Virksomhedsberetning for EBRD
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0421/2002) af Markov for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBRD) (2002/2095(INI)).

Markov (GUE/NGL)
Hr. formand, hr. Lemierre, kære kolleger, først vil jeg gerne byde hr. Lemierre og hans kolleger hjertelig velkommen i Europa-Parlamentet og benytte lejligheden til at takke Dem og medarbejderne i banken hjerteligt, fordi vi som led i udarbejdelsen af denne beretning har kunnet opbygge et overordentligt godt samarbejde. EBRD har mødt mig med stor åbenhed og samarbejdsvilje, og det har således gjort et interessant og oplysende arbejde med denne beretning muligt. Jeg har kunnet føre talrige samtaler med repræsentanter for banken og med projektansvarlige fra forskellige lande og således danne mig et detaljeret billede af bankens arbejde, problemer, succeser, men også af de få fiaskoer.
Blandt de eksisterende udviklingsbanker har EBRD særstatus, fordi den som den eneste udviklingsbank er forsynet med et politisk mandat. Følgelig er det bankens opgave at lette overgangen til den åbne markedsøkonomi og fremme privat og erhvervsmæssig virksomhed i staterne i Central- og Østeuropa og i SNG-staterne, som har forpligtet sig til at overholde principperne om flerpartidemokrati, pluralisme og markedsøkonomi. En del af det politiske mandat er desuden EBRD's forpligtelse til at tage hensyn til miljøpolitiske interesser ved alle bankens aktiviteter og fremme en bæredygtig udvikling. En politisk rettesnor ville efter min mening også være ønskelig for andre udviklingsbankers virksomhed. Efter en undersøgelse af bankens aktiviteter kan EBRD ved opfyldelse af det foreliggende mandat kvitteres for et godt arbejde.
Ved udvælgelsen af de projekter, der skal finansieres, koncentrerer EBRD sig fortrinsvis om små og mellemstore projekter i stedet for prestigeskabende storprojekter. Den beviser stor risikovilje, idet den støtter projekter, som vurderes for risikable af andre banker, uden i den forbindelse at ty til sikkerhed fra statsgarantier. Et vigtigt punkt i bankens arbejde ligger i den konsekvente støtte til små og mellemstore virksomheder. I denne forbindelse skal især EBRD's mikrofinansieringsprogrammer fremhæves. At stor risikovilje ikke må være til ulempe for god bankledelse, beviser notificeringen fra internationale kreditvurderingsbureauer, som altid har tildelt EBRD den højeste rating (AAA).
Som ordfører vil jeg gerne komme med nogle anbefalinger til banken trods den gode vurdering af dens arbejde. Selv om dens virksomhed retter sig mod den punktuelle støtte til private og offentlige virksomheder, har dens aktiviteter uden tvivl fællesøkonomiske virkninger. Derfor bør der i evalueringen af dens virksomhed også indgå samfundsøkonomiske data, hvilket ikke har været tilfældet hidtil. Jeg tænker i den forbindelse især på faktorer som udvikling i beskæftigelsen, lønninger og indkomster, produktivitet og omsætning i virksomheder. Dette gør det muligt at drage sammenligninger mellem regioner, hvor EBRD har været aktiv, og regioner, hvor den ikke er aktiv, og at vurdere den indflydelse, som EBRD's aktiviteter har på den samlede samfundsøkonomiske udvikling.
I den forbindelse bør det også være EBRD's erklærede mål at opnå synergieffekter gennem dens virksomhed. Gennem målrettet støtte til udviklingen af hele værdiskabelseskæder i en region kan der opstå regionale og sociale økonomiske kredsløb, som gør det muligt at skabe bæredygtige erhvervsaktiviteter, hvilket jo - som allerede nævnt - hører til de opgaver for banken, som er fastsat i mandatet.
Et andet vigtigt anliggende for mig er at styrke banken i at udforme sine aktiviteter efter de pågældende lokale forhold. Ethvert af de lande, hvor den er aktiv, har i løbet af transformationsprocessen truffet forskellige afgørelser om sine økonomiske strukturer, især hvad opdelingen mellem offentlig og privat sektor angår. Man kan altså ikke gå frem efter det samme skema i hvert land. Det ville være forkert at udlægge bankens politiske mandat i den retning, at den ville blive ambassadør for ultraliberalisme og gøre udelukkende privatisering og ukontrolleret liberalisering til målestok for dens handlen - det gør den ikke, men jeg vil også gøre opmærksom på, at man skal modvirke denne risiko på forhånd.
Min betænkning er en premiere for Europa-Parlamentet, for for første gang er EBRD's virksomhed blevet underkastet en undersøgelse og en vurdering fra Parlamentets side. I forhold til andre banker, som EIB, der i mange år har været underlagt Europa-Parlamentets vurdering, blev der dermed lukket et hul. I fremtiden vil der hvert andet år blive præsenteret en beretning om EBRD i Europa-Parlamentet. Jeg mener, at der med denne initiativbetænkning er skabt et fundament for et godt og kontinuerligt samarbejde mellem banken og Europa-Parlamentet.

Solbes Mira
- (ES) Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske hr. Markov med hans betænkning om aktiviteterne i Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBRD).
Efter vores mening giver betænkningen et præcist billede af bankens mandat og aktiviteter ved at pege på tre egenskaber, som er særlige for netop den. For det første har banken både et politisk og et økonomisk mandat. For det andet har den implementeret en konditionalitetspolitik. Det har især haft indflydelse på bankens involvering i miljømæssige spørgsmål, som hr. Markov nævnte. Endelig er der ønsket om både at leve op til additionalitetsprincippet og at skabe sunde bankforretninger af de midler, der stilles til rådighed. Det kræver, at banken påtager sig risici, som private investorer ville afvise.
EBRD's pragmatiske fortolkning af sit mandat fremgår også tydeligt af betænkningen. Denne pragmatisme har gjort, at banken har kunnet løse en række potentielle modsætninger ved at tilpasse sine politiske og økonomiske rammer, så de passer til hvert enkelt lands økonomiske, kulturelle og sociale udviklingsniveau. Den har også gjort det muligt for banken at revurdere sine operationelle prioriteter og gradvist indbygge støtte til små og mellemstore virksomheder eller lokale finansielle institutioner i disse prioriteter. Desuden er støtten til strategiske internationale investorer blevet øget.
Den samme pragmatiske tilgang har sat banken i stand til, med støtte fra aktionærerne, at justere nogle af grænserne for dens mandat. F.eks. lægger man nu inden for den generelle strategi større vægt på reformen af de regulatoriske rammer og på, hvor effektivt de gennemføres af de lokale forvaltninger og retssystemer.
Hr. Markovs betænkning foreslår med rette, at der lægges større vægt på visse aspekter af denne pragmatiske tilgang. Et eksempel er større hensyntagen til de sociale og politiske aspekter af omstruktureringen af produktionssektoren. Et andet eksempel er henvisningen til en mere aktiv rolle i udviklingen af en bæredygtig energisektor. Et tredje eksempel er styrkelse af bankens operationer på kommunalt niveau.
Nu vil jeg gerne sig et par ord om forholdet mellem EU og banken. For det første er der tale om en helt ny type forhold på institutionelt niveau, eftersom EBRD er den eneste internationale institution, som Europa-Kommissionen er aktionær i. Dette træder særligt tydeligt frem i bestyrelsen. Medlemsstaterne og EU's institutioner repræsenterer tilsammen et flertal, når der stemmes.
Samarbejdet mellem Fællesskabet og banken er en anden markant egenskab, og det har udviklet sig betragteligt. Jeg synes, det nu er meget tæt, og det tager mange forskellige former. Især er samarbejdet blevet styrket gennem bankens aktive deltagelse i førtiltrædelsesstrategien. Der er nu etableret et fast netværk af arbejdsforbindelser mellem Kommissionens tjenester og banken. Det har resulteret i en markant stigning i den del af fællesskabsbudgettet, som er afsat til støtte eller medfinansiering af bankens projekter. I de tidlige 1990'ere skønnedes det, at dette bidrag udgjorde omkring 40 millioner euro. Men i de seneste år er det steget til et gennemsnitligt årligt beløb på 300 millioner euro.
Endelig er samarbejdet absolut meget tilfredsstillende, når det gælder de politiske prioriteter. Det har givet os mulighed for at trække på to grundlæggende ressourcer, som vi kan takke banken for, eller at gøre brug af dem for at styrke de europæiske politikker. Den første er bankens kompetence i regionen. Det skyldes dens dybtgående kendskab til den aktuelle situation i de berørte lande. Den anden er bankens konditionalitetspraksis, som i mange tilfælde har gjort, at bankens engagement også kunne medvirke til at støtte opfyldelsen af europæiske standarder. Det har været tilfældet med hensyn til miljøet.
Som konklusion vil jeg gerne understrege, at på basis af disse resultater ser det ud til, at forholdet mellem EU og banken vil blive endnu tættere i alle lande. Det er klart, at der er plads til yderligere udvikling af bankens aktiviteter i Rusland, andre SNG-lande og på Balkan. Det er også klart, at der er plads til yderligere udvikling i kandidatlandene efter udvidelsen. I denne forbindelse støtter vi den opfattelse, som kommer til udtryk i Markov-betænkningen. Vi er overbevist om, at det ville være klogt at fortsætte et aktivt samarbejde med EBRD efter udvidelsen, samtidig med at man også samarbejder med den nærliggende partner, nemlig Den Europæiske Investeringsbank. På den måde vil vi fortsat kunne trække på EBRD's erfaringer efter udvidelsen. Det siger sig selv, at samarbejdets omfang og varighed vil afhænge af EBRD's kapacitet til at opfylde de behov, der identificeres i området.

Formanden.
Jeg er meget glad for at kunne byde EBRD's formand velkommen til dialogen om disse vilkår mellem EBRD og Parlamentet, der, som ordføreren også bemærkede, var det første møde af sin slags.

Lemierre
Hr. formand, jeg vil gerne først og fremmest takke Europa-Parlamentet, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og mere specifikt hr. Markov for den opmærksomhed, de yder EBRD. Som De har sagt, er det en premiere, og det er yderst vigtigt for den institution, som jeg har den ære at lede. 
Dette leder mig til meget kort, for hr. Markovs betænkning og hr. Solbes Miras forslag har belyst sagen for Parlamentet, at komme med fire enkle bemærkninger.
Den første bemærkning angår selve institutionen. EBRD er en usædvanlig institution, først og fremmest fordi den er nyoprettet og ung. Den har bragt et par successer i hus. Den har også lidt nogle nederlag, og den bestræber sig stadig på at lære. Det er en institution, hvor de europæiske stater og EU har hovedmajoriteten blandt de lande, der driver banken, og bl.a. mange ikke-europæiske lande, bl.a USA, Canada, Japan, Australien, New Zealand, Mexico, Egypten, Israel og Tyrkiet. Vi har at gøre med en institution, i hvilken Europa spiller en helt central rolle sammen med utallige partnere. Hvad er det, der er bindemidlet i institutionen? Jeg tror, at dette bindemiddel består af to ting.
For det første bindende forpligtelser til at støtte overgangsprocessen i de østeuropæiske lande. Det er alles ansvar. Det så vi tydeligt, da vi ajourførte vores strategi for de kommende år, med de forpligtelser, som blev indgået af ikke-europæerne, til fremover at støtte overgangsprocessen overalt i regionen samt i Centraleuropa. Det andet bindemiddel er de principper, som blev nævnt af hr. Markov, nemlig samfinansiering med den private sektor og kapaciteten til at løbe risici for at incitere den private sektor til at fremme markedsøkonomien uden at udkonkurrere den. Disse principper om additionalitet, betingethed og indflydelse på overgangsprocessen er institutionens egentlige fundament. Og så skal jeg nævne en tredje dimension, som hr. Markov nævnte for et øjeblik siden, nemlig den politiske dimension. EBRD har et politisk mandat. Vi har til opgave at sikre udbredelse af markedsøkonomien, men også demokrati, hvilket foranlediger os til efter interne forhandlinger i bestyrelsen, og idet vi offentliggør vores konklusioner, at træffe beslutninger som f.eks. beslutningen om at reducere eller nærmest stoppe vores bidrag til lande som Belarus eller Turkmenistan.
Min anden bemærkning omhandler den erfaring, vi har opnået, og den strategi, hr. Markov har beskrevet. For øjeblikket ligger banken på et højt investeringsniveau. Sidste år investerede vi 3,9 milliarder euro, hvilket er bankens rekordinvesteringsniveau. På ca. 10 år har vi bidraget til at trække 70-80 millioner euro i investeringer til de østeuropæiske lande, hvilket er en ekstremt høj andel af investeringsflowet til dette område. Og vi iværksætter den strategi, der er vedtaget af bankens aktionærer, nemlig udvikling af de østeuropæiske lande.
Vi fastholder et meget stærkt engagement i Centraleuropa. Af indlysende årsager - De kender til forholdene i Centraleuropa, og jeg har haft lejlighed til at diskutere dem indgående med kommissær Solbes Mira - er investeringsbehovet stort, og især presset på budgettet kan kun reduceres med et stort investeringsvolumen. EBRD er naturligvis tilknyttet, idet banken koncentrerer sig om prioritetsanliggender som finansiering af de små og mellemstore virksomheder, finansiering af mellemstore virksomheder, industriel omstrukturering og regionaludvikling. Og vi betragter os naturligvis stort set som et agentur, der iværksætter projekter for Kommissionen og EU. Vi er for øjeblikket i færd med at udvikle vores aktiviteter i sydøstlig retning, i Balkanlandene, Kaukasus, Ukraine, Rumænien og Bulgarien - og i Rusland, og det i stort omfang.
Min anden bemærkning om strategien omhandler den betydning, vi tillægger udviklingen af de små virksomheder, mikrovirksomhederne og de små og mellemstore virksomheder. 
Det er et koncept, som var ukendt i Østeuropa for 10 år siden, og i dag bidrager vi til dets udvikling. Det skal understreges, at vi iværksætter konceptet takket være bl.a. støtten fra vores aktionærer og EU, som spiller en helt igennem central rolle. Vi er primus motor i iværksættelsen af programmerne, og vi sørger for at samarbejde med banksektoren for at fremme sektorens kompetence ved at uddanne bankfunktionærer, som er i stand til at udvikle disse teknikker. Når det ikke lykkes os, laver vi vores egne institutioner for at sikre denne udvikling så længe, det er nødvendigt.
På samme vis udvider vi vores bestræbelser på at skabe forbindelser til samtlige virksomheder i Vesten og i Japan. Hvorfor? Først og fremmest, fordi det er skatteydernes penge, der er involveret, og fordi disse virksomheder via Dem har investeret i EBRD, og fordi det er helt igennem naturligt, at vi i det mindste gør dem opmærksom på, hvad vi kan udrette med banken. Og vi er f.eks. i øjeblikket i færd med at udvikle kontakten til virksomhederne, ikke blot de store virksomheder, men også de mellemstore virksomheder i Europa, for vi mener, at disse virksomheder kan komme til at spille en yderst vigtig rolle i udviklingen af Østeuropas økonomier.
På samme måde holder vi, når vi arbejder med de store virksomheder, øje med den strukturerende indflydelse på de østeuropæiske økonomier og især på underleverance, det vil sige udvikling af små virksomheder igennem de store virksomheder. Jeg tror, at det bedste eksempel, jeg kan give, er udviklingen af virksomheder i bilsektoren. Den tiltrækker underleverandører og åbner mulighed for udvikling af lokale underleverandører.
Til sidst vil jeg sige, at vi for tiden i høj grad udvikler samarbejdet med de lokale virksomheder, for vi mener, at det er helt igennem essentielt. Der sker naturligvis fremskridt over alt i Centraleuropa, men også i Rusland og i Centralasien. På samme måde begynder vi at udbygge finansieringen af kommunerne, og vores plan er at udbygge den kommunale finansiering i lokal valuta, selv om vi takket være udviklingen på de finansielle markeder selv påtager os valutarisikoen for at skåne de lokale myndigheder for den.
Min fjerde bemærkning går på de forslag og bemærkninger, som vi har modtaget fra vores ordfører. Jeg vil blot sige, at jeg er enig i dem. Vi er enige, og vi tager hensyn til dem. Vi forsøger at omsætte dem til virkelighed. Jeg vil blot komme med to specifikke bemærkninger. Først vil jeg sige, at hvad angår den sociale dimension, er den meget present hos EBRD, som, selv om det er en institution, der har til formål at fremme markedsøkonomien, mener, at social samhørighed er en vigtig faktor. Vi er meget opmærksomme på beskæftigelsesspørgsmålet og også mere specifikt på prispolitik. Det er prisstrategiernes ansvar at forbedre befolkningernes levevilkår, drikkevandet, transporten og samtlige kommunale tjenester. Som De ved, er de østeuropæiske lande ikke vant til prisstrategier. Iværksættelsen af sunde og bæredygtige prisstrategier er således absolut nødvendig, såvel som det er nødvendigt at iværksætte prisstrategier, der er acceptable i befolkningen. Set fra det synspunkt vil jeg gerne takke EU for den hjælp, vi har modtaget, f.eks. igennem fællesskabsfonde, som gør det muligt at reducere projekternes etableringsomkostninger og således udarbejde nogle acceptable prisstrategier for befolkningerne, som gør det muligt at opretholde kvaliteten i tjenester og investeringer.
Endvidere vil jeg komme med en bemærkning til miljøet. Miljøet er kernen i institutionens mandat. Der er meget at tage fat på. Arven fra fortiden er omfattende i de østeuropæiske lande, og jeg vil blot nævne en bestemt dimension af vores aktivitet, nemlig afviklingen af atomenergi, som vi arbejder meget på i samarbejde med EU. Vi forvalter 1,5 milliarder euro fra fonde, som er afsat til nukleare oprensningsprojekter både i de lande, som snart træder ind i EU, og i mere fjerntliggende lande. Det er en af vores basale aktiviteter.
Min sidste bemærkning omhandler forbindelserne til EU. EU er vores største samarbejdspartner, og det er vores største støtte. Især ved Deres mellemkomst, hr. Solbes. Hr. Solbes er medlem af bestyrelsen, og han følger os opmærksomt og med den nødvendige håndfasthed. Vi samarbejder med tjenestegrenene i EU og i alle medlemslandene på et åbent grundlag og fremragende betingelser. Som De sagde, hr. Solbes, modtager vi ikke blot politisk støtte, som er grundlæggende for os, men også økonomisk støtte, og denne rolle er netop ved at blive udbygget.
Vores anden samarbejdspartner er EIB. EIB er en betydningsfuld samarbejdspartner for os. Vi glæder os over den -nødvendige - stigning i bankens bidrag, især i tiltrædelseslandene. Jeg arbejder meget sammen med Philippe Maystadt. Vi har et tæt samarbejde. Som De ved, er EIB ligesom Kommissionen og EU aktionær i EBRD. Der er således tætte forbindelser, som er præget af tillid. Vores målsætning er helt sikkert ikke at lave dobbeltarbejde, men at supplere hinanden i det nødvendige omfang. Uden at gå i detaljer kan jeg blot garantere, at beskaffenheden af mine personlige forbindelser til Philippe Maystadt og EIB-institutionen er den europæiske skatteborgers bedste garanti for en ordentlig anvendelse af de fonde, som er stillet de to institutioner til rådighed.
Jeg beder Dem undskylde, at jeg har taget lidt for meget af Deres tid. Jeg fandt det vigtigt her under den første behandling af EBRD's forhold i Europa-Parlamentet at komme med et par indledende bemærkninger.
Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil også gerne byde hr. Lemierre og hans kolleger velkommen til Parlamentet. Hans tale gav os en fornemmelse af, at deres arbejde er præget af både idealisme og en hel del realisme.
Jeg vil også gerne lykønske hr. Markov med betænkningen. Han har lagt megen omhu, samvittighedsfulde bestræbelser og fornuftige overvejelser i vurderingen af Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udviklings funktion og resultater. Hans kommentarer er velovervejede og et positivt bidrag til EBRD's fremtid.
Jeg så for nylig avisoverskriften "Den lidet kendte EBRD". Banken er måske ganske tilfreds med denne beskrivelse i forhold til dens fortid, men hvis det virkelig er tilfældet, er det på tide, at EBRD bliver meget mere kendt. Måske hjælper tilstedeværelsen i Parlamentet med det. Som allerede nævnt er det første gang, at Parlamentet har udarbejdet en betænkning om banken, selv om størstedelen af dens kapital og stemmer tilhører medlemsstaterne og institutionerne i EU, selv om den har spillet og fortsat spiller en afgørende rolle med hensyn til at hjælpe mange af tiltrædelseslandene med at få deres økonomier og politiske institutioner op på det niveau, som deres borgere ønsker, og som vil sikre dem en problemfri indtræden i EU-familien.
Det er ikke alt. EBRD har også givet et afgørende bidrag til de lande, som grænser op til det udvidede EU. Det har væsentlig betydning, at EBRD i november offentliggjorde en ny strategi for sine russiske aktiviteter, som udvider bankens arbejde til områderne i Rusland, væk fra Moskva og Skt. Petersborg, og hjælper med at sprede den russiske økonomi, så den ikke længere er så afhængig af de naturlige ressourcer. EBRD er den største enkelte udenlandske investor i Rusland, og Rusland er det største land i bankens portefølje.
Bankens arbejde i Jugoslavien, de tidligere jugoslaviske republikker og Balkanlandene vedrører også os i EU. Det er afgørende for freden og sikkerheden i Europa, at vi hjælper disse lande med at opnå økonomisk og politisk stabilitet, så de også kan opnå medlemskab af EU, når tiden er inde.
EBRD's mål er særegne for en sådan institution, da banken ikke alene skal sikre økonomisk fremgang, men også har en meget specifik opgave med at hjælpe kundelandene med at udvikle en demokratisk kultur og de nødvendige demokratiske institutioner og procedurer. Ved overvågningen og vurderingen af dens resultater skal der derfor tages højde for, i hvor høj grad det er lykkedes banken at nå både sine økonomiske og demokratiske mål. Det er svært at være andet end imponeret over EBRD's hidtidige resultater.
PPE-DE-Gruppen støtter hr. Markovs betænkning, som den er nu. Vi stemmer imod alle de stillede ændringsforslag på nær to, da de ikke gør betænkningen bedre. Undtagelserne vedrører den nyligt iværksatte offentlige oplysningspolitik, som vi bifalder. Vi støtter derfor ændringsforslag 2 og 4, som også muliggør og tilskynder til en mere åben og gennemsigtig fremgangsmåde.
Næste gang Parlamentet udarbejder en betænkning om EBRD, bliver det forhåbentlig for at bifalde en velkendt og yderst værdsat institutions fortsatte succes. Jeg ønsker EBRD, dens formand, hr. Lemierre, dens personale og dens kunder fortsat succes i 2003 og fremover. Deres succes er afgørende for os alle.
Berès (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger og hr. formand for EBRD, jeg glæder mig over, at Europa-Parlamentet med Dem til stede for første gang behandler en beretning fra EBRD, hvis aktivitet, ry og troværdighed ganske åbenbart er slået fast under Deres formandskab. Jeg vil også takke vores ordfører, for han har vist, med hvilken alvor Europa-Parlamentet har behandlet EBRD's aktiviteter. Vi har sammen med ordføreren medunderskrevet to ændringsforslag, som jeg håber, Europa-Parlamentet vil kunne acceptere for at forbedre resultatet fra dets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål yderligere.
EBRD fortjener ros af Europa-Parlamentet, for det er en både usædvanlig og eksemplarisk institution. Usædvanlig på grund af de principper, som vejleder institutionen, nemlig bidrag til overgangsprocessen, additionalitetsprincippet og sunde bankprincipper. Jeg tror, at netop dette kunne være et eksempel til efterfølgelse på mange andre områder. Der er også denne evne til at blande økonomiske og politiske kriterier, hvilket endnu en gang er et centralt element. De er hverken en EU-bank eller en udløber af Verdensbanken, og alligevel plejer De tætte forbindelser til os. Og så er der denne evne til at løbe risici, udvikle sig i et ustabilt miljø og også i krisetider sikre finansiering af livsnødvendige projekter, som De beviste under den russiske krise. Endelig er der denne evne til konstant at fremme de små og mellemstore virksomheders aktiviteter, hvilket Europa-Parlamentet tillægger særlig betydning.
Jeg vil gerne lægge ekstra vægt på to ting i Markov-betænkningen. Den første er, at selv om EBRD ikke er en EU-institution, og eftersom det plejer nogle helt særlige forbindelser med EU, finder vi det vigtigt at kunne benytte dette værktøj til uden for EU at foreslå de principper og den strategi, som EU har skænket sig selv såvel i Lissabon som i Göteborg, for f.eks. at fortsætte med at fremme beskæftigelse, socialpolitik, miljø, innovation og videnøkonomi i den bæredygtige udviklings tjeneste. Den anden ting drejer sig om ændringsforslag, som jeg håber, bliver vedtaget af Europa-Parlamentet. Formålet med dem er at øge betydningen yderligere af beskæftigelseskriteriet samt hensynet til fagforeningerne i vurderingen af samfinansieringsforslagene, selv om det, jeg ved det godt, allerede er tilfældet. EBRD skal ikke satse ensidigt på økonomisk liberalisme, det skal også fremme de demokratiske og sociale værdier. De er ikke opbygget efter IMF-modellen.
Jeg vil gerne inden for rammerne af EBRD's aktiviteter lægge vægt på betydningen af de bidrag, som De kan yde til bekæmpelse af korruption og fremme af god praksis. Og på nødvendigheden af at afvise at deltage i finansieringsprojekter for foreninger og aktører, for hvilke indtægtskilden hviler på et tvivlsomt grundlag. Det har fået Dem til at standse Deres aktiviteter, som De nævnte, i Belarus. En sådan praksis eksisterer også andre steder, som De ved.
Endelig vil jeg gerne understrege EBRD's fremtid, for selv om vi fra den 1. maj 2004 vil få selskab af 10 lande, som De opererer i, er overgangsperioden langtfra færdig, og vi har stadig stor brug for EBRD's interventioner for at lette overgangsfinansieringerne i disse lande, således at de bliver fulde medlemmer af EU.
Schmidt, Olle (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Lemierre, må jeg begynde med at gratulere hr. Markov med en god betænkning. EBRD har haft og kommer til at få en stor betydning for udviklingen i det tidligere kommunistiske Europa. For mange af landene står døren nu åben for et medlemskab af EU. Det er selvfølgelig den bedste måde for dem at sikre sig en bedre social og økonomisk fremtid. Der er imidlertid fortsat mange lande, som står og kommer til at stå uden for EU's indre marked. Hvis kløften ikke skal øges yderligere mellem lande og folk, er der brug for EBRD's indsats måske nu mere end nogensinde.
Det er ikke let at transformere kommunistiske planøkonomier, som har suget det meste ud af samfundet og befolkningen, og at indføre en markedsøkonomisk tænkning. Vi kan se det i dag på de enorme omkostninger for det tidligere DDR. Jeg er især glad over, at Markov-betænkningen fremhæver den frie konkurrence og markedernes muligheder og f.eks. betoner små virksomheders store betydning for et velfærdssamfund.
Vi liberale har især villet understrege, at EBRD skal forstærke sin indsats i EU's nye grænselande, f.eks. i Moldavien og Ukraine, hvilket hr. Purvis tog op. Måske skal det også gøres i Rusland, hvor udviklingen trods alt går i den rigtige retning. At det tidligere Sovjet-styre og dets indbyggere får en mere sikker økonomisk grund at stå på er selvfølgelig af største interesse for os i EU, sikkerhedspolitisk, økonomisk og også rent politisk. Det fremgår af en god artikel i dagens Financial Times, hvor hr. Lemierre citeres.
Vi foreslog også en yderligere vægtning af projekter, som støtter den demokratiske udvikling. Hvad angår Hviderusland, den måske værste rest fra den gamle Sovjet-tid, som er uden demokrati, bør EBRD søge samarbejdspartnere i ikke-statslige organisationer. Menneskerettighederne skal altid garanteres. Det er derfor godt, at midler og investeringer fastfryses fra EBRD's side, når menneskerettighederne er i fare. Hr. Purvis nævnte Balkan og Serbien. Også dér tror jeg, at EBRD's indsats er specielt vigtig i en situation, hvor demokratiet er meget skrøbeligt og har brug for støtte.
Jeg mener endvidere, at det er vigtigt at understrege, at EBRD drives på en professionel og effektiv måde. Derfor skal man kontinuerligt kontrollere sin organisation og undgå unødigt og dyrt bureaukrati. Vi fra Den Liberale Gruppe støtter ændringsforslag 2 og 4, præcis som hr. Purvis, men også dele af ændringsforslag 5.
Jeg vil slutte med at sige, at en del af ændringsforslagene handler om atomkraftens udvikling. Dette er efter min mening en energikilde, som er ren, og som reducerer den tiltagende drivhuseffekt. Den reducerer risiciene ved klimaændringer, hvis den er sikker og veldrevet. Det undrer mig derfor, hvad De Grønne har imod det.

Herzog (GUE/NGL).
Jeg mener, at vi i dag kan glæde os over de visionære ophavsmænd til EBRD, Jacques Attali (selv om man efterfølgende har kunnet sætte spørgsmålstegn ved hans forvaltning) og François Mitterrand. Og også over den franske og tyske regerings politiske aftale, som var afgørende for at gennemføre projektet. Nu har vi så en stor regional udviklingsbank og kan i dag takke hr. Lemierre og bankens medarbejdere. Med fuldt samtykke fra min kollega og ven hr. Markov vil jeg blot stille et par spørgsmål om fremtiden.
For det første vil jeg spørge, om den oprindelige politiske målsætning ikke skal fornyes? For landene i SNG drejer det sig stadig om at støtte overgangen til markedsøkonomi. Men hvad angår de lande, som er omfattet af udvidelsen, er overgangen godt i vej og i nogle tilfælde gennemført, og for dem bliver målet nu modernisering, udvikling og samhørighed, for at integrationen skal lykkes i dybden.
For det andet opfører banken sig ikke som en almindelig handelsbank. Den fokuserer på de små og mellemstore virksomheder, støtter de lokale banker, påtager sig ansvar med hensyn til atomsikkerhed og løber nogle risici. Den forsvarer kort sagt offentlighedens interesser. Bør dette særkende ikke stadfæstes, når Unionen nu er i færd med at arbejde på et finansieringssystem, der er fokuseret på det indre marked? Er der ikke risiko for, at vi modsiger os selv? Det er rigtigt nok, at banken er AAA-rated, men det er knyttet til en budgetstøtte, som vi skal garantere. Er der ikke også problemer med hensyn til udligningen mellem de projekter, der genererer overskud, og dem, der genererer tab? Endelig vil jeg gerne vide, hvordan vi kan konsolidere den måde, hvorpå den supplerer den offentlige støtte og EIB?
For det tredje vil jeg spørge, om EBRD ikke skal spille en særlig rolle med hensyn til at fremme virksomhedernes og markedsoperatørernes sociale ansvar? Dets princip om egenfinansiering er et godt princip, og det er begyndelsen til at skabe offentlig-private partnerskaber.
For det fjerde kan EBRD virkelig bidrage til at fastlægge en god forvaltning af de offentlige institutioner i omtalte lande ved især at sigte på at involvere civilsamfundene og på befolkningernes behov. Kan banken ikke begynde at evaluere på denne erfaring pr. land og pr. landegruppe og videregive sine overvejelser til os fremover?
Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Lemierre, formand for banken, kære kolleger, jeg kan ikke tilslutte mig ordførerens og de tidligere taleres lovsange. Det er ikke parlamentsmedlemmers opgave at prise bankers investeringssucceser, men at kontrollere, om disse banker, som forsynes med offentlige midler, holder sig til de politiske regler, som gælder i EU, nemlig reglerne om gennemsigtighed, reglerne om en bæredygtig udvikling og reglerne om et bæredygtigt miljø. Det er vores opgave at kræve netop det.
Hermed kommer jeg til punkterne i min kritik. Støtten til investeringen af BP-pipelinen til udvinding af olie i Det Kaspiske Hav har ikke, hvilket er enhver bekendt, ubetinget til formål at afslutte krigstilstanden i denne region og at skabe fred. Tværtimod, over 1 million mennesker har været flygtninge dér i over 10 år. Nu kan man ganske vist ikke bebrejde Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling det, men den har jo selv et politisk krav. Det er et faktum, at dette projekt ikke fører til skabelse af fred, men at det fortsat lader konflikten i regionen ulme. Det betyder i praksis, at EU ganske vist i stort omfang nyder godt af udvindelsen af olie, men for menneskene på stedet giver det hverken den savnede fred eller velstand. Det står heller ikke klart, hvem der bærer risikoen ved ulykker. Der er i hvert fald ingen udviklingschancer for det derværende erhvervsliv.
Gennemsigtigheden skal også forbedres, og det især gennemsigtigheden for befolkningen.
Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling støtter tvivlsomme atomprojekter i Rovno og Chmelnitzki. Vi ved, at Europa-Parlamentet har udtalt sig mod det, fordi det ikke tror på, at disse reaktorer kan gøres sikre. Vi ved også, at de udelukkende bygges til eksport af billig elektricitet til Vesteuropa og ikke for at løse problemerne i Ukraine. Parlamentet har derfor talt mod en investering. Jeg spørger hermed formanden, hvordan det kan være, at Udviklingsbanken alligevel overfører 2 milliarder til Euratom for at gøre disse projekter mulige.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. formand for EBRD, hr. kommissær, i det første årti i Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udviklings liv er det gået op og ned. Markov-betænkningen tegner et meget positivt billede, især selvfølgelig fordi den omhandler det seneste par år. Det er på mange måder forståeligt, men tidligere, endda for ikke så længe siden, med den russiske krise og så videre, opstod der problemer, som har ført til utilfredsstillende eller rent ud katastrofale resultater, som i forbindelse med den russiske krise, som jeg netop nævnte, påvirkede både EBRD og mange andre internationale finansinstitutioner. Det skyldes sikkert en af de store selvmodsigelser i EBRD's institutionelle aktiviteter, nemlig den kendsgerning, at den fremmer markedsøkonomi ved hjælp af et ikke-markedsøkonomisk instrument i form af offentligt garanterede lån, hvilket giver den mulighed for at påtage sig risici, som andre institutioner ville afvise, som det også nævnes i Markov-betænkningen.
Det fører mig frem til et ret følsomt aspekt af EBRD's aktiviteter - et aspekt som institutionernes topledelser er opmærksomme på, ved jeg - nemlig risikoen for, at EBRD's kapital er med til at presse privat risikokapital og udviklingen af et lokalt kreditvæsen ud i disse lande. Det er en vanskelig balance, og jeg tror, man skal være meget opmærksom på den. Det er vigtigt, at EBRD's interventioner ikke ender med at skade fremvæksten af en privat kreditsektor.
Jeg vil lige sige to ting til sidst. Jeg tror, at man fremover i højere grad bør fokusere på nabolande og mindre på de lande, som optages i EU, netop fordi risikoen for at presse en fremspirende privat markedsøkonomi ud er større i disse lande. Til sidst lidt om EU som største aktionær i EBRD. Vi investerer f.eks. i Ukraine gennem EBRD. Det er prisværdigt, men vi giver med den ene hånd og tager med den anden gennem handelsrestriktioner, som vejer meget tungt på et land som Ukraine. Det er vigtigt, at vores to hænder arbejder sammen.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for banken, jeg vil først takke Dem hjerteligt for Deres og Deres medarbejderes arbejde. Balancen er imponerende. Vi er glade for det, fordi den balance, som De har præsenteret for os i dag, ikke giver anledning til nogen kritik.
Endvidere er jeg også enig i Deres prioritering. Trods Deres specifikke rolle synes jeg, at det er meget vigtigt, at De har sagt, at Kommissionens prioritering også er en opgave for Dem ligesom samarbejdet med Kommissionen og Parlamentet. Vi kan ikke være overalt med vandkanden. Vi skal prioritere for at kunne påtage os vores politiske og økonomiske ansvar i verden hos medlemsstaterne, tiltrædelseslandene og landene rundt om os. Prioriteterne kan ikke vælges forskelligt.
Det er vigtigt for mig, at De allerede næste gang også fremlægger en beretning om følgerne af Deres aktiviteter i transformationslandene, fordi det bidrager til bevidstheden om bankens styrke, hvis man ikke kun har en balance, men også fastsætter de samfundsøkonomiske følger af aktiviteterne.
Desuden er det vigtigt for mig, at De fortsætter og intensiverer vejen hen imod en styrkelse af de små og mellemstore virksomheder. Vi værdsætter alle den særlige rolle, som SMV'erne har ved skabelsen og sikringen af uddannelses- og arbejdspladser. Vi forventer derfor også, at De styrker dette engagement, at De især styrker SMV'ernes egenkapitalgrundlag og er behjælpelig ved opbygningen af en SMV-infrastruktur. Jeg gør blot opmærksom på, at det kun er 10% af arbejdsstyrken i Rusland, der er beskæftiget i SMV'er.
Det er også vigtigt for os, at De netop i betragtning af en uge, hvor vi har talt utroligt meget om Lissabon-processen, har Lissabon-strategien i baghovedet ved vurderingen af projekter og virksomheder, og at vi gør den til et kriterium.
Vi har naturligvis fortsat brug for det vigtige punkt "tiltrædelseslande". Udvidelsen af EU er dog ikke afsluttet med 2004. Spørgsmålet om Balkan - altså det tidligere Jugoslavien - er vigtig for EU, ligesom opbygningen af et sikkerhedsbælte, som den økonomiske udvikling på grænsen til EU hører til.
Jeg anmoder Dem om at fortsætte Deres kurs, om at optage Parlamentets idéer. Vi vil støtte Dem på denne vej.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, EBRD arbejder med skattemidler, derfor skal der skabes gennemsigtighed i forbindelse med dens aktiviteter. Det har vi allerede forsøgt i grundlæggelsesfasen i Europa-Parlamentet, og jeg må sige, at det ikke kun var vellykkede tider, men der var også meget vanskelige tider for bankens aktiviteter. Også i Europa-Parlamentet var meningerne i høj grad delte om, hvorvidt vi overhovedet stadig skulle have vores egen bank. I dagens diskussion skal det også spille en rolle.
De, hr. Lemierre, har betegnet bankens opgave som en klassisk tjeneste af generel interesse, som imidlertid benytter sig af investeringsinstrumenterne i det private erhvervsliv. Det er helt sikkert en god beskrivelse, og vi skal kulegrave aktiviteterne i retning af, hvorvidt dette også bliver realiseret. De er helt sikkert i en vanskelig situation, fordi opbygningen af det private erhvervsliv som resultat af vellykkede transformationsprocesser i de stater, hvor de er aktive, især mislykkes, fordi vi ikke har nogen fuldt fungerende finansiel sektor, og fordi finansieringsbetingelserne for grundlæggelsen og driften af virksomheder er meget vanskelige. Derfor bifalder jeg, at De har koncentreret 30% af deres midler i denne sektor. Jeg kan også se, at Deres aktiviteter til fordel for de små og mellemstore virksomheder er af stor betydning for en velfungerende markedsøkonomi og en demokratisk udvikling.
Men det er også vigtigt, at vi ser, hvordan der kan skabes stabilitet i disse lande. Hvordan kan vi gøre økonomisk vækst mulig gennem investeringer? Det er et spørgsmål, som vi også beskæftiger os med igen og igen i EU. Jeg synes, at det er særligt vigtigt, at De kan løbe risici, som andre ikke kan løbe, og at der ikke er nogen modsigelse mellem en risikovilje og en bæredygtig, pålidelig aktivitet. Det viser den gode vurdering fra kreditvurderingsbureauerne. De har som eneste multilaterale udviklingsbank et politisk mandat. De skal bidrage til social markedsøkonomi, demokrati, pluralisme og retsstatslighed. I den forstand bør De være endnu mere opmærksom på overholdelsen af menneskerettighederne og det demokratiske princip. De bør endnu mere end hidtil ikke støtte de stater og virksomheder, som udfører illoyale aktiviteter i praksis, hvor der er korruption og dårlig ledelse. Det bør også gælde for forsømmelsen af målet om en miljøbevidst, bæredygtig og social udvikling.
EBRD er i dag stadig aktiv i Central- og Østeuropa. Med tiltrædelsen står der mange investeringsmuligheder åbne for disse stater, som ikke står åbne for andre stater. Derfor er det værd at overveje, om den hidtidige arbejdsdeling mellem EBRD, EEB og Verdensbanken trods deres klare opgaver også skal overvejes geografisk. Den vellykkede fremtid for transformationerne i de tidligere SNG-republikker bidrager nemlig ikke kun til økonomisk og politisk stabilitet dér, men har også følger for Unionen og andre verdensregioner. Transformationsprocessen kræver flere fælles bestræbelser og finansiel støtte i alle lande, også i kandidatlandene. Den største risiko for ustabilitet udgår i den forbindelse imidlertid fra de økonomisk mindst udviklede lande. Her ser jeg en ny udfordring for EBRD, hr. formand.

Blak (GUE/NGL).
Hr. formand, når man læser Markovs udmærkede betænkning, får man det indtryk, at Banken virkelig er en stor succes. Den har haft succes med at investere i kandidatlandene og i de tidligere Sovjetrepublikker, bl.a. i atomsikkerhed. Som formanden sagde, har Banken gjort et stort stykke arbejde med forbedring af atomsikkerheden i disse lande. Det er der sandelig også behov for. Alle disse atomkraftværker er jo de rene tikkende bomber. Tænk på Tjernobyl-katastrofen. Sikkerheden er så katastrofal, at der er en skændsel, at alle disse værker ikke er lukket for længst. Banken er ansvarlig for den fond, der skal sørge for lukning af Ignalina-kraftværket i Litauen. Det er et atomkraftværk, som jeg har besøgt flere gange, og sikkerheden er så dårlig, at jeg efter disse besøg er glad for, at jeg ikke skal have flere børn.
På topmødet i København lovede Litauen at lukke Ignalina i 2009. Der bliver i den forbindelse virkelig noget at gøre for Banken. Der er lige kommet et forslag om en investeringspakke, som skal rydde op i den metode, man bruger til oplagring af atomaffaldet. Den nuværende situation er fuldstændig uacceptabel, det er et stort rod, og det er på længere sigt meget, meget farligt. Derfor vil jeg opfordre til, at man får vedtaget pakken så hurtigt som muligt. I fremtiden bør vi se lidt på, hvordan Bankens midler bliver kontrolleret. Jeg vil gerne opfordre Bankens formand til at lægge noget ud på hjemmesiden. Med hensyn til Bankens regnskaber skal det bemærkes, at de ikke bliver kontrolleret af et eksternt revisionsfirma. Der er tilsyneladende ingen uafhængig institution, som reviderer deres aktiviteter. Revisionsretten har ikke lavet en rapport i årevis. Der er en evalueringsenhed i Banken, som laver nogle ganske udmærkede evalueringer, men der mangler altså en ekstern revision. Jeg vil derfor gerne høre Kommissionen, hvad den gør for at kontrollere midlerne, og så vil jeg gerne høre Bankens formand, om Banken er mere villig til at åbne dørene for ekstern kontrol.

Andria (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for EBRD, mine damer og herrer, lad mig først sige tillykke til ordføreren med hans omhyggelige analyse af EBRD's aktiviteter. Valget af økonomiske aktiviteter skal kombinere den lokale dimension med den internationale, og det kræver, at der tilføres kredit, ikke kun for at opmuntre de initiativer, som er veletablerede inden for et land, men også for at hjælpe dem med at spredes til andre markeder. Det er helt klart EBRD's opgave at gøre dette, men det er endnu vigtigere at forsøge at gøre det i lande med ringe industriel udvikling, som har større behov for støtte og genoplivning. Hvis den for at nå dette mål er nødt til at tage risici og i nogle tilfælde acceptere uventede tab, må den ikke af den grund skære initiativer og planlagte investeringer væk. Den skal derimod tage ved lære af nye erfaringer, så den kan låne ud med større opmærksomhed og se mere forsigtigt på risiciene.
Denne bank har en etisk holdning til kreditstyring. Den institutionelle opgave er at investere i ethvert land, som er inspireret af demokratiske principper, og som vil fremme markedsøkonomien. Første gang banken beder kunderne om egnede projekter, med aktuelle markedspriser, kræver den også, at der ikke må være interessekonflikter eller konflikter mellem dominerende kræfter på det område, der skal finansieres, og at det lokale samfunds interesser altid skal respekteres. Inden for den offentlige sektor arbejder EBRD for så stor gennemsigtighed som muligt for at sikre konkurrence og ligebehandling af markedsaktørerne. Vi støtter ordførerens opfordring til EBRD om at støtte små lokale banker, som til gengæld skal fokusere på udlån i mindre omfang.
Her vil jeg tillade mig at komme med en advarsel, hr. formand. Små bankers udlån er ved at forsvinde eller nedskæres drastisk. Det giver anledning til bekymring, for ingen økonomisk eller finansiel manøvre, hvor god den end er, kan erstatte den støtte, som små banker altid har givet små og mellemstore virksomheder.
Vi kan også konstatere, at små udlån gennemgående nægtes i mange medlemsstater og særligt i tiltrædelsesstaterne, og det fører til en daglig vækst i den finansielle udstødelse, som betyder store huller i forsyningen med småkreditter i de lande, der har den svageste økonomi, hvorved der opstår en form for diskrimination på basis af geografiske kriterier. Det er op til EBRD, som allerede har valgt at operere i lande som Albanien, Ukraine, Kasakhstan og Moldova, at hjælpe til med at integrere disse svage økonomier fuldt ud i den internationale økonomiske orden.

Santos (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Lemierre, siden sin grundlæggelse har EBRD været et strålende og uomgængeligt eksempel på solidaritet fra de demokratiske og udviklede samfunds side. Banken opstod som et resultat af Berlinmurens fald, og dens vigtigste opgave er at hjælpe økonomierne i de østeuropæiske lande, som har åbnet for den internationale konkurrence, med at overvinde deres naturlige begyndervanskeligheder.
Selv om den ikke officielt er en fællesskabsinstitution, personificerer banken hele den handlingsfilosofi, som karakteriserer EU's samhørigheds- og udviklingspolitik. Den kommende udvidelse af EU til at omfatte et anseligt antal lande fra Øst vil uddybe og fremhæve betydningen af den finansielle og tekniske hjælp, som banken har ydet til ansøgerlandene i førtiltrædelsesfasen. EBRD's handlinger må imidlertid ikke blive overtaget af de opgaver, der er fastsat og defineret for Den Europæiske Investeringsbank. Der er tværtimod brug for, at disse to finansielle institutioner koordinerer og samarbejder med respekt for deres selvstændighed og forskellige rødder, på trods af deres meget tætte finansielle slægtskab. Det burde faktisk ikke være så svært, eftersom de har mange mål til fælles, ligesom det er tilfældet for de økonomiske aktører, deres hjælp skal rettes mod.
Betænkningens anbefalinger om at øge den finansielle og tekniske hjælp til små og mellemstore virksomheder og at prioritere implementering af finansielle ressourcer inden for partnerskaber, særligt i form af risikovillig kapital, og opfordringen til fortsat at uddanne personale i banken, som kan hjælpe dem med at udføre deres opgaver bedre, er yderst positive aspekter. Europa-Parlamentet bør derfor støtte hovedkonklusionerne fra hr. Markov, som er ansvarlig for denne initiativbetænkning. Det er også markant, at denne diskussion overværes af formanden for EBRD, som disse anbefalinger i sidste ende også er rettet til, og hvis evner bankens succes og politik i høj grad afhænger af.

Lemierre
Hr. formand, jeg skal gøre det meget kort. Jeg har tre bemærkninger. Den første er et svar til hr. Blak. Jeg er ikke blot klar til yderligere gennemsigtighed, jeg vil også gerne sige, at vi bliver kontrolleret af eksterne revisorer, og at resultaterne selvfølgelig offentliggøres. Vi tager ikke til takke med interne revisioner. Vi beder om en ekstern udtalelse, og vi har nogle revisorer, hvis udtalelser offentliggøres, ligesom vores regnskaber offentliggøres en gang om året.
Endvidere holder bankens bestyrelse særligt godt øje med sine regnskaber og er i stadig dialog med de eksterne revisorer. Jeg kan i øvrigt præcisere for Dem, at vi efter forskellige forhandlinger om visse anpartsselskaber og forhandlingerne om revisorernes rolle har strammet vores regler og, mener jeg, vedtaget den bedste praksis på området. Især ved at fordele ansvaret ordentligt mellem revisorerne og rådgiverne og ved at styrke forhandlingen mellem bestyrelsens særlige udvalg for regnskabsrevision og de eksterne revisorer.
Min anden bemærkning henvender sig til fru Schroedter. Jeg tror, at de eksempler, som er blevet udvalgt - de omfatter to projekter, der frembyder ekstraordinære vanskeligheder, men også positive aspekter, og som banken ikke har truffet en afgørelse om endnu - meget fint illustrerer, hvad banken kan forsøge at bidrage med, nemlig mere gennemsigtighed, større indflydelse på befolkningen og i sidste ende en beslutning, som skal træffes af bestyrelsen. Jeg gentager, at beslutningerne ikke er truffet endnu. Jeg har taget bemærkningerne til indtægt. Jeg vil gerne sige Dem, at det sandsynligvis er et af de projekter, som banken kan forestå. Større nuklear sikkerhed, større indflydelse på befolkningen, mere gennemsigtighed og bekæmpelse af korruption inden for rammerne af disse projekter. Jeg tror, at det er af afgørende betydning, det er i øvrigt prisen for offentlige indgreb, og det er, hvad man skal opnå med det, hvis det vedtages.
Min tredje bemærkning er ganske enkelt, at jeg har lyttet til alle indlæg med stor interesse. Jeg tror, at disse indlæg er en perfekt genspejling af den dybde og styrke, men også de risici, der er forbundet med institutionens mandat. Flere af Dem talte i virkeligheden om det historiske mandat og dets aktualitet. Min fornemmelse er, at det er fuldstændigt relevant i dag. Det er højst aktuelt, hvis man blot holder liv i det - og Deres bemærkninger vil hjælpe os til at holde yderligere liv i det. Hvilket bringer mig til et meget vigtigt punkt for os, nemlig dialogen med samtlige regeringer og myndigheder i regionen.
Vi fører en politisk dialog på højt niveau med alle stater i regionen. Der er et emne, som forekommer mig helt centralt, nemlig gennemførelsen af retsstatsprincippet, ikke så meget (heldigvis) i udformningen af bindende retsregler som i dets gennemførelse. At forbedre retssystemet og dets funktioner i alle regionens lande er fortsat en absolut central udfordring. Hvilket får mig til at gentage et par af EBRD's overbevisninger for Dem, som er tilegnet efter 10 års erfaringer, nemlig at markedsøkonomien ikke fungerer uden demokrati, at markedsøkonomien ikke fungerer uden social samhørighed, at der ikke er nogen social samhørighed uden et stærkt civilsamfund, og at der ikke er noget stærkt civilsamfund uden gennemsigtighed og korruptionsbekæmpelse. Det er budskaber, som vi naturligvis regelmæssigt udvikler på det politiske plan i den bedømmelse, vi giver af situationen i de forskellige stater med henvisning til artikel 1 i institutionens mandat, men også i den dialog, som vi fører.
Jeg vil således overbringe min og institutionens varmeste tak til hr. Markov og hver enkelt af Dem for Deres bemærkninger. Disse tilskynder os til at opfylde vores mandat endnu mere samvittighedsfuldt og til at komme tilbage om to år og redegøre for vores udvikling for hr. Markov og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.
Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige undskyld, fordi jeg bruger mere tid her, men mit spørgsmål blev ikke besvaret. Har Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling overført 2 milliarder til Euratom, ja eller nej? Et ja eller et nej er tilstrækkeligt som svar for mig.

Lemierre
Nej.

Formanden.
Svaret er nej.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0448/2002) af Hughes Martin for Fiskeriudvalget om akvakultur i Den Europæiske Union: i dag og i morgen (2002/2058(INI)).

Martin, Hugues (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, alle forstår, at jeg som indledning til forhandlingen giver udtryk for min sorg, min dybe medfølelse og min solidaritet med de fiskere og havbrugsejere ved Atlanterhavskysten, som jeg dagligt er i berøring med. 2003 begynder med nogle triste varsler. Jeg vil gerne kort vende tilbage til akvakultursektorens voksende betydning. I løbet af de sidste 10 år har akvakulturen faktisk oplevet et hastigt opsving på verdensplan og i Det Europæiske Fællesskab og er blevet den hurtigst vokesnde sektor inden for verdensfødevareproduktionen.
Akvakultur udgør tæt ved 30% af den totale værdi af fiskeriproduktionen, hvilket repræsenterer tæt ved 3 milliarder euro om året og 60.000 arbejdspladser. Den har utallige fordele, men jeg foretrækker at nævne de tre vigtigste af dem. Dens ikke ubetydelige bidrag til fiskeforsyningerne uden at øge det pres, der lægges på bestandene i havmiljøet. Det er en kilde til beskæftigelse i de regioner, hvor alternativer er sjældne, og endelig er jeg overbevist om, at den vil kunne bidrage til at vedligeholde de naturlige ressourcer, når man bevarer de vilde arter.
Den betænkning, som er mig betroet, og som jeg har den ære at fremlægge i dag i Europa-Parlamentet, fokuserer på det, der forekommer mig at være akvakulturens mest betydningsfulde aspekt, nemlig bæredygtig udvikling. Faktisk betragtes visse akvakulturaktiviteter i mange tilfælde som forurenende eller antages at nedbryde det naturlige miljø. Det er i mindre og mindre grad tilfældet, eftersom fagmændene overholder de af og til drastiske europæiske regler.
Tværtimod bliver denne sektor i særlig grad og desværre alt for ofte direkte berørt af udefrakommende forurening i form af nitrater i ferskvand, tømning af bundtanke, gas og olie, kemikalier og giftalger i havvand. De magtesløse aktører gennemlever derfor alt for ofte dramaer som Prestige-ulykken. Det er grunden til, at jeg har baseret min betænkning på bæredygtig udvikling, som kredser om fire begreber, nemlig miljø, sociale forhold, økonomi og forvaltning. Jeg vil ikke uddybe disse temaer, som alle kender.
Til gengæld vil jeg gerne lægge vægt på et grundlæggende aspekt ved akvakulturen, nemlig forskning, som netop skal give os mulighed for at opnå en uangribelig produktkvalitet for forbrugerne, bringe nye produkter på markedet, opfinde innovative driftsformer som f.eks. off shore-produktionssteder, men også, og hvorfor ikke, som jeg har foreslået at bevare og udvikle de vilde arter af især fisk med henblik på at genoprette bestandene, hvilket i en række tilfælde vil kunne give mulighed for at bevare ressourcen. Er det utopi? Det får vi at se!
Jeg vil heller ikke uddybe min betænkning, som, og det er jeg meget glad for, er blevet enstemmigt vedtaget i Fiskeriudvalget. Jeg foretrækker at udnytte øjeblikket til endnu en gang at give udtryk for min medfølelse med havbrugerne og fiskerne, som er så varigt ramt af Prestiges forlis, hvilket tydeligt viser deres sårbarhed. De er ikke forurenere, det er dem, der lider under den. Denne katastrofe, som begyndte med at tilsøle Galiciens kyster, har også ramt den franske Atlanterhavskyst og bl.a. Arcachon-bugten, som er et af de fineste områder for østersproduktion. Bag akvakulturproduktionerne står mænd, mænd, der har arbejdet uafladeligt for at sikre kvaliteten af deres produkter, og som risikerer at se deres bestræbelser og hele deres liv reduceret til ingenting. Prestige-sagen har således bragt alle medlemmer af et erhverv samt deres familier i moralsk og økonomisk havsnød på ubestemt tid. Det er uacceptabelt, at østersfiskerne endnu en gang bliver ofre for usikkerheden til søs og udledning af olie og gas langs vores kyster.
I den forbindelse vil jeg gerne lykønske Kommissionen, som på daværende tidspunkt foreslog en begyndelse til bindende foranstaltninger under overskrifterne Erika I- og Erika II-pakkerne, og beklage, og her henvender jeg mig direkte til formandskabet, at disse foranstaltninger er differentierede for nogle, mens andre ikke følger dem, under pres fra et mindre antal medlemsstater, som er bedre til at bide sig godt fast i økonomisk indbringende stillinger end ofre sig for det allervigtigste, nemlig jordens overlevelse. Hvad kan man gøre på kort sigt? Det er rigtigt, at der allerede findes midler inden for rammerne af FIUF-programmeringerne, og at der kan iværksættes en hel række foranstaltninger. Det har kommissæren svaret på.
Endelig insisterer jeg på vigtigheden af at bekæmpe bekvemmelighedsflag samt nødvendigheden af at oprette en europæisk kystvagt. Selv om det er vanskeligt at gøre på kort sigt, ville en sådan kystvagt bl.a. give den fordel, at kontrollerne ville blive mere effektive og sikkerheden til søs forbedret. Jeg glemmer ikke, at der ud over Prestige-ulykken sker forurening af havet ved en kriminel handling, der ses alt for meget gennem fingre med, nemlig den tømning af bundtanke, som havets gadedrenge dagligt giver sig af med.
Jeg opfordrer kraftigt det græske formandskab til at sætte sikkerhed til søs øverst på sin dagsorden sammen med de foranstaltninger, som skal træffes i tilfælde af en katastrofe. Nærværende betænkning bliver vedtaget under ret så triste omstændigheder. Men lad os alligevel se resolut på denne fremtidens sektor. Det er vigtigt, at Kommissionen iværksætter de ting, min betænkning slår til lyd for, f.eks. aspekter som forskning og innovation. Både forbrugere og hele sektoren vil få glæde af betænkningen.
Solbes Mira
- (ES) Hr. formand, Kommissionen er glad for denne betænkning fra Parlamentet. Den giver et meget præcist billede af de udfordringer, som den europæiske akvakultur står over for i dag. Betænkningen er også i overensstemmelse med retningslinjer i den meddelelse fra Kommissionen, som blev vedtaget i september. Denne meddelelse handlede om en strategi for en bæredygtig udvikling af akvakultur i Europa.
Kommissionen vil først gerne takke Parlamentet for dets støtte til en række nye initiativer, som blev fremsat som en del af Kommissionens strategi. Jeg tænker især på de planlagte initiativer omkring revisionen af lovgivningen om fødevaresikkerhed og sundhedsrisici, miljøbeskyttelse, dyrevelfærd, udviklingen af nye landbrugsteknikker og arter af høj kvalitet. Andre initiativer drejer sig om at styrke styringen og organiseringen af industrien og udvikling af akvakultur generelt.
Parlamentets betænkning understreger, at der bør lægges stor vægt på forskning. Hr. Martin henviste til det for et øjeblik siden, og det samme gør Kommissionens forslag. Man må håbe, at Parlamentet vil støtte tildeling af flere ressourcer til forskning i akvakultur, når der skal træffes nye beslutninger om budgettildelinger inden for rammeprogrammerne.
Jeg vil nu kommentere de bekymringer, der udtrykkes i beslutningens punkt 10-14. De vedrører den mulige påvirkning fra genetisk modificerede fisk og triploide østers. Det glæder mig at kunne meddele Parlamentet, at Kommission for nylig har afsluttet udvælgelsesproceduren for en undersøgelse af genteknologi inden for akvakultur. Undersøgelsen kommer til at omfatte alle disse emner.
Kommissionen kan bekræfte, at den i kommende initiativer, som krævet i beslutningen, vil tage behørig højde for den økonomiske vigtighed af alle de virksomheder, der er involveret i akvakultur. Selv de mindste vil der blive taget fuld højde for. Kommissionen vil også give mulighed for at beskytte traditionelle metoder.
Vi har noteret os Parlamentets forsalg i punkt 7 om at tilpasse reglerne om det finansielle instrument, FIUF. Vi har også noteret os, at Parlamentet mener, at sektoren har behov for offentlig støtte nu og i den nære fremtid.
Kommissionen mener, at nogle af de foreslåede ændringer ikke er i overensstemmelse med Kommissionens strategi. De kræver en indgående undersøgelse. Desuden mener Kommissionen lige som flere medlemsstater, at akvakultur er en ny aktivitet, som kan og skal være uafhængig og finansielt levedygtig. Det ville ikke stemme overens med denne opfattelse at indføre initiativer, som skal finansiere de operationelle udgifter. Desuden ville vi møde hård kritik i WTO.
Vi har også noteret os Parlamentets anmodning om, at der gennemføres en undersøgelse af muligheden for at bevare vilde fiskebestande. Desuden har Parlamentet opfordret til, at Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel skal udarbejde en rapport om opdrættede fisks velfærd. Kommissionen har faktisk allerede bedt komitéen om at udtale sig om aflivning og transport af opdrættede fisk.
Desuden iværksætter Kommissionen inden for rammerne af eksisterende lovgivning initiativer, som skal behandle problemerne med markederne for specifikke arter. Tandbrasen og bars er to aktuelle eksempler. Kommissionens tjenester mødtes med medlemsstaterne og repræsentanter for sektoren i december 2002. På det møde lykkedes det at finde frem til initiativer, som vil blive iværksat inden for de nærmeste måneder. Jeg kan nævne midlertidig suspension af offentlig støtte til etablering af ny produktionskapacitet, iværksættelse af en undersøgelse af markederne for bars og tandbrasen og en indsats for at organisere en kampagne, der skal fremme det internationale salg, som et par eksempler.
Vi mener ikke, at kravet i punkt 15 kræver nye lovgivningsmæssige initiativer. Der er bred bevidsthed om vanskelighederne ved at udvikle fysisk-kemiske og biologiske teknikker til at fastslå dioxinkoncentrationen i skaldyr. Det gælder også for godkendelse af salget af vaccine i medlemsstaterne. Alt dette er behandlet i meddelelsen. Ikke desto mindre har vi noteret os Parlamentets krav.
Punkt 20 og 29 henviser især til medlemsstaterne og Parlamentet selv, og Kommissionen er enig i dem.
Der er imidlertid et forslag, som Kommissionen ikke kan støtte. Det er punkt 28. Det ville betyde, at der skulle oprettes et instrument til at hjælpe sektoren, hvis den rammes af naturlige eller menneskeskabte katastrofer. FIUF har faktisk kompetence til at godkende en midlertid indstilling af aktiviteter og anden økonomisk kompensation. Når der sker alvorlige begivenheder, som med Prestige, kan og skal de europæiske institutioners udmiddelbare reaktion vær hurtig. Forordningen om kompensation til spansk fiskeri og de spanske skaldyrs- og akvakultursektorer, som er ramt af olieudslippet fra dette tankskib, blev vedtaget den 20. december. Det var kun en måned efter, at skibet gik på grund.
Kommissionen støtter Parlamentets forslag om, at de professionelle organisationer skal gøre en større indsats for at forbedre deres image ved at etablere mere effektive kommunikationskanaler. Efter vores mening er dette imidlertid noget, som branchen selv må gøre, selv om de muligvis kunne få støtte fra eksisterende ordninger. Vi mener ikke, at Kommissionen skal involveres direkte som krævet i punkt 35.
Endelig noterer Kommissionen beslutningens punkt 27 og 32. De vedrører anerkendelse af producentorganisationer og en garanti for, at der anvendes fair standarder for europæiske producenter og produkter og for producenter og produkter fra tredjelande. Disse emner kræver nærmere overvejelse i fremtiden.

McKenna (Verts/ALE)
Hr. formand, denne betænkning indeholder en række selvmodsigelser. På den ene side indeholder den nogle meget gode elementer, da hele emnet om akvakultur og bæredygtig udvikling og især miljøpåvirkningen behandles. Det er også positivt, at det meget vigtige emne dyrevelfærd og spørgsmålet om overfyldte dambrug tages op, og at der opfordres til at fastsætte rammer for populationstæthed.
I andre dele af betænkningen er der kritik af EU-kravene til miljø, sundhed og fødevaresikkerhed. I betænkningen sættes forretningsinteresserne tilsyneladende højest, hvilket er en meget farlig kurs, da kravene til miljø, sundhed og fødevaresikkerhed bør prioriteres over forretningsinteresser. 
Der sættes også spørgsmålstegn ved forsigtighedsprincippet, da anvendelsen af princippet synes at gøre det vanskeligere at gennemføre akvakulturprojekter. Forsigtighedsprincippet er noget, som vi skal holde fast ved inden for EU, og det skal overholdes til enhver tid. Hvis det gør tingene vanskeligere, er det, fordi det er baseret på en forsigtighedstilgang, som også skal benyttes i forbindelse med akvakultur. 
Det andet tvivlsomme aspekt i betænkningen er opfordringen til Kommissionen om at fremme akvakultur. Det er efter min mening ikke en god idé. Der er mange problemer forbundet med akvakultur. Folk inden for akvakulturindustrien tror tilsyneladende, at det vil løse problemerne med vildbestandene og med havfiskeri og nedgangen i havbestandene. Det vil det ikke. Akvakultur giver anledning til mange problemer. GMO'er er et emne, som allerede er omtalt. Det er yderst farligt at indføre genetisk modificerede fisk i akvakulturen, og det bør undgås. 
Vi skal også drøfte sammenhængen mellem industrifiskeri og akvakultur. Det står ganske klart, at hvis industrien fortsætter med at vokse, som den gør nu, varer det ikke længe, før den vil underminere industrifiskeriets ressourcer. Uanset om vi kan lide det eller ej, er det situationen i øjeblikket, og desuden har akvakultur en yderst farlig miljøpåvirkning.
Hvad angår forbrugertillid, er jeg meget opmærksom på bemærkningen i betænkningen om, at Kommissionen bør øge forbrugertilliden til akvakultur. Akvakulturprodukterne taler for sig selv, og det er vildbestandene, som vi bør se nærmere på.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, akvakultur vinder større og større opmærksomhed inden fiskerisektoren i bred forstand på globalt niveau og på EU-niveau. Akvakultur er et centralt supplement til fiskerisektoren. Det er imidlertid helt klart, at akvakultur er forbundet med en række problemer. Det gælder f.eks. for dens størrelse, marketing, miljø og sundhed. Det er vigtigt at identificere alle disse problemer og tage fat på dem på fællesskabsniveau.
Det var derfor særdeles passende for Fiskeriudvalget at udarbejde en særskilt initiativbetænkning om et så vigtigt og følsomt emne. Det var også yderst passende at udpege hr. Martin til ordfører. Han har arbejdet engageret og stringent med denne vanskelige sag og udarbejdet en betænkning, som har fået bred tilslutning i udvalget. Jeg er overbevist om, at den vil få samme støtte i salen. Betænkningen giver et forståeligt overblik over de vanskeligheder, som den brede og meget forskelligartede europæiske akvakultur står over for. Jeg vil gerne i al offentlighed lykønske hr. Martin med denne præstation.
Denne betænkning burde vise sig at være et uventet held for EU og sandelig også for Parlamentet. Den markerer et vendepunkt i bestræbelserne på at håndtere de mange og komplekse emner, som påvirker akvakulturen, og den vil vise sig at være et strålende referenceværk at trække på.
Takket være denne betænkning og den tidligere høring med sektoren har vi fået belyst de specifikke problemer. Både den nuværende situation og udsigterne for fremtiden er beskrevet klart og detaljeret i dokumentet. Vi må gøre vores yderste for at sikre, at mareridt som katastroferne med Erika og Prestige vil høre fortiden til, og at det fremover vil være beskyttelsen af miljøet og de marine økosystemer, der bliver prioriteret højst. Hensynet til følsømme europæiske maritime områder og fiskeriområder må komme først. Det er her, fisk og skaldyr produceres, og økosystemet bevares, og det er her, tusinder af familier har deres udkomme. Mange andre job supplerer de traditionelle fiskerimetoder. De er tæt forbundet til dem og afhængige af dem.
Jeg opfordrer Dem derfor til at følge den kurs, der er udstukket i hr. Martins betænkning, for at sikre, at den europæiske akvakultur holder sig på rette kurs.

Miguélez Ramos (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Martin med hans initiativbetænkning og med kvaliteten af hans arbejde. Han fortjener særlig lykønskning, fordi det er lykkedes ham at skabe enighed i Fiskeriudvalget, og på grund af standarden af den høring, som han arrangerede så professionelt. Jeg vil især gerne takke hr. Martin for den hurtighed, hvormed han fik inkorporeret kravet om et ad hoc-instrument i sin betænkning, et instrument, der skal kunne anvendes, når der indtræffer miljøkatastrofer, uanset om de skyldes naturlige årsager. Den nuværende situation i Galicien efter ulykken med Prestige er et aktuelt eksempel. Akvakultursektoren er blevet særligt hårdt ramt.
Akvakultur er en voksende sektor inden for fiskeriet i EU. Den står derfor over for mange udfordringer og usikkerhedsmomenter. Den har brug for støtte fra Fællesskabet for at opnå topkvalitet i produktionen, for at være innovativ og for at gøre virksomhederne mere konkurrencedygtige og give dem mulighed for at arbejde på en miljøvenlig måde. Der er også brug for støtte til disse virksomheder til at markedsføre sig selv over for forbrugerne og til at skabe job i de områder, hvor der er allermest brug for dem.
Fællesskabet skal gøre mere for at udstede oprindelsesbetegnelser for akvakulturprodukter af høj kvalitet, som er knyttet til specifikke lokaliteter. Der bør tilføjes et særligt afsnit om fremme af denne type produkter til FIUF-reglerne.
Medlemmer af Fiskeriudvalget har bl.a. været på besøg i Skotland og Andalusien. Med disse besøg fik vi lejlighed til at få førstehåndskendskab til sektorens problemer og til dens potentiale. Vi kunne forstå de vanskeligheder, producenterne står over for ude i bedrifterne. Vi mødte lakseproducenter i Skotland og Irland og hørte om deres problemer. Vi forundredes over den dygtighed, størproducenterne i Granada lagde for dagen. Vi forstod vigtigheden af det eksperimentelle opdræt af tandbrasen og bars i tidligere romerske saltlejer i provinsen Cadiz. Vi fik også en forståelse for marketingproblemerne. Deraf kommer vores overbevisning om, at en af Fællesskabets prioriteter må være at identificere nye højkvalitetsarter og tilføje dem til listen over foretrukne arter. Det er også nødvendigt at prioritere udvikling af forskningen på EU-niveau og udveksling af nye metoder i forbindelse med disse arter og opdrættet af dem.
Den Socialdemokratiske Gruppe så gerne et direktiv om regulering af økologisk akvakultur, som tager højde for de afgørende faktorer i denne type produktion. Jeg tænker på brugen af traditionelle metoder, miljøfaktorer, temperaturer og tilgængeligheden af vand. Der bør afsættes særlige midler til støtte til økologisk produktion og markedsføring og salg af sådanne produkter.
Vi beder Kommissionen tage i betragtning, at mætning af markedet ikke er relevant i forbindelse med opdræt af visse arter som f.eks. pighvar. Det skyldes, at opdrættet af denne art er en nyskabelse, som er ved at blive udviklet. Vi mener derfor, at Kommissionen bør fortsætte med at støtte etableringen af nye faciliteter til opdræt af sådanne arter, og at der bør tages passende forholdsregler i de regler, som styrer brugen af FIUF-midlerne. Kommissionen havde faktisk støttet nogle nye faciliteter til opdræt af pighvar. Alligevel mener vi, at der er brug for mere hjælp, når man ser på den hurtige vækst i efterspørgslen og den relative vækst i denne branche.
Akvakultur er en fiskerisektor med stort potentiale. Den skal have støtte fra Fællesskabet, hvis den skal udvikle sig på en ordentlig måde.

Vermeer (ELDR).
Indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Martin for det gode resultat. Han fremstiller i sin betænkning på udmærket vis de problemer og udfordringer, der kendetegner akvakultursektoren. Man fornemmer også, at hr. Martin selv har været involveret i forskning på dette felt og har set de steder, hvor denne virksomhed udøves. Jeg har dog et par bemærkninger. Et af de største problemer for akvakultursektoren er dens dårlige image, som må tilskrives manglende viden. For at råde bod på den manglende viden, må vi imidlertid have klare forskningsresultater. EU må således sikre, at der kan forskes på dette felt. Klarhed vil skabe et bedre image, og sektoren vil dermed kunne løse et stort problem. Det må ske ved kommunikation.
Hvad angår de finansielle aspekter, er der i Europa stor bekymring for sektorens økonomiske levedygtighed. Vil vi sikre, at sektoren kan overleve på lang sigt, må vi ikke gøre den afhængig af tilskud. Selvstændighed er langt bedre. Mit udgangspunkt er følgende: Lad markedskræfterne have frit spil, hjælp i gang og led på vej, og så må sektoren i øvrigt klare sig selv. Endvidere ønsker vi afgjort at behandle rammerne på ansvarlig vis, hvorfor vi selv må fastlægge rammer og rammebetingelser. Markedskræfterne må ledes på rette vej. Forskrifterne bør være simple, klare og ærlige. Ved at fjerne forskriftsmæssige barrierer sikrer vi et marked, som i højere grad er kendetegnet ved konsistens, gennemskuelighed og dermed effektivitet. Det giver bedre muligheder for at skærpe prissætningen, hvad disse produkter angår, hvilket også vil være til fordel for forbrugerne.
Endvidere drager forbrugeren fordel af fødevaresikkerhed og gennemsigtighed, hvilket er særdeles vigtige aspekter. Fødevaresikkerheden bør altid kunne garanteres. Vi må imidlertid i denne forbindelse fastholde en rationel holdning og ikke stille absurde krav. Hvis noget er 100% sikkert, behøver det ikke at være 150% sikkert. Vi skal have begge ben på jorden. Stilles der overdrevne krav, trækkes tæppet væk under mindre virksomheder, og de vil ikke kunne overleve. Jeg opfordrer således til enkle forskrifter på området. Dels klare og gennemførlige forskrifter, dels kontrollerbare forskrifter, som lader sig håndhæve. De Liberale vil stemme for betænkningen. Efter min opfattelse bidrager akvakultur positivt til at bevare den naturlige fiskebestand.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, denne betænkning udtrykker en positiv holdning til akvakultur, som vi støtter, fordi vi mener, at den altid kun vil være et supplement til fiskerisektoren og ikke en erstatning for den. Betænkningen placerer akvakulturen i en kontekst af bæredygtig udvikling og forsigtighedsprincippet, hvilket især kræver, at man er fuldt ud opmærksom på miljømæssige aspekter, og at man afviser produktion af genmodificerede fisk.
Vi er enige i ordførerens argument for at opretholde støtten under FIUF og at involvere de førende aktører, behovet for at fremme forskningen og for at skabe et økonomisk instrument, der kan støtte i eventuelle krisesituationer i sektoren, såsom naturkatastrofer. Ikke desto mindre vil vi gerne gøre opmærksom på visse aspekter og særlige behov, som der skal tages højde for i forbindelse med denne aktivitet. Akvakultur kan ikke sammenlignes med nogen anden industri end landbrug og husdyravl, eftersom den har direkte konsekvenser for udviklingen af arter og for miljøet, særligt kyster og alternativ udnyttelse af land.
Desuden kan muligheden for at intensivere og vertikalisere produktionen udgøre store risici for menneskers og dyrs sundhed - det skal overvåges, så enhver form for kogalskab for fisk kan undgås. Der er derfor behov for større støtte til forskning på dette område, for produktionsteknikker, hygiejne og sikkerhedsstandarder, hvor forsigtighedsprincippet gøres til en prioritet, og for at reducere miljøpåvirkningen, med særlig støtte til små og mellemstore virksomheder.
Til sidst vil jeg gerne fortælle Dem, at vores gruppe støtter både denne betænkning om europæisk akvakultur af hr. Martin, som jeg lykønsker, og betænkningen af fru Miguélez Ramos, som jeg også lykønsker, om fiskeri i internationalt farvand, som vi skal diskutere her i dag.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, Prestige-katastrofen var en påmindelse om, at akvakultur ikke er spor forskellig fra nogen anden potentielt forurenende industriaktivitet. Den kan selv blive alvorligt ramt. Det har været tilfældet for fiskefarmene i Galicien.
Akvakultur har en lovende fremtid. Den vil gøre det muligt at opretholde forsyningen med produkter af høj kvalitet til markederne. Den vil også give tømte fiskepladser en mulighed for at blive genopbygget. Det er en ny mulighed. Der er behov for ekstra støtte til forskning og udvikling af nye produkter uden genmodifikation. Det direkte samarbejde med lokale og regionale myndigheder skal styrkes for at fremme akvakulturen. Det er især nødvendigt i de områder, som er hårdest ramt af drastiske omstruktureringer som følge af den manglende underskrivelse af fiskeriaftaler eller som følge af reformen af EU's fiskeripolitik.
Til sidst vil jeg indtrængende opfordre Kommissionen til ikke at overse traditionelle aktiviteter såsom akvakultur i flodmundinger og dens indflydelse på det naturlige miljø, som for en stor dels vedkommende er fredet.
Ó Neachtain (UEN).
Hr. formand, i en tid, hvor Kommissionen synes at være optaget af at indføre en fælles fiskeripolitik, som i højere grad tilgodeser visse medlemsstaters kortsigtede interesser end fiskerne, er det opmuntrende, at den endelig har gjort noget rigtigt.
Jeg er generelt enig i holdningen i Kommissionens meddelelse om akvakulturens fremtid. Lad mig indlede med at sige, at akvakultur skal være fuldt integreret i den fælles fiskeripolitik. Den skal være et supplement til andre former for fiskeri. Det må under ingen omstændigheder betragtes som en erstatning. Akvakultur er en af de hurtigst voksende fødevaresektorer på verdensplan. F.eks. udgør den irske akvakultursektor i dag mere end 30% af den samlede produktion af fisk, hvilket afspejler tendensen på verdensplan. Akvakultur rummer gode muligheder for at skabe flere hårdt tiltrængte arbejdspladser og øget økonomisk aktivitet især i kystsamfundene, hvor det er vanskeligt at finde andet arbejde. I lyset af den globale efterspørgsel efter fisk er den i stigende grad en vigtig råvareleverandør til fiskeforarbejdningssektoren med en betydelig merværdi og eksportmuligheder. Der kan ikke være tvivl om, at udviklingen i sektoren skal være bæredygtig. Der skal i hele EU primært fokuseres på at opnå bedste praksis i overensstemmelse med strenge retningslinjer for miljøet og høje kvalitetssikringsstandarder, som det i øjeblikket er tilfældet i Irland.
Endvidere skal sektoren operere i overensstemmelse med god praksis med fødevaresikkerhed for øje, og her er jeg uenig med min irske kollega, fru McKenna. Akvakultur er ikke farligt. Akvakulturindustrien er baseret på naturlige ressourcer, hvilket er aldeles ufarligt. EU-producenterne var og er stadig svækket af, at producenter uden for EU dumper udenlandske fisk, især laks. I denne sammenhæng vil jeg anmode Kommissionen om at se nærmere på afsnittet om offentlig støtte i de foreslåede handlingsplaner, før de formelle forslag stilles. Hvad angår eutrofiering, tager jeg Kommissionens forsigtighed i forbindelse med et landbrugsdirektiv om vandforurening til efterretning. Akvakultur og landbrug er helt forskellige sektorer, som skal behandles hver for sig. Derfor henstiller jeg til, at vi får et særligt direktiv i forbindelse med eventuel vandforurening i akvakultursektoren. Jeg lykønsker Dem, hr. Martin, med den fremragende betænkning om det meget vigtige emne, og jeg håber, at Parlamentet ligesom Fiskeriudvalget godkendelser den enstemmigt.
Butel (EDD).
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne ønske Hugues Martin tillykke med denne fremragende betænkning, som er udarbejdet i samarbejde med fagfolk. På et tidspunkt, hvor beregningerne forudser en betragtelig forøgelse af efterspørgslen på fisk, og hvor en fornuftig forvaltning af fiskebestandene skal være et mål, skal akvakulturen faktisk spille en ekstrarolle i forsyningen af markederne. Imidlertid kræver dens udvikling, som ordføreren understreger, at man træffer en række forholdsregler.
Hvad angår den opnåede erfaring, ønsker vi at gøre det klart, at det er nødvendigt at styrke forskningsarbejdet, fordi man ikke kan forestille sig, at man baserer denne udvikling på klart begrænsede opdrætssystemer. Forskningen skal således forsynes med tilstrækkelige midler til at kunne give svar på de centrale spørgsmål, der rejser sig, som f.eks. miljøpåvirkningen, reducering af anvendelsen af fiskemel i fødevarer, udvikling af mindre kødædende arter, bekæmpelse af sygdomme, genetiske risici hos naturlige bestande, som skyldes udstødning, samt udvikling af nye produkter.
Jeg støtter også ordføreren i hans modstand mod at indføre genetisk modificerede fisk i EU. Der er forskel på opdrætsprodukter og naturligt fiskeri. De skal derfor identificeres, således at forbrugerne har et frit valg. Men man kan kun forestille sig en udbredelse af akvakulturproduktioner i tillæg til de traditionelle produktioner, som, må vi ikke glemme, bidrager aktivt til den økonomiske aktivitet i vores kystregioner.
Souchet (NI).
Hr. formand, det kan man kalde en god betænkning, solid og gennemarbejdet, som handler om en stor sektor med et stort underskud - vi importerer mere end halvdelen af den fisk, vi konsumerer - hvor sporbarheden ikke kan sikres bedre end ved hjemlig produktion, og akvakulturen, fordi der er sat loft over ressourcerne, gør det muligt at skabe uundværlige ekstra arbejdspladser i vores kystregioner.
Ordføreren har ret i at beklage grønbogens tavshed omkring akvakulturen og understrege manglerne i Kommissionens meddelelse af september 2002. Det, der først og fremmest karakteriserer fiskerisektoren, er størrelsen og varigheden af de bestræbelser, der skal lægges i forskning, bestræbelser, som oftest er disproportionerede i forhold til mulighederne for finansiering af unge virksomheder eller familieforetagender med en lav kapitalbeholdning, som skal operere under intense konkurrenceforhold og ustabile priser. F.eks. har den franske virksomhed, som oprindeligt har skabt den europæiske produktion af pighvar, der ledes af Michel Adrien fra Vendée, måttet investere 2,5 millioner franc om året i rene forskningsudgifter i 10 år, før det lykkedes den at beherske teknikken til reproducering af pighvaren i fangenskab.
Skal og kan ansvaret for sådanne forskningsprogrammer, som er både tunge og bekostelige og medfører betragtelig usikkerhed af såvel teknisk som kommerciel art, og som omhandler grundlæggende biologiske spørgsmål, helt og holdent påhvile virksomhederne? Det tror jeg ikke. Jeg tror derimod, at denne type forskning for en stor del skal gennemføres ved hjælp af offentlige fonde, præcis som den vedvarende renovering af det ikke-industrialiserede fiskeris arbejdsværktøj, nemlig dets fartøjer. Det er indlysende, at den offentlige støtte i sådanne tilfælde ikke kan sidestilles med konkurrenceforvridning.
Når jeg taler om forskning, tænker jeg især på den, der omfatter nye vacciner, som gør det muligt at udrydde risiciene ved brug af antibiotika. Det er et centralt spørgsmål for fremtiden og for opfattelsen af sektoren. Der skal således skabes stærke finansielle incitamenter både på nationalt plan og fra Fællesskabets side. Jeg støtter ligeledes idéen om at ændre FIUF's, og jeg vil tilføje EUGFL's regler, for at få mulighed for at finansiere støtten til unge iværksættere, driftsomlægning og forbrugerinformation.
Jeg deler ordførerens bekymring for den risiko, som genetisk modificerede fisk udgør, og det står helt klart, at denne praksis skal forbydes totalt både i EU-produktionen og som importfisk. Endelig, hr. formand, skal vi være meget opmærksomme på de forskellige former for illoyal konkurrence i visse tredjelande, eftersom dumpingprocedurerne absolut skal bandlyses på et spirende og flygtigt marked. Den import af akvakulturprodukter, som ikke overholder standardkravene til EU's producenter, skal forbydes fuldstændigt, og forbudet skal kontrolleres på behørig vis.
Langenhagen (PPE-DE).
Hr. formand, for det første godt nytår til alle her i Parlamentet!
For det andet, hr. kommissær, syntes jeg virkelig godt om Deres konstruktive bemærkninger vedrørende forskellige undersøgelser, metoder og fremgangsmåder. Der er altså stadig positive bevægelser i fiskerisektoren. I 30 år er det ikke lykkedes os virkelig at inddæmme overfiskning. Efterspørgsel, lokal arbejdssituation, sektorinteresser, økonomiske beviser og nationale interesser har vist sig at være uforsonlige. Derfor blev der også kun en minireform ud af den planlagte reform af den fælles europæiske fiskeripolitik.
Bestandene aftager fortsat. Derfor giver et bæredygtigt fiskeopdræt det eneste fornuftige fremtidsperspektiv, som jeg ser det for øjeblikket. Jeg vil gerne takke Hugues Martin. Hans initiativbetænkning om akvakultur er et særligt godt eksempel på den aktive fremgangsmåde, som medlemmerne af Fiskeriudvalget viser, når der skal løses problemer. Den tilsvarende meddelelse fra Kommissionen understreger, hvordan Parlamentet i høj grad kan skubbe til vigtige emner. Akvakultur er uden tvivl alternativet til overfiskning uden perspektiver. Den har udviklet sig, har vi hørt, overordentligt godt i de forløbne år og skaber også talrige arbejdspladser i EU. Den er blevet til en vigtig branche for kystregionerne med mere potentiale, som det gælder om at udnytte.
Men den er ikke noget universalmiddel. Det kan godt betale sig at se mere nøje på den. Fiskeopdrættet giver lignende problemer som intensivt dyrehold på land. Affald, parasitter, kemikalier, foder - det er blot nogle af stikordene. Og blot et eksempel: Det samlede årlige affald fra de skotske laksefarme svarer til en storbys affald.
Jeg bifalder akvakulturens aktiviteter og succes meget. Men jeg plæderer for et fornuftigt, kvalitativt værdifuldt og bæredygtigt fiskeopdræt. Indretningen på kvantitet til laveste pris fører kun til økologiske og økonomiske fejludviklinger. I den forbindelse ville det være fornuftigt at virke hen imod kvalitet og - påstår jeg - også hen imod fiskearternes mangfoldighed, som har brug for deres egen opmærksomhed, og det kan naturligvis også blive dyrt. Med den ligefrem klassiske rækkefølge "hurtigt opsving - dybt fald" er ingen blevet hjulpet, hverken kysterne eller forbrugerne.

Kindermann (PSE).
Hr. formand, en meget vigtig del af den fælles fiskeripolitik er Kommissionens meddelelse om akvakultur fra september 2002. Jeg bifalder derfor Fiskeriudvalgets initiativer om at belyse akvakulturen i EU grundigt ved hjælp af en initiativbetænkning. Den tiltagende betydning af denne produktionsgren af fiskeriet er ikke kun et resultat af den konstante vækst i de senere år, men kan også ses som et ægte alternativ til de globalt svindende naturlige ressourcer af havdyr, som bruges til menneskelig konsum. Endvidere er der positive virkninger på arbejdsmarkedet - det skal ganske bestemt understreges - ikke kun for kystregionen.
Et flertal af arbejdspladser er direkte eller indirekte bundet til akvakulturen, først og fremmest i primærproduktionen, men også på mange andre områder. Forskningen på dette område har efter min mening en særlig betydning. Her bør de finansielle midler i hvert fald øges for at kunne komme med endnu bedre anbefalinger. Der er stadig en stor mængde uløste problemer inden for akvakulturen. Jeg nævner blot nogle, f.eks. anvendelse af lægemidler, reduktion af miljøpåvirkninger, sikkerhed for produkter som levnedsmidler, forbedrede produktionsanlæg, der også lever op til højere dyrebeskyttelseskrav, og ikke mindst beskyttelse af vildtlevende arter mod genmanipulerede fiskearter.
Afslutningsvis vil jeg takke ordføreren, hr. Martin, hjerteligt, fordi han har undersøgt området så grundigt. Vi vil også fremover fortsat skulle tale om denne akvakultur.
Busk (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, akvakulturen er den hurtigst voksende sektor inden for verdens fødevareproduktion. Der er grund til at anerkende Kommissionens forslag til strategi for akvakulturen og rose ordføreren, hr. Martin, for hans arbejde og hans betænkning. Med resultatet af rådsmødet i december og de besluttede begrænsninger af fangstmulighederne i den fremtidige fiskeripolitik er der behov for visioner og fælles strategier for akvakulturen i EU. Nøgleordet er en bæredygtig akvakultur, der sætter fokus på beskæftigelse, forbrugerne og miljøet. Det er helt afgørende at sikre de fiskeristærke regioner mod nedlæggelser af arbejdspladser og i stedet skabe mere beskæftigelse. At sikre forbrugerne sunde og sikre fiskeriprodukter af høj kvalitet og at sikre den økologiske balance og et bæredygtigt miljø.
Adgangen til rent vand er en væsentlig, men også en begrænsende faktor, når vi taler om ferskvandsdambrug. Det giver anledning til at øge forskningen omkring øget brug af recirkulering og genbrug. Der er behov for en styrket overvågning i forbindelse med brugen af antibiotika og medicin, og i øvrigt også oprettelse af et sundhedsbeskyttende system og sundhedsbeskyttende data. Investeringer i renere produktion og teknologi skal fremmes og ikke hæmmes af manglende viden om miljøeffekter og udbredt brug af forsigtighedsprincippet. Resultatet er konkurrenceforvridende produktionsforhold fra den ene medlemsstat til den anden. Den liberale gruppe kan støtte ordførerens forslag og Kommissionens forslag.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, de restriktive foranstaltninger i grønbogen om fiskeri, ophugning af fartøjer, kvoter og så videre har sendt mellemstore og især små fiskerivirksomheder ud af erhvervet. Jeg kommer fra et område i Grækenland med mange små og mellemstore fiskerivirksomheder, og jeg har set det med mine egne øjne. Samtidig, og det hænger sammen med det, jeg lige sagde, er der en hastigt voksende akvakultursektor, som i stor stil invaderes af storindustrien. Jeg har ikke noget imod akvakultur, men jeg har noget imod denne form for uansvarlig udvikling, som lader hånt om selv helt basale hygiejniske og miljømæssige standarder, og desværre er det sådan, at jo mere akvakultur der overtages af storindustrien, des større vil denne uansvarlighed blive.
Denne betænkning afspejler sektorens voksende betydning. Den udstikker de betingelser, der er nødvendige, for at akvakulturen kan blomstre, såsom at finde placeringer, anvende principper for bæredygtig udnyttelse, markedsføring af produkterne, fair konkurrencebetingelser, indførelse af visse hygiejniske forholdsregler, beskyttelse mod indførelse af genmodificerede fisk, respekt for miljøet og så videre. Men forslagene handler mest om tekniske ting. De går ikke til roden af problemet og tager fat på de emner, som uundgåeligt vil opstå i fremtiden, efterhånden som disse virksomheder breder sig, f.eks. alvorlige hygiejneproblemer og alt fra uheldige til katastrofale miljømæssige bagslag. Den kapitalistiske struktur og ekspansionspolitik i disse virksomheder, hvor profitfaktoren er enerådende, fører allerede de steder, hvor akvakulturen er koncentreret i storindustriens hænder, til opdrætsmetoder, avlsmetoder og fiskefarme, som er skadelige for såvel den offentlige sundhed som for miljøet. Betænkningen tager ikke disse alvorlige problemer op, og den lader dermed offentligheden og miljøet i stikken.
Til slut vil jeg sige, at vores ordførers opfordring til det græske formandskab om at forhindre, at der atter kan ske katastrofer af Prestige-typen, nok vil lyde for døve øren, eftersom det græske formandskab aldrig har lagt skjul på sine nære bånd til skibsindustrien.

Hudghton (Verts/ALE).
Hr. formand, vi bifalder denne betænkning og også Kommissionens meddelelse, men hvis vi skal udarbejde en strategi til fremme af akvakulturen og sikre os, at de lovgivningsmæssige rammer for den er i orden, skal vi være sikre på, at strategien er velovervejet.
Ligesom sektoren for oparbejdning af fisk har akvakultursektoren haft problemer, lige fra skibsvrag til infektiøs lakseanæmi (ISA). Vi kan måske lære af Skotland, hvor fiskeopdrættere efter problemerne med ISA foregik med et godt eksempel og overholdt en ISA-kodeks. Det er især vigtigt i betragtning af, at der ikke blev givet EU-støtte til erstatning eller vaccination.
Der bør også iværksættes effektive og gennemførlige kvalitetssikringsordninger som f.eks. Scottish Quality Salmon. Alle strategier skal sikre, at akvakulturen er bæredygtig, konkurrencedygtig og økonomisk gennemførlig, idet der tages højde for miljømæssige og sociale aspekter, herunder behovet for at forebygge udslip af fisk og for bæredygtige fodermetoder til opdrættet fisk, så vi får et sikkert kvalitetsprodukt. Der skal lyde et rungende nej til genetisk modificerede fisk. Jeg stemmer i overensstemmelse hermed i eftermiddag.
Queiró (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at lykønske hr. Martin med hans fremragende initiativ, fordi det præsenterer et helt nyt syn på det at skabe gydepladser og akvakultur. Som vi alle ved, har Kommissionen i forbindelse med reformen af den fælles fiskeripolitik foretaget nogle gennemgående ændringer af politikken omkring styringen af fiskeriet og fornyelsen af flåden. Den har især foreslået at fjerne støtten til fornyelse af flåden, at begrænse støtten til modernisering og at vedtage en flådestyringspolitik, som lammer omstruktureringsprocessen, selv for lande som Portugal, som ikke blot har nået målene, men sågar har mere end opfyldt dem. Denne type foranstaltninger har haft en dramatisk effekt på fiskerflådernes størrelse og har følgelig reduceret deres aktivitet. Konsekvenserne af denne politik har været og er fortsat et sandt offer for den del af Portugals kystsamfund, som gennem årtier har levet af havet.
Det er derfor på deres vegne og på vegne af alle europæere, som lever af havet, at jeg taler her i salen, og at jeg forsøger at støtte løsninger, som kan holde de økonomiske, sociale og kulturelle omkostninger af disse fællesskabsforanstaltninger på et minimum. Det er foranstaltninger, som er ekstremt fiskevenlige, men som synes at ringeagte både fiskeriet og de mennesker, som altid har levet af denne aktivitet. Jeg tror, at akvakultur kan gøres til et supplement til traditionelt fiskeri, hvor man på den ene side drager nytte af erfaringen hos de mennesker, som altid har beskæftiget sig med fiskeri, og på den anden side giver disse mennesker fuld erhvervsmæssig rehabilitering inden for den samme aktivitetssektor.
Denne sektors voksende betydning kræver solide investeringer fra EU's side, ikke kun i forskning, men også i uddannelse og professionelle kvalifikationer, i etablering og modernisering af strukturer og udstyr og i sundhedsbeskyttelse, særligt med hensyn til brugen af mel og olie af høj kvalitet og med hensyn til at begrænse brugen af antibiotika og at afvise genmodificerede fisk.
Der findes omkring 150 EU-regler om akvakultur. Men det er ikke et stort antal regler, som giver garanti for en effektiv lovbeskyttelse på dette område, men forbedret kvalitet i produktionen af fællesskabslovgivning og i definition af de foranstaltninger, der skal vedtages. Denne kvalitet kan forbedres, ikke bare ved at anvende og målrette EU-midlerne korrekt, men også ved at forenkle lovgivningen, gøre den mere sammenhængende og mere forståelig for dem, den er rettet til, og dermed gøre gennemførelsen af den mere effektiv.
Dette er efter min mening elementer, som er afgørende for den nødvendige mentalitetsændring og ændring af det image, som den dag i dag skader den offentlige opfattelse, særligt forbrugernes opfattelse af denne aktivitet med hensyn til visse fiskearter. Lad mig slutte med at sige, at alle nok er enige i, at vi bliver nødt til at ændre reglerne for det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet, så der inden for akvakulturen kan ydes støtte til unge menneskers virksomhedsstart, til små og mellemstore virksomheder, til at fremme kvaliteten af fiskeprodukter, til kampagner for at spise fisk, til etablering af miljøvenlige metoder osv., osv. Dette er da min appel til Kommissionen repræsenteret af kommissær Solbes Mira - og jeg er ked af, at kommissær Franz Fischler ikke er her - lad ikke denne sag falde hen i glemsel, og vedtag nogle effektive foranstaltninger for at fremme akvakultursektoren endnu mere og med blik på fremtiden.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, hr. kommissær, for 20 år siden hilste man akvakultur velkommen som løsningen på de vigende fiskeressourcer. Man havde en drøm om, at akvakultur også kunne dække en betragtelig del af menneskers proteinbehov i hungerramte områder verden over. Som det ofte går med drømme, blev heller ikke denne drøm til virkelighed. Opdrættede fisk omdannes kun i ringe grad til menneskeføde. For at producere 1 kg fisk kræves ikke 4 kg foder, sådan som det er tilfældet for pattedyrs vedkommende, men kun 1,5-2 kg. Det pågældende foder skal imidlertid primært bestå af animalske proteiner. Protein i fiskefoder hidrører fra fiskemel, som igen hidrører fra industrifiskeriets fangster. Fangsten foregår under anvendelse af en slags nylonstrømpe, som fisker hele områder tomme. Der fanges ikke kun fuldvoksne fisk, men også små fisk, ligesom der bl.a. sker en bearbejdning af blod fra torsk. Det giver derfor heller ikke megen mening at tale om genopretningsplaner for torskebestanden, hvis der ikke først sker en begrænsning af industrifiskeriet. Det kan ske ved anvendelse af kvoter, men også ved at pålægge aftagerne af fiskemel at søge alternativt råmateriale såsom vegetabilsk protein eller zooplankton. Jeg forstår, at alternativt råmateriale af denne art ikke umiddelbart er til rådighed. Det er derfor særdeles vigtigt i videst mulige omfang at fremme forskningen i sådanne alternativer og støtte denne finansielt. Det vil ikke blot gavne torskebestanden i Nordsøen, men også de hungerramte dele af verdens befolkning. Kan videnskaben finde veje til at udvinde protein til fiskefoder af disse alternative kilder, kan drømmen om akvakultur måske alligevel blive virkelighed.

Martinez (NI).
Hr. formand, betænkningen fra vores kollega, hr. Martin, omhandler et videnskabeligt spørgsmål af betagende og spændende art, også på det økonomiske og sociale niveau, og som i tillæg hertil er yderst aktuelt. Prestige-sagen i Galicien, hvor Spanien er førende inden for skaldyropdræt, eller Arcachon, hvor Frankrig er førende inden for østersopdræt, har vist, at det faktisk drejede sig om en meget skrøbelig aktivitet, både hvad angår ferskvandsbrug, som vores kollega hr. Dam synes at glemme, og hvad angår havbrug, det vil sige fiskeopdræt og østersopdræt.
Det er en aktivitet, som er stærkt knyttet til miljøet (man skal kende den godt for at forstå det), det drejer sig om ekstremt subtile balancer. Det er ikke bare vand, strøm, kemi eller biologi. Tænk på, at almindelig maling fra bådene i lukkede miljøer som f.eks. laguner, Middelhavet og Thau-bassinet kan forstyrre miljøet. Det er årsagen til, at havets bønder altid har fremmet den bæredygtige udvikling uden at vide det.
Det er ikke en ordinær aktivitet, det er en fremtidsaktivitet, der omfatter værdige, avancerede aktiviteter, der involverer ædle fiskearter som f.eks. bars, guldbrasen og pighvar. Med tydelige begrænsninger, som der skal tages hensyn til, involverer det fantastiske videnskabelige innovationer, forskning i GMO'er, i diploide eller triploide østers og i vacciner. Det er rigtigt, at fisk bliver brugt til at fodre andre fisk. Mængderne af fiskemel er således større end mængderne af produceret fisk, og man risikerer at holde fiskemelsindustrien i live. Derfor er forskning nødvendigt.
Sundhedsproblemerne består ikke blot i problemer med antibiotika eller bakterier, men også med mystiske, mikroskopiske alger som f.eks. dinophysis. Hvoraf nødvendigheden af at undgå intensiv produktion, at have styr på GMO'erne som f.eks. de genetisk modificerede laks og nødvendigheden af have havbrug på åbent hav som i Japan. Men vi må undgå at gøre det til en Bambi-historie fra Walt Disney og tale om dyrevelfærd. Ellers bliver vi nødt til at holde op med at åbne østers, fordi det er hjerteløst, og med at hælde citron over, fordi de lider ved det. Vi må derfor støtte de unge iværksættere med uddannelse, med investeringer i rensningsanlæg og sandbarrer og med avancerede, videnskabelige undersøgelser, måske ligefrem nanobiologi, med oprettelsen af kvalitetsmærker (f.eks. for Arcachon-østers, men også for østers fra Bouzigues, som måske er bedre, eller fra Thau-bassinet).
Endelig, hr. formand, burde vi måske med 10.000 års forsinkelse, 10.000 år i forhold til jordens bønder, overveje at opdyrke havet.
Stevenson (PPE-DE).
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne følge mine kollegers eksempel og ønske hr. Martin varmt tillykke med den fremragende betænkning om akvakultur. Som andre talere har bemærket, var det en betænkning på Fiskeriudvalgets eget initiativ, og hr. Martin har lagt et stort stykke arbejde og mange kræfter i at udarbejde henstillinger, som bliver budt velkommen af såvel forbrugere som producenter.
Hr. Martins betænkning kommer på et afgørende tidspunkt i fiskerisektoren. Akvakultur vokser nu eksponentielt på baggrund af øget efterspørgsel efter fisk fra forbrugerne i Europa og naturligvis de svindende fiskebestande inden for det traditionelle havfiskeri.
Akvakultur i form af havbrug er en meget vigtig leverandør af fisk, bløddyr og skaldyr med øget fokus på opdrættet laks, hvis kvalitet forbedres konstant. Men der er også en blomstrende vækst i industrien for ferskvandsbrug, som muliggør spændende fremskridt inden for opdræt af torsk, helleflynder, pighvar og en række andre vigtige arter. Fiskeriudvalget besøgte sidste november et dambrug i Rio Frio i nærheden af Granada i Andalusien, hvor der endda produceres stør og kaviar. Det var et meget vanskeligt arbejde, men da kaviar i øjeblikket indbringer ca. en tredjedel af prisen på guld, kan man godt forstå, hvorfor folk er villige til at investere den fornødne tid og kapital i at opnå disse resultater.
Der findes altså en stor og voksende akvakultursektor i EU, som giver mange arbejdspladser, ofte i fjerne landdistrikter med sårbare økonomier. Som hr. Martin fremhæver, er det en industri, der kan skaffe arbejdspladser til nogle af de fiskere, som måske mister deres levebrød under den nuværende torskekrise. 
Som tidligere nævnt af hr. Ó Neachtain er det også en industri, hvor de strengeste standarder for bedste praksis inden for miljø, velfærd, sundhed og fødevaresikkerhed skal overholdes, hvis forbrugertilliden til produkterne skal øges. Jeg mener, at hr. Martin opstiller parametrene til at nå disse mål, og jeg bifalder hans fremgangsmåde.
Hr. Martins henstillinger om at investere mere og lægge flere kræfter i forskning og udvikling i akvakultursektoren har afgørende betydning, og det glæder mig, at Kommissionen erklærede sig enig heri i morges. Som ordføreren selv sagde i indledningen til forhandlingen, er det en lovende sektor, som kan frembyde store fordele for EU fremover, hvis den håndteres korrekt.
Lage (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, rige romere var i begyndelsen af vores tidsregning, mellem det første århundrede før Kristi fødsel og det første århundrede efter Kristi fødsel, de første, der opdrættede bestemte arter af fisk og bløddyr. Det var dog mere en dyr og mondæn hobby end en økonomisk aktivitet. Opdrætsdammene for havfisk blev så beundret for deres skønhed og som et symbol på den prestige, de repræsenterede. Der er blevet fundet spor af mindst 50 fiskeopdrætsdamme fra den romerske periode langs Middelhavet.
Senere, især i det 19. århundrede, udviklede nogle lande opdræt af østers, som med rette blev anset for at være føde for forfinede ganer. Det er imidlertid først i de sidste årtier af det 20. århundrede, at vi har set den hurtige vækst i akvakulturen som et svar på risikoen for, at fiskeressourcer bliver udnyttet så hårdt, at de udryddes. Faktisk er verdens fiskeproduktion i løbet af 40 år vokset til det firedobbelte, og den ligger i dag på omkring 100 millioner t, og efterspørgslen på verdensplan vokser ubønhørligt i takt med væksten i befolkningstallet.
Selv om akvakultur ikke kan erstatte fiskeri i miljøet, er den ikke desto mindre udviklet til at supplere og styrke nogle yndede og eftertragtede arter, som i dag optræder på vores daglige fiskemenuer, og som fiskeriet ikke kan levere i tilstrækkelige mængder. Akvakulturen vil helt sikkert vokse i fremtiden. Det er helt nødvendigt at bibringe fiskeproduktionen de samme forandringer, som landbrug og husdyravl har undergået, da de gik fra simpel jæger- og samlerkultur til skabelse og produktion af animalsk og vegetabilsk føde. Sådanne forandringer sker imidlertid ikke uden problemer, hr. formand, især af økologisk art, med hensyn til beskyttelse af forbrugernes sundhed og også med hensyn til fiskenes velfærd. Hr. Martin tager alle disse aspekter op på en omhyggelig, stringent og intelligent måde i sin betænkning, som bør blive grundbogen om akvakultur i EU.

Lisi (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg synes, vi alle sammen bør være taknemmelige over for hr. Martin, ikke bare for det fremragende arbejde, han har udført, som alle har anerkendt, men fordi han meget effektivt giver os alle sammen mulighed for at få hold på akvakultur. Som det allerede er blevet sagt, vil vi fra nu af tale om tiden før og efter Martin-betænkningen. Vi kan i sandhed sige, at denne industri i dag er blevet voksen, den er blevet en fuldt flyvefærdig voksen industri med sine egne karakteristika og egenskaber, den er ikke længere et vedhæng til fiskeindustrien, og den har derfor brug for al den opmærksomhed fra os, som enhver industri af en vis økonmisk betydning fortjener.
Som andre medlemmer har sagt, taler tallene for sig selv. Dette er en industri, hvor beskæftigelsen vokser, det er en industri, som opfylder et voksende behov, det er en industri, som mildner vanskelighederne i mange kystegne, som ellers ikke ville have noget alternativ, og det er en industri, som også hjælper os med at klare den kamp, vi har foran os med nedgangen i de vilde fiskebestande. Desuden er den til forskel fra fiskerireformerne en industri, hvor Kommissionen og Parlamentet er enige. Jeg er glad for at høre hr. Solbes' ros til denne betænkning i dag, og vi kan alle sammen se, at der er konvergens om emner som fødevaresikkerhed, forskning og miljøhensyn i forbindelse med denne industri. Vi har derfor fundet en god fælles basis.
Som konklusion vil jeg blot gerne bede kommissæren vise større opmærksomhed over for de to emner, som Parlamentet ønsker at tage op. Det er for det første ændringerne i FIUF-reglerne, de finansielle regler, især med hensyn til unge menneskers opstart og modernisering af farme, og for det andet fonden for naturkatastrofer. Hr. kommissær, man kan ikke komme med udtalelser om, hvor værdifuld og nyttig en økonomisk sektor er, uden som konsekvens at tage seriøse forholdsregler for at støtte den.
Fava (PSE).
Hr. formand, også jeg er taknemmelig over for ordføreren, for jeg tror, at vi med denne betænkning kan slå nogle punkter fast. Frem for alt at akvakultur er en vigtig kilde til supplerende indkomst, særligt for fiskere, som bor og arbejder i marginalområderne, og for det andet at den kan nedbringe fiskeriet og bevare vores ressourcer. Der er dog et par problemer tilbage, især for småfiskere og traditionelt fiskeri. Omstilling til akvakultur bør have støtte, fordi det er dyrt. Der er brug for økonomiske ressourcer til de grundlæggende investeringer og til at komme igennem de første tre år, som næsten altid er uproduktive. Det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet bør omfatte specifikke, målrettede, hurtige kreditfaciliteter, ellers vil akvakultur blive ved med at være en mulighed, som kun er for de velhavende. Kommissionens målsætning om 8.000-10.000 flere job er en ambitiøs udfordring, og den vil kræve en solid indsats for at fremme det økonomiske udbytte af akvakultur.
Et andet emne, som Parlamentet er særligt optaget af, er fødevaresikkerhed, miljøpåvirkninger og dyresundhed. Her er der brug for en adfærdskodeks med veldefinerede regler og parametre, og det er frem for alt nødvendigt at sikre, at alle produkter fra tredjelande lever op til vores standarder for hygiejne, fødevaresikkerhed og dyrevelfærd. Det er ikke kun for at forebygge unfair konkurrence, som man kunne tro, men principielt for at skabe en effektiv forbedring af kvaliteten af vores bæredygtige udvikling.

Cunha (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær Solbes Mira - som tidligere har været fiskeriminister og derfor ikke er helt uden forståelse for denne debat, selv om han ikke er ansvarlig for denne sektor i øjeblikket - jeg vil gerne indlede med en lykønskning til hr. Martin, som endnu en gang har bevist, at han er et fremragende parlamentsmedlem ved at udarbejde denne fantastiske betænkning, som er fuldt på højde med den aktuelle situation. Tillykke, hr. Martin.
Denne betænkning giver os en fremragende analyse af den aktuelle situation for akvakulturen i EU, og den giver os også vigtige retningslinjer for fremtiden. Blandt disse vil jeg gerne fremhæve behovet for at udarbejde integrerede miljøstyringsplaner for både kystområder og indlandsområder, for behovet for sådanne miljøplaner er blevet åbenlyst efter de nylige Erika og Prestige-katastrofer. For det andet behovet for at øge fødevaresikkerheden for at sikre Europas borgeres helbred og tillid, behovet for støtte til forskningen og passende midler til sektoren, både til nye enheder og til modernisering af de allerede eksisterende.
Det er derfor klart, at akvakultur har en stor fremtid foran sig. Ikke desto mindre har en række nylige fødevarekriser plaget Europa, og forbrugerne er blevet mistænksomme over for akvakultur. Det skal imidlertid understreges, at intensiv produktion ikke nødvendigvis er synonymt med manglende hygiejniske forhold. Derfor har vi i EU nogle standarder for tekniske krav, som ikke eksisterer i andre dele af verden. Det betyder, at der er et højt niveau for overvågning af disse hygiejniske forhold. Men disse regler skal styrkes og forbedres, så vores borgere bliver helt trygge ved fisk, der er produceret i akvakultur.

Stihler (PSE).
Hr. formand, jeg er glad for, at vi har en forhandling om dette emne. Det er meget betryggende, at så mange kolleger interesserer sig for akvakultur. Det må være den fiskeriforhandling med det bedste fremmøde indtil nu.
Det er afgørende, at vi anerkender vigtigheden af denne meget unge og voksende sektor. I Skotland er 7.000 arbejdspladser afhængige af akvakultur, hvoraf 75% er i det skotske højland og på øerne, og ofte er akvakultur en livline til nogle af de mest afsides samfund. 
Laks udgør knap 40% af den skotske fødevareeksport, og opdræt af atlanterhavslaks har nu en større værdi for den skotske økonomi end kvægopdræt og fåreavl tilsammen. I betænkningen omtales industrien og de kommende mål positivt. Vi skal stræbe efter langsigtet sikker beskæftigelse inden for sektoren, og sikre forbrugerne tilgængelige produkter og en miljøvenlig industri. Bæredygtig økonomi skal være kodeordet. Endvidere behandles vigtigheden af fødevaresikkerhed, hygiejne og forskning i alternativer til antibiotika i betænkningen.
Vi skal også løse nogle af industriens største problemer, som senest drejede sig om illoyal konkurrence. Kommissionen har allerede behandlet emnet laksedumpning fra Chile, Norge og Færøerne, og der pågår i øjeblikket en undersøgelse i Generaldirektoratet for Handel. Redegørelsen, som blev offentliggjort den 20. december 2002, gjorde det fra begyndelsen umuligt for de europæiske lakseproducenters sammenslutning at fremsætte kommentarer inden tidsfristen den 8. januar 2003 på grund af jul og nytår. Jeg er dog glad for, at Kommissionen har givet lakseproducenterne mere tid til at svare. Det er afgørende at høre deres mening, og jeg håber, at Kommissionen vil holde Parlamentet og Fiskeriudvalget informeret om forløbet, især da det anslåede niveau på 29,7% for Chiles dumpning strider direkte imod loyal forretningspraksis. Vi skal sikre os, at disse illoyale handlinger stopper. Jeg håber, at Parlamentet godkender betænkningen og støtter akvakulturen.
McCartin (PPE-DE).
Hr. formand, dette emne har ikke været særlig kontroversielt. Jeg har aldrig før set større harmoni eller enstemmighed i Parlamentet. Efter den traumatiske oplevelse med fordelingen af fiskekvoter er der blevet større opmærksomhed i EU om knapheden på denne yderst vigtige ressource. Vildfiskebestandene i EU dækker ca. 40% af EU-forbrugernes behov. Derfor er det en ideel måde at imødekomme efterspørgslen på.
Parlamentet har drøftet dette emne i mange år, og alligevel er der ikke tilstrækkelig bevidsthed om, hvor meget denne industri kan bidrage med i randområderne og i de underudviklede og fattigere områder. Den kan også supplere industrien i de områder i perioder med svindende vildfiskebestande, så produktionen af opdrættet fisk kan drage fordel af den ekstra kapacitet og infrastrukturen for forarbejdning og markedsføring.
Vi har lyttet til de rådgivere, som advarede os for år tilbage. Budskabet om, at vi kan udvise tilstrækkelig forsigtighed og samtidig øge produktionen, er trængt igennem. Det er tydeligvis lykkedes os. Opdrættet fisk dækker i øjeblikket ca. 27% af vores behov, og der er ingen grund til at stoppe her. 
Folk kan ikke se på de svindende bestande og vores forgæves forsøg på at bevare dem og sige, at havet rummer mange muligheder. 80% af alle de bestande, som vi kender til, ligger inden for 200-milezonen. Så der er ingen bestande længere ude, som venter på at blive udnyttet. Vi kender ikke meget til de resterende 20 %, og så vidt vi ved, er det et engangstilfælde. Vi kan kun fange de fisk en gang, og så er det slut. 
Fiskeopdræt giver de dårligt beliggende områder et fremtidsperspektiv. Fiskeopdræt kan foregå sideløbende med aktiviteterne i området og kan hjælpe med at forbedre EU's økonomi på et tidspunkt, hvor arbejdsløsheden igen er ved at blive et problem.
Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne begynde med at tilslutte mig koret af ros og lykønskninger til hr. Martin. Han fortjener virkelig at blive lykønsket med kvaliteten af denne betænkning. Den indeholder en vurdering af nutiden og forudser en lys fremtid for denne vigtige aktivitet. Konsolideringen af akvakultursektoren i verdens fødevareproduktion fremhæves, ligesom dens bidrag til at mindske ubalancen mellem import og eksport af fiskeriprodukter på fællesskabsniveau. Akvakulturens potentiale som jobskabende sektor understreges også. Der kan skabes mange nye jobs, som direkte eller indirekte er forbundet med akvakulturen, i områder, hvor der ikke er ret mange andre industrier. Jeg tænker på de regioner, som er stærkt afhængige af fiskeriet, uanset om de er anerkendt som sådanne eller ej. Galicien er et eksempel. Der er beskæftigelsesmuligheder i selve akvakulturen og i forarbejdnings- og serviceindustrien. Ifølge oplysninger fra Kommissionen i september er antallet af beskæftigede steget til 80.000.
Fremtiden er dog ikke udelukkende rosenrød. Man må se i øjnene, at der også er visse risici, f.eks. miljøforurening og overførsel af sygdomme fra opdrættede til vilde fisk. Det er derfor nødvendigt at arbejde hen mod et sundt miljø. Der er behov for større årvågenhed og for teknologiske forbedringer. Alt dette vil naturligvis også bidrage til at fremme udviklingen af selve akvakulturen.
Der er behov for mere specifikke midler til forskning. Parlamentet må opfordre Kommissionen til at stille sådanne midler til rådighed for at sikre, at akvakulturvirksomheder kan drage nytte af støtte fra nationale programmer og EU-programmer. Desuden bør de relevante regler ændres, så der kan komme støtte til etablering og udvikling af virksomheder. Der bør også være mulighed for kofinansiering af støtten for at lette implementeringen af mere miljøvenlige opdrætsmetoder.
Hr. kommissær, den sociale dialog mellem medlemsstaterne skal fremmes med henblik på at indføre en faglig adfærdskodeks. En sådan kodeks ville kunne forhindre, at prisfald bliver en trussel for sektoren. Hr. formand, lad mig nævne Valentin Paz Andrade. Han var en venlig og gavmild mand fra Galicien. Som de siger på det lokale sprog, var han "un galego bo e xeneroso". Han elskede sin hjemegn, og han elskede havet. Hvis han havde levet i dag, ville han have været dybt bedrøvet over den tilstand, som havet omkring Galicien er i, og over at se, hvordan havet er blevet påvirket af miljøkatastrofer. Sidste år i juli, i det forum, som er opkaldt efter Valentin Paz Andrade i La Coruña i Galicien, blev det konstateret, at forbruget af akvakulturprodukter forventes at være fordoblet i 2010.
Wallis (ELDR).
Hr. formand, da vi drøftede en komprisudgave af dette dokument, følte alle grupperne, at regionalpolitikken vil blive ændret som følge af den trinvise ændring i den nordlige dimension i forbindelse med udvidelsen. Derfor vil vi gerne indsætte et overordnet afsnit i begyndelsen af punkt 3 med følgende ordlyd: "adapting the general approach to the changing situation where partner countries become Members in the EU, noting the specific need this creates for regional development and cross-border cooperation" (tilpasse den generelle tilgang til den nye situation, hvor partnerlande bliver medlemmer i EU, idet der tages højde for de særlige behov for regional udvikling og grænseoverskridende samarbejde i den forbindelse).
Myller (PSE).
Hr. formand, det er en fremragende idé, og den er allerede indarbejdet i forslaget til fælles beslutning og behøver derfor ikke længere at blive tilføjet her. Vi støtter derfor ikke dette mundtlige ændringsforslag.

Formanden.
De er imod det, fru Myller, men hvis ikke der er 32 medlemmer af Europa-Parlamentet, som er imod det, vil ændringen blive sat til afstemning.
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0421/2002) af Markov for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om virksomhedsberetning for Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBRD) (2002/2095(INI)) 
Vedrørende ændringsforslag 6

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 6, i overensstemmelse med kollegerne. I anden linje vil vi gerne tilføje noget, nemlig at det kun handler om delen om udvidelsen af nuklearsektoren ved de forhold, som vi ikke ønsker, at banken finansierer, det vil sige, at vi gerne vil tilføje følgende ord: "expressly excludes any expansion of the nuclear sector from ..." Det er det mundtlige ændringsforslag.

Zimeray (PSE).
Vi har netop vedtaget en associeringsaftale med Libanon. For mindre end et år siden krævede Europa-Parlamentet, at man brød associeringsaftalen mellem Europa og Israel. Med henvisning til hvilke principper er det sådan, at det, der gjaldt for Israel i går, ikke skulle gælde for Libanon i dag?
Jeg tror, at det er nødvendigt at huske på, at dette land ikke er et demokrati, at det ikke er en retsstat, at landet hver dag tramper på de grundlæggende rettigheder og principper, som ligger os på hjerte, at Libanon fortsat huser terrororganisationer og især Hizbollah, og at landet er besat og annekteret af et andet land, nemlig Syrien. Og her er vi i færd med at strække hånden ud mod Libanon.
Jeg tror, at en afbalanceret europæisk politik ville være en politik, der selvfølgelig var åben over for Mellemøstlandene og over for alle landene i regionen, men som naturligvis burde begynde med at fastholde associeringsaftalen med Israel, som man hver dag ser blive truet af diverse initiativer og især initiativer til systematisk boycott, som er skammelige og skal modarbejdes. Jeg tror, at den rigtige europæiske politik er en politik, som er åben over for Libanon, selvfølgelig, men at Europas plads under alle omstændigheder er ved Israels side.
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, for få dage siden var jeg i vores fremtidige medlemsstat Cypern, der ligger halvvejs mellem Athen og den irakisk-kuwaitiske grænse, og Libanon er et stenkast borte.
Dette viser, hvor vigtig Libanon er for EU. Når man ved, at Beirut engang var det kulturelle og økonomiske centrum for det østlige Middelhav, viser det, hvilken interesse vi som europæere har i et stabilt Libanon. Derfor bifalder jeg i høj grad vedtagelsen af aftalen og er af den opfattelse, at det er et væsentligt bidrag til stabilisering af et land, som har stor betydning for Europa. Den kulturelle mangfoldighed, den økonomiske kraft, som fortsat udvikler sig langsomt, er vigtige for os.
At støtte ministerpræsident Hariris opbygningsværk betragter jeg som værende i europæernes interesse, og hvad angår Den Parlamentariske Forsamling Middelhavet-Europa, er jeg af den opfattelse, at man bør konstitutere den i Beirut for at sende et signal her om, at vi anerkender og støtter disse bestræbelser på at overvinde de utvivlsomt eksisterende terror- og besættelsesudfordringer.
Formanden.
Hr. Posselt, hvad angår stedet for den næste parlamentariske forsamling, tror jeg, det er for tidligt. Vi bør vente lidt, før vi lægger os fast på en bestemt linje eller tager beslutninger om dette.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
EBRD, som er oprettet efter Berlinmurens fald, vil støtte den vestlige kapitals indtrængen i Central- og Østeuropa samt i SNG (det tidligere USSR). Ordføreren sætter på ingen måde spørgsmålstegn ved bankens aktivitet såvel som rammen for det marked, den opererer i, selv om han ville ønske, at EBRD tog sig mere af beskæftigelsen og konsekvenserne af bankens aktivitet for økonomien og de berørte befolkninger. Men jagten på profit - især de multinationale selskabers, som er genstand for EBRD's opmærksomhed, som ordføreren gør opmærksom på - og befolkningernes skæbne og velvære er modstridende.
At EBRD i Rusland anbringer kapital der, hvor bankerne og de private virksomheder ikke vover sig ud, og at banken af og til har lidt nogle store tab herved - ved ligesom utallige lokale og internationale spekulanter at have spillet på det finansielle lykkehjul, som har ruineret landet endnu mere - ville ikke bevæge os, hvis der ikke bag sådanne aktiviteter fandtes den skrækkelig udplyndring af Østeuropas befolkninger.
Man kan forsøge at pynte på sin reelle rolle, men EBRD er et værktøj til imperialistisk udplyndring af de østeuropæiske folk. Vi har derfor forkastet betænkningen.
Caudron (GUE/NGL)
Jeg vil gerne ønske min kollega Helmuth Markov tillykke med hans fremragende betænkning, som i øvrigt blev enstemmigt vedtaget i det parlamentariske udvalg. EBRD er ikke knyttet til EU. Det er heller ikke en udviklingsbank under Verdensbank-gruppen. Bankens kapital stammer fra mere end 60 lande, som har interesse i Central- og Østeuropas fremtid efter Berlinmurens fald. I løbet af den 12-årige overgansperiode har EBRD stået over for mange udfordringer. Bankens formand, Jacques de Larosière, er mødtes med GUE-NGL-Gruppen for at redegøre for dens aktiviteter.
I lighed med ordføreren mener jeg, at vi bør støtte banken. I virkeligheden er det sådan, at selv om det er bankens målsætning at udvikle markedsøkonomien i de tidligere kommunistlande, ofrer man ikke de sociale og miljømæssige dimensioner eller de offentlige tjenester. EBRD er ikke, som nogle kunne tro, ambassadør for ultraliberalismen. Dets mandat består i at investere, der hvor andre banker ikke tør træde over dørtærsklen. Jeg glæder mig over, at EBRD retter hovedparten af sine aktiviteter mod udvikling af de små og mellemstore virksomheder, som vi er klar over, spiller en hovedrolle med hensyn til at skabe arbejdspladser!
Moraes (PSE)
Jeg stemte for Markov-betænkningen, da jeg mener, at det er korrekt at rose Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling for at hjælpe SMV'er i de tidligere kommunistlande i Øst- og Centraleuropa. Arbejdet med at opbygge den økonomiske kapacitet i de lande, som er meget dårligt stillet i denne region, er yderst afgørende, men omtales kun sjældent.
Jeg bifalder især ordførerens opfordring til at yde bistand til ngo'er, som er med til at styrke demokratiet i Belarus, Ukraine og Moldova.
Queiró (UEN)
- (PT) Denne betænkning udmærker sig ved at minde os om EBRD's vigtige formål, som er at skabe en markedsøkonomi, der kan styrke demokratiet i de lande, der befinder sig i overgangsfasen, hvilket ofte får den til at tage risici og ikke systematisk søge statsgarantier. Følgelig investerer den, hvor andre banker holder sig tilbage. EBRD har i vidt omfang koncentreret sine aktiviteter om udvikling af små og mellemstore virksomheder, idet den på den ene side har udviklet støtteprogrammer for lokale banker og på den anden side har støttet etableringen af banker, som specialiserer sig i at yde lån til små og mellemstore virksomheder og mikrolån.
Det glæder os, at ordføreren vurderer EBRD's aktivitet som alt i alt tilfredsstillende, på trods af hans meninger og advarsler om de påståede dogmer om "ultraliberalisme" eller ukontrolleret liberalisme, som ingen ønsker skal styre denne institutions aktiviteter.
Dette er, kort fortalt, de årsager, der har fået mig til at støtte denne betænkning.

Ribeiro e Castro (UEN)
- (PT) Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg især er enig i de opfattelser, den udtrykker om den "positive effekt", som EBRD's aktivitet har haft på økonomierne i de øst- og centraleuropæiske lande. Disse økonomier er ekstremt svage og mangler markedets og konkurrencens mekanismer, vaner og kultur. Faktisk har den brede åbning for kapital og institutionernes accept af privat initiativ som en dynamisk kilde til udvikling haft nogle negative og bekymrende følgevirkninger, som ordføreren beskriver som en regering af kleptokrater og fattiggørelse af befolkningen, hvilket må imødegås. Jeg er derfor enig i det foreslåede svar, som er at udvikle virksomhedsånden i disse lande, især ved at støtte mekanismer, der kan give industriel og kommerciel kredit til små og mellemstore virksomheder og mikrolån, som der er en enorm efterspørgsel efter, som vi har set, og som har et meget højt tilbagebetalingsniveau. Generelt vil jeg understrege den vægt, der er blevet lagt på social samhørighed, stabilitetspolitik, jobskabelse og effektiv forbedring af folks levestandard. Selv om EBRD er en bankinstitution, har den nogle enestående karakteristika, idet den skal opfylde et mandat, som går langt videre end til blot at administrere penge eller skabe overskud. EBRD skal fortsætte med at fungere som en institution, som deler den ånd af solidaritet og samhørighed, der er EU's fælles mål. 
Betænkning af Hugues Martin (A5-0448/2002)

Martin, David W. (PSE).
Hr. formand, jeg bifalder Martin-betænkningen om akvakultur, som kan give os en sikker, relativ billig proteinkilde og skabe arbejdspladser i EU. Som ordføreren selv nævner, er mere forskning dog nødvendig for at løse miljøproblemerne ved fiskeopdræt, især bortskaffelse af affald, da et dambrug af gennemsnitlig størrelse kan producere lige så meget affald som en mindre by. Vi skal også se på fødevarehygiejnen ved fiskeopdræt, især brugen af antibiotika, og forske mere i, hvordan undslupne dambrugsfisk kan skade vildfiskebestandene.
Endelig skal vi undersøge de opdrættede fisks velfærd. Hvis disse problemer løses, kan akvakultur, som nævnt tidligere, blive en god ernæringskilde for vores befolkning og skabe arbejdspladser.
Cunha (PPE-DE)
- (PT) Det nuværende omfang af akvakulturen i Europa illustreres af de 1,8 millioner t fisk, skaldyr og bløddyr, som den producerer, og de 57.000 jobs, den skaber.
For at garantere denne sektors fremtid, som ordføreren foreslår, må vi tage højde for aspekter som de følgende: udarbejdelse og forvaltning af integrerede miljøstyringsplaner for både kystområder og indlandsområder, højnelse af fødevaresikkerheden for at garantere dyrenes sundhed og forbrugernes tillid, intensivering af forskning i teknologiske, miljømæssige og sundhedsmæssige aspekter for at finde nye løsninger og passende støtte til sektoren, både til nye enheder og til modernisering af de eksisterende.
Dette er grunden til, at akvakulturen - med den vanskelige situation for mange arter af vilde fisk - kan opfattes som et supplerende alternativ til fiskeri, der har en sikker fremtid.
Vi må imidlertid overvinde tillidskrisen til akvakulturprodukter ved at fremme førevaresikkerheden og modernisere produktionsteknologien. Det er på denne baggrund, at jeg støtter Martin-betænkningen.

Meijer (GUE/NGL)
Opdræt af fisk forekom tidligere at være en absurd foranstaltning, udtænkt af virksomheder, som søgte nye muligheder for at trænge ind på et marked og dermed skaffe sig god indtjening. Verdens befolkning er imidlertid fortsat i kraftig vækst, og havene fiskes i foruroligende grad tomme, hvorfor opdræt af fisk forekommer at være uundgåeligt. Ikke for at trænge ind på et marked, men for at sikre et uundværligt bidrag til fødevareforsyningen. Fiskersamfund i kystområderne, som oplever, at de mister det hidtidige indkomstgrundlag, medvirker sandsynligvis gerne hertil. En udvikling af denne art er ikke risikofri. Slår man ind på den vej, er der brug for garantier for, at der ikke forårsages ulykker og uacceptable tilstande. Vi ønsker ikke syge og misdannede fisk i overfyldte bure i kystområderne. Vi ønsker med andre ord ikke en ny form for bioindustri. Genetisk modificerede fisk, som findes i sådanne bure, kan slippe ud og på uoprettelig vis forandre alt liv i havet, eksempelvis ved at udrydde den resterende naturlige fiskebestand. Tilsætning af stoffer, som hidtil ikke har været anvendt, med det sigte at fremme fiskenes vækst og dermed øge udbyttet kan bidrage til yderligere forurening af havet. Det er derfor glædeligt, at der nu lægges større vægt på oplysning om konsekvenserne, om beskyttelse af havmiljøet og om den af industrien truede dyrevelfærd.

Sandbæk (EDD)
. Samlet set afstår vi fra at stemme om Fiskeriudvalgets betænkning, fordi vi, selv om udvalgets betænkning er en forbedring af Kommissionens forslag, er af den opfattelse, at udvalgets betænkning generelt set er for en videreudvikling af akvakultursektoren i EU. Da der vedbliver med at være mange problemer forbundet med denne sektor, herunder forurening, vælger vi at undlade at stemme, selv om vi anerkender udvalgets flotte arbejde.

Formanden.
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.45 og genoptaget kl. 15.00)
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0446/2002) af Miguélez Ramos for Fiskeriudvalget om fiskeri i internationalt farvand inden for rammerne af den fælles fiskeripolitiks eksterne foranstaltninger (2002/2024(INI)).

Miguélez Ramos (PSE)
Fru formand, mine damer og herrer, De skal alle være opmærksomme på, at Europa-Parlamentet for et år siden på Den Socialdemokratiske Gruppes foranledning besluttede at udarbejde en initiativbetænkning om den fælles fiskeripolitiks eksterne påvirkning. Denne betænkning skulle dække EU's engagement i regionale fiskeriorganisationer samt i internationale fiskeriaftaler.
I mellemtiden, og efter at udvalget vedtog betænkningen, blev Europa-Kommissionens meddelelse om samme emne præsenteret i forbindelse med en reform af den fælles fiskeripolitik. Fiskeriudvalget skal naturligvis udarbejde endnu en betænkning. Jeg tror på, at en sådan betænkning vil være i tråd med den beslutning, der blev vedtaget i dag.
Fiskeriudvalget håber, at denne betænkning vil medvirke til at gøre Parlamentet opmærksom på fiskerianliggender. Vi håber, at den vil føre til et krav om tættere forbindelser og et forbedret samarbejde mellem den fælles fiskeripolitiks ydre dimension og andre af Fællesskabets politikker. Her tænker jeg på politikker vedrørende handel, udviklingsbistand og udenrigspolitik.
Når det relevante generaldirektorat forhandler med multilaterale organisationer, eller når det forhandler om internationale fiskeriaftaler, synes det ikke at få støtte fra verdens største handelsmagt og økonomiske magt. Omvendt tages der ikke tilstrækkeligt hensyn til fiskeriets interesser, når EU forhandler om associerings- eller handelsaftaler, eller når det er involveret i beslutningsprocessen i WTO.
Det er til overflod klart, at vores eget marked for fisk og fiskeriprodukter forsynes med produkter takket være EU-fiskerflådens virksomhed på fiskepladser uden for EU. Som De ved, er der mangel på sådanne produkter på vores marked. Endvidere er tilstedeværelsen af vores flåde med til at støtte aktiviteterne i områder, der er afhængige af fiskeri. Der er ofte tale om underudviklede områder uden andre levedygtige økonomiske aktiviteter.
I henhold til Rådets resolution af 3. november 1976 støtter EU sådanne aktiviteter. Denne resolution dækker også andre krav som følge af andre af EU's grundlæggende søjler. 
EU har uden tvivl en meget konkurrencedygtig fiskerflåde - specielt af langline- og tunfiskerfartøjer samt trawlere. De fisker uden for EU's farvande og betragtes som verdens mest avancerede. De udøver også pionervirksomhed med hensyn til at søge efter nye fiskepladser og udnytte nye fiskearter. Som helhed betragtet har EU-flåden den nødvendige tekniske knowhow og råder over de nødvendige forarbejdnings- og afsætningsredskaber til at forsyne et marked på 350 millioner forbrugere.
I modsætning til deres konkurrenter på verdensplan er de europæiske fiskere ikke pirater. De driver ikke ulovligt fiskeri eller ødelægger det lokale fiskeri, og de udøver heller ikke social dumping. Deres aktiviteter kontrolleres nøje af EU gennem medlemsstaterne og en række kontrolmekanismer. De europæiske fiskere overholder også bestemmelserne i fiskeriaftaler samt i kyststaternes og de respektive regionale fiskeriorganisationers nationale regler.
Omkring 3.000 europæiske fartøjer fisker på åbent hav eller i andre staters eksklusive økonomiske zoner. 2.100 af disse opererer i EU's nordlige del, mens ca. 900 opererer i den sydlige del. Det svarer til 41.000 job i EU, heraf 83% inden for sydaftalerne. Den årlige fangst er på 2,7 millioner t, hvilket svarer til 40% af EU-fiskerflådens samlede fangst. Det vil måske overraske Dem at høre, at den samlede værdi af denne fangst er beregnet til 614 millioner euro. Denne værdi forøges, hvis der tages hensyn til forarbejdningsindustrien og den økonomiske virksomhed i dermed forbundne sektorer såsom skibsværftsindustrien eller hos virksomheder, der fremstiller skibsudstyr.
De økonomiske omkostninger ved den fælles fiskeripolitiks ydre dimension er meget beskedne. De beløb sig til 276 millioner euro i 2000, hvilket svarer til 28% af det samlede budget for den fælles fiskeripolitik. Rentabiliteten af EU's intervention til fordel for fiskerflåden er mere end tydelig. For hver euro, EU investerer i fiskeriet, skabes der en omsætning på 3 euro.
Jeg vil gerne gentage mine tidligere bemærkninger om, at EU har de økonomiske, retlige, lovgivningsmæssige og politiske muligheder for at vise vejen med hensyn til ansvarligt fiskeri uden for EU og fremme de involverede principper. Ikke desto mindre føler de involverede parter, at de ikke får tilstrækkelig støtte fra EU. Grunden hertil kan være, at Europa-Kommissionen ikke bevilger tilstrækkelige midler til disse aktiviteter. Der mangler også en politisk strategi. Det er også uheldigt, at den fælles fiskeripolitiks ydre dimension ligger uden for FUSP og EU's internationale handelsforbindelser. Europa-Parlamentet har gentagne gange kritiseret denne situation, og det har opfordret Kommissionen til at råde bod på situationen. Det har i særdeleshed anbefalet generaldirektoratet at justere sin organisationsplan for at kunne varetage sine opgaver på tilstrækkelig vis.
Havet er vores planets glemte halvdel, mine damer og herrer. Men hidtil er det ikke bevist, at det ikke skulle være muligt at gennemføre en bæredygtig forvaltning af højsøfiskeriet. Det er nødvendigt at tage udgangspunkt i økosystemerne og styrke den videnskabelige forskning samt kontrol- og overvågningsforanstaltningerne. Bifangsterne skal også reduceres, og der skal ydes en målrettet indsats mod det ulovlige fiskeri.
Samtidig skal der udarbejdes retlige rammer for fredede områder. Vi skal udvide vores viden om årsagerne til nedgangen i fiskebestandene. Den skyldes ikke blot fiskeriet. Udslip fra olietankere bærer også en del af skylden. I øjeblikket fylder konsekvenserne af Prestiges forlis meget i vores bevidsthed. Prestige er blot ét eksempel på en tanker, der er sunket i et af vores rigeste kystfarvande med størst biologisk mangfoldighed. Der er også udledningen fra fartøjer, der ustraffet tømmer deres tanke i havet. Der er endnu ikke indført effektive foranstaltninger over for sådanne fartøjer. De globale klimaændringer er en anden bidragende faktor. Fiskebestandene påvirkes også af landbrugets omfattende brug af f.eks. gødningsstoffer og pesticider. De ender også i havet.
Jeg mangler blot at kommentere de sociale aspekter af denne form for fiskeri. Vi mener, at alle fiskere skal sikres grundlæggende arbejdsrettigheder. Efter vores opfattelse er det EU's opgave at træffe de nødvendige foranstaltninger - f.eks. ved at indføje en social klausul i internationale aftaler. Man kunne også forestille sig, at de socioøkonomiske partnere fremmer den sociale dialog, så alle fiskere får sikret deres rettigheder, og så den europæiske samfundsmodel bliver en permanent bestanddel af fiskerisektoren.
Solbes Mira
Fru formand, ordføreren, fru Miguélez Ramos, nævnte den meddelelse, som Kommissionen vedtog den 23. december 2002 om en integreret ramme for fiskeriaftaler med tredjelande. Jeg er enig med hende i, at dette lykkelige sammentræf betyder, at Parlamentet bør overveje Kommissionens forslag nøjere.
Denne meddelelse omhandler alle spørgsmål vedrørende det bilaterale aspekt af Kommissionens forhold til tredjelande på fiskeriområdet - særligt udviklingskyststater. Vi mener, at meddelelsen udgør et godt fundament for en forhandling om dette emne.
Vi er helt opmærksomme på betydningen af dette kapitel i den fælles fiskeripolitik, særligt for visse regioner i EU. I overensstemmelse hermed foreslår Kommissionen, at Rådet udarbejder passende politiske retningslinjer, der værner om EU's ønske om at fremme ansvarligt fiskeri til gavn for alle berørte parter. 
Som fru Miguélez Ramos med rette påpeger i sin betænkning, skal man under udviklingen af den fælles fiskeripolitiks ydre dimension tage hensyn til EU's internationale forpligtelser. Nogle af disse falder inden for FUSP's anvendelsesområde, mens andre vedrører handelsaftaler. Jeg vil tilmed driste mig til at medtage aftaler om bæredygtig udvikling - særligt hvis de vedrører udviklingslandene. Man skal heller ikke glemme vores igangværende bestræbelser på at forbedre den politiske og økonomiske forvaltning på globalt plan.
Kommissionen mener, at dens indsats fremover skal ses som en investering i ansvarligt fiskeri og ikke blot som en kompensationsmekanisme.
Med hensyn til det multilaterale aspekt har jeg noteret mig bemærkningerne i mødesalen vedrørende manglen på menneskelige og materielle ressourcer. Jeg er imidlertid ikke enig i ordførerens vurdering af behovet for at revidere afstemningsreglerne inden for de regionale fiskeriorganisationer. EU's indflydelse i disse organisationer er langt større, end dets antal af stemmerne antyder.
For så vidt angår spørgsmålet om sanktioner og de regionale fiskeriorganisationer, mener vi imidlertid, at der er behov for mere kontrol for at sikre, at der i EU ikke handles med fiskeriprodukter fra fartøjer, der lader hånt om de internationale bestemmelser.
For nylig præsenterede Kommissionen en handlingsplan om bekæmpelse af ulovligt, ukontrolleret og ureguleret fiskeri. De foreslåede initiativer - særligt foranstaltningerne 5-10 - skal harmonisere de regionale fiskeriorganisationers kontrolmekanismer. De skal også gøre disse systemer mere effektive og sikre, at de er i tråd med princippet om en multilateral tilgang.
Jeg var henrykt over Parlamentets varme modtagelse af denne plan. Endvidere blev Busk-betænkningen, der støtter denne tilgang, vedtaget uden modstand under mødet i november i fjor.
EU har forpligtet sig til at overholde alle de internationale aftaler, som det har undertegnet, samt til at ratificere den aftale, der blev indgået i New York. I øjeblikket er 14 medlemsstater klar til at ratificere aftalen. Jeg håber, at alt vil være klar til en ratificering af aftalen, inden der er gået seks måneder.
Som De ved, hr. formand, har vi også været inde på spørgsmålet om Middelhavet. I meddelelsen forklares det, hvordan vi har taget initiativet. Vi planlægger at afholde en international konference om emnet i forbindelse med det efterfølgende italienske formandskab. Denne konference vil i princippet blive afholdt i Venedig i december 2003. Kommissionen er også bekymret over reduktionen af tidsfristen til gennemførelse i national lovgivning. Jeg taler om fællesskabslovgivning og de regionale fiskeriorganisationers henstillinger. Kommissionen er ikke ansvarlig for den ulykkelige situation, hvor det ikke har været muligt at gøre fremskridt vedrørende dette forslag.
For så vidt angår de sociale aspekter, er de medtaget i Kommissionens opstillede mål. De skal have større vægt i fremtidige kooperative selskabsformer. Med hensyn til behovet for at styrke den videnskabelig forskning vil jeg gerne gentage Kommissionens ønske om at gennemføre en handlingsplan i den henseende. Skønt den er blevet noget forsinket, skulle det være muligt at få den gennemført inden årets udgang.
Til slut er der spørgsmålet om at fremme etablering af blandede selskaber. Rådet har bibeholdt muligheden for at sikre økonomisk støtte via FIUF til oprettelse af sådanne selskaber indtil 2004. Støtten vil imidlertid kun være tilgængelig, hvis der er en fiskeriaftale på plads, der kan sikre konsistens i ordningen.
Jeg vil også gøre Dem opmærksom på det faktum, at den meddelelse om associeringsaftaler i fiskerisektoren, som Kommissionen vedtog, ikke udelukker anvendelse af et sådant instrument for at fremme fremtidige forbindelser. Tværtimod slår vi til lyd for at anvende det sammen med andre finansielle instrumenter for at fremme deres udvikling.
Jeg er overbevist om, at meddelelsen om associeringsaftaler i fiskerisektoren, som Kommissionen vedtog, vil danne et grundlag for, at vi kan skabe betydelige og banebrydende fremskridt vedrørende den ydre dimension af den fælles fiskeripolitik. Jeg tror på, at vi sammen kan skabe den fornødne motivation til at sikre fjernfiskeriets bæredygtighed til gavn for alle.
Da der ikke tages politiske initiativer på fællesskabsplan, er Kommissionen overbevist om, at fjernfiskerflådens størrelse gradvist vil falde. Det vil sandsynligvis ikke betyde, at fartøjer skal ophugges. I stedet vil fartøjerne komme til at sejle under andre flag, eller antallet af private fiskeriaftaler vil stige.
Jeg har tillid til, at Parlamentet vil tilslutte sig denne vurdering af situationen. Jeg håber meget, at Parlamentet som følge heraf også vil finde det vigtigt, at vi ikke skaber en situation, hvor betydningen af Fællesskabets politik for fiskeriet uden for EU reduceres betydeligt. Det vil gå stik imod vores ønske om at skabe en politik, der skal fremme bæredygtigt fiskeri i hele verden.
Stevenson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg takker kommissæren og ordføreren, fru Miguélez Ramos, for hendes enestående betænkning. Fru Miguélez Ramos er, som De ved, næstformand i Fiskeriudvalget og er et af de mest dedikerede og hårdtarbejdende medlemmer af udvalget. Jeg tror faktisk, at det kan siges om alle de spanske medlemmer af Fiskeriudvalget, hvilket måske ikke kommer som en overraskelse, da fiskeindustrien har meget stor betydning i Spanien, og emnet i denne betænkning har så stor betydning for især den spanske flåde, at det var på sin rette plads, at fru Miguélez Ramos skulle udarbejde denne betænkning.
Det er værd at nævne, at den spanske flåde har en lang tradition for fjernfiskeri. De spanske fiskere har fisket ud for Newfoundland- og Labradorkysten i mere end 1.000 år, hvilket er mange hundrede år, før Christopher Columbus angiveligt opdagede Amerika. Det er denne fiskerflåde, som vi nu betragter som et vigtigt bidrag til Fællesskabets overordnede fiskeristrategi. 
Under forhandlingen i formiddag omtalte mange talere akvakulturindustriens betydning med hensyn til at imødekomme forbrugernes efterspørgsel efter fiskeprodukter på baggrund af de svindende fiskebestande inden for EU's egne farvande. De europæiske fiskeres rolle i internationalt fiskeri er lige så vigtig. Fællesskabet er kun ca. 60% selvforsynende med fisk, og der er stigende efterspørgsel efter fiskeprodukter i kølvandet af BSE og mund- og klovsygdommen og et gradvist skift væk fra rødt kød hos forbrugerne. Hvis vi skal imødekomme forbrugernes efterspørgsel og forsøge at bevare så mange arbejdspladser som muligt i fiskerisektoren, er det internationale fiskeri yderst vigtigt. Som hun understregede i hendes indledende bemærkninger, har fru Miguélez Ramos påvist i betænkningen, at for hver euro vi som Fællesskab investerer i dette fiskeri, får vi en omsætning på 3 euro tilbage. 
Derfor er det ikke kun en god måde at bevare arbejdspladser på, men også en sund og indbringende forretning for Fællesskabet. Jeg mener også, at det er værd at nævne her, at aftaler med lande uden for EU, det vil sige aftaler med tredjelande, tidligere fik dårlig presseomtale, som måske var berettiget i visse tilfælde. Det er netop derfor, at fru Miguélez Ramos i betænkningen opfordrer til bedre inspektion, kontrol og politikker inden for internationalt fiskeri, især øget indsats mod ulovligt fiskeri. Hvis vi sikrer os, at disse aftaler kontrolleres ordentligt, og at en væsentlig del af de finansielle midler bruges direkte på bevarelse og udvikling, vil vi bedre kunne svare igen på den berettigede kritik.
Jeg anbefaler betænkningen til Parlamentet.
Lage (PSE).
Fru formand, mine damer og herrer, denne betænkning af fru Miguélez Ramos skitserer komplette, klare og intelligente rammer for EU-fiskeri i internationalt farvand. Det fører os med uigendrivelig logik til den konklusion, at EU skal have en mere aktiv fiskeripolitik på dette område i modsætning til, hvad mange kritikere eller skeptikere har sagt. Denne politik skal også anvendes i forbindelse med EU's diplomatiske indsats, særligt på det handelspolitiske område. EU kan ikke klare sig uden internationale fiskepladser og de aftaler, der er indgået med tredjelande i disses eksklusive økonomiske zoner. De, der stiller sig skeptiske og kritiske over for denne politik, ignorerer beviserne i denne betænkning. Af betænkningen fremgår det, at EU-fiskerflådens fiskeri på åbent hav giver arbejde til 40.650 personer, og at den årlige fangst er på 2,7 millioner t.
De finansielle midler fra EU's budget er imidlertid beskedne, da de kun beløb sig til 276,1 millioner euro i 2001. Hvis EU's fartøjer holder op med at fiske i internationale farvande, vil deres plads helt sikkert blive overtaget af andre fartøjer, hvis fiskere ikke vil udvise den samme økologiske eller sociale ansvarlighed som fiskerne fra EU.
Det er ikke desto mindre meget vigtigt, at EU's fiskerfartøjer opfylder høje økologiske og sociale kriterier, når de opererer i internationale farvande og andre landes eksklusive økonomiske zoner, ikke mindst med hensyn til bevarelse af fiskeressourcerne. EU skal udvise et godt eksempel i overholdelsen af internationale aftaler, og det skal give et afgørende skub fremad i reguleringen af det internationale fiskeri. Endelig skal EU koncentrere sin indsats om forskning samt overvågning af internationale farvande, for hvis ikke EU eller de internationale organer, som det deltager i, gør det, vil der altid forekomme ulovligt fiskeri i disse farvande, som vil udgøre et ingenmandsland, eller i dette tilfælde et ingenmandsvand.
Attwooll (ELDR).
Fru formand, kommissær, der findes mange truede bestande på verdensplan. I Skotland ved vi, hvor smertefuldt det er for fiskeindustrien, når der opstår en krise, men vi kan ikke løse problemerne i EU ved at eksportere dem. Vi skal have ansvarligt og bæredygtigt fiskeri overalt. ELDR-Gruppen vil gerne takke fru Miguélez Ramos for hendes hårde arbejde med betænkningen. Vi værdsætter især kravet om at sikre bedre overholdelse af international lovgivning og forbedrede foranstaltninger mod ulovligt og urapporteret fiskeri.
På den baggrund er vi enige i, at Kommissionen skal have tilstrækkelige midler, så den kan få en fuld deltagelse i de regionale fiskeriorganisationer. Vi har dog ofte udtrykt vores forbehold over for to spørgsmål. For det første skal vores udviklingspolitik være forenelig med vores fiskeriaktivitet på internationalt plan, herunder især aftaler, som er indgået direkte med tredjelande. For det andet nærmer omkostningerne ved den eksterne dimension af den fælles fiskeripolitik sig allerede en tredjedel af det samlede budget. Disse omkostninger vil sandsynligvis stige, hvis vi virkelig ønsker en fuldstændig deltagelse i de regionale fiskeriorganisationer og forbedre overholdelsen af international lovgivning. 
Det er allerede nævnt, at hver euro, som investeres via offentlige midler, giver en yderligere omsætning på 3 euro. Under disse omstændigheder synes det kun passende, at ejerne af de flåder, som drager fordel af aftalerne med tredjelande, bør påtage sig en større andel af de finansielle udgifter. ELDR-Gruppens ændringsforslag omhandler disse udviklingsmæssige og finansielle problemer. Vi håber, at Parlamentet støtter vores ændringsforslag, og at disse spørgsmål vil veje tungt i forhandlingen om Kommissionens seneste meddelelse om fiskeriaftaler med tredjelande.

McKenna (Verts/ALE).
Fru formand, i forbindelse med fiskeri i internationalt farvand mangler vi en ansvarlig fremgangsmåde, som ikke bærer præg af grov udnyttelse. Vi kan ikke fortsætte med at eksportere vores problemer. 
Jeg anbefaler, at Parlamentet støtter fru Attwoolls ændringsforslag, som overvejende forbedrer betænkningen, ligesom min gruppe helt sikkert vil støtte ændringsforslagene. Selv om disse ændringsforslag forhåbentlig vedtages, kan vi dog ikke stemme for selve betænkningen på grund af den underliggende politik og opfattelsen af, at vi i EU kan eksportere vores overkapacitet, og at vi har en historisk ret til at udnytte udviklingslandene. 
Det er sandt, at mange medlemsstater i århundreder har koloniseret andre lande og på uretfærdig vis udnyttet de svage og fattige lande i verden, men i det 21. århundrede bør vi indse, at denne imperialistiske fremgangsmåde er forkert. Vi skal se på vores sociale og økonomiske bidrag til udviklingslandene, og i relation til fiskeriaftalerne lader det meget tilbage at ønske. 
Det er ikke kun et spansk problem. Desværre har mit eget land, Irland, fartøjet Atlantic Dawn, som faktisk er værre end andre fartøjer, da det er et af de største. Som så mange andre store fartøjer, sejler det til udviklingslandene, som om det har ret til at udnytte andre landes ressourcer uden kontrol. Selv om der er sagt meget negativt om EU-aftalerne, er der i det mindste en smule kontrol, selv om den kunne være meget bedre. Men når det drejer sig om private aftaler, er der slet ingen kontrol. 
Vi skal se på vores situation i forhold til udviklingslandene. Jeg støtter fru Attwoolls udtalelser. Vi kan ikke sige ét og gøre noget andet.

Farage (EDD).
Fru formand, betænkningen fremlægges for Europa-Parlamentet på et tidspunkt, hvor der er voksende bekymring i verden for virkningerne af EU's aftaler med lande i den tredje verden. Verdensnaturfonden har især fordømt disse aftaler. Jeg er glad for, at mere end 100 medlemmer selv her i Parlamentet for blot en måned siden stemte imod aftalen om Senegal. Til min overraskelse er jeg endda enig med udenrigsministeriet i mit eget land for første gang nogensinde. Selv udenrigsministeriet erkender, at disse aftaler overhovedet ikke fungerer.
Betænkningen er skrevet i meget defensive vendinger. Det hævdes, at de europæiske fiskere ikke er pirater. Hvad angår overholdelse af reglerne, er den påstand direkte i strid med den aktuelle rapport fra Revisionsretten. Det mest foruroligende er, at ordføreren og kommissæren tilsyneladende argumenterer for, at hvis vi ikke udnyttede disse fiskerettigheder, ville en anden nation gøre det, og at det på en eller anden måde ville være endnu værre. Jeg havde ikke forventet at høre et så barnligt argument, og selv hvis det var sandt, så gør man ikke en uret god igen ved at begå en ny. Lad os huske på, hvad der er uret.
Aftalerne ødelægger miljøet i de mindre udviklede lande i en sådan grad, at det biologisk set svarer til at sætte ild til nationalparken Serengeti. Det er en slags EU-imperalisme, der bremser den tredje verdens udvikling, som ellers kunne forbedre økonomien i disse lande. Endvidere er disse aftaler moralsk forkastelige, da de direkte og indirekte er skyld i de mange hundrede dødsfald blandt de indfødte fiskere i Afrika syd for Sahara hvert år.
Betænkningen opfordrer os til at lukke øjnene, når folk faktisk i stigende omfang er begyndt at åbne dem. Derfor bør vi ikke godkende betænkningen. Jeg er bange for, at der stadig er flertal for godkendelse, men vær opmærksom på, at folk er begyndt at vågne op og ikke vil acceptere disse aftaler meget længere.

Langenhagen (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, vores store interesse, som De har kunnet mærke her i Parlamentet i dag, selv om De slet ikke selv er ansvarlig for fiskeri, har forhåbentlig understreget over for Dem, hvor meget støtte vores idéer fortjener, og det både i Fiskeriudvalget og i Kommissionen.
Følgende stod meget klart i dag: Vi ønsker ingen fisk ad kunstig vej. Vi ønsker ikke kun fisk fra akvakulturen eller fra en standardiseret pakning på hylden i supermarkedet. Vi ønsker mere, selv om faktaene om vores have er dystre.
Fisken på vores tallerkener kommer sjældnere og sjældnere fra farvandene i EU. Det lokale udbud kan ikke dække den europæiske efterspørgsel. Det lokale udbud giver ikke noget tilstrækkeligt perspektiv. Vi er altså henvist til at fiske i fremmede farvande, både i høj sø og i andre staters kystområder. Jeg takker Dem, fru Miguélez Ramos, som ordfører, fordi De har støttet dette emne i form af en indgående initiativbetænkning og benævnt de væsentlige problemer tydeligt.
EU's fiskeriaftaler er en vigtig faktor for forsyningen og også for beskæftigelsen, især i de områder, der er afhængige af fiskeriet. Pure at afvise en betænkning, som det netop er blevet krævet, kan ikke være vores mål, for vi skal beskæftige os seriøst med emnerne trods alle mulige modsigelser.
Vi må heller ikke tabe det forhold af syne, at vi har udnyttet vores egne farvande, så bestandene er udfisket. Tænk bare på reformen af den fælles fiskeripolitik. Det ville ligefrem være fatalt - det sagde en tidligere taler også - ganske enkelt blot at eksportere disse problemer.
Jeg kræver en bæredygtig fremgangsmåde ved fiskeriaftalerne og en afbalanceret fordeling af brugen, desuden naturligvis en økonomisk profitabel fremgangsmåde, for jeg ønsker ikke at være virkelighedsfjern, men en vedvarende offentlig støtte modsiger dette mål. Det er meningsløst at retfærdiggøre den uansvarlige udnyttelse af bestandene i andre farvande med argumenter om flådereduktion og forsyning af markedet i EU.
For vores store mål skal være bevarelsen af ressourcernes bæredygtighed, både i farvandene i Europa og uden for Europa. Vi skal virkelig også tage ansvar i denne forstand og ikke spekulere i bifald på kort sigt. Det gælder især for højsøfiskeriet. Her skal der gøres noget hurtigt for at bekæmpe det illegale fiskeri effektivt. Kontrol alene er ikke tilstrækkeligt! Det, vi har brug for, er en ensretning af sanktionerne på internationalt niveau. Dette kan kun ske i fællesskab og i et globalt perspektiv. Sanktionerne behøver ikke at have en alibifunktion. Jeg ved, at de internationale møller - også vores møller - maler langsomt. Men vi vil fodre dem, og vi vil også holde dem i sving.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Fru formand, jeg er enig i betænkningen fra min kollega og landsmand, Rosa Miguélez Ramos. Jeg er enig med hende, når hun siger, at fiskeri i internationalt farvand er afgørende for EU, for selve fiskerisektoren, men også for den internationale politik samt det økonomiske og sociale samarbejde med andre lande.
EU's realpolitik er imidlertid ikke i overensstemmelse med dette synspunkt, og det samme gælder for fiskeriet i EU-farvandene. Den fejlslagne reform af den fælles fiskeripolitik fremhævede denne uheldige situation. I den forbindelse må jeg sige, at mit land, Galicien, er et af de primære ofre: I EU-farvandene lider vi (...) under visse lande og flåder, og i internationalt farvand lider vi under Kommissionens og Rådets foragt som følge af denne internationale politik. Kommissionens tjenestegrene mangler tilmed de nødvendige menneskelige, budgetmæssige og materielle ressourcer. Selv fiskeriet på kontinentalsoklen og akvakulturen er i dag, som altid, alvorligt medtaget og påvirket af katastrofer, der rammer Galiciens kyst - eksempelvis Prestiges forlis. Det er en situation, der skal løses hurtigst muligt.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted, når eftermiddagens forhandlinger er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om indvirkningen af aktiv lavfrekvens sonar på livet i havene.

Solbes Mira
Fru formand, på vegne af Kommissionen vil jeg først takke Parlamentet for opfordringen til at fremsætte en redegørelse om dette emne.
Kommissionen glæder sig over muligheden for endnu en gang at understrege, hvor stor vægt Fællesskabet lægger på at bevare havmiljøet og beskytte dets biodiversitet.
Vigtigheden heraf er allerede fremhævet af Parlamentet og Rådet i det sjette miljøhandlingsprogram. Et af målene med dette program er at sikre, at der ikke går yderligere biodiversitet tabt efter 2010.
Beskyttelse og bevarelse af vilde dyr og planter er også to af de definerede mål i Kommissionens meddelelse om en strategi til beskyttelse og bevarelse af havmiljøet.
Hvaler er en følsom del af livet i havet. De trues af en række menneskelige aktiviteter, men det er ikke altid let at påvise en forbindelse mellem sådanne aktiviteter og dyrenes tilstand. Kommissionen holder sig løbende underrettet om den aktuelle debat om mulige indvirkninger af brugen af lavfrekvensaktiv sonar på nogle hvalarter. Det kan meget vel tænkes, at de kraftige lavfrekvente toner forstyrrer disse dyr. Det er imidlertid nødvendigt med yderligere forskning for at påvise, hvor alvorlige sådanne indvirkninger er. Ikke desto mindre kan den aktuelle usikkerhed om virkningen af disse transmissioner ikke bruges som undskyldning for at undgå at træffe foranstaltninger til håndtering af problemet.
Kommissionen mener, at der bør udvises stor forsigtighed med brugen af denne teknologi i lyset af den mulige indvirkning på havmiljøet. Ideelt set skal de potentielle virkninger vurderes på forhånd.
Jeg vil gerne minde om, at hvaler er beskyttet i henhold til direktiv 92/43 om levesteder. En af de forpligtelser, medlemsstaterne pålægges i henhold til dette direktiv, er, at de skal træffe de nødvendige foranstaltninger for at undgå, at hvalarter forstyrres.
Af disse grunde og efter nylige hændelser på De Kanariske Øer bad Kommissionen på Habitatkomitéens møde den 20. november de nationale myndigheder i de medlemsstater, hvor lignende hændelser kan tænkes at have fundet sted, om at fremlægge yderligere oplysninger om emnet. Vi skal nu sende en påmindelse til medlemsstaterne for at sikre os, at de følger vores henstilling. Kommissionen vil sende alle yderligere indkomne oplysninger som følge af denne henstilling til Parlamentet.
Kommissionen vil også bede uafhængige videnskabelige organer såsom Det Internationale Havundersøgelsesråd om at vurdere den aktuelle situation sammen med tilgængelige oplysninger om emnet. Forhåbentlig kan der indhentes flere oplysninger om den mulige indvirkning af lavfrekvensaktiv sonar på livet i havene. Først når der foreligger velunderbyggede videnskabelige oplysninger, vil det være muligt at afgøre, hvilke typer af foranstaltninger der skal supplere de eksisterende foranstaltninger.

Korhola (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil gerne takke Formandskonferencen for at have medtaget dette vigtige spørgsmål i forhandlingen, og jeg vil også takke kommissæren.
Allerførst er det vigtigt at slå fast, at det er helt berettiget, at man forsøger at udvikle et forsvarssystem til overvågning af undervandsbåde, der takket være ny teknologi er vanskelig at opdage ved hjælp af konventionelle passive radarsystemer. Det er indlysende, at undervandsbåde, der ikke kan afsløres af radarer, kun anvendes af fjendtligtsindede personer. Vi skal derfor holde os løbende underrettet om udviklingen. Det er imidlertid et spørgsmål om valg af teknologi og den pris, som miljøet skal betale.
Det lavfrekvensaktive radarsystem, der er udviklet af NATO, og som kendes som LFAS, kan få hvaler til at forvilde sig ind på strandene og beskadige deres indre organer med døden til følge. Den lavfrekvente støj, som radarerne udsender med høj decibelstyrke, kan føres tusindvis af kilometer væk i havet.
Der er konstateret hvaldødsfald i de områder, hvor USA har afprøvet systemet. I marts 2000 strandede 17 hvaler på Bahamas' kyster, og otte af dem døde, mens flådens radarsystemer blev afprøvet i havet. Obduktioner af de døde hvaler afslørede hæmatomer i hjernen og det indre øre forårsaget af ekstrem høj støj. Ifølge den amerikanske flådes egen rapport om hvaldødsfaldene ved Bahamas var LFAS den mest sandsynlige dødsårsag.
I september 2002 forekom der hvaldød ved De Kanariske Øer - det vil sige på EU's område - i et omfang, der angiveligt er uden fortilfælde i 20 år, da 15 hvaler af forskellige arter døde på grund af hæmatomer. NATO gennemførte militærøvelser i området med deltagelse af 58 krigsskibe og seks undervandsbåde fra alliancens forskellige medlemsstater.
LFAS-udstyret udsender lavfrekvente lyde på 1.000 Hz med en gennemsnitlig lydstyrke på 250 decibel for at finkæmme havbunden flere hundrede kilometer væk.
De lavfrekvente lyde, der udsendes med en høj lydstyrke, har en vidtfavnende effekt på hvalers opførsel og indre organer. Larmen kan give permanente skader på dyrenes øreknogler og hjerne og forårsage blødninger i lungerne. Systemet kan forkludre hvalernes kommunikationssystemer selv på lang afstand, da det benytter de samme lave frekvenser som hvalerne. Støjen gør det vanskeligt for hvalerne at orientere sig, samles i flokke, parre sig og finde føde. Det er vanskeligt at bevise sammenhængen mellem radarsystemer og hvaldød, fordi det er meget vanskeligt at spore hvaler og undersøge ændringer i deres opførsel over et længere tidsrum.
Den amerikanske flåde har vurderet systemets indvirkning på miljøet, men højt agtede amerikanske miljøorganisationer finder vurderingen moralsk anløben. I november 2002 forbød en forbundsdommer indtil videre flåden at afprøve systemet i USA's territorialfarvande med henvisning til den amerikanske lov om beskyttelse af havpattedyr. Flåden har ikke desto mindre fået tilladelse af en national myndighed til at afprøve systemet i 432 timer i andre havvande indtil august 2003.
Hidtil er flåden gået med til at afprøve deres udstyr langt fra kysten og langt fra havpattedyrenes kendte ynglepladser og vandreruter. Forskere har imidlertid sagt, at det heller ikke er sikkert at gennemføre prøvninger midt ude i Stillehavet, fordi ingen kan være helt sikre på hvalernes vandreruter. Systemet kan bruges til at dække op til 75% af verdens have.
Det er fortsat helt uklart, hvilken effekt systemet vil have i Middelhavet og Østersøen, hvor radarafstanden går fra kyst til kyst, og det ikke er muligt for dyrene at undslippe støjen. EU har en klar pligt til at handle og bede om oplysninger om systemet.
Der er helt klart økonomiske interesser knyttet til dette emne. De aktive fiskere i EU har i det seneste år været bekymret over radarsystemernes indvirkning på fiskebestandene på deres fiskepladser. Selv om fiskene måske er mindre udsatte end havpattedyrene for systemets skadevirkninger, kan radarstøjen drive dem væk og dermed ramme fiskerne på deres levebrød.
Fru formand, jeg vil takke Kommissionen for dens redegørelse. På baggrund af alt, hvad jeg har sagt, skal vi forsøge at indføre et forbud mod brugen af dette radarsystem indtil videre og hurtigt afdække dets effekter på livet i havene. Det ville være bedst, hvis Europa-Parlamentets Udvalg om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik kunne drøfte emnet og udarbejde en betænkning om det på baggrund af Kommissionens redegørelse her i Parlamentet i dag samt på baggrund af alle andre data, der kan indhentes fra forskellige kilder.

Lucas (Verts/ALE).
Dette emne vækker i stigende grad bekymring blandt offentligheden og her i Parlamentet, hvilket tydeligvis bekræftes af, at 60 parlamentsmedlemmer underskrev vores mundtlige forespørgsel om emnet.
Som min kollega, fru Korhola, har udtalt, er der flere og flere beviser på, at disse højintensive aktive sonarer udgør en meget alvorlig trussel for havpattedyr og fisk. Det er skræmmende, at teknologien udsætter dyrene for støjforurening, som er 200 milliarder gange større end den fra de kendte støjkilder, og derfor er det egentlig ikke overraskende, at vi allerede nu ser dødsfald som følge af lungeblødninger, høretab og spise-, formerings- og kommunikationsforstyrrelser.
Teknologien er også i strid med De Forenede Nationers Havretskonvention, hvori det kræves, at stater skal iværksætte de nødvendige foranstaltninger for at forebygge, reducere og kontrollere enhver kildes forurening af havmiljøet. Derfor er det blevet tid til at handle for NATO og dets medlemmer, og eftersom EU-medlemsstaterne udgør mere end halvdelen af de 19 NATO-medlemmer, har EU et særligt ansvar for at fremme handling. Det er ikke godt nok, at Kommissionen den 29. november 2002 besvarede min skriftlige forespørgsel med, at denne slags teknologi skal bruges med omhu. Det er en kendsgerning, at denne teknologi ikke kan bruges med omhu, når man tænker på, at støjen inden for en radius på 100 mil fra det skib, som er støjkilden, kan forårsage skade på vævet i luftsækken bag f.eks. hvalers og delfiners hjerner. Det er årsagen til, at vi ønsker et øjeblikkeligt moratorium om NATO-landenes flåders brug af aktiv lavfrekvens sonar samt en omfattende og uafhængig undersøgelse af følgerne. Vi ønsker også, at USA og NATO-landene i henhold til artikel 206 i havretskonventionen skal udarbejde og offentliggøre undersøgelserne af de potentielle skadelige følger ved brug af aktiv lavfrekvens sonar. 
Vi havde også håbet, at Rådet ville komme med en udtalelse om aktiv lavfrekvens sonar her i eftermiddag, og jeg er skuffet over, at det ikke er til stede, men Kommissionen spiller også en væsentlig rolle, og jeg har to specifikke spørgsmål til den. Vil Kommissionen indvillige i at undersøge aktiv lavfrekvens sonars følger på havmiljøet og sørge for, at emnet tages op i den transatlantiske dialog? 
Jeg ser frem til Deres svar.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er debat om tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincippet (forretningsordenens artikel 50).

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende seks beslutningsforslag om den humanitære krise i Nordkorea:
B5-0036/2003 af Ford og van den Berg for PSE-Gruppen: Den humanitære situation i Den Demokratiske Folkerepublik Korea;
B5-0039/2003 af Tannock, Gawronski, Perry og Maij-Weggen for PPE-DE-Gruppen: Humanitær krise i Nordkorea;
B5-0043/2003 af Watson, Malmström og Andreasen for ELDR-Gruppen: Sult i Nordkorea;
B5-0045/2003 af Lagendijk, Turmes, Ahern, Gahrton, Schroedter, Wuori og Maes for Verts/ALE-Gruppen: Nordkorea;
B5-0048/2003 af Belder for EDD-Gruppen: Humanitær krise i Nordkorea;
B5-0051/2003 af Vinci for GUE/NGL-Gruppen: Den humanitære situation i Den Demokratiske Folkerepublik Korea.

Swoboda (PSE).
Fru formand, mine damer og herrer, kære kolleger, vi står bestyrtede over for udviklingen i Nordkorea - et land, som ikke har noget demokrati, et land, som lader sin befolkning sulte, og et land, som samtidig tror, at det skal forsvare sig med atomvåben. Det er meget vanskeligt for os at finde en linje her, hvor vi samtidig kan give udtryk for denne dybe bekymring over situationen i Nordkorea, men hvor konflikten på den anden side ikke skal skærpes, hvor der ikke skal skabes en lignende situation som i Irak, men hvor der alligevel skal lægges et massivt pres på regeringen i Nordkorea, for at den hellere skal bekymre sig om sin egen befolkning.
Det er ikke første gang, at vi beskæftiger os med dette emne. Vi har - og det skuffer os i høj grad - givet dette land en række tilbud for at arbejde hen imod en fredelig udnyttelse af atomenergi, således at de få ressourcer, landet har, reelt bruges til at udvikle landet.
Derfor ønsker vi endnu en gang at understrege følgende klart og tydeligt: Vi ønsker at arbejde for dialog og opfordrer derfor også Nordkorea til at indtræde i en dialog med os. Vi er glade for, at amerikanerne i det mindste i dette tilfælde også er parate til at indtræde i en dialog for en fredelig løsning, og at der nu finder samtaler sted. Vi opfordrer Kommissionen til at fortsætte den humanitære hjælp trods disse ubehagelige og uacceptable politiske forhold og hjælpe den sultende befolkning i landet. I denne forstand, fru formand, tror jeg, at vi kan støtte beslutningen herom, og giver udtryk for vores håb om, at USA og Europa i dette tilfælde beslutter sig for en fælles fremgangsmåde for at overbevise Nordkorea om, at landet hellere skal hjælpe sin egen befolkning end at udgøre en trussel for verdensbefolkningen.
Tannock (PPE-DE).
Fru formand, mens den nordkoreanske diktator Kim Jong-Il nipper til den specielt importerede franske cognac og nyder de friskbagte pizzaer, som er tilberedt af to italienske kokke, og mens han grubler over, hvad han skal sige til FN's udsending, så er tusinder af hans undertrykte undersåtter, bl.a. spædbørn, bogstavelig talt ved at sulte ihjel, eftersom hans katastrofale stalinistiske økonomiske politik har tvunget landet i knæ. 
Hvad værre er, rådner mange af hans folk op som politiske fanger i omskolingslejre, hvor de udsættes for tortur og slag. Landet kalder sig skandaløst for Den Demokratiske Folkerepublik Korea, men befolkningen fik aldrig lov at stemme, da hr. Kim arvede mandatet efter sin afdøde diktatoriske far. 
Ikke alene har landet, som er et brutalt, hemmelighedsfuldt, kommunistisk diktatur, gentagne gange overtrådt internationale aftaler, som f.eks. aftalen fra 1994 om at stoppe landets bombeproducerende uranberigelsesprogram. Det har også tidligere overtrådt alle standarder for civiliseret opførsel, lige fra kidnapning af japanske civilpersoner, som regeringen utroligt nok hævdede, skyldtes manglende sprogundervisere til deres spioner, til indblanding i politiske snigmord, som da det sydkoreanske ministerråd blev sprængt i luften i Rangoon for nogle få år siden. Landet er også ansvarlig for at sprænge et sydkoreansk rutefly i luften.
Årsagen til mit beslutningsforslag er, at landet på det seneste har sultet tusindvis af mennesker ihjel som følge af landets katastrofale isolationistiske økonomiske politik og samtidig har 1 million kampklare soldater, hvor fødevarer og ressourcer forfordeles militæret uden hensyntagen til civilbefolkningens afsavn. Det er stadig en slyngelstat og en meget farlig en af slagsen. Den kan forvolde ødelæggelse på Sydkorea, som det teknisk set stadig er i krig med. 
Derfor skal EU træde varsomt og fokusere på at stille humanitær bistand til rådighed til befolkningen, som har lidt længe. Ikke desto mindre skal bidragsyderne stadig insistere på at få bekræftet, at fødevarerne når frem til målgruppen og ikke til militæret, eller endnu værre bliver videresolgt for at købe mere udrustning eller luksusvarer til landets politiske og militære elite.

Van den Bos (ELDR).
Nordkorea er den største humanitære katastrofe i vores tid. Mens "den store leder" svælger i luksus, lader han i bogstavelig forstand befolkningen dø. Det forlyder, at mere end to millioner mennesker er omkommet af sult i de seneste år, og at mere end 13 millioner lider af underernæring. Det uhyrlige kommunistiske styre har holdt de underernærede ude i kulden og har berøvet dem behørig sundhedspleje. I dette arbejderparadis tilbageholdes hen ved 200.000 mennesker af politiske årsager i opdragelseslejre. Kina sender ydermere systematisk politiske flygtninge fra Nordkorea tilbage, vel vidende at der venter de tilbagevendte umenneskelige straffe.
Behørig reaktion fra verdenssamfundets side vanskeliggøres i væsentlig grad af det atomare spil, hvormed Kim Jong-Il udfordrer verden. Det står ikke klart, om det er muligt at føre en fornuftig samtale med Kim. USA indtager, sammenlignet med holdningen til Irak, en udpræget forsigtig holdning til Nordkorea. EU bør, når det gælder kernevåbentruslen, ligge på linje med USA, for så vidt USA's linje er klar. Masseødelæggelsesvåben i hænderne på en utilregnelig diktator udgør en konstant trussel mod verdensfreden, hvilket er uacceptabelt.
Endvidere må vi koncentrere os om den humanitære bistand for at undgå, at menneskers lidelser forøges yderligere. Det er i den forbindelse positivt, at Kommissionen vil afsætte yderligere 9,5 millioner euro til kvinder og børn ud over de tidligere bevilgede 50 millioner. Det er imidlertid et spørgsmål, om det er tilstrækkeligt. Jeg formoder, Kommissionen er klar til at øge indsatsen, hvis det findes nødvendigt. Jeg vil gerne anmode Kommissionen om at bekræfte dette. Nordkoreas selvvalgte isolation har forværret landets situation. Vi må søge veje til at bryde denne isolation og bringe den største humanitære katastrofe i vores tid til ophør.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Fru formand, Nordkorea befinder sig i øjeblikket i en alvorlig humanitær krise. I bidende vintervejr er kombinationen af få eller ingen energiressourcer og mangel på fødevarer lammende. Derfor bifalder Verts/ALE-Gruppen Kommissionens beslutning om at yde 9,5 millioner euro i fødevarehjælp til Nordkorea.
Det er nødvendigt, at vi grundlæggende revurderer vores fremgangsmåde til at sikre energiforsyning. Organisationen for Energiudvikling på Den Koreanske Halvø (KEDO) var ikke i stand til at dække landets behov og infrastruktur, og vi kan ikke tillade, at situationen fortsætter. Vi fordømmer den, og EU's tilgang til energikrisen skal fuldstændig revurderes. Det glædede mig at høre kommissær Patten udtale, at EU skal udvikle et alternativt energiprogram til Nordkorea. Vi bifalder Kommissionens holdning til dette, og vi ser frem til udviklingen af et passende program. 
Vi skal igen se nærmere på vores samarbejdspolitik med Nordkorea, som skal omfatte et fattigdomsbekæmpelsesprogram for at opveje virkningerne ved indførelsen af markedsøkonomi, demokratiske reformer og overholdelse af menneskerettighederne. Endvidere skal andre stater og EU officielt anerkende Nordkorea diplomatisk. Det vil øge Nordkoreas muligheder for at få adgang til midler fra IMF, den asiatiske udviklingsbank m.m. 
En fortsættelse af drøftelserne og forhandlingerne og vigtigst af alt arbejdet for en fredelig løsning på krisen er, som nævnt af hr. Swoboda tidligere i denne forhandling, vejen frem.

Belder (EDD).
Fru formand, i eftermiddag bevæger vi os ned i en af den kolde krigs mest dunkle fangekældre. På 38. breddegrad finder vi et "jerntæppe", som lukker mere hermetisk tæt, end Berlinmuren nogensinde gjorde. Bag dette jerntæppe bedriver efter "den store leder", Kim Il-Sung, nu "den elskede leder", Kim Jong-Il, "den store løgns" forstemmende spil. For at sikre dynastiets videreførelse har fader og søn i mere end et halvt århundrede ofret Nordkoreas befolkning på den megalomane selvforherligelses og det personlige diktaturs alter. Pyongyang søgte længe at benægte denne frygtelige virkelighed. Vidnesbyrd fra nordkoreanere, som har haft held til at flygte, er blevet afvist som usande. Satellitfotos leverede imidlertid det uomstødelige bevis for, at der virkelig findes regulære slavelejre for politiske fanger!
Fru formand, vi har først på et sent tidspunkt fået øjnene op for den akutte fare, det nordkoreanske styre udgør, også på internationalt plan. Den direkte anledning var Pyongyangs ensidige opsigelse af traktaten om ikke-spredning af kernevåben. Set i lyset af en mulig udvikling af kernevåben og illegal handel hermed, inklusive missilsystemer, må det internationale samfund nu reagere hurtigt.
Jeg opfordrer derfor Rådet og Kommissionen til at gå i brechen for en regional diplomatisk indsats over for den nordkoreanske krise. Det internationale samfund bør endvidere klart afvise Pyongyangs diktat - en ved atomtrussel aftvunget ikkeangrebspagt med USA. Vi bør afvise dette diktat af hensyn til nordkoreanerne, som befinder sig bag Kims "jerntæppe", og som lever under vilkår, vi næppe kan forestille os. Og vi bør gøre det af hensyn til egen sikkerhed.

Gawronski (PPE-DE).
Fru formand, der er nævnt forskellige former for menneskerettighedskrænkelser i Nordkorea - krænkelser der støder vores moralopfattelse og civilisationsbegreber. Efter at have besøgt landet tre gange må jeg imidlertid sige, at de værste og mest monstrøse menneskerettighedskrænkelser består i det faktum, at hvis Nordkorea i dag afholdt frie demokratiske valg, sådan som vi gør, så ville de blive vundet af den nuværende leder Kim Jong-Il. Det viser for det første de nordkoreanske lederes forfærdende evne til at holde landet isoleret fra ydre indblanding - og det er ikke let i dagens globaliserede verden - og for det andet, at landets befolkning fuldstændig har overgivet og underkastet sig. Krænkelserne og volden påvirker ikke blot deres kroppe via sult og koncentrationslejre, men også deres sind, fordi de er blevet hjernevasket og ladt ude af stand til at tænke som under det sovjetiske Gulag-system. Nordkoreanerne er blevet reduceret til får, der blindt følger deres leder.
Dette barbariske og samtidig groteske regime skal holdes i skak. Jeg er en af dem, der mener, at USA fører en rigtig politik - specielt inden for de seneste dage, hvor de har modereret deres krav, og hvor de har undgået en krise med Sydkorea og gjort tilnærmelser til Kina, der er en afgørende faktor for en løsning af krisen i området. Jeg må desværre sige, at Europa kun kan yde et beskedent bidrag på det politiske område. Vi kan og skal gøre mere på det humanitære område. Vi skal selvfølgelig sende hjælp, men vi skal også sikre os (hvilket er blevet sagt masser af gange), at hjælpen falder i de rette hænder, nemlig i hænderne på dem, der har brug for den. Trods de mange erklæringer og personlige bemærkninger er jeg ikke overbevist om, at det i øjeblikket er sikkert, at hjælpen når ud til de rette. Det ville jeg gerne være sikker på, og jeg håber meget, at Kommissionen kan give os en sådan forsikring.

Solbes Mira
Fru formand, min kollega, Chris Patten, har flere gange talt om Korea her i Parlamentet, og han er tilbøjelig til at omtale Nordkorea som et mærkeligt land.
Nogle af Dem har nævnt de modsætninger, der findes i Nordkorea. På den ene side er det et land med en enorm hær, det har et hemmeligt uranberigelsesprogram, det er det første land, der har trukket sig ud af traktaten om ikke-spredning af atomvåben, og det truer sine naboer, og på den anden side lider det under alvorlige interne problemer. 
Afslutningen på den kolde krig fjernede landets billige kilder til olie og råvarer, og det kan ikke fremstille nok til at dække sine behov. Der er mangel på lægemidler, utilstrækkelig energi osv.
Hvordan kan EU reagere over for en sådan kontradiktorisk situation? Det er klart, at vi ikke kan fortsætte som hidtil. Derfor besluttede medlemmerne af Organisationen for Energiudvikling på Den Koreanske Halvø i november i fjor at indstille leveringen af svær brændselsolie til Nordkorea. Samtidig finder jeg det vigtigt, at vi som foreslået af nogle af medlemmerne fortsætter vores bestræbelser for gennem dialog at tale dem til fornuft. I øjeblikket diskuterer vi med EU's medlemsstater, hvordan vi bedst kan nå dette mål, og det glæder os også, at USA overvejer nogle af disse problemer med henblik på at bevare en dialog med Nordkorea.
Det er sandt, at samtidig med at vi bekymrer os over, hvad der sker i Den Demokratiske Folkerepublik Korea, så kan og vil vi ikke straffe de svageste og dårligst stillede grupper af den koreanske befolkning - særligt ikke for deres regerings fejl. Nogle af Dem har talt om groteske regeringer, der ikke reagerer på den virkelighed, landet befinder sig i.
Efter Rådets diskussioner i november måned blev ministrene derfor enige om, at vi skal bevare vores humanitære bistand inklusive fødevarehjælp. De har foreslået, at vi skal bevare denne hjælp, men De har også advaret om, at vi skal føre bedre kontrol med den. Rådet er helt enigt i dette synspunkt. En tilstrækkelig kontrol med leveringen af humanitær bistand prioriteres derfor højt, og vi lægger stor vægt på spørgsmålet både i vores bilaterale kontakter med Den Demokratiske Folkerepublik Korea og i kontakterne med Verdensfødevareprogrammet, der distribuerer vores bistand i landet.
Nogle af de data, vi bruger i øjeblikket, kunne være til gavn for Parlamentet. Som De ved, er ECHO den største udenlandske donor af humanitær bistand til Den Demokratiske Folkerepublik Korea, hvis man ser bort fra fødevarehjælp, og siden 1995 har det leveret mere end 62 millioner euro i humanitær bistand. Hjælpen er upartisk. Den leveres til de mest trængende via ikke-statslige organisationer i EU, Røde Kors og organisationer under FN.
I 2002 blev der bevilget 11,5 millioner euro til genopbygning og beskyttelse af vandforsyninger, brønde, sanitetsstrukturer, fordeling af vandbeholdere, klortabletter, hygiejnemæssigt udstyr, medikamenter osv.
For så vidt angår fødevarehjælp, er vi i øjeblikket en relativt lille donor. Som det allerede er blevet nævnt, leverede vi i 2002 23.000 t hvede til en værdi af 5 millioner euro til Verdensfødevareprogrammet for Nordkorea.
I sidste uge godkendte vi en krisepakke med fødevarehjælp til en værdi af 9,5 millioner euro. Der var tale om 39.000 t korn specielt til børn som svar på den henvendelse, vi modtog i november fra Verdensfødevareprogrammet for Nordkorea. Pakken blev bevilget af ECHO på den klare betingelse, at - og vi er atter bekymrede over tilsynsproblemet - Den Demokratiske Folkerepublik Korea accepterede Verdensfødevareprogrammets anmodninger. Det ville betyde bedre tilsyn og kontroller i marken. For så vidt angår den seneste forespørgsel, er det kun Kommissionen, Italien, Norge og Schweiz, der har givet tilsagn om at fortsætte ad den samme vej.
Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted, når eftermiddagens forhandlinger er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende fem beslutningsforslag om Ækvatorialguinea:
B5-0038/2003 af Sauquillo Pérez del Arco, Carlotti, Martínez Martínez, Obiols i Germà og Carnero González for PSE-Gruppen: Præsidentvalg og manglende respekt for menneskerettighederne i Ækvatorialguinea;
B5-0040/2003 af Ferrer og Posselt for PPE-DE-Gruppen: Ækvatorialguinea;
B5-0044/2003 af Sanders-ten Holte, Sánchez García og Gasòliba i Böhm for ELDR-Gruppen: Situationen vedrørende menneskerettighederne i Ækvatorialguinea;
B5-0046/2003 af Rod, Isler Béguin og Maes for Verts/ALE-Gruppen: Præsidentvalg i Ækvatorialguinea;
B5-0050/2003 af Marset Campos og González Álvarez for GUE/NGL-Gruppen: Præsidentvalg og manglende respekt for menneskerettighederne i Ækvatorialguinea.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Fru formand, den manglende respekt for demokratiet, som myndighederne i Ækvatorialguinea har udvist i årevis, kulminerede under det nyligt afholdte valg i december.
Resultatet, hvor regeringen fik 97% af stemmerne, fremkom uden stemmetælling, med en tvivlsom optælling, med fængslede oppositionslederne, uden ytringsfrihed under kampagnen og uden mulighed for hemmelig afstemning på valgdagen, idet militæret kontrollerede stemmebordene.
Det var et valg, hvor oppositionspartierne trak sig stillet over for de mange ulykker og de mange ugerninger. Der var kort sagt tale om et svigagtigt og ugyldigt valg, hvis resultat ikke bør anerkendes af det internationale samfund med EU i spidsen.
Fru formand, i betragtning af at dette er Europa-Parlamentets femte beslutning om menneskerettighederne i Ækvatorialguinea og i lyset af EU-formandskabets erklæring vedrørende valgene i Ækvatorialguinea, beder Den Socialdemokratiske Gruppe EU-institutionerne om at bruge alle til rådighed stående midler for at påbegynde en fredelig overgang til demokrati i Ækvatorialguinea, for straks at få frigivet politiske fanger og for at få overholdt de internationale forpligtelser, som præsident Obiang har tilsluttet sig.
Fru formand, vi lægger stor vægt på afsnit 7 i vores fælles beslutning, hvori vi anmoder Kommissionen om at udarbejde en rapport om indvirkningen på demokratiet og menneskerettighederne af de politikker, der føres af olieselskaberne i Ækvatorialguinea. Vi taler om et land, der har olie, og hvis olieindtægter går til præsident Obiang og hans familie og venner, men ikke til Ækvatorialguineas befolkning. En tredjedel af befolkningen har en forventet levetid på 40 år, og 57% har ikke adgang til drikkevand.
Derfor, fru formand, skal vi i FN's Sikkerhedsråd arbejde for et embargo mod olie fra Ækvatorialguinea, og måske - nu hvor fire EU-medlemmer er med i sikkerhedsrådet - kunne en af dets godkendte aktioner være overvågning af demokratiseringsprocesserne i en række lande samt fremme af passende foranstaltninger til fremskyndelse af de nødvendige ændringer i overensstemmelse med de prioriteringer, som EU har opstillet.
Vi er nødt til at sige: "Så er det nok" til de lande, hvor kun et mindretal nyder godt af ressourcerne, mens resten af befolkningen fortsat lever i fattigdom.
Derfor, fru formand, synes vi, at der her er tale om en meget godt og positivt beslutningsforslag, der kan være med til at gennemføre nogle af Parlamentets og EU's målsætninger.
Ojeda Sanz (PPE-DE).
Fru formand, kommissær, vi bekymrer os meget om menneskerettighedssituationen og den langsomme demokratiseringsproces i Ækvatorialguinea.
Den retssag, der sidste forår endte med domfældelse af 68 personer, viste, at ingen retsgarantier kan støttes internationalt, hvilket stod klart i den erklæring, som Parlamentet udarbejdede i juni. Retssagen gjorde en ende på de langsomme, men positive fremskridt, hvilket er forkasteligt. Man må imidlertid ikke glemme, at det ikke altid er den bedste løsning at lukke for kommunikationskanalerne til et land, der er i underskud, for så vidt angår respekten for menneskerettighederne. 
Vi mener, at vi skal bevare en kritisk dialog og stræbe efter gradvise fremskridt. Vi skal på det stærkeste fordømme krænkelser, men vi skal også anerkende fremskridt, som da man løslod 120 mennesker, der havde været fængslet i et stykke tid, for at ære 34-årsdagen for Ækvatorialguineas uafhængighed den 12. oktober. Jeg er selvfølgelig opmærksom på, at det ikke er nok, men vi må anerkende, at det skete.
For så vidt angår den langsommelige demokratiseringsproces, vil jeg kritisere, at fire oppositionskandidater var nødt til at trække sig på dagen for præsidentvalget på grund af uregelmæssigheder i stemmeafgivelsen, skønt valgkampagnen var forløbet uden alvorlige begivenheder. Vi må selvfølgelig ikke glemme, at medlemmer af vigtige partier tilbageholdes eller befinder sig i eksil, såsom formanden for det forbudte Progress Party, Severo Moto, der befinder sig i eksil i Madrid.
Vi sætter vores lid til, at det næste valg - parlamentsvalget, der finder sted om få måneder - bliver afholdt med flere garantier og mere frihed. Derfor skal vi i det beslutningsforslag, vi forhandler om i dag, opfordre den ækvatorialguineanske regering til at træffe foranstaltninger, der sandsynliggør, at den vil demokratisere systemet og indføre en seriøs dialog med alle politiske bevægelser. Samtidig skal de politiske bevægelser undgå at holde taler i lighed med dem, som de fire afgåede kandidater holdt, og som kan føre til uroligheder.
Vi skal kritisere, hvad der kritiseres skal, men vi skal også støtte fremskridtet. Vi kan derfor ikke støtte dette beslutningsforslag, da det er et direkte angreb på den ækvatorialguineanske regering, hvilket kan få uhensigtsmæssige følger og ikke vil gavne den ækvatorialguineanske befolkning eller fremme en demokratiseringsproces.

Van den Bos (ELDR).
Magtmisbrug på befolkningens bekostning hører til dagens orden i Afrika. Når præsidenten genvælges med mere end 97% af stemmerne, har valget ikke været afviklet korrekt. Den såkaldte stemmeboksstrid, som betød, at Obiang beholdt magten, var en ren farce. Det var, hvad vi kunne vente af en regering, som i årevis har siddet internationale henstillinger om at indføre demokratisk orden overhørig. FN's og EU's delegationer blev ikke hilst velkommen som valgobservatører. Generalsekretæren for det største oppositionsparti blev taget til fange. Oppositionslederne blev i foråret stillet for retten, men fik ikke en fair behandling. Det kan ikke undre, at alle kandidater, bortset fra den siddende præsident, trak sig inden valget.
Ækvatorialguinea er et af de mange dybt forarmede afrikanske lande, hvor en magthaver nægter at vige pladsen, beriger sig selv, krænker menneskerettighederne og lader hånt om det internationale samfund. EU må engagere sig i den politiske dialog med stor beslutsomhed. Der kan ikke være tale om at indgå nogen form for forpligtelse inden for rammerne af den niende europæiske udviklingsfond, såfremt situationen ikke forbedres markant. Selv om det sker i forbindelse med demokratisering og kapacitetsopbygning, vil det i sig selv af styret blive udlagt som legitimering af dette. Et sådant politisk misbrug kan vi ikke acceptere. Oppositionslederne og alle andre politiske fanger skal straks løslades. Valgene må erklæres ugyldige, og der må således afholdes nyvalg. Der må iværksættes en international undersøgelse af, hvorledes olieselskaberne opererer, og hvilken rolle præsidenten spiller i den forbindelse.
Fru formand, demokratisering er en afgørende forudsætning for effektiv bekæmpelse af fattigdommen. De afrikanske landes fattigdom kan ikke kun tilskrives globalisering, manglende markedsadgang eller utilstrækkelig bistand. Mange afrikanske lande bidrager selv til problemerne. Ækvatorialguinea er et af de lande, hvor magtmisbrug bremser udviklingen. Den stakkels befolkning.

Posselt (PPE-DE).
Fru formand, Ækvatorialguinea har desværre været et negativt eksempel på et afrikansk land i årtier, men desværre ikke noget enkelttilfælde. Vi må indse meget klart, at vi har et stort ansvar her. Naturligvis er der magtmisbrug, korruption og diktatoriske overtrædelser af alle idéer om retsstatslighed dér. Det er absolut rigtigt, og det skal vi fordømme energisk.
Men på den anden side har vi et medansvar, fordi dette land, ligesom mange andre afrikanske lande, er blevet til en kastebold mellem internationale råstofinteresser - og desværre også europæiske råstofinteresser. Den store rolle, som olieselskaberne spiller i dette land, men også diamanthandlen - også forbryderiske forretninger som menneskehandel spiller en rolle dér - fører desværre også til en destabilisering af landet. Her bruges etniske og politiske konflikter, som dog for det meste bunder i etniske konflikter, til iskoldt at føre en politik for råstofforsyning. Derfor synes jeg, at nr. 7 i beslutningsforslaget i høj grad er vigtig, for her har vi et ansvar, og her har vi også mulighed for indflydelse. Vi har virkelig brug for en sådan betænkning om olieselskabernes rolle.
Jeg er ikke indforstået med kravet om en absolut boykot, om en absolut indstilling af al finansiel støtte. Det vedrører som regel ikke diktatorerne, det vedrører - hvis overhovedet - befolkningen i dette i forvejen udpinte land. Jeg kan kun give min spanske kollega ret. Jeg er af den opfattelse, at vi skal fordømme magtmisbrug energisk. Men vi skal også søge dialogen med præsident Obiang for at opnå, at oppositionen igen langsomt kan begynde at arbejde, og at eksilpolitikerne kan vende tilbage, men vi skal også arbejde for, at den planlagte konference om landets retssystem kan komme i stand. Hvis ikke vi begynder med en meget primitiv institution building i dette land, hvilket vi allerede har forsøgt i europæiske lande som Kosovo eller Bosnien-Hercegovina, hvor forholdene er meget, meget mere enkle og stabile, vil vi aldrig opnå succes!
Vi kan ikke fastlægge nogen europæiske retningslinjer fra i dag til i morgen, det vil derimod kræve en udvikling igennem årtier, som først skal begynde. Derfor som sagt: dialog med præsident Obiang, støtte til konferencen om retsvæsenet, frigivelse af oppositionen, legalisering af oppositionspartierne, nyvalg under internationalt tilsyn, det er de næste skridt, som vi skal tage, men det ville være skæbnesvangert, hvis man ønsker at tage det andet skridt før det første nu. Derfor råder jeg til en mådeholden fremgangsmåde. Blot at iværksætte sanktioner er ikke nogen løsning. Vi bør ikke pege på andre, men vi skal først og fremmest slå os selv for brystet, det vil sige undersøge, hvilken rolle olieselskaberne spiller i dette desværre meget beskidte spil.

Carnero González (PSE).
Fru formand, min kollega og ven, hr. Ojeda, brugte udtrykket "i underskud", da han nævnte Ækvatorialguineas regering i forbindelse med demokrati og menneskerettigheder.
Hvis jeg skal bruge et udtryk, der helt sikkert vil glæde kommissær Solbes, der arbejder med økonomi og valutaspørgsmål, er underskuddet så stort, at Ækvatorialguineas regering ganske enkelt er gået fallit i den henseende. Den er ikke blot fallit, men den undlader også til stadighed at leve op til hver og en af de indgåede forpligtelser - primært i forhold til EU og generelt set i forhold til hele det internationale samfund - når det handler om at indføre retsregler.
Det nylige valg var et tydeligt eksempel på det faktum, at hr. Obiang ikke ønsker demokrati eller menneskerettigheder i sit land. Et endnu mere opsigtsvækkende eksempel var en proces mod oppositionen, som ikke blot resulterede i politiske fanger, men også i dødsfald på grund af tortur i Black Beach-fængslet, hvilket vi ved flere lejligheder har fordømt her i Parlamentet.
EU har et ansvar over for demokrati og menneskerettigheder i Ækvatorialguinea, og nogle af medlemsstaterne har et dobbelt ansvar. To af dem er for tiden medlem af Sikkerhedsrådet - Frankrig og Spanien. Jeg finder det derfor afgørende, at EU - hvorfor ikke efter forslag fra disse lande? - vedtager en fælles aktion om at engagere sig i demokrati og menneskerettigheder, og at det også taler med et andet land, der har en særlig interesse i Ækvatorialguinea - ikke af disse grunde, men på grund af olie - nemlig USA.
Det er derfor meget vigtigt, at vi bevarer afsnittet om en adfærdskodeks for olieselskaberne i beslutningsforslaget, da vi ikke kan tillade dem at handle uden. Olie - den store ressource, der tapper borgerne i Ækvatorialguinea - er nu sagens kerne og grunden til, at præsident Obiang Nguema har et stærkt styre. EU skal derfor optræde bestemt. Lad os vedtage denne fælles aktion, lad os tale med USA, lad os indgå en aftale med Washington, og lad os opfordre alle olieselskaberne til at leve op til deres forpligtelser - til ganske enkelt at efterleve deres forpligtelser over for folk.
Kommissionen skal vurdere, hvad der sker med olien i Ækvatorialguinea. Jeg vil forlange endnu mere. Jeg vil forlange, at Kommissionen skal overveje at genåbne sit kontor i Malabo. USA genåbner sin ambassade. Hvorfor? På grund af olien. Lad os genåbne vores kontor. Hvorfor? Af hensyn til menneskerettigheder og demokrati.
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe støtter fuldt ud dette beslutningforslag, fordi det vil blive godt modtaget af dem, der ligesom Celestino Bacale - CPDS's præsidentkandidat, der samlede tusindvis af tilhængere til sine kampagnemøder - vil kunne sige: EU er med os lige som Europa-Parlamentets formand, hr. Cox, der var en klar og bestemt fortaler for demokrati og menneskerettigheder i Ækvatorialguinea.

Solbes Mira
Fru formand, Kommissionen deler Deres bekymring over menneskerettighedssituationen i Ækvatorialguinea. Vi mener, at situationen er forværret betydeligt i løbet af det seneste år, og at de beskedne fremskridt frem til udgangen af 2001 nu er ophørt. Denne forværring skaber tvivl om, hvorvidt præsident Obiangs styre i virkeligheden ønsker en demokratisering samt respekt for menneskerettigheder.
Vi deler også Deres bekymring over samt vurdering af valget den 15. december, der blev afholdt inden valgperiodens udløb, hvilket var et brud på forfatningen og afholdt valgobservatører i at deltage. Der kan selvfølgelig ikke tales om demokratiske valg.
Den generelle benådning, som præsident Obiang udstedte i oktober, bør gælde for alle de politiske modstandere, der blev tilbageholdt i foråret 2002 og dømt under tvivlsomme processer.
Vi er alle enige om samarbejdet med Ækvatorialguinea, der afhænger meget af problemerne med demokratiseringsprocessen og udviklingen af menneskerettigheder i landet. Samarbejdet var standset i adskillige år, og for fem år siden startede et delvist samarbejde. Det er sandt, at det nationale indikativprogram under Den Ottende Europæiske Udviklingsfond, der blev underskrevet i juli 2000, fremhævede behovet for demokrati, menneskerettigheder, det civile samfund og retsstatlige principper som et prioriteret indsatsområde. I programmet fastslås det også, at EU-finansiering af andre foranstaltninger betinges af en synlig indsats af den ækvatorialguineanske regering på dette område. Vi stræber derfor efter at fremme demokratiet og respekten for menneskerettigheder.
Med hensyn til afsnit 7 i beslutningsforslaget vil jeg gerne påpege, at Kommissionen i oktober foreslog Ækvatorialguineas regering at gennemføre en mission, der skulle have til formål at vurdere den samlede gennemførelse af aktiviteter vedrørende konsolidering af de retsstatlige principper samt at fremme respekten for menneskerettigheder i henhold til samarbejdsprogrammet. Vi har behov for at vide, hvordan situationen udvikler sig for at kunne træffe beslutninger vedrørende en fortsættelse af samarbejdsaktiviteterne i landet og i særdeleshed for at kunne underskrive det nye nationale indikativprogram for Den Niende Europæiske Udviklingsfond.
Endelig mener Kommissionen, som nogle af Dem har sagt, at vi skal optrappe vores indsats og øge det internationale pres i alle institutioner og særligt i Den Internationale Valutafond for at sikre en gennemsigtig og effektiv forvaltning af olieressourcer, så vi kan være sikre på, at stigningen i disse ressourcer fører til en tilsvarende forbedring af levestandarden for befolkningen i Ækvatorialguinea.
Formanden.
Tak, hr. kommissær Solbes Mira.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted, når eftermiddagens forhandlinger er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende fem beslutningsforslag om Tjetjenien:
B5-0037/2003 af Paasilinna og Sakellariou for PSE-Gruppen: Ikke-forlængelse af OSCE-mandat i Tjetjenien;
B5-0041/2003 af Suominen, Oostlander og Posselt for PPE-DE-Gruppen: Ikke-forlængelse af OSCE-mandat i Tjetjenien;
B5-0042/2003 af Malmström for ELDR-Gruppen: Tjetjenien;
B5-0047/2003 af Staes, Wuori, Schroedter, Cohn-Bendit, Isler Béguin og Hautala for Verts/ALE-Gruppen: Situationen i Tjetjenien;
B5-0049/2003 af Ainardi og Vinci for GUE/NGL-Gruppen: Situationen i Tjetjenien.

Swoboda (PSE).
Fru formand, situationen i Tjetjenien er desværre ikke reelt blevet meget bedre trods bestræbelserne på at motivere Rusland til en fornuftig holdning. Vi har igen og igen understreget, at kampen mod terrorisme er en absolut retfærdig, ja, nødvendig kamp. Men vi har i tilfældet Tjetjenien - det gælder også lignende situationer i forbindelse med Irak og andre områder - altid understreget, at bomber, militære aggressioner og militære foranstaltninger ikke er velegnede til at løse spørgsmålet om terrorisme. Derfor skal vi også sige klart og tydeligt til Rusland, at vi er dybt skuffede over, at Rusland, som er og skal være en partner i EU, ikke fører nogen fornuftig politik, der har til formål at bekæmpe årsagerne til terrorisme og ikke kun selve terrorismen.
Vi er dybt skuffede over, at mennesker tvinges til at vende tilbage til dette usikre land, og at man selv fører de fordrevne tilbage med magt. Vi er af den opfattelse, at man skal udnytte alle muligheder for at komme frem til en fredelig løsning her. En sådan mulighed kunne være en folkeafstemning, hvis den finder sted på objektive betingelser. Folk skal selv give udtryk for deres mening, og jeg mener også, at det ville være godt for Putins og Ruslands ry, hvis Rusland kunne vende tilbage til en fornuftig, fredelig Tjetjenien-politik eller i det hele taget først kunne udvikle den.
Oostlander (PPE-DE).
Beretningerne fra Tjetjenien er stadig særdeles chokerende for os alle. De russiske tropper tromler hen over befolkningen i kampen mod de oprørske styrker i Republikken Tjetjenien. Der er mennesker i det pågældende område, som lever under usædvanligt kummerlige forhold både i og uden for Tjetjenien. De, der er flygtet, tvinges tilbage til et område, hvor man i virkeligheden ikke kan leve. Militærpersoner retsforfølges kun i ringe omfang for de lovovertrædelser, de begår. Med det foreliggende beslutningsforslag ønsker vi at protestere mod dette forhold. Situationen i Groznyj er fortsat meget usikker, hvilket tyder på, at kampen mod de såkaldte oprørere i Tjetjenien afgjort endnu ikke er afsluttet. Bygninger sprænges i luften, og mulige lokale samtalepartnere for Europa-Parlamentets delegation befinder sig alle på hospitalet. Russerne kunne i den situation ikke gøre andet end at udsætte delegationens besøg i Tjetjenien. Den officielle begrundelse herfor kan forekomme besynderlig, men fra diplomatiske kredse har vi erfaret, at det skyldes, at man under ingen omstændigheder kan garantere for sikkerheden i området, hvilket Rusland naturligvis oplever som en skandale, hvad det også er.
OSCE betragtes i den sammenhæng som en plageånd, hvis mandat helst ikke skal forlænges. Det må vi ligeledes protestere mod. Vi ønsker afgjort, at OSCE's mandat videreføres, da OSCE's indsats er helt afgørende for at kunne yde bistand og for senere at kunne tage politiske initiativer i forbindelse med overvågning af en eventuel folkeafstemning. En anden plageånd, hr. Erkel, som var leder af Læger Uden Grænser i Dagestan, der grænser op til Tjetjenien, er blevet bortført. Endnu ved vi ikke af hvem. Der er ikke krævet nogen løsesum. Det kan derfor ikke udelukkes, at han er taget til fange af myndighederne, sådan som der tidligere har været eksempler på. Jeg har stillet spørgsmål til Kommissionen og Rådet desangående. Også kolleger fra andre politiske grupper har understreget dette forhold og står fuldt ud bag min forespørgsel. Vi ønsker, at Kommissionen gør en indsats for at finde ud af, hvad der er sket med hr. Erkel, og undersøge, om det er muligt at opnå løsladelse. EU må under alle omstændigheder gøre, hvad der er politisk muligt, og hvad der set i fællesskabsperspektiv er muligt. Beslutningsforslaget vidner om denne indsats. En såkaldt "hvidlistning" af tjetjenske ledere, som det er foreslået i et ændringsforslag, finder vi imidlertid kontraproduktiv. Det er en restriktiv løsning, og det er vores indtryk, at den danske regering på dette felt har ført en hensigtsmæssig politik, også uden at der var behov for nogen "hvidlistning" i den forbindelse.

Ludford (ELDR).
Fru formand, hvad angår tjetjenerne, risikerer vi at blive skyldige i samme forbrydelse, som da Europa var passiv over for folkedrabet af jøderne, nemlig ligegyldighed. Ligegyldighed gør os medskyldige. 80.000 mennesker er døde i Tjetjenien siden 1999. Mange tusind er blevet flygtninge. Ja, vi værdsætter det russiske samarbejde i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme, men det giver os ikke en grund til at lukke øjnene for de humanitære grusomheder fra begge sider i Tjetjenien. Den eneste vej frem er forhandling om en politisk løsning, en folkeafstemning og valg. OSCE-missionen skal fortsat være til stede for at støtte den proces, ligesom russerne er til stede i Kosovo. 
Russerne prøver på at få udleveret Ahmed Sakajev, som er den tjetjenske præsidents udsending. Den danske regering nægtede at udlevere ham på grund af manglende beviser på hans deltagelse i kriminelle handlinger. Den britiske regering, som nu står over for en lignende anmodning, burde fortælle russerne, at vi anerkender den danske beslutning på baggrund af princippet om gensidig anerkendelse af juridiske afgørelser i EU og nægter at udlevere ham til Rusland. Ellers giver det ikke nogen mening at have et princip om gensidig anerkendelse af nationale afgørelser inden for EU.
Staes (Verts/ALE).
Fru formand, kære kolleger, dette er mig bekendt den tredje eller fjerde debat om Tjetjenien inden for et år. Det viser, at Europa-Parlamentet er fast besluttet på ikke at tie om denne krig. Det forlyder, at vores russiske venner ikke er imponeret over disse debatter og heller ikke over de beslutningsforslag, vi vedtager. Kære kolleger, jeg har lært, at man skal sige sandheden til sine venner, at man intet bør fortie. Fortielser mellem venner er ikke af det gode. Det budskab vil jeg gerne sende til vores russiske venner.
Situationen i Tjetjenien er alvorlig, det må vi erkende. Vi er alle klar over dette, og også Rusland bør turde erkende det. Flere kolleger har allerede påpeget det. Mennesker forsvinder og tortureres, hjælpearbejdere bortføres. Der er tale om regulær guerillakrig. En beskidt krig fra russisk side, men også fra de tjetjenske oprøreres side. Situationen i flygtningelejrene i Ingusjetien er kritisk. Ikke desto mindre prøver russerne at tvinge disse mennesker til at vende tilbage til Tjetjenien. Vi ved alle, det ikke er ønskeligt og i virkeligheden er umuligt i vinterperioden. OSCE fjernes fra Tjetjenien. Rusland vil tydeligvis ikke have plageånder i området. Ligesom Rusland i virkeligheden forhindrer, at en delegation fra Europa-Parlamentet besøger området. Der drages i det brev, der er tilgået formanden, efter min opfattelse falske slutninger. Sandheden er, at man i øjeblikket ikke har situationen i Tjetjenien under kontrol og ikke kan garantere vores sikkerhed.
Vi ved alle, at vores russiske kolleger er ganske utilfredse med de beslutningsforslag, vi vedtager. Det foreliggende beslutningsforslag er imidlertid meget afbalanceret. Det er et beslutningsforslag, som angiver, at vi som parlament ønsker en løsning, og at vi er klar til at yde et positivt bidrag hertil. Jeg opfordrer derfor også vores russiske kolleger til at genoptage dialogen med Europa-Parlamentet og behandle os på ærlig og korrekt vis og sørge for, at vi omsider kan bringe begge parter sammen med henblik på at finde en politisk løsning.

Markov (GUE/NGL).
Fru formand, tillad mig her i begyndelsen af dagens forhandling at udtrykke min deltagelse med ofrene for terrorangrebet i Groznyj. Sådanne menneskeforagtende forbrydelser kan ikke retfærdiggøres af noget, og gerningsmændene skal drages til ansvar.
Alligevel retter jeg en anmodning til de berørte og den russiske regering om ikke at give lige for lige, men at søge en fredelig løsning. Dette angreb på den civile forvaltning viser tydeligt, at terrorister ikke er interesseret i en afslutning på konflikten, men derimod ønsker at destabilisere regionen på sigt.
Jeg bifalder hensigten med at gennemføre en folkeafstemning i Tjetjenien i marts, for det er et håbefuldt tegn på vejen hen imod demokrati og selvbestemmelse. Det er rigtigt at ville motivere flygtningene i Ingusjetien til at vende tilbage til deres tjetjenske hjemegn. Det er grundlæggende forkert at gøre dette med pres. Først skal der skabes betingelser for, at de kan vende tilbage. Folk skal føle sig sikre, de har brug for en bolig, elektricitet og fødevarer. Skolerne skal fungere, den medicinske forsyning skal sikres. EU er parat til at engagere sig her, til at yde humanitær bistand.
Så meget mere uforståelig er den russiske regerings beslutning om ikke at forlænge OSCE-mandatet. Hvad kan der rent politisk være at indvende mod en overvågning af overholdelsen af menneskerettighederne, mod hjælp til flygtninge, mod støtte ved overvindelse af konflikter? Efter min mening ingenting! Medmindre man fortolker dette som indblanding i et lands interne anliggender og ikke som et tilbud om hjælp i en meget vanskelig situation. Men den russiske regering er overbevist om, at en accept af hjælpen ville være et tegn på svaghed, og det har man ikke råd til politisk. Det ville efter min mening være en fatal fejlvurdering, som dog kan korrigeres.
Som medlem af Europa-Parlamentets ad hoc-delegation vedrørende Tjetjenien er jeg skuffet over aflysningen af vores delegationsrejse, som blev aftalt fast i fællesskab med Dumaen. Ikke kun fordi vi naturligvis gerne ville have dannet os et billede af situationen med vores egne øjne - og har betragtet dette som et bidrag til en fortsat gensidig forståelse - men også fordi det handler om et grundlæggende politisk spørgsmål her, og fordi dette spørgsmål blev besvaret negativt. Vi fik at vide, at grunden til udskydelsen var den kendsgerning, at Achmed Sakajev var blevet løsladt af et europæisk land, og at Parlamentet havde vedtaget en beslutning herom.
Jeg har forståelse for, at Dumaen repræsenterer en anden politisk holdning end os. Jeg har dog et grundlæggende spørgsmål: Hvordan vil man være i stand til på fredelig vis og ad forhandlingsvejen at løse de mest komplicerede problemer i Tjetjenien med virkelige modstandere, hvis man ikke engang er i stand til at lade en anden politisk mening fra en venligtsindet institution gælde?
Fru Ludford, enhver sammenligning med nationalsocialismen, med jødeforfølgelserne fra de tyske nationalsocialisters side og med andre situationer forbydes kategorisk. Dette udgør en bagatellisering af denne enestående historisk graverende, menneskeretsforagtende, statsligt doktrinære situation. Jeg beder Dem om ikke at gøre det igen!

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, i Tjetjenien finder der for tredje gang i historien et systematisk forsøg på folkemord sted, som den russiske kolonimagt begår, og det på grund af strategiske interesser og råstofinteresser. At dette kamufleres som kamp mod terrorisme - selv om der findes terrorisme dér - er ikke andet end en kynisk forfalskning af virkeligheden. Derfor er det vigtigt, at der er en uhindret adgang til krigsområdet, og at kendsgerningerne bliver lagt frem på bordet.
Vi oplever for øjeblikket, at den russiske magt gør alt for at lade denne krig forsvinde bag en mur af tavshed. Kommissionen har ikke hidtil været parat til at rejse til regionen - vi har mange gange diskuteret det med kommissær Nielson og opfordret ham til at rejse dertil. Det kan være, at der allerede har været tale om indflydelse bag kulisserne. Så vi har sagt, at vi som Parlament ønsker at tage af sted. Dernæst har man forbudt parlamentsdelegationens rejse til kriseområdet under de mest tyndbenede påskud - en skandale og ikke kun noget bedrøveligt, hvilket det kritiseres mildt for i den foreliggende beslutning. For når vi taler om et partnerskab med Rusland, forventer vi, at vi også, ligesom partneren Rusland har ret til og mulighed for overalt i EU at blive direkte underrettet, at kunne gøre dette uhindret og frit til enhver tid i det russiske magtområde, hvilket opfylder alle internationale aftaler, som Rusland har underskrevet, ikke mindst i OSCE og i Europarådet.
Det tredje forsøg på at opbygge en mur af tavshed omkring Tjetjenien var afslutningen på OSCE-missionen og udsmidningen af en international organisation, som har bidraget afgørende til at afslutte den sidste Tjetjenien-krig gennem en forhandlingsløsning. Under OSCE's tilsyn er den hidtil eneste demokratisk valgte repræsentant, præsident Masradov, blevet valgt, som vi ikke må nægte en dialog. Og så blev en tysk delegation under den fortjenstfulde tidligere tyske minister Blüm smidt ud.
Hr. formand, jeg synes, at det er skandaløst! Jeg er af den opfattelse, at vi skal tale et tydeligere sprog her, end det hidtil har været tilfældet. Vi skal sige klart til russerne, at det ikke kan fortsætte sådan, at vi ønsker at skabe lys i mørket, og at vi vil have, at denne krig skal stoppe!
Sylla (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror ikke, at den aktuelle situation i Tjetjenien er særlig anspændt, som kompromiset siger, men at den i virkeligheden er ekstremt alvorlig. Der er på den ene side flere generationer tjetjenere, som aldrig har kendt til andet end krig og vold, og som til enhver tid kan lade sig lokke af de mest ekstremistiske kredse til uovervejede terrorhandlinger. På den anden side udkæmpes der en egentlig kolonikrig af den russiske hær, som udmønter sig i masseforfølgelser, krænkelser af menneskerettighederne, mord, bortførelser og især den skandaløse frifindelse den 31. december 2002 af oberst Jurij Budanov, som var anklaget for voldtægt og mord på en ung tjetjensk pige på 18 år. Set fra det synspunkt er det ret skandaløst fortsat at holde en humanitær hjælpearbejder i fangenskab.
Jeg mener ikke, man skal gøre forskel på folk. Hvis vi modtager præsident Putin, skal vi gøre noget for sundhedsministeren, som er vendt tilbage til Baku og som ikke længere har noget visum, for Akhmed Sakajev, som jeg talte i telefon med i går, og som stadig lever i husarrest i Storbritannien, eller for udenrigsministeren, som er tilbageholdt uden visum i USA. Vi skal også give disse personer visa, for der skal to til at slutte fred.
Sandbæk (EDD).
Hr. formand, desværre er vi medskyldige i, at der begås rædselshandlinger og folkemord i andre dele af verden, fordi EU aldrig for alvor tør træde magter som Rusland, Kina, Iran eller Israel over tæerne. Det burde være en selvfølge, at OSCE får forlænget sit mandat, at internationale repræsentanter får adgang til Tjetjenien, og at de mennesker, som har begået alvorlige kriminelle handlinger i Tjetjenien, straffes. Men som dansker vil jeg gerne særlig opfordre til at vedtage de to ændringsforslag. EU løftede ikke en finger, da Danmark blev udsat for sanktioner fra Ruslands side, da vi med fuld ret og som det eneste anstændige nægtede at udlevere Sakajev som terrorist. Det er en situation, som hverken tjetjenske politikere eller medlemsstaterne bør kunne bringes i i fremtiden.

Dupuis (NI).
Hr. formand, kære kolleger, jeg mener ganske enkelt, at den tekst, vi forbereder os på at stemme om, er absolut infam og modbydelig. Det er de samme parlamentsmedlemmer og kolleger, som igennem to år har bremset alle krav fra Europa-Parlamentet om en sigtelse af Milosevic - hr. Oostlander er her ikke for øjeblikket - der i dag fører en såkaldt "realistisk" politik over for Den Russiske Føderation og hr. Putin, og som hver gang, lejlighed byder sig, slører sandheden omkring situationen i Tjetjenien, hvor et sandt folkedrab finder sted.
Vi siger, at vi er skuffede over hr. Budanovs frifindelse. Jeg mener, at vi som minimum burde være ekstremt forargede. Vi beklager, at vi ikke kan rejse til Tjetjenien på trods af, at det er fjerde gang, besøget bliver udsat, og at Europa-Parlamentets delegation burde være rejst til Tjetjenien for to år siden.
Vi blander tingene sammen og mister fuldstændigt orienteringen. Vi glemmer, at der i årene 1940-1945 foregik modstandshandlinger i vores lande, modstandshandlinger, hvis mål var besættelsesmagtens symboler, hvis mål var Vichy, Quisling og dem, der kollaborerede med besættelsesmagten. I dag er det angrebet på hovedkvarteret i Grozny, som jeg personligt og som ikke-voldelig ikke ville have forestillet mig, men som er en modstandshandling. Og vi beskylder tjetjenerne, som efterstræber de centrale kollaboratører med Moskva, for at udøve terrorangreb. Det er ikke terrorangreb. Det var et netværk, som arbejdede for FSB, og således et strategisk mål for modstanderen, for de tjetjenske modstandsfolk. Vi har fuldstændigt mistet ethvert overblik. Vi blander alting sammen under terrorbegrebet.
Det er yderst alvorligt, ligesom det er yderst alvorligt på den ene side at slå til lyd for en politisk løsning og på den anden at støtte en folkeafstemning, som er arrangeret af besættelsesmagten. At slå til lyd for politiske forhandlinger, samtidig med at man reelt på vores territorium forbyder de tjetjenske parlamentsmedlemmer og ministre at besøge vores landes politiske hovedpersoner i Europa-Parlamentet, i Europa-Kommissionen og i Det Europæiske Råd under foregivende af, at det er umuligt. Men vi ved meget vel, at artikel 14, stk. 3, har givet os mulighed for at opstille sorte lister over jugoslaviske eller belarussiske politikere, og at vi kan opstille en "hvid liste" over tjetjenske politikere. Hvis vi ønsker at tale politik, skal vi tale politik med politiske partnere. I den forbindelse begynder vi virkelig at blive medskyldige i folkedrab. Det er på tide, at Europa-Parlamentet vågner op. Hvis ikke, gentager vi de rædsler, som vi så i Bosnien, Kroatien og Kosovo. Jeg mener, at vi allerede har betalt tilstrækkeligt for det, der skete dengang.
Solbes Mira
Hr. formand, konflikten i Tjetjenien blev diskuteret indgående under det seneste EU-topmøde med Den Russiske Føderation den 11. september.
Desværre tvinger de manglende fremskridt hen imod fred os atter til at koncentrere opmærksomheden om den tragiske situation, der hærger Tjetjenien. Vi ved alle, at situationen fra et sikkerhedsmæssigt synspunkt er forværret siden det seneste topmøde i Bruxelles. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at gentage EU's stærke fordømmelse af de seneste terrorangreb, der betød en brat død for mere end 100 mennesker, mens langt flere blev alvorligt såret.
EU tager kraftigt afstand fra terrorisme, uanset hvem der udfører den og deres motiver herfor. Bilbomber, tilfældige mord, kidnapninger og andre former for terror kan under ingen omstændigheder retfærdiggøres, uanset hvor legitim en sag der kæmpes for.
Det gælder selvfølgelig også for Tjetjenien, men vi mener samtidig, at kampen imod terrorisme ikke må ske på bekostning af respekten for menneskerettigheder.
Jeg vil gerne starte med menneskerettighedsspørgsmålet. Anerkendte ikke-statslige organisationer rapporterer fortsat om alvorlige menneskerettighedskrænkelser i Tjetjenien begået af de sikkerhedsstyrker, der arbejder på vegne af Den Russiske Føderation. Derfor skal EU også på det kraftigste fordømme mord, tortur, forsvindinger og andre krænkelser af de grundlæggende menneskerettigheder.
Lige så vigtig er den manglende vilje fra myndighedernes side til at gøre noget ved disse krænkelser. Resultatet af retssagen mod oberst Budanov er ikke et positivt tegn, tværtimod. En anden negativ hændelse var den tvungne evakuering af den tjetjenske flygtningelejr i Akiyurt lige inden jul, hvilket EU også beskrev som en krænkelse af det internationale humanitære princip om, at fordrevne personer selv skal afgøre, om de ønsker at vende tilbage til deres udgangspunkt, uden at de udsættes for et sådant pres, som der her blev anvendt.
EU handlede hurtigt for at undgå, at noget lignende skulle ske i andre lejre, da det kun øger civilbefolkningens lidelser. Folk fordrives af krigens og terrorens brutalitet, og det er ikke sikkert for dem at vende tilbage til deres hjem, før sådanne handlinger er ophørt. Der skal også være en vis økonomisk infrastruktur, hvilket ikke er tilfældet i øjeblikket, for at folk kan fortsætte deres liv. Jeg kan forsikre Dem om, at Europa-Kommissionen holder et vågent øje med situationen, og at den vil træffe de nødvendige foranstaltninger for at undgå en gentagelse.
ECHO planlægger faktisk at sende en overvågningsdelegation til Ingusjetien sidst på måneden. Europa-Kommissionen er opmærksom på holdningen hos flertallet af parlamentsmedlemmerne til disse emner samt på Parlamentets bestræbelser for at nå de fælles mål, jeg netop har nævnt. I den forstand er det Kommissionens ønske og håb, at Parlamentets delegation for forbindelserne med Dumaen, hvis besøg til Tjetjenien atter er blevet forsinket, snart vil kunne drage af sted, idet et sådant besøg utvivlsomt vil medvirke til at fremme EU's synspunkter vedrørende konflikten i Tjetjenien.
En anden meget vigtig sag er EU's betydelige humanitære bistand. Trods flere henstillinger fra EU leverer de russiske myndigheder fortsat ikke det nødvendige samarbejde for, at de ikke-statslige organisationer kan videregive denne bistand til modtagerne under gode forhold. Vores humanitære arbejdere mødes fortsat af utallige administrative hindringer, der forhindrer dem i at gøre deres arbejde ordentligt. Mere alvorligt er det, at de bureaukratiske hindringer bringer deres liv og sikkerhed i fare.
I den forbindelse vil jeg gerne påpege, at hr. Arjan Erkel, der arbejder for Læger Uden Grænser, blev kidnappet for flere måneder siden. Vi har opfordret de russiske myndigheder - og vi gentager denne opfordring - til at gøre deres yderste for at få ham løsladt hurtigst muligt.
Nu vil jeg gerne have lov til at vende mig til det centrale spørgsmål i det uopsættelige beslutningsforslag, der er til behandling.
Som De ved, udløb mandatet til OSCE's Bistandsgruppe til Tjetjenien den 31. december. Den manglende aftale om indholdet af mandatet for det kommende år betyder, at gruppen i øjeblikket er tvunget til at træffe beslutning om at forlade Tjetjenien. Hidtil har Den Russiske Føderation haft den holdning, at mandatet til OSCE's Bistandsgruppe til Tjetjenien skal indskrænkes for at udelukke enhver politisk rolle. Det er en selvmodsigelse i betragtning af OSCE's overvejende politiske karakter som en organisation for sikkerhed i Europa. Kommissionen er klar over, at bevarelsen af denne gruppe ikke blot er hensigtsmæssig, men også i alles interesse - særligt Ruslands. Det samme gælder for indsatsen fra Europarådets forskellige organer, der også møder et stigende antal hindringer for deres arbejde.
Disse internationale organisationers arbejde synes endnu mere nødvendigt i øjeblikket, hvor Den Russiske Føderation på det bestemteste ønsker at træffe en række foranstaltninger, der skal fremme en politisk normalisering af Tjetjenien. Derfor er organisationernes tilstedeværelse og hjælp den eneste vej til en demokratisk legitimeret normaliseringsproces.
I øjeblikket føres der intense forhandlinger i Wien med henblik på at sikre, at bistandsgruppen bliver i Tjetjenien, og i dag debatteres spørgsmålet i Athen af de politiske ledere fra EU og Rusland. Vi håber, at den diplomatiske indsats vil sætte os i stand til at nå vores mål.
Formanden.
Mange tak, hr. kommissær,
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.

Formanden.
Vi stemmer nu om den betænkning, der står sidst på dagsordenen.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Ordføreren har fremsat vigtige bemærkninger vedrørende de økonomiske, sociale og miljømæssige områder af fiskerisektoren, for så vidt angår fiskeri i internationalt farvand. Jeg finder det imidlertid meget vigtigt, at både Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet under reformen af den fælles fiskeripolitik tager fat på spørgsmålet om, hvordan man overholder bestemmelserne i den handlingsplan, der blev vedtaget på topmødet for bæredygtig udvikling i Johannesburg i 2002. Særligt vigtigt er det at eliminere alle former for tilskud til ulovligt, ikke-bæredygtigt og ureguleret fiskeri samt at genoprette truede fiskebestande inden 2015.
Piscarreta (PPE-DE)
Den betænkning, der er til forhandling, kræver vores fulde opmærksomhed, fordi den giver praktiske løsninger på de problemer, der plager fiskerne. Ved at indgå aftaler med tredjelande sikrer EU sig flere fiskeressourcer. Ved hjælp af sådanne instrumenter kan EU sikre arbejde til sine fiskere, løse forsyningsproblemet og udfylde sin socioøkonomiske rolle over for udviklingslandene. Jeg kan derfor tilslutte mig betænkningens målsætning om at styrke EU's repræsentation i de regionale fiskeriorganisationer, indgå bilaterale aftaler og forny de eksisterende aftaler. Vores fiskeripolitik udadtil skal føres på en systematisk og bæredygtig måde. Jeg vil bede Kommissionen om at præsentere en politisk strategi, der fremmer den internationale dimension af den fælles fiskeripolitik. Vi må ikke overse denne del af den fælles fiskeripolitik inden for rammerne af EU's udenrigspolitik (FUSP) og dens internationale handelspolitik.
Til slut vil jeg benytte lejligheden til at beklage de konfrontationer, der for nylig fandt sted i Algarve mellem spanske fiskere og de portugisiske søfartsmyndigheder. Det portugisiske søpoliti identificerede spanske fartøjer, der ulovligt fangede toskallede bløddyr i portugisiske farvande. Jagten resulterede i fysiske konfrontationer, og en af de ansatte hos søfartsmyndighederne kom til skade, således at man måtte tilkalde en korvet fra den portugisiske flåde. Jeg vil tilføje, at de spanske lovovertrædere blev taget i at bruge fangstmetoder, som der er et totalforbud imod i EU. Den portugisiske regering har informeret de spanske myndigheder, men den har ikke fået noget svar, hvilket ikke er godt for det ellers gode forhold mellem de to lande.
Queiró (UEN)
Formålet med EU-fiskerflådens aktiviteter på fiskepladser uden for EU er at forsyne et EU-marked, hvor der er mangel på fiskeriprodukter, og at bevare denne aktivitet i de EU-regioner, der er afhængige af den, hvilket historisk set er de dårligst stillede regioner, hvor der savnes økonomiske alternativer.
Skønt fru Miguélez Ramos' betænkning er en initiativbetænkning, vil der forhåbentlig blive taget passende hensyn til den i Kommissionens præsentation - der forhåbentlig vil finde sted i løbet af de næste par uger - af dens meddelelse om den fælles fiskeripolitiks internationale dimension inden for rammerne af reformen.
Vi håber, for så vidt angår denne betænkning, at Kommissionens meddelelse vil støtte iværksættelsen af en global analyse af EU-fiskerflådens problemer og behov i tredjelandes territorialfarvande, hvor der fokuseres på to emner. For det første hvordan der kan opnås en mere sammenhængende og fuldstændig deltagelse i de organisationer, der står for de internationale farvande, så vi kan beskytte EU's legitime interesser, og for det andet hvordan den fælles fiskeripolitiks internationale dimension kan komme til at spille en mere relevant rolle i EU's udenrigspolitik.
Det giver ikke megen mening at vedtage foranstaltninger som f.eks. afskaffelse af strukturstøtte eller ophugningsstøtte i forbindelse med reformen af den fælles fiskeripolitik uden først at have fastlagt EU's holdning til fiskerflåden. Derfor støtter vi denne betænkning trods de foranstaltninger, som Rådet allerede har truffet på dette felt.

Formanden.
Dermed er punkterne på dagsordenen færdigbehandlet.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 17.05)

Ribeiro e Castro (UEN)
Vi er alle klar over betydningen af EU-fiskerflådens aktiviteter på fiskepladser uden for EU. De har afgørende betydning for at forsyne vores marked, der har et underskud af fiskeriprodukter, samt for at bevare fiskeriet i de områder af EU, der er afhængige af fiskeriet, og som traditionelt har været tilbagestående og uden andre økonomiske alternativer.
Jeg har stemt for betænkningen for at understrege betydningen af disse aktiviteter og for at vise, at jeg er enig i ordførerens analyse. Jeg er enig i mange af hendes forslag. Som der står i indledningen til adfærdskodeksen for ansvarligt fiskeri (FAO-konferencens 28. samling af 31. oktober 1995), er fiskeri inklusive akvakultur en livsvigtig kilde til føde, beskæftigelse, rekreation, handel og økonomisk velfærd for mennesker overalt i verden både for nuværende og kommende generationer, og derfor skal det udføres på ansvarlig vis. Jeg vil fremhæve ordførerens advarsel om, at det er nødvendigt at bekæmpe alle former for ulovligt fiskeri, hendes opfordring til at knytte tættere forbindelser til landene i Middelhavsområdet samt hendes opfordring om at fremme etablering af blandede selskaber med deltagelse af tredjelande.
Kommissionen mangler fortsat at præcisere, hvad den vil gøre for at sikre, at den fælles fiskeripolitiks internationale dimension kan komme til at spille en mere relevant rolle i EU's udenrigspolitik. Det er også afgørende, at man bibeholder en effektiv hjælp til fornyelse af fiskerflåderne.
