Az Európai Tanács előkészítése (2009. október 29-30.) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont: az Európai Tanács előkészítéséről szóló tanácsi és bizottsági nyilatkozatok.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr, a jövő héten kerül sor az Európai Tanács ülésére. Átfogó napirendünk több olyan kérdéssel is foglalkozik, amely mindannyiunk jólétére kihat. Meg fogjuk vitatni az éghajlatváltozás elleni küzdelemmel kapcsolatos kérdéseket, megtaláljuk a módját annak, hogy az EU-t kivezessük a pénzügyi és gazdasági válságból, támogatni fogjuk az energiabiztonságot és foglalkozunk majd az illegális bevándorlás problémájával.
Az Európai Unió akkor tud a legfelkészültebben foglalkozni az említett kérdésekkel, ha a Szerződéssel kapcsolatban egyértelmű helyzet alakul ki. A Lisszaboni Szerződés mihamarabbi hatálybalépése többek között azért is fontos, hogy folytathassuk az új Bizottság kijelölésével kapcsolatos munkát. Ez az oka annak, hogy az Európai Tanács ezt a kérdést is meg fogja vizsgálni.
Azokkal a kérdésekkel fogom kezdeni, amelyekben tudomásom szerint az Európai Parlament erősen érdekelt. A jövő hét végén az állam- és kormányfők megpróbálják tisztázni a helyzetet a Lisszaboni Szerződés megerősítésével, valamint a folyamat további sorsával kapcsolatban. Az írországi elsöprő "igen” szavazatok, valamint a lengyel elnök aláírása újult erőt adott a munkához, de amint azt Önök is mindannyian tudják, a Szerződés csak akkor léphet hatályba, ha azt valamennyi tagállam megerősítette - a 27-ből 26 tagállam már megtette, már csak a Cseh Köztársaságra várunk. Csehországban az alsó- és a felsőház jóváhagyta a Szerződést, ezt követően azonban 17 felsőházi képviselő petíciót nyújtott be a cseh alkotmánybírósághoz annak megvizsgálása céljából, hogy a Lisszaboni Szerződés összeegyeztethető-e a cseh alkotmánnyal.
Nekünk természetesen tiszteletben kell tartanunk a Cseh Köztársaságban zajló demokratikus eljárást. Október 27-én, azaz a jövő héten az ország alkotmánybírósága nyilvános meghallgatást fog tartani a témáról. Bízunk benne, hogy ezt követően a bíróság nagyon rövid időn belül határoz a kérdésről, de ennek időpontját még nem ismerjük. Amint azt Önök is tudják, Klaus elnök úr szintén bizonyos feltételeket támasztott a Szerződés aláírásával kapcsolatban. Amíg várunk, megpróbáljuk kideríteni, hogy pontosan milyen követelményekre és feltételekre számíthatunk. Következésképpen az Európai Tanács keretében folytatandó vita nagyrészt attól függ majd, hogy mi történik a Cseh Köztársaságban. A cseh alkotmánybíróság közleménye és az azt követő eljárás döntő fontosságú lesz annak megállapítása szempontjából, hogy mikor léphet hatályba a Lisszaboni Szerződés.
Az Európai Tanács keretében azt is meg fogjuk vitatni, hogy eddig milyen előkészületeket tettünk annak biztosítása érdekében, hogy a Szerződés hatálybalépése minél gördülékenyebben menjen végbe. Ezzel összefüggésben az elnökség az említett összes kérdésre kitérve jelentést készít a jelenlegi helyzetről. Ebben a jelentésben ismertetni fogjuk a tagállamok olyan kérdésekkel kapcsolatos nézeteit, mint például az Európai Külügyi Szolgálat - amelyről a Parlamentben ma délután folytatunk vitát -, e szolgálat hatásköre, jogállása, személyzete és finanszírozása. Olvastam Brok úr jelentését, amelyet az Alkotmányügyi Bizottság hétfőn fogadott el. Ahogy már említettem, ezt ma délután fogjuk megvitatni.
A jövő heti ülés tekintetében immár elmondhatom, hogy ez a jelentés iránymutatással szolgál a főképviselő szempontjaival kapcsolatban, amely lehetővé teszi számára, hogy a Szerződés hatálybalépését követően mihamarabb hivatalos javaslatot terjesszen elő az Európai Külügyi Szolgálat működésére vonatkozóan. A Tanácsnak rendkívül gyorsan, remélhetőleg valamikor a következő néhány hónapban el kell fogadnia ezt a javaslatot. Az említett kérdések közül többet is megvitattunk az Európai Parlamenttel, és reméljük, hogy ez az elkövetkező hetekben folytatódni fog.
Az Európai Tanács ülésén az éghajlatváltozás lesz a legfontosabb téma. Célunk az, hogy a Tanács megfelelő határozatokat hozzon - többek között a finanszírozásról -, hogy az EU továbbra is mindenképpen vezető szerepet tölthessen be, és ezáltal hozzájárulhasson a koppenhágai konferencia sikeres kimeneteléhez.
A tegnapi Ecofin-ülésen hosszas és bonyolult vita folyt a finanszírozásról. Az elnökség minden tőle telhetőt megtett az egyetértés elérése érdekében, végül azonban úgy határozott, hogy erről a kérdésről az Európai Tanácsnak kell döntenie. Néhány tagállamban még további vitákat kell folytatni ahhoz, hogy ebben a tekintetben előrehaladást érhessünk el. A folyamat elakadásának elkerüléséhez rendkívül fontos, hogy megállapodásra jussunk. A nemzetközi tárgyalások jelenlegi szakaszában teljesen tisztában vagyunk az előttünk álló nehézségekkel. Következésképpen a finanszírozással kapcsolatos megállapodás elérésével az EU lényegesen előrelendíthetné a tárgyalásokat.
Az Európai Tanács ülésére a legjobb pillanatban, röviddel az ENSZ Éghajlat-változási Kormányközi Testületének barcelonai tárgyalási fordulója, valamint a G20-ak pénzügyminisztereinek St. Andrews-i ülése előtt kerül sor. Koppenhágában csak akkor sikerül megállapodásra jutni, ha minden érintett fél kész cselekedni. Az EU környezetvédelmi miniszterei éppen most üléseznek, hogy megvitassák az éghajlatváltozással kapcsolatos következtetéseket. A cél, hogy átfogó képet alkothassanak a jelenleg tárgyalt kérdésekkel kapcsolatos uniós álláspontról.
A Környezetvédelmi Tanács következtetéseinek fontos részét fogja képezni a hosszú távú kibocsátáscsökkentésre vonatkozó uniós stratégia pontosítása, valamint egy olyan megállapodásra való törekvés, amely előmozdíthatja azt az elhatározásunkat, hogy a kibocsátáscsökkentési célkitűzésünket az 1990-es szinthez képest 20%-ról 30%-ra növeljük. A tárgyalások felgyorsítása érdekében a Környezetvédelmi Tanács következtetései kiterjednek a nemzetközi légi és tengeri közlekedés kibocsátásainak csökkentésével kapcsolatos uniós javaslatra vonatkozó határozat kérdésére, a fejlődő országokban a beruházásokkal kapcsolatos értékelési, jelentéstételi és ellenőrzési intézkedésekre irányuló uniós stratégia kidolgozására, az ágazati mechanizmusok szerepére, valamint az erdőirtás és az erdőpusztulás elleni küzdelemre vonatkozó uniós stratégia kidolgozására.
Az Európai Tanács értékelni fogja továbbá az uniós pénzpiaci felügyelet új keretének létrehozása terén elért előrelépést is. Amint azt Önök is tudják, az állam- és kormányfők júniusban egy rendkívül nagyra törő megállapodás keretében azt a célt tűzték ki, hogy az EU pénzügyi rendszerének felügyeletére egy külön szervet, illetve a bank-, a biztosítási és az értékpapírpiacok felügyeletére három európai felügyelő hatóságot hoznak létre. Szeptember végén a Bizottság benyújtotta a jogalkotási javaslatait tartalmazó csomagot. Ez az elnökség legfontosabb prioritásai közé tartozik, ezért egy nagyra törő ütemtervet dolgoztunk ki. Célunk, hogy az év végére az egész intézkedéscsomaggal kapcsolatban megegyezés szülessen.
Ezért nagy örömömre szolgált, hogy a Gazdasági és Pénzügyi Tanácsnak tegnap jelentős előrelépést, illetve - a nemzeti parlamenteken belüli vita kiszorítása nélkül - széles körű politikai egyetértést sikerült elérnie az új makrofelügyeleti szerv létrehozásával kapcsolatban. A pénzügyminiszterek a svéd elnökséget arra is felkérték, hogy folytassa a párbeszédet az Európai Parlamenttel. E párbeszéd kapcsán nagyon jó tapasztalatokat szereztünk, amely véleményünk szerint jól működik.
Most kell megragadnunk az alkalmat, hogy minél gyorsabban haladjunk előre. Meg kell mutatnunk, hogy minden tőlünk telhetőt megteszünk a jövőbeni válságok kialakulásának megelőzése érdekében, valamint hogy vállaljuk közös felelősségünket annak biztosítása révén, hogy az ügyfelek és a befektetők visszanyerik a pénzügyi rendszer iránti bizalmat.
Szeretnék még néhány szót ejteni az európai foglalkoztatásról, egy olyan kérdésről, amelyet tudomásom szerint az Európai Tanács is meg fog vitatni. Az utóbbi időben a gazdaság helyreállására utaló óvatos jeleket észleltünk. A munkaerő-piaci helyzet azonban várhatóan rosszabbodni fog, így még mindig ösztönző és támogató intézkedésekre lesz szükségünk.
Az egyik fontos kérdés, amellyel az Európai Tanácsnak kiemelten foglalkoznia kell, hogy hogyan tudjuk kezelni a válság következményeit, ugyanakkor teljesíteni a munkaerő-kínálat növelésével kapcsolatos hosszú távú célkitűzést. A fenntartható államháztartáshoz magas szintű foglalkoztatás szükséges. Azonban ez a gazdasági növekedés, az emberek jólétének biztosítása és egy társadalmilag összetartóbb Európa kialakítása szempontjából is elengedhetetlen.
Ezzel összefüggésben szeretném emlékeztetni Önöket arra, amit a kilépési stratégiákkal kapcsolatban elmondtunk. A pénzügyminiszterek megerősítették, hogy a gazdasági helyreállás valós, de törékeny. Ezért fontos, hogy továbbra is átfogó pénzügypolitikát folytassunk. A Tanács ülésén folytatott tárgyalások arra a megállapodásra vezettek, hogy a pénzügyminiszterek göteborgi informális találkozóján megvitatott elvek alapján alakítsuk ki a stratégiákat.
Az energiabiztonságról is szeretnék néhány dolgot elmondani. A 2009. júniusi következtetésekkel összhangban az Európai Tanács a jövő héten értékelni fogja az energiainfrastruktúrával (az energiahálózatok összekapcsolásával) és a válságkezelő mechanizmusokkal kapcsolatos eredményeket. Készítettünk egy jelentést a január óta elért haladásról. Az Európai Tanács figyelembe fogja venni a jelentést.
Az Európai Tanács el fogja fogadni a balti-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégiát is. Erről a kérdésről nagyon eredményes vitát folytattunk a Parlament szeptemberi plenáris ülésén. Az állam- és kormányfők jóvá fogják hagyni az elnökség következtetéseit, amelyeket az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsa hétfőn fogad el. E stratégia az előttünk álló kihívások megoldásának, valamint az EU-n belüli gazdasági, társadalmi és területi kohézió elősegítésének integrált keretét alkotja. Meggyőződésem, hogy ez a stratégia ösztönzést jelenthet más makrorégiók számára is az EU-ban, ily módon erősítheti az európai integrációt. Már körvonalazódik a Duna menti régióra vonatkozó uniós stratégia, amely a 2011-es magyar elnökség idején kerülhet benyújtásra.
Rendkívül megnyugtató, hogy a svéd elnökség most már eredményt tud felmutatni e kezdeményezés tekintetében, amely természetesen innen, az Európai Parlamentből indult. Reméljük, hogy az Európai Tanács képes lesz minden érintett szereplőt arra ösztönözni, hogy nagyon gyorsan lásson hozzá a végrehajtáshoz. Erre feltétlenül szükség van, ha hozzá akarunk kezdeni a súlyos környezeti problémák megoldásához és a stratégiai célkitűzések eléréséhez.
Az Európai Tanács a földközi-tengeri térség migrációs helyzetével kapcsolatos következtetések végrehajtását is értékelni fogja. A Tanács örömmel fogja fogadni a rövid távú intézkedéseket - például a máltai kísérleti projekt elindítását -, valamint az Európai Menekültügyi Támogató Hivatal létrehozása terén tett előrelépéseket. Azt is meg fogja említeni, hogy az EU és Törökország tárgyalásokat folytat a migrációról.
Azt várjuk az Európai Tanácstól, hogy a földközi-tengeri térség jelenlegi helyzetének kezelése érdekében további erőfeszítések megtételére, valamint a tagállamok közötti szolidaritáson alapuló, hosszú távú megoldások eléréséig a munka folytatására szólítson fel. Reményeink szerint a Tanács azt is hangsúlyozni fogja, hogy az EU átfogó migrációs politikájának végrehajtásához fokozott erőfeszítésekre van szükség. Szorgalmazni fogjuk, hogy a Tanács erősítse meg a Frontex ügynökséget és vezessen be közös szabályokat a Frontex tengeri műveleteire vonatkozóan.
Végezetül megvitatjuk a külkapcsolatok kérdését is. Júniusban az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsa felkérte az intézményeket, hogy tekintsék át, hogy az EU milyen további részvételt vállalhat Afganisztánban és Pakisztánban. Az első tervezet megvitatására a szeptemberi informális Gymnich-találkozón került sor, a tagállamok munkacsoportjaiban pedig jelenleg vitatják meg a részletes javaslatot. A külügyminiszterek jövő heti találkozóján az EU elfogadja majd az afganisztáni és pakisztáni részvételünket megerősítő tervet. A terv a két ország kormányzati kapacitásának és intézményeinek megerősítését helyezi a középpontba. Rendkívül fontos, hogy ezt a tervet haladéktalanul végre lehessen hajtani.
Átfogó nemzetközi intézkedésekre van szükség ahhoz, hogy meg tudjuk fordítani az afganisztáni és pakisztáni események alakulását. Önmagukban a katonai lépések soha sem vezethetnek tartós megoldáshoz. Biztonság és ellenőrzés nélkül gazdasági fejlődés sem következhet be. A demokratikus intézmények létrehozására és a civil társadalom megerősítésére is erőfeszítéseket kell tennünk. E tekintetben az EU-nak mindkét országban fontos szerepet kell vállalnia. Vannak közös problémák, valamint regionális szempontokat is figyelembe kell venni, és természetesen a két ország esetében eltérő megközelítést kell alkalmazni. Az Európai Tanács jövő heti ülésén meg fogjuk ezt vitatni, és természetesen ott leszek, hogy meghallgassam az európai parlamenti képviselők észrevételeit és kérdéseit.
(Taps)
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Elnök úr, nagyrészt egyetértek az Európai Tanács nevében Cecilia Malmström által kifejtett irányvonalakkal. Hadd emeljek ki két fontos kérdést: egyrészt a Lisszaboni Szerződést és az összes intézményi ügyet, másrészt az éghajlatváltozás elleni küzdelmet és a koppenhágai konferenciával kapcsolatos kilátásokat.
Mindenekelőtt úgy gondolom, hogy ennek az Európai Tanácsnak képesnek kell lennie meghozni a végleges határozatokat ahhoz, hogy a Lisszaboni Szerződés hatályba lépjen. Évek óta tudjuk, hogy az új Szerződés megerősítése nem lesz könnyű feladat. Sok kudarc és csalódás ért bennünket, de a Szerződés mindig elsődleges fontosságú ügy maradt - egy arra késztető ügy, hogy egy demokratikus és eredményes Európa jöjjön létre. Meggyőződésem, hogy az utolsó akadály leküzdésekor is az fog vezérelni bennünket, hogy a Lisszaboni Szerződés hatályba léphessen, miután azt az írek is határozottan támogatták.
A lengyelországi ratifikálási folyamat befejezését követően most már elmondhatjuk, hogy valamennyi tagállam demokratikus úton jóváhagyta a Lisszaboni Szerződés. Egyedül a Cseh Köztársaságban nem zárult le még a ratifikációs folyamat. Természetesen a Cseh Köztársaságban folyamatban lévő alkotmányos eljárásokat tiszteletben kell tartani, ahogy azt is, hogy a Szerződés hatálybalépéséhez szükség van a demokratikus akarat megerősítésére. A Cseh Köztársaság parlamentje egyértelműen tanúbizonyságot tett erről a demokratikus akaratról, így azt remélem, hogy a mesterséges akadályok és késedelmek nem okoznak több nehézséget a teljes ratifikáció előtt.
E Parlamentben egyszer már felvázoltam, hogy mennyire fontos, hogy az Európai Bizottság kijelölésében minél kevesebb legyen a késedelem. Ugyanakkor minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk annak érdekében, hogy a Lisszaboni Szerződés alapján alakítsuk ki a Bizottságot, mivel Európa szempontjából rendkívül nehéz időket élünk. Előrelépést kell elérnünk azzal a programmal kapcsolatban, amelyet ez a Parlament támogatott, amikor újra elnökké választott engem. Ennek elérése és az intézmények megfelelő működése érdekében igenis szükségünk van a Lisszaboni Szerződés megerősítésére, ha erős, összetartó és hatékony Európai Uniót szeretnénk. Tehát ismét szeretném egyértelművé tenni, hogy az Európai Tanácsnak vállalnia kell a felelősséget, továbbá fel kell ismernünk, hogy sürgősen cselekedni kell, és hogy Európát jelentős költségek terhelik mindaddig, amíg az európai intézmények nem működnek megfelelően.
Ugyanakkor helyes, ha most szorgalmazzuk a végrehajtással kapcsolatos munka elvégzését, és készen állunk a Szerződés hatálybalépésére. Tudom, hogy a Parlament teljes mértékben elkötelezett e munka elvégzése iránt. Örömmel együttműködök önökkel annak biztosítása érdekében, hogy a Szerződésből származó előnyök minél előbb érvényesüljenek. A Parlament már sok területen hozzálátott a munkához és bőven kivette a részét a tennivalókból, kikristályosítva az európai polgári kezdeményezéshez hasonló területekkel kapcsolatos elképzeléseket. Tudok arról, hogy ma délután Elmar Broknak az Európai Külügyi Szolgálatról szóló jelentését fogják megvitatni. A jelentés kiindulási alapja a lehető legalkalmasabb annak biztosításához, hogy a szolgálat - a Szerződésben foglalt egyéb újításokhoz hasonlóan - hozzájáruljon ahhoz, hogy a közösségi rendszer még erősebb legyen és még jobb teljesítményt érjen el.
Tudom, hogy kezdettől fogva megfogalmazódtak olyan aggályok, miszerint az Európai Külügyi Szolgálat valamiféle kormányközi testület lesz, amely az Európai Unió rendszerén kívül lebeg, de a szolgálatnak erősen az európai uniós rendszerhez kell kötődnie. Feltétlenül szorosan együtt kell működnie valamennyi intézménnyel, mindenekelőtt a Bizottsággal. Az általa előkészített határozatokat a Bizottságnak vagy a Tanácsnak kell meghoznia a közös kül- és biztonságpolitikai ügyekben. Alapjában véve az a meggyőződésem, hogy a szolgálat sikere annak biztosításától függ, hogy az Európai Unió külügyi tevékenysége többet jelentsen, mint az intézményi egységeinek összessége. Amennyiben a szolgálat a Parlament demokratikus támogatásával, illetve a Tanács nemzeti közigazgatási intézményekkel kialakított kapcsolatának, valamint a Bizottság szakértelmének és európai jövőképének felhasználásával végezheti tevékenységét, valóban hatékony eszközzé válhat az Európai Unió számára ahhoz, hogy a nemzetközi színtéren megvalósítsa a céljait. Egy közösségi módszeren alapuló, közösségi európai külügyi szolgálat az egységes Európa számára erős európai szolgálatot és erőteljes eszközt fog jelenteni ahhoz, hogy befolyást gyakoroljon nemzetközi szinten.
Ugyanakkor az Európai Tanácsnak aktív politikai menetrendet kell ösztönöznie. Ugyanazzal a lendülettel kell folytatnunk a gazdasági válság megoldására és főleg a válság munkanélküliségre gyakorolt hatásának kezelésére irányuló munkánkat. Folytatnunk kell azt, amiben a G20-ak találkozóján megállapodtunk. Minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk, hogy az Európai Bizottság által a pénzügyi felügyelettel kapcsolatban előterjesztett javaslatok minél előbb hatályba lépjenek. Elő kell mozdítanunk az energiabiztonságra vonatkozó programunkat.
A Tanácsban a legfontosabb politikai kérdés a koppenhágai konferencia. A koppenhágai csúcs sikeres kimenetele elsődleges fontosságú az európaiak számára és nagy feladatot ró a nemzetközi közösségre. Már 50 napunk sincs a koppenhágai konferenciáig. A tárgyalások továbbra is lassan haladnak. Ismét az Európai Uniónak kell vezető szerepet vállalnia és fenntartania a lendületet. Az általunk előterjesztett célok ösztönzést jelentettek mások számára intézkedéseik felgyorsításához, de mindannyian tudjuk, hogy további lépéseket kell tennünk annak érdekében, hogy ténylegesen előmozdítsuk a nemzetközi intézkedéseket. Konkrét finanszírozási elképzelésekkel kell segítenünk a fejlődő országokat, ahogy azt az Európai Bizottság is javasolta a múlt hónapban. Számításaink szerint 2020-ig a fejlődő országoknak évente további mintegy 100 milliárd euróra lesz szükségük. Ennek nagy részét a hatalmas feltörekvő - fejlődő, de feltörekvő - gazdaságok által biztosított hazai finanszírozásnak, valamint a szén-dioxid-piacnak kell fedeznie, de jelentős nemzetközi közfinanszírozásnak is rendelkezésre kell állnia, amelyhez az Európai Unió is megfelelő mértékben hozzájárul.
A koppenhágai menetrend nem csupán az éghajlatváltozásról szól. Természetesen ez a fő célkitűzés, de az éghajlat a fejlődéstől is függ, és ezt a rendkívül lényeges szempontot nem hagyhatjuk figyelmen kívül. Ez jelentős kötelezettségvállalást jelent, különösen, amikor az állami költségvetésekre már amúgy is nagy nyomás nehezedik; mindannyian tudjuk azonban, hogy minél tovább várunk, annál nagyobbak lesznek a költségek. Ismét az Európai Tanácsra vár az a feladat, hogy kreatív megoldásokkal adjon tanúbizonyságot arról, hogy az Európai Unió egységesen felsorakozik az éghajlatváltozás elleni küzdelem szükségessége mellett.
Először is a koppenhágai csúcsnak azt kell láttatnia, hogy folyamatosan a kibocsátáscsökkentésre törekszünk; másodszor ki kell nyilvánítania, hogy készek vagyunk segítséget nyújtani azoknak, akik hajlandók megtenni ezt a lépést. Ha egy olyan menetrenddel állunk elő, amely azt igazolja, hogy az Európai Unió kézzelfogható előnyöket biztosít a polgárai számára, ez a legjobb módja egy olyan aktív Európa létrehozásának, amilyenről a Lisszaboni Szerződésben szó esik.
Egy nagyra törő menetrend összeállításához azonban hatékony intézményi keretre van szükségünk, és itt visszakanyarodok az első ponthoz. A Lisszaboni Szerződés a kibővített Európa első szerződése. A mi generációnk, különösen a közép- és kelet-európai barátaink körében, még jól emlékszik a megosztott Európára, mi azonban nem leszünk itt örökké. Ellenben az intézmények fennmaradnak, éppen ezért olyan intézményekre van szükségünk, amelyek a kibővített Európa számára is megfelelőek. A Lisszaboni Szerződés a 21. századi Európa szerződése, erős intézményeket biztosít, amelyek konkrét eredményeket tudnak elérni a jelenleg 27, a jövőben több tagállamból álló Európa számára. Önmagukban az intézmények azonban nem elegendőek. Határozott politikai akaratra van szükség céljaink eléréséhez, és remélem, hogy az Európai Tanács e hónap végén kinyilvánítja ezt az akaratot annak érdekében, hogy a koppenhágai konferencián rendkívül messzire mutató eredmény születhessen.
(Taps)
Joseph Daul
a PPE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja azt várja a következő Európai Tanácstól, hogy vessen véget az európai intézményekkel kapcsolatos bizonytalanság túlságosan hosszú időszakának, és biztosítsa a szükséges ösztönzést az új Bizottság létrehozásához, valamint a Tanács állandó elnökének és a főképviselőnek a Lisszaboni Szerződésben tervezett kinevezéséhez is.
Mindenekelőtt a Tanácsnak meg kell tennie a növekedés fellendítéséhez, valamint az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy Európa a munkahelyteremtés szempontjából a legjobb helyzetbe kerüljön, mivel a válság mindaddig tartani fog, amíg a társadalmi kohézió helyre nem áll.
Először is, ami az intézményeket illeti, mindenkit szeretnék emlékeztetni arra, hogy a lengyel elnöknek a Szerződés aláírására vonatkozó döntése azt jelenti, hogy egy kivételével végre minden ország utat nyitott Európa számára, hogy időpazarlás nélkül lépjen tovább.
A cseh alkotmánybíróság október 27-én, két nappal az Európai Tanács ülése előtt fogja megvizsgálni, hogy a Szerződés összeegyeztethető-e az ország alkotmányával. Természetesen tiszteletben fogjuk tartani a döntést, bármi is legyen az.
Képviselőcsoportom viszont rosszallását fejezi ki amiatt, hogy a cseh elnök - annak ellenére, hogy maga a nemzeti parlament elfogadta a Lisszaboni Szerződést - az aláírás elhalasztására irányuló új kifogással állt elő, mert mindenki tisztában van azzal, hogy ez csak ürügy. Sajnálatosnak tartom, hogy más országok is követik, és sorban biztosítékokat követelnek a Szerződés egyik vagy másik aspektusával kapcsolatban. Nem engedhetünk a kísértésnek, hogy kinyissuk Pandora szelencéjét, és elismerésemet fejezem ki az elnökségnek azért, hogy ezt egyértelműen kijelentette.
A PPE képviselőcsoport egyértelmű jelzést vár az Európai Tanácstól, miszerint az Európai Unió semmilyen késleltetési taktikát nem tűr el. Európában közvetlenül vagy közvetve mindenki támogatta a Szerződést, és most már tovább kell lépnünk. Mindannyian tudjuk, hogy amíg az intézményi kérdés uralja az európai nyilvános vitát, illetve amíg Európa nem rendelkezik az ahhoz szükséges eszközökkel, hogy demokratikus, de egyben hatékony határozatokat hozzon, a tényleges politikai, gazdasági és ökológiai kérdések nem oldhatók meg a kívánt gyorsasággal és komolysággal. Jelenleg éppen ennek lehetünk tanúi; patthelyzetben vagyunk.
A Parlamentnek minél gyorsabban haladnia kell a jövőbeni biztosok meghallgatásával, valamint lehetőség szerint még az év vége előtt döntenie kell a Bizottságban és a Tanácsban betölthető posztokra való kinevezésekről.
A PPE képviselőcsoport a gazdaságpolitika tekintetében is valamiféle egyértelmű útmutatást vár a pittsburghi G20-as csúcstalálkozón levont következtetések alapján, amely vegyes eredményekkel zárult, és a sajtóban már láthatjuk, hogy olyan, mintha semmi sem történt volna.
Európának minden tőle telhetőt meg kell tennie ahhoz, hogy lehetővé tegye a vállalkozások számára, hogy tevékenységüket ismét a kellő szinten folytathassák, megerősödjenek, sőt akár még kutatási beruházásokat is végrehajtsanak. Ezenkívül Európának minden tőle telhetőt meg kell tennie a tisztességes üzleti környezet kialakítása érdekében is.
Végül az éghajlatváltozással kapcsolatban azt várom az Európai Tanácstól, hogy kevesebb, mint két hónappal a koppenhágai konferencia előtt a helyzetnek - azaz a partnereink kötelezettségvállalásai terén eddig tapasztalható hiányosságoknak - megfelelő stratégiát dolgozzon ki. Felteszem a következő világos kérdést: milyen nyomást szándékozunk gyakorolni az Egyesült Államokra, Kínára és az összes feltörekvő országra? Enyhe és udvarias vagy a lehető legnagyobb nyomást alkalmazzuk? Büszke lehetek arra, hogy Európa élen jár ebben a kérdésben, az viszont nem működik, hogy Európa legyen az egyetlen érintett fél, amely megteszi a globális felmelegedés elleni küzdelemhez szükséges erőfeszítéseket.
Már csak 50 nap van hátra a koppenhágai csúcstalálkozóig - 50 nap nem sok, de elegendő, ha tudjuk, hogyan legyünk meggyőzőek, ezért azt kérem öntől, a Tanács elnökétől és öntől, a Bizottság elnökétől, hogy mondják el, hogyan szándékoznak eltölteni ezt az 50 napot.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, az Európai Tanács októberi ülése döntő fontosságú lesz, és rá fog világítani, hogy Európa tisztában van-e azzal, hogy sürgős cselekvésre van szükség a gazdasági és szociális kérdések terén, illetve hogy sürgősen véget kell vetni az intézményekkel kapcsolatos vitáknak. Képviselőcsoportom, a PPE az EU 27 tagállamának felelősségérzetére számít.
(Taps)
Hannes Swoboda
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, Malmström asszony, Barroso úr! Mielőtt rátérek az intézményi kérdésekre, szeretnék egy rövid megjegyzést fűzni a koppenhágai konferencia témájához.
Malmström asszony, önnek teljesen igaza van abban - és ezt Barroso úr is megerősítette -, hogy a most meghozandó egyik legfontosabb döntés a koppenhágai csúccsal kapcsolatos. Kötelező erejű célkitűzésekre van szükségünk, nem pedig általános megállapításokra. Ezt nem lesz könnyű megvalósítani, mivel az amerikaiak még nem fejezték be a jogalkotási eljárást. Ezenkívül a koppenhágai konferencia után, a következő évben is meg kell hoznunk majd bizonyos döntéseket. Mindazonáltal a folyamat végén kötelező erejű célkitűzésekkel kell rendelkeznünk. Ez elengedhetetlen.
Másrészről, ami a pénzpiaci és a gazdasági helyzetet illeti, felháborító és megbotránkoztató, hogy milyen nyereségrészesedéseket fizetnek ki napjainkban. Ez különösen érvényes Amerikára, de Európában is ez lesz a helyzet. Nem ez a központi probléma, mindenestre jól példázza, hogy a felsővezetők közül még sokan most sem értik, mit rejlik a pénzpiacok új szabályozása mögött, valamint hogy milyen felelősséggel tartoznak a lakosság egésze felé. Malmström asszony, elfogadom, hogy igaza van abban, hogy a foglalkoztatáspolitika kérdésének különösen kiemelt jelentőséget kell tulajdonítani. Nem csak arról van szó, hogy fenntartsuk a gazdasági fellendülési terv keretében bevezetett ösztönzőket, hanem arról is, hogy új foglalkoztatásösztönzési intézkedéseket vezessünk be.
Tegnap a Bizottság elnöke kedvező választ adott Stephen Hughes kérésére. Nagyon örülök annak, hogy képesek voltunk legalább egy olyan konszenzust elérni, miszerint a foglalkoztatáspolitikának a következő néhány évben a tevékenységeink középpontjában kell állnia.
Most pedig szeretnék néhány szót szólni a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatban. Először is, ami Václav Klaus hiányzó aláírását illeti, feltételezem, hogy az alkotmánybíróság kedvező ítéletet fog hozni. Elfogadhatatlannak tartom, hogy a Beneš-dekrétumokat ily módon használják fel, miáltal előfordulhat, hogy újra elkezdik boncolgatni a kérdést, elhalasztva ezzel a Szerződés aláírását. Szeretném emlékeztetni a Cseh Köztársaságból származó képviselőtársaimat arra, hogy az ország csatlakozása előtt megbízást adtunk egy jelentés elkészítésére a Beneš-dekrétumokról - Malmström asszony, ön bizonyára emlékszik, mert akkor ön is részt vett ebben -, amely azt kérdést vizsgálta, hogy a Beneš-dekrétumok akadályt jelentenek-e a Cseh Köztársaság csatlakozása szempontjából. Akkor a többség azon a véleményen volt, hogy nem. A dekrétumoknak most sincs más hatása, kidolgozásukkor viszont igenis volt hatásuk. Ha kijelentjük, hogy a Beneš-dekrétumok nem akadályozták a Cseh Köztársaság csatlakozását, ez egyben azt is jelenti, hogy elfogadhatatlan, hogy most ugyanezen dekrétumokat a Lisszaboni Szerződés aláírásának elutasítására használják fel. Ezzel kapcsolatban elég egyértelmű véleményt kell kialakítanunk.
A Lisszaboni Szerződésnek két fontos célkitűzése van: egyrészt legyen nagyobb demokrácia Európában, többek között nagyobb parlamentáris demokrácia, különösen az Európai Parlamentben
(Tiltakozások)
ön nem szeretné ezt, mert nem híve a nagyobb demokráciának -, másrészt javuljon a hatékonyság. Malmström asszony, most egy igen fontos feladatot jelent az ön számára, hogy a következő néhány hétben biztosítsa, hogy az intézményi és személyzeti kérdések ne álljanak ennek útjában. Tegnap Barroso úr nagyon helyesen mondta, hogy a Tanács élén olyan elnökre van szükségünk, akire nincs befolyásunk, de aki jól együtt tud működni a Bizottsággal - én még hozzátenném, hogy a Parlamenttel is -, és aki úgy gondolja, hogy a közösségi módszer lényege a döntéshozatali folyamat. Ez rendkívül fontos. Nincs szükségünk olyan emberre, aki a Tanács elnökeként hivalkodik, mindenkit elkápráztat és megpróbál félrevezetni bennünket. Olyan elnökre van szükségünk, aki valóban együtt tud működni velünk.
Természetesen szükségünk van egy külügyi szolgálatra, és nem csupán a Bizottság elnöke által említett okok miatt, valamint nem csak azért, hogy biztosítsuk az egységes fellépéssel és a közös külpolitikával kapcsolatos hatékony előírásokat, hanem a parlamenti ellenőrzés érdekében is. Elfogadhatatlan, hogy a Lisszaboni Szerződésből hirtelen eltávolítsunk olyan szakaszokat, amelyek a nagyobb mértékű parlamenti ellenőrzés biztosítására szolgálnak, aminek következtében végül kisebb mértékű parlamenti ellenőrzés valósulna meg, amennyiben a külügyi szolgálat teljesen független lenne.
Tudom, hogy megegyezésre kell jutnunk. Azonban tisztában kell lennie azzal, hogy mi - Brok úr, az előadó és én - teljesen egyetértünk a Bizottság elnökével abban, hogy átlátható struktúrára van szükségünk. Számunkra ismét csak a parlamenti ellenőrzés a döntő tényező, beleértve a külügyi szolgálat és a főképviselő által kidolgozott külpolitika feletti ellenőrzést is, bár természetesen elismerjük a Tanács szerepét. Mivel valaha ön is közénk tartozott és ezért küzdött a Külügyi Bizottságban, társunknak tekintjük az e területen folytatott küzdelemben. Remélem, hogy az eredeti szándéknak megfelelően tudjuk végrehajtani a Lisszaboni Szerződést annak érdekében, hogy nagyobb demokrácia, nagyobb mértékű parlamenti ellenőrzés és hatékonyabb külpolitika jöjjön létre.
(Taps)
Zoltán Balczó
(HU) Tisztelt Swoboda Úr! Ön azt említette, hogy azzal bíztatták Csehországot a csatlakozáskor, hogy nem kell törődni a Beneš-dekrétumokkal, hiszen azok nincsenek érvényben. Tudja-e Ön, hogy ennek a dekrétumnak a súlyos következményei változatlanul érvényben vannak, tehát ha itt jogállam van, és Európa egészét annak tekintjük, akkor bizony ennek a tekintetben Csehországnak, mind a szudétanémetekkel, mind a magyarokkal kapcsolatban vannak teendői.
Elnök
Swoboda úr, lenne szíves észrevételeket fűzni az elmondottakhoz?
Hannes Swoboda
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, sokat foglalkoztam ezzel a témával, mert sok szudétanémet él Ausztriában, akiknek elismerem a jogait, és tudom, hogy nehézségekkel és gondokkal kellett megküzdeniük. El kell azonban űznünk végre a múlt szellemét és a jövőt kell szem előtt tartanunk. A jövő azonban nem a Beneš-dekrétumokról szól. A jövő lényegét egy szabad Európa képezi, ahol szabad emberek élnek, akiknek a jogai az Alapjogi Chartán alapulnak. Így képzelem el én a jövő Európáját.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, "a vonat már olyan gyorsan halad és olyan távol van, hogy azt hiszem, lehetetlen megállítani vagy visszafordítani”. Klaus elnök úrtól vettem ezt az idézetet, és valószínűleg ez az egyetlen dolog, amiben egyetértek vele, azaz abban, hogy a vonat már olyan gyorsan halad és olyan távol van, hogy azt hiszem, lehetetlen megállítani vagy visszafordítani.
Ez egy fontos idézet Klaus elnöktől, mert nyilvánvalóan elfogadta, hogy a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését már semmi sem odázhatja el. Úgy gondolom, hogy teljesen normális, hogy ha már 27 tagállam megerősítette és jóváhagyta a Szerződést, Klaus úr is aláírhatja.
Úgy vélem, hogy a Klaus elnök úr magatartásában bekövetkezett változás csak azzal magyarázható, hogy mi önökkel együtt eltökéltek vagyunk azzal kapcsolatban, hogy az egész folyamatnak a Lisszaboni Szerződésben előírtak szerint kell előrehaladnia, és az elkövetkező napokban és hetekben is ennek megfelelően kell cselekednünk. Remélem, hogy csak napokról van szó, nem hetekről. Szóval véleményem szerint Klaus úr aláírása és a Szerződés végleges megerősítése elérésének legjobb módja éppenséggel az, Malmström asszony, ha az egész folyamat és a végrehajtás halad előre. Klaus elnök úr azt mondja, hogy a vonat már olyan gyorsan halad, hogy lehetetlen megállítani, tehát akkor ezzel a vonattal kell továbbmennünk.
E tekintetben elengedhetetlen, hogy a Tanács felgyorsítsa az új Bizottság kijelölésével kapcsolatos eljárást, és mihamarabb beterjessze a Tanács elnökére és a főképviselőre vonatkozó intézkedéscsomagot. Ismétlem, ilyen módon tudjuk a leginkább alátámasztani Klaus elnök úr állítását, miszerint a vonat napról napra gyorsabban halad, és rávezetni őt arra, hogy nincs más választása, mint hogy aláírja a Szerződést. Ha várunk, ő is várni fog. Ha haladunk tovább, alá fogja írni a Szerződést. Ez az én véleményem.
A másik dolog, amiről szólni szeretnék, a külügyi szolgálat. Remélem, hogy a Tanács megállapodásra tud jutni ezzel kapcsolatban, de fontos, hogy ez ne akármilyen megállapodás legyen. El kell kerülnünk a felesleges munkát. Attól tartok, hogy jelenleg két párhuzamos struktúra kialakításán fáradozunk: az egyiket az új Szerződés értelmében a Bizottság és az Unió - pillanatnyilag a helyi személyzettel együtt több mint 6000 főt számláló - küldöttségei alkotják, amelyek a Bizottságnak és a Bizottság elnökének dolgoznak. A másik struktúra az új külügyi szolgálat, amelynek keretében több ezer ember a főképviselőnek dolgozik.
Teljesen egyértelmű és elengedhetetlen, hogy az egész folyamat végén csak egyetlen külügyekkel foglalkozó struktúrával rendelkezzünk, ne pedig egy olyan párhuzamos struktúrával, amely egyrészt a bizottsági küldöttségekből, másrészt a külügyi szolgálatokból áll. Remélem, hogy megállapodásra jutunk a Tanácsban, mégpedig reményeim szerint egy olyan egyértelmű megállapodásra, miszerint a Bizottság struktúráiban nem jöhet létre párhuzamosan két hasonló szervezet, azaz egyrészt a bizottsági küldöttségek, másrészt a külügyi szolgálat.
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, Malmström asszony, Barroso úr! Mindenekelőtt a Cseh Köztársaság vonatkozásában azt szeretném elmondani, hogy szerintem Klaus úr nagyon nehezen tudja elviselni a vereséget, és cselekedetei kimerítik a sajátos politikai arcátlanság fogalmát. Nyomatékosan kérem önöket, hogy ne engedjenek egy olyan embernek, aki nem tud veszíteni, aki még a cseh jogot sem tartja tiszteletben, hiszen figyelmen kívül hagyja az alkotmányos többséget, azokat, akik a Cseh Köztársaságban a Szerződésre szavaztak, aki megszegi a Cseh Köztársaság jogszabályait, amikor azt követeli, hogy az Alapjogi Charta hatálya nem terjedjen ki a Cseh Köztársaságra. Véleményem szerint ezzel túl sokat engednénk meg ennek a cseh bajkeverőnek. A Cseh Köztársaság polgárai, akik oly sokat tettek Európa újraegyesítéséért, amikor a németek odamenekültek, jobbat érdemelnek ennél. Mindössze ennyit akartam mondani Klaus elnökről.
(Taps)
Az éghajlatváltozás kérdésében, Barroso úr, Ön eddig ritkán lehetett fültanúja annak, hogy a maihoz hasonlóan egyetértenék önnel. Rendkívül fellelkesített az itt elhangzott ismételt kijelentése, miszerint mennyire fontos, hogy az európaiak egyértelműen elkötelezzék magukat amellett, hogy egy bizonyos összeggel hozzájárulnak a fejlődő országokra irányuló éghajlatvédelmi intézkedések finanszírozására szolgáló nemzetközi alaphoz. Tegnap szégyenkezve olvastam, hogy a luxemburgi tárgyalásokon részt vevő német pénzügyi államtitkár a pókerhez hasonlította a tárgyalásokat. Azt mondta, hogy a pókerben senkinek nem árulhatjuk el, milyen lapjaink vannak. A koppenhágai konferenciára való előkészületek azonban semmi esetre sem hasonlíthatók a pókerhez. Ahogy azt Merkel asszony és az Európai Unió más vezető politikusai többször is elmondták, mindannyiunk számára ez jelenti a legnagyobb kihívást. Ez a legfontosabb kihívás bolygónk emberisége számára. Úgy gondolom, hogy komolyan kell venni ezt kérdést.
2020-tól kezdve 100 milliárd eurót kell majd a fejlődő országok megsegítésére fordítani, hogy teljesíthessék az éghajlatvédelemmel kapcsolatos kötelezettségeket - amelyeket nekik is vállalniuk kell - és végrehajthassák az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra irányuló intézkedéseket. 2020-tól ez körülbelül 3 milliárd eurót jelentene például Németország esetében. Ez azonban jelentéktelen a gazdaságélénkítő csomagok keretében vagy a pénzügyi ágazat megmentése érdekében mostanában rendelkezésre bocsátott összegekhez képest. Szégyellem, hogy a koppenhágai konferenciával kapcsolatos kudarcot, valamint ezt a szörnyű, kínos pókerjátékot elfogadják. Az, ahogyan az Európai Unió tegnap Luxemburgban tárgyalt, azt bizonyítja, hogy nem tekinthető ösztönző erőnek. Nem vállalta fel a nemzetközi éghajlatvédelemben betöltendő vezető szerepet. Sőt, inkább az előrehaladás egyik legnagyobb akadálya. Tisztában kell lennünk azzal, hogy világszerte figyelemmel kísérik a mai luxemburgi és a jövő heti brüsszeli tárgyalások minden mozzanatát.
Még egyszer nyomatékosan annak biztosítására szeretném kérni Barroso urat, hogy a Bizottság ne térjen el a helyes iránytól. Az említett nemzetközi alap finanszírozásának átláthatónak kell lennie. Bali óta, azaz két éve erről beszélünk. Malmström asszony, úgy gondolom, a svédek helyesen járnak el a tárgyalásokon. Önnek továbbra is következetesnek kell lennie és tiszteletben kell tartania a Parlament Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottságában végbement szavazás eredményét. Célunk, hogy 2020-ra 30%-kal csökkenjen a szén-dioxid-kibocsátás. Ha engedünk a célkitűzésünkből, soha nem érjük el a két celsius fokos célt.
Van egy nagy problémám a Tanács svéd elnökségének hitelességével kapcsolatban. Úgy gondolom, hogy végre meg kellene győzniük a svéd állami tulajdonban lévő Vattenfall vállalatot, hogy hagyjanak fel a végeláthatatlan szénberuházásokkal Európában, különösen azokon a területeken, ahol nem kell engedélyeket beszerezni. A Vattenfall által alkalmazott stratégia árt a jó hírnevüknek az éghajlatváltozással kapcsolatos nemzetközi tárgyalások előkészítése során. Továbbá annak biztosítására is kérni szeretném önöket, hogy ejtik a Vattenfall vállalat által a Németországi Szövetségi Köztársaság ellen indított pert, amelynek célja, hogy Németországban a Vattenfall széntüzelésű erőműveinek javára változtassák meg a környezetvédelmi törvényt. Úgy vélem, hogy sajnálatos módon egy parányi, ám egyre növekvő folt esett az önök egyébként makulátlan hírnevén. Mielőtt Koppenhágába utaznak, biztosítaniuk kell, hogy minden rendben legyen.
Elnök
Kérem a kollégákat, hogy tartsák magukat az előírt időhöz. A felszólalásaik rendkívül fontosak, mindazonáltal lenne egy másik kérésem is a kékkártya-eljáráshoz kapcsolódó kérdésekre vonatkozóan. Nem fogok minden kék kártyát elfogadni, mert haladnunk kell a vitával. Néhány percen belül lesz egy újabb kérelem, amelyet azonban csak akkor fogadok el, ha az a 149. cikk (8) bekezdésén alapul.
Timothy Kirkhope
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, először is hadd gratuláljak a svéd kormánynak általánosságban az elnökség munkájához, és különösen ahhoz, ahogyan megpróbálta előrevinni az éghajlatváltozással kapcsolatos rendkívül fontos kérdéseket, valamint megoldani a ránk nehezedő gazdasági és pénzügyi válságot. Úgy gondolom, hogy Reinfeldt úr és kormánya köszönetet érdemel ezért, ráadásul - ahogy az már több elnökség esetében is történt - rengeteg intézményen belüli zavart is el kellett simítaniuk - ez esetben a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatban.
Az intézményi kérdések nem tartoznak az európai polgárok prioritásai közé. Természetesen, amire szükségünk van, az a lisszaboni menetrend, nem pedig a Lisszaboni Szerződés.
A lisszaboni menetrend azt a nemes célt tűzte ki, hogy 2010-re létrejöjjön a világ legdinamikusabb és legversenyképesebb tudásalapú gazdasága, amely képes a fenntartható gazdasági növekedésre, a több és jobb munkahely megteremtésére és a társadalmi kohézió erősítésére, valamint tiszteltben tartja a környezetet.
Ennek mostanra már tényleges változást kellett volna eredményeznie milliók életében, valamint szilárd alapot kellett volna teremtenie gazdaságunk jövőjéhez, és mégis, ahogy maga Reinfeldt úr is elmondta, a lisszaboni menetrend kudarcot vallott.
Tulajdonképpen miért nem tudunk soha olyan eredményeket elérni, amelyek fontosak polgáraink számára? A laekeni nyilatkozatban foglalt dicséretes célok végül nem valósultak meg, és most a lisszaboni menetrend esetében ugyanúgy a szándék és a tettek hiányát tapasztaljuk.
Oly közel, elnök úr, és mégis oly távol vagyunk ettől; és újra el kell mondanunk, hogy a tagállamok gazdaságával kapcsolatos kezdeményezéseknek a hétköznapi emberek számára teljesen érthetőnek kell lenniük. A munkahelyteremtés nem jelentheti azt, hogy volt miniszterelnökök számára hozunk létre állásokat, hogy betölthessék a Tanács elnöki posztját, vagy hogy világjáró műkedvelők külügyi főképviselők legyenek.
Az említett két állás egyetlen országban sem igen segít majd a nyomasztó helyzetben lévő kis- és középvállalkozásokon, és nem fogja enyhíteni a jelenleg több millió családot sújtó válságot sem.
Az intézményi változások nem segítenek az éghajlatváltozással járó problémák megoldásában. Szembe kell szállnunk a bolygónkat érintő legnagyobb fenyegetésekkel, továbbá gyakorlati és megvalósítható megoldásokat kell találnunk. A több ezer oldal szöveg, amelynek nagy része túl bonyolult ahhoz, hogy az emberek valaha is megértsék, csak a fák pusztulását okozza, holott védenünk kellene azokat.
Gyakoroljunk nyomást a nemzetközi közösségre - ne azokra, akik nem osztják maradéktalanul néhányunk európai intézmények iránti lelkesedését -, hogy összefogással mentsük meg a bolygónkat a jövő nemzedékei számára.
Mindezek ellenére igenis remélem, hogy a svéd elnökség a fennmaradó időben és magán a csúcstalálkozón is képes lesz az európai vezetők figyelmét az embereket érintő legfontosabb kérdésekre irányítani - azon kérdésekre, amelyekre az elnökség kezdetén is hangsúlyt helyeztek a gazdasággal, Európával, sőt még az éghajlatváltozással kapcsolatban. Minden jót kívánok az elnökségnek a fennmaradó időre és szeretném megköszönni eddigi munkájukat.
Lothar Bisky
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, Malmström asszony, Barroso úr! Az elmúlt három hónapban túl sokat elmélkedtünk a személyzeti kérdéseken és a Lisszaboni Szerződés lehetséges hatálybalépésén, amelyet az én képviselőcsoportom három alapos ok miatt utasított el.
Ha a legegyszerűbben akarjuk meghatározni, elsősorban egy szociális Európát szeretnénk előnyben részesíteni a radikális piacorientált felfogással szemben. Másodszor, a katonai erő fejlesztése helyett inkább leszerelést szeretnénk, harmadszor pedig közvetlen demokráciát akarunk, és nem egy olyan Európát, amelyet egy kis elit csoport alkot.
Végre konkrét, lényegi kérdésekkel kellene foglalkoznunk. Miközben mi a személyeken és a pozíciókon vitatkozunk, egyre többen veszítik el a munkahelyüket. A bankok természetesen megmenekültek. Ugyanakkor Barroso úr arra szólít fel bennünket, hogy rövid időn belül hajtsuk végre a gazdaságélénkítési terveket - tegnap 2011-et jelölték meg határidőnek -, valamint hogy a tagállamok gyorsan csökkentsék a költségvetési hiányukat. Ez azt jelenti, hogy csökkenni fognak a bérek és a nyugdíjak, visszaesés lesz tapasztalható a közszolgáltatások és a szociális biztonsági ellátás terén, növekedni fog a hozzáadottérték-adó és nem jönnek létre kollektív szerződések. Ezzel kapcsolatban az egyik legfrissebb esemény a német takarítóipari dolgozók háromnapos sztrájkja.
Ezek a problémák az európai embereket érintik, ezért a Tanácsnak ezekkel kellene foglalkoznia. Ehelyett legfőbb gondunk az, hogy záradékokkal egészítsük ki a Lisszaboni Szerződést, hogy aláírásra ösztönözzük a cseh elnököt. Ha ez valóban annyira egyszerű a gyakorlatban, mint amilyennek tűnik, arra szeretném kérni a kormányfőket, hogy körültekintően gondolják át azt a lehetőséget, hogy a Lisszaboni Szerződés társadalmi fejlődésről szóló záradékkal egészüljön ki. Ez sokkal helyénvalóbb lenne.
A parlamenti ciklus kezdetén számos pozitív javaslat született abban a vonatkozásban, hogy az uniós politikában nagyobb figyelmet kapjanak a szociális szempontok. És itt nem csupán a társadalmi fejlődésről szóló záradékról volt szó, hanem szóba került egy új európai gazdaságélénkítési terv kialakítása - amelynek célja, hogy ne szűnjenek meg munkahelyek, sőt újak jöjjenek létre -, valamint a beruházások növelése és a környezet fenntartható fejlesztése is.
Az Európai Foglalkoztatási Paktumra a több és jobb munkahely megteremtése, az egyenlő díjazás, a több munkavállalói jog és a jobb munkafeltételek biztosítása miatt volt szükség. Megvitattuk, hogy a tagállamok között nagyobb szolidaritást kell kialakítani, valamint hogy biztosítani kell a szociális biztonsági és nyugdíjrendszerek fenntarthatóságát.
Sem a tagállamok, sem a Bizottság politikájában nem fedeztem még fel olyan stratégiát, amely az említett célkitűzések elérését segítené elő. Természetesen a Tanácsnak most foglalkoznia kell az új Bizottság tagjainak kijelölésével és a Lisszaboni Szerződés lehetséges módosításaival is. Ugyanakkor az általam említett problémákat és azok megoldását kell a középpontba helyezni. Képviselőcsoportomnak a biztosok testületével kapcsolatos szavazata ettől függ.
Nigel Farage
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Barroso úr azt mondta ma reggel, hogy minden tagállam demokratikus módon ratifikálta a Szerződést. Ez nem igaz. A briteknek nem volt beleszólása ebbe, pedig ígéretet kaptunk erre vonatkozóan, és amíg nem tartunk népszavazást erről a kérdésről, nem ismerem el a Szerződés legitimitását.
(Tiltakozások)
Most minden szem Klaus elnök úrra szegeződik, és mindenki azt figyeli, hogy vajon mit tesz a jövő héten, és ez igen érdekes. Tudom, hogy mindannyian utálják Klaus elnök urat, mert hisz a nemzeti demokráciában.
(Tiltakozások)
Pedig valójában csak kiáll a cseh nemzeti érdekek mellett és védelmezi azokat. Klaus úr tart a szudétai ingatlanokkal kapcsolatos német követelésektől, és úgy gondolom - tekintettel a német politikusoknak a témával kapcsolatos kijelentéseire -, hogy félelme teljesen jogos.
Úgyhogy, Klaus elnök úr, tartson ki; ha nem kapja meg, amit akar, ne írja alá a Szerződést. Ha megadják Önnek, amit szeretne, a Szerződést 25 tagállamban ratifikálni kell, ami azt jelenti, hogy a britek népszavazást fognak tartani, és biztos vagyok abban, hogy mivel Önök demokraták, mindannyian azt szeretnék, ha a Szerződéssel kapcsolatban brit népszavazásra kerülne sor. Én okvetlenül ezt szeretném.
Arra pedig kíváncsi vagyok, hogy a csúcstalálkozó végén vajon tényleg lesz-e egy új európai "császárunk”. Vajon Tony Blair lesz az, az ő Cherie császárnéjával? Nos, én arra a következtetésre jutottam, hogy Tony Blairt szeretném. Kérem, igenis nevezzék ki Tony Blairt, azt az embert, aki semmiért cserébe odaajándékozott 2 milliárd font sterlinget a brit visszatérítésből; azt az embert, aki megígérte, hogy népszavazás lesz az alkotmányról, majd megtagadta azt.
Teljesen világos, hogy itt az Európai Unióban egy nemzet elárulásáért valóban nagy jutalom jár. Úgyhogy kérem, hogy nevezzék ki Tony Blairt. Ez azt a valós helyzetet fogja közvetíteni a britek számára, hogy itt az Európai Unióban nem a választott képviselők számítanak, hanem azok, akik az Európai Unió érdekében elárulják a nemzeti demokráciát, hogy elnyerjék a legmagasabb pozíciókat. Könyörögve kérem, hogy legyen Tony Blair Európa első elnöke.
Diane Dodds
Elnök úr, elkeserítő - de nem váratlan -, hogy a Tanács és a Bizottság eltökélt azzal kapcsolatban, hogy előrevigye a Lisszaboni Szerződést. Tudom, hogy ezzel valószínűleg nem leszek népszerű ebben a Házban, de eredetileg is az volt a meggyőződésem, hogy az Egyesült Királyságban népszavazást kellene tartani a Szerződésről. Nem értem, hogy erre miért nem hajlandó sem a Konzervatív Párt, sem a Munkáspárt.
Miniszter asszony, ma délelőtt azonban elsősorban az Európát továbbra is sújtó pénzügyi válságra szeretném irányítani a figyelmét. Tegnap este Mervyn King, a Bank of England elnöke közölte, hogy az Egyesült Királyság által a bankoknak nyújtott kölcsön majdnem elérte az 1 trillió font sterlinget. Tulajdonképpen arra utalt, hogy eddig még soha nem fordult elő, hogy ilyen kevesen tartoztak volna ennyire nagy összeggel ilyen sok embernek, miközben alig került sor valódi reformra. King úr még ennél is továbbment, és rámutatott arra, hogy a bankokra vonatkozó szabályozás nem elegendő, mintha nem idézett volna elő egy alapvető erkölcsi dilemmát a bankszektor válsága, amelynek során a pénzintézetek és a bankok tudták, hogy túl nagyok ahhoz, hogy csődbe jussanak, és hogy az adófizetőknek - az Egyesült Királyságban vagy Európa bármely más részén - a válság jellegétől függetlenül mindig ki kell segíteniük őket. Ez nagyon súlyos vád, miniszter asszony, és a bankvilág egyik vezető személyiségétől származik. A Tanács ülésein meg kell nyilvánulnia ezen erkölcsi dilemma kezelésére irányuló szándéknak, a Parlamentet pedig érdekelné, hogy milyen is ez a szándék és hogyan valósulna meg a gyakorlatban.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr, köszönöm, hogy lehetőséget kaptam, hogy néhány észrevételt tegyek, bár természetesen itt maradok a vita végéig.
Először Verhofstadt úrhoz szeretnék szólni. Nem, én is úgy gondolom, hogy nem lehet megállítani a vonatot. Remélem, hogy a vonat nagyon hamar befut az állomásra. Biztosíthatom Verhofstadt urat és a tisztelt képviselőket, hogy a svéd elnökség igen szorosan együttműködik a Cseh Köztársasággal, és reméljük, hogy hamarosan pontosabb és határozottabb választ tudunk adni arra a kérdésre, hogy mi a teendő a Szerződéssel kapcsolatban, illetve arra mikor kerül sor. Önhöz hasonlóan mi is nagyon szeretnénk, hogy minden minél előbb a helyére kerüljön mind a betöltendő posztok, mind a biztosok névsora tekintetében, amelyet az Ön által tartandó meghallgatás céljából az Európai Parlament elé kell terjeszteni. A csúcstalálkozón a lehetőségekhez képest meg fogunk hozni minden szükséges határozatot. Amint a ratifikációs eljárás mindenhol lezárul, minden előkészületet meg fogunk tenni ahhoz, hogy a Lisszaboni Szerződés hatályba lépjen.
Ezenkívül szeretnék köszönetet mondani azért, hogy az összes képviselőcsoport tagjai igen jelentős támogatásról biztosították az elnökséget a legfontosabb prioritás, azaz a koppenhágai megállapodás elérése tekintetében. Ez rendkívül fontos. A finanszírozás kérdésének megoldása szempontjából nagy felelősség hárul Európára, hogy megmutathassuk, hogy kivesszük a részünket a globális felelősségvállalásból, és hogy megfelelő jelzéseket adhassunk.
Daul úr, rendkívül intenzív kapcsolatot alakítottunk ki a többi szereplővel. Néhány héten belül csúcstalálkozóra kerül sor Oroszországgal és Kínával, valamint az Egyesült Államokkal. Az említett országokkal folytatandó tárgyalásokon természetesen központi helyet kapnak az éghajlattal és az energiával kapcsolatos kérdések. Tíz napon belül munkacsoportüléseket is tartunk, valamint megrendezésre kerül a barcelonai csúcstalálkozó. Ezenkívül a pénzügyminiszterek St. Andrewsban üléseznek, tehát sok lehetőségünk van arra, hogy erről a kérdésről tárgyaljunk. Az eddigi eredményekkel nem vagyok megelégedve, de továbbra is teljesen optimista vagyok abban a tekintetben, hogy még mindig képesek vagyunk arra, hogy megállapodást érjünk el Koppenhágában. Az egész világ ezt várja tőlünk.
Továbbá úgy gondolom, hogy nagyon jó, ha az EU eredményeket tud felmutatni a pénzügyi válság kezelésével kapcsolatban. Jóllehet most már tapasztalhatunk bizonyos kedvező jeleket, nem feledkezhetünk meg arról, hogy működniük kell az új felügyeleti szerveknek ahhoz, hogy a jövőben felkészültebben és időben felismerhessük és megelőzhessük a hasonló válságokat. Ezért remélem, hogy az ellenőrzési rendszerek és a makrofelügyeleti szerv minél előbb létrehozhatók.
Az intézményi kérdések rendkívüli jelentőséggel bírnak. Az Európai Unió számára fontos, hogy határozatokat tudjon hozni, és hogy ezt demokratikusan és hatékonyan tegye meg. Ebben a vonatkozásban a Lisszaboni Szerződés lényeges eszköznek tekintendő. Ugyanakkor az Európai Unió soha nem fogja elnyerni a polgárok bizalmát, ha bizonyos kérdésekben nem érünk el eredményeket. Az egész világon, nem kevésbé Európában, a gazdasági válság kezelése és a környezetvédelmi kérdések foglalkoztatják az embereket. Amennyiben a csúcstalálkozón, illetve majd később, az ősz folyamán előrelépés történik, úgy gondolom, hogy igen jó alap jön létre az európai intézmények nagyobb mértékű legitimitásához és ahhoz, hogy az intézmények iránt nagyobb bizalom alakuljon ki.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - (FR) Elnök úr, úgy gondolom, hogy az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportjának elnöke, Joseph Daul és Harms asszony feltett néhány igen fontos kérdést.
Hogyan biztosíthatnánk a koppenhágai konferencia sikeres kimenetelét, különösen, ha a partnereink nem teszik meg ugyanezt az erőfeszítést? Csakugyan vannak nehézségek, mert egyes fejlett országok részéről egyértelműen hiányzik a konkrét kibocsátáscsökkentési kötelezettségvállalásra irányuló szándék. A fejlődő országok legnagyobb gazdaságai sem hajlandóak koordinálni nemzeti kibocsátáscsökkentési tervüket a globális megállapodással, ráadásul még megbízható pénzügyi tervvel sem rendelkezünk.
Tehát mit teszünk ebben a helyzetben?
Először is úgy gondolom, hogy nem időszerű, hogy Európa megzabolázza ambícióit. Ez ürügyet szolgáltatna a negatív hozzáállású szereplők számára, hogy ne tegyenek semmilyen erőfeszítést. Következésképpen az a feladatunk, hogy továbbra is ambiciózusak legyünk és vállaljuk a vezető szerepet, ugyanakkor - és most konkrétan Joseph Daulnak válaszolok - kimondjuk, hogy ajánlatunk, különösen a pénzügyi ajánlatunk feltételhez kötött. Készek vagyunk segíteni azon országoknak, amelyek tényleges erőfeszítéseket tesznek a kibocsátáscsökkentés érdekében. Ezért fontos, hogy pénzügyi szempontból feltételhez kötött ajánlatot tegyünk, viszont hiba lenne, ha visszafognánk ambícióinkat.
Úgy vélem, hogy még van arra lehetőség, hogy sikert érjünk el Koppenhágában. Vannak kedvező kilátások is. Az Egyesült Államok újból megkezdte a tárgyalásokat. Emlékeztetnünk kell arra, hogy néhány évvel ezelőtt az Egyesült Államok nem igazán vett részt a folyamatban, de most elkötelezettek a tárgyalások iránt. Arra is emlékeztetnünk kell, hogy Ausztrália és Japán ambiciózus célkitűzéseket jelentett be - természetesen politikai szinten, nem kötelező erővel. Még Kína, Mexikó, Brazília és Dél-Korea is nagyra törő nemzeti terveket jelentett be, de még nem egyeztek bele, hogy ezek egy globális megállapodás részét képezzék.
Tehát hangsúlyozzuk ki a pozitív szempontokat, hozzuk lendületbe a dolgokat, és remélem, hogy e hónap végén az Európai Tanács nem szolgáltat okot a szkeptikusoknak és a vészmadaraknak, akik már most is azt mondják, hogy szükségünk van egy B-tervre. Már kijelentettem, hogy nincs B-terv, mert B-bolygó sincs. Összpontosításra van szükség, nem szalaszthatjuk el a koppenhágai konferencia által kínált történelmi lehetőséget.
a Bizottság elnöke. - Végezetül meglepetésemnek szeretnék hangot adni. Soha nem gondoltam volna, hogy az Európai Parlament brit képviselője kétségbe vonja egy nagyszerű intézmény, azaz a brit parlament legitimitását. A brit parlament az egyik legnagyobb eredmény, amivel Nagy-Britannia hozzájárult a civilizáció fejlődéséhez.
(Taps)
Fogalmazzunk világosan! A brit kormány megállapodott a Szerződésről. A brit kormány aláírta a Szerződést. A brit parlament - az alsóház és a lordok háza - jóváhagyta a Szerződést. Őfelsége a királynő megerősítette a Szerződést. Az Egyesült Királyság megerősítő okiratait letétbe helyezték Rómában.
Tehát az Egyesült Királyság ratifikálta a Lisszaboni Szerződést, és remélem, hogy mindenki tiszteletben tartja a brit demokratikus rendszert, különös tekintettel a brit képviselőkre.
(Taps)
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, Farage úr éppen most távozik. Remélem, hogy az ülésteremben nincs olyan, aki irtózik attól, amire Farage úr velünk kapcsolatban utalt. A gyűlölet ellentétes az európai erkölccsel, az egoizmus, a protekcionizmus és a nacionalizmus pedig az Európai Unió közösségének legnagyobb ellenségei közé tartoznak.
Másodszor, remélem, hogy az ülésteremben nincs olyan, aki kijátszaná a parlamentáris demokráciát a polgárok ellen, és aki választóvonalat látna köztünk és a polgárok képviselőjeként ellátott feladatunk között, ahogy arra Farage úr célzott.
Mindannyian tapasztaltuk, hogy forrongnak az indulatok a csúcstalálkozót megelőző időszakban, és reméljük, hogy az alkotmánybíróság határozott, felszabadító ítéletet hoz. Azt várjuk a Tanácstól, hogy teljesítse az Európa iránti kötelezettségét, és ne hagyja, hogy egyetlen ember tartsa a markában, továbbá reméljük, hogy meghozza a személyzettel, az intézményekkel, az ütemezéssel, a tartalommal és a pénzügyekkel kapcsolatos határozatokat.
Ugyanakkor arra kérem a kormányokat, hogy a biztosok kiválasztásakor és kinevezésekor ne a legkisebb közös nevező elérésére törekedjenek, hanem inkább találják meg a legjobb megoldást a Közösség számára, amelynek mindannyian része vagyunk. Kérem a kormányokat, hogy a biztosok kiválasztása során ne bonyolódjanak bele a régi, megszokott pártpolitikai játszmákba, inkább a közös európai felelősséget helyezzék a kiválasztási folyamat középpontjába. Felkérem a Bizottság elnökét, hogy kemény követelményeket állítsanak a biztosokkal és a tagállamokkal szemben.
Következő észrevételem a pénzpiaci felügyelettel kapcsolatos. Örvendetesnek tartom a makrofelügyeletre irányuló javaslatokat, de ezek egyáltalán nem eléggé előremutatóak. Mikrofelügyeletre is szükségünk van, és véleményem szerint a Bizottság javaslata a legkisebb közös nevezőt, a minimumot képviseli. Tovább kell lépnünk. Az európai pénzpiacok ellenőrzésére létre kell hoznunk egy felügyeleti szervet, amely - az Európai Központi Bankhoz hasonlóan - hatáskörrel rendelkezik a szükséges intézkedések megtételéhez.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Jo Leinen
(DE) Elnök úr! Václav Klausnak az Alapjogi Charta kiegészítésére irányuló követelése egyrészt önkényes, másrészt túlzott. Ez a követelés azonban könnyen megtámadható, mivel a charta csak az EU-jogra és a jövőre vonatkozik. Ezért szükség esetén a Tanácsnak politikai nyilatkozatot kell tennie. És akkor a Szerződés ratifikálásának néhány héten belül - kilenc év várakozás után - be kell következnie.
Az Európai Tanácsnak meg kell tennie a szükséges előkészületeket, de nem szabad meggondolatlan következtetéseket levonnia. Ez az Európai Külügyi Szolgálatra is érvényes. Nem a Tanács hivatali gépezetének, hanem a főképviselő feladata, hogy javaslatot tegyen a szolgálattal kapcsolatos elképzelésre. Következésképpen annak biztosítására szeretném kérni a Tanács elnökségét, hogy a szolgálat ne legyen részrehajló, hanem a közösségi rendszer részévé válhasson, ahogy azt Barroso úr is említette.
A Szerződés jogalapot biztosít számunkra a közös energiapolitika és a közös éghajlatvédelmi politika létrehozásához. Csak remélni tudom, hogy Koppenhága előtt kitisztul a kép, mert ezekre a kérdésekre még a konferencia előtt választ kell találnunk. A Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság egyértelmű követeléseket támasztott, többek között a finanszírozással kapcsolatban. Remélem, hogy a jövő heti csúcstalálkozón megállapodás születik a finanszírozással kapcsolatos elképzelésről. Az EU-n belül ezenkívül a terhek megosztására is szükség van. Németországnak és más országoknak engedniük kell, mivel mind az EU-n belül, mind az EU és a világ fejlődő országai között is tisztességes megállapodásra van szükség.
Marielle De Sarnez
(FR) Elnök úr, három kérdést szeretnék feltenni.
Először is vegyük az éghajlatváltozás kérdését! Mindenki beláthatja, hogy az Európai Uniónak az a különleges feladat adatott, hogy Koppenhágában a világ országainak élére álljon. Ehhez keménynek és ambiciózusnak kell lennünk a célkitűzések tekintetében, de azt is el kell ismernünk, hogy kötelezettséggel bírunk a fejlődő országok felé. Minden egyes országnak bele kell egyeznie, hogy megfelelő pénzügyi erőfeszítést tesz. Ha nem tudunk szolidaritást nyilvánítani, ez nem fog működni.
Második kérdésem a bevándorlást érinti. Nyilvánvalóan helyes, ha bővítjük a Frontex műveleteit, de ha valóban segíteni akarunk a dél-európai országoknak, tovább kell lépnünk a menedékjog harmonizációja, a dublini egyezmény felülvizsgálata felé, és legfőképpen végre ki kell dolgoznunk egy valódi bevándorláspolitikát. Úgy gondolom, hogy kizárólag így nyílik lehetőség e probléma higgadt és felelős megoldására.
Végül a harmadik kérdésem a külpolitikával kapcsolatos. A Tanács tovább akar haladni a külügyi szolgálat kérdésében. Nagyon jó! Valószínűleg lesz egy főképviselőnk. Nagyszerű! Még ennél is jobb lenne, ha egységes álláspontot képviselnénk, legalábbis az egész világot megrendítő konfliktusok esetén. Elsősorban Afganisztánra gondolok, ahol - ezt szeretném megjegyezni - majdnem annyi európai katonai teljesít szolgálatot, mint ahány amerikai.
November 3-án sor kerül az EU és az Egyesült Államok közötti csúcstalálkozóra, és az európaiaknak különleges feladata van: egy olyan stratégiát kell előterjesztenünk, amely nem kizárólag katonai szempontokon alapszik. Helyettünk ezt senki más nem fogja megtenni.
Gerald Häfner
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a Lisszaboni Szerződés a célegyenesben tart, és most már ideje előretekinteni a jövőbe. Szociális szempontból érzékenyebb, fokozottabban környezetbarát és demokratikusabb Európát kell kialakítanunk. Ezeken a területeken különösen sok lemaradást kell behoznunk.
Olyan Európát szeretnék, ahol az emberek nem csupán megfigyelőnek, illetve az Európai Közösség tárgyának, hanem annak alanyának tekintik magukat. Olyan Európát szeretnék, ahol az emberek érzik, hogy Európa értük van, de ennek elérése érdekében még sokat kell tennünk.
Azt mondtam, hogy a Lisszaboni Szerződés a célegyenesben tart, de éppen itt könnyen félrecsúszhat.
Csalódott vagyok amiatt, hogy röviddel a ratifikációs folyamat lezárása előtt az európai erkölcs és az európai jog szembetűnő megsértését tapasztaljuk. Egyetlen európai elnök váltságdíjért cserében fogságban próbálja tartani saját országának polgárait, saját országát és egész Európát. Egyszerre csak közli, hogy országában nem alkalmazható az Alapjogi Charta. Ha igaz az, amit tegnap kiderítettem, még kapott is ilyen jellegű biztosítékokat. Ez már tényleg felháborító lenne, és örülnék, ha tisztázni lehetne a helyzetet, valamint egyértelmű magyarázatot lehetne adni arra vonatkozóan, hogy nem került sor ilyen jellegű biztosítékok nyújtására. Máskülönben úgy tűnhet, hogy visszatérünk a középkorba, ahol zsarnokok uralkodnak, akik csak azon jogokat biztosítják az alattvalóik számára, amelyeket hajlandók engedélyezni. De nem a középkorban vagyunk, hanem Európában, Európa pedig a jog uralmán és a demokrácián alapuló közösség.
A cseh parlament és a szenátus már ilyen jellegű követelések nélkül megszavazta a Szerződést. Természetesen alapos okuk volt erre, mivel azt szeretnék, hogy az Alapjogi Charta a Cseh Köztársaságban is alkalmazandó legyen. A charta a Szerződés lényegi részét alkotja, és nem engedhetjük, hogy ok nélkül kitépjék onnan.
Az alapvető jogok a polgárok elidegeníthetetlen jogai közé tartoznak, amelyek nem csak egyesek számára biztosítottak. Európa a jog uralmán és a demokrácián alapuló közösség, nem egy bazár. Ez azt jelenti, hogy meg kell akadályoznunk, hogy az Alapjogi Chartával ilyen szörnyű üzletelésre kerüljön sor, továbbá semmilyen körülmények között nem engedhetjük meg, hogy azt korlátozzák vagy kétségbe vonják. Nem engedhetjük, hogy ilyen dolgok vita tárgyát képezzék, és Európa bazárrá változzon.
Ezek az esetek bizonyítják, milyen fontos számunkra Európában a demokrácia megszilárdítása.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Oldřich Vlasák
(CS) Elnök úr, miniszter asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az előző felszólalásra szeretnék válaszolni. Teljesen nyilvánvaló, hogy az Európai Tanács következő ülésén elsősorban az intézményi kérdések lesznek túlsúlyban, valamint a Lisszaboni Szerződés ratifikációs folyamata. Az EU jövőjével kapcsolatos viták során véleményem szerint megfelelő alázattal kell viseltetnünk egymás iránt, ugyanakkor békésen tiszteletben kell tartanunk a különböző tagállamok és alkotmányos szereplőik szuverén döntéshozatali mechanizmusait.
Most pedig szeretnék visszatérni saját témámhoz. Én személy szerint a makroregionális stratégiát nem kevésbé fontos pontnak tartom a Tanács ülésének napirendjén. Elnök úr, hölgyeim és uraim! Már az előző parlamenti ciklusban megegyezés született arról, hogy a balti-tengeri régió alkalmas egy olyan kísérleti projekt megvalósítására, amely a makrorégióra vonatkozó európai uniós belső stratégia végrehajtását tűzi ki célul, ezért örülök, hogy a Tanács e konkrét határozatát nagy valószínűséggel jóváhagyják.
Ugyanakkor véleményem szerint itt az ideje, hogy elkezdjünk azon gondolkodni, hogyan ismételjük meg ezt a kísérleti stratégiát. Ha ezzel kapcsolatban megnézzük Európa térképét, láthatjuk, hogy még mindig hatalmas - gazdasági, társadalmi, illetve kulturális - különbségek jellemzik a volt szocialista blokk és a nyugat-európai kapitalista államok közötti határ mentén található országokat. Ezek a különbségek itt a Parlamentben is szemmel láthatóak. Húsz évvel a berlini fal leomlása után még mindig régi és új tagállamokról beszélünk. Húsz évvel a bársonyos forradalom után még mindig kivételeket alkalmazunk a személyek szabad mozgására, amikor átmeneti időszakot veszünk igénybe a munkavállalók szabad mozgása tekintetében. Ezek teljesen egyértelmű akadályok, amelyeket következetesen le kell bontani ..
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Georgios Toussas
(EL) Elnök úr! A Tanácsnak és a Bizottságnak az Európai Tanács közelgő ülésével kapcsolatos nyilatkozatai arra utalnak, hogy az Európai Unió és a tagállamok kormányai egyre kevésbé folytatnak helyi közösségi kezdeményezéseken alapuló politikát, ami új keletű totális támadást jelent a munkásosztály ellen. Az Európai Unió és a tagállamok - akár jobb-, akár balközép - kormányainak elsődleges célkitűzése, hogy biztosítsák a monopóliumok folyamatos nyereségességét azáltal, hogy a kapitalista gazdasági válság terheit Európai Unió-szerte a munkásságra hárítják át.
Jóllehet az Európai Unió több száz milliárd eurós csomaggal támogatta a behemót monopóliumokat, és nem zárható ki, hogy újabb finanszírozásban részesülnek, ebben az új szakaszban a lisszaboni stratégia keretében tervezett kapitalista szerkezetátalakítások gyorsabb bevezetését részesítik előnyben. A munkásság elleni támadás epicentrumában a nyolcórás napi munkaidő és a kollektív szerződések eltörlése, a rugalmas biztonság és az átmeneti rugalmas munkarend általános alkalmazása, valamint a rosszul fizetett munkahelyek állnak, amit a helyi munkaszerződések és a szakmai gyakorlatok intézményének megszilárdításával érnek el. A szociális biztonság, az egészségügy, a jóléti és az oktatási rendszerek Prokrusztész-ágyon, csak erőszakosan kényszeríthetők ki, ami a munkavállalók kárára történő gyökeres változások végrehajtásával jár, ami még inkább előkészíti a kapitalizmus számára gazdasági hasznot előállító ágazatokon belüli, monopolhelyzetben lévő üzleti csoportok térhódítását. Ugyanakkor a tavaly több mint öt és fél millió embert érintő, tömeges elbocsátások, a munkáltatók által alkalmazott megfélemlítések és az egyre feszítettebb munkavégzés következtében középkori körülmények alakultak ki a munkahelyeken. Ennek egyik jellemző példája a France Telecom munkavállalóival szemben már régóta alkalmazott gyalázatos bánásmód, ahol 25 munkavállalót kergettek öngyilkosságba az elfogadhatatlan munkakörülmények és az egyre kimerítőbb munka.
William
Elnök úr, a tagállamok számára - ahogy korábban Bisky úr is említette - a munkahelyekkel kapcsolatos válság jelenti a fő problémát. A fiatalok körében a munkanélküliség Franciaországban 24%, Olaszországban 25%, Spanyolországban pedig 39%.
Mindazonáltal biztosak lehetünk abban, hogy az Európai Tanács ülését óriási diadalérzés fogja áthatni a tömeges munkanélküliséggel a háttérben. Ez a diadalérzés ízléstelen és visszataszító, és annak szól, hogy az elit tagjai azt feltételezik, hogy végre megvan a Lisszaboni Szerződésük.
Eddig az Önök európai szuperállamának létrehozására irányuló valamennyi lépésre lopva vagy manipuláció segítségével került sor, a Lisszaboni Szerződés esetében pedig olyan szégyentelen és nyilvánvaló volt a manipuláció, hogy a Szerződésnek nincs meg a demokratikus legitimitása. Ennek lesznek következményei. Hadd támasszam alá ezt egy idézettel: "most még harangoznak, de hamarosan a kezüket tördelik majd”.
Csanád Szegedi
(HU) Tisztelt Elnök Úr! Tisztelt képviselőtársaim! Tisztelt Elnök Asszony! A Lisszaboni Szerződés aláírásáról folytatott mindenfajta vita felesleges mindaddig, amíg a legalapvetőbb értékeinket nem tisztáztuk egymással. Engedjék meg, hogy pár példát hozzak fel Európa legnagyobb jogfosztott kisebbségével kapcsolatban, a kárpát-medencei határon túli magyarsággal kapcsolatban. Tudják-e azt például, hogy egy európai uniós tagországban a kétmilliós európai magyarság területi önrendelkezése még a mai napig sincs napirenden, holott mindannyian tudjuk, hogy a területi autonómia egy európai jogi intézmény.
Tudják-e, hogy ugyanebben az országban, Romániában, több tízezer csángó magyar a mai napig nem imádkozhat és nem tanulhat az anyanyelvén. És itt van még egy nálam is fiatalabb állam, Szlovákia ügye, a szlovák nyelvtörvény ügye, amelyet méltán nevezhetünk Európa szégyenének. És mindennek a teteje, hogy vannak olyan aljas politikusok, akik tárgyalási alapnak használják az emberellenes Beneš-dekrétumokat. Hát milyen diktatórikus, rasszista Európában élünk, ahol a Beneš-dekrétumokat tárgyalási alapnak lehet tekinteni? Elegünk van abból, hogy mindig a demokrácia álarca mögé bújva erőltetik ránk a diktatúrákat.
Mi, jobbikos politikusok, egy Beneš-dekrétumok nélküli, egy szlovák nyelvtörvény nélküli, egy Lisszaboni Szerződés nélküli Európában szeretnénk élni, ahol egyetlen magyart sem üldöznek származása és anyanyelve miatt. Swoboda úrtól pedig megkérdezném, ha azt mondja, hogy nincsenek hatályban a Beneš-dekrétumok, hogy mikor kárpótolták a károsultakat?
Marian-Jean Marinescu
(RO) Vannak olyan felszólalók itt a Parlamentben, akik a vitatémától függetlenül mindig ugyanarról beszélnek, és nem mindig elfogadható módon.
Az Európai Tanács ülésén nyilvánvalóan elsődleges fontosságúnak kell tekinteni, hogy megoldást találjunk arra, hogy a Cseh Köztársaság lezárhassa a Lisszaboni Szerződés ratifikációjára vonatkozó eljárásokat. Olyan megoldást kell azonban találni, amely az összes többi tagállam szempontjából méltányos.
Ugyanakkor nem feledkezhetünk meg a még mindig fenyegető gazdasági válságról, amelyre szintén azonnali megoldásokat kell találnunk. A gazdasági és a pénzügyi válság, valamint a tavaly elfogadott különleges pénzügyi intézkedések veszélyesen megingatták az uniós tagállamok többségének államháztartását. Eddig a Bizottság a 27 tagállamból 17-ről tudja, hogy túlzott költségvetési hiánnyal küszködik, a számítások pedig azt mutatják, hogy hamarosan három másik tagállam is ugyanilyen helyzetbe kerül.
Gazdasági erejüktől függetlenül a tagállamok túllépték a vállalt számadatokat, mivel a válság következtében a költségvetési bevételek lényegesen csökkentek, a közkiadások pedig a tervezetthez képest jelentősen növekedtek. Tulajdonképpen egyértelműen adottak a feltételek ahhoz, hogy a közeljövőben gazdasági helyreállás következzen be, ezért is kezdeményezhetünk tárgyalásokat a pénzügyi ösztönzők bizonyos területeken történő csökkentéséről.
Minden egyes tagállam konkrét helyzetét azonban külön kell figyelembe vennünk, és az európai intézményeknek el kell ismerniük, hogy még nem értük el azt a pontot, amikor az állami támogatásról minden gazdasági ágazat esetében teljesen le lehet mondani. A tagállamoknak meg kell állapodniuk a gazdasági helyreállításra vonatkozó stratégia folytatásáról, valamint az ennek támogatására szolgáló megfelelő eszközökről, többek között a strukturális reformok felgyorsításáról, amelyek középtávon csökkenthetik a költségvetési hiányt, és természetesen elősegíthetik a gazdaság helyreállását.
Amennyiben a tagállamok nem kezelik megfelelően a gazdasági helyreállást követő időszakot, az megingathatja az Európai Unió belső piacát. Következésképpen az állami támogatás biztosításának folytatását támogató és engedélyező határozatot az egyes államok sajátos körülményeinek alapján kell meghozni.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Elnök úr, egyetértek Marinescu úrral abban, hogy a Tanács közelgő ülésén két kérdésre kell megoldást találni. Az egyik a Lisszaboni Szerződés ratifikációjának lezárása, a másik pedig a gazdasági és a pénzügyi válságra vonatkozó új megoldások. Jelenleg az európai gazdaság eddigi legmélyebb válságának időszakát éljük. Ez a válság alapos átrendezést idéz elő az emberek lehetőségei, jövedelme, nyugdíja és munkahelye tekintetében, és ezzel tisztában kell lennünk.
Az Európai Unió nagyon jól fogott hozzá a gazdaság helyreállításához. Ezért köszönetet kell mondanunk a Bizottságnak. A Bizottság és az Európai Központi Bank is olyan gyorsan cselekedett, hogy az Amerikai Egyesült Államok is Európa példáját követték. Aztán a dolgok elég különös módon elkezdtek lelassulni, és az emberek már arról kezdtek el beszélni, hogy vége a válságnak. A válság azonban valójában még előttünk van, mert a négyélű guillotine - a növekvő munkanélküliség, az eladósodott nemzetgazdaságok, az elöregedő népesség, valamint a jövőben a faiparban, az autóiparban stb. bekövetkező hatalmas strukturális változás formájában - az Európai Unió fölött lebeg.
Igazából ebben a gazdasági válságban az az egyetlen jó dolog, hogy a problémák megoldásához szükséges politikát kell kialakítani. Ami az új pénzügyi struktúrát illeti, a Bizottság ezen a téren nem túl ambiciózus. Remélhetőleg a Parlament által létrehozott, a pénzügyi válsággal foglalkozó munkacsoport az iránymutatás új forrása lesz majd. A pénzpiaci szabályozást kell célul kitűzni. Nem szabad engedni azonban, hogy a túlzott szabályozás akadályozza a növekedést és a foglalkoztatást.
Silvana Koch-Mehrin
(DE) Elnök úr, Malmström asszony, Barroso úr, Wallström asszony! Úgy vélem, Malmström asszony, hogy olyan sok témát szeretne megvitatni, hogy a jövő heti csúcsnak nem kétnaposnak, hanem inkább kéthetesnek kellene lennie. Ezek a témák valóban fontosak az európai polgárok számára, ezek közé tartozik például a gazdasági válság, valamint a válság leküzdésének módjai, az új munkahelyek teremtéséhez kínálkozó lehetőségek előtérbe helyezése és természetesen Afganisztán. Ezek nem új kérdések. Az azonban új dolog ezúttal, hogy mindent abból a perspektívából lehet megvitatni, hogy az EU valóban képes lesz hatékonyabban működni, valamint hogy létrejön egy új szerződés.
Ez izgalmasnak ígérkezik, ezért most gyorsan kell cselekedni a közös európai pénzpiaci felügyeleti struktúra megvalósítása, egy közös külpolitika bevezetése és a koppenhágai csúcstalálkozóra való felkészülés érdekében. Azt is gyorsan egyértelművé kell tenni, hogy milyen lesz az EU vezetésének jövőbeni struktúrája, és véget kell vetni annak, hogy az Unió csak önmaga körül forog. Kevesebb köldöknézegetésre van szükség, és az Európai Uniónak több sikerről kell beszámolnia. Ezért sok sikert, sok szerencsét kívánok Önnek, valamint azt, hogy rendelkezzen az összes szükséges hatáskörrel.
Oriol Junqueras Vies
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Szeretnék rámutatni arra, hogy nem szólalhatok fel katalánul, mivel a katalán még nem tartozik a hivatalos nyelvek közé annak ellenére, hogy több mint 10 millió európai polgár beszéli. Ezért ma olaszul szólalok fel.
A finn kormány nemrég elismerte, hogy minden polgárnak joga van a szélessávú internetkapcsolathoz, amely egyetemes szolgáltatás. Ez a szolgáltatás tulajdonképpen a gazdasági fejlődés, a társadalmi igazságosság és területi egyensúly egyik tényezőjének tekinthető, mert garantálja az információhoz való hozzáférést, így megakadályozza a digitális szakadék kialakulását. Hasonlóképpen a szélessávú hozzáférés is döntő fontosságú, ha a lisszaboni célkitűzések között megállapított tudásalapú gazdaság kialakításáról van szó.
Szándékában áll-e az Európai Tanácsnak, hogy intézkedéseket fogadjon el annak biztosítása érdekében, hogy az Európai Unió egésze ezen a területen is példát mutasson a világnak?
Martin Callanan
Elnök úr! Az Európai Tanács ülésén nagyon sok fontos kérdés megvitatására sor kerül majd, de véleményem szerint a leglényegesebb a Lisszaboni Szerződés jövője.
A mai vita során több felszólaló, minden irónia nélkül, arról beszélt, hogy a Lisszaboni Szerződés nagyobb mértékű demokráciát és elszámoltathatóságot idéz elő az EU intézményei tekintetében, miközben elfeledkeznek arról, hogy tudatosan arra az álláspontra helyezkedtek, hogy magával a Szerződéssel kapcsolatos folyamatban nincs szükség demokráciára, illetve elszámoltathatóságra. A kormányfők serényen összejátszottak annak megakadályozásában, hogy a Szerződéssel kapcsolatban népszavazásra kerüljön sor, nehogy túl kínos legyen, ha az emberek kimondják, hogy nem akarják a Szerződést.
Nagy érdeklődéssel figyeltem Barroso úr korábbi észrevételeit. Hadd magyarázzam el Barroso úrnak, hogy az Egyesült Királyságban miért olyan dühösek a Szerződés miatt. Az Egyesült Királyságban a 2005-ös általános választásokon mindhárom jelentős párt kiáltványában kötelezettséget vállalt arra vonatkozóan, hogy az Európai Alkotmányról népszavazást tartanak, és ez így is történt. Később ebből lett a Lisszaboni Szerződés, valójában ugyanarról a dokumentumról volt szó. Az alsóházi szavazás során az említett pártok közül kettő megszegte az ígéretét és megtagadta az emberektől a népszavazás lehetőségét, tehát a politikával kapcsolatos alapvető bizalomról és elszámoltathatóságról van szó. Az emberek népszavazást akarnak, amit megígértek nekik. Ha erre nem kaptak volna ígéretet, Barroso úr, észrevételei helyesek lettek volna, és az Egyesült Királyságban a szokásos parlamenti ratifikációs folyamat ment volna végbe.
Támogattam Barroso úr újraválasztását, de nincs szükségünk arra, hogy előadást tartson a politikával kapcsolatos bizalomról és elszámoltathatóságról, amikor közben azokat szándékozik támogatni, akik elvennék azt emberektől a népszavazás lehetőségét. Tehát röviden ennyit arról, hogy az Egyesült Királyságban miért érinti érzékenyen az embereket ez a népszavazás. Tudják, hogy Írországban az emberek kétszer is szavazhattak az okmányról, miközben mi egyszer sem. Nem állíthatja egyszer azt, hogy a Szerződés eredményeként nagyobb mértékű demokrácia és elszámoltathatóság alakul ki az EU-ban, miközben megtagadja az EU szavazóitól, hogy véleményt nyilvánítsanak az okmányról.
Mario Borghezio
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Én is szeretnék felhozni néhány részletet, amelyeket ki kell dolgozni, tekintettel a Lisszaboni Szerződés lehetséges hatálybalépésére, és ezenkívül mindenekelőtt, figyelembe véve a német alkotmánybíróság által a Lisszaboni Szerződésről nemrég hozott ítélet rendkívül jelentős hatását.
Elsősorban a demokratikus legitimitás problémájára helyezném a hangsúlyt, amely két tényező következménye: egyrészt annak, hogy a legnagyobb népességű országok nem rendelkeznek megfelelő képviselettel az Európai Parlamentben, valamint a különböző európai intézményekben, másrészt annak, hogy a nemzeti parlamenteket figyelmen kívül hagyják a szuverén hatalom uniós szintű gyakorlásával kapcsolatban.
Szeretném megemlíteni, hogy véleményem szerint a Lisszaboni Szerződésnek van egy másik súlyos hiányossága, az, hogy alapvetően figyelmen kívül hagyja a regionális parlamentek szerepét. Míg a nemzeti parlamenteket alig veszik figyelembe, azt mondhatnám, hogy a dolgok jelenlegi állása szerint a Lisszaboni Szerződés halálos ütést mér a szubszidiaritás elvére.
A német alkotmánybíróság által hozott ítélet - éppen a bíróság hatásköre és határozottsága miatt - átfogó jogi és politikai vitát váltott ki és vált ki a Parlamentben, amely vita főleg az Európai Uniónak a Szerződés által bevezetett föderalizációs folyamata miatt esetleg kialakuló veszélyekkel és kockázatokkal foglalkozik.
Ezenkívül szeretnék említést tenni az állam nélküli nemzetek jogairól, kezdve Padaniától Bretagne-ig, Korzikától Valle d'Aostáig. Egy tucat állam nélküli nemzetet kellene kiemelni, szem előtt tartva, hogy az alapító atyák a nemzetek Európáját akarták felépíteni, nem egy föderalista Európát, illetve egy olyan Európát, amely a legjelentősebb érdekeket képviseli.
Franz Obermayr
(DE) Elnök úr, az Európai Unióba történő illegális bevándorlás kérdését illetően szeretnék rámutatni, hogy az elmúlt évben jelentős és nagyon komolynak mondható növekedés volt tapasztalható. A Bizottság adatai szerint a regisztrált illegális bevándorlók száma körülbelül 63%-kal emelkedett.
2008-ban 62 000 letartóztatott illegális bevándorlótól vettek ujjlenyomatot, amelyet aztán az EURODAK adatbázisban rögzítettek. Az el nem fogott illegális bevándorlók számát még csak megbecsülni sem tudjuk.
Ausztria - ahonnan én is származom - földrajzi elhelyezkedése miatt különösen népszerű célállomássá vált, a következmények pedig katasztrofálisak voltak. A 64 nemrég letartóztatott kurd bevándorlóból például 58-an megléptek a fogadó központba, és azonnal menedékjog iránti kérelmet nyújtottak be, ami hosszadalmas eljárást von maga után.
Az illegális bevándorlók egyre növekvő száma - itt szeretném hangsúlyozni az "illegális” szót - elviselhetetlen teherré kezd válni az EU polgárai számára. Ha nem oldjuk meg sürgősen a problémát, ne lepődjünk meg azon, hogy növekszik az EU-val kapcsolatos szkepticizmus és fásultság a polgáraink között. Ezért kérem az Európai Bizottságot, hogy november 29-én és 30-án foglalkozzon a kérdéssel.
Elmar Brok
(DE) Elnök úr, Wallström asszony, Malmström asszony, hölgyeim és uraim, a Lisszaboni Szerződésnek most már hatályba kell lépnie, és gyorsan végre is kell hajtanunk. Elég volt már az intézmények közötti, több mint tíz éve tartó vitából. Most már feltétlenül szükségünk van ezekre a jogi eszközökre, hogy segíteni tudjunk Európa polgárainak. Különösen a mostani gazdasági válság idején kell tennünk valamit a polgárokért, harcolnunk kell a munkanélküliség és más hasonló problémák ellen. Ezért kell gyorsan lezárnunk ezeket a vitákat.
Ezért is kérem Klaus elnök urat, hogy adjon szabad utat a mind a 27 tagállamban ratifikált Szerződés előtt. A Cseh Köztársaságban az alkotmánybíróság kétszer is "igen”-t mondott a szerződésre, és harmadszor is ez fog történni. Teljesen egyértelmű az is, hogy az Alapjogi Charta kizárólag az európai jog összefüggésében alkalmazható. A földhasználatra vonatkozó törvények kizárólag nemzeti hatáskörbe tartoznak. A közösségi jog előtt életbe lépett törvényeket a közösségi jog nem helyezi majd hatályon kívül. Életbe lépett ez a három garancia, Klaus elnöknek tehát már nincs oka aggodalomra. Ha szükséges, az Európai Tanácsnak újból ki kell adnia egy nyilatkozatot, hogy tisztázza a kérdést.
Ezzel összefüggésben szeretnék egy további megjegyzést is tenni. A Szerződés végrehajtásakor figyelembe kell venni az alkotmánytervezet és az Alkotmányozó Konvent három alapelvét: hatékonyság, átláthatóság és demokrácia. Itt szeretném külön megemlíteni a külügyi szolgálatot, mivel ma délután ismét megvitatjuk ezt a témát. Az átláthatóságot, a demokráciát, és különösen a közösség elvét nem szabad feláldozni a hatékonyság oltárán. Megfelelő garanciákat kell életbe léptetni. Mondhatjuk, hogy a Bizottság egy részének sui generis jellege van, de lehetőségünk van arra, hogy mindenféle kérdést megvitassunk itt. Ezért szeretném kérni, Malmström asszony, hogy mondjanak le kormányuk jelenlegi terveiről, és az Európai Tanács jövő heti ülésén ne határozzanak meg iránymutatást a külügyi szolgálatot illetően, mert ez korlátozná a tárgyalás mozgásterét, hanem inkább jussanak végső megegyezésre a témában az EU új főképviselőjével, hogy egy közös és tisztességes alapokon nyugvó tárgyalási kiindulópontunk lehessen.
William
Brok úr, Ön felhozta a Lisszaboni Szerződésről már 10 éve tartó vitát. Nem tudom, eszébe jutott-e Önnek, hogy a 10 év alatt Ön és kollégái egyszerűen képtelenek voltak elég embert meggyőzni, ezért kellett Önnek és kollégáinak ahhoz a közönséges manipulációs eszközhöz nyúlniuk, amelyre már korábban is utaltam, hogy végül elfogadtassák a Szerződést?
Elmar Brok
(DE) Azt szeretném mondani képviselőtársamnak, hogy a Nizzai Szerződés következtében létrejött intézményi változások, az alkotmányszerződés és a Lisszaboni Szerződés mindig is élvezték az európai polgárok és az európai tagállamok többségének széles körű támogatását. Mindig is voltak egyes államok, amelyek részben belpolitikai okok miatt eltérő döntéseket hoztak. Most 27 tagállamban a parlament - a parlament intézménye pedig nem tekinthető a demokrácia másodrendű képviselőjének -, illetve Írországhoz hasonlóan népszavazás hozta meg a döntést. Tehát most már óriási többség támogatja a Lisszaboni Szerződést, az Ön országában élő polgárok többségét is beleértve.
Libor Rouček
(CS) Az Európai Tanács ülése előtt szeretnék néhány megjegyzést tenni a Lisszaboni Szerződés hazámban, a Cseh Köztársaságban történő ratifikálásával kapcsolatban. A csehek egyértelmű "igen”-t mondtak a Lisszaboni Szerződésre: a parlament mindkét kamarájában így határoztak a polgárok által megválasztott képviselők. Az összes közvélemény-kutatás eredménye azt jelzi, hogy az emberek azt szeretnék, ha Klaus elnök gyorsan aláírná a Szerződést. A csehek azt is szeretnék, ha ugyanazokat az emberi, polgári és szociális jogokat garantálnák számukra, mint amelyek a többi európai polgárt is megilletik. Ebből az okból kifolyólag szavaztak egyértelmű "igen”-nel az Alapjogi Chartára. Tudjuk Klaus elnökről, hogy sokáig ellenezte a Chartát, különösen annak szociális szakaszait. Most, az úgynevezett szudétai fenyegetés ürügyén próbál az idő szorításában kimaradási lehetőséget kialkudni a Cseh Köztársaság számára.
Az Európai Uniónak nem szabad belemennie ebbe az alantas játszmába. A csehek többsége a szociális szakaszokkal együtt, teljes egészében elfogadja a Chartát. Szomorú, sajnálatos és a cseh elnöki poszthoz méltatlan ez a magatartás, hogy 65 évvel a II. világháború után belekeveri a szudétanémeteket ebbe a játszmába. A csehek és a szudétanémetek egyaránt túl sok borzalmon és szenvedésen mentek keresztül a háború és a kitelepítések alatt. Határozottan azt gondolom, hogy a csehek és a szudétanémetek is tanultak ebből a tragikus tapasztalatból, valamint hogy a csehek, a németek és a szudétanémetek együtt akarnak élni, és közös erővel, békében akarnak egy új és egységes Európát felépíteni.
Fiona Hall
Elnök úr, a svéd elnökség és a Bizottság is utalt arra, mennyire fontos, hogy létrejöjjön egy európai uniós megállapodás a fejlődő országok éghajlatváltozással kapcsolatos intézkedéseinek finanszírozásáról. Egyetértek ezzel. Amit viszont a Bizottság tett le az asztalra, az pusztán csak egy ködösítést tartalmazó javaslat, amit a fejlődő országok teljes joggal kérdőjelezhetnek meg.
Barroso úr épp az előbb mondta, hogy a feltörekvő országok szén-dioxid-piaca fogja fedezni az éghajlatváltozás mérséklésének és az alkalmazkodás évi 100 milliárd euróra becsült költségének legnagyobb részét.
Egyáltalán nem biztos viszont, hogy a nemzetközi szén-dioxid-piac folyósít is majd évente 38 milliárd eurót a fejlődő országok számára. Láthattuk, mennyire ingadozott a szén ára az EU kibocsátáskereskedelmi (ETS) rendszerében, és hogy mennyi időbe is kerül egy megfelelő szén-dioxid-piac kialakítása.
Egy másik alapvető hiba, ha azt feltételezzük, hogy a fejlődő és a feltörekvő országok örömmel finanszírozzák majd az energiahatékonysággal kapcsolatos saját intézkedéseiket. Ez teljesen abszurd gondolat. Az egyértelmű finanszírozási mechanizmus hiánya a saját tagállamainkban is gátolja az energiahatékonyságot, mi mégis azt feltételezzük, hogy a fejlődő országok saját forrásból majd megoldják a dolgot. Többletforrásokat is be kell majd vonni.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr, szeretnék három megjegyzést tenni a Tanács soron következő ülésével kapcsolatban. Először is, az írországi "igen” szavazat szerintem elsősorban a gazdasági válság következménye, jóllehet a bankokat pont az adófizetők pénzén mentették meg egy évvel ezelőtt. A bankárok most ismét rekord nagyságú fizetéseket visznek haza. Az EU-t egészen biztosan annak alapján fogják megítélni, hogy milyen hatékonyan tud véget vetni annak, hogy az adófizetők eurómilliárdjai tűnnek el egy fekete lyukban.
Másodszor, a Lisszaboni Szerződés következményeként új emberek kerülnek az EU legmagasabb pozícióiba. Szakmai felkészültségük egyértelműen hiányos, mert a jelöltek többsége olyan bukott politikus, akit saját hazájukban kiszavaztak a hatalomból. Most ki képviseli majd az EU-t? A Tanács elnöke, a főképviselő vagy a Bizottság elnöke? Biztos, hogy ebből káosz lesz.
A harmadik megjegyzésem, elnök úr, a következő. Ha Václav Klaus, a Cseh Köztársaság elnöke aláírja a Lisszaboni Szerződést azzal a feltétellel, hogy egy lábjegyzetben garantálják a Beneš-dekrétumok hatályban maradását, azaz olyan határozatokat, amelyek ellentétben állnak a nemzetközi joggal és az emberi jogokkal, akkor innentől kétféle alapjog fog létezni: a németeké, a szudétanémeteké és az összes többi polgáré. Nem engedhetjük meg, hogy ez megtörténjen!
Jacek Saryusz-Wolski
Elnök úr, abban bízunk a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésének közeledtével, hogy az Európai Tanács októberi ülésén előrelépés történik egy kiemelt fontosságú kérdésben, az Európai Külügyi Szolgálattal (EKSZ) kapcsolatban. Az Európai Parlament folyamatosan indítványozta a közös európai diplomácia kialakítását. Az Európai Külügyi Szolgálatban benne rejlik az a lehetőség, hogy biztosítsa külső tevékenységeink egységét és összhangját, amire nagyon nagy szükség van, ha az Unió egységes álláspontot akar képviselni, és hatékonyan akar szembenézni olyan kihívásokkal, mint pl. az energiabiztonság kérdése.
Az EKSZ létrehozása révén kínálkozó lehetőség megragadása érdekében azt várjuk a Tanácstól, hogy vegye figyelembe az Európai Parlamentnek az Alkotmányügyi Bizottságban ezen a héten elfogadott álláspontját, különös tekintettel a következőre. Annak érdekében, hogy erős külpolitikánk lehessen, megfelelő eszközöket kell biztosítani az európai diplomácia új vezetője számára, hogy képes legyen majd megerősíteni külpolitikánkat. Az EKSZ működésének is a közösségi módszeren kell alapulnia, a Bizottság és az Európai Parlament nyilvánvaló bevonásával. A főképviselőnek széles hatáskörrel kell rendelkeznie, beleértve a közös kül- és biztonságpolitikával kapcsolatos kérdéseket is, mint pl. a bővítés, a szomszédság, a kereskedelem és a fejlesztés.
Az erős és koherens külpolitika feltétele a demokratikus legitimáció, amelyet pedig kizárólag az Európai Parlament fokozott bevonásával lehet biztosítani. A szorosabb együttműködés két lépcsőben történhet meg: ex ante konzultáció a Parlamenttel a szolgálat létrehozása során, majd a külpolitikai célok meghatározásakor. Ha a főképviselői poszt és a szolgálat is működik majd, az Európai Parlamentnek határozott felhatalmazással kell bírnia, hogy aktív szerepet játsszon az uniós külpolitika és a szolgálat kiterjedt ellenőrzésében.
A megvalósítás szakaszában nem szabad megengednünk, hogy felhíguljanak a Lisszaboni Szerződésen alapuló külpolitikai rendelkezések. Az új szolgálat demokratikus legitimációja a szolgálat összetételétől is függ majd. Az Unió földrajzi egyensúlyát is figyelembe kell venni. Alapelvnek kell tekinteni, hogy az összes tagállamot megfelelő módon kell képviselni az EU intézményeiben, és ez alól az EKSZ sem lehet kivétel.
Pervenche Berès
(FR) Elnök úr, a Tanács soros elnöke! Ön több mint 4 hónappal az Európai Parlament megválasztása után össze fogja hívni az Európai Tanácsot, akkor, amikor az Európai Unió határozatlan, a Bizottság pedig még mindig a napi teendőkkel foglalkozik.
Ha nem akarjuk teljes kétségbeesésbe kergetni az európai polgárokat, nyilvánvaló, hogy az Európai Tanácsnak két üzenetet kellene tolmácsolnia. Az első dolog, hogy egy évvel azután, hogy az összes európai állam szolidaritást tanúsított a bankok iránt, Önnek egy európai szintű vitát kell kezdeményeznie a pénzügyi műveletekre kivetett adó, illetve a bankok által a szolidaritás viszonzásaként a tagállamok költségvetésébe kötelezően befizetendő hozzájárulás ügyében.
Malmström asszony, az Európai Bizottság nevében tegnap a Bizottság elnöke arról tájékoztatott minket, hogy ő a mai napon előterjesztett formában támogatja a költségvetést, és hogy abba egy évvel a helyreállítási terv után semmi új nem kerülne be. Az elmúlt évben viszont a foglalkoztatással és az adóssággal kapcsolatos helyzet sokat romlott. A mai napon előterjesztett költségvetés egy olyan költségvetés, amely még az Ön által kialakított helyreállítási terv második felét sem finanszírozza. Az a javaslatom tehát az Európai Tanács számára, hogy a következők ügyében kezdjen cselekedni: a pénzügyi műveletekre kivetett adó, a bankok szolidaritási hozzájárulása a tagállami költségvetéshez, és egy valódi helyreállítási terv, amint az egy éve létre is jött, bár akkor még azért kritizáltuk a tervet, mert szerintük nem ment elég messzire.
Marian Harkin
Elnök úr, először is szeretném kifejezni örömömet, hogy itt láthatom volt kollégámat, Cecilia Malmströmöt, különös tekintettel a Lisszaboni Szerződésre mondott határozott írországi "igen”-re, majd pedig a demokratikus úton megválasztott lengyel elnök aláírására. Azt gondolom és remélem, hogy ez a két újabb jóváhagyás elősegíti, hogy a svéd elnökség ideje alatt lezáruljon a Lisszaboni Szerződés teljes ratifikációs folyamata.
A legtöbb európai polgárt viszont a Lisszaboni Szerződés részleteinél sokkal inkább az foglalkoztatja, hogy mit tesz az EU a mostani gazdasági válság ügyében. Azt üzenem tehát euroszkeptikus barátaimnak, hogy lépjenek tovább. Az írországi "igen” előtt 27 millió uniós polgár szavazott igennel, 24 millió pedig nemmel. Ezt nevezik demokratikus legitimációnak.
Foglalkozzunk tehát a valós problémákkal. Ebben az összefüggésben szeretnék szólni a Progress mikrofinanszírozási eszközről, amely a munkanélküliek számára ad esélyt az újrakezdésre, és megnyitja számukra a vállalkozás lehetőségét. Ez az eszköz 100 millió eurót biztosít, és további 500 millió euró mikrohitelt bocsát rendelkezésre. Azt mondom viszont a Bizottságnak és a Tanácsnak: ez még távolról sem elegendő. Az EU számára itt van az igazi lehetőség, hogy fogékonyan reagáljon a polgárok valódi igényeire, de nagyobb befektetésre van szükségünk.
Wim van de Camp
(NL) Elnök úr, jó, hogy az Európai Unió egy ideig élvezi az írországi népszavazás sikerének ízét. Hálásnak kell lennünk, hogy a Lisszaboni Szerződés felé vezető úton egy további fontos lépés valósult meg. Természetesen most mindnyájunkat a Cseh Köztársaság aggasztja. Tisztelettel meg kell várnunk a bíróság döntését, de kérem, legyenek türelmesek és józanok Klaus urat illetően. Ha keményebben nekitámadunk, ez akár nemkívánatos következményekkel is járhat.
Koppenhága és a konferencia sikere reményt adhat nem csak Európának, de az egész világnak is. A fenntarthatóság a technológiai fejlődés egyik forrása. A fontos európai technológiai fejlesztések - például a szén-dioxid tárolása - is segíthetnek a gazdasági válság leküzdésében.
Ezzel elérkeztem a harmadik témához, ez pedig a gazdasági válság. A polgárok Európáját szeretnénk létrehozni. Nagyobb figyelmet kell fordítani a foglalkoztatásra; a Tanács tervei jók ebben a tekintetben. Sok polgárunk számára viszont ezek a tervek még mindig túl távolinak tűnnek, többnyire nem is tudnak róluk A bankintézetek pénzügyi felügyelete szintén nagyon fontos kérdés, és bízom benne, hogy a jövő héten ezen a területen is előrehaladást tudnak majd elérni.
Végezetül nézzük a menekültügyet. Határozottan támogatom a svéd elnökség szándékait, de - többek között a Tanács tanácskozásaiból származó - kézzelfogható eredmények még nem valósultak meg. Az elmúlt héten az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság ülésén kifogásolták, hogy a Bizottság, a Tanács és a Parlament még mindig túl kevés kézzelfogható eredményt tud felmutatni.
Gianluca Susta
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, úgy gondolom, itt az ideje, hogy végre befejezzük ebben a Házban a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos, még a mai napon is folytatott parttalan vitát.
Hiszem, hogy tiszteletben kell tartanunk a Parlament, a kiváló európai államok, a 27 tagállam és azon 26 ország szándékait, amely már ratifikálta a Szerződést valamilyen demokratikus formában, ezért a Szerződést és annak demokratikus tartalmát érő támadásokat el kell utasítani. Ezenkívül úgy gondolom, hogy a Tanács hó végi ülése fontos lehetőséget biztosít majd arra, hogy ismételten hangsúlyozzuk annak a szükségét, hogy feléledjen a Lisszabon utáni Európa eszméje, felélénküljön a gazdaság, és hogy Európa ne hátráljon meg az éghajlatváltozás rendkívül fontos kérdésében. Ebben a tekintetben úgy gondolom, hogy nem elegendő az, amit a Tanács soros elnökétől az utóbbi időben és a mai napon is hallottunk.
A Lisszabon utáni Európa nem képes az új Szerződés lényegi tartalmát értelmezni, és nem képes eleget tenni a lisszaboni menetrend feltételeinek sem. Tehát ha az 500 millió lakosú Európa továbbra is a világ vezető gazdasági szereplője szeretne maradni, olyan gazdasági hatalom, amely arra készül, hogy a nemzetközi színtér meghatározó politikai szereplőjévé váljon, akkor arra bíztatom a Bizottságot, hogy teljes mértékben éljen azzal a felhatalmazásával, hogy európai jogszabályokat javasoljon az olyan alapvetően fontos területeken, mint a gazdaság, a gazdasági helyreállítás és a munkaerőpiac fellendítése, továbbá arra ösztönzöm a Tanácsot, hogy a címszavak hosszú listája helyett tűzzön ki olyan tényleges célokat, amelyek képesek segítséget nyújtani a gazdasági nehézségek leküzdésében.
Úgy gondolom, hogy ez az, ami hiányzik. Nincs egy alapvető gazdasági helyreállítási tervünk, űr van olyan fontos területeken is, mint például az infrastruktúra eurokötvények révén való fellendítése, de hiányzik a magasabb szintű európai megközelítés is. Ezt várjuk az Európai Tanácstól a hónap végén.
Johannes Cornelis van Baalen
Elnök úr, rendkívül fontos, hogy felvegyük a küzdelmet a gazdasági válság ellen, ez pedig a kis- és középvállalkozások megsegítését is jelenti. Szilárdan ragaszkodnunk kell a Stoiber-Bizottság eredményeihez, ezért szeretném hallani a Bizottság és a Tanács álláspontját is, vajon elkötelezettek-e a folyamat iránt, és hogy mit is fogunk tenni, mert csökkentenünk kell a bürokráciát.
Az Ankarai Jegyzőkönyvről is szeretnék szólni. A török külügyminiszter azt mondta Hágában egy nyilvános interjú során, hogy Törökország nem fogja megerősíteni, illetve végrehajtani az Ankarai Jegyzőkönyvet. Ez a kijelentés a de Volkskrant 2009. október 7-i kiadásában, egy hivatalos interjú során hangzott el. Mit fogunk ezek után tenni? Amint azt Rehn biztos úr is elmondta a Külügyi Bizottság ülésén, egy újbóli udvarias kérés nem lesz elegendő. November 1-je a határidő. Mit szándékozunk tenni?
Gunnar Hökmark
(SV) Elnök úr, miniszter asszony, biztos úr, jó Önöket itt látni. Két dolgot szeretnék megemlíteni az Európai Tanács csúcstalálkozója előtt. Az első az éghajlatváltozással kapcsolatos. Szerintem fontos lenne azzal a céllal leülni tárgyalni, hogy a legjobb megoldás az lenne, ha mindenki együttesen elkötelezné magát az ügyért. Azért hangsúlyozom ezt, mert a vita során néha úgy beszélünk, mintha arról lenne szó, hogy itt Európában vagy egy bizonyos államban alakítsuk-e ki a legjobb megoldást. Ez azonban nem elég, ha Kínát, Indiát és egy sor további, az éghajlatváltozással kapcsolatos közös kötelezettséget jelenleg még nem vállaló országot nem tudjuk bevonni. Ez azt jelenti, hogy most a pragmatizmusnak és az eredményeknek kell elsőbbséget élvezniük. Egy ilyen megoldásnak továbbá a kötelezettségvállalásra hajlandó valamennyi állam közös egyetértésén kell alapulnia. Nem szabad megengedni, hogy a világ más tájain vállalt kötelezettségek és célkitűzések az Európából származó folyamatos finanszírozáson alapuljanak. Inkább rendezett gazdaságokra, egészséges növekedésre, valamint az új lehetőségek hatékony kialakítására kell épülniük - Európa és más jóléti államok segítségével.
A második megjegyzésem a pénzpiacokkal kapcsolatos. Véleményem szerint fontos hangsúlyozni, hogy a pénzpiaci stabilitás megteremtéséhez mindenekelőtt arra van szükség, amit stabil makroökonómiai környezetnek nevezünk, azaz stabil államháztartásra. Ez azt jelenti, hogy a nagy költségvetési hiányok megszüntetéséről folytatott vita sokkal fontosabb, mint az, hogy milyenek is legyenek egyes konkrét pénzpiaci szabályozó intézkedések. Az is igaz viszont, hogy a stabil pénzpiacokhoz stabil növekedésre, stabil befektetésekre és új munkahelyek teremtésére van szükség. Ez azt jelenti, ha megalkotjuk a pénzpiaci jogszabályokat, akkor a szabályozásnak a korábbinál jobb felügyeleti rendszert, határokon átívelő intézkedéseket és az átláthatóságot is magában kell foglalnia, de mindezt nem egy túlszabályozott rendszer keretében, ami a befektetéseket és a növekedést más országokba terelné. A túlszabályozottság a saját gazdaságunk és pénzügyi piacaink stabilitását fenyegetné.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Elnök úr, az ír népszavazás pozitív eredménye minden eddiginél kézzelfoghatóbb közelségbe hozta a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését. Ez a jó hír azt is jelenti, hogy végre rendelkezésre fognak állni azok az intézmények, amelyek képesek lesznek a cselekvésre. Elsősorban abban tudnak majd segíteni, hogy kikerüljünk a válságból, és meg tudjuk oldani a válság szociális vetületeit, azaz a foglalkoztatottság növelését. Ezen túlmenően viszont foglalkozni kell még az éghajlatváltozással, az energiával, és a tisztességes kereskedelem szabályaival is.
A csúcstalálkozó arra is lehetőséget ad, hogy megadja az új Bizottság tagságának meghatározásához szükséges kezdeti, határozott lendületet; a kiválasztásban várhatóan szerepet játszó feltételekről már hallottunk Barroso úrtól.
Két dolog fontosságát szeretném kihangsúlyozni. Először is, mint a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportjának tagja, úgy gondolom, hogy a Bizottság tagságának kiegyensúlyozottnak kell lennie. A Szocialisták és Demokraták Csoportja említette már, mennyire fontos lenne, ha a főképviselő ebből a politikai családból kerülne ki, ugyanakkor ahhoz sem fér kétség, hogy a nemek közötti egyensúlyt is biztosítani kell.
Másrészről a képviselőcsoport már említést tett a portfóliók összetételéről, és említett is egyet, amely fontos a számomra, mint a szabadság iránt elkötelezett ügyvéd és mint az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság elnöke számára, és amely a Bel- és Igazságügyi Főigazgatóság felosztásához kapcsolódik, aminek során két főigazgatóság jön létre, az egyik az igazságügyi és alapjogi kérdésekkel foglalkozik, a másik pedig kimondottan a biztonság kérdésével.
Véleményem szerint nem ez a jó megoldás. A jó megoldás nem rendelheti alá az igazságügyet a biztonsági tényező fontosságának, nem is állíthatja szembe a kettőt, hanem inkább egy Igazságügyi és Alapjogi Főigazgatóság, másodikként egy Belügyi Főigazgatóság, valamint harmadikként egy olyan főigazgatóság létrehozásában rejlik, amelyik nem kapcsolja össze a biztonságot a bevándorlással, hanem inkább külön kezeli a két területet, és így létrejönne a biztonsággal foglalkozó főigazgatóság, a bevándorlással és a menekültekkel pedig másik főigazgatóság foglalkozna, az alapjogi kérdésekkel egyetemben.
Brian Crowley
Elnök úr, ha visszatekint az elmúlt 10 évben a csúcstalálkozók témájában folytatott vitáinkra, Ön is láthatja, hogy az európai parlamenti képviselők, a Tanács tagjai, de még a biztosok is sok ötlettel, több hasonló tervvel, illetve javaslattal álltak elő, az elmúlt év pedig különösképpen bebizonyított egy dolgot a számomra: azt, hogy mikor az Unió közösen, szolidárisan cselekszik nagy tervek és célok mentén, akkor képes az egész világot megmozdítani. Talán most van itt az idő, hogy a további lépéseinkkel kapcsolatosan nagyobb terveink, nagyobb célkitűzéseink legyenek.
Sokan szóltak arról a megpróbáltatásról, amit a munkanélküliség jelentett megannyi ember számára az elmúlt hónapokban, és kifejtették, hogy itt az idő komoly lépéseket tenni, el kell távolítani a szabályozás hordalékait, és meg kell szabadulni a vállalkozásokat és az azokat létrehozó vállalkozókat korlátozó akadályoktól.
Mondanom sem kell, hogy amikor szolidaritásról beszélek, nem a nagyok és a kicsik ellentétére gondolok. Az egyik félelmem az, hogy az új G20 negatívan befolyásolhatja a kisebb és a közepes államokat, amelyek ezeken az új piacokon törnek előre.
Végezetül a Tanács soros elnökéhez szólnék: Ön felvehetné a Tanács, de akár a svéd elnökség napirendjére is a szerzői jogok meghosszabbításának kérdését.
Tunne Kelam
Elnök úr, a Lisszaboni Szerződés hamarosan hatályba lép, és ebben a történelmi pillanatban elsősorban Európa közös jövőjére és a közjóra kell összpontosítanunk. Attól tartok, hogy nem ez a legalkalmasabb idő arra, hogy az utolsó pillanatokat nemzeti érdekek érvényesítésére használjuk fel, és a többi partner idegeivel játsszunk.
Az Európát érintő globális kihívásokat nem lehet hatékony közös intézmények és közös politikák nélkül megoldani. Napjainkban Európának viszont minden korábbinál nagyobb szüksége van előrelátásra, erkölcsi elkötelezettségre, valamint azoknak a közös európai értékeknek a felismerésére, amelyek arra inspirálták az alapító atyákat, hogy megszakítsák a történelem és a nemzetek egoizmusának veszélyes körforgását. Európa fejlődésének és a világban elismert hitelességének érdekében ezért nem feltétlenül az ügyeket jól kezelő vezetőre, hanem valódi államférfiakra van szükségünk, erős demokratikus vezetőkre, akik rendelkeznek azzal a jövőbe látással és tekintéllyel, amellyel képesek változást hozni Európa számára is.
Tehát az európai közös intézmények, valamint azok gyakorlati megvalósítása melletti egyértelmű elkötelezettségre van szükség. Nem csupán közös kül- és biztonságpolitikára és külügyi szolgálatra van szükségünk, hanem közös energiapolitikára is. Az Európai Tanács jóvá fogja hagyni a balti-tengeri stratégiát is. Szeretnék ismét köszönetet mondani a Bizottságnak és a svéd elnökségnek, hogy napirendre tűzték a kérdést. A Tanácsnak most az a feladata, hogy a stratégia minél előbb meg is valósuljon. Remélem, hogy a balti-tengeri stratégia megkapja majd azt a figyelmet a spanyol és a belga elnökség alatt is, amit megérdemel. Támogatom Malmström miniszter asszony elképzelését, miszerint a balti-tengeri stratégia kísérleti mintaprojektnek tekinthető más európai makrorégiók szempontjából. Megjegyzem mindazonáltal, hogy egyetlen európai uniós stratégiát sem fognak komolyan venni, ha a megvalósításukhoz nem biztosítunk megfelelő forrásokat. A jelenlegi költségvetési kerethez jól jönne némi pénz és valamivel több hitelesség is.
Edite Estrela
(PT) Két rövid megjegyzést szeretnék tenni. Az első a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos: az ír "igen” és a lengyel elnök aláírása után várható, hogy a Cseh Köztársaság alkotmánybírósága is állást fog foglalni, Klaus elnök pedig megteszi, amit kell, és aláírja a Szerződést. A Tanács nem adhatja be a derekát a cseh elnök zsarolásának. A Lisszaboni Szerződés alapvetően fontos az európai intézmények jobb működéséhez, de további előnyökkel is jár, például növeli az Európai Parlament hatáskörét és a polgárok jogait. Ezért olyan fontos, hogy a Lisszaboni Szerződés mielőbb hatályba lépjen. A Tanács és a Bizottság szabjon határidőt Klaus elnök úr számára, hogy végre egy Európai Unióhoz tartozó és demokratikus ország elnökéhez méltó módon kezdjen el viselkedni. Egyetlen pillanatra sem gondolhatunk arra, hogy egy vezető szeszélye legyőzheti a többség akaratát.
A másik megjegyzésem a koppenhágai konferenciával kapcsolatos. Hölgyeim és uraim, a világnak globális egyetértésre van szüksége ahhoz, hogy felvegye a küzdelmet az éghajlatváltozással ellen; a fejlődő és a fejlett országoknak közösen kell tenniük azért, hogy megállítsuk bolygónk túlmelegedését, össze kell hangolni az erőfeszítéseket, és bátor döntést kell hozni. Koppenhága nagyszerű lehetőséget nyújt a számunkra, hogy elkerüljük azt a katasztrófát, amit a tudósok előre jeleznek. Nem létezik olyan érv, amelyet a pénzügyi válság ürügyén a koppenhágai konferencia elhalasztása vagy csak korlátozott megtartása mellett lehetne felhozni, az ilyen kísérleteket pedig egyszerűen nem szabad komolyan venni. Nagyra törő hozzáállásra lesz szükségünk, ha meg akarjuk menteni a bolygónkat.
Gay Mitchell
Elnök úr, mindössze egyetlen nemzedék még, és az Európai Unió lakossága a világ lakosságának körülbelül 6%-át fogja kitenni. Nem vagyunk túl messzire ettől most sem, ezért egyszerűen nem engedhetjük meg, hogy folytatódjon az Európai Tanács elnökségének hat havonta történő rotációja, és hogy egyszerre akár öt különböző személy lépjen fel külügyi kérdésekben az Európai Unió nevében. Ugyanezen nemzedék idején a világ lakossága már hozzávetőleg két milliárd fővel fog növekedni. A lélekszám növekedésének 90%-a a mostani fejlődő világban fog bekövetkezni, ahol 11 millió gyermek hal meg évente, közülük körülbelül 5 millióan olyan gyógyszerek hiánya miatt, amelyek az úgynevezett nyugati világban már több mint 30 éve rendelkezésre állnak.
Ebben az összefüggésben nem csak az a fontos, hogy megfelelő szervezettséggel működtessük Európa belügyeit; az is fontos, hogy felkészültek legyünk az ehhez hasonló helyzetek kezelésére a fejlődő világban, ezért is kampányolok egy erős, független és külön a fejlesztési segélyekért felelős biztosi posztért, aki majd egy saját, világos költségvetés és kifizetések fölött fog rendelkezni, és aki a Fejlesztési Bizottságon keresztül felelősséggel fog tartozni a Parlamentnek.
Döntő fontosságú, hogy a főképviselő, a külügyminiszter, vagy bármilyen titulussal is ruházzuk fel az illetőt, nagyon elfoglalt lesz, sok feladatot kell megoldania, de van egy olyan kérdés, amely különös figyelmet igényel már most, és a jövőben ugyanúgy különös figyelmet kell rá fordítani. Határozottan szeretnék szót emelni amellett, hogy ne csupán megtartsuk a Fejlesztési Biztos pozícióját, hanem hogy ezt a feladatot olyan valakire ruházzuk, aki képes megbirkózni a feladattal, és elég eltökélt annak biztosításához, hogy tisztelettel bánjunk azokkal a szomszédjainkkal, akik csak egy rövid utazásnyi távolságra vannak az Európai Uniótól, mindezt önző, de ugyanúgy önzetlen szándéktól is vezérelve.
Monika Flašíková Beňová
(SK) A Tanács soron következő ülésén a legfontosabb napirendi pont a Lisszaboni Szerződés teljes ratifikációja és a Szerződés életre keltése lesz.
A Lisszaboni Szerződés által elindított folyamat meg fogja erősíteni az Uniót belülről, de ugyanúgy nemzetközi viszonylatban is. Az Unió pozíciójának megerősítése szoros összefüggésben áll a jelenlegi harmadik pillér terén folytatott együttműködés megerősítésével. Az Unió nyitottabb, hatékonyabb és demokratikusabb lesz. A legfőbb kihívás és egyben prioritás, hogy biztosítani tudjuk az alap- és szabadságjogokat az európai integritás és a biztonság megőrzése mellett. Úgy tudjuk elérni ezeket a célokat, ha a jelenlegi emberi és polgári szabadságjogokkal kapcsolatos törvényeket és jogi eszközöket teljes támogatásban részesítjük, hatékonyan alkalmazzuk, valamint megfelelően betartjuk.
A stockholmi program hangsúlyozza e jogok érvényesítését, különösen az igazságügy és a biztonság területén. Előnyben kell részesítenünk azokat a mechanizmusokat, amelyek segítik polgárainkat a bíróságokra való eljutásban, hogy jogaikat és jogos érdekeiket az Unió egész területén érvényesíthessék. Az európai biztonság megszilárdítása mellett a rendőri együttműködés és a jogérvényesítés megerősítését is a stratégia részévé kell tennünk. A belső biztonsági stratégiát a tagállamokban előretörő szélsőséges megnyilvánulások elleni küzdelmet szem előtt tartva kell kialakítani, semlegesíteni kell a felelőtlen politikusok által gerjesztett feszültséget, konkrét megoldásokat kell kidolgozni olyan érzékeny területekre, mint például a bevándorlás, a menekültügyi politika, vagy a romák és más nemzeti kisebbségek kérdése, hogy a helyzetet ne tudják kihasználni a jobboldali szélsőségesek.
A megfelelően szervezett bevándorlás mindegyik félnek előnyére válhat. Európának olyan rugalmas bevándorláspolitikára lesz szüksége, amely képes lesz a társadalom szükségleteire és a különböző EU-tagállamok munkaerő-piaci igényeire reagálni.
A hiteles és hosszabb távon is fenntartható bevándorlás- és menekültügyi politika érdekében nagyobb figyelmet kell fordítanunk a polgáraink számára komoly aggályt jelentő illegális bevándorlás problémájára.
Mario Mauro
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim: bátorság, bátorság, bátorság. Most úgy érzem, hogy a Tanács soron következő ülése előtt ezt a tanácsot kell hangsúlyoznom. Amikor majd az új biztosok jelölését vitatják meg, a kiválasztás során az új európai külügyminiszternek és az Európai Tanács elnökének - azoknak, akikre a közeljövőben az európai politika felügyeletének feladata fog hárulni Barroso elnök úrral és a többi biztossal egyetemben - egyetlen és legfőbb szempontot, mégpedig az európai polgárok lehető legjobb érdekét kell szem előtt tartania.
A kiválasztásra kerülő személyekkel kapcsolatban tehát az az elvárás, hogy megalapozott politikai és emberi kvalitásokkal rendelkező emberek legyenek, akik a közjó szempontjából tettek már kiemelkedő erőfeszítéseket a nemzeti és az európai politikai színtéren egyaránt. Ezeken az alapokon állva kell továbbra is megoldást keresnünk olyan fontos kérdésekben, mint például az éghajlatváltozás, tovább tanulmányozhatjuk esetleg a különböző gazdaságokkal és a gazdasági válsággal kapcsolatban szükségessé váló lépéseket olyan bátor kezdeményezések mentén, mint például az eurokötvények, amelynek a kérdését a Tanács következő ülésén szintén napirendre kellene tűznünk.
Zárásként XVI. Benedek pápa minap elhangzott szavait szeretném idézni - nagy örömömre szolgálna, ha a kérésének legalább most az egyszer, az Európai Tanács következő ülésén eleget tennénk -, mert ezek a szavak időszerű emlékeztetőként szolgálhatnak minden polgár és minden egyes politikai képviselő számára, hogy mekkora a felelősségünk abban, hogy egységre törekedve, közösen keressük az igazságot ebben a rendkívül fontos kezdeményezésben, hogy egy igazán jelentős dolgot kezdhessünk el építeni saját magunk, majd pedig a következő generációk számára.
Az egység teremti meg a fejlődést és a civilizációt, Európa nagysága is akkor mutatkozott meg, amikor magáévá tette a keresztény hiten alapuló alapvető értékeket, amelyek aztán a nemzetek kulturális örökségévé és identitásává is váltak. Ezért gondolom azt, hogy egyértelmű, milyen utat is kell követnünk annak érdekében, hogy sikerrel küzdjünk meg azzal a rendkívül fontos feladattal, hogy Európa ismét globális és meghatározó tényezővé váljon.
Zuzana Roithová
(CS) Elnök úr, kulcsfontosságú a Lisszaboni Szerződés kérdése. A cseh alkotmánybíróság joggyakorlata következetes, és nem gondolnám, hogy a jövő héten arra az álláspontra helyezkednének, hogy a Szerződés összeegyeztethetetlen lenne a cseh alkotmánnyal. Abban már nem vagyok olyan biztos, hogy a cseh elnök felhagy az ellenszegüléssel. A Cseh Köztársaság viszont nem elnöki rendszer szerint működik, és a kormány felelősségre vonhatja az elnököt, ha az ily módon túllépi a hatáskörét. Tény, hogy Václav Klaus éveken keresztül nem volt hajlandó egy bizonyos ügyvédet bírónak kinevezni, egyszerűen csak azért, mert egy bírósági jogvitát korábban elveszített vele szemben, és az elnök a Legfelső Közigazgatási Bíróság döntéseit sem tartja tiszteletben. Az említett ügyvédhez hasonlóan immár 500 millió európai polgár is ki lett szolgáltatva az elnökünk szeszélyeinek. Az okozott kár nem jelentéktelen. Hátráltatja az új Bizottság létrehozását a válság idején, a Parlament nem rendelkezik a költségvetés kiigazításához szükséges hatáskörrel, mindeközben a nemzeti parlamentek képtelenek sárga- vagy piros lapot felmutatni, nem tudunk élni új felhatalmazásunkkal, hogy felvegyük a küzdelmet a járványokkal, az energiaválságokkal, a terrorizmussal és a szervezett bűnözéssel szemben, vagy hogy küzdhessünk a polgári védelem és a humanitárius segélyezés új elveiért.
Elképzelhető, hogy csupán a néhai Beneš-dekrétumok miatt fogják elutasítani a Chartát. Ez egyszerűen nevetséges, és nem csak az időzítés miatt, hanem mert ennek semmiféle jogi alapja nincsen. A Lisszaboni Szerződés 345. cikke kifejezetten kimondja, hogy a Szerződés nem alkalmazható a tagállamok tulajdonjogi kérdéseiben. A charta nem hoz létre új jogi helyzetet és nem írja felül a Cseh Köztársaságban már létező, tulajdonjogi vitákat szabályozó törvényeket. Továbbá, az ítéletek elismeréséről szóló 44. rendelet nem 50 évre visszamenőleg kezeli a tulajdonjogi kérdéseket. A cseh médiából mindazonáltal árad a kétkedés. Mi is történik valójában a Cseh Köztársaságban? Világosan látszik, hogy a soron következő elnökválasztás szoros küzdelmet fog hozni a Cseh Köztársaságban, és Václav Klaus ezzel a színjátékkal kíván olyan erős vezető képében feltűnni, aki egymaga képes az egész EU-val szembeszállni, és képes megvédeni a csehek tulajdonát a külföldiekkel szemben. Örülök, hogy az EU semmilyen nyomást nem gyakorolt a Cseh Köztársaságra, és szeretnék továbbra is türelmet kérni, hogy még jóval az Egyesült Királyságban esedékes választások előtt felszámolhassuk hazánkban a demokráciát ért kárt, amit az elnökünk okozott. Zárásként pedig ismételten szeretném felkérni a Tanácsot, hogy a cseh polgárokkal szemben egyoldalúan bevezetett kanadai vízumkényszer kérdésében álljon a Cseh Köztársaság mellé, és hozzon döntést a közös szankciók ügyében.
Georgios Papastamkos
(EL) Elnök úr, felszólalásomban három kérdésre helyezem a hangsúlyt. Az első a gazdasági válság. A válság válogatás nélkül kihat az összes gazdasági rendszerre, az erősekre és a gyengébbekre egyaránt. Ha a gazdasági válság tükrében értékeljük az Európai Monetáris Unió fennállásának tíz évét, akkor világosan látszik, hogy még inkább európaivá kel tennünk a gazdaságpolitikát. Az is világos, hogy a gazdasági kockázatot is európai módon kell kezelni. Jó dolog a bizalom, az ellenőrzés viszont még jobb.
A második kérdés az éghajlatváltozás. Az Európai Unió méltán vált a globális ökológiai diplomácia élharcosává. Teljes mértékben egyetértek Barroso úrral, a Bizottság elnökével abban, hogy a koppenhágai csúcs előkészítésekor nem lehet B-tervünk. Az ökológiai felelősség kivétel nélkül mindenkit terhel. Támogatom az ötletet, hogy létrejöjjön egy világméretű klímabank, amely a kibocsátásokkal foglalkozó banktól kapná a pénzügyi fedezetet arra, hogy támogassa a fejlődő országok arra irányuló erőfeszítéseit, hogy környezetbarát fejlesztési szabályozást hozhassanak létre.
Harmadik témám a bevándorlás. Nyilvánvaló, hogy fel kell gyorsítani a közös bevándorláspolitika elfogadásának folyamatát. Itt vannak viszont a bevándorlást érintő külpolitikai vetületek is. A lehető leggyorsabban hatékony külpolitikai kapcsolatokat kell kialakítanunk a harmadik országokkal, mert nagy nyomás nehezedik a tagállamokra, különösen Dél-Európában. Teljesen egyértelműen ki szeretném jelenteni, hogy Törökország provokatív álláspontot képvisel a kérdésben. Örömmel hallottam, hogy erre a svéd elnökség is felhívta a figyelmet. Az Európai Unió fogalmazzon meg egy kellően határozott, világos és hatékony üzenetet Törökország számára - de ugyanúgy más államok számára is. Ez a nézet a közösségi vívmányok részét képezi, amelyet mindenkinek tiszteletben kell tartania.
Peter Liese
(DE) Elnök úr, Malmström asszony és Barroso úr is beszélt az éghajlatváltozásról és a koppenhágai konferenciára való előkészületekről. Egyetértek mindenkivel, akik szerint a Tanácsnak nagyra törő döntéseket kell hoznia. Azt javasolnám viszont, hogy ne csupán egyetlen iparágra hárítsuk a finanszírozást és a kibocsátás csökkentésének felelősségét, ahogy az már 2005 óta történik a kibocsátáskereskedelmi rendszer keretében.
A terhek viselésében több iparágnak is osztoznia kell. A kibocsátások több mint 50%-át még nem vontuk be a kibocsátáskereskedelmi rendszerbe. Több iparágnak kell viselnie a felelősséget, hogy a céljainkat el tudjuk érni, és hogy a pénzügyi háttér is biztosított legyen. Itt a légi szállításra és a hajózásra gondolok. Csalódott vagyok a Tanács és a Bizottság eddigi tevékenységét illetően. A pittsburghi konferencia előkészületei során nem szerepelt a kérdés a Tanács következtetései között.
Ha sikerrel akarjuk zárni a koppenhágai csúcsot, akkor elengedhetetlen, hogy felgyorsítsuk a folyamatokat. A Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság hétfőn pontosan ezt tette. Arra kérem a Tanácsot és a Bizottságot, hogy alaposabban vizsgálják meg a kérdést.
Másodsorban azt szeretném most elmondani, hogy bár tudom, hogy a megbeszélések nagyon informálisak lesznek, de a Tanácsnak mégis meg kellene tárgyalnia az új Bizottság összetételét. Szeretnék tenni egy szerény javaslatot. Történelmi okokból kifolyólag a gyógyszeripar jogi szabályozása az Ipari Főigazgatóság és az iparért felelős biztos hatáskörébe tartozik. A gyógyszeripar szabályozása természetesen ipari jellegű kérdés, de ugyanakkor egészségügyi kérdés is. Az összes tagállamban, az Európai Parlamentben, de még az Egyesült Államokban is az egészségpolitika részét képezi ez a terület. Talán itt lenne az ideje, hogy próbáljunk változtatni a jelenlegi helyzeten. Azt kérem, hogy szíveskedjenek felkérni a Bizottság elnökét, hogy foglalkozzon a kérdéssel.
Vytautas Landsbergis
Elnök úr, Farage úrnak adott tetszetős válaszában Barroso elnök úr említette itt tegnap, hogy Európában az Európai Tanács elnökének igazi európainak kell lennie. Biztos vagyok benne, hogy Önök ketten, de még sok további jelenlevő is ugyanezen az állásponton van. Szükségünk van-e olyan valakire ebben a pozícióban, mint Gerhard Schröder, Paavo Lipponen, vagy más igazi "gazpromi” személyiség? Vagy azt gondolják, hogy ez a tulajdonság teljesen összeegyeztethető Európával, és egy jó "gazpromi” a legjobb európai, különösen, ha baráti és megvesztegetési alapon szavaz? Ilyen értelemben felgyorsíthatjuk az Európai Unió jelenlegi, a "GU” - a "Gazpromi Unió” - irányában haladó fejlődését, és így ki is kerülhetjük azt a problémát, hogy Oroszország teljesen figyelmen kívül hagyja az EU-t, és kizárólag annak megosztásán munkálkodik. Mi az Ön véleménye a "gazpromiakról” mint elnökjelöltekről?
Mirosław Piotrowski
(PL) Elnök úr, a Lisszaboni Szerződést még nem ratifikálták, így az még mindig csak egy politikai tervezet. Ez azt jelenti, hogy az Európai Unióban továbbra is az egyhangúság elvéhez vagyunk kötve. Minden egyes államnak joga van élni a saját fenntartásaival. A Cseh Köztársaság elnöke, Václav Klaus is csak a jelenlegi szabályok adta lehetőségekkel él. Ha nyomást gyakorlunk az elnökre, akkor ez nem csak személyesen őt érintené, hanem Európa államainak azon sok millió polgárát is, akik hangot adtak az okmánnyal kapcsolatos komoly aggályaiknak. Az Európai Tanács soron következő ülésén az EU-tagállamok vezetőinek komolyan el kellene gondolkodniuk, hogy tanácsos-e egyáltalán, és milyen következményekkel járna, ha tudatosan megkerülnék az általuk képviselt polgárok akaratát.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Az Európai Tanácsot fel fogják kérni, hogy fogadja el a balti-tengeri régióra vonatkozó stratégiát. Úgy gondolom, hogy ez a stratégia az Európai Unió Duna-régiót érintő jövőbeni stratégiája számára is pozitív modellként fog szolgálni.
10 ország tartozik a Duna-régióba, hat közülük az EU tagállama, összesen 200 milliós lakossággal. 75 millióan élnek közvetlenül a Duna menti területeken. Ezért gondolom, hogy a Duna-régió stratégiája esetében is fontos a balti-tengeri modellt alkalmazni, a következő évekre vonatkozólag pedig szükség lesz cselekvési tervre és cselekvési programra is.
Visszatérve az Európai Tanács programjához, azt is gondolom, hogy kiemelkedő fontosságú számunkra, hogy európai szinten elfogadják azokat a pénzügyi eszközöket, amelyek az "ökológiailag hatékony” gazdaságok irányába történő előrehaladáshoz szükségesek. Főleg az épületek energiahatékonyságát és a fenntartható közlekedést értem ez alatt.
Jean-Pierre Audy
(FR) Elnök úr, miniszter asszony, az Európai Bizottság alelnöke, kérdésem a Lisszaboni Szerződés alkalmazásával kapcsolatos, konkrétan az ír embereknek tett azon ígérettel, miszerint minden egyes országnak garantálnak egy biztosi pozíciót.
2008 decemberében megszületett a megállapodás, hogy az Európai Tanács megteszi az országonkénti egy biztosi pozíció garantálásához szükséges jogi lépéseket. Malmström asszony, pontosan mik ezek a jogi lépések? Az a hír járja, hogy a Lisszaboni Szerződés Horvátország csatlakozási szerződésével módosul, ezenkívül van-e más ide vonatkozó jogi lépés? Adna erről további információt a számunkra? Miként képzeli el Ön az európai parlamenti képviselők számának 18 fővel történő növelését, hiszen lesz 18 további európai parlamenti képviselő, akik a következő Lisszaboni Szerződés értelmében csatlakoznak majd a következő Európai Parlamenthez?
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr, a súlyos gazdasági és szociális válsághoz vezető liberális politika megváltoztatásának abszolút elsőbbséget kellene élveznie a Tanács soron következő ülésén. Most kellene szembenéznünk az Európai Unióban a hozzávetőleg 80 millió polgárt érintő szegénységgel, a több mint 30 millió munkavállaló helyzetével, akiknek a bére annyira alacsony, hogy éppen csak saját maguk és családjuk megélhetéséhez elegendő, és képtelenek kitörni a szegénység állapotából. Most kellene elköteleznünk magunkat, hogy megoldjuk a jelenleg is súlyos és folyamatosan növekvő munkanélküliség kérdését, mert a munkanélküliek száma jövőre már elérheti akár a 30 millió főt is, ha nem tesszük meg azonnal a szükséges lépéseket.
Tehát a Tanács számára a legfőbb kihívást a Lisszaboni Szerződés és a Stabilitási Paktum neoliberális politikájával történő szakítás jelenti. Olyan valódi programot kell állítani ezek helyébe, amely képes megvalósítani a fejlődést és a társadalmi előrehaladást, amely képes támogatni a magas szintű közszolgáltatásokat, támogatja a termelést, a mikro-, kis- és középvállalkozásokat, megbecsüli azokat, akik dolgoznak, és képes további olyan munkahelyeket teremteni, ahol az alkalmazottak megfelelő jogokkal rendelkeznek, valamint új munkahelyeket teremteni a nők és a fiatalok számára is.
Enikő Győri
(HU) Tisztelt képviselőtársaim! Egyes hírek szerint azért folyik a gondolkodás arról, hogy Klaus cseh köztársasági elnöknek miként lehetne a kedvében járni, tehát, hogy utólag valamiképpen beillesszék a Lisszaboni Szerződésbe a Beneš-dekrétumokat. Én nagyon szeretném ettől a jogi csűrés-csavarástól és jogi nonszensztől megóvni magunkat három okból. Az első: meggyőződésem, hogy veszélyes precedenst teremtenénk, ettől kezdve bármelyik közjogi méltóság érezhetné úgy, hogy utólag belenyúlhat egy szerződésbe, és mint látjuk, ez egy veszélyes dolog, mert már a szlovák kormány is hangoztatta, hogy ha Klaus igen, akkor ők is szeretnék ezt. Tehát azt gondolom, hogy ez egy veszélyes precedens lenne.
A második: hamis az ír példára hivatkozni. Az írek olyanokat kértek, amik benne voltak eredetileg is a Lisszaboni Szerződésben, illetve olyat nehezményeztek, ami nem volt benne, tehát nem ütközött jogi akadályba az ő kérésük. A harmadik: a Beneš-dekrétumok tartalma, a 143 dekrétum közül 13 jogfosztottá tett magyarokat és németeket, és azt gondolom, hogy az Unió nem engedheti meg, hogy ilyen dokumentumra hivatkozzanak.
Rachida Dati
(FR) Elnök úr, a vitát a koppenhágai csúcstalálkozó előkészítésével kapcsolatos tegnapi felszólalásomban felhozott érveléssel szeretném folytatni, majd a tegnapi - nem túl sikeres - Ecofin ülésről szeretnék említést tenni.
Arról a felelősségről kérdeztem Önt, amelyet nekünk, iparosodott országoknak kell felvállalnunk ahhoz, hogy a fejlődő országok követhessenek bennünket az éghajlatváltozás elleni küzdelemmel kapcsolatos erőfeszítéseink terén.
Koppenhágában nem tehetünk úgy, mintha mindnyájunknak azonos lehetőségeink lennének - ez azt jelentené, hogy mindannyian ugyanarról a pontról indulunk, hogy a végén sehova se jussunk el. Következésképpen ahhoz, hogy meggyőzzük fejlődő partnereinket, hogy csatlakozzanak hozzánk, nyilvánvalóan foglalkoznunk kell a számukra nyújtandó segélyről, nem várhatjuk meg a koppenhágai csúcstalálkozó eredményét.
Az Európai Tanács következő ülésén az éghajlatváltozás fontos kérdésében a 27 tagállamnak teljesen egyet kell értenie abban, hogy az Európai Unió hogyan is gondolkodik a fejlődő országoknak nyújtandó segélyről.
Tegnap, ahogy azt már elmondtam, a pénzügyminisztereknek az Ecofin ülésén nem sikerült közös álláspontra jutniuk ezekkel a problémákkal kapcsolatban. Tudjuk azonban, hogy ezt okvetlenül központi kérdésként kell kezelnünk. Az Európai Bizottság már elkészítette javaslatait, és nagyon remélem, hogy magunkhoz ragadhatjuk a kezdeményezést és megnyerhetjük partnereinket, hogy megvalósuljon az éghajlatváltozás problémájának megoldásához szükséges globális szolidaritás.
Charles Goerens
(FR) Elnök úr, kérdésemet a Tanács soros elnökségéhez intézem. Ön tisztában vannak azzal, hogy az Európai Tanács következő elnökségével kapcsolatban az a központi kérdés, hogy megtudjuk, vajon a jövőbeni elnök minden körülmények között a közösségi módszert szándékozik-e előnyben részesíteni. Ön szerint ezt a kritériumot előfeltételnek kell-e tekinteni a Tanács soros elnökének kinevezéséhez?
Mostanában időről időre kormányközi villongásnak voltunk szemtanúi. Úgy gondolom, ideje lezárni ezt az időszakot és visszatérni az európai integrációs folyamat kezdetéhez, hogy hűek maradjunk Robert Schuman és Jean Monnet örökségéhez.
Angelika Werthmann
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Mindig idézőjelben említjük a "gazdasági és pénzügyi válságot”. Miért nem strukturális válságról beszélünk? Minden a bankszektor tényleges válságával kezdődött, beleértve a befektetési bankokat is. Ez egyetlen ágazat, de a következmények az egész világgazdaságot érintik.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Hölgyeim és uraim, a koppenhágai konferencia itt van a nyakunkon, és a tavalyi konferencia óta még csupán egy kis lépést tettünk előre. Többet kellett volna elérnünk és céltudatosabban kellett volna fellépnünk. Olyan helyzetbe kerültünk, hogy küszködünk, és nem csupán a finanszírozás kérdésében, hanem abban is, hogy állást foglaljunk az egyes országok kibocsátáscsökkentési célkitűzéseivel kapcsolatban.
Az iparosodott országoknak nyilvánvalóbb szerepet kell vállalniuk ebben a kérdésben, és egyértelmű üzenetet kell küldenünk az Amerikai Egyesült Államoknak. Az Egyesült Államokkal kapcsolatban annak tudata jelenti a különleges nehézséget, hogy decemberre még a szükséges nemzeti jogszabályt sem fogják elfogadni. Úgy gondolom, hogy egyértelműen hangot kell adnunk azon elvárásunknak, hogy Obama elnök úr teljesítse a választások előtt tett egyik fontos ígéretét, azaz azt, hogy Amerika kezdeményező szerepet tölt be az éghajlatváltozás elleni küzdelemben. Azon elvárásunkat is egyértelműen hangoztatnunk kell, hogy Obama elnök úr személyes jelenlétével járuljon hozzá a konferencia sikeres kimeneteléhez.
Jaromír Kohlíček
(CS) A Tanács tisztelt soros elnökasszonya, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Tanács kétségtelenül fontos szerv, és ezért lényeges kérdéseket kell megoldania. Az első számú feladat, hogy munkalehetőséget biztosítsunk az embereknek, hogy emberhez méltó életet élhessenek. Meg vagyok döbbenve az egymást követő, semmitmondó felszólalásokon, amelyek tudatlanságról árulkodnak, és ostoba módon tálalják a revansista követelések és az extrém liberális módszerek bizarr egyvelegét. Az Európai Tanácsnak csípőből el kellene utasítania az ilyen véleményeket, viszont egyértelműen jeleznie kellene, hogy elsődleges célja, hogy az ipar ismét mozgásba lendüljön és megoldódjon a mezőgazdaság válságos helyzete. Amennyiben ehelyett inkább belemegy a szociális területen történő csökkentésekbe, miközben segíti a bankokat és a legtehetősebbeket, nem várhatunk kedvező lendületet, különösen, ha a pénzügyi stabilitás absztrakt kritériumához ragaszkodunk. Végezetül a következőt szeretném mondani mindazoknak, akik népszavazás útján kétségbeesetten ellenezték a Lisszaboni Szerződés ratifikációját: tegyenek rendet saját házuk táján, és ha nem képesek elmagyarázni, hogy miért jó ez a szerződés, ne leckéztessenek másokat.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Elnök úr! Azon kihívásokról szeretnék említést tenni, amelyekkel a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségben kell szembenéznünk, és amelyeket meg kell oldanunk. Ezek közé tartozik a megfelelő közös bevándorlási és menekültügyi politika létrehozása, a külső határaink hatékony ellenőrzése, hatékony integrációs és hazatelepülési politika kialakítása, a hiteles és megbízható Eurojust, az Európai Parlament ellenőrzése mellett a Közösséget szolgáló Europol, a polgári és büntető igazságszolgáltatás harmonizációjának előrehaladása, a bizalmon és egyenlőségen alapuló, eredményes transzatlanti kapcsolatok kialakítása (különösen az Egyesült Államokkal), a SWIFT-adatokkal kapcsolatos igazságos megoldás, hatékony adatvédelmi politika létrehozása, az euró hamisításával szembeni megfelelőbb védelem, valamint az Alapjogi Charta tevékeny támogatása.
Robert Goebbels
(FR) Elnök úr, a kérdésem nagyon egyszerű. Az új Bizottságnak megvan az újonnan kinevezett elnöke, de mikor alakul meg ez az új Bizottság? Ezekben a nehéz időkben lehetetlen együttműködni egy olyan Bizottsággal, amely tagjainak fele már csomagol. Európának új lendületre van szüksége - ennek az új Bizottságnak hamar meg kell alakulnia.
Seán Kelly
Elnök úr, a legutóbbi írországi népszavazás egyik tanulsága, hogy milyen sokat számít egy jó PR-kampány. 2008 júniusában az írek leszavazták a Lisszaboni Szerződést. Alig több mint egy évvel később kétharmados többséggel mellette szavaztak. Az eltelt idő alatt sokkal nagyobb hatást gyakorolt az Európai Unió az írek életére? Nem. Viszont a második kampány során az Európai Unióval kapcsolatos üzenetet sokkal hatékonyabban tálalta az "igent” támogató tábor.
Különösen most, hogy a Lisszaboni Szerződés hatályba lép, az új hatáskörökkel kapcsolatban fontosnak tartom, hogy sokkal jobb munkát végezzünk. Ugyanakkor a Bizottságnak megfelelő PR-stratégiát kell folytatnia, hogy a hatékony munkáról a polgárok is értesüljenek. Azt szeretném kérdezni a Bizottságtól, hogy ebben a vonatkozásban milyen tervei vannak, hogy a jövőbeni népszavazások sokkal könnyebben menjenek végbe, mint a korábbiak.
Petru Constantin Luhan
(RO) Elnök úr, a nevem Luhan, nem Luman. Nagyon örülök annak, hogy a képviselőcsoportok támogatják a ratifikációs folyamat előmozdítását. Annak biztosításához, hogy az Európai Unió hatékonyan működhessen, szükségünk van a Lisszaboni Szerződésre, valamint arra, hogy minél előbb hatályba lépjen.
Pillanatnyilag a Cseh Köztársaság az egyetlen tagállam, amely még nem ratifikálta a Szerződést. Ahogy azt már az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja is elmondta, felszólítjuk Klaus elnök urat, hogy tanúsítson felelős magatartást és legkésőbb az Európai Tanács október végi üléséig ratifikálja a Szerződést. Máskülönben beleragadunk ebbe az intézményi vitába, és nem leszünk képesek a hétköznapi embereket érintő valós problémákra odafigyelni, például a gazdasági és pénzügyi válságra, a munkanélküliségre és a társadalmi befogadásra, továbbá az Európai Uniót mint valódi globális szereplőt sem tudjuk erősíteni.
Úgy gondolom, hogy olyan részletesen megvitattuk a Szerződés fő pontjait, hogy nincs értelme feleleveníteni a vitát. Most már az az érdekünk, hogy az Európai Tanács következő ülésén megerősíthessük a ratifikációs folyamat lezárulását valamennyi tagállamban, hogy a Biztosok Testületének létrehozása érdekében továbbléphessünk a következő szakaszba.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr, hölgyeim és uraim, köszönöm a kérdéseket és az észrevételeket. Gyakran beszélünk a polgárok Európájáról, a hétköznapi emberek Európájáról, aztán ezt úgy értelmezzük, hogy megfeleljen politikai céljainknak. Tulajdonképpen semmi rossz nincs ebben, de ha megkérdezzük az embereket arról, hogy "mit várnak Európától?”, az összes európai állam polgárai azt mondják, hogy "együttműködést szeretnénk Európában, amely számos értéken alapul, és amely megoldást jelent közös problémáinkra - a gazdasági válságra, a munkanélküliségre, az éghajlattal kapcsolatos kérdésekre, a nemzetközi bűnözésre, a bevándorlás problémájára stb.”.
Ezzel kell foglalkoznunk. Ezek közül több kérdés megvitatására sor kerül a tíz napos csúcstalálkozón. Nyilvánvaló, hogy nem tudjuk mindet megoldani, de remélhetőleg sikerül bizonyos lényeges előrelépést tenni a helyes irányba, ami hozzájárul ahhoz, hogy közelebb kerüljünk a "polgárok Európája” elképzeléshez. E határozatokat demokratikusan, nyíltan és átlátható módon kell meghoznunk.
Lehet eltérő véleményünk a Lisszaboni Szerződésről. A svéd elnökség és a Tanács, továbbá úgy vélem, hogy az ülésteremben lévők többsége is azt az álláspontot vallja, hogy a Lisszaboni Szerződés közelebb hozza Európát a polgárokhoz. A jövőben hatékonyabb és demokratikusabb lesz a döntéshozatal, valamint nemzetközi kapcsolatainkban nagyobb hatáskört és befolyást biztosítunk az Európai Uniónak. Ezért fontos, hogy a Szerződés hatályba lépjen, és garantálhatom, hogy minden tőlünk telhetőt meg fogunk tenni, hogy ez minél hamarabb bekövetkezzen.
A cseh elnökkel kapcsolatban még nem találtunk megoldást. Hallottam bizonyos itteni spekulációkról, de még mindig nincs megoldás. Intenzív tárgyalásokat folytatunk prágai barátainkkal, és reméljük, hogy nagyon hamar javaslatot tudunk előterjeszteni a probléma rendezésére. Szeretnék rámutatni arra, hogy természetesen meg kell várnunk a cseh Alkotmánybíróság határozatát, mielőtt bármit is tehetnénk.
Mindeközben folytatódnak az előkészületek a Parlamenttel való együttdöntéssel és az Európai Külügyi Szolgálattal kapcsolatban, amelynek vitájára ma délután kerül sor. Visszatérnék a többek által kifejezésre juttatott véleményre és a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos egyéb kérdésekre. Rendkívül konstruktív együttműködést folytattunk Buzek elnök úrral és kollégáival arról, hogyan tud együttműködni a Parlament, a Tanács és a Bizottság az új szabályok hatálybalépését követően.
Elhangzott néhány kérdés Afganisztánról. Igen, de Sarnez asszony, reméljük, hogy az Afganisztánnal kapcsolatos egységesebb európai álláspontról szóló tárgyalásokon előrehaladást tudunk elérni, egyrészt az Európai Unió katonai jelenléte, másrészt a civil társadalom és az államépítésre szolgáló demokratikus folyamatok fokozottabb támogatása révén. Éppen most folynak a tárgyalások arról, hogyan tudjuk támogatni a november 7-i választás lebonyolítását. Ez már nagyon közel van. Nem könnyű feladat ilyen rövid idő alatt európai választási megfigyelőket küldeni a helyszínre, de természetesen minden tőlünk telhetőt megteszünk.
Az Európai Unió hosszú távú célja - amelyet mi is támogatunk -, hogy létrejöjjön egy közös menekültügyi és bevándorlási politika. Az év végéig ezt nem tudjuk megvalósítani, részben azért, mert először a Lisszaboni Szerződésnek kell hatályba lépnie. Ugyanakkor egyetértek Önnel abban, hogy ez fontos kérdés. Mindeközben dolgozunk a stockholmi programon, és ezzel kapcsolatban a bevándorlást érintő kérdéseket is megvitatjuk. Természetesen ezek rendkívül összetett kérdések, amelyek érintik a harmadik országokkal való együttműködést, a kereskedelmet, a segélyeket és egy olyan keret bevezetésének lehetőségét, amelynek célja, hogy az Európába irányuló bevándorlás legális formája is kialakulhasson. Ezek a kérdések szorosan összekapcsolódnak a szolidaritással és a befogadó rendszerekkel is. A Bizottság be fog számolni az e területen elért haladásról. Ezt követően decemberben hozunk további határozatokat.
Van Baalen úr, az Ankarai Jegyzőkönyv fontos téma. Sűrűn mondogatjuk török barátainknak, hogy ratifikálniuk kell és végre kell hajtaniuk az Ankarai Jegyzőkönyvet. Ezen a csúcstalálkozón nem fogjuk megvitatni ezt a kérdést, a bővítésről később, ősszel fogunk tárgyalni, és lehetőség szerint decemberben határozatot hozunk. Így természetesen vissza fogok térni erre a kérdésre.
Ami a biztosok számát illeti, az Európai Tanács természetesen már eldöntötte, hogy minden egyes államnak egy biztosa lesz. A jelenlegi Szerződés értelmében ezen 2014-ben lehet változtatni. Amint az új Szerződés hatályba lép, lesz időnk felülvizsgálni azokat a jogi kiigazításokat, amelyek szükségesek lehetnek annak biztosításához, hogy minden állam megtarthassa biztosát, és ezt meg is fogjuk tenni. Megbeszéléseket folytatunk különböző jogi szervekkel annak megállapítása céljából, hogy szükség lesz-e arra, hogy további módosításokat végezzünk a Szerződésen, illetve hogy elegendő-e az Európai Tanács számára, hogy egyhangú határozat szülessen.
Ugyanez vonatkozik a 18 külön európai parlamenti képviselőre. Amint a Szerződés hatályba lép, elkezdjük az ezzel kapcsolatos előkészületeket. Számos tagállam már megtette az előkészületeket annak érdekében, hogy gyorsan ideküldhesse a szóban forgó képviselőket. Audy úr, egyes tagállamokban kicsit bonyolultabb a nemzeti szavazati rendszer, ezért a folyamat időigényes lehet. Remélem, az előkészületek minél hamarabb elkezdődnek. Nagyon örülök, hogy az Európai Parlament lehetővé tette e képviselők számára, hogy megfigyelők lehessenek mindaddig, amíg arra várnak, hogy hivatalosan is európai parlamenti képviselők lehessenek. A jövőbeni spanyol elnökséggel együtt mindent megteszünk annak biztosítása érdekében, hogy erre minél gyorsabban és gördülékenyebben sor kerülhessen.
Végetetül köszönetemet szeretném kifejezni nem csak a vitával kapcsolatban, hanem azért is, hogy a tisztelt Ház rendkívül határozott támogatást nyújt az elnökségnek az éghajlatváltozás kérdésében. Minden tőlünk telhetőt megteszünk annak érdekében, hogy az Európai Tanács ülésén határozat születhessen az európai finanszírozásról, amely egyrészt az európai hozzájáruláson, másrészt azon alapul, hogy a fejlődő országok tekintetében közreműködést vállalunk. Ez lehetővé teszi számunkra határozott jelzések küldését és a nemzetközi tárgyalások ösztönzését, hogy minél sikeresebben záruljon a koppenhágai konferencia. Nemzedékünk legkomolyabb és legfontosabb feladata, hogy megfelelő és konkrét lépéseket tegyen a globális felmelegedés elleni küzdelem érdekében, illetve nemzetközi szabályozást vezessen be. Nagyon hálás vagyok az Európai Parlament ezzel kapcsolatos támogatásáért és az elkötelezettségéért.
Margot Wallström
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr, mindenekelőtt hadd mondjak köszönetet ezért az élénk és érdekes vitáért. Itt a Parlamentben teljesen egyértelmű, szinte kézzelfogható a Lisszaboni Szerződés végrehajtásával kapcsolatos sürgető érzés. Önök is tudják, hogy a Bizottság a Parlamenthez hasonlóan türelmetlenül várja az új Szerződés hatálybalépését.
Mindannyian tudjuk, hogy most már minden tagállamban befejeződött a jóváhagyás politikai folyamata. Természetesen a ratifikációs folyamat lezárása az egyes tagállamok feladata, és ennek során be kell tartaniuk a belső eljárásokat, de az is egyértelmű, hogy egyetlen tagállam sem légüres térben mozog. Döntéseik, illetve a késedelmek mindenkire kihatnak.
Természetesen abban reménykedünk, hogy a Cseh Köztársaság hamarosan ratifikálni tudja a Szerződést. Szeretnék emlékeztetni mindenkit az állhatatos együttműködésre is, amely az Európai Unió egyik alapelve és legfőbb jellemzője. Véleményem szerint rendkívül fontos, hogy a tagállamok megbízhassanak egymásban a vállalt kötelezettségeket illetően.
Hadd tegyek még észrevételt azzal kapcsolatban, hogy több európai parlamenti képviselő elkülönítette, illetve különválasztotta a valóságot - azaz a munkanélküliséget és a gazdasági válságot - és a Lisszaboni Szerződés szövegét, de természetesen az egész elképzelés arról szól, hogy Lisszaboni Szerződés szövege azért van, hogy az összefüggésekkel foglalkozzunk, és hogy megfelelőbb eszközeink legyenek ahhoz, hogy hatékony határozatokat hozhassunk a bevándorlási és menekültügyi politikával, az energiabiztonsággal stb. kapcsolatban. Az egész elképzelésnek ez lenne a lényege, és ahelyett, hogy szétválasztjuk, inkább össze kellene kapcsolnunk a dolgokat. Mindenesetre remélhetőleg hamarosan véget ér az intézményi kérdésekről folytatott örökös vita, és alkalmazni tudjuk ezeket az új és hatékony eszközöket.
A Bizottság jelenleg serényen dolgozik a Szerződés hatálybalépését követő végrehajtás előkészítésén. Tudok arról, hogy ma délután külön vitát szentelnek a külügyi szolgálat témájának. Ezért most nem akarok ezzel kapcsolatban részletekbe merülni. De annyit mondhatok, hogy ez valódi kihívást jelent számunkra.
Komoly feladatot jelent annak elérése, hogy a külkapcsolatok terén közeledjenek egymáshoz a különböző szereplők, az általános cél pedig az, hogy diplomáciai szinergia jöjjön létre. Bizonyos fokú kreatív gondolkodásra van szükség, ugyanakkor figyelembe kell venni az intézményközi egyensúlyt is.
Arra is szükség van, hogy a szolgálat teljes elszámoltathatósággal tartozzon a tisztelt Háznak, az Európai Parlamentnek. Határozott meggyőződésem, hogy a külügyi szolgálat létrehozása sikeres lehet, amennyiben a Tanács, a Parlament és a Bizottság szorosan együttműködik. Tiszteletben kell tartanunk továbbá azt is, hogy a főképviselő és a Bizottság alelnökének feladata lesz, hogy a Bizottsággal egyetértésben javaslatot terjesszen elő.
Egy másik fontos témát, az európai polgári kezdeményezést illetően a Bizottság november közepén szándékozik közzé tenni egy zöld könyvet. Széles körű konzultációt szeretnénk folytatni a polgárokkal, a civil társadalommal és valamennyi érintettel annak érdekében, hogy a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően nagyon rövid időn belül jogalkotási javaslatokat tegyünk közzé.
A gazdasági és pénzügyi válság következményei fontos helyet foglalnak el a Tanács napirendjében. A vita során gyakran szóba került ez a konkrét téma. Egyetértek azokkal, akik szerint nincs helye az önelégültségnek. Az igaz, hogy a válságra adott válaszlépéseknek van már bizonyos eredménye - megkezdődött a pénzpiacok konszolidációja, és a bizalom is javul -, de még messze vagyunk a teljes gazdasági helyreállástól, továbbá a munkanélküliség súlyos következményekkel jár és fog járni még egy ideig. A politikai erőfeszítéseknek továbbra is támogatniuk kell az aktív munkaerő-piaci politikákat.
A Bizottság természetesen - és ezt a vita során feltett kérdésekre válaszul mondom - kitart költségvetési javaslata mellett. Reméljük, hogy a Parlament is meg fogja erősíteni célkitűzéseinket az Önök szavazataival. Ahogy azt Barroso elnök úr is elmondta tegnap a kérdések órája során, nem elegendő, amit eddig tettünk.
A foglalkoztatás helyzete mindnyájunktól megköveteli, hogy európai és nemzeti szinten is többet tegyünk. Manapság a munkanélküliség jelenti számunkra a legnagyobb gondot, és reméljük, hogy az ezzel kapcsolatos munka folytatásában számíthatunk az Európai Parlamentre, valamint a strukturális alapok kezelésének megkönnyítéséről szóló javaslatunk jóváhagyása céljából - mivel az kétségtelenül segíthetne - nyomást gyakorolhatunk a Tanácsra, illetve nemzeti szinten is.
Szóba került az adminisztratív terhek kérdése is. Most csütörtökön a Bizottság elfogad egy igen nagy horderejű közleményt az adminisztratív terhek csökkentéséről. A közlemény megállapítja, hogy eddig mit sikerült elérni, és milyen teendők várnak még elintézésre. A közlemény többek között a Stoiber-csoport által végzett jelentős munkára támaszkodik. E konkrét jelentés szerint igen kedvező a helyzet, és sor került az adminisztratív terhek csökkentésének megoldására vonatkozó javaslat előterjesztésére. Sajnos e javaslatok többsége a Tanács intézkedésére vár, tehát ismét abban reménykedünk, hogy az Európai Parlament segíteni fog nyomást gyakorolni a tagállamokra, hogy tényleges előrelépés történjen ezekben a kérdésekben.
Szeretnék még néhány szót szólni a pénzpiacok felügyeletéről is, amely az elmúlt hónapokban természetesen rendszeresen a Bizottság napirendjén szerepelt. Uniós szinten egy teljesen új felügyeleti keretet kell létrehozni, és örömmel látjuk, hogy már történt bizonyos előrelépés. Széles körű egyetértés alakult ki a Tanácsban a makroprudenciális felügyeletért felelős Rendszerkockázati Testületről szóló bizottsági javaslattal kapcsolatban. Reméljük, hogy a Parlament támogatni fogja ezt a javaslatot. Sokkal több erőfeszítésre van szükség a mikroprudenciális felügyeletért felelős felügyeleti hatóságok esetében, és ezzel kapcsolatban ismét a Tanács és a Parlament részéről megnyilvánuló szándékra számítunk, hogy minél előbb ambiciózus és hatékony megoldást találjunk.
Végül engedjék meg, hogy szót ejtsek arról a témáról, amely szintén fontos helyet kap a svéd elnökség napirendjében, azaz az éghajlatváltozásról, mert már csak néhány hét választ el minket a koppenhágai konferenciától. Úgy emlékszem, többen is felvetették, hogy mi lenne azt a központi kérdés, amely meghatározza a konferencia sikerét vagy kudarcát. Szerintem ez az éghajlatváltozással kapcsolatos terhek igazságos elosztása lenne, hiszen itt a fejlődő és a fejlett országok közötti kapcsolatról van szó, valamint arról a szándékról, hogy hiteles javaslatot terjesszünk elő egyrészről az éghajlatváltozás hatásainak csökkentésére és az azokhoz való alkalmazkodásra irányuló intézkedések finanszírozásról, másrészről annak alátámasztásáról, hogy készek vagyunk mutatni az utat.
A Bizottság - az egyetlen szerv, amely megtette ezt - finanszírozási javaslatot terjesztett elő. A javaslatot sokan bírálták azért, hogy nem elegendő. Biztos vagyok abban, hogy nem lesz elegendő, ez csak az első lépés, és remélhetőleg másokat is arra késztet majd, hogy tegyenek erőfeszítéseket, és tegyenek le valamit az asztalra, amit Koppenhágában meg lehet vitatni. Mi természetesen továbbra is tevékenyen közreműködünk, és nem engedünk célkitűzéseinkből, sőt a többi érintettet és a partnereinket is arra ösztönözzük, hogy vegyék ki részüket a munkából és üljenek le a tárgyalóasztalhoz - köztük (első alkalommal) az Egyesült Államok -, hogy választ adhassunk a polgárok aggályaira.
Biztosíthatom Önöket arról, hogy nem áll szándékunkban engedni a célkitűzéseinkből, sőt biztosítani fogjuk, hogy kezdeményezőként lépünk fel annak érdekében, hogy megfelelő megállapodás jöjjön létre Koppenhágában.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Gerard Batten
írásban. - Lázas találgatás folyik arról, hogy esetleg Tony Blairt nevezik ki az Európai Unió első elnökének a Lisszaboni Szerződés/Európai Alkotmány értelmében. Európa-szerte közel harmincnyolcezren írták alá az elnökségét ellenző petíciót. Könnyű megérteni, miért. Nagy-Britannia miniszterelnökeként Blair úr hazugnak és fanatikusnak bizonyult. A viszonylag szerény miniszterelnöki fizetéséből csodálatos módon multimilliárdos lett. Az alsóházat mostanában elárasztó, a parlamenti képviselők költségeivel kapcsolatos botrány során csak egyetlen képviselő költségeinek nyilvántartása tűnt el rejtélyes módon. Blair úré. Megértem, hogy a Blair úr elnökségét ellenzők körében ez visszatetszést kelt. De valójában ki is lehetne jobb elnökjelölt Blair úrnál abban az Unióban, amely csaláson, hazugságon és korrupción alapul? Blair úr a romlás szélére taszította Nagy-Britanniát. Ugyanezt az EU-val is megtehetné. Az EU és Tony Blair megérdemlik egymást.
Ivo Belet
írásban. - (NL) Elnök úr, feltételezzük, hogy az Európai Tanács közelgő ülésének napirendjén a gazdasági válság és különösen az Opel helyzete is szerepelni fog. Az Opel felvásárlása és az ezzel kapcsolatban beígért jelentős állami támogatás Európa számára többet jelent egy esettanulmánynál; az Európai Bizottság hitelességéről van szó, amelynek biztosítania kell, hogy jogtalanul ne nyújtsanak állami támogatást. Elfogadhatatlan, hogy jól működő, nyereséges üzemeket zárjanak be, mert az elhelyezkedésük szerinti tagállam nem tud annyi állami támogatást nyújtani, mint egy másik - nagyobb és hatalmasabb - tagállam.
Az Opel-ügyből is le kell vonnunk a tanulságokat: még nem túl késő, hogy összehangolt európai stratégiát terjesszünk elő a gépjárműágazat vonatkozásában. A CARS 21 dicséretes terv volt és az is marad, de egyáltalán nem hatékony. Európának egy olyan erőteljes tervet kell kidolgoznia a jövőre nézve, amely drasztikusan felgyorsítja a fenntartható elektromos autók fejlesztését. Ehhez tárgyalóasztalhoz kell ültetnünk az európai autógyártókat, és a hetedik keretprogramból forrásokat kell erre a célra összpontosítani. Ideje, hogy előbújjunk a védelmi állásból, és a legnagyobb európai ágazat valamennyi munkavállalója számára kedvező jelzést adjunk.
Maria Da Graça Carvalho
írásban. - (PT) Az Európai Tanács következő ülésének egyik legfontosabb célkitűzése, hogy biztosítsa az ENSZ december folyamán Koppenhágában megrendezésre kerülő, éghajlatváltozásról szóló konferenciájának sikerét.
A koppenhágai konferencián képviselendő uniós állásponttal kapcsolatos tanácsi következtetések alapvető fontosságúak annak biztosításához, hogy az EU egységes álláspontot képviseljen. Lényeges az ambiciózus tárgyalási pozíció fenntartása. Az EU-nak bizonyítania kell egységességét, és példát kell mutatnia az irányítás tekintetében, különösen a fejlődő országoknak nyújtott segítség révén, amelyek 2020-tól kezdve évente körülbelül 100 milliárd euró költséggel szembesülnek, ha alkalmazkodni akarnak az éghajlatváltozás hatásaihoz és csökkenteni akarják a kibocsátásokat.
A fejlődő országokra - különösen a legkevésbé fejlettekre - vonatkozó finanszírozási rendszer létrehozása a finanszírozási források és összegek meghatározásával együtt rendkívüli jelentőséggel bír a koppenhágai megállapodás elérésének biztosítása szempontjából.
Ez a megállapodás lehetővé fogja tenni egy olyan jegyzőkönyv hatálybalépését, amely 2013. január 1-jétől a Kiotói Jegyzőkönyv helyébe lépne, valamint biztosítani fogja az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának hatékony csökkentését, ugyanakkor lehetővé fogja tenni, hogy az európai ipar versenyképes maradjon a világpiacokon.
András Gyürk
írásban. - () Reményeink szerint legkésőbb az Európai Tanács október végi ülésén az utolsó akadályok is elhárulnak az Lisszaboni Szerződés életbe lépése elől. Az említett megállapodás számos vonatkozásban ösztönözheti a hatékonyabb uniós döntéshozatalt. Ezek közül szeretnék egyet kiemelni, ez pedig az energiabiztonság. Előrelépés, hogy az eddigiekkel ellentétben az energiapolitika különálló fejezetet kap egy uniós alapszerződésben. Az elmúlt évek történései alapján úgy vélem, az új fejezet jó csapásirányokat jelöl ki az uniós energiapolitikában. Az energiahatékonyság fejlesztése, a megújulók támogatása és a hálózatok összekötése támogatandó célkitűzések. Egy új tagállamból érkező képviselőként különösen annak örülök, hogy az új energetikai fejezetben helyet kap a szolidaritás fogalma is. A Lisszaboni Szerződés ugyanakkor - legalábbis az energiapolitika terén - korántsem a megoldást helyezi a lábunk elé. Az új fejezet beemelése sokkal inkább figyelmeztetés: sürgető lépésekre van szükség Európa függőségének mérséklése és környezeti szempontok érvényesülése érdekében.
A Lisszaboni Szerződés önmagában semmire sem garancia, csupán lehetőség. Lehetőség arra, hogy a tagállamok saját érdekeiket felismerve megerősítsék a közös uniós energiapolitika alapjait. Az alternatív szállítási útvonalak kiépítése, a hálózatok összekötése, vagy éppen a külső felvásárlások elleni védelem megteremtése ugyanis a jövőben sem képzelhető el a tagállamok kellő politikai elszántsága és együttműködése nélkül.
Iosif Matula
írásban. - (RO) Az, hogy Írország jóváhagyta a Lisszaboni Szerződést, az egész európai kontinensen érezteti a hatását. A Szerződés nyilvánvaló célja, hogy az EU keleti bővítését követően egyszerűsítse a döntéshozatali folyamatot. Ennek alapján az ír partnereink által közvetített üzenet az európai polgárok közötti szolidaritást bizonyítja. Ráadásul az EU rotációs elnökségi rendszerének keretében tartandó, egyik utolsó Európai Tanácsról beszélünk. Ez még nagyobb jelentőséget kap abban az összefüggésben, hogy ki kell választani a következő években a legfontosabb posztokat betöltő személyeket. Ez a kérdés élénk vitákat váltott ki, amelyek számtalan politikai felfogást tükröztek. Szerintem az a feladatunk, hogy egy adott kérdés tárgyalása során a világosan meghatározott elvek érvényesüljenek a pillanatnyi büszkeség érzésével szemben. Kötelességünk, hogy az Európai Uniónak minden régió vonatkozásában következetességet, hatékonyságot, a jövőre vonatkozóan hosszú távú kilátásokat és kiegyensúlyozott fejlődést biztosítsunk, hogy megfelelhessen a világpolitikai színtéren kibontakozó kihívásoknak, akár a gazdasági válságról vagy az éghajlatváltozásról, akár a közös identitásunkról stb. legyen szó. Az Európai Unió valójában csak akkor tehet szert a megérdemelt tekintélyre, ha nemzetközi szinten azonos álláspontot képviselünk, és ha egységesen fellépő szervezetként határozhatnak meg bennünket.
(Az ülést néhány percre berekesztik.)
