor membre şi UE se pot completa şi se pot sprijini reciproc. Acest lucru înseamnă, însă, că statele membre nu pot repartiza UE responsabilităţi suplimentare semnificative fără a oferi resursele necesare.
Mă gândesc la politica privind cercetarea, proiectele fanion, investiţiile în educaţie şi infrastructură care sunt necesare dacă ar fi să avem un viitor economic mai bun. Prin urmare, consider că este extraordinar de important ca spiritul acestei politici economice din ce în ce mai comune să fie reflectat într-o atitudine constructivă în negocierile privind bugetul pentru 2011, în revizuirea intermediară a bugetului pe termen lung şi în dezbaterea privind noul cadru financiar după 2013. În caz contrar, nu vom putea merge mai departe şi nu vom putea pune în aplicare măsuri comune pentru promovarea creşterii economice şi a locurilor de muncă.
Theodoros Skylakakis
(EL) Dle preşedinte, în calitate de deputat grec în Parlamentul European, aş dori să repet în această Cameră un lucru pe care l-am afirmat încă de la început în public în Grecia şi să îmi exprim recunoştinţa pentru ajutorul pe care ţara mea l-a primit de la mecanismul european de sprijin care, împreună cu măsurile dure, însă în mare parte inevitabile, au prevenit colapsul imediat al economiei greceşti.
Ar fi fost util dacă mecanismul pentru Grecia ar fi fost adoptat cu aceeaşi rapiditate ca şi pentru alte economii atunci când Europa a realizat, în sfârşit, pericolul în care ne aflam cu toţii. Astăzi este prima dată când văd determinare reală, atât în Parlament, cât şi în alte instituţii europene, pentru o analiză directă şi realistă a adevăratelor impasuri economice din Europa. De ce ne aflăm în această situaţie? Motivul principal este acela că am cheltuit peste mijloacele noastre şi am ajuns la limita creditului. Am cheltuit când nu exista criză, am cheltuit în timpul crizei, cheltuim acum, pe drumul de ieşire din criză. Oricine doreşte să afle ce se întâmplă când cheltuieşti în mod consecvent mai mult decât ai, trebuie doar să vină în Grecia.
Crearea unui Fond Monetar European şi a altor instituţii, propusă în această rezoluţie în curs de negociere, reprezintă un pas în direcţia corectă. Însă, dacă doreşte să ofere stimulente reale, Fondul trebuie să ţină cont nu numai de dimensiunea absolută a datoriei şi a deficitului, ci şi de viteza cu care se reduce datoria şi deficitul. Problema noastră reală, şi spun acest lucru stângii, este că 4 miliarde de oameni din ţările în curs de dezvoltare, care trăiesc cu 200 de euro pe lună, au descoperit capitalismul şi cer resurse globale şi pieţe de la noi, cei bogaţi, care trăim cu 2 000 de euro pe lună. Noi, cei din Occident, nu avem monopol asupra capitalismului pe care a fost construit vechiul model european. Dacă nu ne schimbăm, dacă nu ne grăbim cu schimbările structurale, cu competitivitatea şi cu inovaţia, pur şi simplu vom trăi mai prost.
Danuta Maria Hübner
Dle preşedinte, nu există dubii în privinţa gravităţii crizei actuale, iar "costul de utilizare” al metodelor politice fără precedent este foarte mare. Misiunea autorităţilor de reglementare şi a factorilor de decizie este să întreprindă acţiuni care fac posibile atât restabilirea echilibrului pierdut prin colapsul pieţei, cât şi corectarea politicilor de guvernare eşuate. Acest lucru se face acum, însă rămâne de văzut cât de rapid şi prin ce măsuri politice se vor întoarce statele membre ale Uniunii Europene la calea lor către creşterea economică.
Mai multă reglementare nu reprezintă o garanţie împotriva riscurilor crizei actuale. Deoarece am ales calea sporirii reglementării, aceasta ar trebui să meargă mână în mână cu simplificarea şi ar trebui să reducă din complexitatea pieţelor financiare. Este, de asemenea, clar faptul că politicile fiscale şi monetare nu substituie reformele structurale. Reformele structurale trebuie să abordeze slăbiciunile aflate la baza economiei Uniunii Europene: datoriile şi deficitele în creştere accentuată, îmbătrânirea populaţiei, foarte probabilul nou val de inflaţie, riscurile generate de politicile privind schimbarea climei, productivitatea scăzută şi lipsa competitivităţii.
Cu bani publici mai puţini, trebuie să se facă mai multe; deci, banii publici, atât europeni, cât şi naţionali, trebuie să se utilizeze mai eficient. Un mediu de reglementare prietenos pentru afaceri, o guvernare eficientă, taxe care nu generează distorsiuni, rate ridicate ale ocupării forţei de muncă, mai ales în rândul femeilor, un sistem bun de educaţie, cercetare şi inovaţie - toate acestea constituie un pachet esenţial de măsuri pentru a genera creştere, locuri de muncă şi competitivitate. Fără îndoială, strategia europeană de succes trebuie să se bazeze pe înăsprirea regimului fiscal, însă trebuie să se concentreze pe inovaţie, singura cale pentru stimularea productivităţii şi creşterii într-un mod durabil.
Comisia Europeană şi Parlamentul European ar trebui să îşi recâştige rolul strategic şi să opteze pentru soluţii europene curajoase. Atât cetăţenii, cât şi pieţele au nevoie de mai multă coeziune europeană.
Gay Mitchell
Dle preşedinte, iau drept cert faptul că statele suverane trebuie trase la răspundere pentru angajamentele luate şi că trebuie să atingă obiectivele stabilite, aşa că voi începe de aici. Însă este şi timpul să privim în jur şi să vedem care alte acţiuni contribuie la problemele recente. În anii '30, standardul de aur şi protecţionismul au contribuit la o adâncire a recesiunii. În mod contrar, în Uniunea Europeană, am avut solidaritate şi capacitatea instituţională, prin intermediul Băncii Centrale Europene şi al Comisiei, să învăţăm din greşelile trecutului.
Munca instituţiilor a fost impresionantă, având în vedere că există 27 de state membre, inclusiv 16 membri euro. Mai mult decât atât, instituţiile noastre au cooperat cu Rezerva Federală a SUA, Banca Angliei, Banca Centrală Japoneză şi cu altele. În ciuda acestui fapt, pieţele - aşa-numitele pieţe - au trecut, de fapt, la o perspectivă negativă a fiecărui pas făcut. Acum, sunt întrutotul în favoarea pieţelor libere; protecţionismul nu funcţionează. Însă sunt pieţele noastre libere? Pieţele au fost manipulate şi influenţate astfel încât să intrăm în criză. Nu există până acum bănuieli rezonabile că interese puternice au capacitatea de a angaja state suverane şi de a câştiga şi că unii - oricare ar fi obiectivele lor - folosesc această putere pentru a-şi promova propria agendă, folosind pieţele în scopuri proprii?
O agendă politică ar putea include preocupări în legătură cu faptul că euro ar putea înlocui, în viitor, dolarul ca monedă în care se stabileşte preţul petrolului, de exemplu; o agendă a intereselor economice şi comerciale ar putea include pur şi simplu acumularea unei mai mari puteri şi bogăţii prin abolirea drepturilor de suveranitate, inclusiv a drepturilor comune de suveranitate, în cadrul Uniunii Europene. Este timpul ca liderii politici să reflecteze asupra evenimentelor. Repet: Statele membre trebuie să fie disciplinate, inclusiv statul membru din care vin. Desigur că trebuie să se întâmple acest lucru. Însă punem foarte mult accent pe statele membre şi foarte puţin pe ceea ce se află în spatele anumitor activităţi ale pieţei.
Aş dori să aud ce au de spus Preşedinţia Consiliului şi dl comisar. Ce se face pentru a supraveghea această situaţie? Iată unde am ajuns dacă nu i-am supravegheat pe aceşti oameni în trecut. Nu folosiţi o furculiţă cu un singur dinte: e timpul să folosim o furculiţă cu doi dinţi.
Alajos Mészáros
(HU) Strategia Europa 2020 este o strategie foarte importantă, mai ales acum, într-un moment în care criza economică şi financiară este din ce în ce mai mare. Această criză a evidenţiat întrebări atât de importante şi procese atât de negative, încât dacă nu le integrăm în strategia noastră, acest lucru ar putea pune în pericol succesul politicii noastre economice.
Nu trebuie să permitem scăderea prestigiului euro, ci trebuie să facem tot ceea ce ne stă în putinţă pentru viabilitatea pe termen lung a uniunii monetare. Reprezint ultima ţară care s-a alăturat zonei euro. Cetăţenii Slovaciei consideră introducerea monedei euro o poveste de succes, prin urmare contribuie, de asemenea, la protecţia euro cu toate mijloacele disponibile.
Trebuie să atragem atenţia asupra faptului că criza monetară poate avea consecinţe politice grave. Printre acestea se poate număra creşterea euroscepticismului şi a nesiguranţei în rândul acelor ţări care se pregătesc să intre în zona euro. Trebuie să ajutăm şi să încurajăm ţările care nu au introdus încă moneda unică.
În elaborarea strategiei UE 2020, trebuie să acordăm un rol mai important politicilor care garantează dezvoltarea durabilă. Deşi se lucrează la soluţiile pentru diversificarea surselor de energie în Europa Centrală, trebuie să se sporească şi utilizarea surselor alternative de energie, pentru a reduce schimbările climatice. De asemenea, trebuie să le atragem oamenilor atenţia asupra faptului că actuala capacitate a surselor de energie alternativă este finită. Din perspectiva securităţii noastre energetice pe termen lung, energia nucleară este soluţia care poate garanta o cantitate de energie suficientă cu cele mai mici niveluri de emisii de dioxid de carbon şi, deci, trebuie să punem mai mult accent pe problema conexă a stocării şi a producerii combustibilului în condiţii de siguranţă. De asemenea, este indispensabilă stimularea cercetării tehnologiilor energetice moderne, cum sunt inovaţiile ce implică reactoarele de fuziune. Apar multe întrebări importante pe care dorim să le încorporăm în strategia noastră şi ne confruntăm cu sarcina majoră de a îmbunătăţi coordonarea şi integrarea mai multor domenii. Doar făcând aceste lucruri ne putem asigura că, pe lângă uniunea monetară, se realizează şi esenţiala uniune economică.
Marian-Jean Marinescu
Măsurile propuse de Comisie şi de Consiliu sunt extrem de binevenite. Dacă aceste măsuri ar fi fost luate în urmă cu ceva timp, ar fi putut preveni o mare parte dintre efectele crizei pe care o traversăm. Lipsa de guvernare economică a dus la decizii luate sub presiune şi fără consultarea Parlamentului European. Mai mult, nu există mecanisme de urmărire a măsurilor luate.
Anul trecut s-au injectat sume importante în bănci. Era necesar, dar salvarea băncilor nu a contribuit ulterior la atenuarea crizei. Criza a continuat. Nu s-a respectat Pactul de stabilitate şi de creştere. S-a ajuns la deficite nepermise. Statele au luat măsuri diferite în situaţii similare. Unele au decis să spună cetăţenilor adevărul şi să ia măsuri de austeritate. Lipsa regulilor comune creează efecte diferite asupra cetăţenilor europeni, chiar dacă toate statele membre au contribuit la declanşarea crizei. Nu se poate consuma mai mult decât se produce, nu se poate cheltui mai mult decât se poate colecta.
Este nevoie de stabilitate financiară şi, de aceea, propunerile de a crea un nou mecanism de stabilitate financiară sau un fond monetar european sunt absolut necesare. Aceste măsuri însă trebuie dublate de o strategie coerentă de redresare economică şi de mecanisme de control şi penalizare. Astfel, putem spune că vom atinge o reală şi eficientă guvernare economică în beneficiul tuturor statelor membre.
Mairead McGuinness
Dle preşedinte, vă voi respecta deciziile. Salut comentariile preşedinţiei spaniole referitoare la sistemele productive şi la concentrarea asupra competitivităţii. Consider că avem nevoie de mai multe conversaţii de acest gen în acest Parlament, în Consiliu şi în Comisie.
În privinţa comentariilor dvs. privind reacţia încetinită, trebuie să acordăm atenţie acestui aspect, deoarece în sistemul european există problema reacţiei letargice. Statele membre ar fi putut reacţiona mai rapid atunci când a lovit criza bancară. Suntem capabili de o reacţie mai rapidă, însă se pare că, de această dată, nu am făcut acest lucru.
În sfârşit, Comisia caută patru piloni ai unei noi strategii. Consider că aceasta trebuie să îşi analizeze propriul rol în criză. Consider că monitorizarea regulamentelor Pactului de stabilitate şi de creştere s-a efectuat pe baza unei abordări indulgente, care nu a dat roade. Dacă, aşa cum au afirmat alţii, am fi respectat cu toţii regulile, nu am fi avut această problemă. Alternativa sporirii puterii va funcţiona doar dacă se foloseşte în mod real puterea care este deja disponibilă.
Elena Băsescu
În această perioadă de criză economică, Strategia Europa 2020 pare o adevărată provocare. Pe de altă parte, reprezintă şi o oportunitate. Ea poate fi un important stimulent pentru susţinerea reformelor economice şi sociale, necesare pe termen lung. Principiile care trebuie să stea la baza ei sunt solidaritatea şi adaptabilitatea.
Consider că trebuie menţinute alocările pentru fondurile de coeziune, deoarece acestea au un rol fundamental în reducerea diferenţelor de dezvoltare economică dintre regiunile Uniunii. Este evident, pe de altă parte, faptul că obiectivele asumate la nivelul Uniunii Europene nu pot deveni automat obiective naţionale. Ele trebuie adaptate în funcţie de posibilităţile fiecărei ţări. Guvernul României a înfiinţat un grup de lucru la nivel înalt care va stabili obiectivele naţionale şi, în acelaşi timp, va avea un rol coordonator în elaborarea Planului naţional de reformă.
Antigoni Papadopoulou
(EL) Comportamentul pieţelor şi al băncilor este asemănător celui al unei haite de lupi, după cum a afirmat ministrul de finanţe suedez, o haită de lupi pregătită să sfâşie în bucăţi ţările slabe din punct de vedere economic. Prima victimă a fost Grecia, urmată de Spania şi Portugalia. În cazul Greciei, am văzut cum peculanţii au lovit-o fără milă, pe de o parte, şi solidaritatea comunitară care s-a manifestat foarte târziu şi care a venit cu condiţii foarte dure, forţând poporul grec să facă sacrificii foarte neplăcute şi să iniţieze greve justificate, pe de altă parte. Ar părea că protagonistele crizei economice internaţionale sunt acum statele, nu băncile.
Trebuie să învăţăm din aceste probleme. Uniunea Europeană are nevoie de mai multă solidaritate comunitară, de o mai bună monitorizare a sistemului financiar, de respectare mai fidelă a Pactului de stabilitate, de o politică financiară mai bine coordonată şi de măsuri pentru prevenirea dezechilibrelor de competitivitate. Europenii vor o Europă mai umană, cu mai puţină inegalitate între statele membre. A venit timpul pentru un program mai realist şi mai orientat către oameni al unei Uniuni Europene a anului 2020 care ţine seama de provocările epocii.
Olle Schmidt
(SV) Dle preşedinte, Europa are nevoie de mai multă cooperare şi solidaritate - nu de protecţionism şi de naţionalism. Ştim acest lucru - istoria ne-a învăţat.
Îmi este greu să înţeleg frica pe care o simt în mod evident miniştrii de finanţe când au în faţă această propunere de examinare prealabilă a bugetelor statelor membre. În ultimele luni, chiar şi miniştrilor de finanţe căliţi le-a fost, şi ar fi trebuit să le fie frică. Aici poate fi detectată cu siguranţă o anume auto-afirmare naţională. Bineînţeles că puteţi analiza alte ţări, însă nu pe a mea. Analizaţi Grecia, Spania şi Portugalia, însă nu ţara mea. Noli me tangere - pe mine nu mă atingeţi!
Interdependenţa noastră cere deschidere şi încredere. Guvernele suedez şi finlandez au ambele experienţă din crizele grave ale anilor '90 şi ar trebui ca ambele să susţină din toată inima propunerile dlui comisar Rehn.
Jaroslav Paška
(SK) O politică bugetară responsabilă în toate ţările Uniunii Europene reprezintă doar primul pas către ieşirea din situaţia actuală. Următorul pas, care este cu siguranţă mai greu de pus în aplicare, ar trebui să aibă drept obiectiv o schimbare raţională a structurii forţei noastre de muncă. O mare parte din cetăţenii UE sunt angajaţi în sectoare neproductive, mai ales în administraţia publică, iar sectorul productiv nu poate susţine un număr atât de mare de birocraţi, care nu fac altceva decât să ne complice viaţa prin sporirea numărului reglementărilor şi restricţiilor.
Aruncaţi o privire asupra Asiei, dle comisar. Acolo nu există un procent atât de mare de persoane cu educaţie superioară sau la fel de multe universităţi ca aici. Însă există o administraţie publică mică şi un mediu de afaceri simplu, care le permite să dezvolte competitivitatea naturală de care dispun multe persoane. Un mediu de afaceri simplu, transparent, mai puţină administraţie şi mai mult loc pentru activităţile independente, antreprenoriale şi creative ale cetăţenilor noştri: aceasta este cea mai bună cale de ieşire din situaţia noastră actuală.
Andrew Henry William Brons
Dle preşedinte, criza economică nu este o afecţiune temporară din care membrii UE îşi vor reveni în curând, dobândindu-şi din nou sănătea economică completă. Există defecte sistemice în abordarea politicii economice de către UE şi de către statele sale membre. Scopul unei monede unice pe care o vor împărtăşi peste 27 de ţări se bazează pe presupunerea falsă că o monedă poate fi potrivită pentru multe economii foarte diferite. Valoarea unei monede trebuie să reflecte starea de sănătate a economiei pe care o deserveşte.
Însă există alte probleme distincte. Îmbrăţişarea globalizării de către UE şi de către statele sale membre individuale este o reţetă pentru dezastru. Nu putem permite bunurilor şi lucrătorilor din ţările cu salarii mici să inunde Europa. Nu putem concura cu bunurile lor fără a reduce nivelul salariilor noastre la nivelurile lor. Nivelurile minime legale ale salariilor nu vor preveni angajarea cu salarii mai mici a lucrătorilor migranţi, externalizarea muncii realizate de oamenii noştri sau mutarea unităţilor noastre de producţie în lumea a treia.
Tunne Kelam
Dle preşedinte, aş vrea să-i mulţumesc dlui comisar Rehn pentru cuvintele sale şi pentru încrederea în eforturile Estoniei de a se alătura zonei euro şi vă pot asigura că, având în vedere actuala povară financiară de 7,5 % din PIB, Estonia nu va contribui la creşterea nivelului mediu al datoriei UE. Cred, de asemenea, că Estonia va fi acceptată drept un exemplu pozitiv de către colegii din zona euro; acest lucru va trimite un semnal încurajant Letoniei şi Lituaniei, convingându-le că eforturile făcute au rost şi că toate ţările candidate vor fi tratate după merite.
Aderarea în acest moment la zona euro nu este doar un privilegiu. Aceasta înseamnă asumarea unor angajamente privind solidaritatea şi realizarea unei contribuţii la Pactul de consolidare de la început, însă sunt convins că aceasta este o decizie corectă; vom vedea UE nu doar ca pe o oportunitate de a primi, ci în primul şi în primul rând, ca pe o şansă de a contribui la sprijinirea cauzei noastre comune.
Danuta Jazłowiecka
(PL) Dezbaterea de astăzi privind guvernanţa economică în Uniunea Europeană reprezintă o discuţie fundamentală, deoarece priveşte problema continuării consolidării integrării europene. Având în vedere legăturile economice avansate, statele membre ar trebui să se simtă responsabile în egală măsură pentru un mecanism de stabilizare european şi pentru întreaga situaţie economică din Europa.
Nu cred că vreunul dintre noi ar trebui să aibă dubii în privinţa faptului că monitorizarea adecvată a pasivelor şi a cheltuielilor publice (preşedintele a întrerupt vorbitoarea), coordonarea procesului creării bugetelor şi a planurilor de reformă în statele membre de la un stadiu incipient şi un mecanism de ajutor în perioadele de criză reprezintă măsuri care se îndreaptă în direcţia corectă. Punerea în aplicare cu conştiinciozitate a principiilor Pactului de stabilitate şi de creştere ar trebui să fie prioritară. Aceasta este cheia pentru asigurarea stabilităţii bugetare şi macroeconomice în Uniunea Europeană. Deşi un set de sancţiuni şi principiul numirii şi tragerii la răspundere sunt esenţiale pentru disciplinarea statelor membre în introducerea principiilor pactului şi reformelor esenţiale, sunt rezervată în privinţa penalizărilor financiare. Aceste penalizări, utilizate în cazul statelor membre care se află deja într-o situaţie financiară dificilă, ar putea avea efectul contrar, un efect advers asupra economiei acestor ţări...
(Preşedintele a întrerupt-o pe vorbitoare)
Prin urmare, v-aş ruga să planificăm viitorul Europei în mod responsabil.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Dle preşedinte, când există o situaţie de criză, reacţia psihologică este fie aceea de a te ghemui, dând vina pe alţii, căutând inamici, sau aceea de a încerca găsirea unor soluţii. Europa este acum martora acestei abordări triple: pe de o parte, naţionalismul şi protecţionismul sunt în creştere în multe ţări; pe de alta, se caută noi soluţii, aşa cum este cazul Comisiei. Trebuie să le apreciem în mod deosebit. Cu cât este mai puternic sistemul politic în Uniunea Europeană şi la nivel naţional, cu atât mai bine putem domestici forţele pieţei. În caz contrar, situaţia se va deteriora.
Consider că există un lucru pe care am putea înceta să-l facem, şi anume să ridiculizăm Grecia. Naţiunea greacă, prim ministrul şi politicienii merită acum respectul nostru, pentru că iau nişte decizii foarte dificile. După cum a afirmat dl Schmidt, Finlanda şi Suedia au fost în poziţia Greciei la începutul anilor '90. Am fost nevoiţi să luăm decizii la fel de dificile, însă am reuşit.
Preşedinte
Îmi pare rău că vă întrerup. Veţi observa în Cameră că, deşi spunea lucruri foarte frumoase despre Grecia, chiar am întrerupt-o la exact un minut, deci încerc să fiu cât de obiectiv pot aici.
Michael Theurer
(DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, în dezbaterea actuală pe marginea unui sistem european funcţional de guvernanţă economică se neglijează, după părerea mea, perspectiva pe termen lung. Acum este momentul potrivit să încorporăm măsurile de stabilizare pe termen scurt într-o strategie pe termen lung. Avem nevoie de viziunea unei economii de piaţă. Principiul fundamental al economiei de piaţă sociale este deja prevăzut de Tratatul de la Lisabona. Acum trebuie să îl punem în aplicare.
Economia de piaţă socială a fost modelul de succes din spatele miracolului economic german. Walter Eugen, lumina călăuzitoare a miracolului economic, a remarcat încă din 1950 că activitatea economică a statului ar trebui să se concentreze asupra elaborării sistemelor de reglementare pentru economie, şi nu asupra gestionării proceselor economice. Solicit, deci, o abordare normativă, cu alte cuvinte, măsuri luate de stat, care să influenţeze condiţiile de bază ale activităţii economice prin intermediul legislaţiei generale. Nu statul este cel care creează locuri de muncă, dar trebuie să creeze un cadru de reglementare pentru crearea locurilor de muncă, iar acesta este lucrul pe care trebuie să ne concentrăm. Competitivitatea nu este începutul, ci rezultatul activităţii economice.
Franz Obermayr
(DE) Dle preşedinte, în strategia Europa 2020, trebuie să abordăm cauzele crizei actuale. Ar fi oare raţional să introducem o uniune monetară de gen american fără controlul central necesar asupra politicii financiare? Răspunsul este "nu”. Euro nu trebuie să ajungă să transforme UE într-un uriaş mecanism de redistribuţie pe baza solidarităţii obligatorii. Dacă este să avem o uniune monetară, trebuie să fie o uniune monetară solidă.
În plus, pieţele financiare libere nu trebuie privite ca fiind separate de economia reală în viitor. Prin urmare, în strategia Europa 2020 avem nevoie de reguli clare împotriva speculanţilor şi a fondurilor speculative. Calea propusă de Austria, şi ieri de Germania, către o taxă pe tranzacţiile financiare, care implică taxarea profiturilor realizate de bănci şi de sectorul financiar, este cu siguranţă abordarea corectă. Haideţi să dăm un exemplu contribuabililor şi să-i amintim, în sfârşit, sectorului financiar care sunt obligaţiile sale. De asemenea, trebuie să avem mai mult curaj în aplicarea regulilor în statelor membre. Orice stat care îşi falsifică în mod deliberat evidenţele contabile trebuie pur şi simplu eliminat din zona euro. Ţările care comit fraudă trebuie să fie excluse.
Paul Rübig
(DE) Dle preşedinte, dle Rehn, doamnelor şi domnilor, strategia Europa 2020 ne oferă o provocare specifică. În general, trebuie să ne concentrăm asupra întreprinderilor mici şi mijlocii (IMM-uri). Ar trebui să ne asigurăm că până în 2020, întreprinderile mici şi mijlocii vor avea, în medie, o cotă de capital minimă de 20 %.
Avem nevoie de IMM-uri puternice în Europa, deoarece acestea utilizează două treimi din forţa de muncă, produc 50 % din produsul naţional brut şi plătesc 80 % din impozite. Comisia pur şi simplu a uitat să includă obiective de consolidare a întreprinderilor mici şi mijlocii în acest program.
Dle Rehn, vă invit pe dvs. în mod special să acţionaţi în numele IMM-urilor şi să stabiliţi obiective pentru consolidarea poziţiei acestor firme şi a angajaţilor acestora.
Milan Zver
(SL) Dezbaterea de astăzi a fost una dintre cele mai bune dezbateri pe care le-am avut despre criza financiară şi economică, mai ales despre modul în care a acţionat în Grecia, iar majoritatea vorbitorilor s-au concentrat în primul rând asupra modului în care ar trebui să guvernăm Uniunea Europeană în viitor. Însă aş fi de acord şi cu ceea ce au evidenţiat acei vorbitori care îi caută pe cei responsabili pentru această situaţie. După părerea mea, aceasta este calea corectă de urmat şi este important să o urmăm. Trebuie să punem întrebări legate de responsabilitatea anumitor instituţii europene, nu doar referitoare la responsabilitatea colectivă a instituţiilor, ci şi la cei direct responsabili.
Deci aş sugera să îl invităm, de exemplu, pe dl Almunia, fostul comisar pentru afaceri economice şi monetare, să ia cuvântul, având în vedere că domnia sa a fost destul de critic faţă de unele ţări în timpul mandatului domniei sale, iar apoi a apărut problema cu Grecia. Îl invit să clarifice rolul domniei sale în această poveste şi, dacă nu va face acest lucru, ar trebui să-şi dea demisia.
Seán Kelly
Dle preşedinte, în primul rând, în ultimele câteva săptămâni am luat măsuri pentru a combate o criză financiară care deja a avut loc - o criză financiară cauzată de lipsa reglementării, lipsa monitorizării şi a guvernanţei. Prin măsurile de astăzi, care vor fi binevenite, încercăm să anticipăm aceste situaţii astfel încât să nu mai apară în viitor.
Cu toţii ne facem treaba mai bine când există cineva care ne supraveghează. Acest lucru este valabil atât pentru guverne, cât şi pentru persoane. Deci apreciez ceea ce s-a făcut astăzi aici şi consider că, de azi înainte, ar trebui să trecem şi la confruntarea cu teroriştii financiari ai agenţiilor de rating şi cu speculanţii care se joacă cu vieţile oamenilor şi încearcă să detroneze guverne suverane. Prin această dublă abordare - abordarea guvernanţei la nivel politic şi a teroriştilor financiari - am putea privi înainte la un viitor mai bun.
Karin Kadenbach
(DE) Dle preşedinte, dle Rehn, dle López Garrido, astăzi vorbim despre guvernanţa economică europeană comună. Consider că este timpul să ne dăm seama că ceea ce face piaţa nu are valoare în sine şi că cetăţenii Europei nu trebuie să deservească piaţa, ci că piaţa există pentru a deservi oamenii, cele 500 de milioane de europeni.
Sunt convinsă că avem nevoie de consolidare şi de creştere, însă aceşti termeni sunt întotdeauna legaţi de un alt aspect, cu alte cuvinte, consolidare responsabilă din punct de vedere social, pe de o parte, şi creştere durabilă, pe de alta. Avem nevoie de încredere pentru a realiza aceste lucruri, iar europenii au nevoie de perspective. Însă le vom putea oferi aceste perspective dacă le putem promite că vor trăi într-o Europă în care vor avea parte de prosperitate sau vor putea lua măsuri pentru a o asigura. În Europa viitorului, creşterea nu ar trebui să aducă beneficii doar celor puţini.
Rachida Dati
(FR) Dle preşedinte, în primul rând, este adevărat că manifestarea bruscă şi profundă a crizei greceşti a generat foarte multă frică în rândul cetăţenilor noştri, frică pe care o consider legitimă. Încă o dată, acest lucru nu înseamnă, după cum a spus un deputat, că ar trebui să arătăm cu degetul la Grecia. Însă, este important, este urgent - după cum tot spunem de ceva timp - să învăţăm lecţiile necesare astfel încât să putem construi o Europă mai politică şi să ne îndreptăm către guvernanţa economică. Guvernanţa economică ar trebui să fie propusă în acest moment drept o chestiune prioritară.
Înţeleg că a fost propusă de către Comisie analizarea în avans a bugetelor naţionale. Personal, nu sunt de acord. Ceea ce este esenţial şi urgent este guvernanţa economică europeană, şi nu analizarea prealabilă a bugetelor naţionale de către Comisie. Cred că această propunere nu ar scoate la iveală doar inconsecvenţele instituţionale, ci ar duce şi la întârzieri şi complexitate, iar Europa nu are acum în niciun caz nevoie de acestea. Necesară urgent este guvernarea economică europeană, şi nu analiza prealabilă a bugetelor naţionale.
Vasilica Viorica Dăncilă
Ştim cu toţii că Strategia europeană 2020 a fost lansată cu scopul de a favoriza ieşirea din criză economică actuală şi a pregăti economia Uniunii Europene pentru noul deceniu. Este însă grav că Strategia Uniunii Europene pentru 2020 nu reprezintă nicio direcţie clară în ceea ce priveşte revizuirea uneia dintre cele mai importante politici comune, respectiv reforma politicii agricole comune.
Este cu atât mai grav cu cât referirea la agricultură, ca instrument politic esenţial pentru realizarea obiectivelor Strategiei UE 2020, s-a făcut numai în ultimul moment şi, de aceea, nici nu ne mirăm că politicile din domeniul agricol sunt prea puţin menţionate în acest document. În acest sens, Strategia UE 2020 cuprinde unele idei privind viitorul PAC, însă nu reuşeşte să-i confere rolul strategic esenţial într-o abordare mai amplă, globală, care să aibă în vedere provocările enorme puse de perspectivele dublării cererii mondiale de alimente şi ale schimbărilor climatice.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Doamnelor şi domnilor, nu dispunem de analize detaliate ale cauzelor crizei din zona euro şi ale colapsului economic din Grecia, sau ale pericolelor cu care se confruntă alte ţări. Este criza financiară globală, care s-a transformat în criza economică, cauza acestei situaţii sau avem de-a face aici cu propriile greşeli, neglijenţă şi lipsă de reacţie?
Haideţi să spunem clar şi sincer că nu a existat nicio coordonare a politicii financiare în Uniunea noastră. Nu a fost respectat Pactul de stabilitate şi de creştere şi nu s-a menţinut disciplina financiară. Bugetele naţionale au fost adesea departe de realitate: costuri mari, venituri mici şi lipsă de responsabilitate în guvernarea statului. Aş dori să întreb: unde a fost Banca Centrală Europeană? Unde a fost Comisia?
Haideţi să spunem cu sinceritate că problema rezidă în faptul că statele membre nu permit monitorizarea, evaluarea şi analiza bugetelor lor de către instituţiile UE. În ultimii ani, ne-am concentrat în principal asupra Tratatului de la Lisabona, şi am acordat mai puţină atenţie uniunii economice şi, în special, uniunii monetare.
Diego López Garrido
Dle preşedinte, putem spune cu adevărat că Uniunea Europeană se confruntă cu o situaţie similară cu altele din istoria sa dureroasă, care s-au rezolvat în mod favorabil. Europa se află la o răscruce, exact cum se afla după Al Doilea Război Mondial, care a dus la naşterea a ceea ce atunci nu se numea Uniunea Europeană. S-a întâmplat acelaşi lucru când a căzut Zidul Berlinului, când s-a reîntregit Europa şi când a avut loc din întâmplare o criză a sistemului monetar european. Răspunsul a fost să se avanseze şi să se adopte un nou tratat. Asta am făcut la începutul acestui secol prin Tratatul de la Lisabona şi aceasta este singura cale de ieşire dintr-o situaţie dificilă precum cea în care ne aflăm.
Celelalte alternative, desigur, sunt în mod clar populismul sau protecţionismul, însă acestea nu reprezintă alternative viabile. Opţiunea clară este aceea de a ne îndrepta către o Europă care găseşte soluţii pentru neajunsurile sale, care au fost puse în evidenţă când s-a manifestat această gravă criză prin care nu a mai trecut niciunul dintre noi, cei aflaţi aici, în această Cameră.
Deci, răspunsul nostru la situaţia pieţelor dereglementate, la lipsa de competitivitate a sistemului de producţie, lipsă care are efecte grave, cu impact social în ceea ce priveşte şomajul, la problema deficitului, având în vedere că 20 din cele 27 de ţări au iniţiate proceduri pentru datorii excesive şi la absenţa evidentă a guvernanţei economice în Uniunea Europeană nu trebuie să fie mai puţină coeziune europeană, ci mai multă. Astfel trebuie să răspundem acestei situaţii în acest moment.
Ar trebui spus că o reacţie a existat, că Uniunea Europeană a reacţionat şi mă refer la discursurile anterioare ale dlui comisar Rehn şi la ale mele, în care am prezentat reacţia Uniunii Europene. În acest moment, însă, timpul trece chiar mai repede şi consider că este necesară o reacţie mai rapidă, care trebuie să contribuie la rezolvarea problemelor fundamentale care încă există în Uniunea Europeană şi care au fost puse la încercare ca urmare a acestei crize.
Doresc, aşadar, să propun ca instituţiile Uniunii Europene şi, desigur, Parlamentul, să coopereze în privinţa celor cinci aspecte în cazul cărora trebuie să ne mişcăm mai repede. Trebuie să grăbim, să încheiem sau să finalizăm o misiune care a fost planificată şi a început în mod corect.
Primul aspect este solidaritatea. Trebuie să adâncim solidaritatea în zona euro şi din acest motiv a fost ajutorul acordat Greciei unul atât de indicat, iar decizia de a crea acest fond de 750 milioane de euro atât de oportună - pentru o perioadă de trei ani, deci nu este încă permanent - pentru a preveni posibile situaţii dificile ale conturilor publice sau dezechilibre ale conturilor publice. Consider că acesta reprezintă un element fundamental şi că este corect că a fost propus şi adoptat de Consiliu la 9 mai. În plus, au fost şi acţiunile întreprinse de Banca Centrală Europeană, care intervine chiar şi acum, cumpărând creanţe de la statele membre prin canalele permise de Tratatul de la Lisabona.
În al doilea rând, chiar astăzi, Parlamentul a examinat un pachet legislativ privind supravegherea financiară. Într-o anumită măsură, am avut parte de o avanpremieră a acestuia odată cu adoptarea de ieri a reglementării fondurilor speculative în Consiliul Ecofin. Prin urmare, o putem face, sigur că o putem face. A fost elaborat regulamentul, însă trebuie să finalizăm cât mai curând posibil negocierile între Consiliu şi Parlament pe marginea întregului pachet privind supravegherea financiară. Acest pachet reglementează în mod întâmplător agenţiile de rating, deoarece - în legătură cu una dintre sugestiile sau întrebările prezentate de deputaţi - agenţiile de rating vor fi supuse monitorizării autorităţii europene.
În al treilea rând, trebuie să ne angajăm faţă de competitivitate. Este, aşadar, foarte important ca strategia 2020 să fie adoptată şi lansată în Consiliul European din iunie şi să cuantifice obiectivele, inclusiv cele privind sărăcia şi incluziunea socială, care nu au fost cuantificate încă. Ar trebui să fie o strategie care îşi stabileşte propria guvernanţă, iar această guvernanţă ar trebui să fie mult mai exigentă decât guvernanţa practic inexistentă a Tratatului de la Lisabona, după cum afirma dl Verhofstadt mai devreme. Ar trebui să utilizeze, de asemenea, stimulente pozitive pentru a garanta îndeplinirea obiectivelor, precum utilizarea fondurilor europene sau a fondurilor structurale.
Al patrulea element important este pachetul privind coordonarea politicilor economice prezentat de dl comisar Rehn la 12 mai, pachet care a fost examinat ieri, în Consiliul Ecofin. Este absolut esenţial să respectăm Tratatul de la Lisabona, care prevede în articolul 5 din Tratatul privind Funcţionarea Uniunii Europene (TFUE) că statele membre sunt obligate - nu că este mai bine sau oportun, acestea sunt obligate - să îşi coordoneze politicile economice şi politicile privind ocuparea forţei de muncă şi că îşi pot coordona şi politicile sociale. În această direcţie, considerăm că punerea în aplicare a articolului 136 din TFUE, stabilită prin această propunere a Comisiei, este foarte importantă şi trebuie să grăbim, de asemenea, procesul de punere în practică a acestuia.
În sfârşit, consider că trebuie să grăbim şi dezbaterea sau luarea deciziei privind taxa pe tranzacţiile financiare internaţionale, care trebuie pusă în discuţie la reuniunea G20.
Aş cere Parlamentului să susţină aceste puncte foarte importante, care ar reprezenta un pas înainte către ceea ce s-a descris ca fiind guvernanţa economică sau guvernarea Uniunii, astfel încât să se poată lua o decizie cât mai curând posibil. Nu mai putem aştepta prea mult.
Cred că unitatea UE nu a avut niciodată o importanţă mai mare ca acum şi nu mă refer doar la unitatea statelor membre ale UE, ci şi la unitatea instituţiilor. Parlamentul este o instituţie europeană, Comisia este o instituţie europeană şi Consiliul este, de asemenea, o instituţie europeană. Instituţiile trebuie să conlucreze în acest moment, astfel încât să se poată consolida trecerea către guvernarea Uniunii şi rezolvarea problemelor fundamentale care au apărut. Aceasta trebuie să fie o expresie a angajamentului nostru faţă de începutul unei noi faze politice în UE, o fază benefică pentru cetăţeni, care aşteaptă acest lucru de la noi. Nu vă aşteptaţi la nimic altceva; aşteptaţi-vă să facem exact asta.
Olli Rehn
membru al Comisiei. - Dle preşedinte, le mulţumesc deputaţilor pentru această dezbatere foarte serioasă şi importantă, care oglindeşte situaţia cu care ne confruntăm acum în Europa. Permiteţi-mi să spun în primul rând că apreciez sprijinul larg acordat de Parlamentul European pentru consolidarea guvernanţei economice. De asemenea, l-am ascultat cu foarte mare atenţie pe dl ministru López Garrido şi îi mulţumesc preşedinţiei spaniole pentru sprijin şi pentru cooperarea excelentă în privinţa acestei probleme, cât şi în privinţa altor probleme.
Sunt absolut de acord cu aceia dintre dvs. care au solicitat o uniune economică în completarea celei monetare. Aceasta este calea înainte şi aceasta este lecţia critică pe care trebuie să o învăţăm din criză. Trebuie să lucrăm la trei puncte forte. În primul rând, avem nevoie de vigilenţă pentru ieşirea imediată din criză a Greciei şi a întregii Europe. Am evitat un alt eveniment de dimensiunea colapsului băncii Lehman Brothers pe teritoriu european, însă încă nu am scăpat de pericol şi trebuie să continuăm cu vigilenţă şi determinare să apărăm stabilitatea financiară în Europa şi să protejăm astfel redresarea economică încă fragilă a continentului nostru.
În al doilea rând, trebuie să grăbim, să intensificăm şi să finalizăm reforma legislaţiei pieţelor financiare, taxelor bancare, vânzării în lipsă şi agenţiilor de credit. Este mult mai bine să acţionăm la nivel european şi să facem acest lucru cât mai curând posibil.
Trebuie să creăm un cadru pentru a corecta erorile sistemice ale pieţelor financiare şi în această privinţă, sunt absolut de acord cu dna Jaakonsaari şi cu dl Swoboda. Piaţa poate fi un servitor bun, însă este un stăpân rău şi, după cum a afirmat dl Theurer, trebuie să lucrăm pentru ideea fundamentală a economiei de piaţă sociale pentru a crea un cadru legal credibil pentru pieţele financiare prin finalizarea reformei legislative.
În al treilea rând, trebuie să trecem la decizii privind consolidarea guvernanţei economice în Europa; Trebuie să consolidăm Pactul de stabilitate şi de creştere prin supraveghere fiscală preventivă; trebuie să instituim sancţiuni funcţionale, bazate pe reguli, după cum a afirmat dl Kallas, şi trebuie să acordăm Eurostatului dreptul de a efectua audit...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Preşedinte
Stimaţi colegi, acesta este rezumatul unei dezbateri foarte importante. Vă rog frumos să păstraţi conversaţiile dvs. în această Cameră la un nivel minim şi să respectaţi ultimele remarci ale dlui comisar. Dl comisar are cuvântul.
Olli Rehn
membru al Comisiei. - Dle preşedinte, sunt destul de obişnuit cu această situaţie, însă aş fi recunoscător dacă ar exista puţin interes în această Cameră pentru ceea ce urmează să spun.
Ieşirea imediată din criză, reforma completă a pieţei financiare şi consolidarea guvernanţei economice: acestea sunt cele trei aspecte majore la care trebuie să lucrăm cât mai curând posibil.
Sunt de acord cu dl Marinescu, care a făcut referire la comunicarea Comisiei, care este într-adevăr, mai mult decât şi-ar fi închipuit oricine chiar acum jumătate de an. Vă rog să citiţi cele 10 pagini ale comunicării privind consolidarea guvernanţei economice în Europa. Zece pagini sună puţin, însă sunt pline de iniţiative concrete. Sunt iniţiative cu greutate, de care are nevoie Europa. Voi veni cu propuneri concrete, propuneri legislative, în curând.
Am luat iniţiativa şi vom merge mai departe. Dl Verhofstadt a afirmat că ar trebui să nu aşteptăm grupul operativ. Vom contribui activ şi constructiv la activitatea grupului operativ prezidat de dl preşedinte Herman Van Rompuy, însă da, vom face uz de dreptul nostru la iniţiativă şi vom prezenta în curând propuneri legislative concrete privind consolidarea guvernanţei economice.
Aceasta este esenţa metodei comunitare, iar acestea sunt măsurile pe care le-aţi solicitat astăzi pe bună dreptate. Nu avem prea mult timp la dispoziţie. Dimpotrivă, trebuie să acţionăm fără întârziere. Acum, este absolut esenţial să mergem înainte cu aceste iniţiative.
Prin urmare, aş vrea să închei prin a afirma că avem nevoie de o alianţă a instituţiilor pentru a urmări aceste obiective. Uniunea Europeană a dat mereu cele mai bune rezultate printr-o alianţă între Parlament şi Comisie, astfel încât contez pe sprijinul dvs. în această privinţă. De asemenea, este important să cooptăm şi parlamentele naţionale prin adoptarea unei abordări incluzive, după cum a sugerat dna Goulard.
Însă, cel mai important, vă rog să vă amintiţi că Parlamentul European ne poate ajuta pe noi toţi cei din Uniunea Europeană să acţionăm mai rapid şi cu fermitate. Prin urmare, vă rog să vă convingeţi circumscripţiile şi să ne ajutaţi să convingem statele membre, şi nu numai preşedinţia spaniolă, care este foarte convinsă. Am încredere că vă stă în putinţă şi că vă veţi face auzite vocile şi contez pe dvs. să adoptaţi o poziţie foarte puternică şi fermă în privinţa rezoluţiei Europa 2020, în cursul sesiunii Parlamentului din această săptămână.
Dragi prieteni, nu avem nevoie de nimic mai mult decât să mergem cu toată viteza înainte pentru a consolida guvernanţa economică în Europa.
Preşedinte
Dezbaterea a fost închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
George Sabin Cutaş  
în scris. - Dacă există o lecţie care merită învăţată din actuala criză economică, atunci aceasta trebuie să fie solidaritatea. Faptul că trăim într-o lume globalizată, în care economiile statelor sunt interdepedente, nu reprezintă o noutate. Cu toate acestea, statele nu au reuşit să iasă din logica izolării, în care soluţiile pentru provocările economice sunt luate la nivel naţional, fără a se ţine cont de impactul lor la o scară mai largă.
Strategia de la Lisabona a fost un eşec pentru ca a lipsit angajamentul politic al statelor membre de a duce la îndeplinire obiectivele acesteia. Pentru ca Strategia 2020 sa reuşească acolo unde Strategia de la Lisabona a dat greş, este nevoie o monitorizare mai eficienta la nivel european a programelor de reformă naţională. În egală măsură, incluziunea socială trebuie să reprezinte principala ţintă a unei bune guvernări economice, actorii statali trebuie să înveţe să pună oamenii pe primul loc, nu profitul economic.
João Ferreira  
La mai puţin de un deceniu după crearea euro se adeveresc avertismentele făcute la momentul respectiv. Integrarea economiilor aflate în faze de dezvoltare foarte diferite, cu criterii de convergenţă nominale şi politici monetare şi de schimb valutar individuale - toate acestea pentru a satisface nevoile marilor puteri - a accentuat criza divergenţei din UE, ceea ce a condus la o situaţie în care sunt evaluate economiile periferice.
Confruntate cu criza pe care au creat-o, centrele decizionale ale capitalului financiar speculativ - şi extensiile instituţionale ale acestora în instituţiile şi guvernele UE - tocmai au lansat un atac nou, diferit asupra popoarelor şi lucrătorilor Europei. Stăpânii UE au decis să uzurpe autoritatea bugetară a statelor membre şi au făcut acest lucru nu în numele solidarităţii, care le este un concept din ce în ce mai străin, ci în numele stabilităţii pe care marile puteri o cer pentru euro; acesta este un afront intolerabil la adresa democraţiei şi la adresa suveranităţii popoarelor. Acest afront este însoţit de măsuri care reprezintă un terorism social pur, în faţa căruia guvernele naţionale s-au supus cu smerenie. Reacţia la aşa-numita "guvernanţă economică europeană” şi la caracterul din ce în ce mai anti-democratic al procesului de integrare în curs vine de la lucrătorii în agonie din toată Europa. Schimbarea necesară va rezulta din această agonie şi din impulsul acesteia către progres.
Ilda Figueiredo  
Este regretabil că Consiliul European şi Comisia au venit aici pentru a declara că iau măsuri pentru a rezolva problemele financiare şi cele legate de producţie într-un cadru de disciplină bugetară, şi că prezintă crearea grupului operativ drept un mare triumf pentru măsurile pe termen lung.
În ciuda faptului că au admis întârzierea măsurilor ezitante pe care le-au luat, reprezentanţii preşedinţiei spaniole a UE şi Comisia au reafirmat aici că vor continua pe aceeaşi cale a integrării capitaliste şi chiar mai departe; se zbat ca peştele pe uscat. Preferă să ignore aşa numita "măsură de stabilizare temporară”, iar fondul aferent va fi doar un mijloc de a uşura durerea crizei financiare, fiind folosit pentru a masca faptul că doar o rupere de politicile actuale şi o schimbare, desigur, pot aduce progresul social. În acest scop, este vital să se acorde prioritate producţiei, calităţii serviciilor publice, creării de locuri de muncă cu drepturi, salariilor, pensiilor, incluziunii sociale şi împărţirii şi distribuţiei juste a venitului.
Însă toate acestea necesită o coeziune economică şi socială adevărată, cu o consolidare clară a bugetului Uniunii, solidaritate, mai multe politici publice şi monitorizarea de către stat a sectoarelor esenţiale ale economiei.
Edit Herczog  
Drumul de ieşire din criza economică este unul accidentat şi, în plus, problemele fiscale din Grecia şi din celelalte state membre au zguduit zona euro. Aceste probleme au ridicat semne de întrebare în privinţa capacităţii Europei de a concura cu puterea economică a Statelor Unite sau a Chinei. Prin strategia UE 2020, Uniunea Europeană trebuie deci să dea un răspuns eficient crizei economice şi financiare şi să se asigure că rămâne competitivă capacitatea economică a acestui bloc de 500 milioane de oameni, cu alte cuvinte, că statele UE27 nu rămân în urma rivalilor lor economici şi politici. Complexitatea provocărilor actuale necesită un set integrat de instrumente politice. UE trebuie să acorde prioritate cercetării şi inovaţiei în abordarea provocărilor precum schimbările climatice şi găsirea de soluţii pentru sporirea competitivităţii globale. Având în vedere că, în perioada de după criză, stimularea creşterii şi creării locurilor de muncă prin cercetare şi inovaţie a devenit mai importantă ca oricând, sugerez ca acesta să devină obiectivul principal al strategiei UE 2020. Însă temerile noastre legate de faptul că bugetul actual nu acoperă în mod adecvat nevoile monetare pentru a face faţă provocărilor secolului XXI sunt întemeiate. În calitate de membru al Comisiei pentru bugete, solicit Comisiei Europene să propună un nou model bugetar care să fie îndrăzneţ şi ambiţios, însă şi realizabil, pentru a garanta succesul strategiei UE 2020.
Anneli Jäätteenmäki  
Este excelent faptul că strategia Europa 2020 va ţine cont şi de tineri. Însă aceasta nu merge suficient de departe. Conţinutul este limitat şi pesimist. Nu există destule obiective concrete şi sunt necesare mai multe. Cifrele ocupării forţei de muncă în cazul tinerilor sunt alarmante. Sunt mai mult decât duble în comparaţie cu cele pentru alte categorii de şomeri. Aproape jumătate din tineri sunt şomeri în Letonia şi Spania. Cu cât rămân mai mult timp şomeri, cu atât este mai mare riscul, nu doar cel al sărăciei, ci şi al excluderii. Tinerii cu puţină experienţă profesională se află într-o poziţie mai proastă pe piaţa locurilor de muncă, mai ales în cazul disponibilizărilor de personal. Se preconizează un deficit al lucrătorilor. Totuşi, nu putem lua drept sigur faptul că tinerii care sunt astăzi şomeri vor putea satisface această viitoare nevoie de lucrători. Această integrare înapoi în societate a tinerilor şomeri pe termen lung nu este neapărat o procedură lipsită de complicaţii. Avem nevoie de măsuri concrete. Tinerii au nevoie de locuri de muncă, nu de promisiuni. Este foarte important ca noi să ne asumăm responsabilitatea pentru viitor şi ca tinerii şi copiii să rămână în centrul tuturor planurilor noastre.
Lívia Járóka  
Lansarea strategiei UE 2020 pentru armonizarea politicilor economice şi de ocupare a forţei de muncă ale statelor membre, în conformitate cu principiile comune, este poate cea mai importantă misiune cu care ne confruntăm. Este binevenit faptul că, în plus faţă de aspectele privind o economie de piaţă socială durabilă, protecţia mediului şi inovaţia, strategia pune foarte mult accent şi pe combaterea sărăciei şi a excluderii, cu alte cuvinte, pe consolidarea coeziunii sociale, o condiţie preliminară pentru obiectivele menţionate mai sus şi unul dintre pilonii de bază ai programului troicăi prezidenţiale formate din Spania, Belgia şi Ungaria. Consider că faptul că au fost stabilite obiective ambiţioase, cantitative în această privinţă de către Comisia Europeană în a doua jumătate a orientărilor sale integrate privind strategia este un important pas înainte. Două dintre aceste obiective sunt angajarea a 75 % din populaţia activă şi reducerea cu 25 % a numărului de persoane care trăiesc sub limita naţională a sărăciei. În sensul monitorizării şi verificării stadiului de îndeplinire a acestor obiective şi al evaluării combaterii excluderii sociale, merită luaţi în considerare "indicatorii Laeken”, adoptaţi de Consiliul European din 2001 la Laeken, împreună cu componentele acestora, care au fost extinse şi definite mai detaliat între timp. Indicatorii Laeken oferă o imagine detaliată, credibilă, a poziţiei ocupate de diferite grupuri sociale pe anumite segmente ale vieţii publice. Aceştia au fost utilizaţi cu succes în ultimii câţiva ani de numeroase instituţii UE, inclusiv de Eurostat.
Danuta Jazłowiecka  
Obiectivul principal al strategiei Europa 2020 pe care o dezbatem ar trebui să fie asigurarea creşterii economice în Uniunea Europeană şi creşterea ratei de ocupare a locurilor de muncă. Măsurile pe care le luăm ar trebui să fie îndreptate către intensificarea activităţii economice şi, în acest mod, către generarea unei creşteri economice susţinute pe termen lung. Indicatorii propuşi de Comisie ar trebui completaţi cu un indicator al saturării infrastructurii în domeniul teleinformaticii, transporturilor, energiei, mediului şi problemelor sociale. O infrastructură bine dezvoltată reprezintă baza pentru funcţionarea eficientă a pieţei interne, ceea ce duce, prin urmare, la o creştere a cererii interne şi a activităţii economice. În plus, o infrastructură bine dezvoltată este necesară pentru a se reduce diferenţele de dezvoltare între regiuni, ceea ce va duce la o mai mare competitivitate şi la o coeziune economică, socială şi teritorială mai puternică. Mai mult decât atât, aş vrea să mă refer la indicatorul ocupării forţei de muncă, indicator care ar trebui să fie prioritar. Paşii pe care îi facem ar trebui să se concentreze nu numai asupra reformelor structurale, ci şi asupra unei mai bune pregătiri şi utilizări a forţei de muncă a UE şi a capitalului intelectual. Presupun că niciunul dintre noi nu se îndoieşte de faptul că, pe lângă punerea în aplicare a strategiei UE 2020, vom avea nevoie de o conducere mai puternică şi de o mai mare responsabilitate politică din partea statelor membre şi a Comisiei Europene în domeniul realizării reformelor structurale. În acest context, ar fi util să efectuăm o evaluare amănunţită a strategiei UE 2020 după cinci ani de la introducerea acesteia, cu alte cuvinte, la sfârşitul mandatului actualei Comisii Europene. Acest lucru ar permite consolidarea responsabilităţii politice şi corelarea acţiunilor cu rezultatele.
Sandra Kalniete  
în scris. - Punerea în aplicare a strategiei UE 2020 ar trebui să evidenţieze coeziunea economică, ceea ce înseamnă că încă este crucială reducerea disparităţilor economice între regiunile UE care sunt în urmă şi cele care sunt mai prospere. Consider că atenţia UE ar trebui încă să fie orientată în mare măsură către principiul solidarităţii şi către instrumentele pentru eliminarea disparităţilor. Ar trebui să ne concentrăm în continuare asupra regiunilor UE care au avut cel mai mult de suferit ca urmare a crizei economice şi financiare, iar situaţia specifică a fiecăreia dintre aceste regiuni ar trebui evaluată şi ar trebui să fie luate măsuri adecvate pentru a răspunde în mod adecvat provocărilor.
În strategia Europa 2020, sectorul agricol este privit ca oricare alt sector al economiei noastre moderne şi salut acest lucru. Sunt o mare susţinătoare a Politicii agricole comune, care asigură un mediu concurenţial echitabil pentru toate statele membre. Concurenţa echitabilă pe piaţa internă reprezintă cheia competitivităţii agriculturii europene pe piaţa globală. Trebuie să existe o sinergie între strategia 2020 şi reforma PAC post-2013 - ambele trebuie să se concentreze asupra promovării creşterii ecologice inteligente.
Filip Kaczmarek  
Ministrul polonez al culturii şi patrimoniului naţional, Bogdan Zdrojewski, a evidenţiat că unul dintre aspectele care ar trebui incluse în strategia Europa 2020 este cultura. Trebuie să admit că argumentul dlui ministru este convingător. Domnia sa doreşte să "evidenţieze nevoia de a utiliza la maxim potenţialul culturii şi industriilor creatoare - capitalul intelectual şi social al Europei.”
Industriile creative pot fi tratate ca fiind ceva ce va permite Europei să pună bazele unui avantaj concurenţial. Strategia Europa 2020 a fost discutată la o întâlnire informală a miniştrilor culturii, în luna martie a acestui an. Ca urmare a acestei discuţii, preşedinţia spaniolă a invitat "Consiliul să recunoască potenţialul creativ al Europei prin cultură şi industriile conexe ale acesteia în cadrul strategiei 2020” şi a invitat "statele membre şi Comisia să lucreze în domeniile relevante pentru a îndeplini obiectivele... prin iniţiative reprezentative legate de inovaţie, competitivitate, agendă digitală şi incluziune socială”.
Sper că aceste apeluri vor fi auzite şi puse în practică.
Iosif Matula  
în scris. - Criza economica de proportii din ultimii ani a contribuit la esecul obiectivelor stabilite de UE la inceputul anilor 2000. De aceea, este important sa identificam neajunsurile Agendei de la Lisabona, si sa punem accentul pe rezultatele pozitive obtinute si pentru a evita erorile savarsite in trecut. Consider ca este important acum, sa putem invata din ceea ce a însemnat esecul Strategiei de la Lisabona, si sa avem capacitatea de a actiona in sensul diminuării acestor efecte in viitor. Cred ca avem marele avantaj de a cunoaste cauzele insuccesului si de a reusi sa le evitam in cadrul noii Strategiei UE 2020. M-as concentra aici in special pe întărirea guvernantei multinivel. Trebuie sa implicam autoritătile locale si regionale, precum si societatea civila in procesul de guvernare deoarece conform statisticilor UE, actorii locali si regionali prezintă gradul cel mai ridicat de încredere in randul cetătenilor. In acelasi timp, consolidarea specificului regional se înscrie pe lista prioritarilor Strategiei UE 2020 iar in acest sens consider ca rolul viitoarei politici de coeziune este acela de a identifica si valorifica potentialului specific local.
Rareş-Lucian Niculescu  
în scris. - Raportul surprinde în termeni exacţi contribuţia importantă pe care fondurile structurale şi de coeziune o aduc în viaţa economică europeană şi în realizarea obiectivelor pe care ni le-am propus în cadrul agendei UE 2020. Câteva idei sunt de subliniat: rolul-cheie jucat de oraşe în atingerea acestor obiective, precum şi rolul jucat de cercetare şi de educaţie.
Îmi exprim regretul în acelaşi timp că raportul nu acoperă un spectru mai larg, prin includerea rolului jucat de fondurile de dezvoltare rurală. Dinamizând viaţa economică din mediul rural, modernizând agricultura europeană, contribuind la instalarea tinerilor fermieri şi la difuzarea celor mai bune practici, fondurile de dezvoltare rurală îşi aduc la rândul lor o contribuţie importantă şi binevenită la progresul economic general la nivelul Uniunii Europene.
Kristiina Ojuland  
Dle preşedinte, când a descris strategia Europa 2020, Comisia a reuşit cu siguranţă să exprime multe dintre lucrurile pe care ni le-am dori, însă, cu toate acestea, se pare că a uitat de realitatea actuală. Mai multe state membre, inclusiv Estonia, au făcut reduceri mari de cheltuieli pentru a-şi echilibra bugetul naţional. În timpul îndeplinirii criteriilor de la Maastricht pentru zona euro, Estonia a reuşit să-şi stabilizeze propriul buget. Concomitent, consecinţele politicii bugetare iresponsabile care a funcţionat până acum în mai multe state membre vor bântui evident Uniunea Europeană în anii care vor urma. Ţinând cont de situaţia economică actuală complicată, rămâne neclar modul în care strategia Comisiei şi marile proiecte încorporate în aceasta urmează să abordeze această problemă. Am putea învăţa din greşelile noastre, astfel încât, spre deosebire de eşuata Strategie de la Lisabona, să înţelegem clar cum vom putea îndeplini obiectivele propuse, ce fel de resurse financiare vom putea folosi şi dacă resursele noastre ne vor permite să îndeplinim vreunul dintre obiective. Nu avem nevoie de discursuri răsunătoare la nivelul Uniunii Europene; şi fiecare stat membru trebuie să se străduiască să îşi echilibreze bugetul şi să înregistreze creştere economică. În timp ce observăm schimbările structurale care au loc în economia mondială, în primul rând înăsprirea concurenţei şi schimbările demografice din Europa, trebuie să ne concentrăm asupra reformării radicale a întregului sistem economic şi social al Uniunii Europene, şi nu asupra ideilor înalte şi lipsite de conţinut. Astăzi nu există altă cale de scăpare dintr-o societate a protecţiei sociale care, deşi confortabilă încă, devine rapid necompetitivă şi se deteriorează. Ne confruntăm în mod necesar cu nişte decizii nepopulare, însă prin luarea acestor decizii astăzi, ne vom adapta mult mai rapid noii realităţi.
Sirpa Pietikäinen  
Criza economică prin care trecem este alcătuită dintr-un continuum de trei crize interconectate. Acestea sunt criza financiară, criza în economia reală care a urmat şi criza din economiile publice care a rezultat din acestea.
Aceste crize scot la iveală problemele controlului şi monitorizării europene şi globale: criza economică este în mare măsură problema unei crize într-un sistem care odinioară a prevalat şi în politică. Nici lumea financiară, nici activitatea economică nu mai cunosc limite. Nu este posibilă gestionarea unei activităţi care îşi depăşeşte propriile limite prin simpla recurgere la instrumente naţionale: avem nevoie de reguli regionale şi globale.
Conform raportului elaborat de dl Monti, care a apărut săptămâna trecută, o soluţie unică, ad hoc, pentru fiecare criză nu mai este suficientă pentru Europa. Avem nevoie de soluţii intuitive şi pe termen lung şi de instrumente pentru a ne ajuta să gestionăm viitoare crize mai bine decât acum. Sunt cruciale disponibilitatea şi capacitatea statelor membre de a coopera, însă acestea încă lasă mult de dorit. Consiliul merită laude pentru acţiunile sale decisive în cadrul soluţiei pentru criza care a ameninţat întreaga Uniune, însă nu şi pentru acţiunile sale foarte prompte: acţiunile reale din partea statelor membre au urmat doar pentru că aşa trebuia. Tergiversarea a dus probabil la escaladarea situaţiei.
Una dintre cele mai evidente măsuri necesare în viitor este reforma bugetului UE şi încadrarea mai riguroasă a bugetelor naţionale în direcţia obiectivelor comune. Controalele financiare şi reglementarea sunt deja în curs de eficientizare, însă încă avem nevoie de mai multe măsuri pentru a ne asigura că toate produsele financiare sunt aduse în sfera reglementării eficiente şi viabile.
Rovana Plumb  
în scris. - Reducerea nivelului sărăciei din UE cu minim 25 % până în 2020 este un obiectiv în strânsă legătură cu creşterea ratei de ocupare a populaţiei şi constituie o prioritate în politica de incluziune socială. De aceea, este nevoie de o strategie ambiţioasă pe termen lung de combatere a sărăciei, cu obiective de anvergură pentru reducerea sărăciei, ale cărei "puncte centrale” trebuie să fie creşterea ratei de ocupare şi locuri de muncă de calitate, inclusiv în cazul femeilor, al tinerilor, al persoanelor în vârstă şi al lucrătorilor săraci.
Aceasta trebuie să cuprindă măsuri care să vizeze reconcilierea vieţii de familie cu cea profesională, participarea sporită pe o piaţă a muncii deschisă, inclusiv ridicarea restricţiilor de acces pentru lucrătorii din România şi Bulgaria. Un alt obiectiv pentru reducerea sărăciei este stabilirea unui venit minim cel puţin egal cu 60 % din venitul mediu egalizat la nivel naţional, a unui salariu minim de cel puţin 60 % din salariul mediu din sectoarele relevante la nivel naţional, precum şi o strategie coordonată privind locuinţele în Europa. Toate aceste măsuri trebuie însoţite de un calendar clar, uşor de implementat şi monitorizat.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska  
Unul dintre obiectivele strategiei Europa 2020 este creşterea până la 75 % a ratei de ocupare a forţei de muncă în rândul persoanelor cu vârste între 20 şi 64 de ani. Un alt obiectiv este combaterea sărăciei, prin îmbunătăţirea situaţiei a 20 de milioane de persoane. Aceste efecte sunt dezirabile şi foarte ambiţioase. Obiectivul nostru este o piaţă a muncii modernizată, cu o forţă de muncă foarte specializată, precis orientată şi foarte eficientă. Însă consider că va fi un obiectiv dificil de realizat. În prezent, 15 % dintre tineri nu finalizează ciclul educaţiei secundare. Peste 30 % finalizează o formă de învăţământ superioară însă, în ciuda acestui fapt, nu găsesc locuri de muncă, deoarece calificările pe care le-au obţinut nu se potrivesc cerinţelor pieţei. Programul de învăţare pe tot parcursul vieţii nu ţine cont de situaţia celor care nu au frecventat o formă de învăţământ superior. Însă dacă vorbim despre fenomenul sărăciei, aceleaşi grupuri sociale sunt cele mai ameninţate de acesta: şomerii, cei cu un nivel scăzut de educaţie şi cei bătrâni. Rata atât de înaltă a şomajului este fără îndoială un efect al crizei care a generat, printre altele, o scădere a producţiei industriale la nivelul de acum 20 de ani. Susţin Comisia în eforturile sale consecvente de a face ca economia UE să fie competitivă în comparaţie cu Statele Unite sau Japonia, însă sugerez o abordare mai realistă în cadrul acestei situaţii financiare deosebit de dificile.
Csaba Sógor  
Criza economică şi financiară a creat în multe state membre necesitatea măsurilor de reducere a cheltuielilor şi a reformării structurilor existente. Încă o dată, s-a dovedit că prin criză se poate grăbi introducerea schimbărilor şi a reformelor majore. Uniunea Europeană trebuie, de asemenea, să decidă în ce direcţie doreşte să se îndrepte pentru a face faţă noilor provocări şi pentru a spori competitivitatea, şi dacă va reuşi să armonizeze interesele statelor membre cu mai mult succes şi, prin urmare, să consolideze coeziunea internă. Consider că este extrem de importantă acordarea unei atenţii sporite situaţiei aparte din noile state membre în cursul punerii în aplicare a reformelor, nu numai pentru succesul strategiei Europa 2020, ci şi pentru viitorul Uniunii înseşi. Solicit Consiliului să acorde o mai mare atenţie acestui aspect, mai ales în ceea ce priveşte schimbările structurale din domeniile politicii agricole comune şi politicii pentru coeziune.
Nuno Teixeira  
Pot fi identificate mai multe aspecte ale Strategiei de la Lisabona în privinţa cărora nu s-au înregistrat succese. Au fost îndeplinite puţine dintre obiectivele stabilite, din cauza mai multor factori: printre altele, lipsa voinţei politice şi a instrumentelor - nu în cele din urmă a celor financiare. Autorităţile locale şi regionale au evidenţiat, de asemenea, că nu au fost destul implicate în definirea sau în punerea în aplicare a strategiei şi că obiectivele la nivel european şi cele naţionale nu s-au completat în mod optim.
Toate acestea au generat un deficit de credibilitate a programului Strategiei de la Lisabona, deficit care a rezultat, de asemenea, din faptul că, deşi a fost definit foarte detaliat, modul în care a fost executat nu a fost destul de responsabil. Într-un moment al incertitudinii economice, al finanţelor publice fragile şi al ratei înalte a şomajului, noua strategie 2020 trebuie considerată drept o ocazie de a reflecta asupra direcţiei pe care o doreşte publicul pentru Uniunea Europeană. Cu toate acestea, va fi dificil ca toţi să se îndrepte în aceeaşi direcţie, având în vedere faptul că statele membre şi regiunile acestora - în special regiunile ultraperiferice - rămân la fel de inegale cum sunt în prezent.
Poate că este timpul să dezvoltăm noi tipuri de legături economice, financiare şi chiar bugetare, mai ales în zona euro. Sunt convins că astfel de legături pot aduce o contribuţie decisivă la realizarea obiectivelor care se stabilesc acum, mai ales a celor legate de coeziunea teritorială.
Jarosław Leszek Wałęsa  
În martie, Comisia Europeană a prezentat un nou plan de dezvoltare economică pentru Europa. După Strategia de la Lisabona, Europa 2020 este următoarea încercare de reanimare a economiei europene. Însă, de data aceasta, provocarea este mai dificilă, pentru că planul trebuie pus în practică într-o situaţie de criză economică. Creşterea inteligentă, creşterea sustenabilă şi creşterea incluzivă sunt priorităţile propuse în cadrul noii strategii, acestea definind punctul la care doreşte să ajungă Europa până în 2020.
Însă, înainte de a începe să acţionăm conform acestor priorităţi, trebuie să tragem nişte învăţăminte din colapsul economic care s-a răspândit permanent în toată lumea. Între economiile Europei există legături puternice. Niciunul dintre statele membre nu este capabil să se opună de unul singur, în mod eficient, ameninţărilor globale. Când acţionăm împreună, suntem mai puternici şi, prin urmare, pentru a ieşi mai puternici din criză şi pentru a pune în aplicare principiile strategiei Europa 2020, avem nevoie de o coordonare atentă a politicilor economice ale tuturor ţărilor Uniunii Europene. Dacă nu facem acest lucru, este posibil să avem parte de un alt deceniu pierdut, de un blocaj de durată al creşterii economice şi de şomaj în masă.
Noua strategie se bazează pe idei foarte ambiţioase. În legătură cu acest lucru, trebuie să facem toate eforturile pentru ca această încercare de a dezvolta altă strategie economică pentru Europa să nu rămână doar un deziderat şi să nu ajungă ca Strategia de la Lisabona, care trebuia să transforme, până în 2010, Uniunea Europeană în cea mai dinamică economie bazată pe ştiinţă din lume, însă care a fost un eşec răsunător. Vă mulţumesc.
