Põgenike hukkumine Liibüa ranniku lähedal (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on komisjoni avaldus põgenike hukkumise kohta Liibüa ranniku lähedal.
Jacques Barrot
Proua juhataja, Euroopa Komisjoni kohutasid uudised Euroopasse suundunud põgenike laeva hukkumise kohta pühapäeva õhtul Vahemeres Liibüa ranniku lähedal. Mõne allika järgi oli laeva pardal 257 inimest ja enamik neist on teadmata kadunud.
Komisjon soovib avaldada kaastunnet selle inimkatastroofi ohvritele ja väljendada oma pahameelt tragöödia pärast. Kahtlemata oli sellel mitu põhjust, kuid põhivastutust kannavad kuritegelikud organisatsioonid, kes korraldavad hukule määratud ebaseaduslikke sõite Liibüa rannikult ja kes rikastuvad inimeste viletsuse arvelt. Komisjoni arvates on vastuvõetamatu, et see nähtus, mis näib aastate jooksul sagenevat, süveneb järjest enam. Komisjon kutsub kõiki asjaosalisi ühendama jõupingutusi, et see lõpetada.
Liibüal on siinjuures oluline roll. Ta peab võitlema otsustavamalt ja tõhusamalt oma territooriumil tegutsevate inimkaubitsejatega, et takistada ebaseaduslikke väljumisi rannikult, otsida ja päästa oma kontrolli all olevates vetes hättasattunud paate ja pakkuda rahvusvahelist kaitset põgenikele, kes seda vajavad; need kohustused tulenevad pagulaste kaitset käsitlevast Aafrika Ühtsuse Organisatsiooni 1969. aasta konventsioonist, mille ta on allkirjastanud.
Viimaste aastate jooksul on Euroopa Komisjon mitmel korral kutsunud Liibüa ametiasutusi üles täitma oma kohustusi ning võtma koostöös Euroopa Liidu ja selle liikmesriikidega tõhusaid meetmeid. Pean ütlema, et oleme pakkunud Liibüale järjest enam rahalist abi ning on ilmselge, et Liibüa ametiasutused vajavad seda abi, et edendada võitlust inimkaubanduse vastu, mis puudutab põgenikke ja teisi isikuid nende territooriumil, ning et tugevdada kontrolli lõunapiiril. Liibüa ametiasutused peavad töötama välja ka põgenike vastuvõtmise süsteemi, mis oleks kooskõlas rahvusvahelise õigusega.
Euroopa Liit on tõepoolest valmis tegema koostööd ning aitama Vahemerel laevu kinni pidada ja vajaduse korral päästa. Euroopa välispiiride agentuuri Frontex korraldatud ja rahastatud kahe mereoperatsiooni Nautilus ja Hermes alustamine tulevatel kuudel läheb maksma ligikaudu 24 miljonit eurot. Komisjon kutsub kõiki Euroopa Liidu liikmesriike üles tegema nende kahe operatsiooni elluviimisel koostööd. Liikmesriikidel tuleb ka praktilises tegevuses üles näidata solidaarsust Itaalia ja Maltaga, mis on Liibüast pärit rändajate voo suure surve all. Lisaks peab Liibüa täitma oma kohustusi seoses tema territooriumi läbinud ebaseaduslike rändajate tagasivõtmisega.
Me teame, et Itaalia ametiasutused peavad võimalikuks alustada alates 15. maist Liibüa mereväega ühist patrullimist Liibüa territoriaalvetes, et pidada kinni või päästa ebaseaduslikke laevu. Me avaldame heameelt toetuse üle, mida Itaalia ametiasutused on sel eesmärgil Liibüa mereväe suutlikkuse arendamiseks andnud.
Komisjon on aga seisukohal, et lisaks nimetatud erakorralistele meetmetele tuleb nende probleemide lahendamisel võtta esmatähtsana arvesse inimlikku mõõdet. Rändajad, kes usaldavad oma elu hoolimatute inimkaubitsejate kätte, põgenevad sageli sõja või tagakiusamise eest. Me loodame, et viimaste päevade sündmused suurendavad kõikides meie liikmesriikides teadlikkust sellest, kui tõsine probleem see on, ning et koos liikmesriikidega ja Euroopa Parlamendi toetusel saame koostada Stockholmi programmi, milles pühendatakse suur osa prioriteetidest rände üldisele käsitusviisile. Üldine käsitusviis on vajalik selleks, et koostada rändevoogude juhtimise pikaajaline strateegia, milles võetakse rohkem arvesse päritoluriikide olusid ja nõudeid.
Lisaks peab see strateegia võimaldama meil tihendada dialoogi Aafrika partneritega, eriti Rabati protsessi ning Euroopa Liidu ja Aafrika Liidu vaheliste suhete raames. Me peame koos kindlaks määrama, kuidas me sellele probleemile ühiselt reageerime, ning samuti haarama kinni võimalusest, mida pakub seaduslik ränne - see on tegelikult hea võimalus nii Euroopale kui ka päritoluriikidele. Strateegia raames võetakse kasutusele täiendavaid vahendeid ning suurendatakse koostööd päritolu- ja transiidiriikidega, et parandada nende võimet lõhkuda inimkaubandusega tegelevaid organisatsioone ja kohelda põgenikke nende õigusi austaval väärikal viisil.
Lõpuks peab see strateegia võimaldama meil tõhusamalt juhtida ja korraldada seaduslike varjupaigataotlejate saabumist liikmesriikide territooriumile ja edendama meie koostöös kolmandate riikidega pagulaste kaitsmise võimet veelgi.
Proua juhataja, daamid ja härrad, kaks nädalat tagasi käisin ma Lampedusal ja Maltal. Pean ütlema, et ma nägin nende inimeste traagilist olukorda ja kuulsin lugusid sellest; hoolimatud inimkaubitsejad julgustavad neid merd ületama eluga riskides. Ma arvan, et võin öelda, et me peame viimast vahejuhtumit silmas pidades suhtuma nendesse probleemidesse väga tõsiselt ja jagama liikmesriikides põhiteadmisi sellest, kui tõsine ja kui kasvav on see nähtus, mis sunnib inimesi kohutavates tingimustes oma eluga riskima.
Seepärast soovin tänada Euroopa Parlamenti, kes palus komisjonilt kõnealust avaldust. Ma koostasin selle oma parimate teadmiste ja uskumuste kohaselt ja kordan parlamendi ees, et pühendun isiklikult tulevastel kuudel sellele, et niisuguste tragöödiate kordumine ära hoida.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
fraktsiooni PPE-DE nimel. - (ES) Proua juhataja, täna jagame ühist leina ja kurbust selle pärast, et nii paljud sisserändajad, kes olid meeleheitel, kuid täis lootust ja keda ehk ka peteti, kaotasid oma elu. Nad on õnnetu olukorra ja olude ohvrid, nad ei teinud seda valikut ise, vaid see sunniti neile peale. Ma tean seda probleemi hästi. Vahemere ja Atlandi ookeanis asuvate Kanaari saarte rannik on paljude inimeste jaoks, kellel ei ole mitte midagi, muutunud olematusse eldoraadosse viivaks teerajaks, mis on täis ohte, ning kohale jõudes ootab neid ees pettumus ja karistused.
Euroopa Liit ja liikmesriigid peavad olema osavõtlikumad, et selliseid tragöödiaid ära hoida. Me võtame küll palju ette, kuid ei saavuta sellega midagi. Tagajärjed on väga karmid, nagu oleme näinud juhtumitest Liibüa rannikul, ja need peavad panema meid mõtlema meie poliitika vähese tulemuslikkuse üle.
Võluretsepti, mis aitaks leida nendele tragöödiatele täiesti tõhusa lahenduse, ei ole olemas, kuid meil on olemas järeleandmatu ja järjekindel poliitika. Me peame soodustama tugevat poliitikat, mis käsitleb koostööd päritolu- ja transiidiriikidega, ning see koostöö peab olema kõikehõlmav. Me peame korraldama seaduslikust sisserändest tulenevaid soodustusi ja teavitamist nendest paremini, kooskõlastatud viisil, ja seda ka kriisi ajal. Me peame üksikasjalike lepingute alusel tegema päritolu- ja transiidiriikidega koostööd seoses kontrolliga nende piiridel. Me peame luure- ja eriteenistuste abiga selgitama välja võrgustikesse kuuluvad inimkaubitsejad ning samal ajal karmistama kriminaalõigust sihtriikides. Me peame suurendama välispiirifondi vahendeid; 1,82 miljardit eurot seitsme aasta kohta on igasuguse kujutlusvõime juures ilmselgelt ebapiisav.
Me peame tulemuslikult tugevdama ka Frontexit ning tagama, et varustuse nimistu CRATE (tehnilise varustuse tsentraliseeritud register) ei oleks ainult tahteavaldus, vaid pigem tõhus vahend olulisemate salajase tegevuse paikade kooskõlastatud kontrolliks ja seireks.
Härra volinik - Nautilus, Hermes ja 24 miljonit eurot tähendavad suuremat panust ja rohkem varustust. Me ei tohi enam öelda "me peame”, vaid meil tuleb hakata oma kohuseid täitma, kas üldise kokkuleppega või ilma selleta.
Pasqualina Napoletano
Proua juhataja, daamid ja härrad, me räägime rohkem kui 500 elu kaotusest - see on suurim meretragöödia pärast Teist maailmasõda. Arvud on jahmatavad, kuid siiski näivad Euroopa riigid ja nende valitsused kõhklevat. Mõned riigid, sealhulgas Itaalia, arvasid, et on kahepoolsete lepingute - nagu hiljuti Liibüaga sõlmitud lepingu - allkirjastamisega endale kaitse kindlustanud, kuid see ei ole nii. See leping hõlmab väga paljusid küsimusi, näiteks koloniaalajastul kordasaadetud kuritegude tunnistamist ja investeerimislubadusi, vastutasuks kohustus kontrollida rännet. Praegu näib, et kujutluspilt Itaalia investeeringutest Liibüasse tõmbab ligi tuhandeid Lääne-Aafrika noori. Lihtne on ennustada, et kui lubatud viis miljardit USA dollarit ei saabu, siis saabuvad inimesed.
Mida me saame aga öelda Prantsusmaa huvide kohta Nigeris - nende kohta, mis on seotud uraanivarudega, mis tekitavad konflikte tuareegide seas ja soodustavad seega inimkaubandust? Veelgi enam, see kõik toimub päise päeva ajal ja leiab kajastust ajakirjanduses.
Niisugune olukord tähendab, et teatud Euroopa valitsused mängivad tulega. Kui see kõik ei muutu ega muutu kiiresti, kui Euroopa ei otsusta rakendada positiivset poliitikat, pidades kinni meie väärtustest, ei piisa enam uudiste eiramisest, nagu me seda praegu teeme. Vahemeri muutub massihauaks, mis ei piirdu kaugeltki seda kirjeldavate retooriliste kuvanditega. Pidagem siiski meeles, et see meri on seotud Euroopa enda saatusega.
Gérard Deprez
Härra juhataja, daamid ja härrad, tahan meie fraktsiooni nimel avaldada austust viimatistele vaesuse, kuritegeliku ärakasutamise ja riigi küünilisuse ohvritele. Kuid kaastundest üksi ei piisa. Peame vaatama olukorda sellisena, nagu see tegelikult on.
Tegelikult, härra juhataja, ei ole Euroopa Liidu lõunapiir enam Euroopas, vaid see on nüüd Aafrika mandril. Kui paadid on Aafrika rannikult lahkunud, ei ole õnnetutel reisijatel enam valikut - ma julgen öelda - surma, kui olud on ebasoodsad, ning ebaseadusliku sisserändaja seisundi ja sellega kaasneva vaesuse vahel, kui nad juhuslikult jõuavad Euroopa riigi rannikule ja neid ei saadeta enne tagasi, nagu enamikul juhtudest.
See tragöödia ei lakka kordumast enne, kui Euroopa Liidul on volitused ja tahe sõlmida päritolu- ja transiidiriikidega tõelised partnerluslepingud, mis hõlmavad vähemalt kolme elementi: usaldusväärset piirikontrolli, kuid eeskätt siiski seadusliku sisserände märkimisväärseid võimalusi ja olulist ühisarengu osa. Härra juhataja, ilma nende lepinguteta jätkub meresurnuaedade täitumine pikka aega, hoolimata meie väheveenvatest ja jõuetutest kaastundepuhangutest.
Hélène Flautre
Härra juhataja, kes nad olid? Kui palju neid oli? Kust nad tulid? Kas nende seas oli lapsi, naisi, pagulasi? Kas rannavalve takistas paate? Kas kalurite teekond ristus nende omaga? Nii palju vastuseta küsimusi. Tragöödia inimlik hind on teadmata, kuid hukkus sadu inimesi, kelle saatus oli samasugune nagu tuhandetel teistel Vahemeres uppunud põgenikel.
Jätkugu meil sündsust mitte süüdistada ilmaolusid, nagu me täna teeme. Sajad põgenikud on võtnud ette teekonna, et minna maapakku ebainimlikes ja äärmiselt ohtlikes tingimustes. Miks see nii on? Sellepärast, et nad põgenevad laastatud piirkondadest, vähem ohtlikud teed on suletud ja nad ei ole loobunud lootusest elule.
Jah, need on tõepoolest sisserändevastased mehhanismid, mis sunnivad põgenikke ette võtma ohtliku teekonna, et pageda oma kodumaa meeleheitest - nendes seisneb põhjus. Kas ei olnud see mitte oodatav teade Itaalia ja Liibüa ühise patrulli kohta, mis kiirendas viimastel nädalatel paatide lahkumist Euroopasse?
Jah, Euroopa kinnismõte oma piiride tugevdamisest ja tema otsustavus suunata vabadust piiravad haldusmeetmed peamiselt kolmandatele riikidele on surmatoovad. Õiguse ja korra liigne rõhutamine, patrullid ja okastraadiga piirded ei saa nende põgenemissoovist võitu.
Seega on küsimus järgmine: kas Euroopa on valmis vastutama sellise valiku tagajärgede eest? Ei, ei ole ja seepärast palun ma komisjonilt ja liikmesriikidelt järgmist:
esiteks teha kõik mis võimalik, et leida ja võimaluse korral päästa inimesed, kes on merel kaduma läinud, ning uurida selle laevahuku asjaolusid;
teiseks kinnitada veel kord rahvusvahelise mereõiguse norme, mille kohaselt peab igat hättasattunut aitama, arvestades, et seitse Tuneesia kalurit on ikka veel kohtu all;
kolmandaks peatada kõik rändealased läbirääkimised riikidega, mis ei paku mingeid tagatisi inimõiguste austamise kohta;
neljandaks austada iga inimese õigust lahkuda mis tahes riigist ja paluda rahvusvahelist kaitset mis tahes riigis. Teil on õigus - inimesed, kes merel kadunuks jäid, ei ole ebaseaduslikud rändajad;
viiendaks lõpetada piirav viisapoliitika, mis on sageli meelevaldne ja ebaõiglane;
ja viimaseks vaadata kolmandate riikide arengu seisukohalt põhjalikult läbi kogu Euroopa Liidu poliitika, sealhulgas kaevandusvarude omastamine, põllumajanduslik dumping, vabakaubanduslepingud, relvakaubandus ja järeleandlik koostöö autokraatidega.
Giusto Catania
Härra juhataja, daamid ja härrad, see, mis tol päeval juhtus, on vaid viimane tragöödia tohutud mõõtmed omandanud häbiväärsete tragöödiate pikas reas. Meie rannikule jõuda püüdnud väljarändajate hukkumine merel kujutab endast kahtlemata suurimat eluõiguse rikkumist tsiviliseeritud Euroopas. Need tragöödiad näitavad meie kindluse halvemat külge. Võib-olla peaksime hakkama mõtlema oma vastutusele nende meeste ja naiste surma eest, kelle soov oli leida vaid paremat elu ning põgeneda nälja ja sõja eest.
Seega peaksime tõenäoliselt analüüsima asjaolu, et need laevahukud Vahemeres ei ole ebaseaduslikku sisserännet tekitava mehhanismi kõrvalekalded, vaid need on Euroopa Liidu ja tema liikmesriikide sisserändepoliitika ennustatavad tagajärjed. Vahemere veresauna põhjustavad surve avaldamise põhimõtted, poliitika, millega saadetakse inimesed tagasi merele, kujuteldav okastraat meie rannikul ning Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide, sealhulgas Itaalia ja Malta sisserändepoliitikas rakendatavad keelumeetmed. Teist teed Euroopasse sisenemiseks ei ole, puuduvad seaduslikud kanalid Euroopa tööturule juurdepääsuks või ülipüha varjupaigaõiguse tunnustuse leidmiseks. Lootus on usaldatud Vahemere tormiste lainete kätte; õigused on usaldatud hoolimatutele laevnikele, kes on muutnud Euroopa Liitu sisenemise ainsaks vahendiks või vähemasti kõige kättesaadavamaks vahendiks. See on paar päeva tagasi Liibüa rannikul aset leidnud hukkumiste tegelik põhjus. See on põhjus, miks viimase 20 aasta jooksul on surma saanud kümned tuhanded põgenikud, kes püüdsid jõuda Euroopasse - näota ja nimeta mehed ja naised, kes on saanud kalade toiduks.
Ma palusin president Pötteringil avada täna alanud istungjärk leinaminutiga, et mälestada neid ohvreid. Ma tänan teda, et ta mu palve täitis. Ma leian, et see oli meie kohus, kuid mõistagi sellest ei piisa. See näitab meie nördimust, kuid me peame siin parlamendis püüdma töötada välja poliitika, konkreetse tegevuskava, et saaks öelda: mitte kunagi, mitte kunagi enam ei hukku inimesed Vahemeres.
Jacques Barrot
Härra juhataja, ma teen lühidalt. Oluline on tegutseda ja ma kordan siinjuures härra Deprezi sõnu. Me peame püüdlema üldise käsitusviisi poole, partnerluslepingute poole, sest meil ei õnnestu neid probleeme ühepoolselt lahendada. Mul on hea meel tunnistada, nagu te ka esile tõite, et eurooplastena oleme me vastutavad. Ka seadusliku rände valdkonnas peame näitama üles avatust. Me peame täitma oma kohustusi seoses tagakiusamise ja sõja eest põgenevate inimeste vastuvõtmisega.
Olles selle tõdemuseni jõudnud, lubage mul öelda ja parlamendile meelde tuletada, et tegelikult kannavad vastutust ka paljud kolmandad riigid, kellega on raske läbirääkimisi pidada. Kas see tähendab, et me peame läbirääkimistest loobuma? Ei. Me peame näiteks tegema kõik selleks, et Liibüa kehtestaks lõpuks varjupaigasüsteemi. Me peame tegutsema selle nimel, et Liibüa aitaks meil peatada inimkaubitsejad, kes sunnivad vaeseid inimesi mõttetult riskima. Ma kuulsin ise, kuidas Malta ametiisikud rääkisid, et Liibüast lubati lahkuda paljudel kohutavas seisukorras laevadel ning lõpuks oli Malta merevägi sunnitud merele minema, need laevad üles otsima ja päästma vaesed inimesed, keda inimkaubitsejad ära kasutasid. Seega peame me küll kandma vastutust, kuid samal ajal näitama teatud määral üles kindlameelsust läbirääkimistes mitme riigiga, kes ei täida oma rahvusvahelisi kohustusi.
Ma arvan, et sellest piisab, et hakkaksime tegema koostööd, mille abil saaks niisuguste traagiliste juhtumite kordumist ära hoida.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
