
McNally
Fru formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne underrette Parlamentet om, at en bilfabrik i Luton i Det Forenede Kongerige skal lukkes, hvilket vil medføre tabet af mange tusinde arbejdspladser. Jeg er sikker på, at det vil bekymre Parlamentet at høre om dette nyeste eksempel på nedgang for industrien i Europa.

Formanden
Det har jeg noteret, fru McNally.

Marked for posttjenester
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-031/2000) af Ferber for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 97/67/EF for så vidt angår yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester (KOM(2000) 319 - C5-0375/2000 - 2000/0139(COD)).

Atkins
Fru formand, til forretningsordenen. Hvis vi skal drøfte dette vigtige spørgsmål i dag, er det af afgørende betydning at have de ændringsforslag, som er blevet stillet, på de forskellige sprog, så vi ved, hvad det er, vi snakker om. De foreligger ikke. Jeg prøvede i aftes og tidligt i morges. Jeg synes, det er helt umuligt, når vi skal drøfte et meget vigtigt emne, og ændringsforslagene så er kommet for sent ind sammen med dem, der blev henvist til fornyet udvalgsbehandling, og vi ikke har dem på vores modersmål.

Formanden
Hr. Atkins, jeg har fået at vide, at forsinkelsen udelukkende var i denne uge. Man har ment, at oversættelserne kunne nå frem i tide på trods af denne meget pressede og vanskelige tidsplan. Jeg er ikke desto mindre sikker på, at Parlamentet har kunnet behandle hvert eneste af disse ændringsforslag grundigt, og jeg mener, det skulle være muligt at fortsætte forhandlingerne om denne betænkning. Under alle omstændigheder vil samtlige oversættelser være til rådighed for alle kolleger inden afstemningen.

Savary
Fru formand, jeg vil tale om det samme punkt i henhold til dagsordenen som hr. Atkins. Jeg mener ikke, det er normalt, at den diskussion, der går forud for en afstemning, er en diskussion om ændringsforslag. Dem har vi diskuteret i udvalget. Endvidere opnåede jeg disse ændringer i går, og jeg tror, det er meningen, vi i dag skal have en generel diskussion. I morgen har vi masser af tid til at stemme om de ekstra ændringsforslag, der er indleveret i sidste øjeblik af samtlige grupper. Jeg mener, at dette vigtige spørgsmål, der betyder meget for udvalget, bør forhandles i dag.

Formanden
Dette er mit forslag, hr. Savary.

Jarzembowski
Fru formand, jeg mener, at vi skal diskutere emnet i dag, for vi er alle forberedt og venter på, at vi skal diskutere det. Jeg vil gerne tilbagevise hr. Savarys argumenter. Det er i sig selv uhørt, at vi skal diskutere uden at have ændringsforslagene.
Jeg mener, det er vigtigt, at vi ved, hvilke kolleger der har stillet ændringsforslagene! I så fald må det være en undtagelse, at vi fører en diskussion, uden at vi har ændringsforslagene. Det er en yderst usædvanlig procedure, og derfor har sir Atkins i princippet ret! Nu er vi bare kommet så langt, at vi desværre ikke længere kan udsætte det. Derfor vil jeg gerne bede Dem om, fru formand, at vi begynder forhandlingen, men jeg vil gerne bede Dem om at holde fast ved, at denne procedure med at føre en diskussion uden at kende ændringsforslagene er en meget usædvanlig procedure!

Formanden
Jeg deler Deres synspunkt. Den rigtige måde her i Parlamentet er at kende samtlige dokumenter og ændringsforslag, inden vi forhandler. Som De nævnte det, mener jeg ikke desto mindre, vi i den nuværende situation kan indlede forhandlingerne på normal vis, og jeg foreslår derfor, at vi giver ordet til ordføreren, hr. Ferber.

Ferber
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, egentlig er det vores ønske, at juleposten skal ud først og fremmest, at alle får sendt deres julepost, at den kommer frem overalt, og så ville vi have haft god tid til at diskutere posttjenesterne i januar. Men et flertal i Parlamentet har besluttet, at det skal foregå i dag, og derfor må vi så også gøre det i dag.
Når vi diskuterer posttjenester, skal vi overveje tre ting. Noget, der har overrasket mig lidt som ordfører i den diskussion, der har været de sidste måneder, er, at vi har tabt disse tre ting lidt af syne. For det første skal vi være opmærksomme på, at vi i forbindelse med posttjenesterne opnår fordelagtige priser. For det andet skal vi være opmærksomme på, at vi får en høj kvalitet, og for det tredje, at vi kan sikre, at der er mange posttjenesteydelser til rådighed i alle områder af Den Europæiske Union.
Det er de krav, som borgerne i Europa med rette stiller til os. I den forbindelse har vi modtaget et forslag fra Kommissionen i henhold til det direktiv, der blev vedtaget i 1997. Det handler om at undersøge, hvor meget monopol der er nødvendigt for at sikre disse betingelser - især at omfanget af tjenesteydelser dækker hele området - og hvor meget konkurrence der samtidig er mulig. Jeg har altid ment, at vi i forbindelse med posttjenester skal gå frem efter princippet så meget konkurrence som mulig, så meget monopol som nødvendigt. Jeg mener, det er en overvejelse, der bør uddybes. Jeg beklager meget, at resultatet af de mange konsekvensberegninger, som Kommissionen har foretaget om posttjenester i de sidste år, ikke entydigt viser, hvor meget monopol der er nødvendigt for at sikre en posttjeneste, der dækker alle områder. Det ville have gjort ordførerens arbejde noget lettere og sikkert også Parlamentets. Så på baggrund af de mange konsekvensberegninger, der nu foreligger, kan alle drage de konklusioner, som de selv anser for at være rigtige.
Hvad handler det nu helt konkret om? Det handler om, hvor meget monopol vi har brug for. Kommissionen har foreslået alle breve op til 50 g. Vi er i udvalget blevet enige om et kompromis, der hedder alle breve op til 150 g. Kommissionen har foreslået at liberalisere den udgående post helt. Vi er i det ansvarlige udvalg blevet enige om et kompromis, nemlig at der skal være monopol på den udgående udlandspost inden for de samme pris- og vægtgrænser. Kommissionen har foreslået at skabe retssikkerhed inden for de såkaldte særtjenester, hvilket også er forståeligt på grund af de problemer, der især er hos Generaldirektoratet for Konkurrence. Vi er i udvalget blevet enige om, at spørgsmålet om særtjenester forbliver som i direktiv 97/67/EF.
Kommissionen har foreslået en gennemgang af direktivet i 2004. Vi har i udvalget foreslået at gøre dette et år tidligere. Vi er også blevet enige om, at fristen for dette direktiv opretholdes. Allerede i 1997 sagde jeg til den daværende kommissær Bangemann under den afgørende afstemning om det sidste direktiv, at hvis der er noget positivt at bemærke ved det gamle direktiv, så er det, at der er en slutdato på, at dette direktiv på et eller andet tidspunkt udløber! Jeg synes, det er godt, hvis vi også viderefører dette, fordi det lægger et pres på markederne, der er stærkt nødvendigt for at opnå det, som folk forventer af os. Som borgere betaler vi for dette monopol hver dag ublu priser for frimærker i hele Den Europæiske Union! Kvaliteten af posttjenester har ikke forbedret sig i 500 år!
Alt det skal vi overveje, og det er ikke postvæsenets opgave at skabe beskæftigelse over hele området, men det er postvæsenets opgave at sende breve fra A til B. Hvis vi for det første koncentrerer os om, hvad postvæsenets kerneområde er, og at åbning af markederne skal foregå fornuftigt og gradvist - ikke abrupt, men gradvist, og hvis dette var gjort i Kommissionens forslag, kunne vi i udvalget være blevet enige om noget andet - så kunne vi fuldt ud have sikret det, der skulle sikres. Jeg vil gerne bede Dem om at støtte det kompromis, som vi er kommet frem til i udvalget.

Marinho
Fru formand, udtalelsen fra det udvalg, som jeg er ordfører for, er blevet vedtaget af et overvældende flertal. Vi ønsker at begrænse den hurtige liberalisering af postvæsnet, idet vi i stedet går ind for en kontrolleret og etapevis åbning for konkurrence, som ikke indebærer forvridninger af markedet, der måtte være ugunstige for kunder og brugere og for medlemsstaternes befordringspligtige virksomheder. Vi går derfor ind for, at åbningen skal tage hensyn til traktatens artikel 16, der fastslår, at de traditionelle postvæseners tjenesteydelser har almen økonomisk interesse i betragtning af den plads, som de indtager i Unionens fælles værdinormer, og den rolle, som de spiller for at fremme social og territorial samhørighed, og at disse tjenester derfor skal ydes på grundlag af principper og vilkår, der gør det muligt for dem at opfylde deres opgaver.
Vi påpeger naturligvis svagheder i direktivforslaget, og vi fordrer, at liberaliseringens økonomiske og sociale virkninger undersøges, at der gennemføres en evaluering af den økonomiske effektivitet og kvaliteten af tjenesterne, således at Europa-Parlamentet kan træffe afgørelse med fuldt kendskab til sagen.
Det bør ikke være til hinder for moderniseringen af postsektoren og dens åbning for konkurrence, at medlemsstaterne fortsat sikrer et net af bemandede postkontorer i landdistrikterne, der bringer yderområderne nærmere beslutningscentrene og derfor er afgørende for de mindre bysamfunds og landdistrikternes sociale samhørighed. Udvalget om Retlige Anliggender er gået længere med hensyn til prisgrænsen for de tjenester, som den befordringspligtige virksomhed har eneret til, men det stiller samme forslag om en vægtgrænse på 150 g, der forkaster de 50 g, som direktivforslaget vil nedsætte den til. Uoverensstemmelsen med grundbetænkningen er blot et detailspørgsmål i Parlamentets forhandlinger, der i øvrigt er blevet ledet aldeles udmærket af ordføreren, hr. Ferber. Det sikres også, at grænseoverskridende post forbliver hos postvæsnet, og at moms, hvis den også kommer til at omfatte posttjenester, skal opkræves til en reduceret takst, så prisen for frimærker i EU ikke stiger. Mit udvalg har klart forkastet begrebet særtjenester, der efter min opfattelse havde til hensigt at tømme den befordringspligtige virksomhed for enhver rentabel aktivitet, således at den kun ville have de ydelser tilbage, hvis omkostninger ikke dækkes af prisen, og det har ladet de såkaldte nye tjenester blive omfattet af liberalisering, hvor disse defineres som de tjenester, som den befordringspligtige virksomhed ikke påtager sig eller er naturligt forpligtet til at yde.
Fru formand, der kunne siges meget mere, men jeg vil nøjes med at tilføje, at der få gange har været så stor politisk samstemmighed mellem de forskellige udvalg, som Parlamentet har bedt udtale sig om et spørgsmål. Postvæsnet er ligesom skolerne, vejene og broerne en del af det europæiske kulturlandskab og af vores fælles civilisationsbegreb. Europa-Parlamentet står selvfølgelig inde for disse værdier og vil blive ved med at forsvare dem.

Savary
Fru formand, jeg vil gerne først rose alle vores kolleger, der har arbejdet meget med denne sag, især den oprindelige ordfører fra Transportudvalget, Markus Ferber, der har udvist en aldeles prisværdig fornemmelse for kompromis og balance.
Industriudvalget har, som det netop har gjort opmærksom på, også udsendt en række ændringsforslag og nuancer i forhold til Kommissionens forslag. Vi ved jo i virkeligheden godt, at der her i Parlamentet findes to modstridende opfattelser af det, man kalder de offentlige serviceydelser, og jeg håber, de en dag vil kunne forliges. Ifølge den første kan de offentlige serviceydelser ikke fungere i EU, medmindre de omdannes til et marked, hvilket vil sige, at man skal overlade den private sektor de vigtigste infrastrukturer samt den knowhow og de netværk, man omhyggeligt har oparbejdet, undertiden på det offentlige område, og hvad angår postvæsenet praktisk talt overalt på det offentlige område. Ifølge den anden opfattelse skal man, hvis der skal foregå en åbning, ikke modstille det gamle og det moderne, og man skal sørge for, at det bliver i et EU med rettigheder, hvilket vil sige i et EU, hvor man sikrer borgerne, især de dårligst stillede, med visse minimumsrettigheder, som man kan anse for at være vitale.
Posten hører naturligvis til disse, idet posten, som vi netop har set, jo ikke er en helt almindelig offentlig serviceydelse. Det er en offentlig serviceydelse, hvor både den menneskelige og den sociale dimension er uhyre vigtig. Det er en offentlig serviceydelse, hvor netværket undertiden er den sidste borgerlige kontakt til de demokratiske institutioner i vanskelige områder såsom boligkvartererne. Det er også en offentlig serviceydelse, der har en fremragende områdebestemt dimension. Af alle disse årsager kan posttjenesterne - der bør åbnes, og som for en stor dels vedkommende allerede konkurrerer på mange produkter, og som endda også er udkonkurrerede af de nye teknologier og af forbrugernes nye forventninger, det er vi enige i - ikke behandles som et simpelt marked.
Det er derfor normalt, og på dette punkt er vi alle enige, at man fastlægger en overalt dækkende service, det vil sige en serviceydelse, der tilbydes alle overalt på EU's landområde. Men man kan ikke acceptere, at udgiften bliver ens i alle lande i forhold til de geografiske og befolkningsmæssige forskelle. Hvad man kan gennemføre for Nederlandene og Malta, et begrænset område reduceret til 50 g, kan ikke lade sig gøre i hverken Grækenland eller Frankrig på grund af deres geografi. Derfor er jeg personlig glad for, at vi som kompromis er blevet enige om at fastlægge 150 g som en grænsevægt og minimumspris.
Den overalt dækkende serviceydelse bør også kunne udvikle sig. Der er ingen mening i, at den serviceydelse, man tilbyder befolkningerne, ikke inddrager samtlige tekniske og økonomiske fremskridt, og jeg tror, det set fra denne synsvinkel er et fremskridt inden en tydeliggørelse, at man har fjernet de særlige serviceydelser. Vi kan ikke acceptere en ny dato for liberaliseringen uden en forudgående evaluering. Det har været den store misforståelse i disse forhandlinger. Kommissionen burde have givet os en evaluering af indvirkningen fra de forskellige faser af liberaliseringen. Det har den ikke gjort, og det bør den helt klart give os næste gang.

De Rossa
Fru formand, jeg glæder mig over, at vi i udvalget har kunnet nå frem til et afbalanceret kompromis om dette spørgsmål, og jeg håber, at Parlamentet vil vedtage det uden væsentlige ændringer i morgen.
Som svar til hr. Ferber og hans påstand om, at posttjenesterne ikke har til opgave at skabe arbejdspladser, så er jeg enig, men mener, at det er vores ansvar at skabe et miljø, hvor selskaber, som udbyder posttjenesterne, kan yde en god og effektiv generel posttjeneste og sikre, at de arbejdspladser, der skabes derved, bliver af god kvalitet. Det er vores ansvar.
Der er ingen, der hævder, at der ikke bør ske forandringer i forhold til posttjenesterne. Teknikken og ændringer af markedsvilkårene vil under alle omstændigheder skabe forandringer. Jeg er enig i det generelt erklærede mål, at der bør ske en gradvis og kontrolleret ændring. Men jeg er uenig i, at Kommissionens forslag på nogen måde er kontrolleret eller gradvis. Det forekommer mig, at Kommissionens forslag går for vidt og for hurtigt frem, og at det faktisk vil ødelægge nogle udbydere af nationale generelle tjenester. Jeg ved af egen erfaring i Irland, at det irske postvæsen ville blive ødelagt. 46% af dets indtægter vil blive udsat for konkurrence. Det vil ikke kunne overleve i et sådant miljø, det kan ikke levere en generel posttjeneste i Irland, det kan ikke opretholde det nuværende niveau for lokale postkontorer i Irland med en sådan konkurrence.
Jeg opfordrer Kommissionen til igen at overveje sin stilling og at acceptere Parlamentets. Men i særdeleshed opfordrer jeg medlemsstaterne til at overveje deres stilling i Rådet, og jeg er helt sikker på, at til trods for, at medlemmerne af det regerende parti i Irland støtter kompromisforslaget her i Parlamentet, støtter den irske regering ikke dette forslag.

Jarzembowski
Fru formand, hr. kommissær, først vil jeg endnu en gang takke Markus Ferber på vegne af min gruppe, for han har søgt kompromiser i udvalget, og han har fundet dem. De ved, hvor vanskeligt dokumentet er, det er jo ideologisk ladet, undertiden af begge parter. Vi takker ham for, at han har fundet et bredt flertal for et fornuftigt kompromis.
Vores gruppe er enig med kommissæren og også med Det Europæiske Råd i Lissabon - og ikke Nice - i, at yderligere tiltag til at åbne markedet for posttjenester er nødvendige. Konkurrencen vil også inden for postsektoren betyde, at forbrugerne får en mere effektiv og billig service. Men min gruppe mener også, at vi som Fællesskab og som medlemsstater naturligvis samtidig skal skabe rammebetingelser for en befordringspligt.
Men, hr. Savary, befordringspligtens opgave er at tilbyde borgertypiske posttjenester til rimelige priser, som også dækker hele området. Det er ikke befordringspligtens opgave at organisere borgerservice og psykologisk rådgivning for borgerne! For at muliggøre befordringspligten gives der eneret for monopolvirksomheder. Det vil sige, at vi undtagelsesvist bevidst udelukker konkurrence. Men udelukkelsen må netop kun gælde for posttjenesterne og ikke for borgerservice, sociale tjenesteydelser eller lignende. Her kan vi ikke finde noget retsgrundlag for at udelukke konkurrence.
Hvis staten altså vil have et stort netværk af borgerservice, skal den betale for det, men jeg, der frankerer et brev, skal ikke med mit frimærke finansiere borgerservice i Frankrig eller andre lande. Det ville virkelig være en overdrivelse af befordringspligten. Befordringspligten skal altså sikres, og for at opnå det skal vi udelukke et bestemt område fra konkurrence. Den store strid i udvalget og her i Parlamentet er, hvor stort det område skal være, som vi udelukker fra konkurrence, for at vi kan skabe en fornuftig befordringspligt. Jeg mener, at kompromiset om breve på 150 g, som vi nu er kommet frem til, og de videre kriterier er passende som næste tiltag. Derfor vil vi også i min gruppe støtte dette kompromis med overvejende flertal.
Naturligvis er situationen i realiteten en anden. Jeg vil lige give et eksempel. Det belgiske postvæsen kan ikke påstå, at det betjener et land med et kæmpeareal. Det belgiske postvæsen kan ikke påstå, at det ligger perifert. Men posttjenesterne er katastrofale, selv om de ligger i et eneretsområde. Vi frigiver derfor et videre tiltag, og hr. kommissær - det er jo vores andet forslag - senest den 31. december vil vi gerne have en rapport om det næste tiltag, som vi nu gennemfører, for derefter at kunne vedtage yderligere tiltag mellem Parlamentet og Rådet med henblik på åbning af markedet, og jeg håber, at De i 2003 kan fremlægge en klar og entydig evalueringsrapport, så vi kan tage det næste skridt!

Simpson
Fru formand, jeg ønsker også at takke ordføreren, hr. Ferber, og mine kolleger i udvalget for deres store arbejde med denne sag. Det har ikke været nogen let sag at følge, og den er ikke blevet fremskyndet for meget eller gennemført forkert. Det er udmærket.
Det forrige direktiv fra 1997 opfordrede til en gradvis og kontrolleret liberalisering. Hvad Kommissionen er kommet med i år, har hverken været gradvis eller kontrolleret. Hvad den kom med var med den berømte amerikanske astronaut Neil Armstrongs ord "one giant leap for mankind" (et stort skridt for menneskeheden) i og med, at den har flyttet sig fra 350 g til 50 g på én gang. Selv om man kan hilse dette velkomment i visse del af Parlamentet, vil det derfor have en ødelæggende virkning på posttjenesterne i hele Den Europæiske Union. Her til morgen må vi se på, hvad disse forslag indebærer.
Vi må også understrege, hvad hr. Jarzembowski har sagt, nemlig at denne Kommission har foretaget så mange undersøgelser, men at vi aldrig har fået dem at se. En kommissær kom til stede i udvalget og sagde, at de ville lægge dem ud på Internettet - men vi fik dem aldrig at se! Alligevel formodes vi at gå i den retning, Kommissionen ønsker, uden at se disse såkaldte undersøgelser. Grunden til, at vi aldrig har fået dem at se, var, at de sociale virkninger, der nævnes i dem - virkningen på posttjenesterne - simpelthen ikke var noget, Kommissionen syntes om. En reduktion af den generelle service - selve kernen i postsektoren - til 50 g ville simpelthen være til fare for de nationale posttjenesters evne til at yde en generel service til en overkommelig pris til alle, uanset hvor de bor. Det er det afgørende.
Jeg siger ikke, at folk, der bor i byer, bør have bedre betjening end dem i landdistrikterne. Jeg vil ikke komme med det gamle argument fra Florus Wijsenbeek om, hvorfor i alverden vi skal levere breve dér - folk kan bare gå på Internettet! Det er grunden til, at han ikke længere er til stede her.
Med andre ord vil det, som Kommissionen foreslår, og som støttes af nogle her i Parlamentet, i mit eget land føre til en reduktion af serviceniveauet, i særdeleshed i landdistrikterne. Man kan godt glemme den daglige garanterede postombæring og tømning af postkasser. Man kan godt glemme de fælles takster - der vil blive indført priser, som er baseret på zoner. Med andre ord kommer folk i landdistrikterne til at betale mere. Der vil ske tab af arbejdspladser. Jeg er ked af det, hr. Ferber, jeg er bekymret over tab af arbejdspladser og den virkning, det vil få. Det vil også føre til lukning af små posthuse på landet, fordi de kun kan overleve i kraft af posttjenesten.
Jeg vil også gerne understrege det menneskelige element. Nogle har sagt, at vi har liberaliseret telekommunikationen, og det var ikke noget stort problem. Men telekommunikation drejer sig om maskiner, dette drejer sig om mennesker, som man møder ansigt til ansigt, ikke om at få service fra en telefon eller på en computerskærm. Vi udtaler os ofte her højtideligt som repræsentanter for Europas borgere. Nuvel, hvis de breve, jeg modtager, er noget at gå efter, ønsker Europas befolkning ikke at se deres posttjeneste decimeret.
Jeg må minde mine konservative kolleger her i Parlamentet om det rod, de udsatte sig for i Det Forenede Kongerige, da de forsøgte at privatisere det britiske postvæsen. Det kæmpede jeg imod, og da slaget blev vundet, vil jeg ikke opgive det for at se slaget genåbnet via den europæiske bagdør.
I dag har vi fået forelagt en betænkning, som er en udmærket reaktion på Kommissionens forslag. Det er en reaktion, som ikke blot er afbalanceret, men som garanterer en forbedret tjeneste for forbrugerne, uanset hvor de bor. Igen må jeg understrege, at det, vi taler om i dag, er mennesker og offentlige tjenester og ikke ideologier. Det drejer sig om at få den offentlige tjeneste ud til dem, uanset hvad regnskabet viser.
Jeg vil anbefale vores kompromiser, fordi jeg mener, vi har sikret, at posttjenesterne bliver udviklet i Den Europæiske Union, og at disse posttjenester kan levere til Europas befolkning. Hvis man følger den vej, som Kommissionen og nogle her i Parlamentet anviser, decimerer man postvæsenet, og vi vil blive straffet af folket for dette, og det med rette.

Sterckx
Fru formand, jeg kan berolige både Dem og hr. Simpson. Det er bestemt ikke min hensigt at decimere posttjenesterne. Tværtimod, jeg har til hensigt at forbedre dem, og jeg mener ikke, at Ferber-betænkningen er et godt forslag. En del af min gruppe er ikke enig med mig på en række punkter. Det hører De senere.
Kommissionens forslag er et godt forslag. Et vigtigt skridt imod et indre marked, som er vigtigt for forbrugerne og virksomhederne, som anvender posttjenesterne, men vi har lukket døren. Hvis vi fortsætter på denne måde, vil det tage 100 år at realisere et frit marked for posttjenesterne i Europa. Jeg har i Sverige ikke set det, som De siger, hr. Simpson, og det har et frit marked. Jeg hører det heller ikke fra nederlænderne. Når jeg taler under fire øjne med folk fra postvirksomheder, så hører jeg det heller ikke. Så efter min mening er det, De siger, den halve sandhed og det, som De gerne vil høre.
Jeg har stillet et ændringsforslag for i det mindste at få fastsat en slutdato. Mit ændringsforslag er efter min mening gradvist og kontrolleret. Det er ikke så ambitiøst, som jeg gerne ville have haft det, men jeg mener, at det er et godt kompromis. Den nuværende situation er kynisk. Vi følger postmonopolerne. Men hvad sker der? Det tyske postvæsen går på børsen, kapitalismens mekka, reklamerer i aviserne i mit land for at få folk til at købe sine aktier, fordi det er en virksomhed med overskud. Men hvor kommer udbyttet fra? Fra monopolet. Endvidere har Royal Mail aktier i en postvirksomhed i Sverige, fordi det her kan konkurrere på det åbne marked. Kan en svensker konkurrere i Storbritannien? Nej. Den type situationer beskytter vi. Vi beskytter i dette tilfælde big business. De dikterer os bogstaveligt talt loven. Det er en hyklerisk situation, for i mellemtiden er virksomhederne i gang med at købe sig ind overalt for at forberede det indre marked. Det gør de meget aktivt. De omstrukturerer, de fyrer folk, hr. Simpson, også i monopolet, og det beskytter vi efter min mening. Vi har gjort sikkerhedsnettet for postforbrugerne til en hængekøje, som postvirksomhederne ligger i, og som de kan fortsætte med at gøre med, hvad de vil. Det er ikke godt, og det stemmer jeg imod.

Flautre
Fru formand, det lovgivende forslag, vi har fået fremlagt, udgør afslutningen på en parlamentarisk forhandling, der bevidner, hvis det stadig skulle være nødvendigt, Parlamentets uerstattelige funktion, når det gælder om at udtrykke EU-borgernes holdning og at holde styr på de reelle regionale forskelligheder. Hvis man virkelig lytter til brugerne og forbrugerne, postoperatørerne og lønmodtagernes fagforeninger, hvis man er opmærksom på de offentlige myndigheders og de lokale folkevalgtes bekymringer, og hvis man tager hensyn til adskillige regeringers modstand mod denne udvikling, kan man spørge sig selv, hvor kommissær Bolkesteins forslag kommer fra! Det forekommer så urealistisk og lidt operationelt.
Hvordan har Kommissionen, der skal forestille at varetage EU's generelle interesser, kunnet foreslå en udvikling, der i den grad står i modsætning til aktørernes krav? Har en vis ultraliberal dogmatisme gjort den både blind og døv? Hvordan har den kunnet undlade at foretage evalueringer af den foregående etape, før den foreslog at gå videre til den følgende?
Det ser ud, som om den ikke retter sig efter konklusionerne fra Lissabon om, at yderligere liberaliseringer skulle ske gennem direktiver, idet den støttede henvisning om serviceydelsernes rolle i det almenes interesse for øjeblikket kun realiseres gennem meddelelser og erklæringer. Vi ved dog ikke desto mindre, at garantien for en lige adgang til kvalitet for alle i alle områder kræver, at man fastholder en regulering af tarifferne og en udvælgelse af en række serviceydelser til operatørerne med ansvar for den overalt dækkende service.
Det vil ligeledes være passende at garantere retten til fornyelse for at tage hensyn til en udvikling af behovene, virkningerne af, hvordan informationssamfundet udvikler sig, og kampen imod udelukkelser, som sidstnævnte udvikling kunne medføre.
Jeg mener, det vil være logisk at vende bevisbyrden i stedet for altid at skulle begrunde undtagelser fra det hellige og ukrænkelige indre marked. Det vil være mere i tråd med borgernes forventninger at genskabe balancen inden for de offentlige serviceydelser ved at kræve, at enhver ny udvidelse af handelsområdet overholder det grundlæggende mål for en bæredygtig udvikling af EU-samfundet.

Ainardi
Fru formand, jeg vil gerne fremsætte tre bemærkninger. For første er det nye postdirektiv foreslået af Kommissionen faktisk næsten en total liberalisering af posttjenesterne. I og med, at man skaber konkurrence mellem operatørerne inden for de mest rentable serviceområder, vil det føre til lukning af en lang række postkontorer, en reduktion af beskæftigelsen, mere usikre forhold for de beskæftigede og til social dumping. Nødvendigheden af yderligere liberaliseringer begrundes på to måder. Vi skal videreudvikle det store liberaliserede EU-marked, og man fastholder, at denne liberalisering vil skabe arbejdspladser. Men der er ingen, der ikke er klar over, at Kommissionens forslag er et led i en plan, der går ud på at aflive de overalt dækkende serviceydelser!
For at gå endnu længere henviser man til direktivet fra 1997. Men hvis liberaliseringen var så stor en succes, hvorfor har Kommissionen så endnu ikke efter gentagne anmodninger fra Parlamentet foretaget en offentlig og kritisk evaluering af konsekvenserne af den første etape af liberaliseringen af sektoren i 1997, ikke kun hvad angår beskæftigelsen, men også med hensyn til postvæsenets dækning af landområderne, og hvad angår tarifferne?
For det andet fremkaldte det nye forslag til direktiv en mængde reaktioner, da det blev kendt. Det følgende gælder for en lang række forskellige synsvinkler. De fremsatte forslag blev fundet uantagelige af et flertal af aktørerne på postområdet og også af mange parlamentsmedlemmer. Fagforeningsfolk, forbrugerorganisationer og postoperatører udtalte sig, endda her i Strasbourg, og der blev fremført en EU-appel af medlemmer fra tre grupper i Parlamentet.
Det, man endda har registreret, er borgernes stærke tilknytning til deres postkontor. Hvad ligger der bag dette koncept? At det er et grundlæggende element i en harmonisk forvaltning af det fysiske landområde og den sociale samhørighed! Vi taler her hele tiden om den sociale samhørighed! Det er nødvendigt at lægge handling bag ordene, som det er tilfældet med andre forhold. Jeg tror, det er det, der har gjort det muligt at trænge de mest reaktionære bestemmelser i direktivet foreslået af kommissær Bolkestein tilbage. Det er ændringsforslagene fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og hensynet til udtalelser fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi samt Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, der ophæver begrebet de særlige serviceydelser.
Det er jeg meget tilfreds med, fordi meningen med dette begreb jo var at holde de nye teknologier uden for området for de overalt dækkende serviceydelser. Vi har ændret området med en grænse fra de foreslåede 50 g til 150 g, tarifferne fra to en halv gang til fire gange, datoerne for gennemførelse af det nye direktiv og for dets gennemførelse i national lovgivning er blevet udskudt, og jeg finder det vigtigt, at der ikke længere er en skæringsdato for liberaliseringen og derudover et krav om en reel opgørelse.
For det tredje og sidste, hvis disse fremskridt bør fremhæves, hvis de repræsenterer en seriøs modstand imod det oprindelige forslag, bør man heller ikke skjule, at vi bevæger os ind i en ny liberaliseringsetape for postsektoren. I modsætning til andre kolleger er jeg ikke tilfreds med dette. Vi må derfor fortsat være på vagt. Vi må afvise enhver negativ konsekvens for beskæftigelsen, for postkontorerne og tarifferne, for man har fortalt os, at her må der ske en fremgang! Men det er også nødvendigt, at Parlamentet arbejder for det, vi skal opnå i EU: en overalt dækkende serviceydelse af høj kvalitet, der lever op til kravene i dette århundrede. Den økonomiske og sociale udvikling medfører en eksplosion i behovene for adgang til informationer. Spørgsmålet om alles adgang til forskellige former for overførsel af informationsstrømme er en opgave for økonomien og for samfundet. Men det er ikke muligt at give alle borgere adgang til disse overførselsmetoder inden for en uhæmmet konkurrence. Den moderne økonomi, der var så velset i Lissabon, har behov for en moderne global serviceydelse, der udvikler sig modsat liberaliseringsdogmet.
Idet jeg noterer mig såvel de begrænsninger, der er lagt på det oprindelige forslag, og den kendsgerning, at man bevæger sig ind i en ny liberaliseringsfase, afholder jeg mig fra at stemme for hr. Ferbers betænkning.

Collins
Fru formand, jeg håber, at de fleste medlemmer af Parlamentet vil acceptere indstillingen fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om den fremtidige administration af postvæsenet inden for Den Europæiske Union. Åbningen af posttjenesterne for større konkurrence er en af de ting, Transportudvalget har anbefalet. Men vi må erkende, at ubegrænset konkurrence på posttjenesternes område fører til en alvorlig reduktion af kvaliteten af disse tjenester i landdistrikterne og afsidesliggende områder af Den Europæiske Union.
Derfor anbefales det, at udbydere af generelle posttjenester i Unionen skal kunne levere al post under 150 g vægt. Det vil beskytte kvaliteten og den fortsatte regelmæssighed af postudbringningen. Private vil også kunne levere breve for fire gange den normale porto.
Vi bør være klar over én ting, når vi drøfter dette nye direktiv. Der er foregået en absolut og fuldstændig drøftelse mellem alle interesserede parter inden for posttjenesterne i Europa om bestemmelserne i dette direktiv, og jeg er overbevist om, at de forslag, der er kommet via Parlamentets Transportudvalg, er realistiske og pragmatiske. De vil sikre, at netværket af postkontorer i landdistrikterne i mit land og i andre landdistrikter og fjerntliggende områder i Den Europæiske Union vil kunne klare sig økonomisk. Regelmæssig postudbringning skal ses som et afgørende økonomisk og socialt element i byer og landsbyer i landdistrikterne.
Jeg vil gerne gøre én ting meget klart. Hvis der er ubegrænset konkurrence om udbud af posttjenester i Europa, vil private udvælge de lukrative byområder på bekostning af de fattigere og mindre profitable landdistrikter. Vi hverken kan eller vil tolerere en sådan situation, fru formand og hr. kommissær. Det er grunden til, at jeg opfordrer alle medlemmer til at støtte de ændringsforslag, som Parlamentets Transportudvalg har stillet til den fremtidige administration og funktion af posttjenesterne i Europa.

Dell'Alba
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne give udtryk for min glæde over, at denne forhandling finder sted i dag og ikke i mødeperioden i januar, selv om der var lidt tovtrækkeri mellem grupperne. Resultatet kender vi. Vi er efter min mening ved at høste frugten af en fornuftig beslutning, der gør det muligt for os at nå videre med denne yderst vigtige sag. Formandskabet havde lovet at behandle denne sag og havde til hensigt at gøre dette inden udløbet af dets mandat. Hvis vi kan give et effektivt bidrag hertil, vil det under alle omstændigheder være et skridt i den rigtige retning. Det er en sag, som fortjener en hurtig gennemførelse.
Det siger jeg meget ærligt, eftersom vi radikale parlamentsmedlemmer fra Italien tværtimod er af den opfattelse, at Kommissionens og kommissær Bolkesteins forslag var absolut fornuftigt, og at det både tog højde for en gradvis åbning af markedet for konkurrencen og under alle omstændigheder for en fastlæggelse af nogle sikre frister for alle aktørerne. Det var således et forslag, der ikke kunne anses for at være så liberalt, som man sagde.
Jeg synes til gengæld, at Ferbers betænkning indeholder nogle elementer, der forringer forslaget. I betænkningen bebuder man nemlig en yderligere lille åbning af markedet og lader der være fuldstændig usikkerhed omkring de kommende skridt. Når det gælder den universelle tjeneste, burde Sveriges eksempel ellers berolige alle dem, der mener, at en privatisering er ensbetydende med, at den forsvinder. Sådan er det ikke, og sådan skal det heller ikke være. Vi skal huske, at posttjenester og logistik i det hele taget vil være en vigtig del af grundlaget for den nye økonomis udvikling i de kommende år, og hvis vi ønsker at bevare status quo for at forsvare monopoltilhængernes og fagforeningernes stærke interesser, bringer vi tusindvis af arbejdspladser i fare. Dette er helt i modstrid med det, som EU-institutionerne besluttede i Lissabon.

Van Dam
Fru formand, hr. kommissær, i EU har det allerede i flere år heddet sig, at det indre marked er en kendsgerning, men alligevel dukker protektionismen fortsat hårdnakket op. Det er især tilfældet i postsektoren. Mens elektronisk kommunikation såsom e-mail udvikler sig med stor fart, ser tidligere statsmonopoler især indad. Gradvis indførelse af konkurrence hos posttjenesterne er en god ting for at anerkende deres samfundsfunktion. Kommissionen har derfor ikke foreslået som fase to at frigive alle posttjenester. I hr. Bolkesteins forslag skal mere end to tredjedele fortsat tilhøre monopolerne. Men det er ikke tilstrækkeligt for en halv snes nationale posttjenester. Gennem intensiv lobbyvirksomhed har de overbevist flertallet i Parlamentet om at være endnu mere tilbageholden. Netop de grupper, som gerne vil fremstå som progressive, trækker nu i bremsen. Når jeg så hører, at monopolisterne er imod, så minder det mig om kalkunen, der blev spurgt, hvad den mente om julemiddagen. Monopolisterne kæmmer markedet og køber private virksomheder med penge, som er tjent på monopolet. Erfaringer fra bl.a. Sverige og Nederlandene viser, at indvendingerne imod et frit marked for posttjenester er spøgelseshistorier. Fjerntliggende adresser udelukkes ikke, og beskæftigelsen genoprettes efter de nødvendige effektivitetsindgreb. Det værste, Parlamentet kan beslutte i denne uge, er at se bort fra en tidsplan for den anden fase. Selv om det skridt, som Parlamentet nu tager, er alt for lille, så skal vi i hvert fald sørge for at tage tråden op igen om nogle år. På lige konkurrencevilkår kan monopolisterne bevise, at de kan deres fag.

Stenmarck
Fru formand, jeg kommer fra det mest regulerede land med hensyn til postsektoren. Det er samtidig det land, hvor flest breve omdeles dagen efter, at de er lagt i postkassen. Intet andet land i Den Europæiske Union har en så hurtig omdeling af breve fra udlandet. Der findes en sammenhæng mellem alt dette. Selv om den tidligere dominerende svenske statsvirksomhed stadig er i langt den største, har den tiltagende konkurrence fra nu 50 andre virksomheder betydet, at den tvinges til at være betydeligt mere effektiv end tidligere. Det er denne fremtid, jeg også ønsker for de andre lande i Den Europæiske Union.
Lad mig helt kort sige nogle få ord om det helt åbenlyse hykleri, som også forekommer inden for denne sektor. Det britiske Royal Mail og det franske La Poste, for at nævne to eksempler, modsætter sig enhver form for konkurrence i henholdsvis Storbritannien og Frankrig. Det hindrer ikke, at begge virksomheder vil være med og tage markedsandele i lande, hvor dereguleringen er gennemført. Det ville faktisk være rimeligt, hvis Kommissionen foretog en undersøgelse af det lovlige i, at virksomheder nægter andre virksomheder adgang til deres markeder, men gerne går ind og tager markedsandele de steder, hvor dereguleringen er gennemført.
Jeg vil gerne slutte med at takke ordføreren hr. Ferber, som har gjort adskillige forsøg på at nå frem til et kompromis. Han skal ikke dadles, men viljen har manglet hos andre. Det forslag, der foreligger i dag, er efter min mening ikke noget kompromis. Det havde været et kompromis, hvis der havde været en sidste frist for gennemførelsen af liberaliseringen. Hvis denne dato sættes senere end f.eks. 2007, mener jeg, at det er fuldkommen meningsløst. Til den tid har markedet alligevel løst dette problem. I dag er der således ingen grund til at støtte et sådant ændringsforslag, og i modsat fald ser jeg ingen anden mulighed end at stemme imod betænkningen.

Piecyk
Fru formand, postdirektivet fra 1997 forudså en gradvis og kontrolleret åbning af postmarkederne for private udbydere. Det er der heller ikke uenighed om i Parlamentet. Og samtidig forudså postdirektivet opretholdelsen af en befordringspligt af høj kvalitet. Og det er egentlig det, det handler om! For befordringspligten kræver finansiering, og det er allerede blevet nævnt et par gange. Kommissionen sagde dengang, at den ville fremlægge konsekvensberegninger og data og tal om virkningen. Indtil dato har vi ikke set disse.
Vi har altså stadig det ubesvarede spørgsmål om, hvad og hvor meget en befordringspligt egentlig kræver, og dermed eneretsområdet, for at finansiere en solid, god befordringspligt. Og netop derfor er det godt, hvis Parlamentet ikke tilslutter sig Kommissionens forhastede strategi, som den har foreslået, men holder fast ved en strategi om en kontrolleret og gradvis åbning af postmarkederne. Og kære Markus Ferber, med hensyn til beskæftigelse ser vi anderledes på det. Naturligvis er posttjenesterne ikke noget beskæftigelsesprogram. Men også Parlamentet, også Europa, er ansvarligt for beskæftigelse og for de sociale betingelser, som posttjenester fungerer under. Vi kan ikke være ligeglade med, hvor mange arbejdspladser der er, og hvilken kvalitet de har, om der også opstår nye arbejdspladser hos nye udbydere, og hvilke arbejdspladser der bevares hos de traditionelle postudbydere. Det er også vores ansvar. Og Georg Jarzembowski og Markus Ferber, jeg gentager, at når postbuddet ringer én gang, eller eventuelt også to gange, er det naturligvis ikke den sidste sociale instans i Europa. Men når bedstemor glæder sig over, at der kommer et venligt postbud, hvilket også hører til en høj kvalitet af posttjenester, skal vi ikke blive kede af det, men også glæde os over det. Jeg vil gerne takke Markus Ferber mange gange, fordi han virkelig har været meget, meget dygtig til at indgå kompromiser, så vi her i fællesskab har fået noget i stand. Det bliver ved det - tror jeg - og på det punkt får Kommissionen al vores støtte. Når det handler om at sikre en befordringspligt af høj kvalitet som et dynamisk koncept for Europas fremtid, får den vores støtte, ellers ikke.

Attwooll
Fru formand, Høje Råd, hr. kommissær, jeg forstår de ønsker, som nogle af mine kolleger har udtalt om en tidsfrist og initiativer i retning af større liberalisering. Jeg udtaler mig ikke principielt imod nogle af disse ting, men det, der ligger mig på sinde, er også at fastholde et generelt udbud af tjenester af god kvalitet og til en overkommelig pris.
Jeg taler for 150-g-grænsen af forsigtighedshensyn. I Det Forenede Kongerige er mange områder så heldige, at de har et langt højere serviceniveau end krævet i det foreliggende direktiv, men dele af vores tjenester er allerede truet, især postkontorerne i landdistrikterne. Det er særlig vigtigt i min egen valgkreds i Skotland. Ingen har endnu kunnet berolige mig med hensyn til virkningen af Kommissionens forslag i begge disse henseender, og det er derfor, at jeg ikke bare støtter 150-g-kompromiset, men også opfordrer til en grundig fornyet gennemgang af virkningerne for udbyderne af generelle tjenester, før et andet forslag eller andre forslag kommer frem.
Hvis EU, som det siges, er parat til at behandle sporten på en særlig måde, hvorfor skulle man så ikke behandle posttjenesterne på en særlig måde? Sport er forretning for nogle og fritid for mange, men posttjenesten er faktisk en livline for os alle, selv om det kan være en forretning for mange.

Bouwman
Fru formand, hr. kommissær, på vegne af Gruppen De Grønne vil jeg gerne behandle denne sag og især lykønske hr. Ferber og hr. Jarzembowski med deres politiske linedans og fleksibilitet og vores medordfører, hr. Simpson, med hans udholdenhed.
Hr. Bolkestein har for nylig i de nederlandske aviser bebrejdet franskmændene deres uliberale holdning, sådan lød i hvert fald overskriften i en avis. Omvendt kunne jeg bebrejde kommissæren, at han faktisk ikke har anvendt den nederlandske samrådsmodel i denne situation, at han ikke har levet sig ind i de sociale konsekvenser, som sådan et liberaliseringsforslag har. Man kan tale om kendsgerninger og måske have ret på den måde, som hr. Sterckx nævnte, udviklingen i teknologisektoren, den måde, som sektoren forandrer sig på, statsvirksomhedernes rolle, den måde, som Deutsche Post i mellemtiden overtager DHL på osv., men dermed får man ikke ret. Jeg tror, det er vigtigt at få ret i Parlamentet. Jeg mener, at vi nu nærmere tager et skridt bagud frem for fremad.
Fra mange sider har man klaget over, hvilket jeg er helt enig i, at vi ikke har haft virkningsundersøgelserne til rådighed. Der, hvor vi har set undersøgelserne af virkningerne, fremgik det, at især de sociale aspekter, social sammenhæng, beskæftigelse, særlige tjenester osv. ikke var undersøgt godt nok. Samrådet med arbejdsmarkedets parter var heller ikke tilstrækkeligt, og på den baggrund støtter min gruppe disse forslag fuldt ud. Den støtter med andre ord, at tempoet øges ved liberaliseringen, og det fører mig i øvrigt til et andet emne. Som ordfører for tjenesterne af almen interesse for vores udvalg vil jeg gerne sige helt klart, at vi skal være kritiske over for denne udvikling.

Markov
Fru formand, hr. ordfører, De havde fuldstændig ret, da de nævnte værdierne: fordelagtige priser, høj kvalitet, høj disponibilitet, det er vi enige om. Men De glemte et kriterium. Set fra et nationaløkonomisk synspunkt er vi forpligtet til også at sørge for en høj beskæftigelse. Fordi vi også deler disse værdier, har Kommissionen og udvalget truffet deres afgørelse således, som de nu har, og egentlig skal jeg være "overprivatisøren" og "overliberalisøren" hr. Bolkestein taknemmelig.
Den, der er dårligt forberedt i en forhandling og ikke fremlægger den ønskede rapport om virkningerne siden 1997 og argumenterer ideologisk - præcis de målsætninger, som De har nævnt, og som vi kun vil opnå, hvis vi liberaliserer, liberaliserer, liberaliserer - behøver da ikke at undre sig, hvis han får én over næsen! Deres oprindelige betænkning, hr. Ferber, lå meget tæt op ad hr. Bolkesteins, og jeg må sige Dem, at jeg er taknemmelig over, at forstanden sejrede til sidst.
Jeg tror ganske enkelt, at det kompromis, der nu er blevet forelagt, vil tage nøje hensyn til disse værdier, og jeg er meget glad for, at det nu er vedtaget, at den generelle liberalisering af eksprestjenester og grænseoverskridende tjenester forkastes. Jeg glæder mig over, at der ikke er en ny definition af særtjenester. Jeg glæder mig over, at der ikke er nogen frist for liberalisering, for nationaløkonomisk set skal det være vores højeste mål at forsyne borgerne med posttjenester på reglementeret vis. Jeg tror, at den eneste måde, man virkelig kan gøre det på, er ved at sikre befordringspligten.
Jeg er ingen apriorimodstander af marked eller af liberalisering, men det krav, der blev stillet om reglementeret analyse, kvalificeret, langsomt og under hensyntagen til alle virkninger, blev ikke opfyldt, og derfor er det nu forelagte kompromis acceptabelt.

Nobilia
Fru formand, hr. kommissær, man må værdsætte og oprigtigt bifalde den villighed og indsats, som ordføreren lagde for dagen, da han udarbejdede denne betænkning, i hvis begrundelse han hævder, at han for at skabe flertal var nødt til at finde et kompromis mellem hundredvis af ændringsforslag, som for en stor dels vedkommende lignede hinanden.
Vi mener faktisk ikke, at der er nogen anden retfærdig måde at sammensætte et så komplekst og samtidig så paradoksalt spørgsmål på. Spørgsmålet er komplekst, fordi det får indvirkning på 15 forskellige situationer i medlemsstaterne, der dog har de samme problemer, nemlig fastholdelsen af en universel tjeneste af høj kvalitet og i det mindste en bevarelse af beskæftigelsesniveauet, og spørgsmålet er paradokst på grund af de modstridende reformbestemmelser, som Kommissionen foreslår. Et eksempel herpå er fristerne for dens forslag og dets ikrafttrædelse, det manglende kendskab til det første direktivs konsekvenser og de tillokkende betragtninger - som der dog ikke er hold i - om reformens fremtid, først og fremmest beskæftigelsesaspektet og dets kvalitet, fastholdelsen af en passende universel tjeneste og den fysiske umulighed af at gøre dette uden at benytte sig af kompensationsfonden.
Det kunne Spanien - der har oprettet denne fond og gjort brug af den - udtale sig om, nemlig for at fortælle om fondens usikre retsgrundlag, de mulige kriterier for dens sammensætning og de vilkårlige godkendelser af dens anvendelse. Man nævner i øvrigt ikke noget om de forskellige landes geomorfologiske karakteristika og om, at den universelle tjeneste derfor ikke kan have samme omkostninger for forbrugerne.
Ordføreren har således ret, når han siger, at det indgåede kompromis var det eneste, der var muligt. Ellers ville der finde et magtmisbrug sted, som bestemt ikke ville være gennemsigtigt eller lydløst, og hvor man også ville få monopol på eventuelle forsvindingsnumre, idet særtjenesterne forsvandt over på det private marked. Med hensyn til dette marked ville det være en god idé, at Kommissionen undersøgte, om der ikke er ved at blive skabt et privat postmonopol i Europa efter liberaliseringen af de offentlige postmonopoler, og at Kommissionen angav, hvilke virksomhedssammenslutninger der maksimalt kan tillades efter dens opfattelse.

Peijs
Fru formand, et lille skridt fremad i liberaliseringen af posttjenesterne var det, vi skulle behandle i dag. Jeg har indtil nu aldrig set et emne om det indre marked, som forårsagede så meget misinformation, så mange følelser og bitre bebrejdelser. En af bebrejdelserne træffer lande, som nu slår til lyd for liberalisering, men som hjemme indtil nu ikke har gjort noget ved det. Mine spanske kolleger siger - og jeg vil gerne høre fra kommissæren, om de har ret - at Spanien helt har gennemført direktivet af 1997, at andre ikke har gjort noget, og at de samme andre, som ikke har gjort noget, nu vil tage kæmpeskridt.
Hr. Bolkestein, Kommissionen er traktaternes vogter. Er det sandt, og hvis ja, hvad har De foretaget Dem? Jeg vil desuden gerne modtage en oversigt fra Dem om, hvordan det præcist går med gennemførelsen af det gamle direktiv. Spaniernes holdning i denne sag er meget vigtig.
Misinformationen vedrører de mennesker, som slår til lyd for liberalisering. Hermed er de automatisk imod universelle tjenesteydelser. Det er simpelthen ikke rigtigt. Tværtimod, konceptet om universelle tjenester er genialt til at løse problemer med afsides områder og landdistrikter gennem gode aftaler og om nødvendigt kompensationsfonde. Jeg er i høj grad modstander af monopolister, som ikke tåler andre på deres hjemmemarked, men selv tager sig den frihed at købe sig ind på de liberaliserede markeder. Hvem bringer posten ud i Sverige? Hvem har i Sverige mulighed for at konkurrere på et frit marked? Den af hr. Simpson forkælede britiske posttjeneste. Hr. Simpson har stillet et ændringsforslag om forholdet mellem offentlig og privat. For at være sikker på, at ingen kan bruge det til noget, har han kun lavet en betragtning og ikke en artikel. Vi har heldigvis et direktiv, som forpligter statsvirksomheder til gennemskuelighed, og jeg forsikrer Dem, at der holdes skarpt øje med uforholdsmæssig støtte. Der er ingen offentlige penge mere til at købe sig ind på liberaliserede markeder. Arbejd på Deres eget marked. Jeg forventer, at kommissæren nu lover, at han sammen med hr. Monti vil føre meget strengt opsyn i den forbindelse.
Afslutningsvis vil jeg gerne bemærke, at jeg er meget skuffet over Parlamentets konservatisme. Vi skal stemme i morgen, og jeg håber, at ændringsforslagene af hr. Atkins eller hr. Sterckx vedtages, for ellers stemmer jeg imod denne betænkning.

Mastorakis
Fru formand, kære medlemmer, efter et omfattende arbejde i vores udvalg kan vi fremlægge hr. Ferbers betænkning for Parlamentet. Jeg vil ikke skjule, at jeg som græker har været og stadig er meget bekymret, eftersom visse af Europa-Kommissionens forslag, hvis de bliver realiseret, generelt vil skade den almindelige posttjeneste i Grækenland meget alvorligt. Naturligvis ikke i de store og tætbefolkede byer, men i de fjerne bjerglandsbyer og på de små og isolerede øer. Og dette vil naturligvis ikke kun ske i Grækenland.
Endelig accepterer ordføreren nogle synspunkter, som, hvis de sejrer, hvilket vi håber, vil forbedre mange ting. Kritiske spørgsmål såsom vægtgrænsen på 150 g i stedet for den udmarvende på 50, som Kommissionen foreslår, firedoblingen af prisen i stedet for de to og en halv gange, som Kommissionen foreslår, og ekspresservicen bliver i betænkningen behandlet på en meget mere realistisk måde, ligesom også udlandspostbetjeningen.
Specielt med hensyn til sidstnævnte gjorde Europa-Kommissionens argumentation stort indtryk på mig, idet den baserer sig på det lave, procentvise gennemsnit, som udlandspostbetjeningen har i den samlede trafik pr. medlemsland. Det er tydeligt, at det ikke er videnskabeligt at bruge gennemsnittet som målestok, når der findes så kæmpestore forskelle i dets talmæssige faktorer. I vores tilfælde f.eks., et land, der ligger langt under gennemsnittet, er der ikke noget problem, mens et land med en seriøs afvigelse opad vil blive helt fortvivlet, hvis udlandspostbetjeningen liberaliseres i overensstemmelse med hr. Bolkesteins forslag. Det virker altså, som om vi udregner indtægtsgennemsnittet for en stenrig og en meget fattig. Som tal er det naturligvis tilfredsstillende, men det kan ikke anses for socialt acceptabelt, tydeligvis på grund af den meget fattige.
Til sidst vil jeg gerne lykønske og takke ordføreren og udtrykke mit håb om, at Hermes, den bevingede gud og gudernes budbringer, fortsat vil flyve til selv de mest afsidesliggende egne, hvor der bor borgere, og at det, når det banker på døren om morgenen, så vil være mælkemanden eller postbuddet.

Schmidt, Olle
Fru formand, først vil jeg gerne sige noget til hr. Simpson. Jeg har forstået, at hr. Simpson har været i Sverige og i Norrland, som er et af de "værste" og fineste tyndtbefolkede områder i hele Europa. De synes ikke at have lært noget, og De synes ikke at have lyttet til de argumenter, De hørte. Jeg har masser af rapporter, hvor De kan læse og finde argumenter for, hvorfor liberalisering er så vigtigt og så godt. Royal Mail konkurrerer og omdeler breve til mig i Malmø i Sverige. Hr. Simpson, jeg synes, at det er udmærket. Derved får jeg en bedre og billigere service.
Kommissionens forslag er udmærket, men det er ikke tilstrækkeligt liberalt. Betænkningens tekst peger i den forkerte retning. Postmonopolerne skal afskaffes. Der tages bedst hensyn til forbrugernes interesser på et marked, hvor der er fri konkurrence. Det ved vi. Det gælder naturligvis også postmarkedet. Hvorfor skulle der råde andre forhold på det marked? Den hastige tekniske udvikling og de krav, der stilles om en hurtig tilpasning af postvirksomhedernes aktiviteter, betyder, at det er nødvendigt med en sidste frist for afskaffelsen af monopolet - en dato, der ligger så tidligt som muligt. 2007 er efter min mening lige lovlig sent.
Fru formand, det svenske postvæsen blev liberaliseret fuldt ud allerede i 1993. Dengang var jeg medlem af den svenske Rigsdag og var med til at træffe den beslutning. Posten har stadig en markedsandel på 95% i Sverige. Hvis private postleverandører skal have en rimelig chance for at etablere sig på markedet, er det altså nødvendigt, at de får en stor del af markedet, at markedet åbnes for konkurrence. Vi fra Parlamentets side må give postmarkedet en chance. Nu er det nye tider, hr. Simpson. Jeg har lyst til at sige: "Lær af Blair".
Til sidst vil jeg gerne sige, at posttjenesten ikke er blevet værre i Sverige, i visse henseender er den endda blevet bedre. Udgifterne er ikke højere end i andre lande. Gør vi ikke noget ved posten nu, bliver det endnu værre om nogle år. Forbrugerne taber, de ansatte taber, Europa mister konkurrenceevne og vækst. Held og lykke, hr. Bolkestein!

Isler Béguin
Fru formand, hr. kommissær, hvad har forhandlingerne lært os, eller snarere polemikken fremkaldt af kommissær Bolkestein gennem hans yderligere liberalisering af posttjenesterne, der er foretaget uden nogen form for opgørelse over den første etape, hvilket er et brud på reglerne i dette direktiv? At vi under dække af progressive og værdiladede begreber som modernisering og liberalisering i følgeskab af teknologiske fremskridt med et slag oplever en tilbagegang for et lands sociale kvalitet. Det er selve princippet for de nære offentlige serviceydelser, der overalt er respekteret og værdsat, man udsletter.
Lad os derfor nu med den vigtige gennemgang af dette direktiv give udtryk for sammenhængen og samhørigheden mellem Parlamentet og EU's borgere. Vi har forstået at finde et flertal til at besvare deres spørgsmål, disse opgaver og den grundlæggende risiko for vores forskellige landes værdibilleder, vores offentlige serviceydelser og samhørigheden i vores samfund. I den sammenhæng vil jeg gerne takke ordføreren hr. Ferber og hr. Simpson for det opnåede resultat. Jeg føler det så meget stærkere, som min gruppe har givet udtryk for i denne modoffensiv.
I en fælles opfordring afviste vi kraftigt disse outrerede liberale idéer og deres skadelige indvirkning på vores medlemsstaters territoriale, økonomiske og menneskelige netværk. Som franskmand kan jeg kun glæde mig over ikke at skulle være vidne til en sådan opløsning af dette fintmaskede, beroligende og oplivende netværk bestående af 17.000 postkontorer og -funktionærer fordelt ligeligt over vores 550.000 km2 store landområde, som udgør den offentlige servicefunktion over for vores medborgere, såvel i forstæderne som i landdistrikterne.
Disse forhandlinger om posttjenesterne er også en advarsel til Kommissionen. Den må have lært, at den økonomiske liberalisering ikke på nogen måde er et fremskridt, hvis den er synonym med en social umenneskeliggørelse, at begrebet offentlig serviceydelse i det almenes interesse bør bevares, og at upartiske og objektive undersøgelser, der går forud for direktiver, bør være reglen. Modeksemplerne som liberaliseringen af postvæsenet i Sverige og beslægtede spørgsmål som kvalitet i beskæftigelsen og postkontorernes symbolværdi må vi tage til efterretning. I den forbindelse støtter jeg fuldt ud kompromisforslaget fra hr. Ferber og hr. Simpson.

Meijer
Fru formand, statsmonopolet på posttjenesterne blev ikke uden grund indført i det 19. århundrede. Regeringerne, som sørgede for dette, var ikke socialistiske, men konservative eller liberale. De gjorde det først, da det fremgik, at private virksomheder ikke kunne garantere hurtig, jævnlig, konstant og billig besørgelse, som kunne sættes ind overalt.
Den store reform, som Kommissionen foreslog i starten af året, truer med at skrue tiden 200 år tilbage. Hvorfor skal den model, som der nu gøres forsøg med i Nederlandene, Sverige og Finland, gøres varigt obligatorisk i EU? Der gik åbenbart et ideologisk udgangspunkt forud for forslaget, nemlig at virksomheder ikke mere må være i statens eje. Ifølge den opfattelse skal ikke kun banker, kemiske virksomheder og stålvirksomheder privatiseres, men endvidere offentlige virksomheder såsom energiforsyningen, den offentlige transport og posttjenesterne.
Forslaget var på den ene side rettet imod skabelsen af mere plads til konkurrerende private virksomheder uden at afvente den lovede evaluering af følgerne af tidligere liberaliseringsbeslutninger. På den anden side skulle det bevirke, at den gruppe af virksomheder, som har fordel af en fuldstændig liberalisering af posttjenesterne fra 2007, allerede nu ville få styrket deres stilling.
Den foreslåede liberalisering har store konsekvenser for serviceniveauet i landdistrikterne, for arbejdstagerne i postvirksomheder og for den private forbruger af posttjenesterne. Det betyder i den sidste ende færre posthuse, langsommere besørgelse og bortfald af sociale tjenesteydelsesfunktioner for ikke at glemme højere takster som følge af eksistensen af flere posttjenester ved siden af hinanden. For personalet medfører det større arbejdsbyrde og større usikkerhed for beskæftigelsen.
Den planlagte beskyttelse af de universelle tjenesteydelser med en kompensationsfond, hvor privat udbytte anvendes til offentlige tjenesteydelser, er sandsynligvis ikke varig. Nye virksomheder kan i fremtiden klage over begrænsningen af deres frihed som overdreven statsindblanding og konkurrenceforvridning.
Derfor er det godt, at der i mellemtiden er et flertal i Parlamentet, som ikke vil gå så vidt, som hr. Bolkestein foreslog tidligere på året. Det støtter jeg, men det er bedre, hvis posten på 150-350 g også bliver hos de eksisterende postvirksomheder.

Gallagher
Fru formand, postvæsenet udfylder i alle vores medlemsstater funktioner, der ligger langt ud over, hvad der har med ren kommerciel aktivitet at gøre. Postvæsenet er af umådelig socioøkonomisk betydning og har altid spillet en afgørende rolle for den sociale samhørighed. De foreliggende forslag er blevet gjort til genstand for en meget følelsesladet debat i hele Unionen, særlig i min egen valgkreds på landet, og dét med rette.
Jeg repræsenterer valgkredsen Connacht Ulster i Vestirland og amterne ved grænsen, som overvejende er landdistrikter og udgør en af de fjernestliggende regioner. Kommissionens forslag om at liberalisere postvæsenet er blevet drøftet intensivt i hele min valgkreds fra Malin Head til Connemara og fra udkanten af Dublin til øerne. Det var klart for mig, da forslaget først blev fremsat, at det aldrig kunne være acceptabelt i den form, hvori Kommissionen forelagde det. Parlamentet - som er den institution, der bedst kan give udtryk for opfattelsen hos Europas borgere - gjorde dette klart for Kommissionen og kommissæren, endnu inden han blev udnævnt af os.
Til trods for dette valgte Kommissionen at ignorere det synspunkt, som det store flertal af medlemmer af Parlamentet fra forskellige medlemsstater og politiske grupper gav udtryk for. Jeg fornemmer en klar enighed mellem medlemmerne om, at dette direktiv må tage fat på de meget reelle bekymringer hos borgerne for, hvordan vi i fremtiden kan få et levedygtigt netværk af postkontorer.
Det er beklageligt, at Kommissionen i stedet valgte at fare frem med ideologiske forslag, der ikke tager hensyn til befolkningens opfattelse.
Jeg vil gerne rose ordføreren for en fin betænkning, en betænkning, der afspejler opfattelsen hos det store flertal af Parlamentets medlemmer og faktisk hos alle Europas borgere.

Cocilovo
Fru formand, jeg vil gerne tilslutte mig dem, der rettede en oprigtig og ikke bare høflig tak til vores kollega Ferber for hans arbejde. Dette arbejde var vanskeligt, fordi emnet er så komplekst, og det blev endnu mere kompliceret af begrænsningerne og forsinkelserne i Kommissionens forslag og initiativ. Disse begrænsninger og forsinkelser bidrog også til en debat, hvor man ofte forvekslede mål med midler.
Vi er alle enige i, at det er nødvendigt med en tjeneste af høj kvalitet til nogle mere fordelagtige priser for forbrugerne. Jeg tror, at vi alle er enige i - det er jeg i hvert fald selv - at også konkurrencen og en gradvis liberalisering tjener dette formål, men de er ikke et mål i sig selv. De er nemlig kun et middel, hvormed man kan nå dette mål.
Hvis vi tror, at liberaliseringen som sådan er en løsning på alle problemer, tager vi fejl, også fordi det ville være forkert ikke at anerkende behovet for en universel tjeneste på dette område. Dette behov eksisterer og kan ikke afskaffes. Vi skal således sørge for, at man også på en eller anden måde kan tage de nødvendige midler fra tjenesternes forvaltning for at kunne dække den universelle tjenestes større omkostninger.
Derfor skal vi snarere spørge os selv, hvor stort et monopol der er nødvendigt for at sikre forsyningen med disse midler. Vi har således brug for nogle undersøgelser og analyser - som varierer fra stat til stat og fra land til land - for at nå dette mål. Hvordan kan man gøre det muligt, at tjenesterne og den industrielle forvaltning - også inden for eneretsdelen - får deres kvalitet tilbage, for herefter at skære ned på den eneretsdel, der er nødvendig for at sikre disse midler? Dette er årsagen til, at man har afskaffet definitionen på særtjenester, som paradoksalt nok netop forhindrer eneretsdelens forvalter i at forbedre sine egne tjenester.
Jeg håber, at Kommissionen i fremtiden vil præsentere os for nogle andre og mere komplette forslag og undersøgelser end dem, der hidtil har hæmmet og begrænset vores debat. Jeg giver ikke min ubetingede støtte til kompromiset, men derimod til hr. Ferbers retningslinjer, for de er efter min mening de eneste, der er mulige i betragtning af omstændighederne.

Izquierdo Collado
Fru formand, dette er faktisk en virkelig parlamentarisk forhandling, for opfattelserne var delte. Og jeg skal lykønske hr. Ferber og hr. Simpson med det glimrende arbejde, som de har udført, og som vi kan behandle i dag.
Netop ud fra de spanske erfaringer, som blev nævnt på et tidspunkt, mener jeg, at Parlamentets ændringsforslag forbedrer Kommissionens forslag, fordi det indfører mådehold - reelt mådehold - i åbnings- og liberaliseringstempoet. For vi er alle sammen enige om åbning og liberalisering, men tempoet er vigtigt.
På Det Europæiske Råd i Nice har man fuldstændig ignoreret et signal, som efter min mening også ligger tæt på Parlamentets holdning, og det går ud på, at der skal tages hensyn til tjenesteydelser af almen interesse, og at de skal begunstiges.
For den tjeneste, som vi er i gang med at undersøge, fru formand, er udsat for voldsom konkurrence fra de nye informations- og kommunikationsteknologiers side. Den konkurrence kan ikke analyseres i reelle tal, for brugen af disse teknologier stiger eksponentielt, og derfor skal vi se sagen i det rette perspektiv. Denne sektor er allerede udsat for meget hård konkurrence fra disse nye teknologiers side.
I direktivet har vi indført særtjenesterne, og jeg mener, at Parlamentet har givet dem den pris for ekstra fordele, som de bør have, for ellers kunne Kommissionens forslag blive et smuthul, som kunne undergrave tjenesteydelser af almen interesse.
Fru formand, når vi behandler dette spørgsmål, taler vi om økonomisk og social samhørighed. Det er meget vigtigt at forstå, at det ikke kun er strukturfondene og Samhørighedsfonden, der skal værne om den økonomiske og sociale samhørighed, men alle Unionens politikker, som det fremgår af EF-traktatens artikel 158.

Caveri
Fru formand, kære kolleger, her under forhandlingen er det allerede blevet sagt, at det var vanskeligt at nå frem til et kompromis. Den endelige løsning er efter min mening fornuftig, eftersom den både tager højde for konkurrencebehovet, liberaliseringen og ikke mindst pligten til at yde en universel tjeneste, idet man er bevidst om, at der kommer nogle faser herefter, som vil gøre det muligt for os at gøre status over situationen med jævne mellemrum.
Jeg var særligt glad for, at udvalget godkendte henvisningen til posttjenesterne i de såkaldte landområder, for jeg havde netop stillet et ændringsforslag, som også nævnte problemet med bjerg- og øområderne. Hvorfor taler jeg navnlig om bjergområderne, der ikke altid falder ind under begrebet "landområder"? Det gør jeg, fordi jeg kan se, hvordan postsystemet udvikler sig i mange europæiske lande, og problemet med bjergområderne er allerede i dag et af de spørgsmål, som er vanskeligst at behandle. Hvis vi foretog en analyse af de oplysninger, vi allerede har til rådighed, ville vi sandsynligvis kunne se, at virkelig mange postkontorer - nemlig hundredvis eller måske tusindvis - er blevet lukket i bjergområderne. Når man ser bort fra de overvejelser om systemets rentabilitet, som man altid bør gøre sig, er den egentlige risiko naturligvis, at bjergområderne marginaliseres, og derfor er det nødvendigt at finde nogle originale løsninger, der gør det muligt at bevare en vigtig sektor som postsektoren, der skal suppleres af andre sektorer. Dette bliver efter min opfattelse et af de vigtige spørgsmål, når det gælder udviklingen af Europas bjergområder i de kommende år.

Krivine
Fru formand, Arlette Laguiller og jeg selv afviser enhver form for indføring af privat kapital i posttjenesterne.
Virkningerne af det første direktiv er ikke offentliggjorte, fordi konsekvenserne er åbenlyse. Tab af arbejdspladser, forringelse af arbejdsforholdene og skævheder i den offentlige serviceydelses fordeling på det samlede landområde, især i landdistrikterne og de folkerige boligområder. Nogle store private grupper vil dele de nye indbringende sektorer for postaktiviteter, som EU forbereder sig på at tilbyde dem.
I dag har vi fået forelagt en såkaldt blød version af Kommissionens liberale forslag, især hvad angår pris/vægt-grænseværdien på 150 i stedet for 350 g. Den gradvise og kontrollerede liberalisering fremlagt af det franske formandskab som et mindre onde er en hyklerisk måde at overgive en væsentlig offentlig serviceydelse til et marked, der hverken er styrbart eller kontrolleret, som det allerede er sket med France Télécom.
At påkalde sig realismen, som venstrefløjen, der har flertallet, gør det, for at forsøge at opnå en kompromisløsning med dele af højrefløjen, er en metode til at sløre dens egen kapitulation over for de private interesser. De folkevalgte for LO-LCR er ikke blevet valgt til at børsnotere det offentlige serviceapparat, og vi stemmer imod dette kompromis.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Fru formand, jeg vil indlede med at lykønske hr. Ferber, for han har naturligvis udført et kompliceret og vanskeligt arbejde, hvor han har været nødt til at forsøge at finde en balance mellem helt forskellige forslag, holdninger, udgangspunkter og konklusioner.
Men hvorfor har det været vanskeligt? Hvorfor har udgangspunktet været et forslag fra Kommissionen, som efter min mening har været behæftet med fejl fra begyndelsen? Og hvorfor var det behæftet med fejl fra begyndelsen? Tillad, hr. kommissær, at jeg siger til Dem, at De udmærket ved det, for af de undersøgelser, som De har til rådighed og gør brug af, fremgår det, at f.eks. 44% af posttjenesten i Spanien er liberaliseret. Og Deres forslag går faktisk i retning af liberalisering. Men hvem har gavn af den liberalisering? De virksomheder, de lande, som til dato ikke har gjort noget som helst. Undskyld, noget har de gjort: De har massivt finansieret deres offentlige posttjenestevirksomheder, og nu forsøger disse sanerede og finansierede virksomheder med en enorm økonomisk kapacitet at komme ind på Den Europæiske Unions øvrige markeder for posttjenester.
Derfor straffes de, der har arbejdet inden for rammerne af direktivet fra 1997, mens de, der netop har arbejdet i modsat retning, belønnes, og det er ikke et liberaliseret marked, det er ikke en homogeniseringsproces. Det er ikke, som det er blevet sagt her, en opbygning af et samhørigt og socialt Europa. Der skal være lige muligheder, der skal være en retlig ramme og en ramme for liberalisering, der gør, at vi alle har rimelige og lige muligheder.

Pittella
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, det kompromis, som hr. Ferber har foreslået os, er meget fornuftigt, og det er inspireret af den gyldne regel om, at det bedre er det godes fjende. Dette kompromis, som også hr. Simpson og andre af vores kolleger har givet et afgørende bidrag til, tager højde for, at for alle de europæiske brugere - men navnlig for dem, der er bosiddende i landområderne, de perifere områder, de tyndtbefolkede områder og de ugunstigt stillede byområder - er posttjenesterne et afgørende kontaktpunkt og forbindelsesled. Man må desuden ikke glemme, at denne sektor beskæftiger knap 2 millioner mennesker. Det er derfor rigtigt at fortsætte med at modernisere og effektivisere posttjenesterne, og der er ingen tvivl om, at den allerede iværksatte liberaliseringsproces også kan skabe sådanne resultater. Der skal ske en liberalisering, men den skal ikke være blind! Processen skal ske med nogle frister og betingelser, som tager højde for problemernes komplekse karakter, og som ikke går ud over tjenesteydelserne af almen interesse, der er et uundværligt hovedpunkt i den sociale og territoriale samhørighed. Jeg vil derfor gerne rette denne opfordring til Dem på en blanding af spansk og latin, hr. kommissær: "Adelante, sed cum judicio!" - fremad, men med omtanke!

Sanders-ten Holte
Fru formand, hr. Bolkestein, kære kolleger, det virker, som om vi i dag taler om Echternach-processionen: to skridt frem og et tilbage. Så få fremskridt gør vi med et af de vigtigste politiske emner for at gennemføre det indre marked, nemlig liberaliseringen af posttjenesterne. Kommissionens forslag omfatter en gradvis liberalisering og fører efter min mening til bedre tjenesteydelser for forbrugerne til en bedre pris. Hvis jeg har forstået det rigtigt, var det i starten også ordførerens mening, og hans forslag var konstruktive. Kompromisforslaget, som blev indgivet til Transportudvalget i 11. time af de to store partier, og som blev til uden om Den Liberale Gruppe, gør imidlertid en ende på dette.
Fru formand, jeg er, ligesom mange andre her til morgen, fortsat tilhænger af at begrænse det reserverede område til 50 g. Det er mere end tilstrækkeligt til at støtte de offentlige opgaver såsom gode universelle tjenesteydelser og en ensartet takst. Linjen i kompromiset på 150 g med fire gange basistaksten er ikke kun overdrevet, men også skadelig for den videre liberalisering. Jeg er bange for, at det bevirker, at de nuværende monopolister kan styrke deres stilling endnu mere på skatteydernes bekostning, og at tærskelen for nystartende gøres et stykke højere. Men jeg har mest imod den manglende evne til at træffe beslutninger. Det fremgår af kompromisforslaget fra de to største partier. Hvis tiden i deres øjne endnu ikke er moden til yderligere liberalisering, bør vi i det mindste iværksætte den plan, der gør liberaliseringen af markedet mulig. Det betyder, at der skal fastsættes en tidsplan. Der skal være tryk på kedlen. Det er i orden med en evaluering i 2003, men den skal så føre til det næste skridt, nemlig fuldstændig liberalisering i 2007. Posttjenesterne og markedet er klar til det, og forbrugerne kræver effektive posttjenester af høj kvalitet til en rimelig pris. Det omfatter Kommissionens forslag, men ikke ordførerens, og derfor stemmer jeg imod det.

Atkins
Fru formand, jeg komplimenterer hr. Ferber for hans betænkning, selv om vi er noget bekymrede for, at det ikke er vidtgående nok. Vi tror på behovet for liberalisering, konkurrence og at man får noget for pengene. Det er forargeligt, at Royal Mail i Storbritannien bruger skatteydernes penge til at gribe ind på de liberaliserede markeder på kontinentet, samtidig med at de kæmper for at forhindre liberalisering i Det Forenede Kongerige. Det er derfor, jeg igen har stillet nogle af de ændringsforslag, som vi drøftede i udvalget, og som vi vil stemme for - særlig i forbindelse med liberaliseringen af direct mail. Det er afgørende for udviklingen af direct marketing-sektoren.
Vi er også bekymrede over forøgelsen til 150 g igen fra de 50 g, som vi mener er nødvendige. Sideløbende går vi helt ind for forpligtelsen til generel service. Hvis det kan gøres i de svenske landdistrikter, kan det også lade sig gøre i de britiske uden alt for store vanskeligheder. Jeg vil ikke lade mig belære af Labour om landdistrikterne. Da jeg var miljøminister i Storbritannien, var jeg ansvarlig for hvidbogen om landdistrikterne, der behandlede nogle af de problemer, der angår postkontorerne på landet, så jeg behøver ikke belæring fra Labour, hvor pænt hr. Simpson end kommer med den.
Jeg er også glad for at se, at vores liberale venner på kontinentet viser vejen for de britiske liberale. De britiske konservative støtter hr. Bolkestein, og vi agter under denne debat - og senere, efterhånden som debatten udvikler sig, og der bliver taget stilling til ændringsforslagene - at overveje, om vi vil stemme imod det mere vidtgående kompromis, hvor meget jeg end respekterer og agter hr. Ferbers betænkning som et kompromis på baggrund af mange vanskeligheder. Men eftersom vi mener, at hr. Bolkesteins oprindelige plan er langt den bedste, kan det godt være, at vi beslutter os for at stemme imod det mere vidtgående kompromis for at opretholde de oprindelige forslag. Det får vi at se. Vi bør overveje det, når debatten er afsluttet.

Watts
Hr. formand, for det første ønsker vi ikke at tvinge Sverige til at ændre sit postsystem, men vær venlig ikke at tvinge os til at følge deres eksempel. I Sverige er postvæsenet gået fra overskud til underskud. Det svenske postvæsen mistede arbejdspladser. Små filialer blev lukket. Prisen for at sende et brev i Sverige er 30% højere end i Det Forenede Kongerige. Og hvis jeg nu må vende mig til Det Forenede Kongerige, blev der blokeret for privatisering af postvæsenet dér, fordi den offentlige mening simpelthen ikke ville finde sig i det.
Hvad jeg finder skandaløst, er, at Kommissionen foreslår privatisering ad bagdøren. Men hvad der er virkelig utilgiveligt, er, at de britiske konservative støtter Kommissionens plan om at decimere vores postvæsen i Det Forenede Kongerige. Det vil være et tredobbelt slag for Storbritannien og i særdeleshed for landdistrikterne: en ende på daglig udbringning og indsamling, en ende på ensartede priser - folk i landdistrikterne må betale mere for posten - og endelig en ende på vores omfattende og udmærkede netværk af små postkontorer på landet.
Jeg appellerer direkte til de britiske konservative. Måske vil de ikke lytte til os, men lad dem lytte til kvindernes institut i Det Forenede Kongerige, til rådet for beskyttelse af de engelske landdistrikter, ja selv til the Countryside Alliance. De støtter alle hr. Simpson og modsætter sig Deres partis synspunkter i denne sag. Jeg håber, at De og Deres venner kan stå sammen med Labour om at støtte de engelske landdistrikter ved at gå imod Kommissionens planer.

Cushnahan
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere ordføreren, hr. Ferber, der virkelig har haft en vanskelig opgave. Hr. Bolkesteins forslag er desværre lidt for vidtgående. Jeg erkender bestemt, at der ikke er noget galt med idéen om liberalisering i sig selv, og at den kan give forbrugerne fordele. Men den bringer også visse forpligtelser - i særdeleshed nødvendigheden af at garantere generelle tjenester. Det ville ikke have været tilfældet med de oprindelige forslag. De ville have virket i tætbefolkede lande, men have ført til en katastrofe for tyndtbefolkede lande som Irland. Ved at udsætte 46-48% af indtægterne i det irske postvæsen, An Post, for konkurrence, ville de have skabt alvorlig tvivl om det irske postvæsens levedygtighed på langt sigt, sådan som vi nu kender det. Den udvælgelse af godbidder, som ville være blevet resultatet, ville have bragt postvæsenets mulighed for daglig udbringning overalt til en rimelig pris i fare. Desuden ville vores nationale postvæsens evne til at støtte vores postkontorer på landet være blevet bragt i alvorlig fare.
Derfor glæder jeg mig over de ændringsforslag, som er resultatet af udvalgsarbejdet. Det er virkelig et afbalanceret kompromis, og jeg håber, at det kan accepteres af Rådet. Lad mig sige dette til An Post: Hvis dette sker, vil De have fået et værdifuldt pusterum. Brug det til at udvikle og investere i Irlands net af postkontorer på landet. Der er mange muligheder ud over det fælles kontor, hvor al offentlig service er til rådighed for lokalsamfundet, såsom e-handel og Internettet. Vælg ikke en kortsigtet, let løsning ved at tillade, at systemet med postkontorer på landet dør. Det er en beslutning, som De vil angre.

Novelli
Hr. formand, Kommissionens forslag, der ændrer direktivet fra 1997 om en yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester for konkurrencen, er ventet og begrundet.
Begrundet fordi det indgår i logikken fra EU's grundlæggende traktater, der fremhæver opnåelsen af et indre marked med fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser i et konkurrencepræget miljø. Begrundet endvidere fordi de på hinanden følgende retningslinjer fra Det Europæiske Råd siden 1990 har omhandlet denne sektor. Begrundet endelig af Det Europæiske Råd i Lissabon, der for nogle måneder siden anmodede om en styrket udvikling af denne proces.
Det er også ventet, fordi Kommissionen var bagefter i forhold til de forpligtelser, der har været beskrevet i direktivet fra 1997. Alligevel har forslagene fra Europa-Kommissionen og kommissær Bolkestein udløst stor ophidselse. Disse forslag var ganske logiske, men sikke et ramaskrig, de fremkaldte! Kompromiset i hr. Ferbers betænkning lader meget tilbage at ønske i forhold til det rimelige forslag fra Europa-Kommissionen. Det er meget beskedent i forhold til kravene om at modernisere vores økonomi i EU, for beskedent er jeg bange for. Når jeg ser hele venstrefløjen her til morgen rose hr. Ferber, er jeg fortsat meget i tvivl om dette kompromis. Med den hastighed, mine damer og herrer, vil det tage 60 år at realisere det indre postmarked. Hvilken dristighed, og især hvilken forsinkelse!
Jeg kan ikke lade være med at drage en parallel til Det Europæiske Råds møde i Nice for nylig. Før Nice var der store forslag og ædle ambitioner. I Nice var der store taler, og i sidste ende skete der ikke noget særligt. På samme måde i forhandlingerne her skjuler de højtflyvende idéer om at opbygge EU kun dårligt tilbageholdenheden og konservatismen. Vi kan kun ønske, at vi en dag vil være i stand til at bevæge os videre fra den nuværende situation, besejre den egoistiske korporatisme og virkelig skabe fremskridt for EU.

Peijs
Hr. formand, jeg vil gerne bede hr. Bolkestein om at forklare hr. Watts forskellen mellem privatisering og liberalisering.

Formanden
Fru Peijs, dette er ikke et indlæg til forretningsordenen, og det hører ikke hjemme på dette tidspunkt i forhandlingen.
Jeg giver ordet til kommissær Bolkestein.

Bolkestein
Hr. formand, Kommissionen forstår på baggrund af tidligere drøftelser, hvor vigtigt dette emne er for Parlamentet, og jeg har omhyggeligt set på de mange ændringsforslag til det direktiv, der er bragt i forslag. Der er nogle ændringsforslag, i særdeleshed dem, der understreger vigtigheden af generel service og af postkontorerne på landet, som jeg kan støtte. Generel posttjeneste er hjørnestenen for Fællesskabets politik på dette område, og alt, hvad vi gør, har til formål at skabe et passende klima for en forbedring heraf.
Med hensyn til de fleste ændringsforslag må jeg imidlertid sige, at der er meget lidt tilbage af det oprindelige forslag, som Kommissionen stillede i maj. Kommissionen foreslog, at man skulle gå gradvis frem, sådan at en yderligere del af markedet på 20% i alt skulle åbnes i år 2003. Hvad jeg ser, nu da det kommer tilbage, er ikke bare en afvisning af denne grad af åbning af markedet, men også af selve den dynamiske moderniseringsproces.
Hvad præcis er det, jeg ser? For det første ikke noget med 50 g, hvilket går imod behovet for at skabe reel konkurrence. For det andet ingen åbning af den udgående post over landegrænserne, selv om det allerede er en realitet i 10 medlemsstater. For det tredje ingen definition af de særlige tjenester i modsætning til målene for de nuværende direktiver og også i modsætning til den juridiske fortolkning fra Domstolen. For det fjerde ingen åbning af ekspresposten, selv om det er et nyt og særskilt marked. For det femte ingen initiativer i år 2003, hvilket strider imod artikel 7 i det nuværende direktiv, og for det sjette ingen tidsplan for yderligere reformer, hvilket går imod konklusionerne fra topmødet i Lissabon og det, som udbyderne selv har behov for.
Det er ikke en positiv fremgangsmåde. I særdeleshed hvor det fremhæves, at mens stats- og regeringscheferne i Lissabon opfordrede til en fremskyndelse af åbningen af markedet, vil de ændringsforslag, som jeg just har beskrevet, føre til det modsatte, nemlig til et nedsat tempo for åbningen af markederne. De to års udsættelse af gennemførelsen af næste skridt vil ikke være i overensstemmelse med det nuværende direktiv. Debatten om modernisering af postsektoren begyndte i 1989 under et møde i Rådet (telekommunikation) i Antibes. Se, hvor vi er nu mere end 10 år senere. Kun 3% af markedet for breve er blevet liberaliseret. At flytte næste trin fra 2003 til 2005 vil indebære endnu en forsinkelse, som næppe vil være acceptabel for Kommissionen.
Det omfang, markedet skal åbnes i efter de foreliggende forslag fra Parlamentet, vil reducere Kommissionens forslag om 20% til kun 6% fra begyndelsen af år 2005 uden nogen udsigt til gennemførelse af det indre marked for postsektoren, og det er jeg bange for ikke er i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd, ej heller vil det opfylde behovene eller indfri forventningerne for postvæsenets kunder, hverken erhvervskunder eller individuelle husholdninger. Ej heller vil det tilgodese de ansattes interesser i denne sektor, der gerne vil se frem. Kort sagt vil det være for lidt, for sent og vil med ét standse den udvikling i retning af yderligere ændringer, som der er så stort behov for, og derved alvorligt skade den nødvendige tilpasning og true beskæftigelsen på langt sigt.
Yderligere vil en standsning af konkurrencen om udgående post over grænserne være et tilbageskridt, som det vil være vanskeligt at gennemføre ved hjælp af forordninger, og som vil føre til klager fra konkurrenterne.
Særtjenester er et andet område, hvor man må opmuntre til fornyelse og modernisering. Under det nuværende direktiv er princippet klart. Nye og separate tjenester ligger altid uden for det område, der er omfattet af et monopol, men der er ingen særlig klar definition af særtjenester i det nuværende direktiv, og det åbner døren for endeløse diskussioner og for usikkerhed på markedet. Det vil være uacceptabelt at tillade, at det, der skal ske her, afgøres af en serie retssager. Vi har brug for klare definitioner, ellers vil vi ikke leve op til vores forpligtelser som lovgivere til at modernisere de rammer, der styrer det hele.
Jeg ved, at moderniseringen af postsektoren er vanskelig og politisk følsom. Postvæsenet er tæt på folk, både på forbrugere og ansatte. Under denne moderniseringsproces bør vi ikke lade os lede af frygt, men snarere af den udfordring, det er at forbedre sektoren. Hvis vi gør for lidt for sent, vil hele postsektoren være i fare. Den vil blive overhalet af teknologien og blive ignoreret af forbrugerne, der ikke får service for deres penge. Jeg er sikker på, at mange af Dem, og i særdeleshed ordføreren, vil være mere enige, end De måske af politiske grunde kan sige. Jeg opfordrer Dem alle til ikke at vige tilbage fra Deres ansvar for som valgte lovgivere at gøre det nødvendige og støtte en dynamisk forandringsproces.
Lad mig citere tre, der er aktive på dette område. For det første har chefen for postvæsenet i Det Forenede Kongerige, hr. John Roberts, talt om konkurrence, der kan føre til forbedringer af kvalitet og effektivitet og lavere priser. For det andet har formanden for det franske postvæsen, La Poste, hr. Claude Bourmaud, for nylig forklaret, hvordan det kommende tiår vil indlede den mest dybtgående ændring nogensinde af postvæsenet rundt omkring i verden. Han sagde, at fra nu af og til slutningen af dette årti vil åbningen af konkurrence på næsten hele postmarkedet tilsyneladende være uundgåelig. For det tredje har den franske senator Gérard Larcher, der er en velkendt ekspert på postområdet, opfordret alle parter til at se fremad. I 1997 sagde han, og jeg citerer: "Vi bør ikke håndtere dagens problemer ved at fokusere på gårsdagens idéer. Lad os indlede debatten om at løse det franske postvæsens problemer inden for morgendagens rammer".
Alle disse tre har fremhævet vigtige ting. Postvæsenet må i stigende grad konkurrere med moderne teknologi form af Internettet, mobiltelefoner og integreringen af de forskellige kommunikationsmidler på det bredere marked for kommunikation. De traditionelle postkontorer med deres stive ansættelsesstrukturer og langsomme tilpasning til markedets krav vil ikke kunne konkurrere på disse markeder, hvis de holdes tilbage af Parlamentets ændringsforslag.
Samfundet kræver en moderne postsektor. Lad mig pege på, at de vigtigste europæiske forbrugerorganisationer såsom BEUC har glædet sig over Kommissionens forslag. Mange forbrugerorganisationer vil ønske at gå endnu hurtigere frem end Kommissionen med at åbne postmarkederne, fordi de forventer, at større konkurrence skal føre til et højere serviceniveau og lavere priser, men Kommissionen har ikke foreslået denne højhastighedsliberalisering, som forbrugerorganisationerne foretrækker. Vores forslag holder en omhyggelig balance, for de, der udbyder generelle tjenesteydelser, vil behøve tid til at ændre strukturen yderligere, så de kan blive mere fleksible og tilpasse sig de nye markedsbetingelser. Kun indførelsen af virkelig konkurrence på en kontrolleret og progressiv måde og efter en fastsat tidsplan kan hjælpe dem til at gøre dette.
Hvis de europæiske lovgivere ikke får held med sig, vil de medlemsstater, der hurtigt går ad den vej, der blev anvist ved topmødet i Lissabon, blive straffet, da deres postvæsen vil blive udsat for konkurrence fra andre, der nyder fordel af et udstrakt monopol. De fleste af de ændringsforslag, som Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik, Transport og Turisme har vedtaget, vil, hvis de vedtages, føre til en situation, hvor næsten intet vil ændre sig. Dette ville indebære, at posttjenesterne i stigende grad vil tabe terræn til andre kommunikationsformer. Det ville være meget kortsigtet. Det ville være bagstræberisk. Posttjenesternes monopol vil få dem til at stivne og miste omfang, hvilket vil føre til tab af arbejdspladser.
Jeg er opmærksom på Deres interesse for at bevare den generelle service og netværket af posthuse, og det er jeg enig i. Jeg står for ubrydelige garantier for, at forpligtelserne til at yde generel service altid vil blive beskyttet. Dér, hvor vi er uenige, er med hensyn til de metoder, hvormed man kan nå dette mål. At forsøge at bevare status quo og opretholde fortidens strukturer er ikke den rette vej. Markedet kræver fleksibilitet og tilpasning til de nye kommunikationsmiljøer.
Kommissionen lever med sit forslag op til dette krav på en meget fornuftig og gradvis måde. Den erkender, at der allerede under det nuværende direktiv er sket en ændring i balancen mellem det forbeholdte område og de andre midler, hvormed man kan sikre en varig generel tjeneste af høj kvalitet. Dette indbefatter krav om tilladelser, herunder befordringspligt for nye aktører på markedet, en kompensationsfond og en fastsættelse af takster på et passende niveau, der står i forhold til omkostningerne. Men uden konkurrence vil situationen komme ud af balance.
I denne ånd kan jeg acceptere de af Deres ændringsforslag, som er ukontroversielle, og andre, som med rette understreger spørgsmål såsom en generel service i medlemsstaterne, afhjælpning af klager og netværket på landet. Det vedrører ændringsforslag 2, 3, 6, 7, 24, 28, 29, 32, 39, 40 og 41. Jeg kan også acceptere de nye ændringsforslag, der blev stillet i går, nemlig 46, første afsnit, 58 og 59, som specificerer visse vigtige punkter. Med hensyn til ændringsforslag 60 og 61 kan jeg tilslutte mig princippet om at gennemføre det indre marked på et tidspunkt i fremtiden, der skal fastlægges inden for en fornuftig tidshorisont. Det er alt sammen på linje med Kommissionens forslag og konklusionerne fra Lissabon.
Men det vil ikke overraske medlemmerne af Parlamentet, at Kommissionen ikke kan acceptere de øvrige ændringsforslag. Grunden er, at de går stik imod, hvad Kommissionen har foreslået - hvad der er nødvendigt for at få gang i moderniseringsprocessen til gavn for både postvæsenets kunder og ansatte. Vi må opretholde tempoet i retning af forandringer og tage et afgørende første skridt samt fastlægge en tidsplan for yderligere ændringer.
Afslutningsvis vil jeg sige, at Den Europæiske Union ikke kan tillade sig signalforvirring på et så vigtigt område. Det er grunden til, at jeg hverken kan eller vil tie, når sektorens fremtid trues af, at man ikke tager ordentlig fat på de udfordringer, som vi alle fik i Lissabon. Hvis Den Europæiske Union, som Parlamentets medlemmer er de valgte repræsentanter for, ønsker at have den mest konkurrencedygtige, vidensbaserede og dynamiske økonomi om 10 år, har den behov for en moderne postsektor. Derfor opfordrer jeg alle medlemmer af Parlamentet til at støtte den europæiske tankegang, og jeg vil slutte med at sige, at nu er det tid til at handle.

Jarzembowski
Hr. ordfører, jeg vil gerne tilbagevise disse udifferentierede angreb mod flertallet af Parlamentet. Vi bestræber os på at gennemføre en modernisering og gradvis liberalisering, og det er ikke rimeligt, at De kritiserer os her. De burde i det mindste takke os for, at vi i dag træffer en afgørelse, for så kan De i december bevise, at Rådet følger Det Europæiske Råd i Lissabon og i december vedtager Deres ordlyd til en liberalisering, eller i det mindste vores ordlyd. Men at kritisere os og intet opnå i Rådet, det er en holdning, der virker en smule skinhellig, hr. kommissær. De burde nok lytte til flertallet af Parlamentet!

Bolkestein
Hr. formand, som svar på disse sidste bemærkninger vil jeg gerne sige tre ting. For det første er det naturligvis Parlamentets privilegium - ja, pligt - at sige, hvad det mener. På den anden side har jeg en fornemmelse af, at Kommissionen vil svigte sin opgave, hvis den ikke svarer med en lige så ærlig udtalelse som Parlamentet.
For det andet vil hele sagen blive drøftet på et møde i Rådet (telekommunikation) næste fredag. Kommissionen vil fremsætte samme udtalelse, og derefter vil Rådet handle på baggrund af Kommissionens forslag, sådan som det ønsker.
For det tredje og sidste vil jeg sige, at hvis stats- og regeringscheferne i Lissabon besluttede, at Den Europæiske Union skulle være det mest konkurrencedygtige sted i verden om 10 år, må vi handle herudfra. Hvis medlemmerne af Parlamentet er af den mening, at hvad vores stats- og regeringschefer siger ikke angår dem, er det ikke en holdning, jeg deler.

Jeg tager stats- og regeringschefernes konklusioner som retningslinje for Kommissionen, og jeg har her til formiddag talt ud fra ånden i disse konklusioner.
Jeg opfordrer Parlamentets medlemmer til at følge Kommissionens forslag, for kun det forslag fører til målene fra Lissabon, som er at have den mest konkurrencedygtige, dynamiske og vidensbaserede økonomi i verden om 10 år.

Formanden
Jeg må konstatere, at posttjenesterne sætter sindene lidt i bevægelse i salen, og det glæder mig.
Hr. Simpson, vil De have ordet, eller frafalder De det? Hvis De frafalder det, vil vi være Dem meget taknemmelige, for vi er i tidnød.

Simpson
Hr. formand, det er spild af tid. Der er ingen så døve som de, der ikke vil høre.

Formanden
Mange tak, hr. Simpson.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.

Bananer (FMO)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0374/2000) af Dary for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer (KOM(1999) 582 - C5-0277/1999 - 1999/0235(CNS)).

Dary
Hr. formand, kære kolleger, vi vender altså nu tilbage til FMO og bananerne.
I april måned efter med et meget stort flertal at have stemt for de ændringsforslag, jeg stillede til Kommissionens tekst, og efter at Kommissionen havde afvist alle disse, besluttede vi at sende denne sag tilbage til Landbrugsudvalget for at finde et eventuelt kompromis. I mangel af medbestemmelsesproceduren var det den eneste måde, idet prioriteten var at sikre en garantiindkomst og EU's og AVS's producenters adgang til markederne.
Vi har forsøgt at opnå et forlig med Kommissionen, men det er ikke rigtig lykkedes. Parlamentet skal nu udtale sig. Jeg vil godt her minde om, at Kommissionen i november 1999 stillede et af sine utallige ændringsforslag for FMO-bananerne, der hovedsagelig berørte den eksterne del med det formål at sikre forenelighed mellem FMO's og Verdenshandelsorganisationens regler. Kommissionen foreslog således at fastholde et ikke-diskriminerende kontingentfordelingssystem med en let tarifpræference for AVS-landene med en overgang til tariff only i 2006.
Parlamentet vedtog i april 2000 min første betænkning og dens ændringsforslag, der gik imod Kommissionens forslag. Betænkningen foreslog især at afvise den automatiske overgang til tariff only, en tarifpræference for AVS-landene på minimum 300 euro samt en evaluering og en eventuel revision af den interne del af FMO.
Banansagen er langt fra anekdotisk, og store indsatser står på spil. Siden 1993 er situationen for EU's producenter konstant blevet forringet, og det er gået på samme måde for de traditionelle leverandører fra en lang række AVS-lande. Men hovedformålet med denne fælles markedsordning er at garantere dens producenter adgang til EU's marked. Det er i dag umuligt for dens producenter at indgå i en retfærdig konkurrence med producenter og operatører, der arbejder på området på internationalt niveau. Lad os huske på, at 62% af importen i dag kommer fra tredjelande, hovedsagelig Ecuador, Colombia, Costa Rica og Honduras.
Det drejer sig ikke om her på protektionistisk vis at beskytte et produkt med en særlig oprindelse, men derimod om at beskytte holdbarheden i en bestemt produktionsform. Bag bananen er det, vi ønsker at forsvare, et helt produktionsapparat, der ofte er selve grundlaget for hele regioner, for deres livskraft og sociale stabilitet.
Der gik måneder, før Kommissionen i november måned udsendte en meddelelse om anvendelsen af først til mølle-princippet for at styre kontingentordningen. Jeg vil gerne holde fast i, at der er tale om en meddelelse og altså på ingen måde et lovforslag. Vi har derfor fortsat skullet arbejde med lovforslaget fra november 1999.
Der blev taget kontakt til Kommissionen, der på det sidste møde bekræftede, at den står fast på sin holdning, hvilket vil sige kontingentordningen styret efter først til mølle-princippet med en overgang til tariff only i 2006.
Min anden betænkning ligner derfor meget den første, og den omfatter de ændringsforslag, der blev stemt igennem på plenarforsamlingen. Men selv om der ikke var tale om et lovforslag, var det også nødvendigt at udtale sig om først til mølle-princippet. Den fælles beslutning siger ikke, at systemet er retfærdigt, men at det er den eneste metode, der er forenelig med FMO-reglerne. Ikke desto mindre har USA allerede meddelt sin afvisning af dette system, hvilket i øvrigt også gælder AVS-landene. Hvad resten angår, er vores holdning altså stadig den samme: anvendelsesperiode for systemet på mindst 10 år for at garantere juridisk sikkerhed for producenter og operatører, en nyvurdering efter udløbet af denne periode, ingen automatisk overgang til tariff only samt en tarifpræference på 300 euro for AVS. Vi har bedt om garantier i tilfælde af, at Kommissionen indfører kontingenttarifsystemet først til mølle-princippet, da dette vil få alvorlige følgevirkninger for AVS-producenterne, der i dag er ude af stand til at indgå i den kapsejlads, der snart løber af stabelen.
Det er derfor absolut nødvendigt ud over tarifpræferencen på 300 euro at finde en metode, der kan give dem effektiv adgang til kontingent C samt kontinuerligt at evaluere systemets indvirkning på disse producenter.
Jeg er meget tilfreds med, at vi endvidere har opnået et enstemmigt flertal i Landbrugsudvalget. Jeg takker mine kolleger og hr. Fernández Martín, ordfører for Udvalget om Udvikling og Samarbejde, for hans støtte.
Som afslutning vil jeg gerne beklage, at EU i et sådant spørgsmål synes at give afkald på sine værdier til fordel for reglerne for den globale handel. Økonomien skal tjene mennesket, og i alle systemer, hvor mennesket styrer, bør reglerne tilpasse sig dets vilje og dets behov, aldrig omvendt. Kommissionen og Rådet må selv tage ansvaret, hvis de vurderer på en anden måde.

Fernández Martín
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, mine damer og herrer, efter utallige forhandlinger om bananspørgsmålet er vi i dag en lille smule tættere på en tilfredsstillende løsning. Jeg gør mig ingen illusioner, vi har igennem otte år haft forhandlinger som denne, og der kommer flere endnu. Men efter den aftale, Rådet har indgået, er Kommissionens seneste forslag i dag tættere på den holdning, som Parlamentets flertal har givet udtryk for mange gange gennem årene.
Udviklingsudvalget, som jeg repræsenterer, støtter Darys betænkning, der giver svar på de grundlæggende spørgsmål. Ordningen med kontingenter, som sikrer afsætningen af Fællesskabets bananproduktion, bibeholdes, der oprettes en licensordning efter først til mølle-princippet, som er i overensstemmelse med de gældende regler for verdenshandlen, og der overvejes en ikke-automatisk overgang til en toldordning, som vil kræve en evalueringsrapport om virkningerne.
Dette forslag er allerede blevet godkendt af Ecuador, som er verdens største bananproducent og et af de lande, der har klaget til Verdenshandelsorganisationen. Det er rigtigt, hr. kommissær, at vi stadig har nogle forbehold og nogle divergerende holdninger. Fra Parlamentets side anmoder vi om en overgangsperiode på 10 år, hvorimod Kommissionen foreslår seks, vi anmoder om en toldsats på mindst 300 euro, mens Kommissionen siger højst 300 euro. Det er ganske vist divergerende holdninger, men nu taler vi samme sprog, og det er helt anderledes end det, der blev talt år efter år før i tiden.
Det glæder mig, kommissær Fischler, at De har udvidet Deres informationsstrømme. Hr. Schwaiger sagde allerede til Dem under den foregående forhandling, at De burde have informationer om alle de forskellige syn på problemet. De har for nylig besøgt Azorerne, De har for nylig været på De Kanariske Øer, og De har uden tvivl et større overblik over problemet, som stadig er meget komplekst. Vi kan f.eks. ikke lade være med at give udtryk for vores ængstelse for bananplantagerne i visse AVS-lande, i de små producentlande i Antillerne og i nogle vestafrikanske lande, der har været traditionelle leverandører til bananmarkedet, og dem har vi forpligtelser over for, som vi ikke må glemme.
Orkanen Mitch i Centralamerika har desværre givet os et eksempel på noget, som vi ikke kan acceptere. I nogle lande - Nicaragua, Honduras, Guatemala - raserede Mitch bananplantagerne. I stedet for at bidrage til genopbygningen af den økonomiske aktivitet flyttede nogle multinationale selskaber deres aktiviteter til andre områder, som ikke var så hårdt ramt, og endog til andre lande, og glemte dermed deres forpligtelser over for tusinder, titusinder af familier og landmænd, som fik en løn på 10 dollars. Det er ikke en udviklingsmodel, som europæerne ønsker.
Nogle kolleger har her givet udtryk for deres bekymring over de negative følger, som visse sektorer, særligt i Det Forenede Kongerige, lider under, over de forvridende foranstaltninger iværksat af USA, som efter min mening går ud over GATT-aftalerne. Vi mener, at disse virksomheder bedst kan hjælpes, hvis vi finder en udvej, der gør det muligt at løse konflikten hurtigst muligt. Derfor mener vi ikke, at det er hensigtsmæssigt at udsætte denne forhandling, som nogle har gjort forsøg på i de seneste uger.
Vi er nået frem til en kompleks og skrøbelig ligevægt om spørgsmålet. Dary-betænkningen blev vedtaget enstemmigt i Landbrugsudvalget, og den blev også støttet enstemmigt af det udvalg, som jeg repræsenterer. Jeg mener ikke, at det ændringsforslag, som hr. Vatinen stillede i sidste øjeblik, bidrager til at gøre tingene lettere, og derfor opfordrer jeg ham til, hvis han lytter til mig, at overveje muligheden af at tage det tilbage.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren, hr. Dary, som så tydeligt har anskueliggjort historien bag reformen og givet et overblik over den - som jeg ikke vil gentage. Jeg vil også lykønske hr. Fernández, som så fint udnyttede tiden til at genopfriske, hvordan og på hvilken måde vi har en række forpligtelser.
Dary-betænkningen har i en vanskelig og prisværdig balancegang fået os til enstemmigt at vedtage en betænkning om et meget kompliceret emne. For det er rent ud sagt, hr. kommissær, ikke let at forene forbrugernes interesser med producenternes og samtidig overholde Den Europæiske Unions internationale forpligtelser over for AVS-landene og Lomé-forpligtelserne undertegnet i Cotonou, forene kræfterne til fordel for regionerne i den yderste periferi, overholde GATT-bestemmelserne for tredjelande og dermed garantere en spredning i forsyningen og produktionen i Den Europæiske Union.
Virkningen af det opnåede kompromis, som ligger inden for WTO's bestemmelser, bør analyseres af Europa-Kommissionen i en rapport, som Parlamentet skal analysere inden for et rimeligt tidsrum, og som følge af resultatet og analysen af denne rapport skal der foreslås passende korrigerende foranstaltninger, som det også fremgår af ordførerens betænkning.
Vi er ikke imod tariff only, hr. kommissær. Vi ønsker blot, at vi med disse pludselige ændringer træffer de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger, når vi skal gå fra en ordning til en anden. Derfor anmoder jeg medlemmerne af Parlamentet om at støtte denne betænkning i sin helhed, som den blev støttet af Landbrugsudvalget. Og jeg vil ikke gentage, at det eneste ændringsforslag, der er blevet stillet af et medlem, ikke fremmer, at det sker. Derfor beder jeg ligesom taleren før mig forslagsstilleren om at tage dette ændringsforslag tilbage.

Medina Ortega
Hr. formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg tilslutte mig de foregående taleres lykønskninger til Kommissionen - for Kommissionen har gjort en indsats for at tilnærme sig - og til ordføreren, hr. Dary, for den indsats, han har gjort, for at forene forskellige holdninger.
Sagen er efter Landbrugsudvalgets mening klar. Landbrugsudvalget går ind for Kommissionens forslag om bibeholdelse af kontingentordningen i henhold til først til mølle-princippet, selv om det naturligvis ikke er enigt i forslagene om automatisk overgang fra den nuværende kontingentordning til en ordning udelukkende med toldsatser.
Det hænger sammen med Landbrugsudvalgets grundfilosofi om, at landbrugsvarer ikke er normale industriprodukter, og at det derfor ikke duer at anvende de generelle bestemmelser, der gælder for industriprodukter. Den seneste kogalskabskrise, som kommer til at koste Det Europæiske Fællesskab, dets producenter og forbrugere dyrt, er et eksempel på, at landbruget ikke kan reduceres til skemaer over industriel produktion eller afsætning.
I den forbindelse vil jeg gøre opmærksom på, at bananproduktion ikke er en produktion, som er Fællesskabet fremmed. Det er en produktion, der finder sted i en række særlige regioner i Fællesskabet, regionerne i den yderste periferi, som har visse vanskeligheder med at konkurrere på markederne, og som har netop bananen som et af deres få produkter. Og som hr. Fernández Martín nævnte, har kommissær Fischler for nylig med egne øjne kunnet se, hvad landbrugsøkonomi er i disse regioner, som er så langt væk fra Fællesskabets kontinentale sammenhæng.
I Dary-betænkningens forslag, som Landbrugsudvalget vedtog enstemmigt, henvises der derfor til behovet for at tage hensyn til de strukturelle problemer i regionerne i den yderste periferi, som desuden har et nyt retsgrundlag i form af EF-traktatens artikel 299, stk. 2, indført med Amsterdam-traktaten, og som i øjeblikket afventer, at Kommissionen vedtager de tilsvarende forslag.
Derfor går Den Socialdemokratiske Gruppe ind for hr. Darys betænkning, og den er naturligvis imod ændringsforslag 36 stillet af hr. Vatanen og andre medlemmer.

Clegg
Hr. formand, for forvirrede tilskuere som mig selv bevæger dette spørgsmål sig fra det bizarre til det surrealistiske. Vi synes at stå over for den ene serie forslag og modforslag efter den anden, som behandler en overgangsordning, hvor Kommissionen først foreslår toldkontingenter baseret på historiske perioder, referenceperioder, men så går over til en beregning efter et først til mølle-princip. I mellemtiden fordømmer USA først historiske referenceperioder, men går nu ind for sine egne historiske referenceperioder. Det er blevet yderst vanskeligt at følge med.
Bl.a. af denne grund vil jeg ikke kommentere hovedparten af Dary-betænkningen, men vil forsøge at fokusere på et principspørgsmål. Hvad overgangsperioden end bliver - hvad enten vi går efter et toldkontingent- og licenssystem, som bruger det såkaldte først-til-mølle-princip, eller historiske referenceperioder, hvad enten det er før eller efter 1993 - må vi begynde med at acceptere, at dette er en overgangsordning, som på et eller andet tidspunkt skal erstattes af et rent toldsystem, der er foreneligt med WTO's regler. Vi kan ikke blive ved med år efter år at unddrage os vores internationale forpligtelser.
Spørgsmålet er: hvorfor? Hr. Dary har ladet forstå, at hvis vi bevæger os i retning af et WTO-system, der kun er baseret på toldsatser, vil vi på en eller anden måde give os de kaotiske kommercielle kræfter i vold. Sandheden er den stik modsatte. WTO er et sæt regler. Det er faktisk en hæmsko for kaos, fordi det forsøger at indføre regler, som vi alle skal rette os efter. Den Europæiske Union har en overvældende strategisk interesse i at sikre, at disse regler bliver styrket og ikke svækket, for hvis vi svækker WTO eller lov og orden, hvem vil så vinde? Det vil være de store som USA. Det vil føre til, at magten får retten. Det vil blive den rå, kommercielle magt, som vil tage overhånd.
Så jeg tilskynder Dem til at lade os enes om, hvad overgangsordningen skal være ifølge Dary-betænkningen. Men lad os ikke, som ændringsforslag 11 lægger op til, vende ryggen til den idé, at vi med tiden må gå over til et system, der kun er baseret på toldsatser.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for hans arbejde. Jeg er fuldstændig indforstået med hans målsætninger. Men desværre, hr. Dary, står det ikke i vores magt at gennemføre det, som vi gerne vil. Stærke kræfter står i vejen for det. Ikke kun inden for Den Europæiske Union har medlemsstaterne forskellige opfattelser, hvilket jo også giver sig udslag i Kommissionens vanskeligheder med at lave et forslag, men Verdenshandelsorganisationen er også inddraget. Stærke interesser spiller en rolle, især hvad angår amerikanerne, der ganske vist ikke selv dyrker bananer, men som har indskudt amerikansk kapital i handelsvirksomheder. Vi kender problematikken, og bekymringen for, at de berettigede interesser hos AVS-landene, de mindre banandyrkere, i den forbindelse må bukke under, er sikkert ikke ubegrundet.
Vi har endnu en gang forsøgt at stille ændringsforslag som kompromisændringsforslag. Jeg håber, at Kommissionen nu også accepterer disse ændringsforslag. Frem for alt handler det i ændringsforslag 35 om, at Kommissionen skal forelægge sin rapport om, hvilke konsekvenser denne ordning vil få for de mindre banandyrkere og AVS-landene, så Parlamentet, såfremt det kommer til en overgangsordning til en tariff only-ordning, har grundlag for at løse problemet.
Ét står jo klart og er således også bekræftet af Kommissionen, nemlig at dette skal behandles i Parlamentet endnu en gang. Til denne behandling har vi så brug for nye data. Måske har vi så på dette senere tidspunkt gennemført medbestemmelse på landbrugsområdet, og i Nice blev der jo fastlagt retningslinjer i retning af medbestemmelse for Parlamentet. Vi skal nu først gennemføre dette i en post Nice-diskussion. Så vil vi højst sandsynligt få en anden magtposition, og det burde så også komme til udtryk i bananbetænkningen og i den målsætning, som vi så fastsætter.

Jové Peres
Hr. formand, jeg tror, at det er første gang, mit efternavn er blevet udtalt på mit modersmål. Mange tak.
Det er ikke forkert at sige, at dette spørgsmål er et af dem, der har vakt størst opmærksomhed i alle institutionerne. Det er også vigtigt at nævne, at dette spørgsmål - efter min mening - har skabt en interessekonflikt mellem et par virksomheder, repræsenteret af USA, og Den Europæiske Union, som forsøgte at opfylde sine forpligtelser over for sine egne landmænd og andre forpligtelser over for AVS-landene. Jeg mener ærligt talt, at Landbrugsudvalget kom så tæt på at opnå en aftale med Kommissionen, som det var muligt, eller som det stod i dets magt.
Vi har godtaget brugen af først til mølle-princippet, vi har accepteret en toldpræferencenedsættelse på højst 300 euro pr. ton for AVS-landene, og det er også rigtigt, at vi har forsøgt at opnå garantier for de små og mellemstore virksomheder, og at vi har anmodet Kommissionen om en rapport om ordningens virkninger. Men jeg tror, at vi kan forvente negative virkninger for de små erhvervsdrivende og for AVS-landenes producenter.
Selv om jeg ikke bryder mig om klicheer, tvivler jeg alvorligt på, at et billede af Den Europæiske Union, der giver efter for presset fra to multinationale selskaber, som USA repræsenterer, blot er en fremstilling, som afspejler forudfattede meninger. Nogle gange virker det, som om Kommissionen i forbindelse med forslag om deregulering inden for handel og landbrugsproduktion på internationalt plan var længere væk end selv Cairns-gruppen. Jeg tilslutter mig hr. Darys rammende udtalelser om dette spørgsmål.
Under alle omstændigheder er det nødvendigt at erkende, at forordninger og traktater indebærer forpligtelser, og at dereguleringer, som kan gavne visse virksomheder, belaster Unionens budget. Derfor vil jeg give udtryk for, ikke min enighed, men min forundring over fru Schreyers udtalelser i går om landbrugsbudgettet og bananspørgsmålet.
Jeg vil slutte med at lykønske hr. Dary med hans omhyggelige arbejde og også lykønske formanden for Landbrugsudvalget og koordinatorerne. Min gruppe vil stemme for betænkningen ud fra en betragtning om, at hvis vi bruger mere tid på emnet, bliver det endnu værre.

Souchet
Hr. formand, denne sag, der ikke standser, sagaen om "banankonflikten" mellem Unionen og dollarbananproducentlandene er på ingen måde anekdotisk, men eksemplarisk på mere end en måde, idet 20% af de bananer, der konsumeres i Unionen, produceres i Fællesskabets ultraperifere regioner, og disse regioner har behov for denne produktion i deres udvikling. Andre 20% af disse bananer produceres i AVS-landene, der også har behov for denne produktion i deres udvikling, og med hvem vi har indgået forpligtelser, som vi bør respektere.
De har begge kunnet udvikle deres produktion, fordi vi tilbød dem et marked, som vi ikke i dag bør trække væk fra dem. Vi bør fortsætte med uden forhindringer at give disse producenter midler til at leve ved at prioritere køb af deres produktion. Først derefter, hvad angår de sidste 60%, kan vi åbne vores døre for eksterne producenter i henhold til den frie vareudveksling. Det var det, FMO sigtede på i banansektoren, og det er det, der er formålet med vores ordfører, hr. Darys modforslag.
At dollarbananproducenterne henviser til det for dem "urørlige" dogme i doktrinen om den frie vareudveksling for at pålægge os et tariff only-system bør hverken gøre indtryk på os eller skræmme os. Lad os derfor stå lige så fast på vores holdning til fordel for en kulturform, som USA forstår at holde fast i deres protektionistiske system for sukker, tobak, jordnødder og mælkeprodukter.
Vi bør stå imod, for hvis vi giver køb på bananerne i dag, hvorfor så ikke også gøre det i morgen på andre fælles markedsordninger, på den fælles landbrugspolitik og på EU's landbrugsmodel, der går ind for en bæredygtig udvikling? Vi bør stå imod. I modsat fald vil vi miste enhver kontrol med vores fødekæde. Ud fra samme princip vil man pålægge os GMO'er, hormonkød og social dumping. Vi bør stå imod, og det er snarere op til WTO at udvikle og forlade sit betonfort, tariff only, der minder alt for meget om profit only.
"Banansagen" er en vigtig milepæl på vejen frem i denne uundgåelige udvikling, som EU, hr. formand, bør arbejde på af alle kræfter.

Marques
Hr. formand, jeg vil gerne først fremhæve Europa-Parlamentets bestræbelser for at finde en afbalanceret løsning på denne komplekse interesseproblematik omkring den fælles markedsordning for bananer. Det er som udtryk for disse bestræbelser, at vi nu for anden gang diskuterer en betænkning med udmærkede forslag, der skal gøre beskyttelsen af EU's og AVS-landenes bananproduktion forenelig med WTO's regler. Det er synd, at Kommissionen og Rådet fastholder en løsning, der alvorligt kan skade denne produktion, navnlig efter 2006.
Jeg repræsenterer Madeira i Europa-Parlamentet, en region, hvor bananer er landbrugets vigtigste afgrøde. Det samme er tilfældet i andre af EU's regioner, De Kanariske Øer og de franske oversøiske departementer. Alle disse områder er regioner i den yderste periferi. Disse regioner er ikke blot nogle af de vanskeligst stillede, men de er også de eneste, hvor der dyrkes bananer i EU. Dette forhold må nødvendigvis tages med i betragtning, når der skal fastlægges nye regler for importordningen for bananer. Den europæiske landbrugsmodel, der bygger på landbrugets multifunktionalitet, må også kunne tage vare på produktionen af bananer i EU. I min region er den af landbrugets multifunktioner, der får stadig større betydning, dets betydning for beskyttelse af miljøet. At der ikke mere skulle dyrkes bananer på Madeira, ville være mindst lige så alvorligt økonomisk (voldsom indkomstnedgang for tusinder af landmænd) som miljømæssigt (ødelæggelse af det subtropiske landskab og af landdistrikterne med forværret erosion til følge).
Hr. formand, uden dette vigtige miljøaspekt har Madeira ikke noget grundlag for at holde liv i "den høne, der lægger guldæg", nemlig turismen. Hvorfor liberalisere allerede i 2006, når ordningen med toldkontingenter er helt forenelig med WTO's regler samtidig med, at den er den bedste måde til at sikre, at der kan produceres bananer i EU og i AVS-landene? Jeg nærer ikke desto mindre stadig håb om, at Kommissionen vil tage behørigt hensyn til Parlamentets opfattelse, således som denne sammenfattes i den betænkning, der nu er til behandling, som jeg helhjertet støtter, og som vi givetvis kommer til at vedtage i morgen. Jeg slutter med at lykønske ordføreren, hr. Dary, for det fremragende arbejde, som han har udført.

Adam
Hr. formand, ordføreren fortjener tak og nogen sympati for håndteringen af denne vanskelige betænkning. Det er næsten umuligt at forene de modstridende kommercielle interesser og konflikten med WTO, men ordføreren og formanden for udvalget har arbejdet hårdt på at fremlægge denne betænkning, der giver Kommissionen og Rådet et mere realistisk forhandlingsgrundlag. Jeg håber, at Kommissionen vil reagere positivt på ændringsforslagene, ikke med den totalt negative holdning fra sidste forhandling, og vil erkende, at hvert ændringsforslag repræsenterer legitime bekymringer.
Der er allerede noget, der tyder på, at Kommissionens forslag om først til mølle-princippet letter forhandlingsprocessen, og at det tidligere omfang af handlen måske endnu kan vise sig at være et element i det endelige resultat. Konflikten med WTO har ført til handelsmæssige gengældelsesaktioner, og det er ikke let at forklare dette for eksportører i medlemsstaterne, der påvirkes inden for helt arbitrære og ikke-relaterede sektorer. Vores mål må være at nå frem til en revideret bananordning, der vil blive respekteret af WTO og afspejle EU's forpligtelse i forhold til AVS og de mest sårbare leverandører fra Caribien.
Flere på hinanden følgende afgørelser fra WTO siger ikke, at vi ikke kan give vores traditionelle leverandører særbehandling. Spørgsmålet er hvordan. Kommissionen må vise, at der vil blive taget fat på deres behov. Det er ikke rart at acceptere væksten af differentiering af handlen og et fremtidigt system, der kun er baseret på toldsatser, sådan som Kommissionen har konkluderet, men man må se det i øjnene. Jo højere en sats, man kan forhandle sig frem til, jo mindre vil vi behøve andre foranstaltninger for at hjælpe AVS og det caribiske område.
Jeg mener, at en fremskyndelse af forhandlingerne giver den bedste garanti for et acceptabelt toldniveau, og derfor frem for af andre grunde opfordrer jeg til fuld støtte til denne betænkning.

Sánchez García
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, hvis spørgsmålet om liberalisering af posttjenesterne har været vigtigt, er reformen af den fælles markedsordning for bananer ikke mindre vigtig.
Jeg vil indlede med at takke ordføreren, hr. Dary, for hans betænkning, fordi der i den for anden gang argumenteres for bibeholdelse af kontingentordningen ved import af bananer til Den Europæiske Union, hvorved Fællesskabets produktioner beskyttes, og afvises en automatisk overgang til en ordning med standardtoldsats efter en gyldighedsperiode for den ændrede fælles markedsordning, som efter vores mening også skal være på 10 år.
Jeg vil også takke formanden for Landbrugsudvalget, hr. Graefe zu Baringdorf, for hans bestræbelser på at opnå en kompromisløsning med Kommissionen. Jeg takker også formændene for Parlamentets politiske grupper, som har accepteret den genstridighed og stædighed, som medlemmerne fra regionerne i den yderste periferi har udvist for at sikre, at dette forslag til reform af banansektoren bliver diskuteret i Parlamentet i dag, at den forskriftsmæssige udtalelse kan afgives og dermed komme i betragtning, når Rådet (landbrug) holder møde i de kommende dage, og at vi kan gå ind i 2001 med en ny reform af den fælles markedsordning for bananer.
Jeg håber, at denne fælles markedsordning svarer til Verdenshandelsorganisationens forventninger efter så mange år med handelsstridigheder og også til Fællesskabets producenters forventninger. Jeg har tiltro til, at fordelingssystemet efter først til mølle-princippet med tiden kan accepteres af alle de bananproducerende lande.
Jeg mener, at ordførerens løsning, som er blevet enstemmigt vedtaget i Landbrugsudvalget, og som nu forelægges på plenarmødet, er den mindst ringe løsning for alle de implicerede parter i denne handelskrig, som blev indledt i 1993, og som nu synes at vise tegn på enighed blandt alle de involverede parter, hvad enten det drejer sig om producenter, handlende eller forbrugere af et af de mest symbolske landbrugsprodukter i det europæiske samfund, nemlig bananer, som i hvert fald for De Kanariske Øers vedkommende er enestående.
Det er vigtigt at spare tid i denne afsluttende fase, og jeg anbefaler Dem at stemme for hr. Darys betænkning.

Figueiredo
Hr. formand, som bekendt har den fælles markedsordning for bananer særlig betydning for AVS-producentlandene og for nogle regioner i den yderste periferi, f.eks. Madeira, både på grund af produktion og beskæftigelse og ud fra miljømæssige hensyn, fordi der opretholdes produktiv bevoksning, hvilket er afgørende for den regionale udvikling.
At løse det foreliggende spørgsmål om den kommende fælles markedsordning gennem en importordning baseret på en standardtoldsats vil medføre en alvorlig risiko for et drastisk prisfald for bananer på fællesskabsmarkedet, hvilket vil gøre det nødvendigt at forøge den udligningsstøtte, der ydes til Fællesskabets producenter i regionerne i den yderste periferi, ligesom det betyder, at de finansielle overslag, der under Agenda 2000 er vedtaget til finansiering af den fælles landbrugspolitik, skal revideres. Kommissionen gør derfor klogt i at opgive sine forslag, medmindre den vil nedlægge bananproduktionen, med de alvorlige sociale, økonomiske og miljømæssige konsekvenser, som ordføreren, vores kollega Dary, peger på.
Overgangsperioden skal således være på ca. 15 år og i hvert fald ikke mindre end 10, og udligningsstøtten må indbefatte sikring af fællesskabsproducenternes indkomstniveau og afsætning af produktionen fra regionerne i den yderste periferi, hvorfor den også må inkludere støtte til de foretagender, der sælger de bananer, som dyrkes dér. Vi vil stemme for forslagene og denne betænkning i det håb, at Kommissionen genovervejer sin holdning.

Stevenson
Hr. formand, som de forrige talere har sagt, er tiden nu kommet til at finde en brugbar løsning på problemet såvel som en løsning, der er forenelig med WTO. Alt for ofte har WTO stemt imod os. Jeg repræsenterer industrier i min medlemsstat, Det Forenede Kongerige, som er blevet ramt af USA's gengældelsesaktioner, hvor fru Barshefsky, USA's handelsminister, har besluttet at lægge 100% told på importsatserne for skotske selskaber. Vi har haft svære tab i cashmereindustrien.
Da disse selskaber i min medlemsstat, i min valgkreds, på et tidspunkt blev stillet over for toldsatser fra USA's side på 100%, kunne det have ført til lukning af cashmereindustrien i det skotske grænseland med et muligt tab af 4.000 arbejdspladser. Vi har endnu et lille selskab, Arran Aromatics, som eksporterer flertallet af sine produkter til USA. Det er også blevet ramt af gengældelsesaktioner fra USA. Det beskæftiger 50 mennesker på en fjerntliggende vestskotsk ø, og alligevel lider de under gengældelse for banankrigen, som de ved meget lidt om, og som de ikke har nogen som helst forbindelse med. Det er dybt uretfærdigt.
Der er under denne debat blevet gjort meget ud af den tilsyneladende enstemmighed i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter med hensyn til at støtte hr. Darys betænkning. Jeg vil sige til Dem, at der er stillet mange ændringsforslag til hr. Darys betænkning i Landbrugsudvalget, hvilket viste, at der var dyb uenighed i dette udvalg. Vi må ikke på nogen måde tage det som vidnesbyrd om enstemmighed. Hvis kollegerne fra de sydlige medlemsstater vil fortsætte med at stemme imod overensstemmelse med WTO, må de selv tage konsekvenserne, ikke de uskyldige selskaber i min medlemsstat.

Carlotti
Hr. formand, endnu en gang skal Parlamentet udtale sig om banansagen, og jeg vil gerne rose Michel Dary for det fremragende stykke arbejde, han har udført.
Men i dag ved afslutningen af forhandlingerne, der har omfattet narrespil, og efter at have accepteret kompromiser, der ikke er andet end tomme skaller, er Kommissionen forblevet ubøjelig. Jeg håber, den i dag vil lytte til vores argumenter, for dette tarifpræferencesystem med de 300 euro foreslået af Kommissionen risikerer reelt at blive uden nytteværdi, idet AVS-producenterne bliver pressede med først til mølle-princippet. Denne procedure er med rette blevet betegnet som en kapsejlads på havene, og som vi ved, er det i disse konkurrencer båden, der gør forskellen. Vi ved allerede, hvilke konkurrenter der vil komme først. Det bliver de multinationale, der råder over effektivt udstyr og både med kølesystemer.
I dag forkaster selv USA og de fleste lande i Sydamerika dette system. Hvorfor fortsætter Kommissionen da med at forsvare et system, der er så uretfærdigt? Hvorfor ikke i stedet vende tilbage til systemet med "historiske referencer", som USA og Sydamerika i dag går ind for? I modsat fald er det i det mindste nødvendigt at tilrettelægge spillets regler, så man ikke reelt udelukker de afrikanske producenter. En tilrettelæggelse af to runder, hvor den første var reserveret for AVS-producenterne i tildelingen af importlicenser under kontingent C, ville således gøre det muligt at genskabe balancen. Hr. kommissær, i denne sag har vores AVS-partnere ikke behov for velgørenhed, de har såmænd bare behov for, at vi gør fælles front for at forsvare alle vores interesser.

Formanden
Tak, fru Carlotti.
Vi afbryder forhandlingen nu og går over til afstemningen, som bliver lang. Derfor genoptages forhandlingen kl. 15.

Velkomstord
Formanden
Kære kolleger, jeg har den glæde at kunne meddele Dem, at en delegation fra Koreas parlament har taget plads i den officielle loge.

Jeg byder denne delegation fra Korea hjerteligt velkommen. Den er kommet for at deltage i det 6. interparlamentariske møde mellem Europa-Parlamentet og Republikken Koreas parlament, som finder sted i Strasbourg den 12. og 13. december. Den består af fire medlemmer af Republikken Koreas parlament under ledelse af hr. Jeymoon Chung.
Europa-Parlamentet og det koreanske parlament indledte for flere år siden en direkte politisk dialog, og den har allerede givet gode resultater. Vi ønsker at styrke vores samarbejde med Republikken Korea, og vi får nu en glimrende lejlighed til at diskutere de begivenheder, der for nylig har fundet sted på den koreanske halvø.
Jeg ønsker Dem et frugtbart arbejde i Europa-Parlamentet og et behageligt ophold i Strasbourg.

AFSTEMNING
Purvis
Hr. formand, vi har ikke drøftet spørgsmålet i det midlertidige udvalg. Så vidt jeg ved, er det aldrig blevet rejst i plenarforsamlingen. Vi sætter det til afstemning uden nogen drøftelse. Jeg vil gerne vide, hvordan det blev oprettet, hvor grundlaget kom fra, hvad omkostningerne bliver, hvordan det forholder sig til de etablerede udvalg - Industriudvalget, Sundhedsudvalget m.fl. og om det er rimeligt at stemme om det uden nogen offentlig debat.

Formanden
Hr. Purvis, reglerne er meget klare. I henhold til artikel 150 træffer Formandskonferencen beslutning om at nedsætte et sådant udvalg. Vi drøfter ikke dette spørgsmål, vi stemmer simpelthen om, hvem der skal være medlemmer.
(Afgørelsen vedtoges)
Fælles holdning fastlagt af Rådet med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 70/220/EØF om foranstaltninger mod luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer (9854/1/2000 - C5-0522/2000 - 2000/ 0040(COD)) (Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Fælles holdning fastlagt af Rådet med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om iværksættelse af et uddannelsesprogram for branchefolk inden for den europæiske audiovisuelle programindustri (MEDIA - Uddannelse) (2001-2005) (10939/2/2000 - C5-0616/2000 - 1999/0275(COD)) (Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport)

Hieronymi
Hr. formand, jeg takker for den gode opbakning fra alle grupper. Dermed er det lykkedes at opnå en positiv beslutning for MEDIA i Rådet. Vi har ikke brug for en forligsprocedure, og vi kan i dag træffe en positiv afgørelse.
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Forslag fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender til Rådets forordning om forlængelse af tilskyndelses- og udvekslingsprogrammet for aktørerne på det civilretlige område (Grotius-civilret) (KOM(2000) 516 - C5-0494/2000 - 2000/0220(CNS))
(Kommissionens forslag godkendtes)
Forslag fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter til Rådets beslutning om ændring af beslutning 90/424/EØF om visse udgifter på veterinærområdet (KOM(2000) 542 - C5-0495/2000 - 2000/0234(CNS))
(Kommissionens forslag godkendtes)
Forslag fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport til Rådets afgørelse om indgåelse af en aftale mellem Fællesskabet og Republikken Cypern om vilkårene og betingelserne for Cyperns deltagelse i Fællesskabets programmer på områderne erhvervsuddannelse, almen uddannelse og ungdomsanliggender (KOM(2000) 661 - C5-0577/2000 - 2000/0270(CNS))
(Kommissionens forslag godkendtes)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0348/2000) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (9448/1/2000 - C5-0431/2000 - 1999/0244(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer (Ordfører: Maaten)
Inden afstemningen

Fischler
Hr. formand, jeg vil gerne bekræfte Kommissionens holdning til ændringsforslagene som angivet af hr. Byrne under debatten mandag aften. Kommissionen kan enten i sin helhed eller delvis acceptere 33 af de stillede ændringsforslag. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 6, 8, 9, 16, 19, 20, 25, 28, 32, 33, 36, 37, 38, 40, 45, 46, 47, 49, 52, 53 og 54.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt) (Mødet udsat kl. 12.00 på grund af et højtideligt møde og genoptaget kl. 12.30)
Betænkning (A5-0377/2000) af Trakatellis for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om forlængelse af visse EF-handlingsprogrammer om folkesundhed, som vedtaget ved afgørelse nr. 645/96/EF, afgørelse nr. 646/96/EF, afgørelse nr. 647/96/EF, afgørelse nr. 102/97/EF, afgørelse nr. 1400/97/EF og afgørelse nr. 1296/1999/EF samt om ændring af samme afgørelser (KOM(2000) 448 - C5-0400/2000 - 2000/0192(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0368/2000) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (8129/1/2000 - C5-0327/2000 - 1995/0341(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets trettende direktiv på selskabsrettens område vedrørende overtagelsestilbud (Ordfører: Lehne)
Inden afstemningen

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne bekræfte Kommissionens holdning til de ændringsforslag, som hr. Bolkestein også accepterede i går aftes. Det betyder, at Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 7, 14 og 18, og at Kommissionen principielt også kan godkende de idéer, der er indeholdt i ændringsforslag 5, 13 og 12. Men Kommissionen mener, at dette direktiv ikke er det rigtige sted at placere dem. Kommissionen kan også delvist acceptere ændringsforslag 17 og 20, men langt fra størstedelen af ændringsforslagene. Kommissionen forkaster de øvrige ændringsforslag.
Om ændringsforslag 20

Gebhardt
Hr. formand, den originale udgave af dette forslag er den tyske version, den spanske er ikke korrekt. Jeg vil blot endnu en gang gøre opmærksom på, at vi stemmer om den tyske version, nærmere bestemt anden del, hvor der står "generalforsamlingen og bestyrelsen". I den spanske udgave står der "eller repræsentantskabet". Det er noget helt andet.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0370/2000) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (7484/1/00 - C5-0422/2000 - 1996/0085(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk (Ordfører: Zimmerling)
Inden afstemningen

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne endnu en gang bekræfte Kommissionens holdning til ændringsforslagene. Den er præcis i overensstemmelse med de erklæringer, som hr. Bolkestein afgav i går. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 4, 8, 10, 16, 17 og 18. Kommissionen er dog parat til at acceptere ændringsforslag 1, 2, 3, 5, 11, 12, 13, 14 og 15. Ændringsforslag 6 og 7 accepteres delvist. Ændringsforslag 9 kan accepteres som erklæring, men ikke som artikel.

Zimmerling
Hr. formand, jeg vil blot benytte lejligheden til at henvise til kommissærens redegørelser kl. 00.15 i nat og påpege, at ændringsforslag 1 forpligter Kommissionen. Det glæder mig, at hr. Fischler nu går ind for det. Kommissionen blev opfordret til at indlede internationale forhandlinger, så denne følgeret ikke kun gennemføres i Den Europæiske Union, men så vidt muligt på verdensplan. I den forbindelse henvises til artikel 14 i Berner-konventionen. Vi kan altså her i Europa stå som et forbillede.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0363/2000) af Oostlander for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om gennemførelsen af den fælles strategi over for Rusland (2000/2007(INI))
Inden afstemningen

Posselt
Hr. formand, de 33 første ændringsforslag til Oostlander-betænkningen forelå rettidigt. Ændringsforslag 34 og 35 kom først i dag. Det samme gælder to ændringsforslag til Theato-betænkningen og syv ændringsforslag til Morgan-betænkningen. Jeg vil gerne bede Dem sørge for, at dette ophører, og at alle ændringsforslag fremover stilles i rette tid!

Formanden
Sekretariatet fortæller mig, at dokumenterne forelå i god tid.
Betragtning O

Oostlander
Hr. formand, for at få sætningen til at køre foreslår jeg, at der ikke skrives "do not deny" osv. "mindretals rettigheder", men "taking into account". Stilleren af ændringsforslaget er enig med mig.
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0364/2000) af Baltas for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens beretning om muligheden af forhandling om en stabiliserings- og associeringsaftale med Republikken Kroatien (KOM(2000) 311 - C5-0506/2000 - 2000/2244(COS))
Om ændringsforslag 1

Baltas
Hr. formand, jeg vil gerne foretage en rettelse i det fremsatte ændringsforslag, sådan som det foreligger, ved blot at tilføje et eneste ord, nemlig ordet "kroatiske" mellem ordene "hjem for" og ordet "borgere". Det bliver således til "hjem for kroatiske borgere af serbisk oprindelse". Kan man acceptere denne ændring, da den er i overensstemmelse med det ændringsforslag, vi allerede har vedtaget tidligere i teksten?
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0323/2000) af Maij-Weggen for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om udvikling af nærmere forbindelser mellem Indonesien og Den Europæiske Union (KOM(2000) 50 - C5-0288/2000 - 2000/2152(COS))
Om ændringsforslag 7

Maij-Weggen
Hr. formand, fru Lynne fastslår i sit ændringsforslag, at der i øjeblikket kører 22 retssager i Indonesien og i Timor. Jeg har brugt halvanden dag på at undersøge, om hendes tal var korrekte sammenlignet med mine, men det er de ikke. Der er 19 sager i Timor og 24 i Atjeh, så jeg anmoder Parlamentet om at forkaste ændringsforslaget. Fru Lynnes tal er ikke korrekte.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0376/2000) af Theato for Budgetkontroludvalget om Kommissionens meddelelse om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser - Bekæmpelse af svig - Hen imod en samlet strategisk tilgang (KOM(2000) 358 - C5-0578/2000 - 2000/2279(COS))
Om ændringsforslag 2

Haarder
Hr. formand, for ikke at vedtage noget, der ikke er sandt, vil jeg simpelthen anmode vores kolleger, der har stillet dette ændringsforslag, om at trække ordet "Danmark" tilbage, for Danmark har ratificeret traktaten.

Seguro
Hr. formand, jeg vil gerne oplyse om, at Portugal den 29. september også enstemmigt har vedtaget denne traktat.

Formanden
Jeg stiller derfor et mundtligt ændringsforslag om at fjerne Danmark og Portugal.
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0383/2000) af Morgan for Budgetkontroludvalget om reform af budgetkontrolprocedurerne og -institutionerne (002008(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

STEMMEFORKLARINGER- Betænkning af Maaten (A5-0348/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for Maatens betænkning om en indbyrdes tilnærmelse af bestemmelserne om salg af tobaksvarer. Sygdomme, der skyldes tobaksrygning, reducerer som bekendt antallet af pensionister, eftersom disse sygdomme forkorter deres liv. Derfor kan jeg kun være tilhænger af dette direktiv, der ganske vist tager sigte på at regulere det indre marked, men som samtidig begrænser eller forsøger at begrænse cigaretrygningens skadelige virkninger for EU's befolkning. Jeg vil gerne tilføje, at jeg også bifalder den del af forslaget, hvor man anmoder om et forbud mod salget af skadelige tobaksvarer til lande uden for EU. Det er selvfølgelig rigtigt, at vi på denne måde begrænser produktionen til udlandet, men vi gør også EU kendt for at sælge sunde varer, og det er altid positivt.

Alavanos
Mens Kommissionen har godkendt de fleste af Europa-Parlamentets ændringsforslag, har Rådet desværre derimod forkastet de fleste af dem.
Parlamentet burde komme igen og genfremsætte de fleste af dem, der handler om størrelsen på advarslerne, angivelsen af indhold, beskyttelsen af forbrugerne og specielt de unge.
Parlamentet skal naturligvis undgå de yderligheder, der ligger i visse ændringsforslag, som ikke er overbevisende, som ikke samler et kvalificeret flertal og generelt formindsker effektiviteten i dets indgriben. Hvis vi vil være konsekvente over for os selv, bør vi skride til tilsvarende advarsler på produkter, som også er skadelige for forbrugerne såsom animalske fedtstoffer.
Endelig kræver den elementære hæderlighed, at vi direkte anfører advarsler på de cigaretter, som EU indfører, og det på importlandets eget sprog.

De Rossa
Jeg vil gerne støtte Europa-Parlamentets afgørende beslutning om at stemme for indførelse af sundhedsadvarsler i form af billeder på cigaretpakkerne. Det er et stort gennembrud for folkesundheden, da vi nu har etiketter og billeder på cigaretpakkerne, der afspejler de reelle omkostninger ved at ryge.
De nuværende sundhedsadvarsler bliver sløret af smarte farvekombinationer og iøjnefaldende emballage og skjult på snedig vis. De fleste rygere har hverken kendskab til den fulde risiko eller bærer de fulde omkostninger ved deres valg.

Grossetête
Jeg har stemt for dette direktiv.
Hver dag dræber tobakken flere og flere. Over for denne svøbe vil det være passende at give samtlige EU's borgere klar oplysning om farerne ved at forbruge dette produkt, der er meget skadeligt for mennesker.
Under de forskellige forhandlinger om dette emne har jeg beslutsomt bekæmpet tobaksindustriens forsvarere. Diskussionerne har reelt delt Europa-Parlamentets medlemmer op i to kategorier. På den ene side var der de, der gemte sig bag traktaterne for at give udtryk for deres valne holdning, og på den anden side de, der frem for alt interesserede sig for borgernes dagligliv og sundhed. Jeg tilhører sidstnævnte kategori. Hvis teksterne får retskraft, vil det være en god idé at tilpasse dem til samtlige EU-borgeres dagligdags problemer.
Nogle medlemmer af Europa-Parlamentet har under dække af juridiske argumenter reelt forsvaret tobaksindustrien. Hvordan kan man støtte interesserne hos disse virksomheder, der ødelægger menneskers dagligliv? Intet økonomisk eller juridisk argument kan vinde over et argument for folkesundheden.
Dette direktiv løser desværre ikke samtlige problemer knyttet til tobaksforbruget. Men det har det fortrin, at det giver oplysninger, der gør det muligt for rygerne at blive fuldt ud bevidste om de farer, de udsætter sig for, og de trusler, de lægger på deres omgivelser samtidig med, at det fjerner falske betegnelser som "let" og "ekstra let". Forslagene for folkesundheden sender således et kraftigt signal til samtlige borgere og især til de yngste EU-borgere.
Endelig glæder jeg mig over forbuddet fra EU imod at eksportere tobaksprodukter, der er forbudte i medlemsstaterne. Det er utænkeligt og skandaløst at tillade en sådan eksport. Mener visse parlamentarikere, at der findes to kategorier af befolkninger, nemlig dem, man beskytter, og dem, man af økonomiske årsager udsætter for farer?
Jeg håber, at Rådet vil forstå vores budskab, standse denne fejltagelse og beskytte alles sundhed så godt som muligt.

Lulling
- (DE) Da jeg i 1998 stemte mod reklameforbuddet for tobaksprodukter, modtog avisredaktionerne i Luxembourg breve, hvor min holdning fejlagtigt blev udlagt som et votum mod bekæmpelse af kræft. Jeg forsøgte dengang at forklare, at der i EF-traktaten ikke er noget retsgrundlag for et sådant reklameforbud. Nu har EF-Domstolen givet mig ret. Det handler nu engang ikke om, at medlemmer, hvad enten det er af velmenende eller følelsesmæssige årsager, stemmer for lovgivningsmæssige tekster, som der ikke er juridisk grundlag for. Det har jeg altid støttet mig til i mit lange parlamentariske liv i nu 35 år. Jeg vil heller ikke nu lade mig skræmme af regulære trusselsbreve, der opfordrer mig til at afgive votum, så de kan offentliggøre det, hvilket jo vil sige, at de således over for mig igen kan komme med misinformation og bagvaskelse i offentligheden, og nærmere bestemt med sloganer, fordi de ignorerer de mange overvejelser, som et parlamentsmedlem må gøre i forbindelse med et så omfattende lovkompleks som et europæisk direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer.
Jeg ved, at tobaksforbrug er en af de hyppigste dødsårsager, at sundhedsanliggender fortsat skal være et meget vigtigt anliggende, men under hensyntagen til grænserne for vores beføjelser og proportionaliteten af bestemmelserne. Henstillingen fra det ansvarlige Miljøudvalg i Europa-Parlamentet opfylder den ikke med henblik på andenbehandling. Den indeholder ikke kun overdrevne krav fra sundhedsapostle, der bl.a. vil betyde tab af tusinder af arbejdspladser, uden at en kæderyger af den grund bliver ikkeryger. Men også her - ligesom ved direktivet om reklameforbud - er det juridiske grundlag ikke korrekt. Man kan da ikke begrunde et eksportforbud med en artikel om det indre marked. En godkendelse af denne henstilling til andenbehandling i den foreliggende form vil ganske vist føre til en ny retslig behandling. Det vil skabe usikkerhed og forsinkelse og i sig selv kun skade den gode hensigt, der ligger til grund for dette direktivforslag fra Kommissionen.
Og fordi jeg ikke ønsker det, har jeg besluttet mig for at forkaste den fælles holdning, sådan som min gruppe har foreslået.

Nicholson
Beslutningen vil koste arbejdspladser i Nordirland. Det er en forkert beslutning. Jeg har ikke nogen indvendinger mod at støtte strengere lovgivning for Den Europæiske Union, men at anvende dette på eksporten er uacceptabelt, og det juridiske grundlag for denne beslutning er tvivlsomt.
Vi har ingen ret til at diktere andre, hvad de skal gøre i deres egne lande uden for EU, og det er heller ikke klogt at eksportere arbejdspladser fra EU til tredjelande, hvor de simpelthen vil sælge produkterne og overtage vores nuværende markeder.

Perry
Jeg ønsker i særdeleshed at forklare, hvorfor jeg stemte imod forbuddet mod eksport af tobaksprodukter over et vist niveau af tjære og nikotin fra EU og støttede ændringsforslag, som havde til hensigt at hæve dette forbud. Frem for alt er jeg bekymret over den reelle fare for mere end 1.000 arbejdspladser for folk, der er beskæftiget ved BAT-fabrikken i Southampton. Der er også over 5.000 arbejdspladser i fare, som har forbindelse til denne fabrik. F.eks. hundreder af trykkere i Portsmouth, der fremstiller cigaretemballage.
Over 95% af produktionen fra Southampton-fabrikken bliver eksporteret. Jeg frygter enten, at selskabet vil finde en ny adresse, eller at de markeder, de betjener, vil finde andre leverandører fra tredjelande. Så dette initiativ vil ikke føre til, at der bliver røget sundere cigaretter, men simpelthen til at eksportere arbejdspladser fra Europa. Det er en sørgelig dag for arbejderne i Southampton, der nu må håbe på, at den britiske regering måske vil forsøge at forhindre dette initiativ. Jeg frygter, at deres håb vil være forgæves. Jeg synes, at man skal give rygerne de fulde oplysninger, men så må det stå dem frit for at træffe deres eget valg.
Desuden er det at påtvinge lande uden for Europa vores normer et eksempel på postkolonial imperialisme. Så jeg stemte for frihed - og arbejdspladser.

Titley
Jeg støtter af hele mit hjerte den fælles holdning om forslaget om tobak, som vil styrke sundhedsadvarslerne på cigaretpakkerne i EU. Vi har bekæmpet en stærk tobakslobby for at føre kampagne for nye sundhedsadvarsler på cigaretter, som skal dække en tredjedel af cigaretpakkens overflade.
Rygning dræber, og der er ikke nogen pæn måde at formulere det på. Halvdelen af alle langtidsrygere vil med tiden blive dræbt af tobakken, og af dem vil halvdelen dø som midaldrende, sådan at de mister 20-25 år af deres liv. Op imod en halv million mennesker i Europa bliver dræbt af tobak, og 85% af lungekræfttilfældene er forårsaget af rygning.
Fru formand, jeg ville hilse det radikale forslag om som i Canada at bruge billeder til at illustrere den skade, som rygning gør på helbredet, velkommen. Hvis chokerende billeder af røgfyldte lunger eller rådnende tænder viser de skadelige virkninger af rygning, så se at få dem trykt på pakkerne.
Det er fantastisk, at tobakslobbyen forsøger at ødelægge denne lovgivning. Jeg er træt af tobaksgiganter som Marlboro, Benson & Hedges og Rothmans, der forsøger at standse disse forslag. De har vildledt folk i alt for lang tid. I øjeblikket bliver advarslerne snedigt skjult ved hjælp af kulørte pakker. Det er vores sidste forsøg på at sætte etiketter og billeder på cigaretpakkerne, som afspejler de reelle omkostninger ved at ryge. Rygere eller de, der overvejer at ryge, bør kende de fulde risici ved deres valg.
Forslaget vil forbyde brugen af vildledende termer som "ultra light" og "lavt tjæreindhold". Folk har været vilde med idéen om, at "milde" og "lavt tjæreindhold" cigaretter er sundere. Det er simpelthen ikke sandt. Cigaretter med lavt tjæreindhold forårsager lige så meget skade som normale cigaretter - rygerne inhalerer blot noget mere for at få samme virkning. Denne lovgivning vil tydeliggøre farerne ved at ryge og redde tusinder af liv.
Betænkning af Trakatellis (A5-0377/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for Trakatellis' betænkning, hvor man som bekendt bevilgede 79,1 millioner euro for perioden 2001-2002, heraf 8,5 millioner til sundhedsoplysning, 31,1 millioner til kræftbekæmpelse, 22,2 millioner til aids-forebyggelse, 11,4 millioner til bekæmpelse af narkotikamisbrug, 4,4 millioner til sundhedsovervågning og 1,3 millioner til bekæmpelse af forureningsrelaterede sygdomme. Alt dette er efter min mening positivt, selv om jeg ville ønske - og det vil jeg gerne sige ved denne lejlighed - at man brugte mange flere penge på sygdomsforebyggelse. Det er billigere og sundere at forebygge sygdommene end at helbrede dem bagefter.

Figueiredo
Det er vigtigt, at afbrydelse undgås, og at der sker forlængelse af de eksisterende handlingsprogrammer om folkesundhed, der udløber om kort tid, eftersom deres mål er komplementære til den nationale politik på folkesundhedsområdet.
I denne betænkning er ordføreren enig i, at de seks programmer skal forlænges til den 31. december 2002, selv om han med rette kritiserer Kommissionens lovgivningsplanlægning, der har skabt dette problem, da fire programmer slutter med udgangen af i år og to i 2001. Det skal bemærkes, at det er meget væsentlige programmer inden for sundhedsfremme, kræftbekæmpelse, forebyggelse af aids, forebyggelse af narkotikamisbrug, sundhedsovervågning og forureningsrelaterede sygdomme.
I mellemtiden må der, som det nævnes i betænkningen, også budgetmæssigt tages højde for den årlige forlængelse, og træffes de nødvendige foranstaltninger til en smidig overgang under udarbejdelsen af det nye program.
Betænkning af Lehne (A5-0368/2000)

McCarthy
Hr. formand, Labour-medlemmerne af Europa-Parlamentet stemte imod hr. Lehnes ændringsforslag til den fælles holdning. Som jeg sagde under forhandlingen i aftes, ville det være meget skadeligt for konkurrenceevnen for EU's erhvervsvirksomheder. De indfører rigide strukturer og forsøger at indføre selskabslovning ad bagdøren, hvilket ikke vil føre til et fælles marked for kapital og vil underminere vores aktionærers tillid.
Efter 10 års forhandlinger beklager jeg, at Parlamentet med et snævert kvalificeret flertal har valgt at stemme for at give selskabsbestyrelser ret til defensive foranstaltninger for at forhindre overtagelser uden at få godkendelse fra aktionærerne. Men jeg glæder mig over, at Kommissionen ikke vil følge ordførerens opfattelse i denne sag, og jeg håber, at fornuften vil sejre under samrådsproceduren.
Jeg er glad for, at vi har afvist ordførerens meget uldne tilgang til jurisdiktion. Det ville have ført til mange retssager og ville ikke have været i nogens interesse, mindst af alt de europæiske erhvervsvirksomheders.
Med vedtagelsen af ændringsforslag 20 har de britiske Labour-medlemmer af Europa-Parlamentet gjort det klart, at mens rådspørgning af de ansatte er målet med et rammedirektiv om beskæftigelse, mener vi også, at der i samarbejdets ånd er behov for at rådspørge arbejdsstyrken og dens repræsentanter, når vi har drøftelser om overtagelser og sammenslutninger.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for dette direktiv om selskaber, der er genstand for overtagelsestilbud. Jeg ville hellere have haft, at man indførte denne lovgivning i form af en forordning, da en forordning er mere velegnet til aktiviteter, som er rettet mod borgere i hele Den Europæiske Union. I denne stemmeforklaring vil jeg dog gerne minde om, at jeg længe har ventet på noget, som forhåbentlig snart sker, nemlig et overtagelsestilbud for de nationale socialsikringsinstitutters vedkommende. Det ville efter min mening være hensigtsmæssigt at sætte dem til salg. Jeg tror næppe, at de kan blive mere underskudsgivende end de er nu, hvor de administreres af medlemsstaterne. Jeg kan ikke se, hvorfor man ikke også skulle give offentligheden mulighed for at administrere sin egen sociale sikring.

Sacrédeus
Forslaget om at harmonisere medlemsstaternes regler for virksomhedsovertagelser blev ved en tidligere lejlighed afvist som værende i strid med subsidiaritetsprincippet.
Denne vurdering anser jeg stadig for at være relevant og korrekt, og derfor har jeg stemt imod betænkningen i sin helhed.
Rent sagligt er der store indvendinger mod f.eks. ændringsforslag 6 vedrørende artikel 4, stk. 2. Heri foreslås det, at kun 30% af stemmerne skal være nok til at overtage kontrollen med et selskab. Det er et for lavt niveau for stemmetallet i et selskab. Dette synspunkt deles af Svenska Industriförbundet, som i stedet går ind for 40% af stemmerne.
Betænkning af Zimmerling (A5-0370/2000)

McCarthy
Hr. formand, denne fælles holdning blev igen vedtaget med et snævert flertal. Kommissionen og ordføreren har ikke forstået, at handlen med kunst er et globalt anliggende, og at det ville være bedre at regulere den med en international aftale. Vi frygter nu, at kunstmarkedet vil bevæge sig ud af Unionen. Kommissionen har også undladt at forpligte sig til at indlade sig i internationale forhandlinger om en international aftale om følgeret, idet den påstår, at den føler, at den ikke har et mandat på dette område. Nu har den et mandat efter denne vedtagelse og begyndelsen på samrådsproceduren.
Kommissionen har også i enestående grad undladt at analysere den økonomiske virkning af det direktiv, vi har fået forelagt. Dette leder os til at konkludere, at det ikke er bevist, at det er nødvendigt for at færdiggøre det indre marked. Derfor kan det ikke være Parlamentets mål at underminere det europæiske kunstmarked, og under forligsproceduren håber jeg nu, at medlemsstaterne og Kommissionen vil være i stand til at fastholde den fælles holdning. De ændringsforslag, hr. Zimmerling har stillet, vil give dødsstødet til det europæiske kunstmarkeds vitalitet, hvilket vil føre til tab af arbejdspladser og, er jeg bange for, til, at meget få nulevende kunstnere vil få fordel af retten til videresalg.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg bifalder dette direktiv om følgeret for kunstværker. Heldigvis beundrer man stadig kunstnerne her i verden! Lad os håbe, at det varer ved! Denne verden skal ikke bare bestå af tal og kolde computere, men også - og forhåbentlig længe - af kunstnere. For at give kunstnerne mulighed for at udtrykke sig bedst muligt er det uden tvivl nyttigt og vigtigt, at de får penge for deres værker, når de bliver solgt. Men bør vi ikke også tænke på kunstnernes pension, hr. formand? Det minder mig om en døvstum kunstner, som har besøgt mig adskillige gange i Italien for at bede mig om hjælp til at få en større pension. Hans pension var nemlig ikke stor nok til, at han kunne leve af den, og af og til var han nødt til at sælge et af sine smukke malerier og kunstværker. Vi bør efter min mening også - og forhåbentligt snart - beskæftige os med kunstnernes pension.

Alavanos
Ophavsmandens følgeret er en vigtig mekanisme i støtten til kunst og kunstnere.
Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked gør rigtigt i at fastholde afvisningen af en øvre grænse og i en minimumsprocent, som ikke kan ligge under 7%.
Men forsøget på at forene følgeretten med konkurrenceevnen på det europæiske kunstmarked resulterer især fra Rådets side i en formindskelse af kunstnerens beskyttelse mod yderligere salg af hans værker. EU burde tværtimod bevæge sig i retning af en globalisering af følgeretten ved at fremhæve dette spørgsmål kraftigt i dets forhandlinger med andre lande, hvor kunstmarkedet blomstrer, såsom USA, Schweiz osv.

Hager
Hvis man opfatter følgeretten som en del af ophavsretten og dermed som en rettighed for kunstnerne, er det uforståeligt, at disse kunstnere skal påtvinges en ret, som de ikke selv ønsker. I Østrig, som er en af de tre medlemsstater, hvor der hidtil ikke har været følgeret, er kunstnerne enstemmigt enige om, at følgeretten for netop unge kunstnere vil have udpræget skadelige virkninger. Selv velanskrevne kunstnere, som det ville være til fordel for, har i solidaritet flere gange ytret sig i denne retning. Bortset fra det forekommer det mere end tvivlsomt, hvor i dette følsomme område et harmoniseringsbehov skal placeres. Faktisk vil indførelse af følgeret føre til en fortrængning af kunstmarkedet med alle negative konsekvenser, og især vil de små gallerier, der skal støtte unge kunstnere, komme i klemme. Ud fra disse betragtninger har de liberale medlemmer nægtet at godkende betænkningen.

Manders
Jeg vil gerne takke hr. Zimmerling for hans arbejde med denne vanskelig sag. Selv om det klart fremgår af hans betænkning, at han har undersøgt sagen grundigt, er jeg som liberal ikke enig med ham, fordi jeg mener, at reglerne skal begrænses, hvor det er muligt. I flere medlemsstater har det vist sig, at følgeretten er overflødig og forårsager forstyrrelser på det indre marked.
Hvis denne lovgivning gøres obligatorisk, forringes den europæiske konkurrenceevne for kunst straks alvorligt i forhold til andre markeder, fordi følgeretten ikke eksisterer uden for Europa. Derfor mener jeg, at det internationale kunstmarked flytter uden for Europa på grund af direktivet.
Endelig mener jeg, at det nuværende forslag ikke beskytter unge startende kunstnere generelt, men kun en lille gruppe. Ved at stemme imod direktivet vil min gruppe endvidere give et politisk signal om, at vi i Europa ikke skal beskæftige os med at fastsætte overflødige regler.

Sanders-ten Holte
Jeg vil gerne takke hr. Zimmerling for det arbejde, han har gjort i forbindelse med denne betænkning. Den er et forsøg på at beskytte kunstnerne, men med det foreliggende forslag fra Kommissionen og hans betænkning opnås det modsatte. Jeg kan godt se, at kunstnere har krav på godtgørelse for deres kreativitet, men i modsætning til bøger sælges denne ret med hensyn til billedkunst faktisk allerede ved det første salg. Desuden er der i lande såsom Nederlandene, hvor der indtil nu ikke anvendes følgeret, både for unge og de mere kendte kunstnere gode muligheder gennem en livlig kunsthandel. Det kommer også kunstnerne til gode!
Den følgeret, som nu foreslås, kræver en omfattende administration, mens fordelen for den individuelle unge kunstner er minimal. Det er desuden meget vanskeligt at kontrollere, om kunsthandlen overholder følgeretten.
Reguleringen virker altså i højere grad hindrende end fremmende. Både den unge og den kendte kunstner skades i øvrigt, hvis den internationale handel som følge af europæisk overregulering afspiller sig uden for de europæiske grænser.
Jeg er derfor nødt til at stemme imod direktivet.
Betænkning af Oostlander (A5-0363/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, hvad skal man sige om EU's fælles strategi med Rusland? Jeg stemte naturligvis for denne betænkning, men Ruslands pensionister har en stor plads i mit hjerte, og jeg er bekymret for dem. De har ikke bare en stor plads i mit hjerte, fordi jeg har fået at vide, at der i Rusland eksisterer et pensionistparti, der har et hjerte - et rødt hjerte - som logo, mens Det Europæiske Folkeparti, som jeg er medlem af, har et blåt hjerte som logo. Det er ikke derfor, at Ruslands pensionister har en stor plads i mit hjerte. Det har de, fordi den støtte, vi yder til den tidligere Sovjetunion - til den tætbefolkede del af den, som Rusland er - efter min mening også bør komme de russiske ældre og pensionister til gode, så de får det bedre, end de havde det under det langvarige kommunistiske diktatur.

Krivine
Ud over virkningen af meddelelsen om gode hensigter med hensyn til stabiliteten, retsstaten og kampen imod korruptionen er Oostlander-betænkningen ikke andet end en tillidserklæring til hr. Putin. I dette dokument siges der intet eller næsten intet om de dramatiske konsekvenser af at vende tilbage til markedets lov. Massiv fattigdom for størstedelen af befolkningen, der har mistet to tredjedele af sin levefod siden 1991.
Selv om det er retfærdigt at afvise det tidligere stalinistiske diktatur, hvordan kan man i dag overhovedet have den mindste smule tillid til hr. Putin, det tjetjenske folks bøddel, fadderen til forskellige mafiaer, der anstrenger sig for at likvidere enhver opposition og det borgerlige samfund (fagforeninger og politiske partier) for at styrke sin egen personlige magt?
På dette område bemærker man ordførerens omhu med at støtte kirkerne og de religiøse organisationer. På den anden er der en absolut tavshed, hvad angår fagforeningerne, der i dag er truet af reformen af loven om arbejde og, i visse tilfælde, af en veritabel politiundertrykkelse.
Af disse årsager har jeg stemt imod denne betænkning.
Betænkning af Baltas (A5-0364/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for betænkningen om associeringsaftalen mellem Republikken Kroatien og Den Europæiske Union. Det er en positiv ting. Også de kroatiske pensionisters skæbne ligger mig på sinde, og derfor vil jeg gerne understrege, der i betænkningen ikke gives udtryk for noget, som efter min mening bør ske snarest muligt, nemlig at forordning 1408 om retten til at modtage flere arbejdsrelaterede ydelser samtidig, når man både har arbejdet i Kroatien og i Den Europæiske Union, også kommer til at gælde for de kroatiske arbejdstagere eller under alle omstændigheder for de borgere, der både har arbejdet i Kroatien og i Den Europæiske Unions medlemsstater. I forbindelse med disse stabiliseringsaftaler bør vi hele tiden anmode om - og sørge for - at denne forordnings anvendelsesområde udvides, så det også bliver til gavn for pensionerne til dem, der har arbejdet i de andre stater.

Krivine og Vachetta
Selv om man kun kan glæde sig over ændringerne i den politiske situation i Kroatien, er betænkningen om stabiliserings- og associeringsaftalen med Republikken Kroatien skuffende i forhold til de vigtige indsatser, der står på spil i denne region.
Således er de økonomiske midler, der er afsat til stabilisering af denne zone generelt absolut utilstrækkelige. Stabiliserings- og associeringsaftalen, programmet Cards og Den Europæiske Investeringsbank kan ikke udgøre de vigtigste instrumenter for EU's bidrag til den økonomiske og sociale udvikling af Kroatien. Vi kan ikke i tavshed forbigå den kendsgerning, at kriterierne for strukturel justering, der ledsager støttepolitikken og betingelserne for en tilnærmelse til EU, skaber og fortsat vil skabe alvorlige sociale og økonomiske katastrofer, sociale eksplosioner samt risikoen for, som vi ser det i dag i Rumænien, en genopblussen af en ekstremt nationalistisk højrefløj, der går ind for fremmedhad, i hele denne region.
Vi kan derfor kun fordømme, at Franjo Tudjman ikke før sin død blev anklaget ligesom Slobodan Milosevic, skønt åbningen af arkiverne beviser, i hvor høj grad de to mænd sammen planlagde en etnisk sønderdeling af regionen. Af alle disse årsager afholder vi os fra at stemme.
Betænkning af Maij-Weggen (A5-0323/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte også for betænkningen om udvikling af tættere forbindelser til Indonesien. Indonesien fortjener ganske vist ikke denne udvikling af tættere forbindelser, for man kan ikke sige, at dette lands ledere i de senere år har udmærket sig ved at være særligt demokratiske eller ved at have ydet nogle særlige præstationer, men vi skal tænke på de indonesiske borgere, og derfor skal denne udvikling af tættere forbindelser og denne støtte være velkommen. Jeg ville dog gerne have, at vi besluttede os til at udnævne en europæisk repræsentant i Indonesien, en repræsentant, der kan fortælle os, om denne støtte kommer den indonesiske befolkning til gode eller ej. Vi skal konkret indføre en europæisk ambassadør i Indonesien.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Hvis Parlamentet vil yde en reel støtte til den indonesiske befolkning og især til dets fattigste samfundslag, er det ikke tilstrækkeligt at sende nogle midler, der uundgåeligt vil blive omdirigeret af magtens mænd.
Europa-Parlamentet bør i det mindste indtage en fast holdning over for den skandaløse kendsgerning, at de store vestlige selskaber, hvoraf nogle har deres hovedsæde på EU's landområde, betaler lønninger, der snarere minder om latterlige almisser, det end ikke er umagen værd at tale om.
De plyndringer, der foretages af Indonesiens ledende klasse af hårdkogte og korrupte forretningsmænd, spiller uden tvivl en vigtig rolle i befolkningsmassernes ulykke i dette land, ligesom hæren og militserne spiller en hovedrolle, hvad angår undertrykkelsen af disse. Men de lave lønninger, der betales af store virksomheder, der oven i købet ofte benytter sig af børnearbejde, direkte eller gennem underleverandører, udgør en anden form for plyndring, der er lige så alvorlig og umenneskelig.
Det er grunden til, vi har afholdt os fra at stemme for denne tekst.

Meijer
Staten Indonesien er et produkt af 350 års nederlandsk kolonialisme. Af hensyn til udenlandske økonomiske interesser blev forskellige folkeslag tvunget ind under ét styre. I de mere end 30 år under Suharto-styret var det ikke meget anderledes. Europa, USA og Australien ville af økonomisk egeninteresse gerne være gode venner med den indonesiske regering, så deres virksomheder kunne profitere af rovdriften på naturen og de lave arbejdslønninger. En nederlandsk ordfører indleder nu sit forslag med at understrege, at Parlamentet anerkender Indonesiens suverænitet og dets grænsers integritet. PRD, det venstreorienterede oppositionsparti, som mit parti, det socialistiske parti i Nederlandene, har kontakt med, har en mere nuanceret holdning. Det vil også helst holde sammen på Indonesien, men det fordømmer statsvolden, som gang på gang sættes ind imod folket i Atjeh, på Molukkerne og Vestpapua. Efter demokratiseringsbølgen øges hærens, de autoritære lederes og store virksomheders magt på ny. Mordet på den nederlandske journalist Sander Thoenes i det dengang af Indonesien besatte Østtimor bliver ikke opklaret. Fru Maij-Weggens konklusioner er alt for optimistiske og fokuserer i alt for høj grad på økonomiske interesser.

Sacrédeus
Der er al mulig grund til at være særlig opmærksom på den forfølgelse, vold og terror, som de kristne udsættes for på Molukkerne og navnlig på øen Ambo fra den kriminelle Jihad-bevægelses aktivister. Kirker er blevet skændet og brændt, kristne er blevet tvunget til masseflugt, og begivenhederne har kostet mange menneskeliv.
Jeg har personligt mødt den katolske biskop Mondagi fra Ambo sammen med protestantiske kirkeledere. Situationen er alarmerende. Den indonesiske regering og hæren har en selvklar pligt til at garantere borgernes sikkerhed og liv, uanset hvilken tro de bekender sig til.
Betænkning af Theato (A5-0376/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning. Hvorfor stemte jeg for? I Pensionistpartiet er der en særskilt og ekskluderet afdeling af kriminelle pensionister, som har begået tyverier og overtrådt loven hele deres liv. Jeg har ekskluderet dem fra Pensionistpartiet, men af og til spørger jeg dem til råds. I forbindelse med denne betænkning sagde de følgende til mig: "Hvis I ønsker at undgå svig, bør EU-midlerne ikke gives til medlemsstaternes offentlige myndigheder, men direkte til borgerne, for der er desværre en udbredt korruption blandt de offentligt ansatte. Og hvis man tæller korruptionen blandt de ansatte i medlemsstaternes offentlige myndigheder med til korruptionen blandt EU's offentligt ansatte, bliver der flere tilfælde af svig."

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
Vi har stemt for at introducere nye instrumenter, der vil give en væsentlig bedre beskyttelse af Fællesskabets midler. Vi mener i første omgang, at det er en god idé at supplere OLAF-forordningen og oprette en enhed under OLAF. Denne enhed skal lede undersøgelser og lette den strafferetlige opfølgning ved de nationale domstole. Enheden skal kun beskæftige sig med kriminalitet begået af EU-ansatte. En sådan anklagemyndighed under OLAF er nødvendig, fordi erfaringerne viser, at der alt for ofte mangler en strafferetlig opfølgning på OLAF's arbejde. Det er ofte uigennemskueligt, i hvilket land en sag skal behandles, og besværlige procedurer for udveksling af bevismateriale betyder, at sagen ofte forældes eller henlægges. Det mellemstatslige samarbejde er desværre ikke tilstrækkeligt. De mellemstatslige antisvindel-konventioner bliver ikke ratificeret. Der er f.eks. stadig fem medlemslande, der ikke har ratificeret konventionen om beskyttelse af EU's finansielle interesser fra 1995.
På længere sigt bør man derfor også overveje at indføre en europæisk offentlig anklager, som skal tage sig af den strafferetlige opfølgning i forbindelse med svig med EU-midler i medlemsstaterne. I øjeblikket gør medlemsstaterne ikke nok for at bekæmpe svig med EU-midler. Dertil kommer, at 80% af tilfældene af svig er grænseoverskridende. Her bliver retsforfølgelsen ofte problematisk. Der er store forskelle med hensyn til definitionen af retsstridige handlinger og straf samt med hensyn til procedurehandlinger, regler for bevisførelse og anklagemyndighedens kontrolbeføjelser. Man kan frygte, at problemet bliver værre med afskaffelsen af grænserne, som har givet den organiserede kriminalitet endnu større bevægelsesfrihed. Svindlerne vil udsøge sig de lande, som har den ringeste beskyttelse. Derfor skal vi snarest muligt oprette de nødvendige instrumenter til en mere effektiv bekæmpelse af svig med EU-midler.

Ilgenfritz
Vi liberale har altid gået ind for at styrke kontrollen på grund af den høje andel af svig med EU-midler. Ud fra denne betragtning bifalder vi også Theato-betænkningen og har stemt for, at der oprettes en europæisk offentlig anklager.
Men efter vores opfattelse må det ikke påvirke de nationale strafferetlige beføjelser, at der oprettes en europæisk offentlig anklager. Oprettelsen af denne nye myndighed må ikke føre til, at der bliver mindre suverænitet på kerneområdet.
Tilsvarende kan den europæiske offentlige anklager som koordineringsmyndighed yde et værdifuldt bidrag til bekæmpelse af svig.

Krivine
Theatos betænkning om bekæmpelse af svig giver mulighed for at opdage, at Den Europæiske Centralbank, uden tvivl for bedre at kunne bevise sin berømte uafhængighed, ikke har fundet, det var en god idé at tilslutte sig aftalen om Kontoret for Bekæmpelse af Svig (OLAF). Betænkningen omfatter en række idéer indeholdt i appellen fra de europæiske dommere i Genève, herunder f.eks. indsættelsen af en EU-anklager. Desværre medtager den ikke det vigtigste af alle forslag, nemlig forslaget om at forbyde enhver økonomisk transaktion med et skatteparadis. For bedre at fremhæve den groteske afmagt hos repræsentanterne valgt ved direkte valg pålægger betænkningen Europa-Parlamentets formand at sende dets forslag til den regeringskonference, der allerede er afsluttet, når denne afstemning foretages.
Da der ikke er besluttet noget på dette område i Nice, tolker vi (som betænkningen på forhånd opfordrer os til) denne manglende beslutning som "en eftergivenhed og en laden-stå-til fra et EU præget af svig". På trods af dens begrænsninger stemmer vi for denne betænkning som en måde, der helt klart er alt for undseelig til at modsætte sig en neoliberal logik, ifølge hvilken beskatningen af indkomster pr. definition er en utilbørlig opkrævning, over for hvilken det er legitimt at foretage svig.

Morgan
Labour-gruppen i Europa-Parlamentet afholdt sig fra at stemme om denne betænkning, fordi den opfordrer til udnævnelse af en europæisk offentlig anklager, som anbefalet af corpus juris-ekspertgruppen. En europæisk offentlig anklager, som er udnævnt i henhold til corpus juris, ville få vidtrækkende beføjelser til at foretage undersøgelser i medlemsstaterne. Corpus juris lægger op til, at der med tiden skal etableres en uafhængig europæisk anklagemyndighed med jurisdiktion over forbrydelser mod EU's finansielle interesser udført af medlemmer og embedsmænd i EU's institutioner eller af tredjepart. Det ville gøre EU til et fælles retsområde, når det gælder undersøgelse, retsforfølgelse og gennemførelse af domme angående denne form for forbrydelse.
Den britiske regering modsætter sig dette forslag, som den anser for at være for bredt i sit sigte og frembyde for mange problemer med hensyn til de forskellige retssystemer og traditioner til at være praktisk gennemførligt. Regeringen foretrækker at forbedre det eksisterende samarbejde mellem medlemsstaterne for at gøre noget ved svig og andre alvorlige forbrydelser af grænseoverskridende karakter. Dette ville involvere ratifikation af konventionen fra 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser fra de medlemsstater, som endnu mangler at ratificere den, og gensidig anerkendelse af de juridiske systemer.

Crowley

Hr. formand, jeg er lige blevet opmærksom på, at mit spørgsmål blev råbt op ved spørgetiden i går, og at jeg ikke var til stede. Jeg vil meget gerne undskylde over for Parlamentet.
Da jeg gik fra mit kontor kl. 18.50, var man ved spørgsmål 9. Mit spørgsmål var nummer 16, og jeg mente ikke, at det på nogen måde kunne nås. Jeg vil derfor gerne undskylde over for rådsformanden og Rådet samt Parlamentet.

Formanden
Tak, hr. Crowley, jeg forstår, det var en vanskelig situation.
Hermed er afstemningen afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.34 og genoptaget kl. 15.00)

Bananer (FMO) (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om den fælles markedsordning for bananer.
Jeg giver ordet til hr. Sturdy.

Sturdy
Hr. formand, det forekommer mig, at et af problemerne med bananspørgsmålet er, at det er blevet temmelig følelsesladet. Jeg ser mit arbejde som medlem af Parlamentet som ikke bare et spørgsmål om at tjene bananproducenterne inden for Den Europæiske Union, men hele Europas befolkning. Jeg forstår, hvordan folk føler omkring ændringer af systemet, men som jeg har sagt, vil jeg gerne tilgodese alle inden for Den Europæiske Union som helhed.
Hvis jeg i denne forbindelse kan tilgodese vores AVS-landes interesser, er det glimrende, men jeg tror, det er vigtigt, at vi sikrer og tilgodeser Europas borgeres velfærd.
Det synes vi sommetider at miste af syne. Jeg glæder mig ikke over den måde, hvorpå USA har gennemført disse drakoniske foranstaltninger, men det er yderst vigtigt, at vi får en ordning. I min valgkreds har jeg industrier, som tvinges til at lukke. Der går arbejdspladser tabt i Den Europæiske Union på grund af 100% told på produkter.
Jeg har fået mange breve om, at dette er et følelsesladet spørgsmål. Det kan udmærket for nogle af vores medlemmer sydfra være endnu mere følelsesladet. Nuvel, så må jeg sige til dem, at dette drejer sig om mennesker. Det drejer sig om virkelige følelser og om virkelige arbejdspladser.
Folk bliver tvunget til at lukke på grund af amerikanerne, og derfor siger jeg, at det er vigtigt, at vi accepterer WTO's kendelse. Enten er vi med i klubben, eller også er vi det ikke, og det er særlig vigtigt, at vi accepterer dette. Som jeg lige har sagt, har jeg ikke accepteret den måde, amerikanerne har optrådt på, men det er det for sent at tage sig af nu. Derfor opfordrer jeg Parlamentet til i morgen at træffe en afgørelse, og jeg støtter de forslag, som hr. Vatanen vil tale om senere.

Vatanen
Hr. formand, kære kolleger, ud over at varetage interesser for de personer, der har stemt os herind, skal vi også varetage interesser for hele EU og endda hele verden. Helhedens og individets interesser forenes i det lange løb. Bananspørgsmålet er på sin vis en test på, om vi vil fortsætte ad konsultationens vej, hvilket betyder konstante straffetoldafgifter for EU's virksomheder, der danner grundlaget for vores velfærd. Er vi parate til at glemme forbrugernes interesser, hvis vi ikke tillader import af billige og lækre bananer? Og er vi parate til at diskriminere de fattige bananproducenter i Latinamerika, fordi disse lande ikke har lige så stærke bindinger fra kolonitiden som andre lande? Det er på tide at indgå kompromiser og erkende, at frihandlen og velfærden ikke er hinandens fjender, ikke engang i bananspørgsmålet.
Jeg er klart af den opfattelse, at både AVS-landenes bananproducenter og vores egne producenter kan sikres med en udligningsstøtte, hvorved det er muligt at opgive de foranstaltninger, der fordrejer konkurrencen. Kommissionens forslag bygger på, at der indføres et tredje toldkontingent, hvor AVS-landenes toldpræference er på 300 euro pr. ton. I 2006 skal man så opgive toldkontingentet og overgå til et system, der er baseret på en toldtarif. Toldsystemet er administrativt mere enkelt, klarere for parterne, og efter økonomiske teorier fører det til en øget velfærd. Overgangsperioden, som Kommissionen har skitseret, er tilstrækkelig lang til iværksættelse af et passende støttesystem.
I Darys betænkning er man ikke uden grund bekymret for såvel Fællesskabets bananproducenter som AVS-landenes. Det er derfor, jeg på mæglende vis gerne vil udtrykke min støtte til de fleste ændringsforslag. Der er dog enkelte, som man ikke på nogen måde skal bakke op. Ændringsforslagene 11 og 13 tager sigte på, at toldkontingentsystemet først om 10 år skal tages op til ny overvejelse, og at vi nu ikke skal binde os til systemet, som er foreslået af Kommissionen og krævet af flere af vores handelspartnere. I stedet for disse forslag har jeg stillet ændringsforslag 36, der kræver, at man overgår til toldsystemet i 2006. Samtidig fremhæves det, at Kommissionen i alle faser bør høre Europa-Parlamentet og tage højde for alle parters interesser. Jeg ønsker altså navnlig såvel at sikre vores producenters som AVS-landenes producenters interesser. Helheden skal være afbalanceret. Jeg er imod ændringsforslag 27, fordi det totalt vil udvande systemet i overgangsperioden og i praksis fratage Latinamerika enhver mulighed for at sælge bananer under det nye C-toldkontingent. Kommissær Lamy er kommet med et karakterfast og moralsk set modigt forslag om nultold for produkter fra udviklingslandene. Projektet kendes under navnet EBA - Everything But Arms (alt undtagen våben). Navnet er dog ikke EBB - Everything But Bananas (alt undtagen bananer). Kære kolleger, lad os ikke give anledning til en navneforandring.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne takke Dem, hr. Dary, for Deres nu anden betænkning og også for den grundige redegørelse for Kommissionens forslag om at ændre den fælles markedsordning for bananer. Men jeg vil også gerne takke ordføreren for Landbrugsudvalget, hr. Graefe zu Baringdorf, for hans store arbejde med de kompromisændringsforslag, der er indeholdt i den anden betænkning.
Mine reaktioner og bemærkninger, som jeg nu vil komme med, er også mere positive end i april, fordi vi dengang stadig var midt i forhandlingerne med tredjelandene, og derfor var det ganske enkelt ikke muligt for mig at acceptere de foreslåede ændringer på så meget som ét punkt. Først vil jeg igen understrege, at Kommissionen fuldt ud sympatiserer med de principper, der ligger bag mange af ændringsforslagene, eksempelvis de forslag, som vedrører EU-producenterne og AVS-leverandørerne. Jeg tror, at Kommissionens meddelelse fra oktober tager hånd om mange af de bange anelser, som De dengang gav udtryk for, og rydder dem af vejen. Med hensyn til det tredje kontingent foreslår Kommissionen således en toldpræference på 300 euro pr. ton for AVS-leverandørerne og en told på 300 euro pr. ton for tredjelande.
Jeg vil gerne komme ind på de enkelte ændringsforslag, og jeg vil gerne begynde med dem, som Kommissionen accepterer helt eller delvist. I overensstemmelse med vores nye forslag om AVS-præference accepterer Kommissionen ændringsforslag 29. Men det skal fortsat være muligt at sænke tolden, hvis det skulle vise sig, at den er en hindrende omstændighed for ikke-AVS-leverandørerne. Det er vigtigt, for vi skal sikre, at det tredje kontingent ikke betragtes som et kontingent, der i virkeligheden udelukkende er forbeholdt AVS-landene. Jeg kan også acceptere ændringsforslag 28, hvis der tilføjes endnu en tilsvarende bestemmelse om muligheden for nedsættelse. Hvad angår den betragtning, der relaterer til AVS-præferencen, er vi også her indforstået med 300 euro pr. ton, men anser ordet "højst" for unødvendigt. Derfor kan vi kun delvist acceptere ændringsforslag 16.
Et andet emne, der også har spillet en rolle i diskussionen, er rapporterne. Kommissionen accepterer, at artikel 32 genoptages, som kræver, at der skal foreligge en rapport inden 31. december 2004. Det vedrører ændringsforslag 34. Hvis man vil fremlægge rapporten på et tidligere tidspunkt, vil det ganske enkelt ikke være muligt at kende de relevante markedstendenser. Kommissionen beklager derfor, at den ikke kan acceptere de ændringsforslag, der kræver den årlige fremlæggelse af en formel rapport. Det er ændringsforslag 14 og 35. Kommissionen kan dog på grundlag af de informationer, som den har til rådighed, hvert år uden problemer fremlægge disse informationer for Parlamentet.
De andre ændringsforslag kan Kommissionen desværre ikke acceptere af følgende grunde: Den første gruppe ændringsforslag, som vedrører forslag 6, 7, 11, 15, 25 og 26, der handler om at slette henvisningerne til en ren toldordning i artiklerne og til den automatiske overgang til denne ordning efter en bestemt overgangsperiode med en toldkontingentsordning. Men den rene toldordning er et vigtigt element, der skaber balance i Kommissionens forslag, og som er et vigtigt grundlag for, at man overhovedet kan komme videre i Rådet. Men jeg vil også gerne minde Dem om, at Rådet i hvert tilfælde skal være indforstået med resultaterne af artikel 28-forhandlingerne, hvis der fastsættes en ny told. Den automatiske overgang relaterer altså til lovgivningsstrukturen, men hvornår og på hvilke konkrete betingelser skal altid fastlægges af Rådet.
Det andet omtvistede spørgsmål, der hænger sammen med det første, vedrører forvaltning af toldkontingenterne. Det drejer sig her om ændringsforslag 17 og 18, 27 og 30 og 31. Som De ved, har Kommissionen brugt meget tid på at opnå enighed om forvaltning af ordningen på grundlag af historiske referencemængder, men anstrengelserne har ikke ført til noget resultat.
Derfor har vi i vores meddelelse fra oktober nu foreslået, at kontingenterne skal forvaltes efter det såkaldte først til mølle-princip, hvilket vil sige, at alle tre kontingenter nu skal forvaltes efter dette princip. Men for at alle leverandører principielt får adgang til alle kontingenter, skal Kommissionens kontorer som allerede nævnt have mulighed for at sænke toldpræferencen inden for dette kontingent. Ligeså vil det ikke være muligt at give AVS-leverandørerne fortrin inden for rammerne af kontingent C, for så er det ikke noget først til mølle-princip og ikke i overensstemmelse med bestemmelserne i denne metode, og det ville desuden heller ikke være i overensstemmelse med WTO.
Det næste spørgsmål, der ligeledes vedrører kontingenterne, er forlængelsen af den periode, i hvilken toldkontingentordningen skal gælde. Kommissionen mener, at de 10 år, der kræves i ændringsforslag 11 og 13, er for lang en periode. En sådan forlængelse har nok heller ikke en chance for at blive accepteret af vores handelspartnere.
Jeg vil nu komme ind på de ændringsforslag, der relaterer til yderligere støtteforanstaltninger for EU-producenterne og udligningsstøtten. Til de foreslåede yderligere støtteforanstaltninger hører afsætningsstøtte (forslag 24), yderligere støtte gennem strukturfondene (forslag 10) og en gennemgang af priserne, og ligeledes en tilsvarende harmonisering af udligningsstøtten (forslag 23). Jeg vil gerne påpege, at Kommissionens forslag er formuleret således, at det er kompatibelt med WTO-voldgiftskendelsen, men det relaterer ikke til bestemmelserne i EU. En formel gennemgang af udligningsstøtten er derfor unødvendig, fordi den nuværende bestemmelse muliggør en fuldstændig udligning af eventuelle indkomstrelevante prisafvigelser. Ændringsforslag 7, 10, 13, 21 til 24 vedrører dette spørgsmål.
Med hensyn til ændringsforslag 19 og 32, der vedrører biobananer, vil jeg igen understrege, at der allerede er horisontale foranstaltninger, der sikrer, at biobananer fra tredjelande svarer til de biobananer, der produceres i EU. Desuden kan produktion af biobananer også støttes inden for rammerne af de gældende landbrugsmiljøforanstaltninger. Foranstaltninger til afsætning af disse bananer findes desuden i de nationale og regionale programmer til støtte af udviklingen i landdistrikterne. Alle muligheder foreligger altså her. De pågældende medlemsstater skal bare gøre brug af dem.
Med hensyn til fair trade-bananer, som ændringsforslag 20 og 33 vedrører, har vores standpunkt ligeledes ikke ændret sig, fordi fair trade-bananer også vil høre ind under de horisontale foranstaltninger for fair trade-handel, der muligvis fastsættes på grundlag af vores meddelelse. Det vil derfor ikke være særligt hensigtsmæssigt at fastlægge specifikke foranstaltninger til fair trade-bananer i den fælles markedsordning. Her giver først til mølle-princippet i øvrigt fair trade-producenterne og forhandlerne flere muligheder end den hidtidige bestemmelse. Og jeg vil i øvrigt understrege, at repræsentanterne for fair trade-bananer netop har bifaldet den ordning, som vi har foreslået. Jeg vil desuden tilføje, at udvikling af produktion af bio- og fair trade-bananer i AVS-landene allerede støttes finansielt inden for rammerne af forordningen om støtte til de traditionelle AVS-lande.
Til slut vil jeg komme ind på ændringsforslag 1 til 5 og 12 og 36. De gentager hovedsageligt blot de vigtigste principper, der allerede er i den oprindelige tekst i den grundlæggende forordning 404/93 eller i det nye forslag fra Kommissionen. Derfor er de efter vores mening ganske enkelt ikke nødvendige, og af formelle årsager kan vi ikke acceptere, at disse forslag godkendes. Men som sagt findes indholdet allerede i den gældende lovgivning.
Kommissionen vil gerne takke Europa-Parlamentet for det konstruktive arbejde med forslaget og glæder sig over de konstruktive forhandlinger, som vi har ført i denne yderst komplicerede sag. Dokumentet har allerede været klar et stykke tid, fordi vi skulle drøfte det med alle interesserede parter. Men Kommissionen mener, at forslaget fra november 1999, som er suppleret med meddelelsen fra oktober 2000, gør det muligt at finde en løsning. Som Rådet forlangte i oktober, håber vi, at De nu er i stand til at afgive udtalelse. Det er meget vigtigt, da der er en reel mulighed for, at man i den allernærmeste fremtid virkelig kan løse dette problem, der allerede har varet længe.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.

Topmøde EU/De Forenede Stater
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om topmødet EU/De Forenede Stater.
Jeg giver ordet til kommissær Patten.

Patten
Hr. formand, det glæder mig at få denne mulighed for at bringe Parlamentet up to date med hensyn til forberedelserne til topmødet EU/De Forenede Stater i Washington på mandag. Gode forbindelser mellem USA og Den Europæiske Union er naturligvis af afgørende betydning for verdens sikkerhed og for den globale økonomi. Jo bedre dette forhold er, jo sikrere vil verden være, og jo bedre vil vores befolkning have det økonomisk.
I dag er dette forhold generelt godt. Europa og USA arbejder tæt sammen om forsvaret af de værdier, vi deler. Vi arbejder f.eks. sammen for en liberal, pålidelig international handelsordning under WTO. Vi står skulder ved skulder i forsvaret af demokratiet og friheden overalt i verden.
Som i ethvert forhold mellem venner er det naturligt, at der af og til er diskussioner, men vi må ikke lade disse komme ud af proportion. Alt i alt har vi klaret konflikterne i den senere tid kompetent, f.eks. på handelssiden. Det er vigtigt at huske, at de kun repræsenterer en brøkdel af den samlede handel, der krydser Atlanten. Det Fælles Europæisk-Amerikanske Rådgivende Forum om Bioteknologi er et eksempel på, hvordan man kan håndtere disse spørgsmål på en konstruktiv måde. Det vil rapportere til topmødet om en lang række bioteknologiske spørgsmål.
Det bliver præsident Clintons 15. og sidste topmøde EU/De Forenede Stater. Det vil give os mulighed for igen at se på den nye transatlantiske dagsorden og se, hvordan vi kan strømline procedurerne og ved kommende topmøder fokusere mere præcist på de virkelig store spørgsmål. Vi vil gerne have, at de halvårlige topmøder skal fokusere på strategiske spørgsmål, der kan strække sig over adskillige topmøder. Jeg indrømmer, at dette er lettere sagt end gjort, men vi bør forsøge at modstå fristelsen - og jeg ved, at udenrigsminister Albright deler denne opfattelse - til at lade disse topmøder blive alt for involveret i de små detaljer i vores daglige politiske og økonomiske forbindelser.
Kommissionen er i øjeblikket ved at udarbejde et udkast til en meddelelse om de transatlantiske forbindelser, som vi venter at offentliggøre til foråret, og vi vil f.eks. se frem til det bidrag, som de lovgivere, der er en del af vores transatlantiske forhold, vil komme med, og jeg ved, at Parlamentet vil ønske at blive involveret i dette initiativ. Vi har ved de seneste topmøder gjort visse fremskridt i retning af at flytte tingene i den retning, jeg beskriver, og jeg håber, vi vil være i stand til at komme videre hermed i Washington i næste uge. Vi vil f.eks. følge op på den diskussion, vi startede i Cotonou om Afrika og smitsomme sygdomme. Der er visse forskelle i vores holdning til disse ting, men jeg håber, at topmødet vil sende et positivt budskab om nødvendigheden af, at vi arbejder sammen, i særdeleshed når det gælder at tackle følsomme spørgsmål såsom adgang til medicin til rimelige priser, herunder prisdifferentiering.
Vi vil løse de tilbageværende handelskonflikter og forsøge at danne grundlag for løsninger, der er i overensstemmelse med WTO, og som er gensidigt acceptable og ikke ensidige. Vi forventer, at der skal være drøftelser om en kommende ny WTO-runde såvel som drøftelse af implikationerne for hele den brede vifte af nye bilaterale handelsinitiativer, der drøftes på den amerikanske halvkugle.
Jeg er sikker på, at der også vil blive drøftelser af andre områder, hvor USA og Den Europæiske Union ikke er helt enige, f.eks. med hensyn til miljøet, hvor vi må gøre os alle mulige bestræbelser på at støtte arbejdet for at redde en aftale om klimaændringer. Topmødet vil naturligvis berøre afgørende områder, hvor Den Europæiske Union og USA har arbejdet og stadig arbejder tæt sammen i fredens tjeneste, for det første på Balkan, hvor vi har et stadig tættere og mere succesrigt forhold, og hvor der til dels takket være vores bestræbelser er sket så mange vigtige ændringer til det bedre i det sidste år. Vi skal uden tvivl se på den udvikling, der for nylig har fundet sted i Mellemøsten. Præsidenten og hans regering har gjort et kæmpearbejde for at søge at skabe varig fred i Mellemøsten. I dag hænger den mørke skygge af vold over hele regionen, men fredsstifternes tålmodige og vedholdende bestræbelser må fortsætte. Den Europæiske Union har en rolle at spille i denne proces, og det gør vi. Det er helt klart, at konsolideringen af freden vil være tæt forbundet med udviklingen af vores partnerskab i Middelhavsområdet.
Endelig er jeg sikker på, at vi vil berøre de beslutninger, der for nylig er truffet i Nice om den europæiske hurtige reaktionsstyrke. Det er vigtige afgørelser. De repræsenterer et forsøg fra Europas side på at afbøde nogle af de fiaskoer, som viste sig på Balkan i 1990'erne og senest under kosovokonflikten. Noget af det vigtigste, man kunne lære heraf, var, at det var nødvendigt, at Europa påtog sig en større del af byrden med at fremme europæisk sikkerhed. Det må vi gøre, ikke for at koble USA ud af forsvaret af Europa, ikke fordi vi mener, at der er sket en svækkelse af USA's strategiske forpligtelser over for Europa, men for at svare dem i Washington, der undertiden drager dette i tvivl; de stemmer, der med nogen ret hævder, at Europa ikke kan blive ved med at være afhængig af, at USA skal redde det ud af europæiske konflikter, medmindre det er parat til at gøre mere for at hjælpe sig selv.
Det vil så blive det sidste topmøde under den nuværende regering, det sidste med præsident Clinton. Jeg håber, at de transatlantiske relationer vil vokse sig endnu stærkere i de kommende år, men Europa vil savne præsident Clinton. Han har været en god ven for dette kontinent. Han har lagt grunden til en seriøs og moden dialog mellem os i verden efter den kolde krig, og han har arbejdet utrætteligt for den sag, vi alle er enige om, nemlig at skabe et helt og frit og mere og mere velstående Europa. Fra Kosovo til Belfast er der millioner af europæiske borgere, der har grund til at være taknemmelige for det bidrag, han har ydet, og jeg ved, at Parlamentet vil være enig med mig i at udtrykke anerkendelse af dette bidrag i dag.

Elles
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren, fordi han er kommet her i dag for at give os sin udtalelse om det møde, der skal finde sted på mandag. Han har med rette sagt, at det transatlantiske forhold har udviklet sig meget i de sidste 10 år - sandt nok hovedsagelig fra amerikansk side, takket været præsident Clinton. Men jeg tror, historien vil berette, at der også er ydet et europæisk bidrag til dette nye forhold, der har været en afgørende faktor for den måde, hvorpå det har fungeret via den transatlantiske erklæring af 1990 og den nye transatlantiske dagsorden under det spanske formandskab i december 1995.
Jeg tror, det ville være meget nyttigt, hvis vi, efterhånden som Kommissionen udarbejder sit nye dokument om transatlantiske relationer, her i Parlamentet kunne få et dokument, der analyserer de fremskridt, der er sket indtil nu i dette forhold, ved f.eks. at se på, hvilken succes uddannelsescentrene i EU har haft, en succes med hensyn til politisk samarbejde om sådanne spørgsmål som aids, indvandring, spørgsmål om udvikling af bistand og endda om udenrigspolitiske spørgsmål såsom arbejdet med transatlantiske huse i Ukraine.
Det ville også være nyttigt at vide, hvordan dialogerne har udviklet sig, eftersom vi finansierer dem via Den Europæiske Unions budget. Den transatlantiske dialog inden for erhvervslivet havde stor succes ved sidste møde i Cincinatti, men vi noterer os, at efter den tid er miljødialogen gået i stå i løbet af de seneste uger. Derfor tror jeg, det ville være nyttigt med en analyse af, hvad der er sket.
Som afslutning kan man spørge: hvad nu? Jeg mener, at hvor vi her i Parlamentet, som kommissæren med rette påpegede, opbygger forhold via en dialog mellem lovgivere, mellem Europa-Parlamentet og Kongressen, kan vi på længere sigt håbe at se det blive til en slags transatlantisk parlamentarisk forsamling. Vi vil også gerne se, hvordan de forskellige dialoger under dialogen inden for erhvervslivet kan anbringes inden for rammerne af et bredere partnerskab. Jeg vil anmode kommissæren om, mens vi venter på, at dette dokument skal blive offentliggjort i april under en ny regering i USA - tilsyneladende blev det afgjort i dag, at det bliver under en ny amerikansk præsident, forhåbentlig George W. Bush - at se, hvordan man kan styrke dette partnerskab i fremtiden på basis af den nye Nice-traktat, der udvider Den Europæiske Unions aktiviteter, sådan at den kan blive en reel partner for USA i det kommende årti.

Mann, Erika
Hr. formand, hr. kommissær Patten, jeg synes, at De har givet en god introduktion til problematikken og de emner, som vi snart skal behandle, og jeg mener, det er rigtigt, som hr. Elles allerede har sagt, at vi skal gøre os klart, hvad vi egentlig vil opnå i 2001, også med henblik på vores transatlantiske relationer. Det vigtigste er, at vi konsoliderer os og nøje undersøger, hvordan de forskellige programmer, som vi har indledt på den transatlantiske dagsorden, egentlig ser ud.
Det er de emner, som hr. Elles har nævnt. Men dertil kommer også et område, der er meget vigtigt, og som har affødt meget kritik, og det er aftalerne om gensidig anerkendelse, hvor der fra begge sider, men især fra amerikansk side, er mange problemer. Jeg vil være taknemmelig, hvis De i den meddelelse, der tilstræbes for foråret, vil tage dette punkt op og ud over den analyse, der kræves fra den anden side af Parlamentet, ligeledes vil komme med forslag til alle punkter om, hvordan vi i fremtiden kan opnå nye mål med forhandlinger, med det udenrigspolitiske samarbejde, med sikkerhedspolitik, men også med disse pragmatiske emner som f.eks. aftaler om gensidig anerkendelse. Det er meget, meget vigtigt.
Dertil hører også de europæiske centre, som vi har talt om, og som jeg tror bliver en stor succes. Spørgsmålet om konsolidering er vigtigt, men også det rigtige perspektiv. Jeg tror, at De dér har berørt et vigtigt punkt. Vi har under Clinton-regeringen opnået meget i politisk samarbejde. Men vi har også set, at handelspolitikken og frem for alt handelsdiskussionerne mere og mere er blevet til drivkraften i de politiske relationer og har fået en stigende dominans, hvilket de efter min mening slet ikke fortjener.
Det er vigtigt, at De på topmøderne fremover virkelig opnår, at man koncentrerer sig om de store politiske emner, og at man på det rigtige sted indordner sådanne emner som handelsdiskussioner, der henviser til divergenser mellem os, tillægger dem den rigtige betydning og ikke lader dem blive til politiske koordinater mellem Europa og USA. Det vil altså her være vigtigt at foretage en omstrukturering og skrive en transatlantisk dagsorden for 2001. Jeg ved, at vores ambassadør i Washington, Gunter Burghardt, allerede har talt om det, og det ville glæde mig, hvis hans interessante forslag virkelig ville vinde indpas i Deres meddelelse.
Jeg ønsker Dem meget held og lykke med Deres arbejde! Jeg ønsker også vores kommissær, Pascal Lamy, held og lykke med at løse problemerne med handelsdiskussionerne, og det ville glæde mig, hvis De vil fremlægge denne meddelelse så hurtigt som muligt.

Lucas
Hr. formand, der synes at være mange spørgsmål, som dette topmøde bør få på sin dagsorden, og ét, som jeg gerne vil se der, er opfølgningen efter det skuffende sammenbrud af drøftelserne af klimaforandringer i Haag, og hvordan man får USA til at tage sit ansvar mere alvorligt. Men det område, jeg vil fokusere på, er verdenshandlen, hele idéen om en ny handelsrunde et år efter Seattle. Det forekommer at være et passende tidspunkt at gøre status. Jeg mener, det er klart, at vi, før en ny runde overvejes, har brug for at se på opfattelsen i mange udviklingslande af, at intet har ændret sig siden Seattle trods de mange løfter, som blev fremsat dengang.
Jeg ved, at Kommissionen nu taler om at genoplive elementer af sin holdning til en ny runde for at gøre den mere fleksibel, og jeg ser frem til at få at vide, hvad det indebærer i praksis. Jeg ser det også og glæder mig over Everything But Arms-initiativet og vil opfordre Kommissionen til at benytte topmødet til at presse USA til igen at tilslutte sig dette initiativ.
Men vi må gå længere i retning af at opbygge tillid hos de fattigere lande. Undersøgelser, som OXFAM har foretaget, har vist, at når de har drøftet, hvad der har ændret sig efter Seattle, med delegationer fra udviklingslandene, har opfattelsen været, at intet som helst har ændret sig. Bangladesh siger f.eks., og jeg citerer: "Sufficient and sustained efforts have not been made by the developed countries to build our confidence in the WTO" (de udviklede lande har ikke gjort sig tilstrækkelige og vedholdende anstrengelser for at opbygge vores tillid til WTO). Lesotho har sagt: "What has the WTO market liberalisation brought to Lesotho?" (hvad har markedsliberaliseringen under WTO bragt Lesotho?). Jeg hører mange citater fra udviklingslandenes delegationer, som alle siger, at der ikke er sket særlig meget. Jeg vil slutte med Den Dominikanske Republik, som siger: "The WTO was supposed to have been an impartial referee of common rules where countries could learn to play the game. It has not turned out that way. The rules are biased against the weak and nothing has changed since Seattle" (WTO skulle spille rollen som en upartisk vogter af de fælles regler, hvor landene kunne lære at spille spillet. Sådan er det ikke gået. Reglerne er vendt imod mod de svage, og intet har ændret sig siden Seattle). Det kommende topmøde er en velkommen lejlighed til at tage fat på disse spørgsmål, at ændre reglerne og at få verdenshandlen til at arbejde for de fattige.

Boudjenah
Hr. formand, da jeg kun har et minut, vil jeg holde mig til et enkelt spørgsmål og sige, at en styrkelse af forbindelserne mellem EU og USA ikke kun kan dreje sig om de økonomiske og handelsmæssige aspekter. Jeg anmoder Dem derfor, jeg anmoder her EU's repræsentanter på topmødet mandag om at behandle de politiske spørgsmål på samme niveau, herunder især spørgsmålet om dødsstraffen.
Det er umuligt at tie om denne statsforbrydelse, især når den udøves af den vigtigste magt i verden, der alt for ofte stiller krav om at pålægge resten af planeten sin orden og sine værdier. Men denne værdi vil vi under ingen omstændigheder vide noget af! Det er umuligt at acceptere, at den eneste løsning på forbrydelser og vold bare er flere forbrydelser og mere vold. Vi må derfor handle for at forhindre det uigenkaldelige, der venter dem, der som Mumia Abu-Jamal og Leonard Pelletier lever i dødskorridorerne, undertiden i årevis.
Overalt i verden er der stemmer, der rejser sig for at kræve en retfærdighed, der reelt afspejler værdier som respekt for mennesker og individets grundlæggende rettigheder og friheder. Hundredtusindvis af underskrifter fordelt på alle kontinenter er samlet i et andragende, der kræver afskaffelse af dødsstraffen. Hvis vi vil bevare livet, der er det dyrebareste gode af alle, som Nicole Fontaine med god grund mindede os om i morges, kræver det i sidste ende, at vi opnår et globalt moratorium, hvilket vil være et første skridt på vej mod afskaffelse af dødsstraffen. Jeg tror, at den dialog, der eksisterer mellem EU og USA må kunne udnyttes til endelig at opnå dette mål.

Gollnisch
Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden i form af denne forhandling om forbindelserne mellem EU og USA til at fremsætte tre konstateringer og deraf uddrage tre anbefalinger.
For det første skal vi ikke glemme, at opbygningen af samarbejdet i EU er foregået imod imperierne eller snarere mellem imperierne. Sovjetunionen, der var et truende imperium, og USA, der var et beskyttende imperium, men over for hvem vi alligevel havde til hensigt at bekræfte vores identitet.
For det andet, selv om vi kan glæde os over tilbageslaget for det kommunistiske bedrag, efterlod opløsningen af Sovjetunionen bare en eneste supermagt, nemlig USA. Ifølge en naturlov vil hvem som helst, der råder over en stor magt, blive tilskyndet til at misbruge den, og der findes symptomer på dette misbrug. Et økonomisk diplomati, der kan reduceres til ordene: "Hvad der er vores, er vores, men hvad der er jeres, forhandler vi om"; kravet om at ville pålægge en ny verdensorden, en pax americana, hvis indflydelse langt fra altid er fredsskabende; den uacceptable udvikling med indblanding på alle mulige måder i andre landes indre anliggender.
Det er derfor nødvendigt at konkludere, at de traditionelle venskaber, den reelle sympati, vi føler for det amerikanske folk, ikke hjælper noget der. USA er vores konkurrenter. De forsvarer deres rettigheder uden komplekser. Vi bør også forsvare vores.
Derfor følgende tre anbefalinger: Vi bør spørge os selv om nytteværdien af systemer såsom NATO, der ikke længere opfylder sit oprindelige behov, den kollektive sikkerhed, og som hæmmer vores frihed. Vi bør forsvare vores politiske selvstændighed og ophøre med at rette os ind efter USA, hverken i FN, over for Irak eller generelt i den arabiske verden, i Asien og på Balkan, hvor vores resultater, hr. Patten, er katastrofale, uanset hvad De sagde om dette. Endelig bør vi forsvare vores økonomiske interesser uden generthed, ikke bare i WTO, men især på områder der, fra kultur til landbrug, er et iboende element i vores civilisation, og som derfor ikke udelukkende skal underlægges loven om den internationale byttehandel eller markedets lov.
Dette er, hvad enhver EU-borger bør sige, hvis man interesserer sig for et uafhængigt EU, som man har foregøglet vores medborgere, og som i realiteten er, hvad vi alle forventer.

Patten
Hr. formand, jeg vil fatte mig i barmhjertig korthed. For det første vil jeg sige som svar til hr. Elles, at vi bør være glade for som baggrund for de drøftelser om den meddelelse, vi vil komme med i det nye år om styrkelse af dialogen mellem Europa og USA, at foretage en analyse af de fremskridt, vi har gjort indtil nu siden 1990. Vi vil med glæde inkorporere en oversigt over, hvordan de forskellige dialoger har udviklet sig i denne analyse. Det er en nyttig idé, som vi bestemt vil følge op.
For det andet vil vi også forfølge det meget vigtige punkt, fru Mann kom med om gensidige anerkendelsesaftaler, og vi bør tage hensyn til hendes kloge bemærkninger om, at man ikke må få handelskonflikterne ud af proportion. Jeg mener, at jeg har ret, når jeg siger, at handlen mellem EU og USA andrager omkring 1 milliard euro om dagen, og den samlede værdi af de sanktioner, som USA har indført mod europæiske varer, repræsenterer omkring seks timers handel. Så som parlamentsmedlemmet har sagt, bør vi ikke få disse ting ud af proportion.
Det interesserede mig at høre, hvad fru Lucas sagde om verdenshandlen og vigtigheden af at forsøge at sikre, at den stadig friere handel arbejder til gavn for de fattige såvel som de mere velbeslåede. Jeg ved, at min kollega, hr. Lamy, vil ønske at gå videre med denne tanke og Kommissionens seneste tanker om, hvordan man kan genoplive WTO-runden med USA og med Parlamentet. Jeg ved, at han har en god og meget konstruktiv dialog med Parlamentet og med de udvalg, der har en interesse i disse spørgsmål.
Jeg tror, at fru Boudjenah, der talte om dødsstraffen, sandsynligvis var til stede i salen for et par uger siden, hvor vi havde en yderst interessant debat om dødsstraf, der berørte situationen i bl.a. USA. Jeg tror, jeg har ret, når jeg minder om, at der er sket 81 henrettelser i USA i år. Vi har gjort og vil fortsat gøre indvendinger mod dødsstraf i USA, individuelt og sammen. Det vil jeg gerne forsikre parlamentsmedlemmet om. Vi har en meget klar holdning til dødsstraf rundt omkring i verden, og det gælder vores venner i USA såvel som andre steder, som måske ikke er helt så venligt stemte.
Hr. Gollnisch og jeg ser nok på verden gennem forskellige briller. Jeg er ikke meget overbevist af argumenterne om den djævelske diktator i Washington. Jeg er ikke enig i alt, hvad USA foretager sig, men vi i Europa bør med rette erindre det bidrag, som USA ydede i anden halvdel af sidste århundrede til vores frihed og velstand. Men parlamentsmedlemmet har helt ret i, at der er spørgsmål såsom miljø, handel, landminer, ekstraterritorialitet og lovgivning, hvor vi har en noget anden holdning end USA. Vi bør hævde denne holdning energisk uden at tænke på, at den på en eller anden måde kan underminere vores forhold til vores bedste venner og allierede.

Formanden
 Mange tak, hr. kommissær.
Hr. Gollnisch har bedt om ordet til et indlæg til forretningsordenen.

Gollnisch
Hr. formand, med forlov, bare et lille øjeblik.
Jeg sagde aldeles ikke, hr. Patten, at det amerikanske hegemoni var djævelsk, jeg sagde tværtimod nøjagtigt det modsatte. Jeg sagde, at det er naturlov, at enhver, der har magt, vil misbruge den. Derfor anklager jeg ikke på nogen måde amerikanerne, hverken som befolkning eller som en stor nation. Men jeg ville ønske, at vi over for dem havde en mere selvstændig opførsel.

Formanden
 Mange tak, hr. Gollnisch.
Forhandlingen er afsluttet.

Moms
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0362/2000 af García-Margallo y Marfil for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål
I. om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 218/92 om administrativt samarbejde inden for området indirekte skatter (moms) (KOM(2000) 349 - C5-0298/2000 - 2000/0147(COD)) og;
II. om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF hvad angår merværdiafgiftssystemet for visse tjenesteydelser, der leveres ad elektronisk vej (KOM(2000) 349 - C5-0000/2000 - 2000/0148(CNS));
A5-0366/2000 af Torres Marques for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring, for så vidt angår anvendelsesperioden for minimumsniveauet for normalsatsen, af direktiv 77/388/EØF om det fælles merværdiafgiftssystem (KOM(2000) 537 - C5-0535/2000 - 2000/0223(CNS));
A5-0334/2000 af García-Margallo y Marfil for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens meddelelse om beskatning af motorbrændstof til fly (KOM(2000) 110 - C5-0207/2000 - 2000/2114(COS)).
Jeg giver ordet til ordføreren, hr. García-Margallo y Marfil.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, under denne forhandling under ét skal vi behandle tre betænkninger, der vedrører fire forslag fra Kommissionen, hvilket for mit vedkommende har givet sig udslag i en imponerede stak papir. Jeg er ordfører for to af dem, jeg er skyggeordfører for fru Torres Marques' betænkning, og jeg står for ændringerne af betænkningen om motorbrændstof til fly, for jeg er uenig i nogle af de teser, der blev vedtaget i udvalget.
En anden usædvanlig ting, som De vil få lejlighed til at konstatere, er, at jeg har en afvigende holdning i forhold til min egen gruppe. Min militære karriere var hverken lang eller glorværdig, men jeg lærte, at det var artilleriets opgave at bombardere infanteriet, som muligvis var fjenden. Jeg er bange for, at jeg nu er i min egen gruppes krydsild.
Jeg vil begynde med at tale om den første betænkning, som vedrører moms på elektronisk handel.
Det forslag, som Kommissionen har stillet Parlamentet, har efter min mening et hovedmål, nemlig at dæmme op for den diskriminerende situation, som de europæiske virksomheder, der driver e-handel, befinder sig i i forhold til virksomheder i tredjelande. Elektronisk handel vedrører tjenesteydelser, der downloades fra Internettet, og radio- og tv-spredningstjenester, der leveres efter abonnement eller på pay per view-basis. Og dette understreger jeg, fordi nogle af ændringsforslagene går ud på at fastlægge en momssats på nul for tjenesteydelser, der efter min mening hverken har livsnødvendig eller social karakter.
Kommissionen har desuden andre sekundære mål, som er i overensstemmelse med den traditionelle skattefilosofi, og det er at nå målet om at stoppe diskriminationen ved at forenkle beskatningen gennem en kraftig effektivisering af opkrævning og nedbringelse af de administrative omkostninger forbundet med betaling af momsgæld, at nå målene om effektivitet og retfærdighed og endelig at opnå en modernisering af skattesystemet. Disse mål, hovedmålet og de sekundære mål, skal Kommissionens konkrete forslag vurderes ud fra.
Men jeg sagde, hr. formand, at dette forslag først og fremmest skal vurderes ud fra behovet for at gøre en ende på den diskrimination, som de europæiske virksomheder udsættes for i forhold til virksomheder uden for Fællesskabet. Denne diskrimination finder sted, fordi det i artikel 9 i det sjette direktiv antages, at leveringsstedet for en tjenesteydelse er det sted, hvor den, der yder tjenesten, det vil sige leverandøren, har etableret hjemstedet for sin virksomhed. Med andre ord er de europæiske virksomheder i øjeblikket momspligtige, når de leverer elektroniske tjenesteydelser, hvad enten det er inden for eller uden for Unionen. Virksomheder med hjemsted uden for Unionen betaler derimod aldrig moms, uanset om de leverer tjenesteydelsen til europæiske kunder eller til kunder på verdensmarkedet, og det går ud over vores konkurrenceevne på de eksterne markeder.
Det er ganske enkelt sådan, at tjenesteydelser leveret af europæiske virksomheder i øjeblikket er pålagt en afgiftsbyrde, som virksomheder uden for Fællesskabet, der leverer tjenesteydelser inden for Unionen, ikke er pålagt. Derfor tilskynder den nuværende europæiske lovgivning europæiske virksomheder, der driver e-handel, til at etablere sig uden for Fællesskabet. Nogle af de argumenter, som vi kommer til at høre i eftermiddag, vil gå ud på, at det vil bremse e-handlen, hvis udenlandske virksomheder, som leverer tjenesteydelser i Unionen, beskattes, men det er lige omvendt, for ved at opretholde denne situation forhindrer vi, at der vokser en europæisk industri for e-handel frem.
Det er vi alle sammen enige om på begge sider af Atlanten. Så enige, at man på konferencen i Ottawa i 1998 nåede frem til tre konklusioner, der efter min mening er vigtige: For det første skal de nationale forbrugsafgifter pålægges forbrug, der finder sted på det nationale område. For det andet er levering af digitaliserede produkter en levering af tjenesteydelser og ikke en levering af varer. For det tredje skal der anvendes simple forskrifter for momsopkrævning og konkret for afgiftspligtige personers investeringsformer.
I overensstemmelse med dette mål og med denne internationale retlige ramme, som alle blev enige om i Ottawa, foreslår Kommissionen os at ændre det sjette direktiv for at fastlægge, at leveringsstedet for digitaliserede tjenesteydelser er det sted, hvor kunden har hjemsted, ikke leverandøren.
Som følge heraf vil tjenesteydelser leveret af europæiske virksomheder til virksomheder uden for Fællesskabet altid være fritaget for moms, hvilket ville give os vores konkurrenceevne på det internationale marked tilbage. For det andet vil tjenesteydelser leveret af europæiske virksomheder til europæiske kunder være afgiftspligtige som normalt. Og for det tredje vil tjenesteydelser leveret af virksomheder uden for Fællesskabet til virksomheder i Fællesskabet også være afgiftspligtige, hvilket giver lige vilkår, fairplay på det internationale marked.
Problemet optræder ikke i transaktioner mellem virksomheder, men opstår, når aftageren af tjenesteydelsen er en privatperson, og Kommissionen gør her det eneste, der er at gøre: Den forpligter de udenlandske virksomheder til at lade sig registrere i et land i Den Europæiske Union for derfra med fællesskabspas at levere tjenesteydelser i hele Unionen, men også til at betale den samme afgift, som de europæiske virksomheder betaler.
Efter min mening er dette en løsning på problemet med at afskaffe nævnte diskrimination, samtidig med at målet om forenkling nås. En virksomhed skal lade sig registrere i et enkelt land i Unionen. Den skal ikke lade sig registrere i 15 lande, og den skal ikke kende 15 lovgivninger eller trækkes med 15 forvaltninger. Problemet med retfærdighed løses imidlertid ikke. Det er velkendt, at en sådan løsning - etablering i et enkelt land med mulighed for at levere tjenesteydelser i hele Unionen - kunne skabe en lavine i de lande, der har den laveste beskatning. Derfor foreslog det franske formandskab, at en udenlandsk virksomhed, der leverer tjenesteydelser i Unionen, skulle lade sig registrere i alle 15 lande, hvilket står i modsætning til målet om forenkling.
Hvad foreslår Kommissionen? Kommissionen foreslår i tråd med målet om forenkling et enkelt leveringssted, men at den afgift, der opkræves af den skatteforvaltning, skal omfordeles til resten af landene i Unionen på grundlag af det relative forbrug. Det er netop den løsning, der kan gøre det muligt at indføre kildemoms, det er netop den løsning, som vi har besluttet at bruge til grænseoverskridende momsrefusioner, det er netop den løsning, som ØKOFIN har vedtaget i overensstemmelse med konklusionerne fra Feira, hvad angår kildeskat.
Er Kommissionens meddelelse fyldestgørende? Nej, det er den ikke. Der er nogle problemer, som jeg har fremhævet i begrundelsen, f.eks. spørgsmålet om, hvordan man sikrer, at en virksomhed, der kan levere tjenesteydelser udefra, altså uden for Unionen, lader sig registrere.
Hvordan kan man garantere, at der ikke sker en diskrimination mellem produkter af samme art? En digitaliseret tjenesteydelse, det at kigge i eller have adgang til en bog eller et tidsskrift, ville være belagt med den normale sats, hvis leveringen foregik via Internettet, men med en lavere sats, hvis det drejede sig om en fysisk levering.
Hvordan løses problemerne med identifikation af kunden? De svar, der er givet i Kommissionens forslag, er efter min mening tilstrækkelige, og under alle omstændigheder er det indlysende, hr. formand, at disse vanskeligheder ikke er typiske for de afgifter, der pålægges digitaliserede tjenesteydelser. Momsen var en afgift, der var beregnet til varehandel, og den er vanskelig at tilpasse til levering af tjenesteydelser og endnu værre at tilpasse til et fænomen så nyt som tjenesteydelser leveret via Internettet.
Den anden betænkning, som jeg vil tale om, drejer sig om problemet med mineralolier, og spørgsmålet er meget enkelt. I direktivet fra 1992 blev der fastlagt en obligatorisk fritagelse for motorbrændstof til international luftfart, og samtidig blev det bestemt, at fritagelsen skulle undersøges med hensyn til de miljømæssige omkostninger.
De juridiske vanskeligheder med denne undersøgelse ligger i Chicago-konventionen fra 1944, der er en international forpligtelse til afgiftsfritagelse for brændstof leveret om bord på fly, og de bilaterale aftaler. På disse vilkår har Kommissionen udarbejdet en undersøgelse - det er den, vi er i gang med at gennemgå - om, hvad der kan gøres. Den første konklusion er, at der ikke kan gøres ret meget, så længe den internationale ramme ikke ændres. Kommissionens anden konklusion er, at det ville være ønskeligt med en afgift på indenrigsflyvninger eller flyvninger inden for EU efter forudgående ændring af de bilaterale aftaler, noget jeg ikke er enig i. Og for det tredje, og det er jeg enig i, behovet for - inden for rammerne af ICAO - at tage alle de nødvendige skridt for at indføre en afgift på verdensplan, som dermed ikke er diskriminerende, på transport i Fællesskabet.
Hr. formand, efter at have misbrugt Deres tålmodighed venter jeg nu utålmodigt på kritikken og bemærkningerne fra mine kolleger, både fra mine gruppefæller og fra andre.

Torres Marques
Hr. formand, kære kommissærer, kære kolleger, Kommissionen og Parlamentet har i de seneste år udfoldet bestræbelser for at harmonisere opkrævningen af merværdiafgiften inden for EU. Det er et meget vigtigt element i opbygningen af det indre marked og en væsentlig indtægtskilde for Fællesskabets budget. Der blev således i 1992 opnået en aftale, der på det tidspunkt blev set som en minimumsharmonisering, om, at normalsatsen for merværdiafgiften ikke kunne være mindre end 15%, selv om medlemsstaterne fik mulighed for at anvende en eller flere reducerede satser, der ikke måtte være på under 5%, i hvilket tilfælde der dog kunne ske forlængelse. Denne fase skulle imidlertid kun løbe indtil udgangen af 1996, hvor det endelige system skulle indføres. De forsøg på at finde en løsning, der i mellemtiden er blevet gjort, har kun ført til fastsættelse af en minimumsgrænse på normaltaksten på de 15%, selv om Kommissionen også har foreslået et loft på 25%, hvilket er blevet forkastet, og til en forlængelse af det foreløbige system frem til udgangen af 2000. Kommissionen foreslår os så nu, at vi på dette felt kan gå videre ad to veje. Den første fremgår af den betænkning, som min kollega García-Margallo y Marfil har været ansvarlig for, om administrativt samarbejde inden for området indirekte skatter. Den anden fremgår af denne betænkning, der drejer sig om at udskyde enhver beslutning om harmonisering af merværdiafgiftssatserne indtil 2006.
Jeg er enig i forslagene om administrativt samarbejde inden for området indirekte skatter, men det er jeg ikke, og det var Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål heller ikke, i forslaget om at udskyde harmoniseringsprocessen med fem år. Agter Kommissionen ikke at gå videre med denne sag i resten af dens mandattid? Mener Kommissionen ikke som vi, at eksistensen af euroen som fælles valuta for allerede 12 lande i EU vil medføre en prisgennemsigtighed, der vil sætte fokus på den forvridning af det indre marked, som forårsages af så forskellige satser i de forskellige EU-lande? Mener Kommissionen, og i særdeleshed kommissær Frederik Bolkestein, at der er tale om konkurrence på beskatning, som dens forslag vil opretholde eller sågar stimulere? Det er ikke vores perspektiv, og derfor har vi stemt for, at forlængelsen ikke skal gælde længere end til 2003, således at der efter to års konkret erfaring med euroen kan fremlægges andre løsninger.
I samklang med Parlamentets synspunkter foreslår jeg endvidere, at henvisningerne til, at disse spørgsmål kræver enstemmig afgørelse i Rådet, fjernes. Hvis traktaterne fortsat fastsætter dette, bliver det sådan, men intet tvinger efter vores opfattelse Kommissionen og Parlamentet til allerede nu at anføre, at disse spørgsmål ved udgangen af 2005 kræver enstemmig afgørelse. Dette forslag er ikke i overensstemmelse med de principper, som Kommissionen og Parlamentet ønskede hævdet i den regeringskonference, der netop er forbi. Endnu mindre berettiget er det så allerede nu at beslutte, at det skal være sådan indtil udgangen af 2005, når man ved, at traktaterne skal revideres igen. Vi foreslår derfor, at kravet om enstemmighed fjernes.
Til sidst vil vi gerne sige, at vi ikke bryder os om at se Kommissionen give fuldstændig op over for merværdiafgiftsharmoniseringen ved begyndelsen af dens mandattid, og at Parlamentet i forståelse af, at den gældende lovgivning må forlænges, forventer, at Kommissionen i midten af dens mandattid og med euroen bragt i cirkulation forelægger os et nyt, altomfattende og dybtgående projekt om disse spørgsmål.

Ford
Hr. formand, det første punkt, udvalget gerne vil fremhæve, er, at de nuværende ordninger er til ugunst for udbydere fra EU af følgende tjenester: software, databehandling og computerservice, Webhoteller, Webdesign og information. Vi vil gerne tilføje uddannelse. De er til ugunst for folk i EU, fordi de i øjeblikket betaler moms af udbuddet af disse tjenester, mens folk uden for Den Europæiske Union ikke gør det. Derfor mener vi, at det er nødvendigt, at dette direktiv meget snart træder i kraft, særlig de af os, der mener, at der vil ske en hastig vækst i e-handlen.
Industriudvalget vedtog en række forslag med 39 stemmer mod tre. Vi anmodede om registrering i en enkelt medlemsstat. Vi opfordrede Kommissionen til at overvåge det for at sikre, at der ikke sker nogen forvridning af markedet, og at rapportere tilbage til Rådet og Parlamentet. Vi anmodede om i mellemtiden at rapportere om en række aspekter: sikring af ligebehandling af erhvervsvirksomheder, spørgsmål om valg af placering, harmonisering af internationale forordninger og muligheden af at etablere et clearingsystem som foreslået af ordføreren.
En anden ting, vi fremhævede, og som ikke er fremhævet af andre, var, at Al Capone, som mange kan huske, blev fængslet ikke som gangster, men for skatteunddragelse. Vi ser et ulykkeligt boom i dette aspekt i e-handlen, i væksten af pornografi, pædofili og materiale om racehad. Industriudvalget mener, at momsregistrering vil sætte os i stand til at anvende EU's love i disse sager mod de pågældende selskaber. Det gør i sig selv direktivet værdifuldt.

Wallis
Hr. formand, på vegne af Retsudvalget vil jeg gerne tage fat på samme betænkning som hr. Ford. Tilsyneladende drejer dette forslag sig om beskatning af virksomheder uden for EU, men naturligvis bør det dreje sig om, hvordan vi opmuntrer og udvikler Europas e-handel, som er en meget sart blomst. For så vidt det er tilfældet, glæder jeg mig over Kommissionens tapre forsøg på at finde en vej til at lukke den konkurrencekløft, som helt klart eksisterer mellem EU og e-handel uden for EU. Men hvad vi bør spørge om, og hvad vores udvalg spurgte om, var, om dette er den rette måde at gøre det på? Vores mening var helt klart, at det er det ikke.
Jeg har altid hørt, at en af de første regler eller principper for en lovgiver bør være, at man ikke skal lave love, som man ikke kan få overholdt. Det var det, der bekymrede vores udvalg mest. Det er måske ikke nok at stole på den gode vilje hos foretagender uden for vores rækkevidde. De gode vil rette sig efter det, de onde vil stadig være onde, og forbrugerne kan meget vel ende med at bruge dem, når de søger en god handel.
Hvad ellers kan vi gøre her? Der tales meget om at etablere forretningsmodeller for regulering af e-handel, men det er et bredere spørgsmål, som bør behandles på en langt mere gennemskuelig måde. Der er underforståede antagelser i dette forslag om beskatningens plads, som kan skabe problemer i fremtiden i international forbindelse. Vi har måske noget at lære af USA, hvor de naturligvis har indført et stop for en sådan beskatning af e-handlen. Kort sagt, målet med dette forslag er rigtigt, men metoden er misforstået, og hvis vi virkelig ønsker at støtte Europas e-økonomi, ville det rette signal være en nulsats i moms for vores egne e-virksomheder snarere end at forsøge at påtvinge andre vores problemer.

Van Dam
Hr. formand, jeg taler om beskatning af motorbrændstof til fly som rådgivende ordfører for Transportudvalget.
Mens vejtransporten betaler en betydelig brændstofafgift, er den kommercielle luftfart stadigvæk fritaget. Det pågældende direktiv indeholder mulighed for en fremtidig ændring eller afskaffelse af denne fritagelse på grundlag af eksterne omkostninger og miljøskader. Bilaterale aftaler mellem medlemsstater og tredjelande forhindrer foreløbig en afgift på flybrændstof på internationale flyvninger. Både af hensyn til princippet om, at forureneren betaler, og de lige konkurrencebetingelser for de forskellige transportmåder er en afgift for luftfarten meget vigtig. Medlemsstaternes indsats i ICAO, Organisationen for International Civil Luftfart, skal derfor koncentrere sig om at åbne denne mulighed, hvilket der er lejlighed til på den 33. konference til næste efterår. Af mange grunde såsom støjgener, luftforurening og energiforbrug fortjener bekæmpelse af korte flyvninger, altså især indenrigsflyvninger, stor opmærksomhed. Efterhånden som togene er et ligeværdigt alternativ på stadigt flere ruter, er fremme af dette alternativ gennemførligt. Jeg er glad for, at en række vigtige elementer, som af forskellige årsager fik for lidt støtte i Transportudvalget, vender tilbage i nærværende betænkning, bl.a. takket være Miljøudvalget.
Det er meget påfaldende, at brændstof til vejtransporten er tre gange så dyrt som motorbrændstof til fly. Tilføj den voldsomme vækst af flyvninger, også over korte afstande, og spørgsmålet er, hvor det hele ender. Både for forretningsrejser og private rejser skal borgerne kunne vælge på lige konkurrencebetingelser. Samtidig skal alle borgere, også flertallet, som aldrig flyver, kunne forvente, at støjgener, luftforurening og andre gener begrænses til det uundgåelige. Der er altså grunde nok til grundigt at undersøge, om luftfarten bærer sine eksterne omkostninger og ikke er en unfair konkurrent til tog eller busser.

Olsson
Hr. formand, som ordfører for Miljøudvalgets udtalelse vil jeg i forbindelse med beskatning af brændstof til luftfartøjer gerne sige, at jeg er glad for reaktionen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Her har man stort set taget hensyn til de argumenter, som jeg har fremført.
Fly er i dag den hurtigst voksende kilde til drivhusgasser. Man regner med, at omkring 5% stammer fra fly. Antallet af flyrejser ventes også at blive fordoblet på omkring 15 år.
Hvis vi skal kunne leve op til kravene om mindre udledning af drivhusgasser, må vi iværksætte alle mulige foranstaltninger for at begrænse dem. En sådan foranstaltning består i i højere grad at anvende økonomiske styringsmekanismer. Som hr. van Dam også sagde, bør flybrændstof derfor ikke fritages for beskatning. I Kommissionens meddelelse hedder det, at effekten er så beskeden, at det ikke kan betale sig at gøre noget. Jeg vender mig imod dette ræsonnement. Flytrafikken er en hurtigt voksende sektor. Effekten er måske begrænset i dag, men den bliver i alle tilfælde større i morgen. Det er farligt med et sådant ræsonnement, da det fører til en situation, hvor ingen gør noget som helst nogen steder.
Vi er nødt til at begynde i den ene ende. Vi kan ikke både beholde den nuværende struktur og den nuværende teknik og samtidig nå miljømålene. Vi må enten ændre strukturen eller teknikken eller begge dele. Hvis de forskellige transportsektorer skal behandles retfærdigt og ud fra et konkurrencesynspunkt, tror jeg, at det bedste er, at vi går i spidsen og indfører afgift på flybrændsel i EU. Samtidig skal vi også holde fast i, at Chicago-konventionen fra 1944 skal revideres, så vi kan nå frem til en anden ordning på internationalt niveau.

Von Wogau
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg kort tale om beskatning af elektroniske tjenesteydelser og gøre klart, hvad det handler om. Når varer handles elektronisk hen over grænserne, opkræves der naturligvis moms. Når noget bevæger sig ud over grænsen uden for de elektroniske ledninger, opkræves der moms. Det spørgsmål, der så melder sig, er, om der skal opkræves moms, når en tjenesteydelse leveres elektronisk via disse ledninger.
Også her har vi talrige eksempler, hvor der allerede er opkrævet moms. Når det sker inden for Den Europæiske Union mellem medlemsstaterne, opkræves der moms. Også mellem stater i USA - har jeg ladet mig fortælle - opkræves der i visse tilfælde omsætningsafgift. Det eneste tilfælde, hvor der indtil dato endnu ikke opkræves afgifter, er, når der leveres tjenester fra et tredjeland til Fællesskabet. Her opstår der uden tvivl en konkurrenceforvridning. For det første over for detailhandlere, der ganske vist ikke handler med de samme produkter, men med sammenlignelige produkter, og for det andet over for udbydere, der tilbyder sådanne produkter fra et land inden for Den Europæiske Union. En sådan konkurrenceforvridning er på langt sigt ikke acceptabel, og derfor vil jeg på vegne af min gruppe sige, at vi på dette område følger forslagene fra Kommissionen og fra ordføreren, hr. García-Margallo y Marfil.
Hovedsageligt handler det blot om, at der nu skal findes en ordning om, hvordan afviklingen skal foregå, og en ordning, der er så lidt bureaukratisk som mulig. I den forbindelse er det franske forslag om at foretage en registrering i 15 lande helt sikkert ikke det rigtige forslag.
Vores andet punkt på dagsordenen er beskatning af brændstof til fly. Også her er jeg principielt enig med Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Beskatning af motorbrændstof til fly er af forskellige årsager ønskelig. Men efter vores overbevisning kan det kun ske, hvis det reguleres internationalt. Hvis Den Europæiske Union gør det som den eneste, vil det føre til, at et fly fra Frankfurt til Sydspanien eksempelvis vil være væsentligt dyrere end et fly fra Frankfurt til Florida. Det er også en konkurrenceforvridning, der er ufordelagtig for europæiske udbydere, og som ikke kan accepteres. Derfor tror jeg, at vi skal arbejde på at finde en international ordning. Men jeg mener ikke, og det gør min gruppe heller ikke, at det vil være hensigtsmæssigt at gå europæisk enegang.

Randzio-Plath
Hr. formand, de fremskridt, der er opnået inden for europæisk skattepolitik på EU-topmødet i Nice, er meget utilfredsstillende. Spørgsmålet om skattemæssig suverænitet som udtryk for statslig suverænitet synes at have fået større betydning med indførelsen af euroen. Desuden ved vi imidlertid alle, at ureguleret skatte- og afgiftskonkurrence skader alle. Kortsigtede etableringsfordele i ét land er til ulempe for et andet land eller andre EU-lande.
Som udkast til EU's skatte- og afgiftspolitik handler det hverken om opkrævning af Fælleskabets skatter og afgifter eller om harmonisering af skatter og afgifter. Det handler om koordinering af skatter og afgifter, om at undgå urimelig konkurrence inden for skatter og afgifter og organisere retssikkerhed, gennemskuelighed og effektivitet. Derfor er blokadepolitikken i Nice meget beklagelig. Princippet om enstemmighed præger stadig EU's skatte- og afgiftspolitik. Det skal ændres, hvis det indre marked skal fungere stabilt. Problemerne med moms og energiafgifter ser vi allerede i dag. Inden længe vil det vise sig, at det europæiske kapitalmarked også har brug for koordinerings- og tilnærmelsesprocesser, hvis den finansielle handlingsplan overhovedet skal have en chance for at blive realiseret.
Jeg har følgende bemærkning til de tre forslag fra Kommissionen og til Kommissionens meddelelse: Min gruppe støtter ordførernes betænkninger. Det er yderst beklageligt, at der indtil dato endnu ikke er vedtaget et rammedirektiv om beskatning af energiprodukter. Måske burde det første skridt være at vedtage en slags adfærdskodeks for at bidrage til energibesparelse og miljøbeskyttelse ved hjælp af skattemæssige instrumenter. Den positive diskriminering af flytrafikken skal ophøre. Ganske vist skal der her findes en international ordning for ikke at true konkurrenceevnen i de europæiske luftfartsselskaber urimeligt - her er jeg helt enig med ordføreren. Derfor vil det virkelig være på sin plads, at Kommissionen forelægger rapporter, hvor det fremgår, hvordan forholdet er mellem beskatning og en reel undgåelse af CO2 og energibesparelse.
For det andet vil jeg gerne sige, at hvad angår anvendelsesperioden for minimumsniveauet for normalsatsen, er det beklageligt at konstatere, at der stadig ikke er nogen fremskridt med henblik på at overgå til et endeligt momssystem, der er baseret på oprindelseslandet, trods det indre markeds prisgennemskuelighed, der er betinget af euroen. Således er der ikke andet at gøre end at bifalde Kommissionens pragmatiske tiltag og gennem mange reguleringer forbedre det nuværende system, der er for kompliceret, bureaukratisk og udsat for svig. Medlemmer af Europa-Parlamentet har længe undret sig over, hvorfor regeringer frivilligt accepterer de afgiftstab på flere milliarder, der er en følge af det nuværende system. Men hvorfor kan Kommissionen ikke omsider sammenfatte de forskellige momsdirektiver i én forordning for i det mindste at opnå en ensartet gennemførelse af momsreguleringen? Det burde siges på dette sted. Måske kan vi stadig nå at få en julegave.
Hvad angår momssystemet for visse tjenesteydelser, der leveres ad elektronisk vej, er vi enige i Kommissionens forslag og med ordføreren. Det er ikke acceptabelt, at europæiske virksomheder inden for e-handel har ufordelagtige konkurrencebetingelser i forhold til virksomheder fra tredjelande, fordi de så vil blive pålagt moms på både deres elektroniske ydelser på det indre marked og på deres elektroniske ydelser på verdensmarkedet.
Det er desuden vigtigt, at e-handel i forhold til den konventionelle handel hverken favoriseres eller forfordeles afgiftsmæssigt. Derfor er registrering i et enkelt land rigtigt, enkelt og effektivt. Ganske vist skal der på grund af den store forskel på momssatserne være en fordeling af skatte- og afgiftsindtægterne mellem medlemsstaterne, som vores ordfører også så rigtigt foreslår.

Schmidt, Olle
Hr. formand, Europa skal være førende i verden med hensyn til anvendelsen af Internet i løbet af det kommende årti. Det slog man fast ved topmødet i Lissabon i foråret. Det er en både udmærket og nødvendig ambition. Hvis man i EU ønsker at være konkurrencedygtig og ligge i front, er dette en yderst rimelig målsætning. Vi liberale deler derfor Kommissionens ambitioner, men vi har meget svært ved at forstå Kommissionens konkrete forslag.
Hvis Europa skal blive verdens mest dynamiske kontinent og kunne overgå det amerikanske med hensyn til at lokke den nye økonomis virksomheder til sig, skal vi give e-handlen gode muligheder. En momsfri e-handel er det, eEurope har brug for - ikke bureaukrati og nye skatter.
I henhold til de nuværende regler skal virksomheder inden for EU, som sælger musik, computerspil, software og tjenester, som distribueres elektronisk, beskattes inden for EU, hvis de købes af forbrugere inden for EU. Virksomheder fra lande uden for EU beskattes overhovedet ikke. Disse regler fører til en forvridning af konkurrencen, som naturligvis skal rettes op, men Kommissionen går i den forkerte retning. Virksomheder fra lande uden for EU tvinges til at registrere et datterselskab i mindst et EU-land for at kunne handle inden for Unionen.
I betænkningen indføres der visse justeringer og ligeledes her fra ordførerens side, men som vi har hørt, deler man Kommissionens grundholdning. Det er ikke nogen god løsning for Europa. Det er en gammeldags tankegang, som ikke passer ind i den nye økonomi. Med dette forslag vil EU fortsat halte bagefter, og desuden bliver det meget svært at kontrollere.
For at kickstarte eEurope foreslår Den Liberale Gruppe, at Kommissionens forslag afvises, og at medlemsstaterne får mulighed for at indføre nulmoms på e-handel. Denne nulmoms bør gælde, indtil man har foretaget en reel gennemgang af momsreglerne for ikke-elektroniske varer og tjenester, og når man inden for OECD eller et andet internationalt forum er nået til enighed om en fælles holdning til beskatning af e-handel.
Hr. formand, lad erfaringerne fra skattepakken tjene som eksempel. Dette skal anskues globalt. Mange spørger rent faktisk, hr. kommissær, hvorfor europæerne altid er så hurtige til at indføre skatter og bestemmelser. Vi har ikke brug for højere skatter i EU, tværtimod.

Lipietz
Hr. formand, jeg tror, at de på hinanden følgende indlæg fra vores kolleger i Den Liberale Gruppe viser problemets komplekse natur. Det er vanskeligt at forstå, hvorfor De Liberale vil fjerne beskatningen af den elektroniske handel og gennemføre den på kerosen i fly. Jeg mener, det er vigtigt at have kriterier, når vi taler forretninger! Fly er ikke mindre moderne end den elektroniske handel. Cd-rommer er ikke så oldnordiske, og det er nødvendigt at beskatte dem, selv om de programmer, der cirkulerer på Internet, vil blive fritaget for beskatning!
Det, der er vigtigt at vide, er på den ene side, om en meget vigtig del af den økonomiske aktivitet bidrager til at få de offentlige serviceydelser til at fungere, og om en beskatning som finansiering af staten ud fra det synspunkt er absolut uundgåelig, og at man ikke kan fritage den elektroniske handel. På den anden side bør en beskatning vælges, så man ikke tilskynder forbrugerne til at vælge de teknologier, der er dårligst for miljøet. Det er den aktuelle situation, idet den manglende beskatning af kerosen på skandaløs måde favoriserer luftfarten frem for togene, selv om togene af andre årsager såsom støjen og trafiktrængselen burde favoriseres i EU. Jeg tænker her især på firkanten London-Paris-Amsterdam-Frankfurt.
Jeg mener, at den holdning, der er vedtaget i de to betænkninger fra García-Margallo y Marfil, nemlig at beskatte både den elektroniske handel og kerosen, er fremragende, og vi vil stemme for den. Vi ønsker især at rose Kommissionen for dens mod, med hvilket den opfordrer os til intern beskatning af vores luftfart. Men når det er sagt, mener vi, at det kollektivt er nødvendigt at overveje en ny skat, der ikke går på brændstoffer, men som rammer alle luftfartsselskaber ved start og landing i EU's lufthavne for at undvige de internationale regler og for også at kunne beskatte vores konkurrenter.

Schmid, Herman
Hr. formand, da hr. Sjöstedt ikke længere kan være til stede i salen, vil jeg gerne på hans vegne sige nogle ord om betænkningen om beskatning af flybrændstof.
Flytrafikken er i kraftig vækst. Selv om udslippene fra denne trafik udgør en mindre del af det samlede udslip af drivhusgasser, stiger den alligevel meget hurtigt. At finde frem til velfungerende metoder til beskatning af flybrændstof er derfor en af nøglerne i klimapolitikken. Det vil også skabe større retfærdighed mellem forskellige transportformer.
Chicago-konventionen er blevet helt forældet på dette punkt. Vi har brug for internationale aftaler om miljøafgifter, men ikke det forbud mod miljøafgifter, som konventionen indebærer. Derfor er punkt 16 i betænkningen om en genforhandling af konventionen særligt velkommen. I afventen på dette ville et system for miljøafgifter på fly inden for EU være positivt. Her har vi inden for EU mulighed for at vise, at vi mener det alvorligt med klimapolitikken.
Vi støtter betænkningen og De Grønnes ændringsforslag, men tager klart afstand fra ændringsforslagene fra PPE.

Dell'Alba
Hr. formand, kære kolleger, Europa-Kommissionens forslag om moms på købet af tredjelandes digitale produkter, der hentes direkte ned fra Nettet af forbrugere, som er bosiddende i EU, er et hårdt slag for den elektroniske handels udvikling. Den målsætning, som Kommissionen ønsker at nå, er at fjerne ulemperne for de europæiske virksomheder, der driver elektronisk handel, da deres salg til de europæiske forbrugere allerede er momsbelagt. Den løsning, der foreslås, vil dog vise sig at være teknisk umulig, og den vil være en hindring for udviklingen af transaktionerne på Nettet i EU netop nu, hvor alle tværtimod ønsker at styrke denne udvikling.
Man har fra flere sider understreget - selv i Rådet, hvor man besluttede at se tiden an - at forslaget er svagt og mangelfuldt, og at det giver anledning til talrige indvendinger. Jeg vil blot nævne nogle få af disse indvendinger. De vedtagne foranstaltninger lader til at være uigennemførlige uden et effektivt samarbejde med de andre lande, navnlig USA, og de er bestemt ikke villige til et sådant samarbejde i dag. Hvad sker der, hvis en østeuropæisk virksomhed ikke sørger for at blive momsregistreret i EU? Har man måske tænkt sig at gøre dens hjemmeside utilgængelig eller at retsforfølge dens brugere, som bliver ved med at hente filer ned fra offshoresteder? Det ender med at komme de virksomheder til gode, som relativt let kan omgå registreringspligten, og som kan være næsten sikre på at gøre det ustraffet.
Hvordan kan en virksomhed, der driver elektronisk handel, være sikker på, at dens kunder opgiver den rigtige bopæl? Hvis EU-kriteriet om registreringspligt blev fulgt på internationalt plan, når det gælder beskatningen af elektronisk handel, ville de virksomheder, der driver denne form for handel - også de europæiske virksomheder - være nødt til at blive registreret i 20-30 lande med nogle stadig mere urimelige finansielle omkostninger til følge, især for de små og mellemstore virksomheder. Man kunne sige flere ting om f.eks. valget af at beskatte alle elektroniske tjenesteydelser som almindelige tjenesteydelser. Desuden er denne iver med hensyn til ubetydelige skatteobjekter og skatteindtægter uforståelig.
Kommissionen burde snarere gøre en indsats for, at man inden for OECD eller WTO når frem til en fælles og endelig definition på beskatningskriterierne for onlinehandel. Derfor stemmer vi imod denne betænkning.

Titford
Hr. formand, der er meget få spørgsmål, der vækker så stor interesse blandt den voksende skare af euroskeptikere i Det Forenede Kongerige som moms, der er et af de konkrete eksempler på, at Den Europæiske Union blander sig i nationale skatteanliggender. Afgiften selv er et udtryk for mange af de træk ved Den Europæiske Union, der gør den så lidt elsket i mit fædreland: Den er kompliceret, bureaukratisk, vanskelig og dyr at administrere og, i det mindste i Det Forenede Kongerige, gennemføres den af et drakonisk og upopulært inspektorat.
Med hensyn til Parlamentets betænkning er jeg helt uenig i næsten hvert eneste ord. Jeg kan f.eks. ikke se, hvorfor indførelsen af euroen skulle kræve yderligere eller nogen som helst koordinering af momssatserne. Jeg ser ikke indførelsen af et fælles momssystem som noget, der bør prioriteres, og jeg er ikke enig i, at det er på høje tid, at der indføres et fælles system. Faktisk er der intet, der ville glæde mig, mit parti og flertallet af forretningsfolk i Det Forenede Kongerige mere end komplet afskaffelse af momsen. Vi ville foretrække en enklere afgift på detailvarer. Desuden ville vi foretrække at fastsætte vores egne afgifter og afviser idéen om et fælles afgiftssystem.
Derfor kan jeg med hensyn til Kommissionens forslag om at forlænge fristen, før reformen indføres, kun erklære mig neutral. Men med hensyn til at forkorte denne tid, som ordføreren har foreslået, må jeg gå imod.

Ilgenfritz
Hr. formand, mine damer og herrer, skatte- og afgiftssystemerne i Unionen er svage og bliver mindre givtige. For det første er skatte- og afgiftssystemerne imidlertid så komplicerede, at sågar eksperter næsten ikke kan finde ud af, hvordan de skal håndteres. Der er for mange enkelte skatter og afgifter, og de er for komplekse. Borgeren føler, at han er den lille i forhold til staten, fordi han ikke længere helt kan følge med de løbende skattebyrder, og eksperterne ved jo næsten heller ikke selv, hvad de skal stille op. Når borgeren ikke længere kan forstå, hvorfor han skal betale så meget skat, opfatter han automatisk skattebyrderne som uretfærdige. Reaktionen på det er logisk nok, at han nægter at betale skat.
Skatteyderen skal i den forbindelse ikke ubetinget undlade at betale skat. Meget ofte reduceres den personlige ydelse, men aktiviteter forlægges også i udlandet. Det kan derfor ikke være vores målsætning, at vi med beslutningen om nye skatter og afgifter, de såkaldte europaskatter, bliver ved med at dreje disse negative nationale spiraler opad. Det må være klart for os, at borgernes vilje til at betale skat kun øges, hvis det igen lønner sig at arbejde og yde noget i Europa.
Vi kender vores nøgletal. Med en skatte- og afgiftskvote på over 45% vil mange af vores medlemsstater få budgetunderskud. Anderledes ser nøgletallene ud for USA. Med en skatte- og afgiftskvote på 30% får USA et budgetoverskud på flerehundrede milliarder dollars. Vores målsætning skal derfor være, at der skal luges ud i vores skatte- og afgiftssystemer, de skal gøres mere enkle, og skatte- og afgiftssatserne skal ikke forhøjes, men nedsættes. Beskatning af motorbrændstof til fly skal derfor afvises. Det sjette momsdirektiv skal forenkles, og hvis det overhovedet er muligt, bør der fastsættes en øvre grænse for skatte- og afgiftssatser og absolut ikke en nedre grænse. Det betyder, at en skatte- og afgiftssats på nul også skal være mulig ved levering af elektroniske tjenesteydelser.

Villiers
Jeg går imod fru Torres Marques' opfordring til harmonisering af momsen, men hvad jeg virkelig gerne ville tage fat på, er García-Margallo-betænkningen om e-handel. Jeg bifalder hr. García-Margallos heroiske bestræbelser med hensyn til flybrændstof, men jeg er bange for, at jeg ikke kan være enig i hans holdning til moms på e-handlen, fordi jeg mener, at Kommissionens forslag udsender det forkerte signal. Vi bør udtænke måder, hvorpå vi kan opmuntre til e-handel, og ikke nye måder, hvorpå vi skal beskatte den. Den de facto skattefrie status, som meget e-handel fra USA har, må have virket som en umådelig løftestang for den nye økonomi og dens fænomenale succes i USA. Denne skat kan ikke gennemtvinges. Hvorfor skal vi spilde tid og penge og anstrengelser på at skabe en skat, som vi ikke kan inddrive?
Selve den dag, hvor et respektabelt dot.com-selskab begynder at opkræve moms, vil et mindre respektabelt selskab etablere sig og sælge nøjagtig de samme produkter uden moms, og det er dér, kunderne vil gå hen. Man kan sige, at forslaget er uforeneligt med Ottawa-aftalen, fordi den danner grundlag for forskellige satser på ens produkter, der er købt henholdsvis online eller offline, som f.eks. aviser, der ville få reduceret pris i deres fysiske form. Det vil være næsten umuligt for e-virksomheder at regne deres kunders momsstatus ud og at regne ud, om kunderne ligger i EU, og om de er erhvervsvirksomheder eller ikke, og vi må bevæge os stadig nærmere i retning af elektroniske penge, selv den tryghed, man kan have ved en kreditkortadresse, vil ikke længere være til rådighed for e-virksomhederne, når de forsøger at regne ud, om de bør kræve moms af en bestemt kunde eller ikke.
Den mængde indtægter, som vi taler om, er i øjeblikket meget lille. Der er ingen grund til at haste denne lovgivning igennem. Vi taler om fremtiden for Europas økonomi, for e-økonomien, lad os tage os tid til at få dette forslag i orden. Jeg vil opfordre Kommissionen til at tænke over forslaget igen og tænke over alternativer. Langt den bedste løsning ville være at fastsætte momsen for europæiske e-virksomheder til nul for at give dem samme muligheder som amerikanske og andre virksomheder rundt omkring i verden.

Goebbels
Hr. formand, denne diskussion giver mig lejlighed til rent personligt at gøre skattesituationen op.
En beslutning om at opkræve skatter og afgifter er en del af grundlaget for ethvert organiseret samfund. Der findes ikke nogen stat uden afgifter. Det kan ikke undre, at topmødet i Nice bekræftede princippet om enstemmighed, når det gælder samtlige beslutninger på skatteområdet.
Topmødet i Edinbourgh begrænsede bidragene til EU's budget til 1,27% af EU's bruttonationalprodukt. Unionens budget for det kommende år ligger tættere ved 1% end ved denne maksimumsgrænse. Det er lidt, meget lidt.
Alle medlemsstater genfordeler mindst 30, ofte 40 og undertiden mere end 50% af deres nationale rigdom skabt i løbet af året. Ingen kan fastsætte det optimale niveau for obligatoriske skatteopkrævninger.
De liberale siger, at staten skal blande sig så lidt som muligt, og USA nævnes som eksempel. Statsbudgettet genfordeler kun en tredjedel af det amerikanske BNP. I EU omfatter de obligatoriske skatter overførsler til finansiering af pensioner og opgaver i sundhedssektoren. I USA hører socialsikringen for en stor dels vedkommende under den private sektor. Således koster liberaliserede sundhedsopgaver amerikanerne, hvad der svarer til 14% af deres BNP imod 8-9% i EU-landene. Skal vi ikke tilføje disse omkostninger til sundheden i USA, hvis vi vil sammenligne opkrævningsniveauerne på begge sider af Atlanten?
Uanset hvad har denne rundtur givet mig mulighed for at konstatere, at den organiserede solidaritet via USA's budget er 30 gange større, end det er tilfældet for EU's budget. Uden en bred solidaritet i EU, hvilket kun kan lade sig gøre på grundlag af en føderal struktur, der ikke er særlig sandsynlig inden for en overskuelig fremtid, er Unionens stater tvunget til at vogte over styringen af deres skattepolitik.
Selv om vi erkender denne realitet, bør og kan Unionen ikke desto mindre godt koordinere skattepolitikken i EU. Koordinere og harmonisere betyder ikke at ensrette. Konkurrencen på skatteområdet er i borgernes og i økonomiens interesse. USA og Den Schweiziske Konføderation har begge et fungerende indre marked med en meget varieret beskatning mellem USA's stater og de schweiziske kantoner. Den amerikanske local sales tax kan variere fra 0 til 10 point, selv om forskellen mellem nabostater generelt ligger på maksimalt fem point. Dette viser helt klart, at EU ikke har behov for en ensartet momssats. Minimumssatser er nødvendige og eventuelt en maksimumssats, men vi må give staterne en margen, der giver dem mulighed for at føre deres egen mikroøkonomiske politik. Det er naturligvis nødvendigt at bekæmpe enhver form for illoyal konkurrence på skatteområdet, især hvad angår virksomhedsbeskatningen.
Primarolo-gruppen har udarbejdet simple regler, som det er nødvendigt at gennemføre. Vi skal bekæmpe hvidvaskning af penge, den store kriminalitet og det organiserede skattesvig. Dette sker allerede, selv i stater, der praktiserer bankhemmeligheden.
Jeg går derfor ind for fælles regler med minimumsgrænser for beskatning. En kildeskat på opsparingsprodukter er acceptabel, forudsat at den er rimelig og endelig. En skat på opsparing er ilde set af mange af vores medborgere, fordi de føler, at de bliver beskattet to gange. Den, der bruger sin indtægt, betaler moms. Den, der sparer produktet af sin allerede beskattede indtægt, bør ifølge ØKOFIN-logikken betale en kildeskat og skatteansættes af overskuddet.
Jeg ønsker virkelig, at vi får en ensartet og endelig kildeskat. En sådan vil kunne anvendes som en direkte ressource på EU's budget. De nationale bidrag til Unionens budget bør kunne reduceres tilsvarende. En sådan fremgangsmåde vil kunne spare EU for det bureaukratiske system med udveksling af oplysninger, som man forestillede sig i Feira. Dette system risikerer i øvrigt at medføre en total renationalisering af EU's skattepolitik, idet den enkelte stat i 2010 kan fastsætte sin nationale skat, som den ønsker. De øvrige skal blot levere de nødvendige oplysninger til den nationale skat.
For mig var Feira ikke noget fremskridt, men et tilbageskridt, hvad angår den nødvendige skattekoordinering i EU.

Knörr Borràs
Hr. formand, det er virkelig rørende at lytte til tilsyneladende uskyldige indlæg til fordel for elektronisk handel, men her er problemet, at vores europæiske virksomheder virkelig lider under en ufordelagtig konkurrencesituation, og at der skal rettes op på denne situation ved fastlæggelse af nogle bestemte spilleregler, således at alle tjenesteydelser leveret til private ad elektronisk vej i Den Europæiske Union bliver momspligtige.
For at erhvervsdrivende etableret uden for Unionen kan blive underlagt de samme afgiftsmæssige forpligtelser som erhvervsdrivende i Unionen, når de leverer tjenesteydelser til forbrugerne, skal de derfor lade sig momsregistrere i en medlemsstat efter eget ønske, idet den valgte stats momssats anvendes på deres virksomhed.
Vi har diskuteret spørgsmålet i Økonomiudvalget, og der var nogle, der gik ind for afgiftsfritagelse for denne type tjenesteydelser med argumenter om, at der dermed ville blive rettet op på den ufordelagtige konkurrencesituation. Jeg mener, at dette argument er forkert. Det er et upassende argument, som ikke er i overensstemmelse med den europæiske lovgivning, og det ville være uretfærdigt i forhold til tjenesteydelser leveret på andre måder. Og desuden er det ikke rigtigt, at man i USA har indført et forbud imod beskatning af elektroniske tjenesteydelser.
Vi støtter derfor Kommissionens forslag i sin helhed og hr. García-Margallo y Marfils glimrende arbejde. Jeg stillede personligt et ændringsforslag om harmonisering af momssatser, som skulle rette op på virkningerne af den ulige konkurrence som følge af de fremmede erhvervsdrivendes ret til at vælge registreringssted, fordi der er en meget stor spredning - mellem 15 og 25% - i momssatsen, hvorimod de erhvervsdrivende i Unionen ikke kan vælge.
Jeg mener imidlertid, at der er fundet en bedre løsning, der kan kompensere medlemsstaterne for de momsindtægter, de har mistet på grund af disse satsforskelle, en løsning, som jeg finder tilfredsstillende.
Den gruppe, som jeg repræsenterer i Parlamentet, har en indvending, idet den mener, at der skal rettes op på det forhold, at aviser normalt er begunstiget med nedsatte momssatser, mens denne momsnedsættelse ikke gælder aviser, hvortil der elektronisk adgang.

Sommer
Hr. formand, en beskatning af motorbrændstof til fly synes virkelig at være længe ønsket. Egentlig kan det ikke forsvares, at alle andre motorbrændstoffer beskattes højt, men ikke benzin, selv om netop flytrafikken tenderer til at være enormt stigende, hvad enten det drejer sig om fragt eller passagerer. Det er forbundet med en lige så stærkt stigende andel af emissioner af drivhusgasser og støj. En beskatning af motorbrændstoffer har flere formål. For det første anvendes disse skatter og afgifter naturligvis, som alle skatter og afgifter, til finansiering af statsbudgettet. Men for det andet har de også det regulerende formål at sænke motorbrændstofforbruget, det vil sige forbruget af fossile energibærere, samt reducere udledning af drivhusgasser.
Disse skatter og afgifter er altså altid en opfordring til industrien om at producere køretøjer med et lavere motorbrændstofforbrug. Præcis det kunne vi også ønske for fly! Hvorfor bør benzin til fly så ikke beskattes nu? Her drejer det sig udelukkende om at gøre en ende på forskelsbehandlingen af de forskellige transportformer. Nå, helt så enkel er situationen netop ikke. Flytrafikken tilbagelægger større distancer end andre transportformer. Og frem for alt krydser den grænser og også grænser inden for Den Europæiske Union. Allerede nu er lufthavnene i EU i enorm konkurrence med hinanden, også uden beskatning af benzin. Det skyldes hovedsageligt forskellige bestemmelser om natflyvning, der er fastsat regionalt, hvor især fragttrafikken er ramt. Alene af den grund presses priserne hos luftfartsselskaberne enormt. Hvis vi nu også går europæisk enegang og beskatter benzin til fly, vil europæiske udbydere med luftfartsselskaber uden for Europa næppe kunne konkurrere. Vi vil selv ødelægge det europæiske marked. En beskatning af benzin kan kun forekomme ved international konsensus for at garantere konkurrencelighed. Det må Europa arbejde hen imod, selv om det bliver en vanskelig og lang vej. Men indtil det når så vidt, er der absolut andre muligheder for regulering, f.eks. kunne emissionsrelaterede start- og landingsgebyrer i alle europæiske lufthavne være en sådan mulighed. Det ville alle luftfartsselskaber være berørt af, både europæiske selskaber og selskaber uden for Europa. Det ville være konkurrenceneutralt.

Skinner
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hans hurtige arbejde med denne betænkning om moms og e-handel. Jeg synes, de kommentarer, jeg har hørt rundt om i salen i dag, næsten tyder på, at vi ikke har behov for en sådan betænkning, men naturligvis har vi det. Det er fristende for os altid at sammenligne os med USA og sige, at fordi de ikke kan finde en tilfredsstillende løsning, skal vi heller ikke gøre det. Men faktum er, at moms på varer og tjenesteydelser gælder i hele Den Europæiske Union. Det er en afgift, der allerede eksisterer. Det er ikke nogen ny afgift, og den bør anvendes. Den bør også anvendes på Internettet. Hvad vil der ellers ske? Naturligvis er spørgsmålet om unfair konkurrence allerede nævnt. Hvorfor skulle detailhandlen rammes så hårdt og lide overlast, for at en anden branche kan vokse? Hvis den faktisk kan rammes på denne måde af det, forslaget indebærer, og det tvivler jeg på.
Desuden ligger dette forslag, som jeg ser det, på linje med de principper, vi er enedes om i ØKOFIN, som igen ligger på linje med principperne fra OECD-konferencen i Ottawa. Det sted, hvor afgiften skal finde anvendelse, giver anledning til bekymring, og drøftelsen af, hvor mange lande der kan kvalificere sig til at have virksomheder registreret, er noget, som jeg tror vil blive både besværligt og naturligvis provokere USA til at klage til WTO. Men jeg tror ikke, at e-handlen vil blive knust af, at der pludselig bliver indført moms, som om det var en ondsindet kæmpe. Jeg mener, at det virkelige problem er, at EU's detailhandel fortsat vil lide under de handicap, den lider under i øjeblikket.
Det er morsomt at høre nogle af de kommentarer, der bliver fremsat rundt omkring i salen i dag, men det er helt klart også morsomt at huske, at et sådant pengeløst samfund, som sådan nogle som Trotters Independent Trading Company i Det Forenede Kongerige var involveret i, er det samfund, som nogle i den anden side af salen anbefaler. Skal vi ende med et sådant pengeløst samfund med uregerlige e-virksomheder, der kan gøre, hvad de vil? Det mener jeg ikke. Det er ikke sådan, vi bør organisere samfundet, og derfor synes jeg, at forslaget er fremragende.

Lucas
Hr. formand, jeg vil gerne varmt anbefale betænkningen om afgifter på brændstof til fly, fordi den uden omsvøb tager fat på den kendsgerning, at flyvning er den hurtigst voksende kilde til udledning af drivhusgasser, og på, at den nuværende undtagelse af luftfarten fra brændstofsskatter i stedet for at hæmme disse udledninger faktisk fremmer den og kunstigt stimulerer luftfartssektoren og den miljømæssige skade, der ledsager den.
Jeg er i særdeleshed glad for, at betænkningen fremhæver en af de afgørende pointer, jeg nævnte i min betænkning til Transportudvalget, som Parlamentet stemte om for få måneder siden, nemlig at siden det utvivlsomt er politisk vanskeligt at opnå internationale aftaler om en luftfartsskat i det mindste på kort sigt, bør vi se på alternative instrumenter for at opnå samme virkning, herunder en afgift på udledninger. En sådan afgift bør opkræves på alle fly, der lander i eller letter fra EU's lufthavne, på alle fragtfly, og der er masser af forskning, der viser, at dette ikke vil have negative konkurrencemæssige virkninger. Det kunne man enes om meget hurtigt, uden at det krævede international enighed, og det kunne hjælpe os til at gøre væsentlige fremskridt i retning af en internalisering af miljøomkostningerne.
Betydningen af hurtigt at gå videre med dette spørgsmål er meget klar. Prognoserne for den globale vækst i luftfarten er skrækindjagende. De officielle tal tyder på en fordobling af passagertallet på bare 15-20 år, og hvis man ser på, hvad det betyder alene for Det Forenede Kongerige, skulle man for at kunne imødekomme en efterspørgsel af den størrelsesorden bruge fire ekstra Heathrow-lufthavne eller yderligere otte nye Gatwick-lufthavne. Det ville helt klart være både politisk og miljømæssigt uacceptabelt.
Så i stedet for at forsøge at imødekomme den efterspørgsel, der forudses, må vi forsøge at reducere denne efterspørgsel ved at sikre, at prisen på flyvning mere præcist afspejler de miljømæssige omkostninger. Når flybilletterne er 42% billigere i dag, end de var for 10 år siden, er det klart, at vi sender de forkerte prissignaler. Det giver overhovedet ingen mening, at jeg kan rejse fra London til Bruxelles og retur for bare 89 pund med f.eks. Virgin Airways, men når jeg bruger Eurostar, der udleder meget mindre drivhusgas, og som er en meget behageligere måde at rejse på, skal jeg betale, hvad der svarer til ca. 250 pund for en lignende rejse.
Afslutningsvis vil jeg sige, at det er på høje tid, der sker noget på dette område, og hvis vi ikke gør noget ved det meget hurtigt, vil vores bestræbelser på at reducere virkningen af klimaforandringerne blive forpurret.

Foster
Hr. formand, jeg vil gerne her til eftermiddag give udtryk for min bekymring over den afgift på brændstof til fly, som er foreslået. Det anerkendes i den foreliggende betænkning, at man ikke kan pålægge en brændstofafgift internationalt på grund af bestemmelserne i Chicago-konventionen, men ikke desto mindre vil indførelsen af en sådan afgift inden for EU eller bilateralt være meget skadelig for Det Forenede Kongerige og for hele Europas luftfartssektor. Ikke alene vil priserne på vores flybilletter stige dramatisk - måske med 80 pund pr. billet, hvilket vil true selve de mindre selskabers eksistens - men skaden vil også påvirke flyfabrikanterne, turismen, forretningslivet og naturligvis fragtflyene - nu sendes en tredjedel af fragten på verdensplan med fly.
Det er ikke rigtigt at sige, at luftfarten ikke bærer sine omkostninger. Faktisk betaler den 100% af sine infrastrukturomkostninger via luftkontrol og lufthavnsafgifter, som androg 4 milliarder amerikanske dollars i 1998 - i modsætning til andre transportformer såsom jernbaner og veje, der stadig er stærkt subsidierede. Man må erkende disse kendsgerninger. Dertil kommer, at det ikke ville gavne miljøet meget at indføre en sådan afgift, som det viste sig ved indførelsen af toldafgifter på luftfartspassagerer i Det Forenede Kongerige. Luftfarten er faktisk ansvarlig for 2,5% af CO2-udledningerne på verdensplan. Andre initiativer såsom handel med kvoter, kunne være mere miljøvenlige og rentable.
Endelig vil sådanne foranstaltninger ødelægge den europæiske industris konkurrenceevne over for resten af verden og vil også forårsage massive tab af arbejdspladser. Så jeg vil fortsætte med at tale for et erhverv, der ofte bliver udpeget som store stygge ulv. Denne betænkning er dårligt lavet fra Kommissionens og Parlamentets side. Den bredere offentlighed fortjener noget bedre.

Berès
Hr. formand, denne forhandling vil vække gamle dæmoner til live igen. Der er de, der modsætter sig enhver beskatning, herunder den elektroniske handel. Der er også de, der hellere end at forsøge at løse et problem på EU-plan mener, det altid er bedre at sende det til andre sammenhænge for ikke at løse det. Jeg tænker her især på hr. Dell' Albas indlæg. Der er også de, der som hr. Titford forsvarer deres nationale interesser og foretrækker konkurrencen på skatteområdet frem for en EU-koordinering. Jeg hører ikke til disse. Jeg mener som hr. Skinner, at ordføreren hr. García-Margallo y Marfils forslag om at anvende moms på den elektroniske handel er gode. Vi mener faktisk, at den tekniske udvikling tvinger os til igen at tage vores skattesystem op til revision.
Den aktuelle situation er ikke gunstig. Når en franskmand i dag køber et softwareprogram fra en amerikansk virksomhed, skal han ikke betale moms, mens en amerikaner, der foretager et lignende indkøb i en fransk virksomhed, beskattes efter den gældende skattesats i Frankrig. Jeg ser her en dobbelt konkurrencefordel for den amerikanske virksomhed. Jeg er ikke sikker på, det er den bedste metode til at støtte vores egen industri for den elektroniske handel. Men det lader til, at der er mange stemmer, herunder i denne sal, der har rejst sig for at støtte denne industri.
Vi mener ikke, at konkurrenceforvridningen mellem medlemsstater og tredjelande er acceptabel. Kommissionens forslag gør det muligt at bevæge sig frem mod en større koordination, og de går i den rigtige retning. Dernæst kommer argumentet om, at en sektor bør slippe for beskatning, fordi den befinder sig i en vækstsituation. Jeg deler ikke denne opfattelse. Endelig har man talt om de forslag, det franske formandskab kunne have fremsat, for at beskatningen sker på forbrugerstedet med et krav om, at skatteyderne var registreret i samtlige medlemsstater. Forslaget fra vores ordfører samler Kommissionens forslag med henblik på en ensartet registrering i medlemsstaterne. Hvis dette kan danne grundlag for et kompromis, bliver det sandsynligvis et godt kompromis, hvis man ikke på denne baggrund genindfører en konkurrenceforvridning i kraft af de forskellige momssatser, der gælder i vores forskellige medlemsstater. Den fordelingsmekanisme, som vores ordfører foreslår, går i den retning, og det er grunden til, at jeg med de øvrige medlemmer i min gruppe støtter forslaget.

Liese
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordfører hr. García-Margallo y Marfil for hans arbejde. Jeg vil kort sige noget om beskatning af benzin til fly. Vi forhandler netop parallelt med denne konference med generaldirektør Currie om resultatet af forhandlingerne i Haag. I den forbindelse må man desværre konstatere, at der jo er et problem i forbindelse med emissioner fra flytrafik, selv om det procentuelt ikke er så stort, men det stiger meget kraftigt, og derfor bør man ikke undervurdere det.
Men vi skal være enige, for her i Parlamentet er der meget forskellige opfattelser af, hvordan vi skal tackle dette problem. Jeg tror, der er enighed om, at det er meget, meget vanskeligt at finde en løsning, der gælder på verdensplan, men at det ville være det optimale, hvis vi kunne finde en løsning, der gælder på verdensplan. Nu er der nogle - og dertil hører også flertallet af udvalget - som siger, at vi ønsker en europæisk skat, og til det siger ordføreren helt med rette, at det dog kun er en ganske, ganske lille andel, som vi kan registrere, og det vil især skabe et stort problem for industrien. Jeg mener, at der derfor er gode grunde til at stille sig lidt skeptisk over for denne løsning, selv om der også i PPE-DE-Gruppen er forskellige opfattelser. Jeg ved fra mit parti derhjemme, at det principielt går ind for en europæisk skat, men jeg tror, det er på tide, at vi virkelig nærmer os hinanden og forsøger at finde en løsning med en så stor effekt på miljøet som mulig og med mindst mulig konkurrenceforvridning for den europæiske industri.
Man burde nu alligevel gennemgå forslaget om emissionsrelaterede start- og landingsgebyrer, fordi det gør det muligt at registrere også amerikanske og japanske fly, der lander i Amsterdam, London, Paris eller Frankfurt, og som derfor har en større effekt på miljøet og mindre konkurrenceforvridning. Der kan måske blive problemer med WTO, men jeg tror, at Kommissionen er blevet opfordret til at prøve at finde en løsning under WTO-forhandlingerne, som stemmer overens med WTO, og som muligvis også kan gennemføres over for parterne.

Tannock
Hr. formand, jeg finder idéen om en ensidig fastsættelse af en afgift på flybrændstof i EU helt upassende i betragtning af, at vi på verdensplan stadig er underlagt Chicago-konventionen af 1944, der undtager flybrændstof fra afgifter på internationalt plan. Europæiske fragtfly ville blive handicappede sammenlignet med fly fra tredjelande, og det ville forvride billetprisstrukturen inden for EU i modsætning til de interkontinentale priser.
Skønt udviklingen af lufttrafikken og miljøproblemerne i forbindelse med global opvarmning og forurening er alvorlige og vigtige spørgsmål, føler jeg, at det ville være mere effektivt at tage fat på dette inden for internationale rammer. Ved for snævert kun at fokusere på det, der foregår inden for EU, risikerer vi at skade vores industri uden at nå de meget nødvendige fremskridt med hensyn til en nedbringelse af udledningerne.
Det samme problem med at prøve at indføre regionale løsninger på et globalt spørgsmål rejser sig i forbindelse med det vanskelige spørgsmål om moms på de digitale elektroniske tjenester. At opkræve moms hos leverandører fra tredjelande, især USA, er ikke bare upraktisk, men når det gælder aviser og bøger giver det anledning til ubalance mellem de samme produkter, der sælges over Nettet i modsætning til i en butik. Det er i sig selv heller hverken til at gennemføre eller inddrive, medmindre det undergives internationale regler, da udbyderne utvivlsomt ville etablere sig offshore uden for EU's jurisdiktion. Ordningen vil være skadelig for udviklingen af små og mellemstore virksomheder både inden og uden for Unionen, særlig i betragtning af den foreslåede nedsættelse af undtagelsestærskelen til et så prohibitivt lavt niveau som en årlig omsætning på 40.000 euro. Personlig går jeg ind for en momssats på nul for alle digitale tjenester, indtil man når frem til en endelig international aftale.
Endelig udgør Torres Marques-betænkningen om en minimumsstandardsats for momsen afgiftsharmonisering ad bagdøren og truer Det Forenede Kongeriges nulsatser på børnetøj, mad og aviser. Som britisk konservativ kan jeg kun beklage de høje indirekte afgiftssatser i hele Den Europæiske Union, og jeg håber, at vi ved at fremme konkurrence på skatteområdet kan presse vores Labour-regering til at sænke afgifterne i Det Forenede Kongerige.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hr. Goebbels har kort talt om forliget fra Feira, og han forholder sig kritisk til det. Jeg kan heller ikke tilslutte mig den eufori og applaus, som der har været på mange områder. Jeg vil blot komme ind på to punkter.
For det første har vi i Østrig meget gode erfaringer med slutskat i forbindelse med kuponskat. Den skaber retssikkerhed hos den enkelte sparer og borger. Jeg mener dog, at en løsning, der ikke fører til en kapitalbortstrømning fra Europa, kun synes at være mulig inden for OECD og ikke punktvis for individuelle forhandlinger.
For det andet vil jeg ganske kort komme ind på forslagene i forbindelse med de elektronisk leverede tjenesteydelser, der jo hovedsageligt vedrører tjenesteydelser, der downloades fra Internet samt radio- og tv-tjenesteydelser. Jeg mener, at vi her skal sørge for, at der ikke opstår en ufordelagtig konkurrencesituation i Europa. Men uafhængig af denne principielt positive indstilling vil jeg gerne sige, at Kommissionens forslag efter alt at dømme virker forhastet og delvist ufærdigt, når man ser på de mange ubesvarede spørgsmål.
Desuden synes gennemførelsen af den nuværende tekst at være meget tvivlsom. Så synes jeg, det virker mere gennemtænkt at fastsætte momsen på OECD-niveau, selv om det sandsynligvis blot sker på grundlag af en adfærdskodeks.
For det tredje bør EU ikke forhaste sig med at lovgive, men gøre alt for at stimulere e-handlen i stedet for at true.

Kauppi
Hr. formand, kommissær Bolkestein, set fra den europæiske sikkerheds side er det yderst vigtigt, at parterne i det europæiske informationssamfund er ligestillet med aktørerne uden for EU. Vi politiske beslutningstagere i EU må ikke gennem vores virke nedsætte Europas konkurrenceevne, men vi skal, som f.eks. Schmidt sagde i sit indlæg, overholde, hvad der er aftalt i Lissabon, og på alle måder styrke Den Europæiske Unions dynamik. Hvis vi nu er for grådige med hensyn til det, der er forelagt, sætter vi faktisk fremtiden for elektronisk handel, der er vigtig for Europa, på spil.
Jeg er naturligvis enig i kommissionsforslaget og med alle kolleger, der i dag har haft indlæg her, i, at den konkurrenceforvridning, der i dag eksisterer på markedet, hurtigst muligt skal fjernes. Forvridningen kan fjernes på to måder: enten ved at pålægge virksomhederne fra tredjelande de samme skatteforpligtelser som de europæiske eller ved også at give de europæiske virksomheder, der arbejder i denne branche, som først nu er under udvikling, en i det mindste foreløbig momsfritagelse. Når der tages højde for de uafklarede problemer, som ligeledes er nævnt af mange andre, og som vedrører det netop nævnte kommissionsforslag, f.eks. på grund af systemets kontrol, verifikation af skattekommunen, en retfærdig fordeling af skatteindkomster og lign., er jeg er overbevist om, at det i nuværende fase er fornuftigst at godkende den linje, som ikke fik flertal ved udvalgsbehandlingen. Det vil sige, at jeg støtter alle dem, der foreløbig vil give fuld momsfritagelse til europæiske virksomheder for elektroniske produkters vedkommende.
Jeg har heller ikke rigtig forståelse for påstandene om, at produkter, der formidles elektronisk, skal behandles på samme måde som traditionelle produkter. F.eks. udtrykte fru Randzio-Plath den mening. Efter min opfattelse er det at læse morgenaviser på en gadecafé noget helt andet end at læse dem på Internet på skærmen på kontoret. Der er tale om et helt andet produkt.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med momsafgiften på elektroniske tjenesteydelser. Det emne har i de forløbne måneder fået stor opmærksomhed efter introduktionen af Kommissionens forslag den 7. juni i år. Jeg er klar over, at nogle kolleger fyldes med modstridende følelser. Parlamentet og Rådet har gjort et stort arbejde siden introduktionen. Selv om jeg er overbevist om, at Kommissionens forslag, som stadigvæk foreligger, er et godt udgangspunkt, konstaterer jeg samtidig, at Parlamentet og Rådet tænker med på en konstruktiv måde. Det er et godt grundlag for videre forhandlinger.
Jeg vil især gerne takke ordføreren, hr. García-Margallo y Marfil, for hans bidrag og de positive idéer, som kommer frem i hans betænkning. Rådets arbejdsgruppe for finansielle spørgsmål har også beskæftiget sig intensivt med emnet moms og elektronisk handel. Resultaterne af det samråd blev behandlet i ØKOFIN i slutningen af november. Jeg mener, at ministrenes konklusion er et fremskridt. Rådet er blevet enig om følgende hovedpunkter: elektroniske tjenesteydelser skal beskattes i Fællesskabet, hvis forbruget finder sted i Fællesskabet. Det beskattes ikke i Fællesskabet, hvis forbruget sker uden for. Udgangspunktet om, at leverandører uden for Fællesskabet, som leverer til kunder i Fællesskabet, kun skal lade sig momsregistrere ét sted, må ikke føre til flytning af skatteindtægterne mellem medlemsstaterne. Der skal altså træffes foranstaltninger for at undgå det. Generelt anerkendes det, at der skal findes en løsning, hvor leverandører uden for Fællesskabet kun skal lade sig momsregistrere ét sted, og for Kommissionen er det et absolut krav. I den forbindelse har jeg en række randbemærkninger om den videre udarbejdelse.
Ordførerens idé om at udvikle en mekanisme for at undgå forstyrrelser, som skyldes satsforskelle, støttes af flertallet af medlemsstaterne. Jeg mener, at det kan kombineres med Kommissionens oprindelige forslag om én enkel momsregistrering uden at skabe bureaukratiske barrierer for erhvervslivet. Jeg understreger, at vi taler om et system om clearingsystem for momsindtægterne og ikke om fordeling af momsindtægter. Clearingsystemet for momsindtægter skal udarbejdes nærmere. Det er heldigt, at vi har et objektivt og klart kriterium, nemlig den medlemsstat, hvor forbrugeren bor. Herved undgås den kompleksitet, som opstår, når makroøkonomiske eller tilsvarende kriterier anvendes. Selv om jeg ikke forventer uoverkommelige tekniske problemer, skal der i de kommende måneder bruges meget tid på den videre udarbejdelse og særligt på det lovmæssige grundlag for ved hjælp af én ligning at opkræve skat for alle medlemsstater. Vi skal, som altid, sørge for, at den valgte løsning ikke foranlediger bekymring uden for Fællesskabet med hensyn til forskelsbehandling af leverandører, som ikke har hjemsted i Fællesskabet. I den forbindelse mener jeg, at Rådet endnu en gang skal undersøge spørgsmålet om grænsebeløbene for momsregistrering og undersøge, om der kan findes en rimelig løsning. I det hele taget skal en række detailspørgsmål undersøges nærmere. Jeg mener, at der er gjort store fremskridt under det franske formandskab, og jeg er overbevist om, at Sverige fortsætter på samme måde i år 2001.
Eftersom debatten endnu ikke er afsluttet i Rådet og bl.a. af hensyn til Kommissionens ønske om at afslutte emnet moms og elektronisk handel på en god måde på kort sigt, mener jeg, at det i øjeblikket er mest hensigtsmæssigt, hvis Parlamentets ændringsforslag endnu ikke vedtages formelt, men i stedet så vidt muligt realiseres i forhandlingerne i Rådet. Men på ét punkt er jeg ikke enig med Parlamentet, og det er i forbindelse med indførelsen af en nedsat eller endda nulsats for elektroniske tjenesteydelser, en idé, som også i dag er nævnt af flere medlemmer.
Moms er en generel forbrugsskat. Der er få momsfritagelser, og der, hvor de er indført, er det generelt gjort af kulturelle eller sociale grunde. Elektroniske tjenesteydelser kan ikke placeres i disse kategorier, og det kan ikke være meningen at fremme en del af erhvervslivet. Hensigten med mit forslag er at fjerne eksisterende ulighed og skabe lige betingelser for europæiske og ikke-europæiske virksomheder. Jeg understreger, at der i betragtning af den netop nævnte indsigtsforskel er stor overensstemmelse mellem Parlamentets og Rådets fremgangsmåder og især med hensyn til momsregistrering, grænsebeløb og genfordeling af momsindtægter, og at de punkter, som Parlamentet har fremlagt, tages i betragtning i de videre forhandlinger i Rådet.
Endvidere er jeg i princippet villig til at acceptere Parlamentets ændringsforslag om administrativt samarbejde. Det er en forenklingsforanstaltning, som fastsætter udvekslingen af information mellem medlemsstaterne om momsregistreringsnumre i den elektroniske handel, og vi tager hensyn til forslaget i vores videre arbejde i Parlamentet og Rådet.
Jeg fortsætter med forslaget om minimumsniveauet for normalsatsen. Til trods for Parlamentets og Kommissionens indsats, som ordføreren angav i sin betænkning, er der indtil nu ikke gjort store fremskridt i arbejdet med at erstatte den nuværende momsovergangsordning med en endelig ordning baseret på beskatning i oprindelseslandet.
Der skal imidlertid peges på, at et betydeligt fremskridt i den nærmeste fremtid i det nuværende klima, hvor betingelserne ikke er gunstige for hurtigt at realisere en videre harmonisering af momssatserne, er helt usandsynligt. Derfor har Kommissionen, uden at krænke idéen om et endeligt system, men for at forbedre det indre markeds funktion på kort sigt, udarbejdet en ny momsstrategi, som har fire hovedmålsætninger, nemlig forenkling og modernisering af de eksisterende regler, ensartet anvendelse af de nuværende bestemmelser og gennemførelse af et tættere administrativt samarbejde.
Det er i lyset heraf, at dette forslag forsøger at håndhæve den eksisterende harmonisering inden for momssatsområdet ved at fastholde minimumsniveauet på 15% for normalsatsen. Den foreslåede periode på fem år afspejler den stabilitet, som den nye momsstrategi forsvarer, og nedsættelse af denne periode til tre år, som ordføreren foreslår, er for kort til at gøre Kommissionen i stand til at opfylde sine forpligtelser. Derfor kan jeg ikke godtage de foreslåede ændringer. Hvis omstændighederne ændrer sig væsentligt og på en uforudsigelig måde i de kommende år, kan Kommissionen stadigvæk overveje at fremlægge et nyt forslag i den forbindelse.
Endelig vil jeg gerne behandle betænkningen om beskatning af motorbrændstof til fly. Kommissionens meddelelse om beskatning af motorbrændstof til fly imødekom Rådets anmodning i beslutning af 9. juni 1997. Heri anmodede Rådet Kommissionen om yderligere oplysninger om alle aspekter ved sådan en beskatning og særligt om miljøvirkningerne, konkurrenceevnen og luftfartindustriens rentabilitet i EU i forhold til konkurrenterne uden for Unionen og muligheden for at anvende andre midler med tilsvarende virkninger.
Meddelelsen tog hensyn til konklusionerne i en omfattende undersøgelse, hvori man konkluderede, at miljøvirkningerne og følgerne for skatteindtægterne og andre virkninger hovedsageligt er afhængige af to faktorer, nemlig skatteniveauet og -anvendelsesområdet.
Jeg er glad for, at hr. García-Margallos betænkning i store træk støtter Kommissionens konklusioner. Forslaget om at udvide anvendelsesområdet for punktafgifter på mineralolie til motorbrændstof til fly og dermed standse den eksisterende ulige behandling af forskellige transportmåder har fået stor støttet. Den fremgangsmåde blev endvidere generelt godt modtaget under forhandlingerne i Rådet.
Tilsvarende støtte var der endvidere til udtalelsen om, at videre forhandlinger inden for rammerne af Organisationen for International Civil Luftfart, ICAO, skal finde sted, nemlig på den 33. konference i september og oktober 2001. Disse forhandlinger bliver imidlertid meget vanskelige, fordi man under den forrige konference ikke besluttede at indføre muligheden for beskatning af motorbrændstof til fly. Derfor er der endnu ikke iværksat forberedende arbejde i ICAO-arbejdsgrupperne, og det er usandsynligt, at man allerede på den næste konference beslutter at genforhandle Chicago-konventionen.
Ikke desto mindre kan Fællesskabet insistere på, at revisionen af de eksisterende ICAO-bestemmelser om beskatning af motorbrændstof til fly medtages i organisationens arbejdsprogram, og understrege de forventede positive miljøvirkninger af sådan en foranstaltning over for de andre ICAO-medlemmer.
En beslutning fra ICAO-konferencen, som baner vejen for en international løsning i forbindelse med beskatning af motorbrændstof til fly eller anvendelse af andre midler med tilsvarende virkning, vil være et afgørende skridt i den rigtige retning.
Endelig fastslår jeg, at Parlamentet vil gå videre end Kommissionen med hensyn til Kommissionens standpunkt om, at det i øjeblikket ikke er realistisk eller ønskeligt for Fællesskabet kun at indføre beskatning af motorbrændstof til fly for flyvninger inden for Fællesskabet, som gennemføres af Fællesskabets flyselskaber, af grunde, som også i dag er fremført i Parlamentet i rigt mål.
Parlamentet mener, at miljøvirkningerne af relativt små foranstaltninger i en stærkt voksende sektor som f.eks. luftfartsektoren aldrig kan betragtes som ubetydelige. Jeg henviser imidlertid til, at den nuværende fælles skattelovgivning ikke tillader beskatning af kun nationale og EU-flyvninger. Det er dog muligt, hvis Rådet vedtager Kommissionens forslag om omstrukturering af beskatningen af energiprodukter, som har været til behandling i Rådet siden marts 1997, og hvorom Parlamentet ved, at det endnu ikke er realiseret.

Formanden
Mange tak for alle de sager, De har taget fat på i denne uge. De har haft et pænt antal at behandle, og De har været meget hjælpsom med forklaringerne af de tekniske spørgsmål.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder steder torsdag kl. 10.00.

Erika II
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om anden pakke af foranstaltninger vedrørende sikkerhed til søs (Erika II).

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, i dag er det præcis et år siden olietankskibet Erikas forlis. Et forlis, der medførte, at 400 kilometer fransk kyststrækning blev forurenet med meget alvorlige følger for miljøet, for de borgere, som boede og var erhvervsdrivende i området, hvad enten det drejede sig om østersavlere, skaldyrfiskere, fiskere eller borgere beskæftiget i turistsektoren.
Denne ulykke, som skete efter mange andre, skabte vrede og fortvivlelse i de ramte befolkninger og i offentligheden generelt over uigennemsigtigheden i søfartssektoren og den gældende lovgivnings manglende evne til at sikre, at problemer som dette undgås. Disse følelser præger desværre stadig offentligheden i Europa.
Erikas forlis fik en helt ny og overraskende virkning. Aldrig før var der blevet talt så meget om sikkerhed til søs i Den Europæiske Union. For første gang er man blevet bevidst om behovet for at finde europæiske løsninger på spørgsmål i forbindelse med havforurening. Det er klart, at en enkelt stat i Unionen ikke kan få reel indflydelse på den globale søtransport, og samtidig er Den Internationale Søfartsorganisation i dag for træg, og den mangler de midler, der skal til, for i tilstrækkelig grad at kontrollere de bestemmelser, som den vedtager.
De europæiske borgere har insisteret på, at de europæiske institutioner skal træffe hurtige og drastiske foranstaltninger for at gøre en ende på den skandaløse sejlads under bekvemmelighedsflag.
Et år efter Erikas forlis bør vi alle spørge os selv, om vi virkelig har kunnet leve op til borgernes forventninger. Jeg mener faktisk, at det ikke kan nægtes, at institutionerne fuldt ud har forstået spørgsmålets betydning, når man ser på de fremskridt, der på kort tid er opnået i de forskellige instansers arbejde. Kun tre måneder efter ulykken påtog Kommissionen sig sit ansvar og vedtog en første foranstaltningspakke, som Europa-Parlamentet godkendte fuldt ud den 30. november i år.
Ud over disse første foranstaltninger vedtog Kommissionen den 6. december en anden pakke, som efter min mening vil leve endnu bedre op til befolkningens forventninger, og som desuden vil ændre spillereglerne for søtransport afgørende til fordel for sikkerheden til søs og beskyttelsen af vores kyster imod forureningsrisici. Og derfor vil jeg i dag meget kort forelægge indholdet af denne nye pakke kaldet Erika II.
For det første drejer det sig om at skabe et europæisk system til kontrol af søtrafikken. Derfor består den første foranstaltning i et forslag til direktiv om etablering af et europæisk system til overvågning og kontrol af samt information om søtrafikken. Det er klart, at havnestaternes kontrol, uanset hvor godt den bliver udført, kun delvist beskytter staterne imod risici for ulykker og forurening, særligt hvad angår skibe i transit.
Kommissionens forslag har altså tre hovedmål. Det første er at gennemføre en bedre overvågning og kontrol med al skibstrafik langs vores kyster. Derfor bør skibene være forsynet med anordninger, der gør det muligt at identificere dem og overvåge dem automatisk fra land. Et andet element, som Kommissionen er klar over, at medlemmerne af Parlamentet finder meget vigtigt, er de sorte bokse, der også er et krav i dette direktiv, som skal anbringes om bord på skibe, der anløber europæiske havne, for at lette efterforskningen i tilfælde af, at der sker en ulykke på havet, eller eventuelt for at lette havnestaters kontrol. Det tvinger, kære medlemmer, kaptajnen og besætningen til at manøvrere skibet med større omhu.
Det andet mål består i at forenkle og fremskynde overførslen af detaljerede oplysninger om farlig eller forurenende last i tilfælde af en ulykke ved at forpligte skibe og myndigheder til at overføre informationen elektronisk.
Og det sidste mål med dette direktiv er at forbedre håndteringen af nødsituationer på havet gennem en forpligtelse til at udnævne nødhavne, forbud imod at begive sig til søs i voldsomt uvejr og nogle udvidede beføjelser til kyststater til at skride ind på havet, hvis der er alvorlig fare for forurening.
Et andet element i denne pakke består i en forbedring af de gældende bestemmelser om ansvar og erstatning i tilfælde af olieforurening eller lignende. Det er tilstrækkeligt at minde om, at tilfældet med Erikas olieforurening har vist os, hvor utilstrækkelige og langsommelige disse erstatninger er, for de er langt fra blevet udbetalt til ofrene og de berørte af denne forurening, selv om det er et år siden, katastrofen indtraf. Og desuden kan disse ikke regne med at blive godtgjort 100% for de skader, som de har lidt.
Derfor er det Kommissionens mål at forsøge at løse disse to problemer, og den løsning, som vi foreslår, går ud på at supplere de eksisterende fonde med oprettelsen af en europæisk fond finansieret af olieselskaberne, som kan tilbyde ofrene en hurtig erstatning på op til 1 milliard euro i stedet for de 200 millioner euro - 180 millioner dollars - som de internationale tjenester udsteder i øjeblikket.
Samtidig vil vi henvende os til de internationale instanser for at forsøge at få gennemført en tilbundsgående revision af den ordning, der er fastlagt i de internationale konventioner. I tilfælde af at IMO ikke træffer de nødvendige foranstaltninger, vil Kommissionen stille Parlamentet og Rådet et forslag om en fællesskabsordning om ansvar og erstatning i tilfælde af mineralolieforurening.
Desuden vil enhver, der ved grov uagtsomhed har bidraget til at forårsage en forurening, blive genstand for afskrækkelsessanktioner, hvilket vil tjene til at få søfartsindustrien som helhed til at optræde ansvarligt.
Den tredje foranstaltning i Erika II-pakken er et forslag om at oprette et europæisk agentur for sikkerhed til søs, som kan give Kommissionen og Unionens medlemsstater den nødvendige tekniske støtte til at iværksætte en anvendelig fællesskabslovgivning og være platformen mellem staterne og Kommissionen for udvikling af harmoniserede fremgangsmåder og procedurer ud over at fremme informationsstrømmen mellem de forskellige havne og mellem de forskellige stater og myndigheder.
Med mere end 15 gældende direktiver eller forordninger er det virkelig nødvendigt at ensrette procedurerne og udøve en øget kontrol med gennemførelsen af fællesskabsbestemmelserne for at undgå store og uacceptable forskelle med hensyn til sikkerhed til søs, som kunne opstå inden for Unionen.
Det europæiske agentur for sikkerhed til søs er den første etape i en større og større integration af medlemsstaternes administrative procedurer, hvilket til sin tid måske vil føre til oprettelsen af et rigtigt europæisk kystbevogtningskorps, hvilket Parlamentet har anmodet om gentagne gange. Men, mine damer og herrer, vi er endnu ikke nået dertil.
Hr. formand, jeg ønsker, at Parlamentet benytter denne meget symbolske dato - den første årsdag for Erikas forlis - til at huske på sin beslutsomhed og give Kommissionen den støtte, som den vil få brug for under lovgivningsprocessen. Denne sag er af største betydning, eftersom Den Europæiske Union gennem den over for omverdenen og sine borgere har vist sin evne til i et principielt ugunstigt internationalt miljø at fastsætte sine egne krav med hensyn til sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening.
Jeg minder Dem om, at stats- eller regeringscheferne, som for kun tre dage siden var forsamlede på Det Europæiske Råd i Nice, har givet en afgørende politisk tilskyndelse til denne anden pakke med foranstaltninger ved at anerkende, at den har til formål at styrke sikkerheden til søs, forbedre det europæiske system til information om søtrafik og oprette et agentur, som skal dæmme op for den internationale ordnings mangler. Og i en sådan grad at de har anbefalet medlemsstaterne på forhånd og så hurtigt, som det er nødvendigt, at træffe de tilsvarende foranstaltninger uden at vente på, at den parlamentariske procedure og proceduren i Rådet gør det muligt for os endeligt at vedtage de direktiver, som jeg har talt om.

Jarzembowski
Hr. formand, fru næstformand, jeg vil igen ønske Dem tillykke med, at De med klare og forståelige ord har gjort rede for Erika II-pakken, især hvor nødvendigt det er, at vi også kontrollerer skibe i transit - altid under henvisning til international søret - i stedet for kun at kontrollere skibe, der anløber unionshavne. De andre skibe, der er i transit, kan forurene vores kyster i samme omfang og faktisk endnu værre. Derfor mener jeg, at dette tiltag er det helt rigtige.
Med hensyn til spørgsmålet om ansvar må vi se os godt for. Olieselskaberne siger til os, at de har en frivillig fond. Derfor må man spørge sig selv, om vi har brug for en statslig fond. Når De siger, at erfaringerne desværre viser, at det ikke er tilstrækkeligt, så må vi forsøge at få hold på det.
Fru næstformand, hvordan vil De vurdere chancerne for, at Rådet her i december vedtager Erika I-pakken? Parlamentet traf en afgørelse den 30. november. De havde et godt forslag, og vi traf en hurtig beslutning. Hvordan vil De vurdere chancen for, at Rådet når at vedtage Erika I nu i december?

Watts
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hendes fortsatte engagement inden for området sikkerhed til søs.
Jeg vil gerne bede hende om at besvare to ting. For det første, hvordan vil hun overtale Rådet til at vedtage sit forslag om sorte bokse, der registrerer data om rejsen? Vi prøver at gøre det nu i Erika I-pakken. Vi vil naturligvis være glade for hendes støtte i denne sag, men vi vil gerne vide, hvordan hun vil overtale disse medlemsstater til at gøre, hvad de indtil nu synes at være uvillige til at gøre.
For det andet er der ikke noget i hendes pakke, der kan løse problemet med de udflagningsstater, der er på den sorte liste, stater, der desværre indbefatter Cypern og Malta, hvor 50, 60, 70, 80% af skibene har mangler. Hvilke foranstaltninger vil hun foreslå for at håndtere disse slyngelstater med bekvemmelighedsflag, som er på den sorte liste, men fortsætter med at krænke international søret?

De Palacio
Hr. formand, det er for det første vigtigt ikke kun at kontrollere skibe, som anløber vores havne, men også skibe i transit med farlig last og i risikable situationer. Det mener vi er væsentligt.
For det andet håber jeg, at ministrene er i stand til, om så klokken er fire eller fem om morgenen, at vedtage Erika I-pakken. Jeg håber, at den tydelige beslutning og bekræftelse fra Det Europæiske Råd i Nice kan nedbryde den sidste modstand i nogle lande, som hovedsagelig var bekymrede, fordi det ville blive dyrere med flere mennesker til at føre kontrol i havnene, hvilket i virkeligheden var Rådets problem. Hvis det ikke sker, vil Rådet have et vist ansvar, for ikke at sige et stort ansvar, for denne forsinkelse, og ministrene vil være nødt til at forklare offentligheden det.
Hr. Watts, jeg vil for det første takke Dem for Deres tillid og for det andet sige til Dem, at vi har inddraget spørgsmålet om sorte bokse og dermed opfyldt forpligtelsen over for Dem.
Hvad angår sorte bokse, skal det siges, at Den Internationale Søfartsorganisation har fastsat en forpligtelse af denne art fra juli 2008 for skibe, der besejler nationale ruter, og vi ønsker, at denne dato fremrykkes. Jeg håber, at tvivlen og modstanden i nogle lande er blevet mindre efter tilskyndelsen fra Nice, og at vi opnår det.
Hvad angår fonden, vil jeg meget kort nævne to ting, nemlig de sortlistede skibe og bekvemmelighedsflagene. Selv lande, som har mindre sikkerhed på deres skibe, har nogle skibe, der er sikre, og derfor kan vi i henhold til de internationale bestemmelser ikke udelukke dem på forhånd. Det, vi kan gøre, er det, vi har angivet, nemlig at sørge for, at skibe, der hidrører fra et af de lande, som har skibe med ringe sikkerhed, ikke bare lande med bekvemmelighedsflag, men også og især lande, der er meget lidt påpasselige med sikkerheden, inspiceres systematisk, når de anløber en europæisk havn.
Og hvad angår spørgsmålet om ansvar, vil jeg blot sige, at den eksisterende fond ikke er tilstrækkelig til at dække alle de skader, som Erikas olieforurening forvoldte. Det er derfor nødvendigt, at den fond forøges, og det vil vi forsøge at gøre inden for rammerne af Den Internationale Søfartsorganisation, men hvis den ikke når op på 1 milliard euro, som er det beløb, der efter vores mening ville være fornuftigt, og som er nogenlunde det, USA i øjeblikket overvejer, vil det være nødvendigt at tage nogle initiativer og oprette en særlig europæisk fond.
Jeg vil minde Dem om, at inden for luftfartssikkerhed svarer de erstatninger, der anvendes i europæisk og i amerikansk sammenhæng, ikke til de beløb, der anvendes i andre lande.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, fru kommissær, som De har nævnt, er det i den kommende uge et år siden Erikas forlis, og Europa-Parlamentet og Rådet har endnu ikke været i stand til at blive enige om vedtagelsen af initiativet i form af den første pakke om sikkerhed til søs.
I denne første pakke er der et forslag i forbindelse med direktiv 57/94 vedrørende inspektion af skibe og klassifikationsselskaber. Den største vanskelighed ligger i ændringen af direktivets artikel 6. Kommissionen og Europa-Parlamentet foreslår, at der indføres nogle økonomiske kompensationer til at dække klassifikationsselskabers mulige ansvar i tilfælde af ulykker til søs.
Hvis kernen i spørgsmålet er disse kompensationer, anmoder jeg Dem om, fru kommissær, at tage ændringen af artikel 6 tilbage, og jeg anmoder også de øvrige medlemmer af Europa-Parlamentet om, at vi tager ændringerne af artikel 6 tilbage og gemmer dem til den anden pakke, som De netop har bekendtgjort for os.

Cauquil
Hr. formand, det er et år siden, olien forurenede Bretagne-området i Frankrig, et arbejdsredskab for tusinder af arbejdstagere, der er knyttet til havet, og forurenede livet for en hel region. I dette tilfælde er det ikke vanskeligt at identificere den ansvarlige virksomhed. Det er Total. Dets hovedsæde befinder sig på EU's landområde. Men nu siger De, at erstatningsmidlerne ikke er tilstrækkelige. Hvorfor beslaglægger man så ikke Totals fortjenester, indtil der foreligger en komplet og hurtig erstatning til alle dem, der har lidt, og som i fremtiden vil lide under konsekvenserne af den kriminelle jagt på profit?

Isler Béguin
Hr. formand, nu er det min tur til at takke fru de Palacio for hendes udtalelser. Vi har helt klart tillid til, at hun kan sørge for den maritime sikkerhed, for hun skal vide, at der ikke går en uge, uden at vi bliver stillet følgende spørgsmål: "Men hvad gør I som medlemmer af Europa-Parlamentet for sikkerheden og for at ændre reglerne?".
Jeg vil stille to spørgsmål. Har De i forbindelse med Erika I-pakken modtaget svar fra medlemsstaterne om deres helt klare vilje til at investere og forhøje antallet af inspektører? For vi ved jo godt, at hvis dette antal ikke øges, er alt det, vi vedtager her, ikke meget værd.
I forbindelse med Erika II-pakken vil jeg nøjes med et spørgsmål i form af en bemærkning, der ville være mange ting, man kunne sige! De talte, og det er jeg glad for, om en EU-kystvagt. Er det virkelig en idé, der er forældet, for der findes mange mennesker, der har den? Kan man overveje oprettelsen af et maritimt EU-agentur som udkast eller forudsætning for en EU-kystvagt?

De Palacio
Hr. Ortuondo, i forbindelse med Deres indlæg om artikel 6 om ansvar i forbindelse med mindre forurening vil jeg sige til Dem, at jeg først vil vente og se, hvad Rådet siger, men der er allerede en holdning fra Parlamentet. Det vil sige, enten accepterer Rådet Parlamentets holdning, eller også vil der komme en andenbehandling. Det er forhandlingsmulighederne i øjeblikket, men jeg tror ikke, at dette er det eneste problem. Gid det var.
For det andet vil jeg sige til Dem, at det er det franske retsvæsen, der ville have beføjelse til at konfiskere eller indefryse en konkret virksomheds midler med henblik på skadeserstatning eller lignende, for det kunne fastsætte et ansvar, der går ud over det, som de nuværende internationale forskrifter fastsætter ud fra objektive kriterier om mineralolieforurening. Her drejer det sig ikke om, hvem den skyldige er, men om, at der bliver betalt. Men der er, som De ved, et loft på 180 millioner dollars, ca. 200 millioner euro, hvilket som sagt er utilstrækkeligt. Derfor ville det være op til den franske regering. Det er ikke Kommissionens opgave at stille den type forslag.
Vi har endnu ikke fået noget at vide om en stigning i antallet af inspektører, men jeg håber, at det sker. De er lige blevet gjort opmærksom på, at direktiverne skal tages i anvendelse, inden de træder i kraft. De kan også ansætte flere inspektører, uden at det står i direktivet. Det har stats- og regeringscheferne sagt, så bare gå i gang. Jeg håber, at det bliver sådan, og på det næste rådsmøde vil jeg naturligvis minde alle ministrene om det.
Hvad angår de europæiske kystbevogtninger, mener jeg, at det, der kan fremme eksistensen af agenturet, er, at vi i det mindste begynder at koordinere arbejdet udført af de forskellige korps, der opererer i de forskellige farvande i Den Europæiske Union, og som er forskellige fra land til land.

Formanden
Det er slut på dette punkt.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B5-0559/2000).
Første del

Formanden


John Joseph McCartin
Spørgsmål nr. 33 af (H-0873/00):
Om: Det Forenede Kongeriges foreløbige budgetforslag om afgiftsvignetter for udenlandske lastbiler Er Kommissionen klar over, at den britiske finansminister har meddelt (den 8. november 2000), at han agter at indføre en særlig vejskat for alle udenlandske lastbiler, som benytter vejene i Det Forenede Kongerige? Kan Kommissionen bekræfte, om den er blevet underrettet om dette forslag og erklære, om det er i modstrid med EU's frie handelspolitik, og om sådanne forslag udgør en overtrædelse af EU-lovgivningen?

Monti
Hr. formand, Kommissionen er klar over, at en af de planer, der blev bebudet af den britiske regering den 8. november 2000, var indførelsen af en form for vejskat for brugerne såsom et stempelmærke, der skal betales af alle vognmænd, britiske såvel som ikke-britiske, for deres brug af vejnettet i Det Forenede Kongerige. Kommissionen kan derfor ikke se noget, der angiver, at der ved den bebudede foranstaltning indføres en direkte forskelsbehandling på grund af vognmandens nationalitet eller køretøjets oprindelse eller bestemmelsessted. Såfremt der ved gennemførelsesaspekterne for den pågældende skat heller ikke indføres nogen indirekte forskelsbehandling, og at de overholder alle andre relevante regler for indførelse af brugerafgifter i Den Europæiske Union, forekommer en sådan skat på dette stadium at være i overensstemmelse med gældende fællesskabsret, det vil sige direktiv 1999/62/EF.
Ved dette direktiv, der blev enstemmigt vedtaget i 1993, fastsattes betingelserne for, at medlemsstaterne, hvis de måtte ønske det, kan anvende brugerbetaling efter tidsforbrug eller betaling for kørsel på motorveje. Det var denne lovgivnings overordnede mål at eliminere konkurrenceforvridninger ved etablering af retfærdige mekanismer, hvorved man kunne pålægge vognmænd betaling af infrastrukturomkostninger, og harmonisere opkrævningssystemerne inden for EU's indre marked. 12 af de 15 medlemsstater har allerede justeret deres opkrævningssystemer med mere vægt på direkte afgifter, brugerafgifter eller betaling for kørsel på motorveje og mindre vægt på skatter. Kommissionen finder, at sådanne justeringer går i den rigtige retning mod etablering af et mere retfærdigt afgiftssystem, som også giver et incitament til en mere rationel og effektiv brug af vejnettet. De foranstaltninger, der er blevet bebudet af Det Forenede Kongerige, angiver en sådan omlægning af deres afgiftssystem. Kommissionen følger nøje udviklingen af den britiske ordning for at sikre dens fulde forenelighed med EU's generelle principper og særlige lovgivning. Den britiske regering har bekræftet, at den er i gang med at forberede sit svar på Kommissionens forespørgsel om detaljerede oplysninger om hele pakken af foranstaltninger, som der er planer om i Det Forenede Kongerige. Kommissionen vil derefter analysere og evaluere disse foranstaltninger.
Afhængigt af resultatet af denne analyse vil Kommissionen afgøre, hvilken kurs den derefter vil tage for at opfylde sin rolle med at bistå medlemsstaterne med at træffe foranstaltninger, der er rigtige for dem, og som samtidig respekterer andres rettigheder.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar og sige, at jeg føler mig beroliget over, at der i det mindste vil blive afkrævet en fuld forklaring. Jeg forstod det sådan, at de britiske ministre i deres erklæring klart udtalte, at det var en skat på udenlandske lastbiler og udenlandske vognmænd. Det tillægsspørgsmål, som jeg gerne vil stille, er: Er det efter kommissærens mening i overensstemmelse med europæisk lovgivning, at en vognmand, som har betalt sine skatter og overholder lovgivningen i sin egen stat, ikke kan køre over grænsen til en nabostat? Jeg bor i en del af Unionen, hvor man for at bevæge sig fra en del af staten til en anden er nødt til at køre igennem Det Forenede Kongerige. Så er det acceptabelt, at et køretøj kan blive standset ved grænsen til en nabomedlemsstat, hvis vognmanden overholder alle de juridiske krav i sit eget land?
Er det for det andet i modstrid med europæisk lovgivning, hvis ministeren, som han oprindelig havde til hensigt, foreslår at indføre en skat på udenlandske lastbiler for at subsidiere vognmænd af sin egen nationalitet?

Monti
Hr. formand, parlamentsmedlemmet vil nok forstå, at det er vanskeligt og formentlig upassende for Kommissionen at spekulere i hypoteser og eventualiteter. I Kommissionens svar har jeg klarlagt principperne og kriterierne og forsikret Parlamentet om, at Kommissionen vil analysere og nøje følge udviklingen i den britiske ordning, herunder dens praktiske implementering, og et væsentligt referencepunkt i en sådan vurdering vil naturligvis være, at der ikke foregår nogen forskelsbehandling, det være sig direkte eller indirekte.

Doyle
Jeg har et lignende spørgsmål, ja, det er faktisk nummer 60 på dagsordenen. Jeg havde troet, at mit og dette spørgsmål ville være blevet drøftet under ét, men det er åbenbart ikke proceduren her i Parlamentet. Jeg takker hr. Monti for hans svar. Det beroliger mig noget, for når jeg læser mellem linjerne, tror jeg, at han har forstået budskabet.
Kunne jeg mon spørge ham, om han er klar over, at det i den meddelelse, der blev udsendt fra den britiske finansminister den 8. november, specifikt blev bekendtgjort - hvis han har brug for kopier af pressemeddelelsen, kan vi sørge for, at han får dem - at denne "britiske skat" på vognmænd, som vi kalder den, var rettet mod udenlandske eller ikke-britiske vognmænd? Det var nemlig for at formilde de vrede britiske vognmænd, der protesterede mod brændstofspriserne i Storbritannien. Efterfølgende spurgte jeg Kommissionen, om den var klar over dette. Det blev ændret efter at være blevet kritiseret navnlig af Irland og Frankrig, og det har nu fået en anden drejning af den britiske finansminister. Det bliver nu udlagt som en brugerafgift for alle, herunder for britiske lastbilchauffører. Jeg er sikker på, at deres egne lastbilchauffører i et valgår i Storbritannien vil være interesseret i at vide, at de skal betale et ekstrabeløb på 1.500 engelske pund oven i deres skatter. Ville et eventuelt forsøg på at give britiske vognmænd en rabat for det tilsvarende beløb være i modstrid med samhandlen inden for Fællesskabet?

Monti
Tak for tillægsspørgsmålet. Jeg er nødt til at forholde mig til foranstaltningerne, som de er blevet meddelt, og jeg finder det endnu vanskeligere at spekulere i udløberne af emnet, da jeg ikke er kommissær med særligt ansvar for dette område. Jeg håber, at De vil forstå dette, og jeg kan kun henvise til de elementer, jeg forelagde i det svar, jeg gav Dem for lidt siden.
Som svar til parlamentsmedlemmet, der spurgte, hvordan strukturen i afgiftssystemet i Det Forenede Kongerige berører konkurrencen i vejtransportsektoren, kunne jeg måske tilføje, at britiske vognmænd p.t. betaler vejskatter eller brugerafgifter - "stempelmærker" - når de kører i andre lande såsom Frankrig eller Belgien, samtidig med at de derhjemme betaler høje lastbilsafgifter, og herved bidrager de til at betale infrastrukturudgifterne til vejnettet i Storbritannien. Derimod betaler ikke-britiske vognmænd ingenting, når de kører i Storbritannien. Derfor bidrager de overhovedet ikke til infrastrukturudgifterne i Storbritannien, og samtidig betaler de lavere lastbilsafgifter derhjemme. Denne skævhed af økonomisk art mellem de afgifter og skatter, der pålægges vognmænd i forskellige medlemsstater, forvrider de betingelser, hvorunder vognmænd af forskellig nationalitet konkurrerer i Det Forenede Kongerige.

Formanden


Liam Hyland
Spørgsmål nr. 34 af (H-0916/00):
Om: Nye BSE-foranstaltninger og fødevareimport fra tredjelande Hvilke garantier kan Kommissionen give med hensyn til sikkerhed af fødevareimport fra tredjelande i lyset af de nye foranstaltninger, der indføres på EU-plan som følge af udbrud af BSE i Frankrig og i lyset af Rådets bekræftelse af, at det er nødvendigt at beskytte forbrugerne og genvinde deres tillid samt ligeledes under henvisning til kommissionsmedlem David Byrne's hvidbog om fødevaresikkerhed og oprettelsen af en europæisk myndighed for fødevaresikkerhed? Hvordan kan vi være sikker på, at store mængder import fra tredjelande opfylder EU-standarder, og hvordan vil Kommissionen berolige forbrugerne hvad dette angår?

Byrne
Hr. formand, i betragtning af situationens udvikling i Det Europæiske Fællesskab skriver Kommissionen nu til tredjelande og henleder deres opmærksomhed på de foranstaltninger, der er truffet med hensyn til BSE inden for Den Europæiske Union, og gør dem opmærksomme på behovet for at overveje lignende foranstaltninger. Desuden er Den Videnskabelige Styringskomité i færd med at vurdere den geografiske BSE-risiko i enkelte tredjelande, og resultaterne af denne vurdering forventes at være klar i første halvdel af 2001.
Politikken med hensyn til import fra tredjelande vil blive besluttet i lyset af denne vurdering. Jeg har for nylig aflagt besøg i Polen, Ungarn og Tjekkiet, hvor jeg understregede behovet for at være årvågne over for risikoen for BSE. Jeg er forpligtet til at sikre, at de fødevarer, der er til rådighed for forbrugerne, lever op til de højest mulige standarder, hvad enten de kommer fra Den Europæiske Union eller udefra. Fællesskabet har flere mekanismer til at beskytte forbrugernes sundhed, når det gælder sikkerheden af fødevareimport fra tredjelande. Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret foretager kontrol og revision ved undersøgelser på stedet i tredjelande for at kontrollere, at eksporten fra disse lande lever op til EU's krav til dyr og folkesundhed.
Desuden fastsætter Rådets direktiv 97/78 af 18. december 1997 de principper, der ligger til grund for afholdelsen af veterinærkontrol af produkter, der kommer ind i Fællesskabet fra tredjelande. I henhold til dette direktiv underkastes tredjelandes eksport af kød systematisk kontrol ved Fællesskabets ydre grænser for at sikre, at Fællesskabets krav overholdes. Kommissionen er også bevidst om behovet for at sikre, at eksporten fra Den Europæiske Union til tredjelande ikke udgør en risiko for fødevaresikkerheden.

Hyland
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar og for hans meget positive lederskab inden for dette meget vigtige område, og jeg må sige, at hans svar også har været beroligende fra et forbrugersynspunkt.
Men Parlamentet vil være bevidst om modstanden fra visse lande, og navnlig USA, når det gælder om at leve op til EU's standarder for fødevaresikkerhed. Kan kommissæren oplyse Parlamentet om omfanget af kød, der kommer ind i Fællesskabet fra tredjelande og disse produkters sundhedsstatus - det kan være, at det er et spørgsmål, som han ikke er i stand til at besvare her og nu - og kan han også informere Parlamentet om, hvordan det står til med anvendelsen af kød- og benmel i disse ekporterende lande, og i hvilket omfang dette nu internationale problem kan tackles inden for rammerne af verdenshandlen? Vi må finde en international løsning på et problem, som alvorligt berører forbrugere over hele verden.

Byrne
Jeg er ikke i stand til at give Dem eksakte tal for omfanget af importen af oksekød fra tredjelande, men jeg kan sige, at sådan import er underkastet relevante forordninger, og at der ligger betragtninger om fødevaresikkerhed til grund for denne lovgivning.
Med hensyn til spørgsmålet om anvendelse af kød- og benmel kan jeg sige, at eksporten af denne helt på samme måde er omfattet af den lovgivning, der styrer produktionen af kød- og benmel inden for Den Europæiske Union, og også kravet om fjernelse af f.eks. særligt risikomateriale fra kød- og benmel er omfattet af lovgivningen og vil træde i kraft den 1. marts 2001.

Formanden


François Zimeray
Spørgsmål nr. 35 af (H-0936/00):
Om: Finansiel støtte fra Unionen til det palæstinensiske uddannelsessystem En lang række skolebøger, som udgives af Den Palæstinensiske Myndighed, indeholder antisemitiske budskaber og opfordringer til at hade jøder, hvilket i en hvilken som helst medlemsstat ville blive dømt som værende racistisk. Siden indgåelsen af Oslo-aftalerne i 1993 har Unionen og medlemsstaterne ydet massiv støtte til det palæstinensiske uddannelsessystem. Det er imidlertid ikke Den Europæiske Unions opgave at støtte opfordringer til had og krig finansielt.
Vil Kommissionen derfor gøre rede for sin holdning til disse tekster, der kan sammenlignes med "Mein Kampf", og oplyse, om den i fremtiden agter at betinge sin støtte af, om menneskets grundlæggende rettigheder er overholdt, samt om den har i sinde at fordømme indoktrineringen af børn og udnyttelsen af dem i den igangværende konflikt?

Patten
Jeg forstår naturligvis parlamentsmedlemmets bekymring. Kommissionen har for sit vedkommende aldrig ydet finansiel støtte til fremstilling eller distribution af skolebøger eller til udarbejdelse af skolers læseplaner. Bistand til uddannelsessystemet fokuserer primært på infrastruktur, udstyr til skoler og direkte bistand til skoleudgifter, f.eks. lønninger. Den Palæstinensiske Myndighed er aldrig kommet med nogen ansøgning til Kommissionen om finansiering af læseplaner og skolebøger.
Kommissionen er rede til at tage det spørgsmål op med Den Palæstinensiske Myndighed, som er rejst af parlamentsmedlemmet. Det glæder mig ligeledes at kunne forelægge parlamentsmedlemmets bekymringer for medlemsstaterne, selv om bilaterale projekter er sager, der henhører under medlemsstaterne og ikke under Kommissionen.
Jeg bør desuden pege på, at det i artikel 2 i interimsassocieringsaftalen mellem EF og Den Palæstinensiske Myndighed klart udtales, at gensidigt samarbejde mellem parterne skal "bygge på respekten for de demokratiske principper og de grundlæggende menneskerettigheder som omhandlet i Verdenserklæringen om Menneskerettighederne, som ligger til grund for deres interne og internationale politik". Parlamentsmedlemmet er måske også interesseret i at vide, at vi har finansieret flere projekter til en værdi af omkring 4,5 millioner euro i de senere år, der har til formål at skabe en dialog mellem israelske og palæstinensiske unge.

Zimeray
Hr. formand, jøder er profeternes og de troendes fjender. Jøder er forrædere og illoyale. De studerende må forstå, at der findes en forbindelse mellem nazisme, fascisme og zionisme. Jøderne dyrker forfølgelsen, og de konspirerer med hyklerne.
Dette er nogle uddrag fra palæstinensiske skolebøger, der fungerer som grundlag for at uddanne børn i territorierne, en uddannelse, som vi i øvrigt finansierer i meget høj grad. De sagde, hr. kommissær, at EU, især når det drejer sig om lønninger, finansierer en uddannelse, der i realiteten er forvandlet til antisemitisk propaganda.
Jeg spurgte Dem om Kommissionens deltagelse i de pædagogiske programmer, og De svarede undvigende, hr. kommissær. Jeg spurgte Dem ligeledes, hvilken kontrol Kommissionen kan foretage af sin støtte, og De svarede mig ikke på det punkt, fordi der i realiteten ikke er nogen virkelig kontrol.
Jeg beklager at måtte sige Dem, hr. kommissær, at Deres svar ikke passer mig. Jeg stillede præcise spørgsmål, og jeg forventer at få præcise svar i en alvorlig sag. Er De, ja eller nej, parat til at lade EU's, men ikke medlemsstaternes, støtte være afhængig af, at man overholder de grundlæggende menneskerettigheder?

Patten
Jeg citerede, som jeg er sikker på, at parlamentsmedlemmet hørte, fra artikel 2 i vores interimsassocieringsaftale med Den Palæstinensiske Myndighed. Jeg sagde også, at vi havde til hensigt at tage det spørgsmål, han rejste, op med Den Palæstinensiske Myndighed. Jeg giver det tilsagn igen. Vi forkaster ethvert forsøg på at bruge uddannelsessystemet til at fremme intolerance og had. Det er vores holdning til situationen på Vestbredden og i Gaza. Det er vores holdning til situationen hvor som helst i verden. Hovedfokus for vores bistand i regionen har altid været at fremme en kultur af fred, tolerance og menneskerettigheder.
Så jeg gentager, at vi vil tage dette spørgsmål op med de palæstinensiske myndigheder. Jeg håber meget stærkt, at vi i ethvert land i regionen vil finde, at uddannelsesvæsenet fremmer tolerance frem for intolerance.

Martin, David
Jeg bifalder det, kommissæren sagde om at rejse dette spørgsmål for de palæstinensiske myndigheder, men jeg vil gerne vende tilbage til sidste del af hans oprindelige svar, som gik på dialogen mellem Israels unge og unge palæstinensere. Vil han øge Fællesskabets bestræbelser på dette område? Det er dér, fremtiden ligger, nemlig i at opbygge forståelse og tolerance mellem disse to folk. Det starter hos de unge. Vi bruger nogle penge på dette, men når man tænker på problemets størrelsesorden, er det et relativt lille pengebeløb. Vil han se på, hvordan vi kan udvide dette afsnit af Fællesskabets budget?

Patten
Ja, det glæder mig meget at give dette tilsagn. Det argument, parlamentsmedlemmet kommer med, er et meget vigtigt argument. Vi må se på flere projekter inden for dette område og ikke mindst projekter drevet af ikke-statslige organisationer. Jeg har selv set et par stykker af dem.

Formanden


Richard Howitt
Spørgsmål nr. 36 af (H-0867/00):
Om: Fusion mellem Texaco og Chevron Inden for hvilke rammer, også tidsmæssige, forventer Kommissionen at reagere på meddelelsen om en verdensomspændende fusion mellem olieselskaberne Texaco og Chevron? Er Kommissionen klar over, at der mod Texaco i Ecuador og mod Chevron i Nigeria rettes beskyldninger om alvorlige menneskerettighedsovertrædelser, som i begge tilfælde har ført til retssager? Hvilken rolle vil dette spille i Kommissionens overvejelser, og hvilke vidneudsagn vil Kommissionen i denne forbindelse anmode selskaberne om?

Monti
Kommissionens tjenestegrene er blevet informeret af Texaco og Chevron om, at deres bebudede fusion opfylder omsætningskriterierne i den europæiske forordning om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser. Texaco og Chevron er derfor gået ind i drøftelser med Kommissionens ekspertgruppe for fusioner forud for anmeldelsen. Efter anmeldelsen vil Kommissionen med henblik på afprøvningen af de juridiske aspekter i fusionsforordningen skulle vurdere, om transaktionen vil føre til skabelse eller styrkelse af dominerende stilling, som i betydelig grad vil hæmme en effektiv konkurrence i det fælles marked eller i en betydelig del af det.
Kommissionens vurdering i henhold til fusionsforordningen kan derfor kun tage hensyn til konkurrencebekymringer, der måtte have indvirkning på europæiske virksomheder og borgere. Fusionsforordningen indeholder ikke noget retsgrundlag for at kunne tage hensyn til påstande om overtrædelser af menneskerettigheder, og Kommissionen har derfor ikke nogen bemyndigelse til at undersøge sådanne påståede overtrædelser i denne sammenhæng.

Howitt
Det er ikke et uventet svar fra hr. Monti. Men han og hans kolleger bør forstå, at vi hver gang, en af disse fusioner finder sted, fortsat vil stille spørgsmålet. Hr. Patten, der sidder ved siden af ham, må have vredet sig, da han hørte svaret, for ved det foregående spørgsmål fik vi en større forelæsning om respekt for menneskerettighederne. Og så pludselig, når vi taler om Den Europæiske Unions økonomiske magt, bliver de gladelig ignoreret.
Lad mig sige om Texaco, at Centret for Økonomiske og Sociale Rettigheder siger, at de i Ecuador er ansvarlige for en høj forekomst af aborter og abnormt høje kræftforekomster. De er af Ecuadors eget nationale olieselskab blevet beskyldt for at dominere de indfødte folk. I Nigeria er Chevron af indfødte af All-Ijaw-folket blevet anklaget for at tilskynde til vold imod dem og rent faktisk betale nigerianske soldater for at skyde folk, der protesterede mod Warri-flådebasen.
Hvad De end måtte sige om retsgrundlaget og bekymringer for konkurrencepolitikken, så er offentligheden i Europa bekymret over sådanne krænkelser af menneskerettighederne. Hvis De er villig til at skride til handling nu, vil jeg foreslå, at De peger på, hvordan andre foranstaltninger kunne træffes af Deres kolleger i Kommissionen imod menneskerettighedskrænkelser, som er uacceptable for os alle.

Monti
Jeg kan forsikre hr. Howitt om, at Kommissionen, kommissærerne hver for sig og jeg personligt er meget bekymrede over alle spørgsmål, der har noget at gøre med eventuelle krænkelser af menneskerettighederne.
Når dette er sagt, er der naturligvis forskellige instrumenter til forskellige formål, og i fællesskabsretten har fusionsforordningen det meget begrænsede, men alligevel tilstrækkeligt betydelige mål at sikre beskyttelse af konkurrencen og i sidste ende forbrugernes interesser i forbindelse med fusioner. Jeg mener ikke, at det ville være passende at sigte på mere end ét mål med ét instrument. Fusionsforordningen er et magtfuldt redskab til at sikre, at forbrugernes interesser beskyttes, når virksomheder slår deres aktiviteter sammen. Dens effektivitet bør derfor ikke hæmmes ved at tilføje andre mål af en kompliceret art, som er vanskelige at vurdere, og som under alle omstændigheder ikke vil kunne opfyldes effektivt af dette særlige retlige instrument.
Omvendt har medlemsstaterne og Den Europæiske Union andre midler til deres rådighed, hvormed de kan tackle menneskerettighedsrelaterede spørgsmål.

Formanden


Jaime Valdivielso de Cué
Spørgsmål nr. 37 af (H-0900/00):
Om: Skibsbygning I går, den 15. november, offentliggjorde Kommissionen sin tredje rapport om situationen inden for verdens værftsindustri.
Rapporten konkluderer, at driftsstøtten til EU's værftsindustri ikke har løst det sydkoreanske problem.
Mener Kommissionen, at man uden denne driftsstøtte til EU's værftsindustri havde kunnet overvinde den illoyale konkurrence fra Sydkorea?
Hvorledes vil Kommissionen efter 1. januar 2001 sikre branchens standhaftighed overfor den illoyale konkurrence fra Sydkorea, som endnu en gang er blevet understreget i dens sidste rapport?
Hvilke umiddelbare handelsmæssige foranstaltninger vil Kommissionen iværksætte overfor Sydkorea i lyset af konklusionerne i ovennævnte rapport?

Monti
I sin rapport af 15. november konkluderede Kommissionen, at driftsstøtten under forordning 1540/98 ikke har leveret en løsning på problemet med den sydkoreanske prisfastsættelsespraksis. Men blandt de forskellige foreslåede foranstaltninger forpligtede den sig til snarest muligt at undersøge mulighederne for at foreslå foranstaltninger til tackling af det koreanske problem i overensstemmelse med forordningen.
Ved sit møde den 29. november bekræftede Kommissionen atter, at den var imod enhver forlængelse af driftsstøtten. Men den angav, at den var rede til at undersøge mulighederne for en større anvendelse af national støtte til forskning og udvikling, herunder relevante ændringer af forordning 1540/98. Kommissionen pegede ligeledes på, at der ligger betydelige kilder til finansiering af forskning og udvikling i Fællesskabets rammeprogram for forskning. Hvad handelsaktioner angår, offentliggjorde Kommissionen den 2. december sin beslutning om at indlede en undersøgelse efter industriens klage i henhold til den såkaldte Trade Barriers Regulation (TBR). I forbindelse med denne TBR-procedure kan Kommissionen beslutte at ty til WTO-tvistbilæggelsesproceduren, medmindre man er nået til enighed om en gensidigt tilfredsstillende løsning med Republikken Koreas myndigheder. Den endelige undersøgelsesrapport vil blive sendt til medlemsstaterne senest april 2001.
Herudover vil Kommissionen, hvis den ikke inden for rammerne af TBR-proceduren når frem til en forhandlet løsning med Korea, som er tilfredsstillende for Den Europæiske Union, aflægge rapport til Rådet senest den 1. maj 2001, hvor den vil foreslå at forelægge sagen for WTO for at søge retslige tvangsmidler imod unfair koreansk praksis. Kommissionen vil endvidere samtidig foreslå en midlertidig defensiv støttemekanisme, der er særligt udformet til at imødegå unfair koreansk praksis i en periode, der er nødvendig for gennemførelse af WTO-proceduren. Denne mekanisme vil være begrænset til de markedssegmenter, hvor det er blevet påvist, at EU's industri er blevet direkte skadet af unfair koreansk handelspraksis.
På multilateralt plan vil Kommissionen fortsætte sine bestræbelser på at etablere fælles spilleregler for skibsbygningsindustrien inden for OECD.
Kommissionens holdning blev forelagt Rådet (industri) den 5. december, og Rådet bifaldt Kommissionens beslutning om at tackle problemet med den unfair koreanske konkurrence og tog Kommissionens forslag på dette område til efterretning.

Valdivielso de Cué
Hr. kommissær, for det første er jeg til en vis grad fortrøstningsfuld, fordi jeg kan se, at Kommissionen har været bekymret over og måske også beskæftiget sig med dette problem.
Men de datoer, som kommissæren har nævnt - der var et møde den 29. november, den 2. december blev det besluttet at indlede en undersøgelse, senere siges det, at det nok bliver om seks måneder osv. er ikke særligt oplysende.
Jeg mener, at de samlede hensigter er meget beroligende, men sandheden er, at i mellemtiden lukker vores værfter. Jeg er fra et land, Spanien, nærmere betegnet fra Baskerlandet, hvor der ikke længere er nogen, der bygger skibe, for de kan ikke klare sig i konkurrencen med Korea. De koreanske værfter laver stille og roligt dumping - ikke over for Den Europæiske Union, men over for hele verden - og jeg ser ingen udvej.
Jeg vil sætte pris på, at de nødvendige foranstaltninger bliver truffet omgående.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. kommissær, De ved, at det er bevist, at Korea skaber illoyal konkurrence. Kommissionen har været der og konstateret det.
Nu står vi over for en lang proces. Vi er sandsynligvis nødt til at vente i et halvt år for at få at vide, om Verdenshandelsorganisationen finder koreanerne skyldige i illoyal konkurrence. Og vi må ikke glemme, at hr. Valdivielso de Cué spurgte Dem, om Kommissionen mente, at værftsindustrien kunne have overlevet i Den Europæiske Union uden den støtte, som den har fået.
Dette er et dramatisk spørgsmål. Hr. Valdivielso de Cué har henvist til Spanien, til Baskerlandet. Jeg må henvise til Galicien, som er et mål 1-område med en lang værftstradition, og som, fordi det er et mål 1-område, kræver, at denne støtte på en eller anden måde kan opretholdes, indtil tvisten afgøres i Verdenshandelsorganisationen, som vil og skal straffe Koreas illoyale konkurrence.
Mit spørgsmål er følgende: Er Kommissionen rede til, i det mindste hvad angår de mest nødstedte områder med en lang værftstradition, at forlænge støtten, så de kan overleve denne illoyale konkurrence?

Monti
Kommissionens rapport fastslog, at vi har besluttet ikke at forlænge disse driftsstøtteordninger, eftersom de ikke har vist sig nyttige, når det gjaldt om at løse de problemer, der er skabt af unfair koreansk konkurrence. Samtidig blev det besluttet, at hr. Lamy i de yderligere forhandlinger og foranstaltninger over for Korea skulle have de mest magtfulde og fokuserede instrumenter til sin rådighed. Vi mener ikke, at en generel fortsættelse af den eksisterende driftsstøtte ville være særlig effektiv, men det ville til gengæld det, at Kommissionen var rede til at præsentere et fokuseret og konkret instrument i tilfælde af, at de foranstaltninger, der træffes af kommissær Lamy på Kommissionens vegne ikke opnår nogen succes for EU-industrien.
Anden del Spørgsmål til Pascal Lamy

Formanden


Karin Riis-Jørgensen
Spørgsmål nr. 38 af (H-0868/00):
Om: Anti-dumping told på import af koksstykker Europæiske støberier og isoleringsindustrien anvender koks med en diameter på over 80 mm og beskæftiger 100.000 mennesker inden for Fællesskabet, mens fællesskabsproducenter af koks ikke beskæftiger mere end 800 mennesker. Mener Kommissionen, at det er i Fællesskabets interesse at beskytte EU's koksindustri, som i forvejen har nydt godt af væsentlige prisforhøjelser, og derved alvorligt skader de brugerindustrier, som beskæftiger væsentligt flere mennesker?
Hvordan forventer Kommissionen, at brugerindustrien fortsat kan være konkurrencedygtig i betragtning af konkurrencen fra jernstøberier fra Det Fjerne Østen, når brugerindustrien kun har ringe eller ingen mulighed for at forhøje priserne?
I lyset af ovenstående kan der regnes med en stigning i importen af koks fra tredjelande, som vil medføre højere emissioner af svovlsyre. Hvis dette er tilfældet, er Kommissionens afgørelse så i overensstemmelse med Fællesskabets energi- og miljøpolitik?

Lamy
Hvad angår import af koks vil jeg gerne begynde med at understrege, at Kommissionens tjenestegrene har foretaget en meget dybtgående analyse af den kinesiske dumping, som vi bør gøre det, af den skadelige indvirkning på EU's industri og af eventuelle konsekvenser for forbrugerne. Konklusionen på undersøgelserne er, at dumpingen og skadevirkningen ikke er omtvistelig, og at virkningen af antidumpingstiltagene på forbrugerne er begrænsede.
Vi har været særligt opmærksomme på beskæftigelsesspørgsmålet. Brugerindustrien for koks beskæftiger samlet 70.000 personer, men dette produkt udgør kun en meget lille del af dets omkostninger, omkring 2%. Det er endvidere blevet godtgjort, at dens brugere kunne sende en moderat forhøjelse af deres priser videre til deres kunder. Derfor er negative virkninger på beskæftigelsen og konkurrenceevnen i koksbrugerindustrien meget lidt sandsynlige.
Derimod er situationen i selve koksindustrien, der beskæftiger 1.900 personer direkte i produktionen af koks, forværret så meget under indvirkning af den kinesiske dumping, at vi nu kan se frem til lukning af arbejdspladser.
En forhøjelse af priserne, der bliver resultatet af antidumpingstiltagene bør gøre det muligt at genetablere rentabiliteten i koksindustrien. Som følge heraf og i lyset af alle de fremførte argumenter har man konkluderet, at indførelsen af antidumpingstiltag var i EU's overordnede og generelle interesse.
Hvad angår den miljømæssige side af sagen, der ikke indgår som et led i antidumpingsundersøgelserne, men som der dog ikke desto mindre bør tages hensyn til i en større sammenhæng, vil jeg gerne nævne, at Fællesskabets lovgivning fastlægger grænseværdier for emission, som skal overholdes både af producenter og af brugerindustrien uanset koksens oprindelse, hvilket altså betyder, at uanset om koksen kommer fra Kina eller fra andre lande, er konsekvenserne for miljøet de samme.
Denne undersøgelse er blevet udført i henhold til den sædvanlige procedure. Jeg mener, den har været retfærdig og gennemsigtig, og der er som sædvanlig blevet taget behørigt hensyn til samtlige argumenter fremført af brugerindustrien.

Riis-Jørgensen
Hr. kommissær, jeg kan forstå, at De ikke ønsker at ændre Deres beslutning, på trods af at ti medlemslande er imod en sådan told. Jeg er meget uenig med Dem, hr. Lamy. Lige så enig, som jeg var med Dem i eftermiddag vedrørende koreanernes skibsværftspolitik, lige så uenig er jeg med Dem i denne sag. Jeg synes, at det er vigtigt at understrege, at vi her står over for en koksindustri, som kun har 800 ansatte, men at vi har en brugerindustri med over 6.000 ansatte, som har det dårligt rent konkurrencemæssigt med en sådan antidumpingtold. Men jeg kan forstå, at De stadigvæk er uenig med mig, så jeg får nok ikke noget ud af at stille spørgsmålet til Dem én gang til, men jeg synes, at De bør tage hensyn til, at ti medlemslande er imod en sådan told.

Lamy
Jeg har intet at tilføje. Beskæftigelsesproportionerne er ikke ens. I det ene tilfælde er der simpelthen tale om ødelæggelse, men ikke i det andet.

Formanden
Da spørgsmål nr. 39 og 40 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

William Francis Newton Dunn
Spørgsmål nr. 39 af (H-0883/00):
Om: "Alt undtagen våben"forslaget Er Kommissionen tilfreds med, at dette dramatiske forslag - som meget vel kan få alvorlige følger for de i forvejen hårdt pressede sukkerroedyrkere i Den Europæiske Union - måske bliver vedtaget uden nogen høring af det direkte valgte Europa-Parlament?

Glenys Kinnock
Spørgsmål nr. 40 af (H-0889/00):
Om: Markedsadgang for de mindst udviklede lande Har Kommissionen til hensigt at overholde sine forpligtelser i henhold til Cotonou-aftalen til at høre AVS-landene og gennemføre særlige konsekvensundersøgelser for de enkelte lande og sektorer, før Rådet træffer afgørelse om Kommissionens forslag om at give de 48 mindst udviklede lande i verden told- og kvotafri adgang til det europæiske marked for alle produkter med undtagelse af rustningsudstyr?

Lamy
Hr. formand, jeg vil svare samlet på disse to spørgsmål. Kommissionens forslag til en forordning, som vi har kaldt "Alt undtagen våben", har til formål at give de mindst udviklede lande adgang til EU's marked uden hverken told eller kvoter for al deres eksport undtagen våben.
Dette forslag, der følger op på en lang række forpligtelser, Fællesskabet har indgået til fordel for de mindst udviklede lande, sigter på at fremme indførelsen af disse i den globale økonomi. Det forekommer os nødvendigt at sørge for, at globaliseringsprocessen ikke medfører en marginalisering af de fattigste udviklingslande.
Dette initiativ bunder i en rådsforordning, der ændrer forordningen, der fastlægger det nuværende generelle præferencesystem. Kommissionens forslag har sit grundlag i artikel 133, der, som De ved, for øjeblikket ikke indeholder nogen juridisk forpligtelse til at rådføre sig med Parlamentet.
Jeg er fuldstændig enig i, at dette forslag udgør en vigtig beslutning, og at det bør være underlagt medbestemmelsesproceduren. Det var netop, hvad Kommissionen foreslog regeringskonferencen. Kommissionens forslag, der blev støttet fuldt ud af Parlamentet, ønskede og sigtede på at anvende medbestemmelsen i forbindelse med alle bestemmelser af generelt indhold, der fastlægger væsentlige elementer i den fælles handelspolitik, hvilket netop gælder det foreliggende tilfælde.
Vi har nu fået resultatet, og De ved lige så vel som jeg, at regeringskonferencen ikke har taget stilling til dette forslag, der ikke er blevet støttet af nogen som helst medlemsstater.
Kommissionen kan ikke gå imod traktatens gældende regler. En rådføring med Parlamentet angående dette forslag samt hensyntagen til eventuelle argumenter, Parlamentet måtte fremføre, er dermed en politisk beslutning, der angående de aktuelle tekster udelukkende er op til Rådet. For dog alligevel at sikre en effektiv politisk kontrol fra Parlamentets side har jeg bestræbt mig på i så høj grad som overhovedet muligt at holde det orienteret, og jeg har specielt underrettet Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om dette initiativ den 11. oktober. Jeg er naturligvis parat til på ny at møde op i Parlamentets kompetente udvalg for at diskutere dette forslag.
Hvad angår spørgsmålet stillet af Glenys Kinnock om sammenhængen mellem dette initiativ og Cotonou-aftalen, vil jeg gerne gentage, at Kommissionen fuldt ud har respekteret såvel ånd som bogstav for bestemmelserne i denne aftale, hvad angår information og rådføring med AVS-landene. Vi sendte vores forslag til AVS-landene praktisk talt samtidig med, at vi sendte det til medlemsstaterne. Vi opfordrede AVS til at indlede konsultationer. Disse foregik på mødet i underudvalget for handelssamarbejde med AVS, der blev afholdt den 21. november. Medlemsstaterne meddelte, at de foretrak, Kommissionen fremlagde en mere detaljeret analyse af virkningerne, før der blev taget en beslutning. Vi arbejder nu på analysen, og den vil blive sendt til AVS, så snart den er klar. Det er klart, at initiativets reelle indvirkning til fordel for de mindst udviklede lande vil afhænge af deres kapacitet til at reagere, hvilket er ekstremt vanskeligt at forudsige eller sætte på en model.
Vi er altså parate til meget nøje at følge virkningerne af dette initiativ og dets resultater samt i påkommende tilfælde sammen med AVS-staterne at undersøge, hvilke tiltag der måtte kræves for at bevare deres konkurrenceevne på Fællesskabets markeder.

Newton Dunn
Hr. formand, må jeg have lov til at takke kommissæren mange gange for hans meget positive svar om samarbejdet med Parlamentet. Jeg er sikker på, at alle mine kolleger er meget taknemmelige. Dette særlige emne er noget, der optager britiske sukkerroedyrkere stærkt, som De nok kan forestille Dem, for det er så godt som den eneste afgrøde, som det kan betale sig at avle i Det Forenede Kongerige lige nu. Jeg repræsenterer nogle avlere, og jeg er derfor i sandhed meget optaget af det. Jeg bemærker mig for øvrigt, at britiske konservative hævder at repræsentere landdistrikterne i Det Forenede Kongerige, og alligevel er ikke en eneste af dem til stede her i salen for at stille Dem et spørgsmål. Vil De være venlig at fortælle os, hvilken indvirkning De mener, at Deres forslag vil have på sukkerprisen i Det Forenede Kongerige?

Kinnock, Glenys E
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar. Vil De, hr. kommissær, bekræfte, at COREPER-gruppen vedrørende den generelle præferenceordning er blevet udsat for anden gang? Er det, fordi de afventer et revideret forslag fra Dem og konsekvensundersøgelserne?
For det andet talte De om, at ånden fra Cotonou blev holdt i hævd. Det er rent faktisk ikke opfattelsen blandt de AVS-handelsministre, der mødtes i denne uge, og som sagde, at de ville forvente, at Europa-Kommissionen overholdt eksisterende aftaler. Det er deres opfattelse, hr. kommissær, at Cotonou blev meget omhyggeligt forhandlet af AVS, og at der inden for fem måneder, og næsten inden blækket er tørt, foreligger forslag uden nogen høring. Der var naturligvis høringer efter hændelsen, men ikke inden, hvilket er en del af Cotonou-aftalen, som De ved, og det samme er behovet for, at der gennemføres fælles konsekvensundersøgelser.
Vil De for det tredje, hr. kommissær, give mig ret i, at små øers sårbare økonomier, navnlig naturligvis små øer i Det Caribiske Hav, som er afhængige af visse varer såsom bananer, sukker og ris, fortjener at udgøre et særligt tilfælde?

Lamy
Hvad angår sukkerroerne, var jeg godt klar over, at sukkerroedyrkerne og sukkerproducenterne var bekymrede over dette initiativ. Det er korrekt, at prisen på sukker i EU i dag er tre gange højere end på verdensmarkedet, hvilket reelt giver et problem. Men jeg kan berolige Dem med, at formålet med dette initiativ ikke er at regulere denne pris, idet de ekstra mængder, der eventuelt kunne importeres på EU's marked, ville være små. Det drejer sig reelt om at give adgang til større mængder, der for os er små og dermed ikke kan rokke ved stabiliteten, men som for disse lande er meget vigtige set i forhold til deres økonomis størrelse. Sagen er altså ikke at svække EU's meget beskyttede sukkermarked. Hvis der er behov for det, indarbejder vi de nødvendige forholdsregler i de ændringsforslag, vi for øjeblikket arbejder med.
Dette knytter an til fru Kinnocks spørgsmål. Vi arbejder faktisk med en række ændringsforslag, der på en gang skal gøre forslaget acceptabelt for såvel Rådet som for Parlamentet. Vi arbejder med det i et udvalg, men vi har ikke gjort det i denne uge, idet Poul Nielson var fraværende på grund af udstationering til Balkan.
Jeg er som fru Kinnock klar over, at de små øer befinder sig i en vanskelig situation. Vi vil sørge for, enten i sikkerhedsklausulerne eller i overgangsperioden, at forslagene ikke får for stor indvirkning på disse regioner.
Jeg vil endelig takke fru Kinnock for at oplyse mig om arbejdet og mødet med AVS-handelsministrene, som blev afholdt i Bruxelles i denne uge. Jeg var til stede, og jeg kom ind på spørgsmålet med AVS-handelsministrene, der efter dette møde vedtog en beslutning, der gik ind for Kommissionens initiativ.

Howitt
Kommissær Lamy, da jeg spurgte Dem om dette tidligere i år i forbindelse med en tidligere spørgetid, svarede De, at det ikke var muligt i yderligere fem til seks år. Kan De forklare, hvad der har fået Dem til at ændre mening? Der er mange kyniske mennesker især i udviklingslandene, som ikke ser dette som andet end en måde til at forsøge at frikøbe sig i fremtidige WTO-forhandlinger.
Er De oprigtig i Deres forsøg på at hjælpe udviklingslandene? Kan De komme med Deres kommentarer til den analyse, som er forelagt af nogle ngo'er om, at de mindst udviklede lande måske ikke vil være i stand til at udnytte det, vi tilbyder dem, uden kapacitetsopbyggende foranstaltninger og uden en ændring af sukkerprisen, eftersom de er nettosukkerimportører?
Kan de endelig komme med Deres kommentarer til, om dette blev drøftet i kommissærkollegiet i dag? Hvad var i givet fald arten af denne drøftelse, og forventer De nogen bevægelse i denne sag, inden De skal mødes med vores Udvalg om Udvikling og Samarbejde i forbindelse med det næste møde i Strasbourg den 16. januar?

Lamy
Hvad angår procedurespørgsmålene, hr. Howitt, har jeg netop sagt, hvor langt vi er med diskussionerne i Kommissionen, og det vender jeg ikke tilbage til. Hvad angår kontakt til Europa-Parlamentets kompetente udvalg, står jeg naturligvis til deres disposition som sædvanlig.
Med hensyn til, om det skulle være en taktisk manøvre med henblik på at vinde de mindst udviklede landes opbakning i forbindelse med en forhandlingsrunde, kan jeg med det samme sige, at det ikke er tilfældet. Disse lande har på grund af deres situation desværre ikke nogen som helst kapacitet til at forhandle selvstændigt, og som følge deraf er der tale om en tjeneste, vi efter min mening bør yde unilateralt uden nogen form for modydelse.
Med hensyn til, hvad dette kunne betyde for andre økonomier, vil vi tage de nødvendige forholdsregler, og det er med denne indstilling, vi nu er i gang med endnu en gang at gennemgå Kommissionens forslag, for at indvirkningen på de øvrige AVS-lande bliver så begrænset som muligt.

Clegg
Som min kollega Bill Newton-Dunn sagde, har vi en række kolleger i Det Forenede Kongerige, som hengiver sig til en ret så almindelig om end letkøbt antieuropæisk spredning af panik med hensyn til dette forslag, og det er lykkedes dem at gøre et stort antal sukkerroedyrkere yderst foruroligede. Vi har brug for Deres hjælp til at kunne overbevise vores vælgere og vores landsamfund om, at de påstande, som kommer fra den antieuropæiske fløj af vores politiske miljø, ja, og også andre, er usande. Kunne De med dette for øje måske for det første berolige mig med hensyn til, hvornår konsekvensvurderingen vil blive forelagt os, således at vi kan citere fra den for måske at gennemhulle nogle af de apokalyptiske påstande, der har omgivet Deres forslag, og for det andet fortælle os lidt mere om den beskyttelsesklausul, som De påtænker at indføre i denne foranstaltning, og også om overgangsperioden, inden foranstaltningen endelig bliver implementeret?

Lamy
Undersøgelsen af virkningen, hr. Clegg, er netop nu under udarbejdelse i hr. Fischlers tjenestegrene. Han har bedt dem skynde sig så meget som muligt, og jeg håber, undersøgelsen snart vil være færdig. Lad os ikke gøre os nogen illusioner. Det er vanskeligt at opstille en model, når man tager disse landes økonomier i betragtning og deres evne til at reagere på disse temaer.
Med hensyn til det andet punkt vil vi levere argumenter. Vi arbejder nu på sikkerhedsklausulen, og hvis hr. Clegg har behov for argumenter for at kunne tale med sine sukkerroedyrkere, vil jeg gerne stille dem til rådighed. Det forholder sig sådan, at jeg selv kommer fra en fransk region, der dyrker mange sukkerroer. Jeg har et vist kendskab til disse forhold, og det deler jeg meget gerne med hr. Clegg.

Formanden
Spørgsmål nr. 41 og 42 besvares skriftligt.
Spørgsmål til Erkki Liikanen

Formanden


Lennart Sacrédeus
Spørgsmål nr. 43 af (H-0917/00):
Om: Bekæmpelse af børnesexturisme Under mødeperioden i oktober oplyste Kommissionen som svar på et spørgsmål om EU's fortsatte støtte til ECPAT i Sveriges bekæmpelse af børnesexturisme, at det bliver nødvendigt at standse en stor del af Kommissionens arbejde, der udføres for begrænsede budgetmidler, da arbejdet er meget personalekrævende. Kommissionen lovede dog samtidig at fortsætte bekæmpelsen af børnesexturismen, dels ved at søge at stille midler til rådighed for ECPAT-projektet i 2001, dels ved i fremtiden at fortsætte bekæmpelsen af børnesexturismen i andre programmer.
Hvordan vil ECPAT blive finansieret i 2001, hvad er den langsigtede strategi for finansiering heraf, og hvordan vil der blive frigjort midler, så bekæmpelsen af børnesexturismen i fremtiden kan gennemføres også i lande uden for Den Europæiske Union?

Liikanen
Kommissionen har modtaget en ansøgning om midler til indførelse af foranstaltninger imod børnesexturisme. Disse skal gennemføres af fire internationale organisationer i løbet af 2001. Disse midler kan bevilges gennem forpligtelsesbevillingen under budgetpost B7-663 i budgettet for 2000. En af de fire organisationer er ECPAT, hvis støtteberettigede foranstaltninger inden for dette område for 2001 helt og holdent er omfattet af denne ansøgning.
Kommissionens procedure for bevilling af de ønskede finansielle midler vil snart være afsluttet, og dette omfatter også de midler, som ECPAT har brug for i 2001. Fra og med 2001 har Kommissionen til hensigt at finansiere foranstaltninger imod sexturisme ved at gennemføre de igangværende programmer imod børnesexturisme. Kommissionen har øremærket midler til programmer som Stop og Daphne for at gøre det muligt at bekæmpe børnesexturisme som en form for seksuel udnyttelse af børn og vold imod børn også i ansøgerlandene. Desuden kan konkrete projekter, som finansieres inden for rammerne af Den Europæiske Unions politik for udvikling og eksterne forbindelser, ligeledes dreje sig om bekæmpelse af børnesexturisme i lande uden for Den Europæiske Union. Disse forskellige instrumenter er også åbne for organisationer som ECPAT og deres samarbejdspartnere i de berørte lande.

Sacrédeus
Der er 11 dage til jul, og i Sverige og Finland fejrer man i dag Luciadagen. Jeg vil gerne takke hr. Liikanen for et på alle måder meget positivt og fint svar. Jeg vil dog alligevel bede om nogle præciseringer
Ligger det helt fast, at ECPAT kan fortsætte med sine projekter i løbet af næste år, 2001? Ligger det også fast, at budgetposten, som anvendes til foranstaltninger til bekæmpelse af børnesexturisme, ikke bliver fjernet, men at den fortsat kan anvendes? Betyder de nye bevillinger flere penge, eller er der tale om samme niveau som tidligere?
Jeg vil gerne udtrykke min taknemmelighed over, at De, kommissær Liikanen, tilsyneladende har engageret Dem helhjertet i dette spørgsmål, efter at Maj-Britt Theorin og jeg selv henledte Deres opmærksomhed på det den 4. oktober.

Liikanen
I år træffer Kommissionen beslutning om de midler, der kan anvendes i løbet af 2001. Det betyder, at foranstaltninger i 2001 kan finansieres af midler fra dette års budget.
Med hensyn til budgettet for 2001 må vi først afvente Parlamentets beslutning. Derefter skal Kommissionen overveje, hvordan man bedst kan gennemføre foranstaltninger til bekæmpelse af børnesexturisme. Jeg er parat til at vende tilbage til medlemmet, når man har stemt om budgettet, og når Kommissionen har drøftet spørgsmålet.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær Liikanen, vi vil i dag ved nattetid tale om eContent-direktivet. Også i dette direktiv handler det om, hvordan man i fremtiden kan holde skadeligt indhold så langt borte fra Nettet som muligt. Vil der komme en plan om, at man kan oprette hotlines, hvor den europæiske borger kan henvende sig et centralt sted, hvis han opdager skadeligt indhold på Nettet? Hvordan ser det ud med internetgrupper, internetpoliti, brugergrupper, der slår sig sammen og forsøger at opspore skadeligt indhold på Nettet? Er der også planer om tekniske forholdsregler, den såkaldte filterteknik, for i fremtiden at undgå skadeligt indhold på Internettet?

Liikanen
Vi har tre typer aktiviteter i gang inden for dette område. En vedrører aktiviteter, som er direkte kriminelle. Inden for dette område arbejder vi for nærværende sammen med hr. Vitorino om at udarbejde en meddelelse om cyberkriminalitet. Jeg håber, at den vil komme til Kommissionen meget snart.
Det andet område er teknologi. Vi har brug for teknologi, f.eks. til at gøre det muligt for forældre, som ønsker at sortere indholdet på Internettet, at gøre det. Her har vi haft et særligt projekt i gang.
Det tredje område har været særlige foranstaltninger såsom hotlines. Jeg vil drøfte dette spørgsmål med mine tjenestegrene, når budgetressourcerne for næste år ligger klar. Herefter vil jeg med glæde vende tilbage til hr. Rübig om dette.
Spørgsmål til Frits Bolkestein

Formanden


Bernd Posselt
Spørgsmål nr. 44 af (H-0872/00):
Om: En europæisk patentdomstol Hvor langt er man nået i forberedelserne til oprettelse af en europæisk patentdomstol, og hvad mener Kommissionen om München som foreslået hjemsted?

Bolkestein
Forslaget om en forordning om fællesskabspatent omfatter oprettelsen af en europæisk domstol, som er specialiseret i patenter. Denne domstol skal især have kompetence i tvister om gyldigheden og krænkelser af fællesskabspatentet. Denne nye domstolskompetence kræver imidlertid en ændring af traktaten. Rådet traf i Nice for nogle dage siden en positiv beslutning i den forbindelse. En ny artikel i traktaten muliggør udvidelse af Domstolens kompetence i den henseende. Spørgsmålet om den fremtidige domstols geografiske hjemsted er ikke medtaget i Kommissionens forslag. Den nye domstol integreres i den fælles retlige institution, og det er naturligvis Fællesskabets Domstol.

Posselt
Hr. formand, jeg vil blot spørge Dem om, hvordan bestræbelserne ser ud hos Kommissionen med henblik på gradvist at overføre Det Europæiske Patentkontor til Den Europæiske Unions struktur? Ville det ikke være hensigtsmæssigt, hvis den europæiske patentdomstol havde sæde samme sted som Det Europæiske Patentkontor? Jeg er Dem taknemmelig, fordi De har kommenteret det initiativ, som jeg tog sammen med hr. Wuermeling. De sagde, at det skal ligge et centralt sted. Jeg vil gerne henvise til, at München er et centralt sted i Europa og også let at komme til.

Bolkestein
Jeg er klar over, at der har udviklet sig vigtige økonomiske aktiviteter med hensyn til patenter i München. Det Europæiske Patentkontor har derfor hjemsted i München. Jeg mener imidlertid, at det på dette stadium er for tidligt at begynde en diskussion om den fremtidige europæiske patentdomstols hjemsted.
I øjeblikket koncentrerer mine tjenesters og min indsats sig om begrænsning af følgerne af afstanden mellem parterne og den fremtidige domstol. Vi har nemlig til hensigt at sørge for, at det centraliserede retsvæsen er tæt på alle retslige institutioner i hele Fællesskabet. Jeg vil gerne tilføje, at det er vanskeligt at have et fællesskabspatent, et centraliseret patent, uden et centraliseret retsvæsen. For hvis det ikke er tilfældet, betyder det, at der skal være en domstol i alle EU-medlemsstater for at dømme i patentkrænkelsesprocedurer, og det medfører, at en tysk virksomhed kan befinde sig ved en domstol i medlemsstat X, langt væk fra virksomhedens hjemsted, og med udvidelsen betyder det endnu større afstande. Det er meget vigtigt, at der er én retlig institution, både i første instans og ved ankesager, hvor patenttvister kan afgøres.

MacCormick
Som hr. Bolkestein godt ved, har medlemmer af Udvalget om Retlige Anliggender, og herunder jeg selv, udtrykt en vis bekymring i vores forudgående dialog om risikoen for en hastig spredning af fællesskabsjurisdiktioner sideløbende og parallelt med medlemsstaternes. Hidtil har hovedvægten ligget på en model, hvor retstvister primært blev afgjort af medlemsstaternes domstole, mens problemer i forbindelse med fortolkning af fællesskabsretten var centraliseret i den forstand, at de blev henvist til EU-Domstolen. Det har været en måde, hvorpå man kunne sikre, at juraen var konsekvent over hele Unionen og alligevel blev forvaltet lokalt. Jeg vil gerne forsikres om, at Kommissionen meget omhyggeligt vil se på dyderne ved en sådan tilgang, for jeg har en mistanke om, at en spredning af jurisdiktionerne i sidste ende kan opsplitte vores retssystemer.

Bolkestein
Jeg er ikke helt sikker på, at jeg forstår, hvad parlamentsmedlemmet mener med "spredning". Mener han en geografisk spredning eller en funktionsmæssig spredning i forhold til forskellige emner?
Hvis hr. MacCormick mener en funktionsmæssig spredning af retsinstanser, så kan jeg forstå hans synspunkt. Jeg forstår, at det, der optager ham, er, at der ikke bør ske en spredning af særlige retsinstanser, der tager sig af dette og hint. Det er helt bestemt et forståeligt synspunkt, som jeg helt kan gå ind for.
Patenter udgør imidlertid et meget specialiseret arbejde. Ligesom domstolene i Düsseldorf, München og andre steder i Tyskland har specialiseret sig i patentret, og der også er en specialiseret retsinstans i London, så bør også en fællesskabsretsinstans, der skal samle og afgøre sager vedrørende fællesskabspatenter, været meget specialiseret. Det er ikke et arbejde, der kunne gives til en ny dommer - hvis De tillader mig at udtrykke det på denne måde - selv om denne dommer måtte være meget erfaren inden for andre områder. Derfor vil de specialiserede retsinstanser, som Europa-Kommissionen ønsker at se etableret til at beskæftige sig med alle mulige retstvister om EF-patenter, skulle bestå af specialiserede dommere og vil derfor måske organisatorisk set være en del af Domstolen i Luxembourg, men hvad deres arbejde angår, vil de udgøre en specialiseret del af denne Domstol.
Når alt dette er sagt, er jeg enig med hr. MacCormick i, at man bør være meget sparsom med at oprette særdomstole. Vi ønsker ikke en retsinstans for trafikulykker, internationale aftaler eller for søret m.v. Disse sager skal fortsat være det normale domæne for Domstolen i Luxembourg, og Kommissionen ønsker helt bestemt ikke nogen særlige ordninger for normale sager.

Formanden


Luis Berenguer Fuster
Spørgsmål nr. 45 af (H-0879/00):
Om: EF-varemærkedomstole i medlemsstaterne Forordning (EF) 40/94 om EF-varemærker fastsætter i artikel 91, at medlemsstaterne udpeger mindst én EF-varemærkedomstol til løsning af private tvister vedrørende EF-varemærker. Nogle lande har udpeget sådanne domstole, bl.a. Spanien, og det skaber den yderligere vanskelighed, at det er den spanske domstol, der i henhold til forordningens bestemmelser har komptence med hensyn til sager mellem to virksomheder, der har hjemsted uden for Fællesskabet.
Hvilke foranstaltninger påtænker Kommissionen at træffe for at udvirke, at de medlemsstater, der endnu ikke har udpeget en EF-varemærkedomstol, gør det?

Bolkestein
Hr. Berenguer Fusters spørgsmål vedrører varemærker. Kommissionen har forståelse for den situation, som hr. Berenguer Fuster skitserer. En situation, som ikke kun gælder Spanien, men endvidere andre medlemsstater såsom Frankrig, Luxembourg, Italien og Grækenland. Derfor har Kommissionen kontaktet de involverede medlemsstater, før formaningerne sendes. Den kontakt har været så succesfuld, at endnu tre medlemsstater har overrakt Kommissionen deres liste over EF-varemærkedomstolene i første og anden instans. Vi mener dog, at situationen, som ganske vist er forbedret, men stadigvæk utilfredsstillende, ikke må fortsætte. Kommissionen træffer derfor alle foranstaltninger, som den anser for nødvendige.
I artikel 91, stk. 5, i forordningen om EF-varemærker fastsættes det, at så længe en medlemsstat ikke har meddelt Kommissionen, hvilke domstole der er kompetente i første og anden instans, skal alle sager anlægges ved den retlige institution i medlemsstaten, som har absolut eller relativ kompetence. For at undgå, at den foreløbige situation får permanent karakter, mindede Kommissionen i et brev af 13. juli sidste år de pågældende medlemsstater om deres pligt til at udpege EF-varemærkedomstole. Siden da har disse lande stadigvæk ikke meddelt Kommissionen, at de har foretaget sig noget. Idet Kommissionen derfor ikke råder over information, hvoraf fremgår, at disse medlemsstater har truffet de nødvendige foranstaltninger, har den tilsendt disse lande en skriftlig formaning. Hvis medlemsstaterne ikke reagerer eller svarer utilfredsstillende på denne formaning, kan Kommissionen i overensstemmelse med traktatens artikel 226 starte en overtrædelsesprocedure på grund af ikke-overholdelse af Fællesskabets lovgivning.

Berenguer Fuster
Hr. kommissær, De siger, at de nødvendige foranstaltninger vil blive truffet, bl.a. vil der blive indledt en overtrædelsesprocedure.
Jeg føler mig forpligtet til at nævne problemet med Spanien. Ikke kun af indlysende årsager som nationalitet og bekymring, men af endnu en årsag: I artikel 92 i forordningen om EF-varemærker fastsættes det, at en vis supplerende kompetence tilkommer de spanske EF-varemærkedomstole, når det drejer sig om tvister mellem virksomheder, der ikke har hjemsted i Unionens område.
Da kommissæren har erklæret, at Spanien er et af overtrædelseslandene, selv om det er der, kontoret for EF-varemærker har hjemsted, er det virkelig bemærkelsesværdigt, at Spanien siden november 1996 ikke har overholdt denne forpligtelse.
Jeg tror, at Kommissionen er ved at tabe tålmodigheden, og hvis denne overtrædelsesprocedure skal indledes, så lad det ske nu.

Bolkestein
Jeg kan kun være enig med det medlem, der stillede mig spørgsmålet, i, at nu må det være nok. Jeg takker hr. Berenguer Fuster for at komme med en stærk anmodning til Kommissionen. Jeg tager det som et incitament til at gøre en fornyet indsats og sørge for, at Spanien gør, hvad det bør gøre snarest muligt.

Formanden


Antonios Trakatellis
Spørgsmål nr. 46 af (H-0875/00):
Om: Metroen i Thessaloniki Metroen i Thessaloniki, som er et infrastrukturprojekt, der vil bidrage til en bæredygtig økonomisk udvikling i byen og dens opland, eksisterer desværre stadigvæk efter mere end otte år kun på papiret hos forvalterne af den anden fællesskabsstøtteramme, de lokale aviser og den ansvarlige minister for miljø, fysisk planlægning og offentlige arbejder. Kommissionens svar på mine tidligere spørgsmål siden februar i år (H-0011/00, H-0066/00, H-0513/00, H-0566/00) er et afskrækkende eksempel, idet Fællesskabets politiske og bureaukratiske organer udsætter spørgsmålet i det uendelige, hvilket giver et klart billede af Kommissionens dårlige forvaltning og eklatant manglende evne til hurtigt og effektivt at efterprøve påstandene om, at projektets kontrakt er i modstrid med Fællesskabets bestemmelser.
I hvor mange år skal Kommissionen tænke over, hvorledes klagerne bør gribes an, og hvilke følger vil den forsinkede beslutningstagning have? Hvor langt fremme er sagen i øjeblikket, og hvad har Kommissionen til hensigt at gøre, hvis der konstateres en overtrædelse af Fællesskabets bestemmelser? Kan projektet videreføres med samfinansiering fra Fællesskabet via den anden EF-støtteramme og Den Europæiske Investeringsbank, eller er der hindringer herfor? Er der opført bevillinger inden for rammerne af den tredje EF-støtteramme med henblik på gennemførelsen af projektet?

Bolkestein
Kommissionen kan meddele parlamentsmedlemmet, at der er modtaget en klage over metroprojektet i Thessaloniki. Klageren påstår, at der er tale om overtrædelser af de fælles bestemmelser om statsstøtte og -opgaver. Som parlamentsmedlemmet ved, påvirker indgivelse af en klage ikke i sig selv projektets fremgang. Kommissionens mener, at spørgsmål om forsinkelser ved gennemførelsen af projektet skal stilles til de kompetente græske myndigheder.
Med hensyn til sagens aspekter i forbindelse med bestemmelserne om statsopgaver har Kommissionens tjenestegrene udarbejdet deres vurdering i et brev til klageren, som sendes i de kommende dage. Derfor er vi i øjeblikket ikke i stand til at give parlamentsmedlemmet de ønskede oplysninger. Kommissionen vurderer endvidere, om finansieringen af projektet og traktatens regler om statsstøtte er forenelige, men har endnu ikke truffet en afgørelse. Den græske regering er endnu ikke blevet enig med koncessionshaveren om alle betingelser i forbindelse med finansieringen af projektet. Kommissionen har indtil nu ikke modtaget en meddelelse i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3. Derfor er Kommissionen ikke i stand til at undersøge alle sagens forhold og træffe en endelig afgørelse, hvori den bedømmer situationen.
Mere generelt gør Kommissionen parlamentsmedlemmet opmærksom på, at undersøgelsen af sådan en kompliceret klage skal udføres meget grundigt. Derfor følger Kommissionen sagen opmærksomt inden for de proceduremæssige rammer, som de pågældende bestemmelser i traktaten og den heraf afledte lovgivning omfatter. I forbindelse med den egentlige finansiering af projektet meddeler Kommissionen parlamentsmedlemmet, at Fællesskabet allerede har finansieret gennemførelsen af det forudgående arbejde til projektet med 5,8 millioner inden for rammerne af det andet fælles program EFRO. Anmodningen om finansiering af saldoen er medtaget i det af den græske regering udarbejdede operationelle program, kaldet trafikårer, havne, byudvikling, og indgivet til Kommissionen inden for rammerne af fællesskabsstøtte 2000-2006. Det forventes, at forslaget vedtages af Kommissionen i starten af 2001, altså om kort tid. Heri fastsættes, at metroprojektet i Thessaloniki kan samfinansieres af EFRO for højst 122 millioner euro, mens det nationale statsbidrag skal være ca. 122 millioner, og koncessionshaveren skal bidrage med 413 millioner euro.

Trakatellis
Hr. kommissær, jeg må indrømme, at De ikke har gjort mig klogere eller rettere, at De ikke har fortalt mig noget nyt, som jeg ikke vidste, for De har nu haft klagen liggende i et år i Kommissionen. Til det foregående spørgsmål svarede De, at det var Spaniens skyld, og at De nok skulle gøre, hvad De kunne, men nu er det Deres skyld. For De har haft klagen i et år, og De har ikke truffet nogen beslutning. Resultatet er, at Den Europæiske Investeringsbank med en sådan uafgjort sag naturligvis ikke vil udstede noget lån, og jeg er ikke klar over, hvordan De vil kunne få opført arbejdet inden for rammerne af den tredje EF-støtteramme, hvis De ikke træffer denne beslutning.
Det er værd at bemærke, at Den Europæiske Ombudsmand har svaret mig og udtrykkeligt har sagt, at han midt i denne måned vil spørge til mine klager. Jeg ønsker en specifik tidsplan af Dem, som De skal svare mig på, og jeg ønsker, at De skal fortælle mig Deres vurdering af, om Den Europæiske Investeringsbank for øjeblikket siger nej til at finansiere arbejdet, fordi det nu er involveret i Kommissionen. Det er også en klage, som De ikke har svaret på.

Bolkestein
Jeg anser det for vigtigt at meddele hr. Trakatellis følgende: Som Kommissionen allerede har forklaret, og som hr. Trakatellis ved, formoder jeg, er det en meget indviklet sag, og de påståede overtrædelser af Fællesskabsretten er ikke klare. Desuden kan Kommissionen ikke undersøge aspekterne af sagen om statsstøtte, inden den finansielle del af aftalen er afsluttet. I den forbindelse peger jeg endvidere på, at klageren fra det tidspunkt, hvor koncessionsaftalen blev offentliggjort i Grækenland, har brugt otte måneder på at danne sig sin egen mening og indgive en klage til Kommissionen. Med andre ord kan Kommissionen efter min mening ikke beskyldes for nogen form for forsømmelse. Kommissionen gør sit arbejde så hurtigt og præcist som muligt. Det vil jeg gerne overbevise hr. Trakatellis om.

Formanden


Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 47 af (H-0877/00):
Om: Fri bevægelighed for varer i forbindelse med strejkeretten Jeg ønsker at stille et supplerende spørgsmål i anledning af svaret fra Kommissionen på mit spørgsmål P-3079/00. I svaret oplyser Kommissionen, at strejkeretten skal respekteres i overensstemmelse med forordning (EF) 2679/98. Samtidig hedder det, at man vil gribe ind over for hindringer i den fri bevægelighed, uanset om der opstår en faglig konflikt eller ej. Heri ligger en åbenbar selvmodsigelse. Modsigelsen kan præciseres med følgende hypotetiske eksempel:
Med en lovvarslet faglig konflikt i svenske havne standses lastning og losning, efter at havnene af de faglige organisationer er blevet erklæret for blokeret. Vil der så kunne opstå en situation, hvor Kommissionen skal pålægge medlemsstatens regering at gribe ind for at sørge for, at det indre markeds fri bevægelighed for varer ikke ophører? Hvor længe skal strejken vare, inden den truer den fri bevægelighed? Hvor store anstrengelser skal medlemsstaten gøre for at genetableres den fri bevægelighed? Skal medlemsstaten gennem lovgivning tvinge arbejdsmarkedets parter til at godkende en af regeringen tvangsmæglet aftale?

Bolkestein
Kommissionens forrige svar på spørgsmål P-3079/00 er åbenbart blevet tolket forkert. Derfor er det vigtigt på vegne af Kommissionen at rette følgende meddelelse til hr. Sjöstedt: Alle medlemsstater er bundet af forordning 2679/98, hvori klart står, at forordningen ikke må tolkes således, at den på nogen måde skader gennemførelsen af de grundrettigheder, som anerkendes i medlemsstaterne, inklusive strejkeretten eller strejkefriheden. Det er indlysende, at Kommissionen støtter det princip. Ikke desto mindre skal medlemsstaterne ifølge samme forordning træffe alle nødvendige og proportionale foranstaltninger for hurtigst muligt at genoprette den frie bevægelighed for varer på deres territorium for at undgå alvorlige forstyrrelser af den frie bevægelighed for varer, når der er opstået en hindring som defineret i forordningen inden for rammerne af en strejke eller tilsvarende aktion.
Medlemsstaterne skal endvidere informere Kommissionen om alle hindringer, som er opstået på deres territorium, og om alle foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at medlemsstaterne selv skal afgøre, hvad der i henhold til deres lovgivning er en lovlig strejke. Jeg understreger, at medlemsstaterne har enekompetence til at fastsætte, om, hvornår og hvorvidt foranstaltninger er nødvendige og proportionale for at gøre den frie bevægelighed for varer nemmere på deres territorium. Det fremgår klart af forordningens betragtning 6.
De principper, som jeg har skitseret, finder anvendelse på alle hr. Sjöstedts spørgsmål.

Sjöstedt
Hr. formand, tak for svaret, hr. kommissær. Det var en god forklaring til det svar, jeg har fået tidligere. Jeg opfatter det således, at Kommissionen garanterer, at den hverken vil eller kan gribe ind i lovlige, faglige konflikter, selv om de begrænser den frie bevægelighed. Hvis dette er tilfælde, takker jeg for det.

Bolkestein
Jeg kan kun gentage, hvad jeg netop sagde. Det er op til medlemsstaten at afgøre, hvornår en strejke er lovlig. Hvis der finder en fysisk hindring af en handelsstrøm sted, forventer Kommissionen efter at have appelleret til medlemsstaten, at den informeres om, hvilke foranstaltninger der træffes for at fjerne hindringen. Det betyder, at Kommissionen kun anvender de juridiske midler, som står til dens disposition i henhold til forordningen. Hvilke juridiske midler der ellers anvendes på medlemsstatens territorium, er op til medlemsstatens borgere og økonomiske deltagere.

Formanden


Alexandros Alavanos, overtaget af Ioannis Theonas
Spørgsmål nr. 48 af (H-0880/00):
Om: Eksamensbeviser fra engelske universiteter, som udstedes af disses afdelinger i Grækenland, og direktiv 89/48/EØF I sit svar på min skriftlige forespørgsel E-3159/00 begrænser Kommissionen sig til de eksamensbeviser, der udelukkende udstedes af franske universiteter inden for rammerne af franchiseaftaler med de græske centre for frie studier til studerende, der følger forelæsninger i Grækenland de første år og sædvanligvis fortsætter disse det sidste år ved det udenlandske universitet, som udsteder deres eksamensbevis. Som bekendt er det imidlertid hovedsageligt engelske universiteter, der har indgået franchiseaftaler med de græske centre for frie studier. Kan Kommissionen oplyse, om eksamensbeviser fra engelske universiteter, der udstedes på baggrund af franchiseaftaler bør anerkendes i Grækenland som henhørende under direktiv 89/48/EØF, og i givet fald inden for hvilke fagområder, og om de har tilsvarende gyldighed i Den Europæiske Unions øvrige medlemsstater?

Bolkestein
Kommissionens svar til hr. Alavanos' skriftlige spørgsmål vedrører kun eksamensbeviser, som udstedes af franske universiteter inden for rammerne af franchiseaftaler, fordi Kommissionen især modtager spørgsmål om de tilfælde. Ved eksamensbeviser, som udstedes af britiske universiteter inden for rammerne af en franchiseaftale med en græsk institution, fastsættes gyldigheden heraf ved hjælp af reglerne i den medlemsstat, hvor universitetet, som har indgået aftalen, har hjemsted, i dette tilfælde Det Forenede Kongerige. Udstedelse af et eksamensbevis på denne måde er ikke i strid med Det Forenede Kongeriges lovgivning og er derfor lovlig. Det drejer sig i det tilfælde om et britisk eksamensbevis.
Direktiv 89/48/EØF vedrører eksamensbeviser til afslutning af en erhvervsuddannelse på mindst tre år efter gymnasiet. Eksamensbeviser på et lavere niveau omfattes af direktiv 92/51/EØF, og de netop nævnte direktiver finder anvendelse, uanset om eksamensbeviset er udstedt som afslutning på en uddannelse på universitetet selv eller på en institution, som har indgået en franchiseaftale med nævnte universitet. Direktiverne finder anvendelse på de erhverv, som ikke omfattes af et særligt direktiv.
De principper, som jeg her har nævnt, finder samme anvendelse på alle medlemsstater eller i alle EU-medlemsstater.

Theonas
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans forsøg på at give et svar, men jeg vil også gerne påpege, at de studerende i f.eks. Grækenland står i en forvirrende situation. Centrene for frie studier kan på den ene side påstå, at de på grundlag af direktiv 89/48/EØF kan udstede eksamensbeviser, som kan anerkendes, hvis og såfremt disse studier fuldendes i Storbritannien. På den anden side kan de græske myndigheder og ansvarlige organer nægte at anerkende de beviser, som stammer fra en færdiggørelse af studierne i Storbritannien. Jeg forstår, at Europa-Kommissionen i øjeblikket vasker sine hænder ligesom Pontius Pilatus. Men spørgsmålet er, hvor de studerende skal henvende sig for at forstå, at de har ret til resultater, når de følger og afslutter et studieforløb i Storbritannien.

Bolkestein
Hr. formand, må jeg starte med at sige, at Kommissionen ikke har noget ønske om at spille Pontius Pilatus' rolle, og navnlig ikke på grund af efterspillet til det, Pontius Pilatus gjorde, så jeg håber, at medlemmet af Europa-Parlamentet vil tilgive mig, når jeg siger, at Kommissionen ønsker at spille en anden rolle inden for hele dette område.
Hvad selve sagen angår, så er den virkelig ganske enkel. Et fransk universitet og et britisk universitet har indgået en aftale med en uddannelsesinstitution i Grækenland, og studerende fra Frankrig, Storbritannien eller andre lande studerer ved denne institution i Grækenland. De tager deres eksaminer dér under tilsyn af det franske eller britiske universitet, og de grader, de ender med at tage, er britiske eller franske grader. Hvis en studerende ved denne institution, måske en græsk studerende, derefter ikke kan få anerkendt sit eksamensbevis eller sin grad i Grækenland, så er jeg bange for, at han ikke har noget andet alternativ end at gå til de græske myndigheder og sige, at han har opnået en fransk eller britisk grad en bonne et due forme, som de siger i Frankrig. Han bør derefter henvende sig til disse myndigheder for at få oprejsning. Jeg er bange for, at Kommissionen ikke kan gøre noget i denne henseende, men den vil selvfølgelig følge sådanne sager med den største interesse.

Formanden


Eija-Riitta Anneli Korhola
Spørgsmål nr. 49 af (H-0912/00):
Om: Transportforbindelser over Den Botniske Bugt (fra Vaasa i Finland til Umeå i Sverige) Rutetrafikken i Den Botniske Bugt er ved at blive indstillet, da den ikke længere er profitabel, nu hvor rederierne ikke har mulighed for at drive toldfrit salg. For de mange forskelligartede kontakter mellem områderne vil dette være til stor skade, og jeg kan kun komme i tanke om tre måder at løse problemet på:
ved hjælp af EU-støtte til opretholdelse af det uprofitable rutenet i området,
ved at opføre en bro (eller tunnel) over Den Botniske Bugt på et passende sted eller
ved at udråbe Raippaluoto ud for Vaasa til et selvstændigt kongedømme, som rederierne kan lægge vejen forbi, hvorved de kan forsætte med det toldfrie salg.
I sidstnævnte tilfælde kan byen Vaasa, der ejer området, enten nøjes med at udleje øen med henblik på omdannelse af den til kongedømme eller opstille visse betingelser for områdets anvendelse, f.eks. forbud mod anvendelse som skatteparadis. Til konge for en begrænset periode kunne endda vælges et at de mest fortjenstfulde finske parlamentsmedlemmer.
Spøg til side - hvilket syn har Kommissionen på løsningen af dette transportproblem, der har stor betydning for mange mennesker?

Bolkestein
Kommissionen anerkender, at Kvarken-regionen, og navnlig færgeruten mellem Vasa i Finland og Umeå i Sverige, kan være blevet berørt af Rådets beslutning om at ophæve det toldfrie salg for rejsende inden for Fællesskabet. Som det er blevet påpeget ved tidligere lejligheder, findes der flere instrumenter på EU-plan til tackling af særlige problemer, der måtte opstå. Det er imidlertid op til medlemsstaterne at pege på eventuelle behov for foranstaltninger og at fastsætte deres prioriteter for anvendelsen af sådanne instrumenter. For perioden 2000 til 2006 har Finland og Sverige i samarbejde med Norge indgivet et programforslag under fællesskabsinitiativet Interreg for Kvarken-Mittskandia-området. Dette forslag er p.t. ved at blive behandlet i Kommissionens tjenestegrene. Forslaget omfatter aktioner til undersøgelse af infrastrukturen og kommunikationen på tværs af Kvarken og også mellem Sverige og Norge, og det forventes at blive godkendt i de kommende uger, hvilket vil gøre det muligt at indgive projekter tidligt næste år. På dette stadium er jeg ikke i stand til at vurdere konsekvenserne af dette program, der endnu ikke er etableret.

Korhola
Hr. formand, kære kommissær, tak for Deres svar, der har givet os håb. I øjeblikket er man jo i gang med at søge efter mere rentable færger og rederier til at erstatte dem, der nu bliver indstillet, og meningen er at forene person- og fragttransport. Kan De forestille Dem, at der inden for rammerne af det nævnte Interreg-program netop kan ydes bidrag til den form for projekter, hvorved ibrugtagning af denne færgetrafik eventuelt muliggøres? Det projekt har uden tvivl klare beskæftigelsesfremmende virkninger. I f.eks. denne by, Vasa, som jeg nævnte, har man i løbet af de to seneste år mistet 550 arbejdspladser navnlig inden for turistbranchen måske netop på grund af, at det toldfrie salg er ophørt.

Bolkestein
Hr. formand, som jeg sagde for lidt siden, er jeg ikke p.t. i stand til at sige, hvad resultatet vil blive af Kommissionens overvejelser med hensyn til de forslag, der er blevet fremsat af Finland og Sverige. En ting, der står klar, er, at en fremtidig indsats vil omfatte en undersøgelse af infrastrukturen på tværs af indløbet til Den Botniske Bugt, og jeg har derfor tiltro til, at der vil blive taget passende hensyn til den situation, som færgeselskaberne står over for. Hvad angår parlamentsmedlemmets spørgsmål om Interreg-programmet, er jeg bange for, at jeg ikke p.t. er i stand til at give et ordentligt svar, og det skyldes ikke kun, at Interreg-programmerne ikke henhører under mit ansvarsområde, men navnlig at der endnu ikke er blevet foretaget en nøje analyse af forslaget. Men jeg er sikker på, at jeg på vegne af min kollega Michel Barnier kan sige, at der vil blive taget passende hensyn til de ting, der er blevet nævnt af parlamentsmedlemmet, når der foretages en analyse af dette forslag.

Sjöstedt
Hr. formand, jeg takker kommissæren for svaret om, at det er muligt at anvende Interreg-midler. Det vækker mange forhåbninger.
Når denne færgetrafik afvikles ved nytår, vil det få meget alvorlige økonomiske og ligeledes menneskelige konsekvenser for de to regioner, Västerbotten og Österbotten. Det er en direkte følge af beslutningen om at afskaffe den toldfrie handel.
Dette kan også opfattes som et konkurrencespørgsmål, da man fortsat kan sælge toldfrit i den sydlige del af Østersøen på linjen mellem Stockholm og Helsinki, mens man ikke må sælge på linjen mellem Umeå og Vasa. Hvordan stemmer det overens med Unionens konkurrencepolitik? Burde det ikke være muligt at udvide undtagelsen om toldfrit salg til hele Østersøen?

Bolkestein
Hr. formand, hvis De vil tillade mig at komme direkte ind på spørgsmålet, er situationen som følger: Hvis en færge, der kommer fra eller sejler til en medlemsstat, f.eks. Finland, foretager et midlertidigt ophold i et tredjeland eller et tredje territorium - i dette tilfælde Ålandsøerne - hvor passagererne har lejlighed til at gå fra borde og gøre indkøb, vil det være muligt at have skatte- og afgiftsfri handel om bord. Men når skibet vender tilbage til fællesskabshavne, gælder toldbestemmelserne, og herunder passende kontrol, og det betyder, at passagererne har lov til at importere varer, der er belagt med forbrugsafgifter, uden skatter og afgifter for op til den beløbsgrænse, der er fastsat i toldbestemmelserne om rejsendes afgiftsfrie indførsel.

Formanden
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Kommissionen, er udløbet, besvares spørgsmål nr. 50-86 skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.20 og genoptaget kl. 21.00)

Europæisk digitalt indhold
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0390/2000) af Gill for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et flerårigt fællesprogram til fremme af udvikling og brug af europæisk digitalt indhold på de globale net og fremme af sproglig mangfoldighed i informationssamfundet (udvidet Hughes-procedure) (KOM(2000) 323 - C5-0462/2000 - 2000/0128(CNS)).

Gill
Formand, jeg bifalder dette initiativ fra Kommissionen. Dette forslag afspejler målet fra Lissabon-topmødet ved at sigte på at fremme udvikling og brug af digitalt indhold. Herved har jeg tillid til, at Europas stilling i den vidensbaserede globale økonomi vil blive konsolideret.
Som følge af de hurtige forandringer, der foregår i denne sektor, må EU træffe øjeblikkelige og konkrete foranstaltninger, eftersom de nye kommunikationsteknologier allerede skaber behov for indhold, produkter og tjenesteydelser og allerede har en betydelig social indvirkning. Hvis vi ikke tager affære og gør noget ved de barrierer, der underminerer den europæiske industris potentiale, vil de europæiske borgere komme til at betale prisen ikke blot i henseende til en lavere økonomisk vækst og færre beskæftigelsesmuligheder, men også i henseende til kulturel og social indflydelse.
Hvis jeg kort må komme ind på de vigtige punkter i min betænkning og på de ting, som jeg mener er de væsentligste prioriteter for Parlamentet, så er det spørgsmålet om sproglig mangfoldighed. Vi i Europa sakker agterud efter USA, fordi EU-markedet p.t. er opsplittet som følge af sproglig og kulturel mangfoldighed. Det, vi har brug for, er at rette op på denne situation ved at skabe og tilskynde til flersproget indhold, da dette er absolut nødvendigt for den europæiske indholdsindustris succes. Flersproget indhold bør indføjes, hvor det overhovedet er muligt fra den elektroniske kommunikations indledende stadier. Herved vil europæiske virksomheders markedsstilling blive fremmet, og det vil samtidig vise sig at blive mindre bekosteligt for dem. Derfor foreslår jeg det øremærkede beløb i budgettet til denne sektor. Vi må efter min mening indtage en rummelig holdning til sprog og give tilsagn om mere finansiering til dette område, netop fordi europæiske SMV afholder sig fra at etablere Websteder på forskellige sprog som følge af de tyngende omkostninger, der er forbundet hermed.
Jeg kan ikke undervurdere betydningen af, at vi skræddersyr vores indhold. Ved at sikre, at det når ud til alle hjørner af EU, garanterer vi vores mål om at skabe et fuldt integreret og effektivt informationssamfund. Det bør ikke være nødvendigt at mestre det engelske sprog for at finde noget interessant på Internettet. Tilstedeværelsen af indhold på forskellige sprog vil fremme borgernes lige adgang til informationssamfundet og derved forebygge skabelsen af en informationsunderklasse.
For det andet mener jeg, at det oprindelige forslag om fem år er alt for langt og bør reduceres til fire år, navnlig på grund af den hurtige udvikling i eContent-sektoren. Det er derfor nødvendigt at afkorte implementeringen af programmet, og det gør det også muligt for dette program at få en meget større indvirkning som følge af tildelingen af flere penge over kortere tidsintervaller. Jeg vil desuden opfordre Kommissionen til at udtænke mere effektive og hurtigere implementeringsprocedurer, hvad angår indkaldelse af forslag.
Ved en ændret prioritering fra information i den offentlige sektor til flersproget indhold har det ikke været min hensigt at mindske betydningen af informationen i den offentlige sektor. Mit motiv er, at jeg mener, at der er et større potentiale for offentlige/private partnerskaber, ligesom der er en enorm kommerciel værdi at udnytte på markedet, som er både i virksomhedernes og borgernes interesse. Hvad der er vigtigere, er, at vi også må løse spørgsmålene om ophavsret og intellektuel ejendomsret. Disse spørgsmål skal tackles, således at alle parter er fuldt ud klar over implikationerne.
Et andet nøgleområde, som Parlamentet gerne vil udvikle yderligere, er spørgsmålet om, hvordan vi giver yderligere støtte til katalysatorer på markedet i erkendelse af, at sektoren i de senere måneder har oplevet en særlig ustabil periode. Det er væsentligt, at vi overbeviser dem om de potentielle gevinster og muligheder, der ligger i at investere i virksomheder, der tør påtage sig opgaver i forbindelse med sproglig mangfoldighed og udnyttelse af information i den offentlige sektor. Der bør gøres noget ved den manglende finansiering for virksomheder, der ønsker at operere inden for sektoren for digitalt indhold. Det problem, der særlig optager mig, er, at små virksomheder ikke altid har tilstrækkelige garantier og ikke altid kan opvise tilstrækkeligt fine resultater på bundlinjen til at tiltrække investorer. Men hvis vi kunne gøre brug af den ekspertise, der allerede findes i henseende til virksomhedserfaring, ved at tilskynde til etablering af en mentorservice, hvor succesrige forretningsfolk kunne indføre nybegyndere på området i de finansieringskilder, der er til rådighed, ville vi give europæiske iværksættere den gode start, de har brug for.
Det er nu op til os ikke at sætte denne mulighed over styr. Jeg ser, at amerikanerne ikke er ude af sigte, og derfor mener jeg, at Europa kan tage denne udfordring op ved at fokusere på denne sektor. Lad os ikke glemme det potentiale for jobskabelse og økonomisk vækst, der ligger i en så enorm sektor under stadig udvikling, hvis vi altså skaber det rigtige miljø for vækst.

Fraisse
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil blot i disse to minutter meget kort først og fremmest understrege, at programmet eContent kommer, og det skal vi ikke glemme, efter Det Europæiske Råds møder i Lissabon og Feira, hvor konklusionen, hvad angår eEurope, især var, at det var nødvendigt, at denne nu nye økonomi blev grundlagt på en viden, der fremmer integration og udfylder den digitale fraktur.
Jeg vil gerne have, at vi også nu, hvor vi nu skal udarbejde dette program for eContent, husker på, at det ikke kun drejer sig om oplysninger, men viden, og en viden, der fremmer integrationen og forhindrer frakturer. Det er grunden til, at jeg stiller mange ændringsforslag, for at understrege betydningen af, at alle får adgang. Selvfølgelig skal oplysningerne, som man siger, stå til rådighed for virksomhederne, men de bør også være tilgængelige for alle. Jeg ønsker altså, at vi understreger det demokratiske aspekt i eContents, digitale indhold.
Dernæst vil jeg gerne sige til Kommissionen, at den ikke ønskede at definere begrebet "digitalt indhold", og det generer og bekymrer mig meget. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvad der bliver lagt i ordet "indhold". Lægger vi kun det indhold, der er nyttigt for virksomhederne, især meteorologi og geografi, hvilket man jo selvfølgelig stærkt kunne ønske sig, skal vi ikke glemme, at det er langt mere kompliceret at indføre et indhold, der er bestemt for borgerne, dette er langt mere kompliceret end kun at medtage oplysninger, der er nyttige for virksomhederne. Borgerne berøres også, fordi indhold om kultur, uddannelse, forlystelser, turisme, og jeg kunne blive ved, også alle forekommer vigtige. Jeg ønsker altså, at vi i gennemførelsen af programmet har et krav til definitionen på, hvad det digitale indhold kan være.
Det er reelt nødvendigt at tage hensyn til alle. Det betyder, at det digitale indhold er en chance for alle dem, der ikke har haft adgang til skolen, enten gennem hele deres liv eller fordi de er handicappede, og jeg ønsker, at det digitale indhold giver mulighed for en bedre tilgang.
Til slut, hvorfor nægte sig det digitale indhold? Den kulturelle og sproglige mangfoldighed nævnes i det økonomiske forslag til eContent, og jeg er meget tilfreds med, at vi kan støtte den sproglige mangfoldighed takket være det digitale indhold.

Fourtou
Jeg må takke fru Fraisse og fru Gill for deres fremragende betænkning og deres bidrag til at konkretisere handlingsprogrammet.
For at fuldføre den ambitiøse udvikling af EU-programmet eContent, bliver det nødvendigt at forenkle og sikre de planlagte procedurer. Udvalget om Retlige Anliggender har interesseret sig for dette emne, især på grund af to punkter i betænkningen: På den ene side offentlig adgang til dokumenterne og kommerciel udnyttelse af oplysninger, der stammer fra den offentlige sektor, og på den anden side udvekslingen af intellektuelle ejendomsrettigheder.
Oplysninger fra den offentlige sektor spiller en vigtig rolle for borgernes deltagelse og mulighed for at udøve deres frihedsrettigheder, men de repræsenterer også en vigtig potentiel ressource for EU's marked for informationer. Den dobbelte anvendelse, offentlig og privat, af disse oplysninger begrunder et regulerende indgreb fra EU's side, der bør respektere de særlige krav, der stilles til offentlige myndigheder, og selvfølgelig også fortrolighed omkring personlige data.
Udgiften hertil bør ikke være et filter for adgang til oplysninger, som også de kommercielle leverandører bør nyde godt af. Vi må fastlægge et fælles grundlag for afregning og en fælles juridisk ramme for retten til adgang, hvilket reelt vil sige, at vi må fastlægge disse oplysningers karakter for at kunne vide, om de kan beskyttes af ophavsrettigheder eller ikke.
Udvekslingen af intellektuelle ejendomsrettigheder har til formål at muliggøre realiseringen af et digitalt indhold, der samler adskillige formater såsom video, musik og tekst ved at styre betalingen af rettigheder gennem en EU-enhedsstruktur. Formålet er at stimulere dannelsen af digitalt indhold samtidig med, at vi beskytter de intellektuelle ophavsrettigheder i respekt for såvel forbrugerne, der får adgang til indholdet på lovlig vis, som dem, der har rettighederne.
De tiltag, der gennemføres, bør tage hensyn til den kommende juridiske ramme, der diskuteres netop nu, og som især sigter på at fastlægge eksklusive rettigheder for dem, der har onlinerettigheder.

Seppänen
Hr. formand, typisk for den digitale indholdsindustri er vækst i omfanget af informationer. Information er råmateriale i indholdsindustrien, og derudover udnytter multimedia fuldt ud mulighederne i underholdningsindustrien for at øge mængden af indholdsproduktion. Der findes ikke traditionelle grænser for formidlingen af den digitale information. Det digitale indhold, der er mere kvantitet end kvalitet, ensretter og amputerer kulturel og social mangfoldighed. 70% af internetindholdet er på engelsk, men den europæiske udfordring er netop en større udnyttelse af den sproglige rigdom. Skønt de sproglige forskelle kan medføre ekstra omkostninger, er det flersprogede indhold en vigtig forudsætning for demokratiet i Den Europæiske Union. For at overvinde problemer er der brug for sprogindustrien, der koncentrerer sig om den sproglige skræddersyning og gør sproginfrastrukturen i det digitale indhold alsidig. Ligeledes er der brug for indholdsproduktionens lokalisering, der er en tilpasning af produkterne til at modsvare sproglige og kulturelle behov samt forbrugernes ønsker.
Maksimeringen af omfanget af indholdsindustrien kan ske på bekostning af et sprogligt samt både kulturelt og socialt værdifuldt indhold. Det er derfor, at formålet for de offentlige støtteforanstaltninger til indholdsindustrien i EU også skal være at opnå et højt dannelsestrin og en mangfoldig kultur. I dag er det ikke nok, at man kan læse, færdighed i at beherske de nye media er i det nye årtusinde faktisk lige så vigtig som den traditionelle læse- og skrivefærdighed. Vi har i Budgetudvalget lagt mærke til betydningen af indholdsproduktionen og benyttelsen af den offentlige oplysning og mener, at de budgetterede midler til formålet er ganske beskedne. Vi mener dog, at det er en god begyndelse. Samtidig takker vi fru Gill for hendes ihærdige indsats og flid ved udformningen af indholdet til Parlamentets holdning.

Rübig
Hr. kommissær Liikanen, i 2003 vil vi formodentlig ikke kunne besætte 1,7 millioner arbejdspladser i Den Europæiske Union i vore dages informationssamfund, og jeg tror, at det netop ud fra det synspunkt er nødvendigt at analysere eContent-området indgående. Vi vil investere mange milliarder euro i netinfrastrukturen, vi vil inden år 2003 sandsynligvis have over en milliard mobiltelefoner på verdensplan, og 85% af Europas befolkning vil formodentlig bevæge sig rundt på Internettet.
De summer, som investeres her, står naturligvis ikke i forhold til softwaresummerne, til eContent-summerne. Her opstår der altså et kæmpestort hul, som vi snarest må fylde, fordi der naturligvis ikke kun skabes arbejdspladser ved, at vi opstiller senderne, forbinder dem med hinanden og udvikler software, men vi har så også hårdt brug for eContent.
Hvad skal vi gøre for at støtte dette? For det første - og det vil jeg takke hr. Seppänen for - har vi i Budgetudvalget repræsenteret samme holdning som her og nu i plenarforsamlingen og i Industriudvalget, nemlig at vi er nødt til at øge bevillingerne til eContent betragteligt. PPE-DE-Gruppen vil tage idéen op - og det takker jeg fru Gill for - også vi vil stemme for det forhøjede bidrag, og jeg håber, at denne aftale med De Liberale og andre grupper holder, at vi virkelig lægger os i selen for, at denne budgetpost nu også øges, sådan som vi har foreslået.
Det andet punkt, der forekommer mig lige så væsentligt, er, at vi skal tænke på de små og mellemstore virksomheder, på de såkaldte start-ups. Jeg tror, at mange unge dimittender fra universiteter, skoler og virksomheder udmærket ville være i stand til at starte nye virksomheder på dette område, at dette område byder på nye chancer for os. Og endelig som det tredje og sidste punkt cross-border cooperation med ansøgerlandene, for hvor der allerede findes mange specialister, i de lande er uddannelsesniveauet relativt højt. Vi burde række dem hånden og udvikle fælles koncepter med ansøgerlandene.
Men vi står over for et kæmpeproblem med konverteringen af analogt indhold til digitalt indhold. Vi er nødt til massivt at støtte transformeringen fra analogt til digitalt indhold. Her skal vi skynde os at tilbyde støtte, vi skal uddanne og udvikle erhvervsprofiler, vi skal fremme learning entertainment, og vi skal forsøge at tilbyde strukturer på sundhedsområdet, som garanterer os sundhed til højt op i alderen.

Zorba
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Gill med hendes betænkning. Hvis vi ønsker, at Europa skal blive et videnssamfund, så er programmet om europæisk digitalt indhold et centralt udgangspunkt og et felt, hvor vi kan udvikle vores opfattelse af udformningen af dette videns- og informationssamfund. Der er ikke tale om et håb eller om fremtidsmusik. Derfor er det europæiske digitale indhold i øvrigt et vagt objekt for mange bejleres længsel i dag. Konflikten mellem Industriudvalget på den ene side og Kulturudvalget på den anden bevidner sandheden i dette.
Hvorfor er det sket? Er det måske et typisk sammenstød om ansvarsområder? Det er det naturligvis også til en vis grad, men det er i grunden også selve kernen i et alvorligt problem. Problemet består efter min mening i et gærende sammenstød. På den ene side har vi indholdene og deres traditionelle producenter, som stræber efter at modernisere deres fremgang med den digitale tidsalder, uden at indholdet mister sin betydning og selvstændighed. Det vil sige, uden at de mister ejerskabet over produktionen af det, men tværtimod ved at forny denne produktion fysisk og udvide den.
På den anden side står kommunikationsnettene, som anvender indholdene til uophørligt at fylde deres virtuelle område, og som mener, at det er indlysende, at indholdet indordner sig, at de kan opkøbe det, og at de uden videre bekymring om produktionsreglerne kan anvende dem. Nettene forbeholder rollen som hovedperson for sig selv og anvender indholdene uden skelnen og ofte også uden nogen respekt.
Parlamentet skal være meget opmærksom i sin tackling af dette sammenstød. EU har ikke nogen interesse i at ødelægge de traditionelle strukturer eller reglerne for produktion af indhold. Tværtimod er det nødvendigt, at de bliver opgraderet og fremtræder på en fornyet, digital måde, så de kan blive bedre udnyttet og sprede sig videre omkring. Det er vigtigt at fremme indholdet i denne retning. Specielt det kulturelle indhold er i fare for at befinde sig i et fuldstændigt nyt miljø, hvor det gamle bogstavelig talt vil være ødelagt. Musik og udgivelse af bøger f.eks. adlyder nogle bestemte regler for produktion og distribution. Hvis vi ikke drager omsorg for deres fornyelse, bliver vi ført ind i en kannibalistisk situation på bekostning af ophavsmændene og deres produktioner. Et Europa med viden bør ikke i en skærpet konkurrence med USA ødelægge sine betydelige strukturer af symbolsk kapital, for det er der, forskellen ligger, der rigdommen, kvaliteten og dets pluralisme ligger.

Echerer
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, også jeg tilslutter mig de tidligere talere og vil for det første lykønske Kommissionen og Rådet med den hurtige reaktion og dernæst fru Gill med det fremragende arbejde, hun har præsteret. Trods alle kommunikationsvanskeligheder mellem Kultur- og Industriudvalget ville vi dog alle det samme, nemlig fremme en hurtig, rask og effektiv afgørelse. Den højt priste kulturelle og sproglige mangfoldighed i Europa er i virkeligheden ofte en hindring, frem for alt for fællesmarkedet.
Men hvis vi gør en dyd af nødvendigheden, ganske enkelt ændrer fortegn og ser og udnytter vores sprog ikke som barrierer, men som broer, som fordele, så er det grundlaget for det europæiske marked og betyder en vis uafhængighed. Det ofte citerede nærhedsprincip ville man på dette plan delvis kunne leve op til. Tolerancetærsklerne - for det første at anvende moderne teknologi, for det andet eventuelt at skulle kommunikere på et fremmedsprog - kan nu lettere overvindes.
Nu kommer det an på, hvor effektivt samarbejdet mellem alle de berørte vil blive, om vi ikke blot vil byde på kvantitativt, men frem for alt også på kvalitativt højt indhold. Vores content provider, den kreative sektor, menneskene, som i sidste ende er ansvarlige for produktionen af indhold, som programmet eContent jo også retter sig mod, bør derfor inddrages i høringen. De Grønne støtter betænkningen i den udformning, som den blev vedtaget i udvalget.

Formanden
 Jeg er glad for, at der er så mange til stede. Det glæder mig. Der er vel noget i gære, men det finder vi vel ud af.

Hieronymi
Hr. formand, jeg hilser dette program eContent velkomment og vil gerne gøre opmærksom på to synspunkter. For det første minder den digitale teknik os om, at det er på høje tid at lade den digitale tidsalder udnytte og fremhæve en skat som den, vi alle råder over. Det er Europas kulturelle mangfoldighed, og vi har nu chancen for at sikre den for fremtiden med den nye teknologi. eContent viser, at Europa ikke kun er et økonomisk fællesskab, Europa er også et værdifællesskab, og vi både vil og skal bevare denne kulturelle skat for de kommende generationer ved hjælp af dette program også i global konkurrence.
Derfor har vi nu den dobbelte chance for for det første ved hjælp af dette program at sikre bestående arbejdspladser og skabe nye. Vi har for det andet én gang for alle en chance for fuldt ud at udnytte den kulturelle mangfoldighed, hvis udbredelse hidtil er blevet vanskeliggjort af sproglige barrierer, og lade den komme alle til gode.
Jeg vil gerne henvise til et andet synspunkt. Dette program stiller i hidtil ukendt omfang private public partnership i udsigt. Netop på kulturområdet er det bydende nødvendigt, at vi når til nye former for privat og offentligt samarbejde. Derfor vil jeg gerne stærkt reklamere for, at Europa-Parlamentet og dets forskellige udvalg - Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi samt Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport - beskæftiger sig indgående med spørgsmålet om, hvordan denne nye form for samarbejde mellem private og offentlige institutioner til sikring af den kulturelle mangfoldighed i Europa kan give sig udslag.
Lad mig til sidst takke alle dem, som har bakket op om, at der i dette program er blevet taget højde for finansielle omfordelinger til fordel for de sproglige og kulturelle foranstaltninger.

Caudron
Hr. formand, mine damer og herrer, alle har i aften sagt, at formålet med det program, vi drøfter, er at fremme oprettelsen af et stort europæisk marked for digitalt indhold, både for den brede offentlighed og for erhvervene. Det er altså en meget vigtig betænkning og et meget vigtigt program, og jeg vil gerne rose såvel Kommissionen, kommissær Liikanen og fru Gill.
Jeg vil ikke vende tilbage til alle formålene med programmet såsom gunstige vilkår for kommercialiseringen, formidling og anvendelse af det digitale indhold for at fremme den økonomiske aktivitet, udvidelse af beskæftigelsesmulighederne, tilskyndelse til at udnytte potentialet for europæisk digitalt indhold i forbindelse med og over for USA.
Jeg vil fremhæve det vigtige i formålet, der sigter på at støtte den sproglige mangfoldighed i det digitale indhold på de globale netværk, herunder især de europæiske sprog. Jeg må også nævne, hvor vigtig EU-borgernes erhvervsmæssige, sociale og kulturelle udvikling er, og hvor vigtigt det er undgå at uddybe den digitale kløft på dette område, som vi nævner så ofte i vores forhandlinger.
Det drejer sig altså om et meget vigtigt program og en meget vigtig betænkning, både på det økonomiske og det beskæftigelsesmæssige område, og jeg vil ønske, at programmet efter Parlamentets afstemning hurtig vedtages på mødet i Rådet (telekom), som jeg mener afholdes den 22. december.
Lad mig, før jeg slutter, hr. formand, nævne et sidste vigtigt punkt, et sidste spørgsmål henvendt til Kommissionen. Hvis alle, hvad angår den digitale kløft, er bevidste om risikoen for, at den udvider afstanden mellem borgerne, mener jeg ikke, Kommissionens forslag er tilstrækkelige til at undgå denne kløft. Derfor støtter jeg ændringsforslagene, der anmoder om, at der vedtages særlige tiltag på området ny teknologi.
Hr. formand, som endnu en ordfører for en af betænkningerne om Telekom-pakken, mener jeg, det er vigtigt, at EU tager forholdsregler, og vi foreslår programmer for ...
(Formanden afbrød taleren)

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne takke parlamentsmedlemmerne for Deres støtte til Kommissionens forslag. Parlamentsmedlemmernes brede deltagelse i denne sene debat er et yderligere bevis på den interesse, der udvises for dette vigtige forslag. Fremme af europæisk digitalt indhold er helt åbenbart og med rette et emne, der interesserer mange parlamentsudvalg. Det er lykkedes for ordføreren, fru Gill, at forene de forskellige meninger på en afbalanceret måde med et vigtigt bidrag fra fru Fraisse og Kulturudvalget.
Lad mig først sige et par ord om, hvorfor vi har søsat dette initiativ. Jeg vil indlede med at sige noget om indholdets væsentlige rolle. Det er væsentligt at udnytte den stærke europæiske stilling inden for mobiltelefoni og digitalt tv, hvis vi skal nå frem til en ny række tjenester. Europæiske virksomheder befinder sig i den bedste position til at lokalisere tjenester geografisk og skræddersy dem kulturelt og sprogligt til brugernes behov. Vi må sikre, at der er et miljø, der kan bidrage til disse forandringer i Europa. For det andet er Internettet ved at blive mobilt. Dette betyder, at der er ved at dukke personaliserede og lokaliserede tjenester op, der imødekommer det, forbrugerne ønsker dér, hvor de ønsker det, men forbrugerne er formentlig kun villige til at betale for dette indhold, hvis det er tilgængeligt i et format, der er skræddersyet til deres kultur, og på deres eget sprog. Det bliver således stadig vigtigere, at de rigtige betingelser er til stede for en produktion af europæisk flersproget digitalt indhold.
Som reaktion på denne udfordring har Kommissionen foreslået et femårigt program, der sigter på at sætte gang i denne forandringsproces og udfylde det hul, der findes inden for mobiltjenesterne: tre særlige aktionslinjer med hjælp fra strategiske undersøgelser og input fra markedets aktører, som er identificeret inden for de områder, hvor indvirkningen på europæisk plan kan maksimeres, nemlig stimulering af brugen af information i den offentlige sektor, fremme af den sproglige og kulturelle tilpasning og støtte til markedets katalysatorer. Det budget, der foreslås af Kommissionen, beløber sig til 150 millioner euro over en femårig periode. Dette program har ambitiøse mål og må have passende midler til at kunne nå dem. Jeg vil gerne takke Parlamentet for dets stærke støtte til programmets budget.
Lad mig komme med nogle kommentarer til de ændringsforslag, der er stillet af Parlamentet. For det første bifalder Kommissionen for så vidt angår det sociale og kulturelle potentiale i det digitale indhold, at Parlamentet understreger den sociale og kulturelle dimension i det digitale indhold. Kommissionen støtter disse ændringsforslag, der bringer denne dimension endnu klarere frem end i den oprindelige formulering.
Min anden kommentar går på indhold med en økonomisk dimension. Idéen om eContent er at forene indhold med en social og kulturel dimension med dets økonomiske værdi for at maksimere dets forventede værdi. I denne henseende understreger betænkningen behovet for at investere i forslagets sproglige og kulturelle tilpasningsdel. Vi bifalder disse elementer.
Min tredje kommentar går på forenklingen af procedurerne og betalingsfristerne. Det er et vigtigt punkt, og jeg er fuldt ud enig med ordføreren. Vi må se at få indført hurtige og forenklede procedurer til gennemførelse af programmerne. I denne forbindelse er det umagen værd at bemærke, at Kommissionen som del af den administrative reform for nylig har vedtaget en meddelelse om forenkling af sine beslutningsprocedurer. Vi har i sinde at gøre maksimal brug af disse foranstaltninger og så vidt muligt reducere den tid, der går mellem forelæggelsen af et projektforslag og afgørelsen om dets finansiering.
Jeg vil slutte af med at sige, at Kommissionen ud af de 49 ændringsforslag, der blev vedtaget af udvalget, kan støtte 23, som de er, og 15 er principielt acceptable, såfremt de bliver omformuleret. De resterende 11 er ikke direkte forenelige med målene i dette særlige program eller ville strække dets mandat ud over, hvad der kan opnås med de finansielle midler, der er forbundet med det. Nogle af dem er helt bestemt meget værdifulde i sig selv, men ville være bedre placerede i andre instrumenter end i nærværende beslutning.
Lad mig atter en gang takke Dem for denne betænkning. På dette stadium forventes det, at Rådet (telekommunikation) den 22. december vil nå til politisk enighed om forslaget. Dette er nødvendigt, for at programmet kan komme i gang i begyndelsen af 2001.
Jeg takker Dem mange gange for at have lyttet så opmærksomt på det, jeg har sagt.

Formanden
 Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.

Vurdering og styring af ekstern støj
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0378/2000) af de Roo for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om vurdering og styring af ekstern støj (KOM(2000) 468 - C5-0411/2000 - 2000/0194(COD)).

Oomen-Ruijten
Hr. formand, lige et punkt til forretningsordenen. Det glæder mig meget, at forhandlingen om støj har fået så mange mennesker til at komme på dette sene tidspunkt.

Det har vist sig - og det var også tilfældet ved afstemningen i Miljøudvalget - at ordfører fra Gruppen De Grønne, de Roos holdning og PPE-DE-Gruppens holdning, folkepartiet, som vil bekæmpe støj, ligger så tæt på hinanden. Til trods for det vil jeg med henvisning til forretningsordenens artikel 144 anmode Dem om at henvise den gode betænkning af hr. de Roo til fornyet udvalgsbehandling. Hvorfor gør jeg det? Det gør jeg, fordi det af min undersøgelser fremgår, at der er nogle tekniske problemer i forbindelse med et par ændringsforslag, som PPE-DE-Gruppen også støttede under de første forhandlinger i udvalget. Hr. formand, De ved, hvor strenge vi er i Nederlandene med hensyn til støjstandarder. Når man checker det der, og de siger, at der er noget i vejen, så vil vi gerne forbedre det, sammen med hr. de Roo og de andre medlemmer af udvalget. Det må da være muligt i Parlamentet at forbedre denne betænkning gennem fornyet udvalgsbehandling. Jeg tilføjer desuden, at flere kolleger først fik den rigtige engelske tekst i morges, da vi behandlede betænkningen. Derfor anmoder vi om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, og jeg anmoder Dem om at afholde en afstemning i den forbindelse.

Formanden
 Mange tak, fru Oomen. De har utvivlsomt forberedt Dem godt. De ved, at sådan et forslag kan stilles enten på vegne af en gruppe eller af mindst 32 medlemmer. Har De tilstrækkelige medlemmer bag Dem, eller taler De officielt på vegne af gruppen? Er det en gruppebeslutning?

Oomen-Ruijten
Hr. formand, det er naturligvis en gruppebeslutning. Vi holdt møde herom her til aften præcis kl. 18.00.

Formanden
 Hvem ønsker at tale for dette forslag? Forslaget er stillet af fru Oomen for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater. Hvem ønsker at tale for forslaget?

Schierhuber
Hr. formand, jeg vil gerne give min fulde støtte til fru Oomen-Ruijtens forslag på vores gruppes vegne. For jeg er også af den mening, at vi egentlig alle ønsker, at borgerne i vores medlemsstater ikke udsættes for støjgener. Men vi ønsker også, at der er retsgrundlag for det hele. I dette øjemed beder jeg Dem støtte fru Oomen-Ruijtens forslag.

Formanden
 Hvem ønsker at tale imod forslaget?

Meijer
Hr. formand, det vedrører en række modstridende interesser, og i den forbindelse er det ikke så mærkeligt, at det får opmærksomhed på denne måde. Jeg vil gerne sige til PPE-DE-Gruppen, at den ikke må stå i vejen for, at diskussionen herom kan finde sted i aften. De forskellige holdninger kan fremlægges nu, afstemningen er ikke på dagsordenen i aften, og hvis den største gruppe i Parlamentet mener, at der ikke skal stemmes i morgen, så er det efter min mening mere korrekt at stille sådan et forslag i morgen ved afstemningen, når Parlamentet er fuldtalligt, end at gøre det i aften. Det er forhastet. Derved undgår man debatten. Hvis en gruppe vil stemme imod, har den naturligvis ret til det, men giv så også de andre mulighed for at stemme for, og lad den demokratiske proces forløbe på normal vis. Det, der ser ud til at ske nu, er, at der ikke fremlægges holdninger, mens jeg mener, at der er brug for klarhed i aften, inden vi i fremtiden, uanset på hvilket tidspunkt, kan stemme.

Formanden
 Næste taler er ordføreren, hr. de Roo.

De Roo
Hr. formand, tak for, at De giver mig mulighed for at komme med et par bemærkninger.
Jeg er meget glad for den støtte, som De Kristelige Demokrater og i øvrigt også en del af Den Liberale Gruppe har givet til det ene konkrete ændringsforslag om allerede nu at begrænse flystøjen. Intet hindrer De Kristelige Demokrater, Den Liberale Gruppe eller Socialdemokraterne i at støtte det gennem deres stemme i morgen. Jeg kan ikke helt forstå, hvorfor De Kristelige Demokrater ikke kan støtte det nu, når de kunne i Miljøudvalget. Hvis der er et mindre tekniske problem, kan vi da løse det sammen med Kommissionen, som nemlig skal udtale sig om disse ændringsforslag. Så kan det lille problem fjernes. Derfor slår jeg til lyd for, at forhandler i dag og stemmer i morgen, så også Rådet (miljø) kan tage en beslutning kommende mandag og tirsdag, og derved fremme, at der hurtigst muligt gøres noget ved støjen, så vores borgere udsættes for mindre støj, end det nu er tilfældet.

Formanden
 Mange tak, hr. ordfører.
Vi går nu over til afstemning om forslaget om at henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling.
(Fornyet udvalgsbehandling forkastedes)

De Roo
Hr. formand, kære kolleger, mine damer og herrer, stadig flere borgere i Europa generes af støj. For 10 år siden vurderede Kommissionen i det femte handlingsprogram på miljøområdet, at 25% af borgerne blev forstyrret af støj fra biler, lastbiler, fly, motorcykler, knallerter, tog, fabrikker og skibe. Nu skønnes en ud af tre europæere at klage over støj. I mit eget land, Nederlandene, er det 40%. Stadig flere mennesker lider under støjoverlast, især om natten. Mere end 10 millioner borgere i Europa har derfor søvnproblemer. Strukturelt for meget støj skader menneskernes sundhed og nedsætter livskvaliteten. For otte år siden lovede Kommissionen at stille lovforslag om harmoniserede støjindikatorer inden 1994 og at stille forslag om europæiske støjstandarder inden 1995. Først i år, seks år for sent og under stort pres fra den franske regering, har Kommissionen stillet sit forslag om harmoniserede støjindikatorer. Forslagene er gode. Lnight er en god indikator for søvnforstyrrelse, og den globale støjindikator Lden er sandsynligvis den bedste på dette område. Ifølge denne indikator har dagen 12 timer, aftenen 4 og natten 8. Nattestøj multipliceres med faktor 10 og om aftenen med faktor 5. Natten skal vare otte timer, og det er meget vigtigt, for i lufthavnen i Frankfurt varer natten stadigvæk kun seks timer. I lufthavnen Heathrow varer natten seks og en halv time og i Schiphol syv timer. De fleste mennesker har brug for otte timers søvn. Lden er et årligt gennemsnit. Kun for høj kortvarig støj, som ofte kommer fra fabrikker, er Lden ikke den bedste indikator. Derfor foreslår Miljøudvalget at indføre indikatoren LA-max.
Nærhedsprincippet - det vil utvivlsomt fremgå af debatten - er et vigtigt element. Det vil Miljøudvalget også respektere. Medlemsstaterne kan selv bestemme, hvornår aftenen og den efterfølgende nat begynder. Hvis skandinaverne vil gå i seng kl. 22.00 og spanierne kl. 24.00, er det ikke noget problem, men starten på aftenen og natten skal være den samme for alle transportmåder, fly-, vej- og togtrafik samt fabriksstøj. Miljøudvalget kritiserer Kommissionens angst for at foreslå EU-støjstandarder. Miljøudvalget foreslår at lave det til en rammelov om støj med fire datterdirektiver. Datterdirektivet om flystøj, vejstøj, jernbanestøj og støj fra fabrikker, men hele tiden med en kombineret indfaldsvinkel. En EU-norm for støj, samt EU-støjstandarder for fly, biler, lastbiler, tog og fabriksanlæg.
Det mest omstridte forslag fra Miljøudvalget er det om allerede nu at udarbejde et datterdirektiv om flystøj. Miljøudvalget foreslår konkrete standarder for årene 2006, 2012 og 2020. Med stadig strengere støjstandarder skal støjen fra fly omkring lufthavnene nedbringes. Det er et mådeholdent forslag. Skandinavien har allerede strengere standarder end dem, som foreslås for år 2012. Men store lufthavne som Heathrow, Frankfurt og Paris skal gøre en stor indsats for allerede i 2006 at opfylde de første standarder. Det er nødvendigt med level playing field. Jeg kan give et eksempel, nemlig at den nederlandske regering har indført nattegrænser ved lufthavnen Beek ved Maastricht. Fra kl. 1 til 5 om natten må der ikke finde flyvninger sted. Resultatet var, at de larmende fly flyttede til Oostende, den belgiske kystby, med deres fragttransport. Det protesterede indbyggerne i Oostende imod. Nu lander nøjagtig de samme larmende fly midt om natten i lufthavnen i Luik, 60 kilometer syd for Maastricht. Det har Europas borgere altså ikke fået noget ud af. Derfor er standarder nødvendige.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, ekstern støj er et af de ældste miljøproblemer, vi kender. Alligevel blev støj i lang tid ikke betragtet som et alvorligt miljøproblem. Nu, hvor den eksterne støj er steget kraftigt især også på grund af den tiltagne mobilitet, er også antallet af mennesker, som konfronteres hermed, steget meget.
Derfor er jeg glad for Kommissionens forslag, men jeg ser det som et første og for forsigtigt skridt. Kommissionen tør ikke fastsætte europæiske standarder og har i første omgang kun til hensigt at harmonisere støjoverlastsindikatorerne på EU-plan.
Hr. de Roo foreslår i sin betænkning at gøre direktivet til et rammedirektiv. Det forslag har vores gruppe overtaget med glæde. Med hensyn til reglerne vil jeg gerne fastsætte prioriteter og først vælge at regulere støjen omkring lufthavnene.
Det viser sig nemlig hos os alle derhjemme, at støj omkring lufthavne opleves som særligt belastende. Det er for et folkeparti som vores, PPE-DE-Gruppen, grund til ikke at lade luftfarten slippe uden om de europæiske regler og endvidere til ikke mere at skelne mellem militær og civil luftfart. EU-regler er nødvendige, også fordi det efter min mening ikke er acceptabelt, at luftfartselskaberne kan "gå på indkøb". Orly, Schiphol, Barcelona og andre opfylder allerede strenge krav. Det er ikke acceptabelt, at markedet forstyrres af forskellige regler for luftfarttrafikken.
Forskelle kan føre til en situation, hvor en lufthavn på den ene side af grænsen, f.eks. i Maastricht, ikke må udvide, men en ny lufthavn i Bierset 50 kilometer væk kan etableres uhindret. Tænk endvidere på anvendelsen af ord som dag, nat og nattegrænser, definitioner, som også i Nederlandene giver anledning til stor forvirring.
Ensartethed af hensyn til sunde konkurrenceforhold, men især også de mennesker, som vi repræsenterer, er efter min mening nødvendigt og formålet med dette direktiv.
Ved støj fra jernbane- og biltrafikken drejer det sig imidlertid i højere grad om forhold, som kan ordnes ved hjælp af tekniske direktiver. Jeg slår derfor til lyd for at se bort fra støjbelatning eller -standarder omkring trafikårer, men at introducere mere støjsvage køretøjer og tog, og resten er efter min mening omfattet af nærhedsprincippet. Det skal overlades til medlemsstaterne.
Jeg anbefaler min gruppe at stemme imod ændringsforslag 36 og 49, fordi de indeholder tekniske problemer, ikke fordi niveauet er for højt, men fordi de tekniske detaljer gør det uklart. Endelig vil jeg gerne takke ordføreren.

Scheele
Hr. formand, Kommissionens grønbog om fremtidens støjpolitik fra 1996 siger, at 20% af Vesteuropas befolkning, det nærmer sig 80 millioner mennesker, er udsat for støjniveauer, som af eksperter anses for utålelige. Ordføreren har allerede nævnt langt højere procentsatser, men faktum er, at ekstern støj er et vigtigt og alvorligt miljøproblem. Af den grund vil det i fremtiden nødvendigvis være en væsentlig del af den europæiske miljøpolitik at reducere og forhindre ekstern støj.
Vi hilser Kommissionens forslag velkomment, men det er ikke vidtrækkende nok, synes vi. Harmonisering af metoder til støjmåling og udarbejdelse af handlingsplaner fra medlemsstaternes side er godt, men vi stiller os ikke tilfredse med det. Vi kræver derfor et rammedirektiv som en fællesskabsramme for vurdering og bekæmpelse af ekstern støj. Vi opfordrer Kommissionen til at stille forslag til datterdirektiver inden for 18 måneder efter dette direktivs ikrafttræden. Disse datterdirektiver fastlægger kvalitetsstandarder for samtlige støjkilder, og det glæder mig, at den kurs, vi har lagt i gruppen, blev vedtaget med et bredt flertal i udvalget, og jeg håber, at også hr. Bernd Langes ændringsforslag i denne retning vil få det nødvendige flertal i morgen.
Min gruppe støtter ganske vist ikke ordførerens planer om allerede gennem dette direktiv at ville fastlægge grænseværdier for ekstern støj fra lufthavne. Vi har omhyggeligt diskuteret de tilsvarende ændringsforslag, skønner dog, at den af os foreslåede kurs, nemlig fastlæggelse af kvalitetsstandarder for alle støjkilder i datterdirektiver, er et mere logisk og mere konsekvent koncept. Et andet vigtigt punkt, som blev foreslået af os, og som er væsentligt netop i forbindelse med problematikken omkring flystøj, er, at der ud over de af ordføreren nævnte støjindikatorer skal findes yderligere støjindikatorer. Hvad det angår, anmoder jeg om støtte til det tilsvarende ændringsforslag, i henhold til hvilket der ved siden af de nævnte støjindikatorer skal fastlægges et indeks for den højst mulige støjgene.

Meijer
Hr. formand, i mange år er følgerne af støj i arbejds- og boligomgivelser blevet undervurderet af regeringerne og kommunalbestyrelserne. At menneskerne blev trætte og overspændte og beskadigede deres hørelse, var åbenbart mindre vigtigt end den økonomiske vækst. Nu, hvor især trafikstøjen i stigende grad tiltager, kan vi ikke komme uden om omfattende foranstaltninger. De største lufthavne ligger i de tætbefolkede områder, og deres omgivelser bliver stadigt mere ubeboelige. Det er vigtigt, at alle i de områder sikres mindst otte timers stilhed om natten, og at regeringerne ikke tillader, at der trækkes et par timer fra, når der er fastsat såkaldte nattegrænser. Der fastsættes ganske rigtigt ingen faste tider for medlemsstaterne, men et fast timeantal. Ordføreren er meget kreativ i udviklingen af rammedirektiver, datterdirektiver og støjkort, som stilles til disposition for offentligheden. Den Europæiske Venstrefløjs Gruppe støtter ham gerne heri, selv om vi gerne var gået et skridt videre for at finde en endelig løsning og gribe ind over for dem, der tjener penge på overlast. Eftersom det i Miljøudvalget har vist sig, at vores ønsker ikke kan regne med de to største gruppers støtte, håber jeg i det mindste, at ordførerens mådeholdne forslag opnår flertal.

Moreira Da Silva
Hr. formand, kære kolleger, der er mange borgere i EU, for hvem livskvalitet ikke er andet end et fatamorgana. De spilder timer i den offentlige transport, og de har ikke tid til at være sammen med deres børn, de arbejder uden overenskomst, og de har ingen grønne områder eller parker, hvor de kan slappe af, de tilbringer dage i hospitalernes køer, og de slås med det offentliges bureaukrati. I byerne styrter vi rundt og taber velfærden af syne. Den allestedsnærværende eksterne støj skal også nævnes i denne jammerklage, for den gør tilværelsen endnu mere trættende, eftersom den også hærger om natten, hvor den forstyrrer vores velfortjente hvile.
Ulykkeligvis er der stadig flere europæere, der udsættes for ekstern støj, men EU har ikke desto mindre været langsom med at gennemføre en fælles støjpolitik. Det har taget EU fem år at fremlægge et forslag om harmoniserede støjindikatorer. Det er ikke acceptabelt, at vi skal vente fem år til for at få fastlagt de støjgrænser, som skal gælde for hele EU. Jeg er derfor enig med ordføreren de Roo, når han foreslår, at vi ikke skal lade mere tid gå til spilde, men i stedet omforme dette direktiv om evaluering og styring af ekstern støj til et juridisk bindende rammedirektiv.
Den støj, der især forstyrrer borgernes søvn, kommer fra flytrafik om natten. Fordi der ikke er fælles standarder i EU, har vi set eksempler på notorisk konkurrenceforvridning mellem lufthavne og ulige vilkår for borgerne i forskellige medlemsstater. Det er derfor afgørende, at der fastsættes bindende grænseværdier for flystøj i lufthavnenes nærområde. Jeg tror dog ikke, at ændringsforslag 36 er den mest fornuftige måde at gøre det på. Jeg vil dog alligevel gerne lykønske ordføreren med det udførte arbejde.

Van Brempt
Hr. formand, kære kolleger, hr. ordfører, dette direktiv er i mange henseender unikt af den enkle grund, at støj og den heraf følgende overlast for første gang anerkendes som et socialt og økologisk problem. Støj angivet i decibel er med dette direktiv en målestok for levestandard. Det er i første instans ordførerens fortjeneste og den støtte, som han har fået i udvalget.
Dette rammedirektiv indeholder ambitionen om at bekæmpe støjoverlasten for den europæiske borger. Der står en række gode og vigtige ting i direktivet, nemlig harmoniseringen, brugen af fælles indikatorer og parametre, software og lign.
Jeg vil dog gerne sige noget om al den ævl og kævl, som er foregået i kulisserne, i udvalget ved siden af, ovenover, nedenunder, den seneste tid og nu her. Ordføreren har medtaget en række indikatorer i sit forslag, en række målsætninger i forbindelse med lufthavnene. Det forstår jeg. Det er også et meget aktuelt emne i mit land. Det gør også borgerne søvnløse i mit land. Det er vores pligt som EU-parlamentarikere og som europæisk institution at gøre noget ved det.
Jeg slår også til lyd for klare målsætninger, helt bestemt, men de standarder, som ordføreren forslår, er i øjeblikket ufuldstændige. Måske siger en anden gruppe, at der er tekniske problemer. Det er lige meget. De er simpelthen ikke fuldstændige. Kommissionen skal have tid til at gøre noget ved det, men ikke for lang tid. Derfor er Bernd Langes ændringsforslag så vigtige. Jeg håber, at de vedtages, og at Kommissionen udarbejder klart funderede standarder inden for de otte måneder, for det er det, det drejer sig om, og jeg håber, at vi, hvad det angår, kan opnå et kompromis.

García-Orcoyen Tormo
Hr. formand, Spanien har støttet og støtter fortsat politikken mod støj generelt og særligt dette fællesskabsdirektiv og hr. de Roos prisværdige arbejde.
Til trods for den spanske interesse for og vilje til at fastlægge fællesskabsbestemmelser på dette område er der et grundlæggende problem, som har dybtgående indflydelse på livsformen i Spanien. Det drejer sig om generne ved støj fra kl. 7 om aftenen, det, der i forslaget til direktiv kaldes evening. Ifølge Kommissionens forslag, bilag I, punkt 1, skal der systematisk tilføjes fem decibel til al støj mellem kl. 19 og kl. 23.
Af klimatiske og kulturelle grunde er der i Spanien liv meget længere end mange andre steder i Europa. Det er klart, at de gener, som støj mellem kl. 19 og kl. 22 kan medføre, varierer med livsformen de enkelte steder.
I Spanien og i mange middelhavslande strækker dagen sig noget længere end til kl. 19, som er det tidspunkt, der er angivet i direktivet. Som følge heraf skal jeg ikke lægge skjul på, at mit land vil få meget vanskeligt ved at acceptere Kommissionens forslag, medmindre der indarbejdes en mekanisme, der er fleksibel nok til, at vi kan bevare den livsform, som vi har arvet fra vores forfædre, og som både spanierne selv og vores besøgende fra udlandet værdsætter så meget.
Indtil videre har de foreslåede løsninger på fleksibilitetsspørgsmålet bestået i at flytte en del af de fire timer fra aftenen over mod siestaen. Men den mekanisme duer ikke, for der holdes desværre ikke siesta året rundt i Spanien, og det er ikke engang i hele Spanien, der holdes siesta.
Fleksibiliteten kunne bestå i muligheden for at reducere enten det antal timer eller den grænseværdi for støj, som er angivet i forslaget for aftenen. Det bør være medlemsstaterne, der i henhold til de enkelte landes sædvane bestemmer varigheden af den periode inden for et område.
Derfor støtter vi naturligvis ændringsforslag 48 af hr. Oomen-Ruijten og hr. Florenz.

Bowe
Hr. formand, jeg må for det første sige, at jeg hilser denne betænkning velkommen. Ordføreren har gjort et stort stykke arbejde, og Kommissionen har produceret et fremragende initiativ stimuleret af kolleger, der gav Kommissionen inspiration under det sidste Parlaments embedsperiode.
Det, vi her står over for, er et meget alvorligt problem, der berører millioner af menneskers sundhed, og det kræver, at man skrider omhyggeligt og grundigt til værks for at løse problemerne. Det er et komplekst problem. Vi kan ikke komme uden om det, og der kræves bestemt en gradvis og velovervejet tilgang til tacklingen af støjproblemerne i hver lokalitet, på hvert sted og i enhver kulturel situation inden for Unionen og andetsteds. Derfor er de vigtigste elementer i denne betænkning behovet for en harmonisering af måle- og vurderingsmetoder over hele Den Europæiske Union, således at vi befinder os på et sammenligneligt plan, når vi taler om problemerne. Vi må også udarbejde støjkort og måle det reelle problem i hver enkelt lokalitet for at finde frem til, hvad der kan gøres i det enkelte tilfælde og vedtage lokale foranstaltninger til at gøre dette, og vi kan endelig ved en gradvis tilgang nå frem til et ægte handlingsprogram, som er rentabelt i de foranstaltninger, som vi vedtager, og som når frem til den løsning, vi er ude efter, nemlig en virkelig reduktion af støjniveauerne og en deraf følgende forbedring af menneskers sundhed.
I nogle dele af betænkningen foreslås der en alt for voldsom og alt for hurtig tilgang, som ikke er blevet ordentligt og omhyggeligt vurderet. Det forekommer mig f.eks., at fastsættelsen af grænseværdierne for støj her er præsumptive. Vi må vurdere nøjagtig, hvilke foranstaltninger der kan træffes på lokalt plan, og om vi har brug for grænseværdier for støj i fremtiden. Vi er nødt til at bevæge os ud ad denne vej, men ordførerens foreliggende forslag går for nærværende alt for langt i denne retning.
Jeg vil dog alligevel anbefale betænkningen og naturligvis Kommissionens forslag til Parlamentet.

Florenz
Hr. formand, jeg kan kun beklage, at forsøget på at fjerne denne betænkning fra dagsordenen i aften misforstås så voldsomt. Vi har overhovedet ikke planer om at anvende et eller andet modbydeligt trick. Når man netop hører David Bowe fra en temmelig betydelig gruppe i Parlamentet, så konstaterer man jo, at det slet ikke er så enkelt at holde lufthavnsmyndighederne sådan i ørerne, at de borgere i Europa, som bor i nærheden af lufthavne, og som jeg føler med, også virkelig mærker en lettelse.
Jeg bliver meget forbavset, når en eller anden her siger, at vi har brug for datterdirektiver. Forstår De, jeg finder det udmærket med datterdirektiverne. Blot har vi allerede kæmpet i 20 år om sådanne direktiver. Vi har brug for et instrument for at få vedtaget datterdirektiver. Det var i princippet tanken med ændringsforslag 36, selv om jeg tror, at denne tanke endnu ikke er endeligt udtænkt. Derfor havde vi brug for tid til at arbejde på denne tanke, til at lade denne tanke blive til virkelighed. For ét, fru Scheele, er helt tydeligt: De er jo endnu meget ung, og så længe De er i dette Parlament, vil De ikke få noget datterdirektiv til lufttrafikken! Man vil altid finde en måde at snige sig uden om på, hvad enten det er venstre eller højre om eller midt igennem, eller hvor det nu kan være. Der står også økonomiske interesser på spil. Det forstår jeg også. Derfor har vi brug for parametre. Dem skal vi opbygge i dette Parlament. Det var tanken, som lå bag vores ønske om at få yderligere 10 eller 15 dage.
Det kommer ikke så meget an på, hvilke ønsker vi har, men i sidste ende kommer det an på, hvilke ønsker vi omsætter til politik. Når fodboldkampen er ovre, tælles målene. Jeg er overhovedet ikke overmodig. Men jeg er nu engang ganske spændt på, hvordan terningerne falder i morgen. Kære de Roo, det gode initiativ vil desværre sandsynligvis afgå ved døden i dag!

Lange
Hr. formand, når jeg ser på Kommissionens forslag, så kan jeg ikke lade være med at tænke på et billede. Der sidder en i Finland ved bækken og forsøger at fange laks med et pilekogger. Men maskerne er så store, at hver eneste laks smutter lige igennem og ud. På sin vis finder jeg det rigtigt og godt, at vi gør Kommissionens forslag mere finmasket, og det på præcis samme måde, som vi gjorde det med luft- og vandkvaliteten. For det første skal vi have et rammedirektiv, hvor målemetoder og aktionsplaner fastlægges, hvorigennem politikken på dette område standardiseres som helhed.
For det andet har vi datterdirektiver vedrørende kvalitetsstandarderne. Netop inden for støjpolitikken skal vi undersøge ganske nøje, hvilke kvalitetsstandarder vi vil have, nemlig sammenlignelige standarder mellem luft-, jernbane- og sporvognstrafik og også, hvad angår dosisvirkningen. Vi skal vide helt nøjagtigt, hvilken dosis der på kort sigt og på langt sigt er farlig for menneskene. Altså skal datterdirektiver udvikles meget omhyggeligt, og som en kombineret indsats skal der samtidig udarbejdes grænseværdier for bestemte årsagskilder.
På sin vis er det korrekt, vi har brug for rammedirektivet, vi har brug for den kombinerede indsats, og derfor synes jeg, at mange af de ting, som Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har vedtaget, er rigtige og gode. Jeg har problemer med forslagene 10 og 36/37 om at udarbejde datterdirektiver for at foregribe flystøjen. Det bør vi undersøge meget omhyggeligt og så på begge planer skabe en kombineret indsats, grænseværdier for de enkelte emissionskilder og på den anden side skabe kvalitetsstandarder for emissionerne. Med det for øje, tror jeg, bør vi skride frem.

Rübig
Hr. formand, fremgangsmåden ved dette direktiv minder om Natura 2000-modellen, hvilket naturligvis vil føre til en massiv begrænsning af den økonomiske udnyttelse af store områder, det burde vi tænke på under vores diskussion. Alene de europæiske jernbaner skønner, at de vil få brug for 20 millioner euro til støjkortene, altså det beløb, som Kommissionen har beregnet som de samlede omkostninger. Jernbanerne alene regner med dette beløb. Jeg vil også gerne understrege, at det er umuligt for de små og mellemstore virksomheder at betale, hvad disse støjkort koster!
Jeg tror, at vi snarere bør gribe til lokkemidler, vi bør overveje støtteinitiativer, som når målet om en begrænsning af støjen. Desuden er det vigtigt, at vi tænker på ansøgerlandene. Også disse vil sove i fred, men også kunne arbejde uforstyrret!

Doyle
Hr. formand, jeg er glad for at få lejlighed til at tale om dette vigtige rammedirektiv, selv om jeg ville have sat pris på et par uger - måske indtil plenarmødet i januar, så der havde været tid til at få en ordentlig dialog med alle involverede parter, da det i sidste ende ville have givet os en mere solid lovgivning. Men jeg bifalder dog alligevel rammedirektivet, og inden de særlige punkter i ændringsforslag 36 og andre blev indført, ville det have kunnet bifaldes af alle i Parlamentet.
Det er det første direktiv, der beskæftiger sig med ekstern støj til forskel fra støj fra en særlig fælles kilde, og det må hilses velkomment. Vi kender alle til de sundhedsrisici, der er forbundet med støj. Det er en stadig større risiko, og den måde, hvorpå vi tackler den, vil være et mål for, hvor succesfulde vi er. Vi kan ikke tvinge folk eller samfund eller industrier til at bruge særlige standarder uden en ordentlig dialog og høring.
Kunne jeg mon spørge, om Kommissionen kunne komme ind på den vurdering af virkningerne på virksomhederne, som jeg formoder, at de gennemførte i forbindelse med dette forslag, og som kræves i henhold til traktaten. Jeg vil gerne vide, hvad resultatet egentlig var. Jeg kan fuldt og helt støtte behovet for at harmonisere støjindikatorer og vurderingsmetoder, hele området med støjkort, udarbejdelsen af handlingsplaner til reduktion af støj og beskyttelse af stilleområder, hvor dette måtte være relevant, og udvide omfanget af information, der formidles til offentligheden. Jeg håber også, at der, når vi når til et afledt direktiv frem for dette rammedirektiv, hvor vi har de specifikke standarder for en EU-dækkende situation, tages hensyn til terrænet og betingelserne og demografien i det enkelt område, og at vi vil have tid til at drøfte det ordentligt.
Det er, hvad vi burde gøre, og hvordan vi burde håndtere det. F.eks. nævnes der i ændringsforslag 36 gennemsnitsmålinger navnlig i relation til nattetid, men ét fly på otte timer om natten kunne komme så højt og støjende ind, at det ville vække hele nabolaget og alligevel overholde det, der kræves i ændringsforslag 36. Det er ikke det, vi ønsker. Det er ikke gennemsnit. Det er konkrete ting. Vi havde brug for mere tid, og jeg beklager, at vi ikke havde det, selv om jeg generelt støtter rammedirektivet.

Liikanen
Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. de Roo, for hans arbejde. Ekstern støj forringer sundheden og livskvaliteten for mindst 25% af EU's befolkning. Det fører til sygdomme som stress og forhøjet blodtryk såvel som nedsættelse af børns indlæringsevne. Støj fra fly har formentlig den største profil i dag i Europa, mens støj fra vejtrafik og støjkilder såsom tog og bygge- og anlægsarbejde normalt er det største problem på lokalt plan.
Hvad skal vi gøre for at få has på dette voksende problem? Det var fristende at bruge dette direktiv og andre direktiver til snarest muligt at fastsætte nye EU-grænseværdier for støj. Det kan synes at være den logiske måde at kontrollere støjniveauet på, men det ville være for tidligt at fastsætte nye grænseværdier på denne måde, og det er der to hovedårsager til. For det første fordi vi allerede har markedsadgangslovgivning, der fastsætter grænseværdier for mange typer af landevejskøretøjer og for udstyr, der anvendes udendørs. Det ville være enklere og hurtigere at stramme støjstandarderne op i den eksisterende lovgivning end at indføre nye afledte direktiver. Vi vil overveje, hvad disse standarder skal være, når vi først har fået beviser fra de strategiske støjkort.
For det andet anvender dette forslag en ny tilgang til vurdering af den generelle støjsituation i Europa målt i antal mennesker, der føler sig generet af støj. Det er umuligt lige nu at karakterisere støj i forskellige medlemsstater, fordi vi anvender en så stor mænge forskellige indikatorer og vurderingsmetoder. Et særligt problem er støj omkring lufthavne. På grund af kommerciel konkurrence mellem lufthavne og mellem flyproducenter har det ikke været muligt at opnå korrekte og kontrollerede støjniveauer. Tilvejebringelse af sammenlignelig information om støj omkring lufthavne ville være et stort fremskridt. Kommissionen vil derfor ikke på dette stadium være i stand til at støtte de ændringsforslag, hvor man ønsker at indføre grænseværdier for lufthavne.
Når medlemsstaterne først har leveret sammenlignelig information, vil Kommissionen overveje spørgsmålet om EF-grænseværdier og andre foranstaltninger til at nedbringe antallet af mennesker, der er generet af støj, og aflægge rapport til Rådet og Parlamentet herom. Som et generelt middel til at forbedre situationen foreslår vi, at myndigheder i medlemsstaterne bør fremstille handlingsplaner i tæt samarbejde med den brede befolkning. De bør beskrive alle foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer eller har planer om at træffe for at reducere støjproblemet.
Vi giver ikke recepten på, hvilke foranstaltninger der skal træffes. Det er op til medlemsstaterne at afgøre. Men handlingsplanerne skal offentliggøres, også selv om alt, hvad de siger, er, at der ikke er planlagt nogen forbedringer, således at folk på lokalt plan får kendskab til situationen og vil være i stand til at drøfte spørgsmålet med deres valgte repræsentanter.
Jeg er medlemmerne taknemmelig for deres ændringsforslag, der styrker teksten og offentlighedens deltagelse, hvilket jeg helhjertet kan gå ind for. Det er vores første prioritet at fremstille strategiske støjkort ved brug af standardiserede indikatorer og vurdere alle former for støj, således at vi kan få et nøjagtigt billede af, hvor mange der lider og hvor. Vores første rapport om direktivet vil skulle forelægges Parlamentet i 2007. Den vil omfatte en omhyggelig overvejelse af grænseværdier. En revisionsproces hvert femte år vil derefter sikre, at medlemmerne har et fortsat input. Vi værdsætter Deres input og bifalder de fleste af de ændringsforslag, som De har bidraget med her i dag. Jeg håber, at vi nu kan blive enige om en positiv vej frem, således at vi kan nå frem til en fælles holdning med Rådet i næste uge.
Hvad ændringsforslagene angår, har Kommissionen overvejet 49 ændringsforslag og er i stand til at acceptere 25 af dem helt eller delvist. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1 til 3, 14, 18, 27, 30, 34, 35 og 43. Følgende ændringsforslag er principielt eller delvist acceptable: 6, 7, 12, 13, 17, 21, 22, 25, 28, 29, 32, 39, 42, 44 og 45. Kommissionen kan ikke acceptere de øvrige ændringsforslag.
Jeg vil slutte af med at takke Europa-Parlamentet for den meget grundige overvejelse, det har givet dette forslag, og for mange nyttige ændringsforslag, som det har bidraget med.

Formanden
 Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.

Andre tilsætningsstoffer end farve- og sødestoffer
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0347/2000) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (9662/1/2000 - C5-0425/2000 - 1999/0158(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 95/2/EF om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer (Ordfører: Lannoye).

Lannoye
Hr. formand, på et så sent tidspunkt tror jeg ikke, det er nogen god idé at begynde at trække forhandlingerne, ud over at det i den sidste ende ikke ville føre til ret meget. Der er et eneste ændringsforslag, men det er til gengæld vigtigt, og jeg vil forklare hvorfor.
Ved førstebehandlingen vedtog vi fem ændringsforslag, hvoraf to var væsentlige. Den første havde til formål ikke at tillade anvendelsen af ethylhydroxyethylcellulose - jeg undskylder det videnskabelige udtryk, der en smule komplekst, men det er E 467 - som nyt tilsætningsstof i fødevarer.
Rådet har fulgt os, hvilket er meget fint. Det har derimod ikke fulgt os angående et andet ændringsforslag, der gik ud på at nægte en udvidelse af tilladelsen til at anvende et andet tilsætningsstof, natriumalginat (E 401), i færdigpakkede, ubearbejdede, skrællede eller afkortede gulerødder. Dette kan synes noget ubetydeligt, men jeg vil forklare, hvorfor Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har gjort rigtigt i foreslå Parlamentet ikke at acceptere denne tilladelse.
Der er for det første tre principper, der generelt er styrende for accept eller forkastelse af et nyt tilsætningsstof. Det første kriterium er det teknologiske behov, og det er i det foreliggende tilfælde vanskeligt at bestride. Dette er en vigtig oplysning, fordi natriumalginat anvendes som konsistensmiddel i skrællede, afkortede eller emballerede gulerødder, der er parate til forbrug. Det forhindrer således en blødgøring af stykkerne og hjælper med til at fastholde gulerøddernes organiske kvaliteter.
Det andet er nytteværdien for forbrugeren. Vi er klar over, at behandlingen med natriumalginat risikerer at give forbrugeren et fejlagtigt indtryk, idet den får guleroden til at fremstå som frisk, hvilket den ikke er. Derfor kan tilsætningsstofferne normalt ikke anvendes i ikke-bearbejdede fødevarer - hvilket er tilfældet her - der ikke har gennemgået en behandling, der har medført en væsentlig ændring af deres oprindelige tilstand. Man har dermed begået en ny fejl, og det er årsagen til, man ikke kan sige, det har en nytteværdi for forbrugeren, men tværtimod er skadelig for forbrugeren.
Det tredje kriterium er uskadeligheden. Ifølge den videnskabelige litteratur og Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler er dette stof uskadeligt, men det har en beroligende virkning, der vurderes at være uden betydning i de anvendte doser. Der risikerer at opstå et problem, når man tænker på antallet af tilsætningsstoffer med beroligende virkning. Man har ikke evalueret virkningen af synergien mellem samtlige tilsætningsstoffer med beroligende virkning. Men der er mange, og jeg vil godt minde om, at Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler i 1992 anbefalede, at der blev gennemført en undersøgelse af bidraget fra fødevarekomponenter med potentielt beroligende virkning til den samlede diætetiske vægt af stoffer med denne biologiske egenskab. Denne undersøgelse er aldrig blevet gennemført. Som følge heraf ville det være en normal sikkerhedsforanstaltning, indtil undersøgelsen er gennemført, ikke at give tilladelse til nye tilsætningsstoffer med denne egenskab.
Dette er de tre kriterier. Der er to af disse, vi ikke mener er opfyldt. Jeg mener, det er fuldstændig korrekt at nægte tilladelsen til dette tilsætningsstof. Det drejer sig ikke om at kaste sig over et tilsætningsstof, men om at udvise strenghed. Der findes 307 tilsætningsstoffer på EU's marked, hvoraf 163 er absolut uskadelige. Det er ikke så dårligt. De andre kan uden at være farlige forårsage et vist sundhedsmæssigt ubehag, især hvis de anvendes sammen. Det drejer sig altid om synergiproblemer.
Vi ved, at Kommissionen forbereder et nyt direktiv om tilsætningsstoffer. Jeg tror, det ville være en meget god idé at vise, hvad der er Parlamentets holdning ved gennemgangen af direktivet, sådan at andelen af tilsætningsstoffer bliver mindre, end den er i dag. Jeg tror, dette ville være godt for folkesundheden, uden at det medfører nogen som helst skade for industrien.

Thyssen
Hr. formand, sammen med PPE-DE-Gruppen har vi i Miljøudvalget stemt for Lannoye-betænkningen, og den er i øvrigt helt i overensstemmelse med vores ønsker. Jeg anbefaler derfor mine kolleger at støtte den, inklusive det ene ændringsforslag. Vi er ikke et parti, som kræver skrællede og skrubbede gulerødder, som dyppes i alginater. Vi støtter ordførerens ændringsforslag. Det må helst ikke ske.
Hr. formand, på dette sene tidspunkt og med et stykke gulerod i halsen tror jeg ikke, at jeg har meget mere at sige til kollegerne. Jeg tror, at jeg har klargjort min gruppes holdning.

Formanden
 Mange tak, kære kollega. Jeg er solidarisk med Dem, for De har en gulerod i halsen, og jeg har en frø i halsen, som vi siger på den anden side af Rhinen, men har influenza i øjeblikket.

Whitehead
Hr. formand, jeg tog mine gulerødder med mig, men klogeligt forsøgte jeg ikke ligesom fru Thyssen at spise dem, selv om de begge ville have bestået Lannoye-testen. Jeg havde aldrig troet, at mit sidste indlæg i Europa-Parlamentet i det 20. århundrede skulle handle om natriumalginater. Men jeg kunne godt have væddet på, at det ville blive som svar på en debat indledt af hr. Lannoye, for han er en utrættelig fortaler for forbrugerne i både store og små sager.
Efter min beskedne mening er disse sager relativt små - måske så små som disse stykker gulerod. Jeg må indrømme, at jeg personligt har mine tvivl med hensyn til faren ved E 401, men farerne er, når alt kommer til alt, jo ikke, hvad dette handler om. Vores levnedsmiddelmyndighed i Det Forenede Kongerige har udførligt hævdet over for mig, at natriumalginater er ufarlige, at de er tilladt i USA og mange lande, har eksisteret siden 1930'erne, og at de, hvad afførende virkning angår, har langt mindre effekt, end vi kan finde i frugt- eller kornfibre og langt, langt mindre, end man ville få af en mundfuld tang på en japansk restaurant. Nok med den videnskabelige tilgang.
Hvorfor støtter jeg så hr. Lannoye? Og mine kammerater i PSE-Gruppen gør det samme. Det er der flere grunde til, og det er dér, han yder os en så enestående service i vores forhandlinger. For det første siger han: "Hvad får forbrugeren ud af det?" Vi kan se, at forbrugeren får det ud af det, at dette stykke gulerod forbliver orange og ikke bliver gråt. Men hvad får forbrugeren ud af det?
Hvor er for det andet industriens beredvillighed til at træde frem og acceptere, at nogle af de mange tilsætningsstoffer, vi har, kan fjernes? Det er der ingen, der siger. Ingen kommer for at fortælle os det. Indtil de gør det, vil vi støtte hr. Lannoye og hans ændringsforslag og ønske ham et godt nytår.

Arvidsson
Hr. formand, personligt kan jeg fuldt ud støtte den fælles holdning. Argumenterne for yderligere begrænsninger af tilsætningsstoffer i levnedsmidler drejer sig mere om en politisk vurdering af forbrugernes behov for disse tilsætningsstoffer. Den slags vurderinger bør vi nok prøve at holde os fra. Vi skal efter min mening i stedet basere os på videnskabeligt underbyggede risikovurderinger. Derfor har Kommissionen forud for Rådets behandling af sagen valgt at tilbagekalde godkendelsen af ethylhydroxyethylcellulose.
I Sverige og Finland bruges ethylhydroxyethylcellulose praktisk taget udelukkende af mennesker med glutenallergi. Disse allergikere har en mangeårig viden om cellulose som bindemiddel især i brød. Hvis de afstår fra at bruge det, risikerer de at få en kost, der fungerer dårligere. En dårligere kost øger risikoen for mavebesvær og diarre. Der er også øget risiko for, at børn rammes af dværgvækst. Ved kroniske kostproblemer bliver risikoen for kræftsygdomme endvidere forøget.
Sidste weekend mødte jeg nogle diætister, som var urolige for, at tilbagekaldelsen af tilladelsen til ethylhydroxyethylcellulose skulle føre til, at glutenallergikere får problemer med ernæringsoptagelsen. Mit spørgsmål til Kommissionen lyder derfor: Hvilke muligheder har svenskere med glutenallergi for også efter tilbagekaldelsen af tilladelsen at finde brød med dette tilsætningsstof, og agter Kommissionen at fremskynde det samråd i Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler, som vil gøre det muligt at tage sagen op igen og ændre beslutningen?
Hr. formand, jeg har en julehilsen fra en 14-årig knægt i Sverige. Han lider af glutenallergi og kæmper virkelig med sin diæt. Han har nu fået at vide, at De her i Europa-Parlamentet vil forbyde cellulosen i hans kost og også i hans julemad. Hans julehilsen til Dem alle er: "Hvad har I gang i nede i EU?".

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Lannoye, og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for betænkningen om forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer.
Hvad angår ændringsforslaget om anvendelsen af natriumalginat, kom forslaget om at udvide denne anvendelse til også at omfatte færdigpakkede skrællede gulerødder fra Kommissionen i dets oprindelige forslag fra juli 1999. Vi har nu atter gennemgået dette oprindelige forslag grundigt og er nået til den konklusion, at det er mest hensigtsmæssigt ikke at tillade den nye anvendelse af et tilsætningsstof som natriumalginat i uforarbejdede levnedsmidler.
Eftersom kriterierne for tilladelse af et nyt tilsætningsstof eller anvendelse af tilsætningsstof går videre end til en enkel sikkerhedsvurdering, kan Kommissionen acceptere Parlamentets ændringsforslag, der forkaster den udvidede anvendelse af natriumalginat i gulerødder.

Offentlig kontrol på foderstofområdet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0372/2000) af Staes for Europa-Parlamentets delegation i Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 95/53/EF om principperne for tilrettelæggelse af offentlig kontrol på foderstofområdet (C5-0499/2000 - 1998/0301(COD)).

Staes
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, behandlingen af denne betænkning om tilrettelæggelse af officiel kontrol på foderstofområdet kan sammenlignes med slutrunden i en etape i et eller andet cykelløb. Kære kolleger, jeg tror, at vedtagelsen af det fælles tekstforslag sørger for, at vi vinder etapen i morgen. Men det betyder endnu ikke, kære kolleger, hr. kommissær, at den gule trøje er i hus, eller at den endelige sejr er inden for rækkevidde. Som jeg tidligere forklarede under andenbehandlingen, er baggrunden for denne direktivændring en krise. For nogle år siden viste det sig, at der var kommet citronmos fra Brasilien smittet med dioxin i dyrefoder i Nederlandene, Belgien og Tyskland. Det viste sig endvidere, at Kommissionen ikke disponerede over de nødvendige midler til at gribe ind i tilstrækkelig grad. Det laver vi om på nu, kære kolleger.
Under trilogmødet konstaterede jeg, hvordan medlemsstaternes regeringer sætter deres egne interesser over almene interesser. Forhandlingerne med det franske formandskab var høflige, men hårde. Jeg gjorde alt for at sørge for, at Kommissionen kan optræde selvstændigt i hastetilfælde og især der, hvor menneskers og dyrs sundhed er i fare, altså uden at skulle informere medlemsstaterne. De af Kommissionen udarbejdede foranstaltninger finder umiddelbart anvendelse, og de skal forelægges inden for 10 dage for Den Stående Foderstofkomité. Forhandlingerne førte endvidere til - og det betragter jeg som en sejr for Parlamentet - at de af Kommissionen udarbejdede beskyttelsesforanstaltninger finder anvendelse, indtil de erstattes med en anden lovgivningsmæssige beslutning.
Et andet problem var, at medlemsstaterne ikke var så vilde med vores krav om at muliggøre uanmeldte kontroller. Under trilogmødet blev det klart, at Rådet ikke ville give sig. Jeg fik et meget klart signal fra det franske formandskab, en meget klar besked af typen "no passaran". Uanmeldte kontroller betragtes helt klart af medlemsstaterne som en krænkelse af deres suverænitet, men de var imidlertid villige til at yde Kommissionens eksperter al den bistand, som er nødvendig, for at de kan gennemføre deres kontrolopgave. Parlamentet informeres desuden om resultaterne af kontrollerne.
Kære kolleger, jeg mener, at jeg opnåede det, der var muligt. Jeg mener, at Parlamentet har skærpet Rådets fælles holdning væsentligt, og jeg anbefaler at vedtage det fælles tekstforslag. Men som jeg sagde lige før, afslutter vi faktisk en etape i et cykelløb. I morgen står en ny etape på dagsordenen. Så sidder Marit Paulsen fra Den Liberale Gruppe i sadlen, og hun får mulighed for at skærpe det foreliggende direktiv yderligere. Hun fortjener i den forbindelse al vores støtte, og jeg ønsker hende held og lykke. Hun ved, at hun kan regne med mig.

Klaß
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Guds møller maler langsomt, men de maler. Efter min mening maler de egentlig for langsomt. Vi modtog Kommissionens forslag for to år siden. Målet er at forbedre harmoniseringen og koordineringen af offentlig kontrol på foderstofområdet i Den Europæiske Unions medlemsstater. Fødevaresikkerhed er tidens slagord, måske sågar årets ord.
Hvor tæt sikkerheden i vores fødevarer hænger sammen med det foder, som dyrene æder, det har den sidste tids skandaler bevist, fra dioxin og spildolie i blandingsfoderet til fremstilling af dyre- og benmel, som vi alle ved kan være en god bærer af æggehvide ved særlige fremstillingsmetoder. Men så blev der afsløret metoder, som i sidste ende skal klassificeres som kriminelle handlinger. Forbrugeren reagerer med rette radikalt. Han går over til andre fødevarer, som han tror er sikre. Der stilles krav til politikerne om at sætte alt ind på at kunne garantere fødevaresikkerheden. Men hvordan kan man give garantier, når der ikke er blevet kontrolleret?
På det indre marked, hvor der ikke er grænsekontrol, er vi af den mening, at Den Europæiske Union har en kontrolforpligtelse, men foder- og fødevarekontrol falder under medlemsstaternes suverænitet. Under langvarige forhandlinger i Forligsudvalget blev der fundet et kompromis, som er acceptabelt: løftet om, at beskyttelsesforanstaltninger, som blev truffet af Kommissionen, forbliver i kraft, til de erstattes af en anden afgørelse, og at medlemsstaterne forpligter sig til at yde Kommissionens sagkyndige uindskrænket støtte under undersøgelserne og kontrollen på selve stedet.
Ét er sikkert: Kun hvis vi står sammen og forener kræfterne, såvel i medlemsstaterne som i Kommissionen, kan vi opnå en øget sikkerhed på dette vanskelige område, som dyrefoderstof er. PPE­DE-Gruppen godkender det opnåede kompromis. Men vi understreger kraftigt, at vi fortsat vil følge udviklingen kritisk og i tilfælde af problemer også igen vil reagere på passende vis.

Liikanen
Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet for dets støtte til Europa-Kommissionens holdning og den bemærkelsesværdige indsats, der er gjort for at imødekomme Rådets bekymringer.
Ja, dette forlig overvinder de tekniske detaljer i lovteksten og fremhæver den stærke vilje og det gensidige engagement, som Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen nærer, når det gælder beskyttelse af sundheden og forbrugernes interesser. Nu har medlemsstaterne og Kommissionen et bedre instrument til rådighed til at sikre, at fællesskabslovgivningen på dyrefoderområdet håndhæves ordentligt, og i tilfælde af nødsituationer i tredjelande er hurtige reaktioner mulige.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Liikanen. De er så kortfattet i dag, man når ikke engang at få en lille tår kaffe!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.

Bæredygtig udvikling af bymiljøet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0350/2000) af Lienemann for Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om en fælles ramme for samarbejde til fordel for en bæredygtig udvikling af bymiljøet (Hughes-proceduren) (KOM(1999) 557 - C5-0309/1999 - 1999/0233(COD)).

Doyle
Hr. formand, jeg bifalder den række af kompromisændringsforslag, der er blevet stillet i fru Lienemanns og fru Roth-Behrendts navn for Den Socialdemokratiske Gruppe og af mig selv for PPE-DE-Gruppen især, eftersom aftalen vil muliggøre etableringen af det budget på 14 millioner euro, som vil sikre, at dette fireårige program kan begynde i 2001 uden at skulle til andenbehandling.
I en nøddeskal vil denne forpligtelse om en fællesskabsramme forhåbentligt med Kommissionens og Rådets godkendelse give et retsgrundlag for eksisterende ordninger, der gennemføres af net af lokale og regionale myndigheder, som aktivt fremmer bæredygtig udvikling af bymiljøer. Det vil også sørge økonomisk for disse.
Vi må passe på med ikke at indtage en oppefra og ned-tilgang til noget, der bør være et nedefra og op-initiativ. Kommissionen må ikke fremtvinge prioriteter ovenfra, men lytte til og fremme det arbejde, der gøres på lokalt plan, for de lokale myndigheder er ikke kun katalysatorer for Kommissionens politikker. De er det myndighedsniveau, der er tættest på borgeren. De har det demokratiske, finansielle og administrative ansvar for en bæredygtig udvikling af bymiljøet. Jeg bifalder dette stykke lovgivning.

Myller
Hr. formand, dette har vi sikkert debatteret så meget og været så enige om, at der ikke er brug for en egentlig betænkning. Men i alt fald er der i de senere år kommet mere og mere fart i idéen om den bæredygtige udvikling af bymiljøet. Det drejer sig først og fremmest om en horisontal indgangsvinkel om, at en bæredygtig udvikling er fællesnævner både for de sociale, økonomiske og økologiske byaktiviteter. Vi er klar over, at Kommissionen i dette øjeblik er i færd med at udarbejde programmet for bæredygtig udvikling for hele Den Europæiske Union, og programmet forventes at være færdigt om et halvt år. Jeg håber, at den bæredygtige udvikling af bymiljøet vil udgøre en meget vigtig del af strategien for Unionens bæredygtige udvikling. Vi ved, at størstedelen af europæere bor i byer, og indtil nu har disse aspekter, navnlig hvad angår bymiljøet, ført en skyggetilværelse. Det er helt rigtigt, når ordfører Lienemann har forøget budgettet foreslået af Kommissionen. Selv nu er dette beløb ikke ret stort, men beløbet er nok til afgørende at påbegynde netdannelsen mellem byerne, således at navnlig befolkningen kan komme i direkte kontakt med aktørerne i forskellige landes netværk. På den måde kan det europæiske syn på udvikling af bymiljøet udvikles. Jeg håber, at disse midler anvendes til det formål, at det europæiske samarbejde udvikles navnlig set fra borgernes synsvinkel.

Hyland
Hr. formand, den europæiske kampagne for bæredygtige byer, der består af en alliance af 540 forskellige lokale myndigheder, har forpligtet sig til at gennemføre lokale politikker og foranstaltninger, der har til formål at fremme bæredygtighed. Der er i realiteten tale om at etablere bedste praksis, som virkelig kan udvikle vores byer på en positiv måde. I Irland udgør byfornyelsesprogrammerne et betydeligt bidrag til opgradering af små byer og landsbyer. Småby-/landsbyfornyelsesprogrammet udgør en integreret del af udviklingen af landdistrikterne.
EU's strukturfonde, navnlig via ESF, såvel som finansieringen via statskassen bør altid være fokuseret på at udvikle mindre gunstigt stillede og fattigere områder i vores samfund. Dette spørgsmål om bæredygtighed gælder ikke kun for byer. Der er mange landdistrikter i Den Europæiske Union, der har brug for at blive udviklet og gjort bæredygtige på en positiv måde. Arbejdsløshed finder man både i by- og landområder. Som en lovgivende institution bør vi ikke på noget tidspunkt søge at øge svælget mellem by og land. Vi bør udvikle marginaliserede og ugunstigt stillede områder ved at støtte økonomisk udvikling og udvide de sociale programmer. Planlægningsprocessen må gennemføres på en retfærdig og nyskabende måde.

Patrie
Hr. formand, undskyld min forsinkelse, men forhandlingerne på dette tidspunkt går hurtigere end om dagen. Jeg vil fremlægge de elementer, fru Lienemann selv ville have præsenteret, hvis det ikke var, fordi hun var optaget af andre møder.
Forslaget til Parlamentets og Rådets beslutning vedtaget af Kommissionen den 22. november 1999 om en fællesskabsramme for en bæredygtig udvikling af bymiljøet er en opfølgning på forslaget "bæredygtige europæiske byer" fremsat i 1992. Miljøsituationen i byområder, der huser omkring 80% af EU's befolkning, er et emne, der er årsag til en grundlæggende bekymring, der har følgevirkninger på både lokalt, EU- og globalt niveau.
Vi må konstatere, at de mest ubehagelige miljøproblemer i EU hovedsageligt findes i byområderne. De er ofte tæt forbundne med globale miljøudfordringer, og de har en så stor indvirkning, at de har direkte indflydelse på millioner af borgeres livskvalitet. En sammenhængende og bæredygtig byudviklingspolitik kan endvidere i betydelig grad forbedre livskvaliteten i byerne.
Konceptet for en bæredygtig udvikling, især hvad angår byerne, kan og skal ikke begrænses til at handle om miljøet, men skal også medtage de sociale og økonomiske aspekter. EU's byer udgør vigtige økonomiske, politiske og sociokulturelle poler. De kan også repræsentere en stor trussel for vores naturlige miljø, og den aktuelle udfordring består i at fremme en afbalanceret byudvikling, der giver byerne mulighed for fortsat at spille en vigtig rolle i såvel nutidens som fremtidens samfund.
En vigtig udfordring i forbindelse med at skabe en bypolitik består i at finde midler til at nå målene for en bæredygtig byudvikling inden for byens forvaltningsstruktur. Det er grunden til, at vores ordfører, fru Lienemann, har foreslået en lettere forhøjelse af budgetrammen til 14 millioner euro i overensstemmelse med de øvrige institutioner med henblik på at fremme samarbejdet på dette område i perioden 2001-2004. Bevillingerne vil fortrinsvis blive afsat til bynetværk organiseret på EU-niveau og beskæftiget med udvikling og formidling af god praksis inden for bæredygtig byudvikling.

García-Orcoyen Tormo
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at de europæiske borgere kræver et bedre miljø, og her i Parlamentet skal vi give udtryk for disse forventninger og muliggøre deres opfyldelse.
Det flerårige program 2000-2004 for en bæredygtig udvikling af bymiljøet er et velegnet instrument til det, ligesom Agenda 21 er et enestående middel til koordinering og udvikling af aktioner.
Vi må imidlertid erkende, at hverken gennemførelsen af Agenda 21 eller de opnåede resultater har været succesfulde over hele linjen. Den fysiske planlægning foregår stadig i mange medlemsstater, uden at der tages hensyn til de fysiske omgivelser, kulturarven og kommunernes muligheder for at varetage deres ansvar for miljøet. I rapporten om bæredygtige byer understreges det ligeledes, at der er klare mangler i gennemførelsen og udviklingen af miljølovgivningen på lokalt plan.
Den flerårige plan har nogle ambitiøse mål og et meget bredt anvendelsesområde, der kan udvides til ansøgerlandene. Der er ingen tvivl om, at det er nødvendigt med et budget, som svarer til målene med forslaget, men vi vil blive ved med at støde på vanskeligheder, hvis vi ikke får nogle mekanismer til kontrol og evaluering af resultaterne, som er meget mere effektive end dem, vi har i øjeblikket.
Altså: Ja til styrkelse af budgettet, ja til betænkningen og til fru Lienemanns forbedringer af Kommissionens forslag, men også ja til stærkt at styrke mekanismerne til kontrol af gennemførelsen af alle disse programmer i både Kommissionen og medlemsstaterne.

Hulthén
Hr. formand, som fru Patrie allerede har sagt, bor 80% af Europas befolkning i byer. Disse menneskers mulighed for at få et godt liv afhænger helt og holdent af det miljø, de bor i. Desværre forbindes byer i dag næsten automatisk med dårligt miljø - meget udslip, meget trafik og forurenet vand, men det behøver jo ikke være på den måde. Bedre viden og ny teknik giver mulighed for et bedre miljø i Europas byer. En tydelig lovgivning og en grundig kontrol af denne lovgivning er yderligere redskaber.
Byerne råder selv over en hel del af de instrumenter, som bidrager til at forbedre miljøet for deres egne borgere. Ofte er det kommunerne og byerne selv, der bedst kender deres egne problemer. Gennem en klog byplanlægning, en velfungerende kollektiv trafik og samarbejde med andre interessenter i kommunerne kan man skabe et bedre miljø for borgerne. Desuden er det i praksis på det lokale plan, at de miljøbeslutninger, som vi træffer her i Parlamentet, skal gennemføres. Klimaspørgsmålet er et godt eksempel på dette. Det er nødvendigt med mindre transport og en overgang fra fossilt brændsel på lokalt plan for at kunne ændre de trusler mod klimaet, som vi oplever.
Der skal være en tydelig dialog og et godt samarbejde mellem Unionens institutioner og det lokale niveau, det vil sige kommunerne eller byerne. Jeg tror, at fru Lienemanns betænkning vil bidrage til dette. Imidlertid skal man også på lokalt plan inddrage borgernes engagement. Dette kan ske gennem samarbejde med universiteter, frivillige organisationer, virksomheder og andre aktører. Derfor mener jeg, at der i definitionen af, hvem der skal kunne søge midler fra rammeprogrammet, skal være plads til andre grupperinger end dem, vi traditionelt betragter som kommunale organisationer. Der er mange gode eksempler på, at kommunerne indgår som en ud af flere parter. Netop bredden af ansvaret er vigtigt. Det skal efter min mening være et af kriterierne. Derfor vil jeg støtte ændringsforslag 31.

Liikanen
Hr. formand, lad mig først, selv om hun ikke selv er til stede, lykønske ordføreren, fru Lienemann, for det fremragende stykke arbejde, hun har gjort, og udtrykke min tilfredshed over, at vi takket være det konstruktive arbejde, der er gjort både af Parlamentet og Rådet, er i stand til at afslutte dette vigtige initiativ ved førstebehandling.
Dette forslag om en bæredygtig udvikling af bymiljøet har potentialet til at få en direkte indvirkning på dagliglivet for op imod 80% af den europæiske befolkning. Det vil gøre det muligt for og tilskynde små og store byer over hele EU og også udenfor til at gå sammen og lære af hinandens erfaringer, hjælpe dem med at tackle miljøproblemer og udfordringer og arbejde frem imod en bæredygtig udvikling. Kommissionen er også taknemmelig for den betydelige støtte, som Europa-Parlamentet har givet dette forslag, og for de mange nyttige ændringsforslag, der er blevet stillet.
Kommissionen anerkender nødvendigheden af at fremme forsvarlige styreformer og gennemsigtighed i sin beslutningsproces. Vi går derfor stærkt ind for etableringen af en platform for dialog med de vigtigste interessenter for at hjælpe med til at fastsætte prioriterede temaer, der skal støttes. Dens nyskabende tilgang vil omfatte samarbejde med net af byer, medlemsstater, EU-institutioner, ngo'er og erhvervslivet og derved sikre, at de midler, der tilvejebringes via rammen, målrettes mod de områder i bæredygtig udvikling, der har størst brug for dem. Jeg tror, at denne nyskabende tilgang vil levere et eksempel, som andre kan følge. Budgettet til dette forslag har været genstand for en del debat, hvor en lang række synspunkter er blevet fremført om hensigtsmæssigheden ved det beløb på 12,4 millioner euro, der oprindelig blev foreslået af Kommissionen. Mange har ment, at budgettet er for lille. Kommissionen ønsker imidlertid at understrege, at denne ramme ikke handler om gennemførelse af projekter på laveste niveau. Det findes der allerede andre fællesskabsprogrammer og -initiativer, der gør. Denne ramme er snarere blevet til for at fremme udvekslingen af information og idéer om bedste praksis i forbindelse med bæredygtig udvikling af bymiljøet, således at de løsninger, der i én lille eller stor by er blevet fundet på problemer, kan deles med andre små og store byer over hele EU og også udenfor. Rammens kvalitetstilgang og dens multiplikatoreffekt er af en sådan art, at den til trods for det relativt begrænsede budget forventes at få en reel indvirkning, når det gælder om at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet i Europa. De 41 ændringsforslag er blevet nøje overvejet, og Kommissionen kan acceptere 30 af dem - enten fuldt ud eller principielt.
I ændringsforslag 33 foreslår man et revideret budget til forslaget på 14 millioner euro. Vi må slå fast, at det er Kommissionens generelle linje i sådanne sager, at man ikke kan acceptere en budgetforøgelse, uden at der bliver overført yderligere ressourcer af Rådet og Parlamentet til de relevante budgetposter. I dette særlige tilfælde er Kommissionen imidlertid, eftersom det vil lette vedtagelsen ved førstebehandling, undtagelsesvis gået med til at acceptere en forøgelse af forslagets finansielle omfang til 14 millioner euro uden tilvejebringelse af yderligere ressourcer. Selv om vi er villige til at støtte et beløb på 14 millioner euro, kan vi dog ikke støtte et beløb på 20 millioner euro som foreslået i ændringsforslag 14.
Det andet spørgsmål drejer sig om komitologi. Som følge af aktivitetens art kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 10 og 23. Nedsættelsen af et rådgivende udvalg vil være den hensigtsmæssige komitologiløsning. Så jeg vil konkludere med at sige, at Kommissionen fuldt ud kan acceptere ændringsforslag 2, 5 til 8, 10 til 13, 15, 16, 18 til 20, 22 til 24, 28, 30, 32 til 35 og 37. Kommissionen kan principielt gå ind for ændringsforslag 25, 27, 36, 40 og 41. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, 3, 4, 9, 14, 17, 21, 26, 31, 38 og 39. Ændringsforslag 31 ville gøre det muligt for ngo'er, universiteter m.v. at deltage som hovedpartnere i de net, der skal støttes. Det er hensigten, at hovedpartnerne i denne ramme bør være Kommissionen og nettet af lokale myndigheder, som har det retlige ansvar for at udvikle og gennemføre politikker til en bæredygtig udvikling af bymiljøet. Vi kan derfor ikke acceptere dette ændringsforslag.
Jeg vil slutte af med at takke Europa-Parlamentet for den detaljerede behandling, det har givet dette forslag, og for det værdifulde input, som alle parter er kommet med. Det har uden tvivl styrket og øget forslagets kvalitet og følgelig hjulpet med til at sikre, at det vil give det størst mulige udbytte til små og store byer over hele EU og også uden for. Det glæder mig også, at ånden af interinstitutionelt samarbejde har været sådan, at vedtagelsen af dette forslag ved førstebehandling skulle være sikker.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.

Forsigtighedsprincippet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0352/2000) af Patrie for Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens meddelelse om forsigtighedsprincippet (Hughes-proceduren) >(KOM(2000) 1 - C5-0143/2000 - 2000/2086(COS)).

Patrie
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er ganske vist sent, men vi går nu i gang med det berømte forsigtighedsprincip. Jeg siger "berømte", fordi det drejer sig om et begreb, der er meget på mode, og De må være enig med mig i, at der ikke går en dag, uden at pressen laver overskrifter med forsigtighedsprincippet om alting og ingenting, med eller uden meget viden, men ofte på en fejlagtig måde.
Det kan ikke undre, at offentligheden interesserer sig for forsigtighedsprincippet. Det er dens legitime bekymring, da den er meget bevidst på baggrund af tidligere fødevareskandaler og andre sager om forurenet blod. Interessen afslører også en krise i form af befolkningens manglende tillid til videnskaben, idet man ved, at den ikke er, eller den ikke længere er ufejlbarlig. Endelig afslører denne interesse for forsigtighedsprincippet en krise i form af befolkningens manglende tillid til de offentlige eller de politiske beslutningstagere, der mistænkes for eftergivenhed over for visse pressionsgrupper, især de industrielle, eller mere simpelt mistænkes for en skyldig letsindighed.
Alt dette viser betydningen af den politiske indsats, der knytter sig til spørgsmålet om forsigtighedsprincippet, og jeg glæder mig i den forbindelse over Kommissionens initiativ og det generelle kvalitetsniveau i dens meddelelse om forsigtighedsprincippet.
For at forklare resultatet, som jeg ønsker, Parlamentet kan tilslutte sig, vil jeg gerne i aften hurtigt understrege to væsentlige punkter i disse forhandlinger. Den første indsats i den betænkning, vi taler om, er af juridisk art. Hvis ikke medierne inden for den sidste tid havde gentaget det i uendelighed, ville forsigtighedsprincippet ikke være dukket op på den internationale juridiske scene. Her blev der foretaget henvisninger til en lang række traktater og internationale aftaler. Fællesskabernes Domstol og endda de konfliktløsende instanser i WTO mener, at forsigtighedsprincippet skal anvendes på miljøområdet, når det gælder folkesundheden og undertiden endda imod EU's borgere, som det fremgår af den igangværende sag om ost fremstillet af ubehandlet mælk.
Men disse henvisninger i internationale tekster er ikke tilstrækkelige til at præcisere hverken princippets art eller dets juridiske værdi, så meget mere som at disse tekster ikke indeholder nogen som helst definition på forsigtighedsprincippet. Dette fører til, at der opstår en uacceptabel juridisk usikkerhed for vores medborgere, men også for industrien, der ikke længere ved, med hvilken sovs den vil blive fortæret.
Den første indsats i Kommissionens meddelelse og i Parlamentets betænkning er derfor at præcisere arten og den juridiske værdi, vi ønsker at tildele forsigtighedsprincippet, at fastlægge, på hvilke betingelser forsigtighedsprincippet kan og bør anvendes, samt endelig at bestemme, til hvilke kriterier der bør svare tiltag, der iværksættes ved gennemførelsen af forsigtighedsprincippet.
Den anden indsats i vores arbejde om forsigtighedsprincippet er af mere politisk karakter. Det gælder for Unionen om at argumentere for et begreb, der er forenet med forsigtighedsprincippet, for at dette princip kan optræde i samtlige politikker, Unionen gennemfører inden for dens kompetenceområder, men også om, at vi kan påberåbe os denne EU-tilgang over for vores partnere, der ofte har en mindre ambitiøs tilgang end vores på miljø- og sundhedsområdet. Det er i den forbindelse vigtigt, at Parlamentet udtrykker en meget klar holdning, sådan at Kommissionen kan blive udstyret med et mandat, der er solidt nok til at forsvare Unionens holdning over for internationale instanser og især i WTO.
Beslutningens tekst, som vi har forhandlet adskillige gange i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik falder for en stor dels vedkommende sammen med Rådets beslutning, der er tilføjet konklusionerne fra topmødet i Nice, og det glæder vi os over. Miljøudvalgets tekst er resultatet af en vedvarende søgen efter et kompromis eller snarere en balance mellem de maksimalistiske og de minimalistiske tendenser, der er blevet udtrykt under vores forhandlinger, og som begge hver især går for vidt. Maksimalisterne forsøger at blokere innovation og fremskridt, mens minimalisterne råder til kun at anvende forsigtighedsprincippet i tilfælde, hvor der er betydelig fare for sundheden og miljøet, hvilket vil sige over en vis grænse, der skal fastlægges, men vi ved ikke særlig meget om hvordan!
Over for disse to tilgange har jeg været tvunget til at nå frem til en retfærdig balance for en juridisk begrænset anvendelse af dette politiske redskab. EU har ambitioner om at garantere sine borgere et højt beskyttelsesniveau for deres sundhed og for miljøet. Derfor, kære kolleger, opfordrer jeg Dem til at støtte dette velbegrundede og fornuftige begreb, forsigtighedsprincippet, og at forkaste samtlige ændringsforslag, der fjerner sig fra dette i både den ene og den anden retning.

Gebhardt
Kære hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Retsudvalget har markeret nogle vigtige punkter vedrørende forsigtighedsprincippet, som også fru Patries udmærkede betænkning afspejler. Det drejede sig for os ikke udelukkende om en rent juridisk bedømmelse. Vi har tværtimod helt og holdent taget politisk stilling. Jeg understreger dette, fordi der ved anvendelsen af forsigtighedsprincippet kræves mere end kun håndværksmæssigt upåklagelig lovgivning. Det drejer sig om også virkelig at garantere borgerne det i traktaterne lovede høje beskyttelsesniveau inden for Den Europæiske Union. Det går kun, hvis vi virkelig gør alvor af forsigtigheden. Hverken skadesbegrænsning eller skadeserstatning skal være målet, nej, det primære mål skal være at forhindre skader på menneskenes sundhed eller ejendele. Det opnår vi med den rigorøse anvendelse af forsigtighedsprincippet, således som min kollega har fremstillet det.
Vi bør som lovgivere altid holde os det for øje, og vi bør også opmuntre Kommissionen til at handle derefter allerede i forbindelse med dens forslag. Fru Patries betænkning tildeler ligefrem den opgave. I forbindelse med BSE ville vi både i fortiden og fremtiden være sparet for meget, hvis vi rettidigt havde lovgivet tilstrækkeligt efter forsigtighedsprincippet og også havde ført streng kontrol med overholdelsen af disse love, hvad der som bekendt er medlemsstaternes opgave. Da vi forbød amerikansk hormonkød til beskyttelse af vores borgeres sundhed, bestred man forsigtighedsprincippets berettigelse. Man talte sågar ilde om det og beskyldte os for protektionisme!
Også i andre forbindelser bliver de betænkelige ved med at henvise til proportionalitetsprincippet og forbud mod diskriminering. Når man ser nøje efter, gemmer der sig ikke bag dette bekymring for retsstaten, men snarere bekymring for penge og profit. Jeg personligt frygter ikke noget overmål af beskyttelse gennem lovgivning. Heller ikke borgerne har nødig at frygte noget. Når de ser på den europæiske lovgivning, bør de tværtimod kunne være sikre på, at sundheden vejer tungere for det samlede Parlament end stræben efter profit. Derfor anbefaler jeg også at følge den kurs, som ordføreren skitserede for os.

Doyle
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Patrie for hendes fremragende betænkning om Kommissionens meddelelse om det komplekse emne, som forsigtighedsprincippet er.
Offentlighedens tillid til videnskaben befinder sig i en krise. Den erkendes nu ikke længere at være ufejlbarlig, og offentlighedens tillid til politiske beslutningstagere befinder sig også i en krise. De mistænkes for at stå i ledtog med visse industrielle og kommercielle pressionsgrupper eller blot for uagtsom uansvarlighed.
Vi må sikre, at denne betænkning imødekommer offentlighedens krav om et højt niveau af beskyttelse af sundhed og miljø. Anvendelsen af forsigtighedsprincippet kan i alt væsentligt ses som en risikohåndteringsstrategi over for videnskabelig usikkerhed eller et redskab til inddragelse af den offentlige beslutningstagningsmyndighed ved håndtering af videnskabelig usikkerhed. Videnskaben vurderer risikoen, og de politiske beslutningstagere håndterer risikoen.
Det er en væsentlig betingelse, at vi får afklaret, hvem der gør hvad, hvis vi skal genoprette offentlighedens nødvendige tillid til videnskaben og de offentlige beslutningstagere - os politikere. Der er også en legitim rolle til videnskabelige mindretalsudtalelser. For når alt kommer til alt, må vi huske på, at BSE blev bekendtgjort for offentligheden gennem en mindretalsrapport.
Der hersker en legitim bekymring hos offentligheden, som er blevet yderst følsom over for sådanne sager som følge af de seneste fødevareskandaler og navnlig BSE-krisen. Offentligheden ønsker ikke mere at stå for skud for risikofyldte teknologiske nyskabelser, som flere eller mange år senere viser sig at have medført unødvendig risiko for folkesundheden og miljøet. De vil ikke acceptere, at der skal være nogen som helst tvivl, men at de materialer, der anvendes til at fremstille deres børns legetøj, f.eks. er komplet ufarlige.
Så tidligt som i 1996 udtalte Europa-Parlamentet sig for et forbud mod brug af kød- og benmel i hele Den Europæiske Union om ikke andet så i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet. Resten er historie.
Vejen til en genoprettelse af forbrugernes tillid til industrien generelt går gennem en vedtagelse af klare og præcise regler i lyset af forsigtighedsprincippet. I alle tilfælde bør der træffes foranstaltninger, som regelmæssigt bør revideres i lyset af videnskabelige udviklinger. Der bør være et absolut krav om gennemsigtighed i alle tilfælde, der involverer regelmæssig tilvejebringelse af information til offentligheden, herunder når et projekt eller en aktivitet har fået grønt lys.
Vi har brug for at se klarere retningslinjer om anvendelsen af princippet. Det bør bruges i alle tilfælde, hvor der er rimelig grund til bekymring. Forsigtighed er ikke det samme som forebyggelse, og forsigtighedsprincippet bør heller ikke anvendes som en teknisk handelshindring.

Corbey
Hr. formand, forsigtighedsprincippet accepteres nu i højere grad i de internationale retskonventioner. Det skaber imidlertid fortsat forvirring. Kort sagt betyder det, at der ikke skal gøres noget i tvivlstilfælde. Nu tvivler man om næsten alt, og det ville betyde, at intet er muligt. Derfor er det godt, at Kommissionen præciserer sagen, og jeg er meget tilfreds med betænkningen af fru Patrie. Hun har gjort et godt stykke arbejde, og det vil jeg gerne lykønske hende med.
Der skal udtrykkeligt skelnes mellem forebyggelse og forsigtighed. Forebyggelse vedrører en situation, hvor videnskaben ikke kan udelukke, at et bestemt stof er skadeligt, men det kan ikke bevises.
Man skal være forsigtig i situationer, hvor man kender risiciene. I de situationer anvender man af forsigtighedshensyn en sikkerhedsmargen. Forsigtighedsprincippet er et politisk svar på risikosamfundet. Vi skal undgå ukendte risici. Forsigtighedsprincippet skal også gælde for produkter og stoffer, som allerede anvendes og markedsføres, og det skal finde anvendelse på produktionsmetoder.
Jeg er tilhænger af forsigtighedsprincippet, men jeg har én bemærkning. Jeg har af og til indtryk af, at forsigtighedsprincippet indsættes for tit. Absolut videnskabelig sikkerhed om nye stoffer eller produkter vil der aldrig være. Den eksisterende situation tages som udgangspunkt, og det fører til konservatisme og modstand imod alt nyt. Hermed fjerner vi os fra USA og en stor del af resten af verden. Det er måske, hvad det er, men det er værre, at forsigtighedsprincippet kan levere en hel generation af feje politikere. En generation, som skubber ansvaret fra sig og af forsigtighedshensyn ikke tør tage en beslutning. Det fører til videnskabeliggørelse af politikken, uden at der nogensinde opnås konsensus, for det kan videnskaben ikke tilbyde. Forsigtighedsprincippet er et værdifuldt og vigtigt princip, men vi skal tilstræbe sparsom anvendelse.

Lucas
Hr. formand, der er ikke nogen, der er i tvivl om betydningen af forsigtighedsprincippet, og jeg kan varmt gå ind for både Kommissionens meddelelse og fru Patries betænkning. I Udvalget om Industripolitik understregede vi betydningen af at have klarhed omkring de nærmere enkeltheder vedrørende anvendelsen af princippet. Så jeg er glad for at se, at den endelige betænkning afspejler behovet for en videreudvikling af konceptet.
Vi anmodede også om foranstaltninger i Verdenshandelsorganisationen, måske en forordning, der ville sikre, at det er muligt i WTO-regi at påberåbe sig andre forpligtelser såsom dem, vi har i multilaterale miljøaftaler om at udvide forsigtighedsprincippets anvendelsesområde. Her ville det være nyttigt, hvis Kommissionen ville bekræfte sin holdning om, at tilbagetrækning af et produkt på basis af proces- eller produktionsmetoder i sandhed kan være en legitim anvendelse af princippet. Det er et meget positivt tegn, at der i Rådets tekst står, at WTO-reglerne grundlæggende muliggør, at der tages hensyn til forsigtighedsprincippet, og at det endvidere opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til at sikre, at forsigtighedsprincippet fuldt ud anerkendes i alle handelsfora til at forfølge det mål og sikre, at der samtidig tages hensyn til det, navnlig i Verdenshandelsorganisationen. Idéen om kompatibilitet mellem forsigtighedsprincippet og Verdenshandelsorganisationen synes at vinde terræn, og det bør hilses velkomment.
Der er ting, der ikke bør glemmes, hvis vi skal sikre, at det fungerer vel. Vi må f.eks. sikre, at byrden med at forsvare forsigtighedsprincippet, navnlig for udviklingslande, ikke reducerer deres evne til at beskytte sundheden og miljøet gennem forsigtighedsforanstaltninger. Endelig er det, hvis forsigtighedsprincippet skal anvendes effektivt og troværdigt, af vital betydning, at alle væsentlige interessenter, herunder repræsentanter for det civile samfund, bliver inddraget i de politiske valg, der er forbundet med dets anvendelse.

Schörling
Hr. formand, først vil jeg gerne gratulere ordføreren med en meget fin betænkning. Jeg hilser også Kommissionens forslag velkomment. Det udgør en vigtig vejledning for EU og medlemsstaterne med hensyn til at forstå og tilpasse forsigtighedsprincippet. Forslaget er naturligvis internationalt set et uvurderligt værktøj for beslutningstagere, når der er usikkerhed om risici, produkter eller fremstillingsmetoder.
Jeg deler også helt og fuldt Kommissionens synspunkt, når den definerer forsigtighedsprincippet som en generel regel uden nogen begrænsning af anvendelsesområdet. Som mange kolleger sikkert blev det, blev også jeg meget overrasket over Rådets beslutning fra Det Europæiske Råds møde i Nice, hvori det hedder, at forsigtighedsprincippet bør anvendes hurtigst muligt, efter at skadevirkningerne for sundhed og miljø er konstateret, og når der ikke kan uddrages sikre konklusioner om risikoniveauet på grundlag af en foreløbig videnskabelig undersøgelse baseret på de tilgængelige oplysninger. Dette er meget vidtgående og naturligvis meget udmærket.
Jeg vil også appellere til kollegerne forud for morgendagens afstemning om ikke at svække udvalgets og ordførerens tekst ved at vedtage EDD's og PPE's ændringsforslag. I stedet bør vi forsøge at forstærke teksten yderligere for at vise, at vi er mindst lige så progressive som Rådet. Ændringsforslag 9 er meget vigtigt. Her foreslås det, at der skal gælde omvendt bevisbyrde ved produkter uden forhåndsgodkendelse, det vil sige, at producenten skal bevise, at produkterne er sikre, og ikke skubbe risikoen og udgifterne over på forbrugerne.
Naturligvis er det også vigtigt at øge den juridiske tyngde for at gøre forsigtighedsprincippet til en folkeretlig norm. Dette behandles i ændringsforslag 5 fra De Grønne.

González Álvarez
Hr. formand, som ordføreren så rigtigt gør opmærksom på, optræder forsigtighedsprincippet i flere internationale aftaler fra Rio i 1992 over beskyttelsen af Nordsøen og senere protokollen om biosikkerhed fra Montreal.
Som andre talere har sagt, er det af største betydning, at det princip anvendes rigtigt, og at de berørte parter gives garantier med hensyn til retssikkerhed, men jeg vil gerne fremhæve tre idéer, som er indeholdt i fru Patries betænkning og i nogle af ændringsforslagene, og som efter min mening måske er det vigtigste i betænkningen.
For det første at der ikke findes en minimumsrisikogrænse, under hvilken forsigtighedsprincippet ikke kan anvendes, og følgelig kan forsigtighedsprincippet selv i tilfælde af en beskeden risiko anvendes. For det andet at gennemsigtighed og forbrugerinformation ved risikovurdering og risikostyring er yderst vigtig og nødvendig. Og endelig at folkesundheden og miljøet skal gå forud for ethvert andet hensyn.
Hvis det havde været sådan, hr. formand, tror jeg ikke, at vi i dag måtte beklage den sygdom, som de gale køer lider af, og beklage andre former for fødevareforurening, hvis fremtidige virkninger vi endnu ikke kender.
Der er i øjeblikket en stor følsomhed og bekymring over brug af fødevarer fra transgene produkter. Et andet aktuelt eksempel er den store følsomhed over for information, med og uden videnskabelig baggrund, om virkningen af mobiltelefoner, elektromagnetiske bølger og også højspændingsledninger.
Jeg mener, hr. formand, at dette er et meget vigtigt princip, hvis det anvendes behørigt og så vidt, det er nødvendigt.

Hyland
Hr. formand, jeg vil gerne rose ordføreren for hendes arbejde. Jeg finder det meget betimeligt, at Europa-Parlamentet drøfter behovet for at sikre, at forsigtighedsprincippet bliver nedfældet i alle EU-forordninger og -direktiver. Nye forekomster af BSE i Europa har atter en gang sat spørgsmålet om fødevaresikkerheden øverst på den europæiske politiske dagsorden. Forsigtighedsprincippet bør påkaldes ved enhver lejlighed, når det gælder vedtagelse af nye EU-lovgivningsbestemmelser med hensyn til beskyttelse og forbedring af fødekæden i Europa. De 370 millioner forbrugere i Den Europæiske Union kræver handling på fødevaresikkerhedsområdet. Jeg bifalder de seneste udtalelser fra den europæiske kommissær for sundhed og forbrugerpolitik, hr. Byrne, da han utvetydigt udtalte, at forsigtighedsprincippet er hans ledende referencepunkt, når det drejer sig om iværksættelse af EU-direktiver og -forordninger til fremme af fødevaresikkerheden.

Blokland
Hr. formand, i det moderne samfund med alle dets forbrugsgoder såsom mange apparater er det nødvendigt med materialer og stoffer, som har meget specifikke egenskaber. Alle mennesker, eller om De vil, næsten alle mennesker accepterer og bruger disse produkter. Stofferne og materialerne i disse produkter samt mange fødevarer kan imidlertid medføre mange risici. Som alle ved, er livet fyldt med risici og usikkerhed. Kunsten er at omgås disse risici og usikkerhed fornuftigt.
Kommissionsforslaget giver en god mulighed for mere klare retningslinjer for anvendelsen af forsigtighedsprincippet. Fru Patries holdning, at EU skal gøre sin indfaldsvinkel i forbindelse med forsigtighedsprincippet mere klar, støtter jeg gerne. Desværre imødekommer Miljøudvalgets alt for lange beslutningsforslag ikke dette tilstrækkeligt. Gennem de omfattende og uklare formuleringer er det ikke klart, hvad man egentlig slår til lyd for, i modsætning til Rådets beslutning i Nice.
I de ændringsforslag, som jeg har stillet, har jeg forsøgt at klargøre disse ting og fjerne en række unødvendige afsnit.
Fordi videnskaben tit ikke er i stand til at lægge en direkte forbindelse mellem produkter og produkters eventuelle skadelige virkninger, kræver vi i den sammenhæng mere klarhed. En vigtig grænsebetingelse for anvendelsen af forsigtighedsprincippet er, at bekymring om eventuelle skadelige virkninger får et videnskabeligt grundlag. Ved fastsættelse af foranstaltninger er både begrænsning og accept af en bestemt risiko vigtig. Det er desuden vigtigt, at der tages hensyn til det valgte beskyttelsesniveau, hvilket står i den lovgivning, som vi har lavet.
Endelig mener jeg ikke, at omvendt bevisbyrde er på sin plads. For at anvende forsigtighedsprincippet korrekt skal vi desuden vide, hvilke skadelige virkninger eventuelle alternativer har, hvis der træffes en forbudsforanstaltning.

Moreira da Silva
Hr. formand, forsigtighedsprincippet er blevet en af de vigtigste allierede for borgerne i kampen for folkesundhed og miljø. Der er imidlertid endnu en lang vej at gå for at få dette princip gjort alment gældende. Dels er det stadig typisk europæisk. På den anden side af Atlanterhavet kaldes det obskurantisk, ja sågar middelalderligt. Dels er EU's egen anvendelse af det uklar og ikke altid lige fornuftig. Nogle gange bruges det for meget, så det bliver ligegyldigt, og andre gange for lidt, så det vækker vores forargelse. Derfor finder jeg dette forslag fra Kommissionen, som fru Patries betænkning har forbedret, meget vigtigt. Ved klart at fastsætte, hvornår og hvordan forsigtighedsprincippet skal anvendes, tydeliggøres dets brug i EU, så det bliver mere troværdigt, og det giver EU's forhandlere mandat til i den kommende WTO-runde at hævde forsigtighedsprincippet som grundlæggende og almengyldigt.
Tillad mig imidlertid at trække den sag frem, som jeg synes er et flagrant eksempel på manglende sammenhæng i anvendelsen af forsigtighedsprincippet i EU, nemlig mobiltelefoner. Det er uforståeligt, at EU stadig ikke vil tage hensyn til de snesevis af uafhængige videnskabelige undersøgelser, der peger på, at mobiltelefoner kan være til fare for den menneskelige sundhed. Vi må ligefrem spørge os selv, om ikke denne inerti skyldes, at de fleste producenter af mobiltelefoner er europæiske firmaer.
Så sent som i går gav en amerikaner, professor George Carlo, som i de sidste syv år for USA's Food and Drugs Administration har gennemført en undersøgelse af følgerne af stråling for den menneskelige sundhed, den førstehåndsmeddelelse, at brugen af mobiltelefoner kan befordre fremkomst af hjernesvulster, Alzheimers sygdom og hudlidelser. Under disse omstændigheder opfordrer jeg Kommissionen til at anvende forsigtighedsprincippet på mobiltelefoner og særlig gøre opmærksom på de farer, som brugen af dem har for børn.

Hulthén
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Patrie for en udmærket betænkning om forsigtighedsprincippet. Det er ikke nogen let opgave at definere forsigtighedsprincippet. For mit eget vedkommende tror jeg, at det er umuligt at skabe et generelt forsigtighedsprincip, som gælder i alle tilfælde. Hver enkelt situation kræver sit eget forsigtighedsprincip. Dette har vi svært ved at acceptere, men fødevarer og kemikalier er ikke det samme. De kan derfor heller ikke bruges på samme måde.
Vores opgave består i at skabe de rammer, som er nødvendige for at beskytte både miljøet og menneskers og dyrs sundhed. Forsigtighedsprincippet ser ikke ud på samme måde i de forskellige lande. Det, vi nu skal gøre, er imidlertid at skabe et fælles forsigtighedsprincip på EU-plan. Princippet skal være tydeligt. Vi skal kunne hævde det internationalt, og det skal også have juridisk vægt.
Flere personer i salen har tidligere nævnt skandalen med kogalskaben som en af de mange skandaler, vi har oplevet på det seneste. Denne skandale viser noget utroligt vigtigt, nemlig betydningen af at turde træffe beslutninger, selv om vi ikke har fået alle beviser på bordet. Men der er flere eksempler end kogalskab, eksempler, som måske ikke er lige så spektakulære, men her er det lige så vigtigt, at vi træffer beslutninger. Vi har f.eks. phtalaterne i børnelegetøj. Vi har den mærkværdige idé at stoppe legesager i slik, is og andet spiseligt. I det ene tilfælde siger vi, at vi ikke har tilstrækkelige beviser, og i det andet, at der ikke er sket tilstrækkeligt mange alvorlige ulykker til, at vi tør reagere.
Det er bare beklageligt, at det ikke er videnskaben, men det indre marked, som styrer, hvad vi slipper ud på markedet. Det er en uholdbar situation. Vi kan faktisk ikke tillade, at det er på denne måde.
Jeg stiller mig bag hele den betænkning, som fru Patrie har lavet, men jeg vil også gerne påpege det, som fru Schörling nævnte tidligere i sit indlæg, nemlig at vi har brug for en mere stringent holdning med hensyn til bevisbyrden, navnlig for produkter uden forhåndsgodkendelse. Producenter og fabrikanter skal kunne fremlægge bevis på, at et produkt rent faktisk er sikkert. Vi må undgå, at forbrugerne fungerer som en slags betalende forsøgskaniner for nye produkter, der sendes på markedet.

Sandbæk
Hr. formand, miljøet og folkesundheden er som en indviklet maskine med en masse funktioner, som vi overvåger og kontrollerer for at kunne gribe ind, så det ikke går galt. Til maskinen bruger vi en masse kontrollamper, der advarer os og siger, at hvis én lampe lyser rødt, så er der noget galt, og der skal straks gribes ind, så maskinen ikke bryder sammen. Vi må ikke vente, indtil flere eller alle lamper lyser rødt. Det er forsigtighedsprincippet i praksis. Men sådan virker det ikke for folkesundhedens vedkommende. Her venter vi med at gribe ind, indtil alle lamper lyser rødt, og det er også problemet med EU-Kommissionens meddelelse. Forsigtighedsprincippet handler efter min mening ganske enkelt om retten og ikke mindst pligten til at gribe ind med tilstrækkelige og nødvendige midler på baggrund af en mistanke eller en formodet mistanke om, at et stof eller en proces kan forårsage uoprettelig skade på miljøet og sundheden.
De, som ikke kan leve uden det pågældende stof eller den pågældende proces, må bevise, at det kan foregå uden at give varige skader. Kommissionen foreslår bl.a., at man skal undersøge fordele og omkostninger forbundet med handling eller manglende handling på et område. Men det var jo lige præcis det, man gjorde i forbindelse med BSE-skandalen, og det var derfor katastrofen ramte England og nu også Frankrig, som havde fået alle indikationerne på BSE og alligevel ikke ville bruge forsigtighedsprincippet. En analyse af fordele og ulemper er en absurd tanke, når man tænker på, hvad der er idéen med forsigtighedsprincippet, nemlig at kunne reagere i forhold til et produkt allerede, inden man kender fordele og ulemper fuldt ud. Det samme gælder Kommissionens krav om en forudgående tilbundsgående risikoanalyse. Hvis man kender alle risici, omkostninger osv., så har vi jo netop ikke brug for forsigtighedsprincippet. Jeg synes også, at der lægges alt for stor vægt på eksperters, toksikologers og økonomers vurdering af en sag. Risikohåndtering og håndhævelse af forsigtighedsprincippet er jo netop ikke et ekspertansvar, men et alment politisk ansvar og anliggende, og det ansvar giver Kommissionens meddelelse ikke politikerne et tilstrækkeligt incitament til at leve op til.

Bernié
hr. formand, da jeg er vant til samtlige sovseformer afhængig af omstændighederne og øjeblikkets interesser, kan forsigtighedsprincippet være både det bedste og det værste. Jeg må i øvrigt indrømme, at jeg ikke forstår, hvorfor velfærdsspøgelset har trængt sig ind i denne betænkning. Anvendelsen af dette princip bør for enhver pris undgå at begrænse innovationen og den økonomiske aktivitet, at skabe tilbageholdenhed og ubevægelighed i industrien og blive et middel til at forvride konkurrencen. Dette princip bør ikke anvendes, medmindre der er tale om en reel fare. Dets anvendelse må udelukkende ske i en politisk sammenhæng. Det vil derfor være en god idé at fastlægge forsigtighedsprincippet præcist for at undgå de sædvanlige fortolkende afledninger fra Domstolen og med behændighed, viden og vilje klart at fastlægge de faktorer, der udløser dets anvendelse, samt endelig at integrere princippet i de forhandlinger, der føres i WTO-regi.
Idet vi husker de udvalgte kriterier proportionalitet, diskrimination, sammenhæng, en undersøgelse af fordele og byrder og en gennemgang af den videnskabelige evaluering, bør forsigtighedsprincippet svare til en retfærdig overensstemmelse mellem risikoens alvor og de gennemførte tiltag, i modsætning til hvad EU har gjort for kogalskaben. På samme måde skal vi i gennemsigtighedens navn sørge for at sikre retten til at udtrykke sig og forsvare producenterne, både de små og industrierne, ved i evalueringsrapporterne at angive deres udtalelser og bemærkninger med samme vægt som de videnskabelige, hvis konklusioner har været holdt ude.
Endelig bør lokale produkters autenticitet ikke for enhver pris ofres til fordel for sikkerheden. Selv om afbalancerede produkter giver en bedre fødevaresikkerhed, medfører mangfoldigheden kvalitative tilfældigheder og dermed en vis risiko. Hvis vi anvender dette princip i blinde, risikerer vi, at alt bliver hygiejnisk, uden hverken smag eller lugt og med en ensretning af produktionen.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min påskønnelse af Parlamentets initiativ til at beskæftige sig med forsigtighedsprincippet og ordføreren fru Patries fremragende arbejde.
Kommissionens meddelelse om forsigtighedsprincippet blev offentliggjort i februar i år, og deri foreslås der retningslinjer om, hvornår og hvordan man anvender forsigtighedsprincippet. Princippet og tilgangen bliver ofte nævnt på nationalt, europæisk og globalt plan, når folkesundheds- og miljøspørgsmål er på tale. Forsigtighedsprincippet blev også drøftet ved topmødet i Nice, der tog en beslutning vedtaget af Rådet (almindelige anliggender) til efterretning. Beslutningen opfordrer Kommissionen til at anvende de vedtagne retningslinjer og indarbejde forsigtighedsprincippet, når det er nødvendigt i forbindelse med dens udarbejdelse af forslag til lovgivning og i alle sine aktioner. Beslutningen understreger også behovet for at arbejde aktivt for at nå frem til en forpligtelse fra de internationale partneres side om anvendelse af princippet. Vi ser nu på, hvordan der bør følges op på denne beslutning.
Kommissionens meddelelse er ikke det sidste ord i sagen. Jeg bifalder derfor Parlamentets forslag til beslutning om dette vigtige spørgsmål og vil gerne komme med mine kommentarer til nogle af de punkter, det rejser. Kommissionen bekræfter sin intention om at gøre aktiv brug af forsigtighedsprincippet, hvor det måtte være hensigtsmæssigt. Vi betragter det som et generelt princip, som der bør tages hensyn til inden for områderne miljøbeskyttelse og folke-, dyre- og plantesundhed. Hvad angår dets indvirkninger på internationalt plan, og navnlig i Verdenshandelsorganisationen, finder Kommissionen, at forsigtighedsprincippet er ved at blive en fuldt udviklet regel i international sædvaneret med alle de rettigheder, der heraf følger. Dette giver Fællesskabet ret til at fastsætte det beskyttelsesniveau, navnlig med hensyn til miljøet og folke-, dyre- og plantesundheden, som den finder hensigtsmæssigt. Det vil også øge udviklingslandenes evne til at sikre beskyttelse af miljøet og folke-, dyre- og plantesundheden.
Parlamentet må have bemærket, at Kommissionen er enig i de fleste af de spørgsmål, der er rejst i Deres beslutningsforslag. Men jeg vil gerne afklare en række punkter. Hvad den endelige tilbagetrækning af et produkt på grundlag af proces- eller produktionsmetoder angår, er det ikke muligt at komme med nogen generel udtalelse om legitimiteten af en sådan handling, før der er foretaget en omfattende risikovurdering. Den skelnen, der er foretaget i beslutningsforslaget mellem forsigtighedsprincippet og princippet om forudseenhed, bør være mere præcis. Forudseenhedstilgangen er en del af risikovurderingspolitikken og udgør en integreret del af den videnskabelige udtalelse, der leveres af dem, der foretager risikovurderingen. På den anden side udgør anvendelsen af forsigtighedsprincippet en del af risikostyringen. En konsekvens af dette er, at indledende mistanker eller empiriske vurderinger ikke kan bruges alene med hensyn til anvendelsen af forsigtighedsprincippet. Risikoen må identificeres, og risikovurderingen må gennemføres af eksperter, før der kan træffes foranstaltninger.
Det er vigtigt at understrege, at det er op til beslutningstagerne at definere beskyttelsesniveauet. Det er ikke muligt at angive en generel minimumstærskel. Kommissionen finder, at beslutningsforslaget er afbalanceret, hvad dette spørgsmål angår, og støtter ikke ændringsforslag 3.
Endelig kan bevisbyrden vendes ved en vurdering i det enkelte tilfælde. Det er ikke hensigtsmæssigt med en generel regel.
Jeg vil slutte af med at takke Parlamentet for dets støtte i forbindelse med behandlingen af dette spørgsmål. Beslutningsforslaget vil være med til at skabe en generel forståelse for forsigtighedsprincippet både inden for Fællesskabet og på internationalt plan.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.
(Mødet hævet kl. 23.35)

Sakharov-prisen 2000
Formanden
Lad mig sige Dem, hr. Fernando Savater, at jeg er meget rørt over, at vi kan modtage Dem her i dag for at overrække Sakharovprisen for året 2000 til "Basta Ya" for åndsfriheden.
Gennem Dem ærer Europa-Parlamentet ofrene for terrorismen og belønner en borgerbevægelse, der spontant har besluttet at råbe "Basta Ya" (nu er det nok), til dem, der nægter retten til livet, det dyrebareste hos hvert eneste menneske, og som endda nægter retten til friheden, hvilket vil sige til at leve et dagligt liv i fred og sikkerhed. Europa-Parlamentet belønner også det fysiske og moralske mod hos de borgere, der med fare for deres liv vover at stå ved deres afvisning af at give efter for denne skræmmekampagne. Via "Basta Ya" ønsker Europa-Parlamentet at give sin fulde og overbeviste støtte til alle sammenslutninger, pacifistiske grupperinger af enhver ideologisk observans og alle, der rejser sig imod den blinde vold, Baskerlandet i Spanien står over for. De ved, at vores støtte ikke er af ny dato. Parlamentet har endda for nylig vedtaget en beslutning om terrorismen i Spanien. Denne erklæring er blevet underskrevet personligt af 413 af vores kolleger af alle nationaliteter og af enhver politisk observans. Den fordømmer beslutsomt ETA's forbrydelser i Spanien og opfordrer EU's institutioner til at vedtage effektive foranstaltninger for at bekæmpe terrorismen.
Ved for første gang at tildele Sakharovprisen til en forsvarer af menneskerettighederne, der kæmper inden for EU's grænser, bekræfter Europa-Parlamentet højtideligt, at enhver overtrædelse af disse bør bekæmpes uden kompromiser. Andrej Sakharov symboliserede for demokrater i hele verden mennesket, der rejste sig imod diktaturet, og som gjorde modstand imod den moralske afpresning fra et undertrykkende system, og alle modtagere af Sakharovprisen siden 1988 har personificeret den selvsamme kamp for friheden. Den undertrykkelse, De går imod, er måske den værste. Den er underskrevet, men den har ikke noget ansigt. Den presser sig ned over et helt samfund for at ødelægge et politisk system, der er blevet demokratisk valgt af dets borgere.
Det er også en årsag til, at Parlamentet slutter sig til Deres kamp. Jeg havde lejlighed til at sige dette den 27. september i Madrid under den smertefulde ceremoni for overrækkelse af medaljer til familier til ofre for ETA i Unionen, der findes ikke nogen plads til terrorismen. Den er en afvisning af selve demokratiet. Uanset hvilken form volden antager, skal den ikke blot fordømmes, den kan kun vendes mod dens udøvere, idet den udelukker de personer fra den demokratiske verden, der netop søger tilflugt i denne.
Det Europæiske Fællesskab er frem for alt et fællesskab af værdier, der bygger på respekten for retsstaten. Det europæiske charter om grundlæggende rettigheder, som vi netop har bekendtgjort i Nice den 7. december, bevidner dette. Dets artikel 2 omhandler retten til livet, og hver gang terrorismen i Spanien dræber en person, føler hele EU sig berørt på det felt, der udgør et af dets væsentligste principper.
I det demokrati, vi tror på, er det med ordet, vi forhandler og overbeviser i respekt for hinanden, og det retter sig efter befolkningens flertal, når den har stemt i frihed. Det er ikke et demokrati for en anonym morder, der venter sit offer i dennes mørke entre. Det er heller ikke et demokrati for volden, der terroriserer for gennem angst og pres at tvinge et helt folk til tavshed eller til medskyldig underkastelse.
Jeg kan ikke slutte denne tale uden at ære og mindes de hundredvis af personer, der er faldet for deres morderes kugler. Det drejer sig om kvinder og mænd i alle aldre, fra alle sociale lag og alle politiske opfattelser, der brutalt er blevet revet væk fra deres nærmeste. Jeg ønsker at rette vidnesbyrdet om vores solidaritet til de sidstnævnte og til omkring 2.000 sårede af den samme svøbe. Jeg vil også fortælle dem, i hvor høj grad deres værdighed under modgangen, som de giver udtryk for, og deres mangel på personlig hævntørst fortjener vores dybeste beundring.
Jeg takker Dem, og jeg opfordrer nu Dem, fru formand, til at tage ordet.
(Kraftigt og vedvarende bifald)

Fernando Savater
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, borgerinitiativet "Basta Ya" vil allerførst takke Parlamentet for den ærefulde anerkendelse, som det tildeler os i dag. Udmærkelsen er så meget mere betydningsfuld, som vi ikke er en velanskrevet ngo og heller ikke en institutionel veteranbevægelse, men blot en gruppe borgere med forskellig baggrund, uden bureaukratisk hierarki og knap nok et organisatorisk apparat, som begyndte at finde sammen for knap et år siden. Iblandt os er der lærere og arbejdere, offentligt ansatte og enkeltpersoner, religiøse og verdslige, fagforeningsfolk, erhvervsdrivende, pacifistiske aktivister, kunstnere, mediefolk, kendte ansigter og mange ukendte. Jeg skal indrømme, at vi er en lidt anarkistisk forsamling. Vi har intet ønske om at spille en historisk rolle, ikke engang om at bestå for enhver pris. Gid vores initiativ var overflødigt i morgen, så vi hver især kunne vende tilbage til en fredelig hverdag.
Vi ved, at vi ikke er vigtige i os selv, men vi mener, at det, der forener og samler os, er vigtigt, nemlig afvisningen af ETA's forbryderiske terrorisme og en udtrykkelig støtte til den spanske retsstat, som i dag er truet af en totalitær plan om voldelig løsrivelse. Vi er gået på gaden, og vi har hævet vores røster, fordi vi er overbevist om, at når demokratiet er i fare, kan borgerne ikke skjule sig i deres anonymitet og vente spagfærdigt på, at alt ordner sig i de højere politiske kredse. Vi ønsker ikke at erstatte de lovformelige institutioner, men at presse dem til at beskytte vores rettigheder og vores friheder uden indrømmelser til terroren.
Vi har sluttet os sammen, mine damer og herrer, i solidaritet med ofrene for den morderiske ideologiske fanatisme og også som et forsvar imod den. Og det er fordi, vi er i en sørgeligt sælsom situation i det demokratiske Europa. Baskerlandet er ikke et fremmedartet område tynget af uretfærdigheder og uligheder som så mange steder i den såkaldte tredje verden, men et af de mest udviklede områder med den bedste livskvalitet i Den Europæiske Union. I den spanske stat nyder den baskiske autonome region godt af et omfattende selvstyre med egen regering og eget parlament, fuld kontrol med skattesystemet, et tosproget uddannelsessystem, to selvstændige tv-kanaler, hvoraf den ene er på baskisk osv.
Der er ingen tvivl om, at baskerne var udsat for store begrænsninger i deres politiske og kulturelle frihed under Francos diktatur ligesom alle andre spanske borgere. Men efter indførelsen af demokratiet blev der gjort en meget stor forsoningsindsats i hele landet, som begyndte med generelt amnesti for politisk motiverede forbrydelser begået i Francotiden, der for 20 år siden gav alle de medlemmer af ETA, der måtte ønske det, mulighed for at vende tilbage til et liv inden for lovens rammer, også selv om de var ansvarlige for blodige begivenheder.
Alligevel har ETA's aktiviteter ikke stoppet siden da. Og der har allerede været mere end 700 dødsofre efter demokratiets indførelse. I Baskerlandet er der i dag hverken sikkerhed eller ytringsfrihed eller politisk forsamlingsfrihed for en stor del af borgerne. De folkevalgte, der ikke er nationalister, bliver myrdet i lighed med erhvervsdrivende, journalister, medlemmer af ordenspolitiet eller enkeltpersoner, som på en eller anden måde måtte have udtalt sig imod planen om uafhængighed under tvang.
Og det drejer sig ikke kun om mord. Masser af virksomheder, boliger og biler er blevet brændt af. Forretningsdrivende og fagfolk afpresses dagligt, de, der anses for at være spanskvenlige, det vil sige, de, der tør udtale sig offentligt til fordel for den i henhold til forfatningen gældende retsstat, forfølges og trues på tusinde måder. Mange mennesker føler sig tvunget til at forlade området for at undgå det, der er værre, og fordi de ikke kan klare presset fra det truende samfund. Mange andre må finde sig i at leve under politibeskyttelse og kan ikke gå frit på gaden med deres børn eller være til stede i offentlige lokaler uden alle mulige former for sikkerhedsforanstaltninger.
I Baskerlandet, i det demokratiske Europa, har vi på nuværende tidspunkt snesevis af Salman Rushdi'er. Det er angsten, der hersker, en håndgribelig angst i det daglige liv, som får folk til at tale lavt og skjule det, de tænker, som da det var værst under Francos diktatur.

Medlemmerne af initiativet "Basta Ya" ved, at ETA bærer det meste af skylden for disse onder. Men vi er også overbevist om, at ETA ikke er et isoleret fænomen, og at dets beståen skyldes et politisk klima, hvor de nationalistiske myndigheder, som har regeret landet i mere end 20 år, til dels er ansvarlige. ETA-folkene er ikke rumvæsener, som er kommet fra en anden planet for at gøre skade, men unge mennesker, der er skolet i etnisk fanatisme, i had til mere end halvdelen af deres medborgere og til alt, hvad der er spansk. Unge mennesker, der er blevet indprentet en fordrejet historie og en vanvittig menneskeopfattelse, som får dem til at opfatte sig som ofre og på den måde gør dem til bødler.
Vi accepterer naturligvis, at de baskiske nationalister med fredelige midler kan foreslå oprettelsen af en ny uafhængig stat, som aldrig har eksisteret før, men vi afviser, at et bestemt partis politiske plan præsenteres som en umistelig ret for et helt folk, hvorved den indirekte retfærdiggør volden.
Det er heller ikke fornuftigt med den konstante søgen i den historiske - og endog forhistoriske - fortid efter krænkelser, der retfærdiggør opløsningen af de nuværende demokratiske samfund eller skal vise uforeneligheden mellem mennesker, der rent faktisk har levet sammen i århundreder. Som erfaringen fra andre steder i Europa så trist viser, fører den vej altid til en retfærdiggørelse af krigshandlinger. Det er noget, som en af de første tænkere i det forenede Europa, Erasmus af Rotterdam, for hundreder af år siden forudså, da han sagde: "Hvis en adkomst anses for at være en egnet årsag til at starte en krig, er der ingen - midt i så mange menneskelige anliggender, så mange ændringer - der kan være foruden den adkomst. Hvilket folk er ikke på et eller andet tidspunkt blevet fordrevet eller har fordrevet nogen fra sit territorium? Hvor mange gange er folk ikke udvandret fra et sted til et andet? Hvor mange gange har man ikke flyttet imperier fra et sted til et andet på grund af traktaters tilfældigheder? Lad Padovas borgere i dag kræve den trojanske jord, fordi Antenor i en anden tid var trojaner. Lad romerne kræve Afrika og Spanien, fordi de engang var romerske. Vi kalder det, der er valgt forvaltning, for arvegods. Man har ikke samme ret over mennesker - der er frie af natur - som over kvæg." Det var Erasmus' ord.
Mine damer og herrer, som demokrater går vi naturligvis ind for dialog mellem de forskellige demokratiske partier, for demokratiet består netop i en sådan vedvarende dialog. Men netop på grund af forudsætningen om demokratisk dialog afviser vi, at dialog kan fremtvinges med voldelig terrorisme, at borgernes politiske dagsorden kan fastlægges af mennesker, der vender op og ned på den sædvanlige fredelige sameksistens, og at parlamentarisk vedtagne love skal ændres efter mordernes forgodtbefindende som betaling for, at de standser myrderierne.
Vi ønsker at leve i fred, men vi ønsker også at leve i frihed. Vi nægter at erstatte borgernes stat med en etnisk stat. Vi er derfor gået på gaden for at forsvare de forfatningsmæssige principper og råbe til terroristerne: Basta ya (nu er det nok!). Ud over at takke for den anerkendelse, som vi har fået i form af Sakharovprisen, inviterer vi derfor medlemmerne af Europa-Parlamentet til at besøge Baskerlandet. Ikke de offentlige kontorer, men gaderne, barerne, forretningerne, virksomhederne, de små lokaler, de store sale, så De på egen hånd og uden propagandistisk indblanding kan se, hvordan man lever truet, presset, uden ret til frit at udtrykke sine tanker, så De selv kan se, at det er rigtigt, hvad vi siger, og så De bagefter ikke glemmer det og støtter os i kampen mod denne skamplet, som hele det demokratiske Europa bør føle som sin egen.
(Kraftigt og vedvarende bifald)

