A Vizcayai-öbölben élő szardellaállomány kezelésére és halászatára vonatkozó hosszú távú terv - A közönséges fattyúmakréla nyugati állományára és halászatára vonatkozó többéves terv - Az érték szerinti szelektálás tilalma, valamint a Balti-tenger, a Baeltek és az Øresund területén folytatott, érdes lepényhalra és nagy rombuszhalra irányuló halászat korlátozása - Az idegen és nem honos fajoknak az akvakultúrában történő alkalmazása (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a következő jelentésekről szóló közös vita:
az Izaskun Bilbao Barandica által a Halászati Bizottság nevében előterjesztett, a Vizcayai-öbölben élő szardellaállományra és halászatára vonatkozó hosszú távú terv létrehozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatról szóló jelentés [http://ec.europa.eu/prelex/liste_resultats.cfm?CL=hu&ReqId=0&DocType=COM&DocYear=2009&DocNum=0399" - C7-0157/2009 -http://www.europarl.europa.eu/oeil/FindByProcnum.do?lang=en&procnum=COD/2009/0112" ],
a Pat the Cope Gallagher által a Halászati Bizottság nevében előterjesztett, az atlanti-óceáni fattyúmakréla nyugati állományára és annak halászatára vonatkozó többéves tervről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatról szóló jelentés - C7-0010/2009 -,
a Marek Józef Gróbarczyk által a Halászati Bizottság nevében előterjesztett, a 2187/2005/EK rendeletnek az érték szerinti szelektálás tilalma, valamint a Balti-tenger, a Baeltek és az Øresund területén folytatott, érdes lepényhalra és nagy rombuszhalra irányuló halászat korlátozása tekintetében történő módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatról szóló jelentés - C7-0156/2010 -, és
a João Ferreira által a Halászati Bizottság nevében előterjesztett, az idegen és nem honos fajoknak az akvakultúrában történő alkalmazásáról szóló 708/2007/EK rendelet módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatról szóló jelentés -.
Izaskun Bilbao Barandica
Elnök úr, először is szeretnék gratulálni a Vizcayai-öböl part menti halászati ágazatának, és elismerni és megköszönni annak felelősségteljes magatartását.
Biztos asszony, az ágazatnak sürgős szüksége van erre a tervre ahhoz, hogy elérhesse célját, nevezetesen azt, hogy továbbra is nyereséges tevékenységet folytathasson a halászterület jövőjének veszélyeztetése nélkül. Ehhez szükség van a Vizcayai-öböl szardellaállományának olyan szinten történő fenntartására, amely lehetővé teszi a gazdasági, környezeti és társadalmi szempontból fenntartható lehalászást. Ez sokkal hatékonyabban valósítható meg akkor, ha a hozamot tudományos jelentések alapján számítják ki, és nem engedik, hogy a teljes kifogható mennyiség kiszámítása átláthatatlan politikai egyeztetések tárgyát képezhesse.
Ezért a tervben foglalkozni kell a lehalászási szabályokkal, ami azt jelenti, hogy a halászati kvótákat a tudományos jelentésekből kapott állománybecslések alapján kell megállapítani.
Biztos asszony, a Bizottság 2009 júliusában nyújtotta be ezt a kezdeményezést. Szeptemberben kezdtünk el dolgozni rajta. Munkaeljárást dolgoztunk ki a halászati szervezetek, tudományos intézetek és a dél-nyugati vizek regionális tanácsadó testülete által képviselt teljes spanyol és francia ágazattal együttműködésben. E módszerrel egy olyan közös javaslatot dolgoztunk ki, amely elnyerte a Parlament széles körű támogatását.
Miután magas szintű konszenzust értünk el, valamint a Lisszaboni Szerződés küszöbönálló hatálybalépésének tudatában és számítva a Szerződésnek a már folyamatban lévő ügyekre történő alkalmazását illető bizonytalanságra, november 30-án próbaszavazást tartottunk a Halászati Bizottságban. Ez a nyitott és befogadó jellegű megközelítés sajnos nagyon különböző hozzáállásba ütközött a Tanács és a Bizottság részéről.
Először is azt tudtuk meg munkánk közben, hogy folyamatban van egy olyan ellenőrzési rendelet előkészítése, amely ezt a jelentést is érintené, mindamellett erről csak korlátozott információkat kaptunk. Ezáltal olyan bizonytalan helyzetbe kerültünk, ami könnyen elkerülhető lett volna. A Halászati Bizottságon belüli szavazást követően, a spanyol elnökség alatt megtárgyaltam a kezdeményezést a Bizottsággal. Úgy döntöttünk, hogy háromoldalú találkozót szervezünk, azonban meglepetésünkre a találkozó napján a spanyol elnökség váratlanul bejelentette, hogy a spanyol kormány a francia kormány kérésére a kérdés elhalasztása mellett döntött, mivel az nem volt biztos az alkalmazandó jogalapban. Több hónap munkája után holtpontra jutottunk. A spanyol elnökséggel nem sikerült megállapodásra jutni, és nem volt lehetőség a háromoldalú párbeszédre.
Megkérdeztem az új elnökséget, hajlandó-e folytatni a tárgyalásokat. Azt a választ kaptam, hogy ne türelmetlenkedjünk, nem kell elsietni a dolgot. Miután láttuk, hogy a Tanács rendkívül kelletlenül viszonyul a továbblépéshez, ismét szavaztunk, miután kikértük a jogi szolgálatok tanácsát.
E második szavazás során elutasítottunk három olyan módosítást, amelyet a próbaszavazáson elfogadtunk, és amelyek kulcsfontosságúak lettek volna az ágazat szempontjából.
Az első a lehalászási arányokra vonatkozott, és 0,4-et javasolt megfelelőbb arányként.
A második módosítás tárgya az élő csalinak a teljes kifogható mennyiségbe történő beszámítása volt. Hiba lenne a kifogott kvótába történő belefoglalása.
Végül a harmadik módosítás a halfogások felülvizsgálatára vonatkozott.
Ha a Tudományos Bizottság nem képes becsléssel szolgálni a jelenlegi biomasszát illetően, mert nem áll rendelkezésére elegendő információ, az ágazatot nem szabad kétszeresen is büntetni a teljes kifogható mennyiség előző évihez viszonyított 25%-os csökkentésével. A Bizottság ebben az esetben megfelelőbbnek találta a teljes kifogható mennyiség 10%-os, de legalább 7000 tonnás csökkentését. Ami ennek az intézménynek a hatáskörét illeti, azt a Tanács és a Bizottság folyamatosan figyelmen kívül hagyta. Ezt a hozzáállást jól szemlélteti az, hogy most, a kezdeményezésről folytatott vita során is kaptunk olyan híreket, miszerint a Tanács kérte annak visszavonását.
Igaz ez? Önt kérdezem, biztos asszony. Miért? Mit szándékoznak tenni? Még ma választ szeretnék kapni ezekre a kérdésekre. Szeretném megkérni a belga elnökséget is arra, hogy árulja el, miért kérte a kezdeményezés visszavonását. Egyértelmű válaszokat szeretnék kapni ezekre a kérdésekre. 14 hónapja dolgozunk ezen a témán, és immár teljesen össze vagyunk zavarodva.
A Tanács és a Bizottság fellépése aláássa az európai intézmények szavahihetőségét egy olyan ágazat szemében, amely már belefáradt az ilyen fajta ügyintézésbe, és megoldásokat akar.
Erősítsék meg szavahihetőségüket ebben az ágazatban! Vagy legalábbis szerezzék vissza a 2009 szeptembere óta elvesztett hitelüket.
A Parlament ragaszkodik a Lisszaboni Szerződés által ráruházott együttdöntési jogkörének gyakorlásához. Ezt önöknek is tiszteletben kell tartaniuk. A fellépéseik nincsenek összhangban a XXI. századi korszerű igazgatás követelményeivel. A mi vezérelveink mindig az átláthatóság és a részvétel voltak. Tegyék magukévá önök is ezeket az elveket! Csak így juthat előbbre az európai projektünk.
Pat the Cope Gallagher
Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Először is szeretnék őszinte köszönetet mondani mindazoknak, akik segítettek ennek az atlanti-óceáni fattyúmakréláról szóló fontos jelentésnek az elkészítésében: az árnyékelőadóknak, a Halászati Bizottság titkárságának, a nyílt tengeri állományokkal foglalkozó regionális tanácsadó testületnek, valamint a csoport szakpolitikai tanácsadójának és a saját hivatalom tanácsadójának. Szeretném megköszönni a Bizottságnak és a Tanácsnak segítségüket és támogatásukat. Mindezeknek az embereknek az együttműködése, vitái és ötletei tették lehetővé, hogy ma benyújthassam önöknek ezt a jelentést, amelyet reményeim szerint nagyobbrészt sikerül majd elfogadni.
előadó. - A fattyúmakréla nyugati állománya az európai halászati ágazat számára az egyik legfontosabb állomány. A javaslat a fenntartható fejlődésről szóló 2002. évi ENSZ-világcsúcstalálkozó és az Európai Bizottság által elfogadott végrehajtási terven alapul.
Ezen a csúcstalálkozón a Bizottság vállalta, hogy a halállományokat a lehető legmagasabb fenntartható hozamot biztosító szinten tartja vagy arra a szintre helyreállítja. Az Európai Bizottság ezt követő javaslatát a javaslatot eredetileg benyújtó nyílt tengeri állományokkal foglalkozó regionális tanácsadó testülettel szoros együttműködésben dolgozták ki. 1997 óta háromévente ikrafelmérést végeztek a fattyúmakréla-állomány tekintetében. A gyűjtött adatok azonban nem voltak elégségesek ahhoz, hogy a kutatók teljes körűen fel tudják mérni az állomány egészségét.
A javasolt gazdálkodási terv ezeket a nehézségeket próbálja megoldani egy, a fattyúmakréla-halászatban alkalmazott hajók számára kidolgozott képlet, az úgynevezett lehalászást korlátozó szabály útján. Ez a szabály előírja a meghatározott területeken fogott fattyúmakréla teljes kifogható mennyiségére vonatkozó éves felső határérték kiszámításának mechanizmusát. A terv a várakozások szerint 2009 végén lépett volna hatályba, ez azonban a Lisszaboni Szerződés elfogadása miatt késedelmet szenvedett.
Természetesen tökéletesen tiszteletben tartom a Tanácsnak a halászati lehetőségek megállapításához és elosztásához való jogát. Mielőtt a jelentésemet elfogadta a Halászati Bizottság, találkoztam a belga elnökség képviselőivel. Ők egy olyan javaslatot ajánlottak, amely a teljes mennyiségcsökkentés tekintetében bizonyos mértékű rugalmasságot biztosít a Tanácsnak a teljes kifogható mennyiség meghatározása során. Véleményem szerint a belga elnökség e javaslata, amelyet később a Halászati Bizottság elfogadott, óvja a Tanácsnak a halászati lehetőségek megállapítása és elosztása tekintetében a Szerződések által ráruházott kizárólagos jogát.
Szeretném megvitatni a PPE, az S&D és a GUE/NGL képviselőcsoport által a VIII c. terület - azaz a Vizcayai-öböl - vonatkozásában javasolt módosításokat. Szeretném tájékoztatni a tisztelt Házat arról, hogy én mint előadó támogatom a szocialisták által benyújtott módosítást, azonban nem tudom elfogadni a PPE és a GUE/NGL módosításait. Meg is mondom, miért.
A tudományos szakvélemények egyértelműek. Egyetlen állományról van szó, amely a teljes földrajzi területet lefedi. Ha a Parlament elfogadja a PPE és a GUE/NGL javaslatát, az a képtelen helyzet állna elő a gazdálkodási tervet illetően, hogy két különböző TAC-területet hoznának létre egyetlen állomány számára. Ha ezt tennénk, nagyon veszélyes és súlyos precedenst teremtenénk a jövőbeni makrélagazdálkodási tervek tekintetében. Nem járulhatunk hozzá egy egységes halászati állomány feldarabolásához.
Akik ezt a javaslatot támogatják, azoknak bizonyára meglesz rá a személyes okuk vagy a tagállami érdekük, de most a közös halászati politikáról van szó, és ehhez kell tartanunk magunkat. Megértem, hogy spanyol és portugál képviselőtársainknak lehetnek aggályaik, és ezeket az aggályokat bele is foglaltam a jelentéstervezet 7. módosításába, amely kijelenti, hogy a tervet a kisüzemi halászat és a történelmi jogok figyelembevételével kell végrehajtani.
Végezetül elmondanám, hogy ez a módosítás a Tanács és a nyílt tengeri állományokkal foglalkozó regionális tanácsadó testület számára is elfogadható, és figyelembe veszi a spanyol és portugál képviselőtársaink által kifejtett nézeteket. De a rendelkezésen inkább ne változtassunk.
Marek Józef Gróbarczyk
Elnök úr, szeretném azzal kezdeni a felszólalásomat, hogy őszinte köszönetet mondok mindenkinek, aki segített a jelentés elkészítésében: az Európai Bizottságnak, az összes árnyékelőadónak és a Halászati Bizottságnak, akik támogattak a munkámban. Teljes megállapodást sikerült elérnünk, mivel a jelentést az Európai Parlament Halászati Bizottsága egyhangúlag elfogadta. Szeretném ezt még egyszer szívemből megköszönni.
A jelentés, amelynek célja a teljes kifogható mennyiségként ismert halászati gazdálkodási modell fenntartása mellett a balti-tengeri lepényhalhalászat szabályozása és a visszadobás gyakorlatának beszüntetése, arra mutat, hogy ez a rendszer megfelelően működik, és a gyakorlatban jól alkalmazható bizonyos halfajok tekintetében. Ezért kell hangsúlyozni a 15a. cikk 2187/2005/EK rendeletbe történő belefoglalásának jelentőségét. A kifogott halfajok alacsony kereskedelmi értékűek vagy emberi fogyasztásra alkalmatlanok lehetnek. Hangsúlyozni kell azt is, hogy ez a rendelkezés lehetővé teszi, hogy a tilalmi időszakban kifogott, kereskedelmi értékkel nem rendelkező élő lepényhalakat visszajuttassák a tengerbe. A cikk ezáltal biztosítja az élő vízi erőforrások fenntartható kiaknázását.
A jelentésem alapján elfogadott cselekvési tervnek meg kell szüntetnie a visszadobásokat a Balti-tengeren, például szükség esetén a visszadobások teljes tiltásának bevezetésével a balti-tengeri halászatban. Ennek a tengeri erőforrások fenntartható és hatékonyabb kezeléséhez kell vezetnie. Ezért a lepényhal, illetve a lepényhalfélék családjához tartozó más fajok visszadobásának teljes megtiltása nem indokolt, mivel az hátrányosan érintené az állományt. Szem előtt tartva, hogy a halászatnak stabilnak és kiszámíthatónak kell maradnia, és hogy a halállományt csak a meghatározott korlátokig szabad kiaknázni, aggodalmunkat kell kifejeznünk amiatt, hogy a visszadobások tiltása a méreten aluli közönséges tőkehal fokozott halászatához vezethet a Balti-tengeren. Mivel nem állnak rendelkezésre megbízható tudományos adatok, amelyek alapján felmérhetők lennének a járulékos közönségestőkehal-fogások az ipari halászat során, ezért kulcsfontosságú a fogások teljes dokumentációjának azonnali bevezetése, amelyet ki kell egészíteni az ilyen halászati tevékenységben részt vevő hajók teljes megfigyelésével. A kirakodásnál az ipari fogások 100%-os ellenőrzésére van szükség; ennek hiányában a balti-tengeri halállományok védelmére irányuló politika nem lehet reális, és a tőkehalra vonatkozó hosszú távú gazdálkodási terv pedig céltalanná válik.
Az Uniónak azonnali lépéseket kell tennie a közös halászati politika keretein belül, és meg kell oldania az ipari halászat kérdését a Balti-tengeren, szem előtt tartva, hogy e halászat a Balti-tenger ökológiai rendszerére nézve környezetvédelmi szempontból káros, különösen figyelembe véve, hogy a Balti-tengert a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet Tengeri Környezetvédelmi Bizottsága különösen érzékeny tengeri területnek nyilvánította, és ezzel a világ legértékesebb és legérzékenyebb tengeri ökoszisztémái közé sorolták. Tekintve, hogy a Balti-tenger éghajlata változóban van, és a különböző halfajok alkalmazkodnak ehhez a folyamathoz, ami azt eredményezi, hogy vándorlási és ívási szokásaik is változnak, el kell végezni a Balti-tenger tengeri természetvédelmi területeinek felülvizsgálatát, és hosszú távú gazdálkodási tervet kell készíteni a térségben élő lepényhalfajokra vonatkozóan. Mivel nem áll rendelkezésre elegendő naprakész és megbízható információ, amely a bizonyos balti-tengeri területeket védettség nélkül hagyó döntés alapját nyújthatná, figyelembe kell venni a folyamatban lévő változásokat, és el kell végezni a természetvédelmi területek felülvizsgálatát.
João Ferreira
Tisztelt elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Az idegen fajok betelepítése az ökoszisztémák megzavarásának egyik fő tényezője és a biológiai sokféleség világszintű csökkenésének egyik fő oka.
Amint azt maga a Bizottság is elismeri, az idegen fajok európai tengerparti vizekbe és belvizekbe való betelepítéséért jelentős részben az akvakultúra- és telepítési gyakorlatok tehetők felelőssé. Az idegen és nem honos fajoknak az akvakultúrában történő alkalmazásáról szóló rendelet Bizottság által javasolt módosítása egy kutatási projekt, az IMPASSE projekt eredményein alapul, amely különféle európai intézményeket fogott össze az idegen fajok akvakultúrában tapasztalható környezeti hatásaival foglalkozó összehangolt fellépés keretében.
A projekt operatív meghatározást javasol a "zárt akvakultúra-létesítmény” tekintetében, részletezve és kiterjesztve a fogalom jelenleg használatos meghatározását. E fogalommeghatározással összhangban és a projekt következtetései szerint "az idegen fajokhoz társuló kockázat mértéke jelentősen, akár elfogadható szintre is csökkenthető, amennyiben a célfajok és a nem célfajok kiszabadulásának lehetősége ellen a szállítás során és a fogadó létesítményben jól meghatározott előírások alapján lépnek fel”.
A projekt eredményeinek fényében a Bizottság javasolja a zárt akvakultúra-létesítményekben történő használatot szolgáló betelepítések és áttelepítések engedélyezési kötelezettség alóli mentesítését, megszabadítva ezáltal az üzemeltetőket a szükségtelen adminisztratív tehertől. Itt hangsúlyozni kell, hogy míg a kockázatértékelés tudományos és technikai elemzéseken alapul, a kockázatok elfogadhatóságának megítélése politikai döntés tárgyát képezi. Ezért úgy véljük, hogy az idegen fajok akvakultúra keretében történő betelepítésére vonatkozó eljárás megkönnyítését ellensúlyozni kell a zárt akvakultúra-létesítmények által teljesítendő (az IMPASSE-projekt eredményeinek megfelelő) követelmények lehető legpontosabb meghatározásával.
Rendelkezni kell a létesítmények felügyeletének szükségességéről is annak biztosítása érdekében, hogy a létesítmények üzemeltetése során valóban figyelembe vegyék és betartsák a szakértők által javasolt összes technikai követelményt. Ugyanez érvényes a célfajok és nem célfajok létesítményekbe, illetve létesítményekből történő szállításakor betartandó óvintézkedésekre. Ezeket a szempontokat vettük elsősorban figyelembe a jelentésnek és az eredeti bizottsági javaslat javasolt módosításainak kidolgozása során.
Hadd tegyek még egy észrevételt: az akvakultúra fenntartható fejlődéséhez erőteljesen támogatni kell a tudományos kutatást és a technológiai fejlődést a honos fajok tenyésztése területén, hogy lehetővé váljon a termelés és az élelmiszer-kínálat diverzifikációja, illetve minőségének javítása, a nagyobb környezeti biztonság szavatolása mellett.
Ezt a jogalkotási kezdeményezést ezért e téren kifejezetten támogatni szükséges. Ki kell aknázni az akvakultúrában rejlő lehetőségeket, azonban annak korlátain környezeti szempontból fenntartható módon kell túllépni. Többek között létfontosságú lesz a kutatási keretprogram prioritásainak kiigazítása, hogy ez a fontos kutatási terület megfelelő támogatást kaphasson.
Nem maradt más hátra, mint hogy kifejezzem hálámat az árnyékelőadóknak a segítségükért, amely lehetővé tette, hogy a munkánk valóban gyümölcsöt hozzon, valamint a Bizottság és a Tanács szolgálatainak - beleértve a spanyol, illetve a jelenlegi belga elnökséget is - a hónapok során elvégzett közös munkáért.
Maria Damanaki
a Bizottság tagja. - Elnök úr, szeretnék pár szót szólni a hosszú távú szardellagazdálkodási tervről, először azonban megköszönném az előadónak, Bilbao asszonynak és a Halászati Bizottság minden tagjának a javaslat érdekében végzett munkájukat. Bilbao asszonynak azt mondhatom, hogy valóban késedelmet szenvedett a javaslat elfogadása, de úgy gondolom, teljesen világos, hogy a Bizottság igazán mindent megtett, hogy kimozdítsa az ügyet a holtpontról.
A Vizcayai-öböl szardellaállományát az összeomlás fenyegette, ezért 2005-ben beszüntették a halászatot, és csak öt évvel később, 2010 januárjában indították újra. Ez év júliusában a kutatók megerősítették, hogy az állomány biztonsággal az elővigyázatossági küszöb fölött volt. Ezért is javasolhattam a 15 000 tonnát meghaladó teljes kifogható mennyiséget, amely most a hatályos határérték. A teljes kifogható mennyiség megfelel a tervben foglalt lehalászási szabálynak, és örömmel látom, hogy ez a javaslat máris elősegíti az állomány megfelelő igazgatását.
A hosszas tilalom nyilván komoly anyagi károkat okozott az e halászati ágazatból élőknek. Mindenképpen meg kell akadályoznunk, hogy ez újra megtörténjen. Ez egyedül csak úgy lehetséges, ha az állományt a legnagyobb fenntartható hozammal összhangban halásszuk le, és alacsonyan tartjuk a halászati tilalom kockázatát. Javaslatunk arra mutat, hogy ez megoldható oly módon, hogy közben biztosítjuk az ágazat fenntarthatóságát is. Ha el akarjuk kerülni a tilalmat, 30%-on kell tartanunk a lehalászási arányt.
Szeretném megköszönni a Halászati Bizottságnak a támogatását úgy az érdemi kérdésekben, mint a Bizottságra ruházott hatáskörök tekintetében. Támogatom ezeket a módosításokat. Szintén támogatom a javaslatnak a 2010. január óta hatályban lévő új rendelettel történő összehangolását célzó módosításokat.
Ez alól azonban van egy kivétel: nevezetesen a kikötőbe történő érkezés előtti tájékoztatás határidejének négy óráról egy órára történő csökkentése. Ez a módosítás az új ellenőrzési rendelet négyórás szabályának megváltoztatására irányul. Tudják, hogy ez az új ellenőrzési rendelet az év eleje óta van hatályban. Nem támogatom, hogy ilyen hamar módosítsuk, különösen mivel maga a rendelet lehetővé teszi, hogy a part menti tagállamok indokolt esetben különös mentesítést alkalmazzanak. Így tehát rendelkezésre áll ez a mozgástér. Igazán nincs szükség arra, hogy ilyen hamar módosítsuk ezt a rendeletet - de a döntés természetesen az önök kezében van.
Most áttérnék a második jelentésre, a fattyúmakréla többéves gazdálkodási tervére. Hadd jegyezzem meg, hogy az előadó, Gallagher úr és a Halászati Bizottság minden tagja kitűnő munkát végzett ennek a javaslatnak a kidolgozása során, és szeretnék őszinte köszönetet mondani önöknek a kemény munkáért és a konstruktív hozzáállásért.
A nyugati fattyúmakréla-állomány messze a legfontosabb az uniós vizekben élő három fattyúmakréla-állomány közül. Az állomány jelenleg jó szinten stabilizálódott, ami azt jelenti, hogy a 2011. évre a teljes kifogható mennyiség szinte semmit nem változott. Az ennek az állománynak a teljes kifogható mennyiségével kapcsolatos évenkénti döntés, amely friss tudományos véleményeken alapul, nem áll összhangban a kötelező, kiszámítható, hosszú távú gazdálkodással kapcsolatos célkitűzésünkkel. Ennélfogva ez a terv, hasonlóan több más hosszú távú tervhez, igen fontos nekem, mert szeretném elkerülni az évenkénti alkudozást a Tanácsban arról, hogy mennyi halászat megengedett. Tartozunk annyival az ágazatnak, hogy jobb tervezhetőséget és fokozott stabilitást biztosítunk neki azáltal, hogy megállapodunk a hosszú távú tervekről.
Az önök általános támogatása mind az érdemi kérdéseket, mind a felhatalmazásokat illetően azt jelzi, hogy azonos a célunk. Támogatom a módosításaikat és azokat is, amelyek a javaslatnak a 2010 januárja óta hatályban lévő új ellenőrzési rendelethez való igazítására vonatkoznak. Ezen túlmenően magának a tervnek nem szabad kijelölnie azokat a területeket, amelyekre a teljes kifogható mennyiségeket megállapítják, hanem meg kell hagyni annak lehetőségét, hogy ezeket a teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó éves határozatokban a vonatkozó tudományos szakvélemények alapján kiigazítsák.
Van azonban egy módosítás, amely nem a helyes irányba mutat, mégpedig az, hogy elfogadják a Tanácsi elnökségének 5000 tonna körüli kompromisszumát. Az 5000 tonnás mennyiség egyszerűen nem tudományosan megalapozott. Milyen alapon döntöttek róla? Miért nem 6000 vagy 7000? Számomra nem tűnik tartható megközelítésnek, hogy egy hosszú távú gazdálkodási stratégián belül tetszés szerint le-föl módosítgathassuk a teljes kifogható mennyiségeket.
Most áttérek a balti-tengeri technikai intézkedésekről szóló harmadik jelentésre. Hadd ragadjam meg az alkalmat arra, hogy megköszönjem az előadónak, Gróbarczyk úrnak az egyhangúlag elfogadott jelentés előkészítésén végzett kitűnő munkáját. Még egyszer köszönöm a Halászati Bizottságnak, hogy teljes mértékben támogatta a jelentést. Ezzel a javaslattal biztosítjuk a jogfolytonosságot a Balti-tengeren tavaly bevezetett érték szerinti szelektálás tilalmával, valamint bizonyos fajok halászatának korlátozásaival kapcsolatos politikáink terén.
Most az utolsó jelentésre szeretnék összpontosítani, amelynek témája az idegen és nem honos fajoknak az akvakultúrában történő alkalmazása. Köszönetet mondok az előadónak, Ferreira úrnak és a Halászati Bizottság egészének az elvégzett munkáért.
Mint tudják, az új akvakultúra-stratégia keretében a Bizottság elkötelezett az uniós akvakultúra fenntartható fejlesztésének előmozdítása mellett. Ehhez igen magas szintű környezetvédelem szükséges, azonban meg kell teremteni az akvakultúra-műveletek megkönnyítéséhez szükséges feltételeket is. Erre feltétlenül szükség van. Az idegen és nem honos fajok zárt akvakultúra-létesítményekbe történő betelepítéséről szóló rendelet módosítása a szükségtelen adminisztratív terhek megszüntetésével minden bizonnyal meg fogja könnyíteni az akvakultúrával kapcsolatos tevékenységeket, miközben megfelelő védelmet biztosít a vízi élőhelyek számára. Ez azonban nyilván nem meríti ki a lehetőségeinket, ezért kifejezetten üdvözlöm Ferreira úr javaslatát, miszerint fokoznunk kell az akvakultúrával kapcsolatos kutatás terén tett erőfeszítéseinket. A költségvetés, valamint a közös halászati politika reformjának lehetőségeit kihasználva megteszünk minden tőlünk telhetőt.
Nagyon örülök annak, hogy a Halászati Bizottságban folytatott vita a "zárt akvakultúra-létesítmény” jobb meghatározását eredményezte.
Szeretném hangsúlyozni, hogy az eredeti javaslatot a Bizottság egy hónappal a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése előtt fogadta el, ezért ugyanezzel a problémával küzdöttünk. A Halászati Bizottság módosításokat nyújtott be az alaprendeletnek a Lisszaboni Szerződés új komitológiai rendelkezéseihez történő igazítása érdekében. Úgy láttuk, időszerű a Parlament által javasolt módosítás végrehajtása. Másfelől az ilyen jelentős módosítások érvényesítéséhez szükség volt a javaslatunk hivatalos módosítására, és ebből ered az a késedelem, amiről szó esett.
Végezetül szeretnék még egyszer köszönetet mondani a Halászati Bizottság valamennyi előadójának a jelentésekért és az e fontos témákban végzett munkájukért.
Carmen Fraga Estévez
Elnök úr, nagyon köszönöm a jelentések szerzőinek a kitűnő munkájukat. A gazdálkodási tervekről szeretnék beszélni, bár nem megyek bele az érdemi szempontokba, mivel azokat az előadók már felsorolták. Ehelyett azt említeném meg, milyen jelentős intézményi kihívásokat állítanak elénk, amelyekkel szembe kell néznünk.
A Tanáccsal folytatott több mint egyévi tárgyalás után a Parlament igen felelős módon úgy döntött, hogy a jelentéseket első olvasatra beterjeszti, azzal a céllal, hogy nyomást gyakoroljon a jelenlegi patthelyzet feloldása érdekében, amely nemcsak ezt a két javaslatot érinti, hanem az összes többit is, amely a közeljövőben elénk kerül.
A Parlament hajlandó kompromisszumos megoldást keresni a Tanáccsal és a Bizottsággal, de ennek előfeltétele az, hogy a Tanács ismerje el és fogadja el, hogy a hosszú távú gazdálkodási terveknek lényegüket tekintve a rendes jogalkotási eljárás hatókörébe kell tartozniuk, azaz a jogalap a Szerződés 43. cikkének (2) bekezdése.
Érthetetlen, hogy a Lisszaboni Szerződés előtt, amikor a Tanácsnak a teljes kifogható mennyiségek és a kvóták tekintetében is kizárólagos hatásköre volt, kikérték a Parlament konzultatív véleményét; ezzel szemben most a Tanács úgy viselkedik, mintha ugyanezekben a kérdésekben kizárólagos hatásköre lenne, holott a jogi szakértők szerint a 43. cikk (3) bekezdését korlátozóan kell értelmezni.
Ezért felszólítom a biztos asszonyt, hogy vegye tekintetbe a Parlament álláspontját, még akkor is, ha bizonyos javaslatokat visszavonnak vagy új szöveggel helyettesítenek - mellesleg úgy gondolom, ezzel kapcsolatban nem kaptunk választ Bilbao asszony vonatkozó kérdésére. Ha nem így tesznek, kénytelenek leszünk a Bírósághoz fordulni és befagyasztani a jövőbeni hosszú távú gazdálkodási terveket, amit jobb lenne elkerülni, mivel alapvető eszközt jelentenek a halászati gazdálkodásban.
Kriton Arsenis
Elnök úr, biztos asszony! A ma megvitatott szövegek számos technikai részletet tartalmaznak. Ezek mögött azonban egyértelmű utasítás rejlik: az Európai Parlament felszólítja a többi intézményt, a Tanácsot és a Bizottságot, hogy amikor halászati kérdésekről és módokról döntünk, szenteljenek figyelmet a tudományos adatoknak.
Nem tárgyalhatunk politikai alapon, amikor arról határozunk, hogyan kell halászni az egyes halfajokat. A Tanács és a Parlament nem tárgyalhat politikai alapon olyan kérdésekről, amelyeket tudományos adatok alapján kell eldönteni. Csakis a tudományos adatok alapján állapíthatjuk meg, mi maradt még a tengereinkben, és dönthetjük el, mit és mennyit halászhatunk anélkül, hogy visszafordíthatatlanul megzavarnánk a tengeri élővilágot és a halászatot.
Előttünk van a felülvizsgált közös halászati politika. Ezekben a jelentésekben azt kérjük, hogy bátran lépjenek fel a közös halászati politika felülvizsgálata során, és tegyenek róla, hogy a tengereink és halászatunk számára élhető jövőt biztosító döntéseket tudományos adatok alapján hozzák meg.
Carl Haglund
Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! A vizcayai-öbölbeli szardellahalászatról szóló jelentéssel foglalkoznék, és bemutatnám a képviselőcsoportunk ezzel kapcsolatos nézeteit. Olyan kérdésről van szó, amely rendkívül fontos, és példának tekinthető arra nézve, hogyan kellene megközelítenünk a kényes halászati témákat. Nem szabad elfelejteni, hogy a szóban forgó halászat a túlhalászás miatt 2005-ben összeomlott.
Most, hogy megint szabad halászni, az elővigyázatosság elvét kell szem előtt tartani, és ez helyes is. Ez az egyetlen hosszú távú és fenntartható módszer, és a képviselőcsoportunk erről régebben is így vélekedett. A helyzet az, hogy a halászati ágazat talán reménykedhet abban, hogy több lesz a hal, de hosszú távon bölcsebb megmaradni annál a gyakorlatnál, amely mellett most letesszük a voksunkat. A képviselőcsoportunk szerint így kell hozzáállni az ilyen kérdésekhez mind ma, mind a jövőben.
Isabella Lövin
Elnök úr, hölgyeim és uraim! A Lisszaboni Szerződés módosította a Parlament halászati politikával kapcsolatos hatáskörét. A gazdálkodási tervek, amelyekről ma szavazunk, jelentik majd az első vizsgát a Parlament számára, hogy képes-e vállalni ezt a felelősséget. Úgy gondolom, hogy nagyobbrészt megfeleltünk a kihívásnak, de nem volt hiány figyelmeztető jelekben. A döntéshozók feje fölött mindig ott lebeg a kísértés, hogy a halászati ágazattal kapcsolatos félresiklott megfontolások miatt kompromisszumokat kössenek tudományos szakvéleményekkel kapcsolatban. Ráadásul az embereknek rövid a memóriájuk. Annak ellenére, hogy a Vizcayai-öbölben nem is olyan rég, 2005-ben összeomlott a szardellahalászat, és a halászati ágazatnak teljes mértékben be kellett szüntetnie a halászati tevékenységet, még mindig szűk látókörű pénzügyi ösztönzők lehetetlenítik el az állományok hosszú távú fenntarthatóságát. Most azonban a bizottságban az óvatosság kerekedett felül a szerencsejátékokon.
Nem nehéz megszámolni a halakat; ugyanúgy kell, mint például a fákat. A különbség csak annyi, hogy a halak mozognak és nem látszanak. Így humorizált Willy Kristensen, a világhírű tengerbiológus a The End of the Line (A zsinór vége) című filmben, amikor a világ óceánjai halállományainak csökkenéséről beszélt. Arra utalt ezzel, hogy nagyfokú bizonytalanság jellemzi az állományokkal kapcsolatos becsléseket. Fontos ezt észben tartani most, amikor az EU és a világ úgy döntött, hogy körülbelül öt éven belül igyekszik elérni a legnagyobb fenntartható hozamot az összes kereskedelmi halfaj esetében.
Szeretnék rámutatni arra, hogy abszolút lehetetlen mindenhol, egyszerre, az összes halfaj tekintetében elérni a legnagyobb fenntartható hozamot. Ezért biztonsági mozgásteret kell fenntartanunk. Az ökoszisztémákat egészében kell figyelembe venni, és a legnagyobb fenntartható hozamot nem célnak kell tekinteni, hanem felső határértéknek. Remélem, hogy a jövőbeni halászati politika ezt szem előtt fogja tartani és a gazdálkodási terveket is ennek megfelelően alakítják ki, úgy a Parlamentben, mint a Tanácsban. Minél hamarabb be kell vezetnünk ezeket a hosszú távú gazdálkodási terveket Európa összes tengeri ökoszisztémájában. Végül még annyit szeretnék megjegyezni, hogy teljes mértékben egyetértek az előadóval, Gallagher úrral azzal kapcsolatban, hogy az egy adott fattyúmakréla-állományra vonatkozó kvóta felosztása abszolút ellentétes a tudományos javallattal.
Andrew Henry William Brons
Elnök úr, az ebben a vitában felhozott kérdések nem csak a szóban forgó területre jellemzők. Ugyanezekkel a problémákkal küzdenek az északi-tengeri hajók is.
Pénteken a yorkshire-i Whitby város halászaival volt találkozóm. Éppen úgy aggódnak ők is azok miatt a problémák miatt, amelyek valószínűleg a brit flotta eddig megmaradt hajóit is csődbe fogják vinni. Az azonnali veszélyt a halászatra engedélyezett napok számának 135-ről akár 90 napra történő, javasolt csökkentése jelenti. Megkérdeztem ezeket a vonóhálóval dolgozó halászokat, mennyi csökkentést tudnának elviselni anélkül, hogy tönkremennének, amire azt válaszolták, hogy bármekkora csökkentés csődbe vinné őket.
Teljességgel agyrém az a politika, amely arra akarja kényszeríteni a halászokat, hogy dobják vissza az elpusztult vagy majdnem elpusztult halakat, hogy ne rakodjanak ki méreten aluli halakat és ne lépjék túl a fajtakvótákat. Az összes kifogott halat ki kell rakodni, akkor is, ha nem éli túl a műveletet. A visszadobás nem fenntartás, hanem pazarlás. Az érték szerinti szelektálás nem más, mint a méltánytalan kvótarendszerre adott válasz. Reformálják meg a rendszert, és el fog tűnni. A kvótákat a nyílt piacon adják-veszik a gazdag és hatalmas spekulánsok kénye-kedve szerint. Ez felnyomja a kvóták árát, amelyeket aztán uzsoraáron adnak ki a halászoknak. A spekulációnak egyszer és mindenkorra véget kell vetni.
Paulo Rangel
(PT) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Ami a Gallagher-jelentést és különösen az atlanti-óceáni fattyúmakréla-állomány többéves tervét illeti, létfontosságú az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoport által javasolt, Patrão Neves asszony által kidolgozott módosítás támogatása, amely a zöld könyv és a közös halászati politika (KHP) reformjának három célkitűzésére összpontosít: nevezetesen a környezetvédelmi célkitűzésre, amelynek ez a jelentés megfelel, valamint a gazdasági és társadalmi célkitűzésre, legyen szó a gazdasági életképességről vagy a szakmabeliek tisztességes megélhetéséről.
Nagyon fontos itt megfelelően elhatárolni a dolgokat. Amikor az atlanti-óceáni fattyúmakréla nyugati állományáról beszélünk, fontos megkülönböztetni egyfelől a VIII c. övezetet, azaz a Vizcayai-öböl környékét, amelyben elsősorban kisüzemi halászatot folytatnak, és amely különösen a portugál, spanyol és francia lakosság jelentős részének biztosít megélhetést, másfelől az északabbra eső övezetet, amely ipari halászatra szakosodott, így célja elsősorban a gazdasági nyereségesség. Éppen ezért módosítani kell a jelentést, hogy az összhangban legyen nemcsak a KHP-ről vagy a KHP reformjáról szóló zöld könyv alapvető célkitűzéseivel, hanem a Tanács által a 2011-re érvényes teljes kifogható mennyiségről szóló rendeletet illetően előterjesztett ajánlásokkal is, amelyek szerint a VIII d. ICES-övezetben folytatott atlanti-óceáni fattyúmakréla-halászat elsősorban a kisüzemi halászat hatókörébe tartozik, míg ennek a nyugati övezetnek az északi része elsősorban ipari célú kitermelés alatt áll. Egyedül ez a megközelítés - amely figyelembe veszi az atlanti-óceáni fattyúmakréla nyugati állománya összes élőhelyének sajátos jellegét és az ott folytatott tevékenység célját - óvhatja meg valóban a KHP összes célkitűzését.
Josefa Andrés Barea
(ES) Elnök úr, biztos asszony, gratulálok a négy előadónak. Én is a szardella és az atlanti-óceáni fattyúmakréla állományait célzó gazdálkodási tervekről szeretnék beszélni.
A szardellaállományok lehalászásával kapcsolatos javaslat, amely eredetileg a fenntartható szardellahalászatra vonatkozott volna, olyan összetett javaslatnak bizonyult, hogy a Tanács be is fagyasztotta. Ez az ágazat szenvedte el a legnagyobb károkat. Holtpontra jutottunk, mert a helyzetet a Tanács - és a Bizottság - döntésének hiányában nem oldották fel.
Szeretném kiemelni a spanyol szocialista küldöttség álláspontját, amely a teljes folyamat során támogatta az ágazat egyhangú, a tudományos jelentések és a regionális tanácsadó testület által támogatott - hangsúlyozom, támogatott - kéréseit. Ugyanez az álláspont irányadó a közös halászati politika küszöbönálló reformja által felvetett új kérdéseket illetően is.
E patthelyzettel szembesülve felszólítjuk a biztos asszonyt, hogy ha szükséges, vonja vissza a javaslatot, vegye figyelembe a Parlament álláspontját, és terjesszen elő új javaslatot.
Ami az atlanti-óceáni fattyúmakrélát illeti, Gallagher úr több problémát is felvázolt, amelyekben szintén egyetértünk, így például a többéves programok bevezetését, a teljes kifogható mennyiség kérdését és a tudományos ajánlások problémakörét. Szintén javaslatot tett egy módosításra, amelyet a szocialista képviselőcsoport lényegesnek tart, és a spanyol szocialista képviselőcsoport nemkülönben, mivel Spanyolországban a fattyúmakréla-halászati ágazat messze nyúló hagyományokkal rendelkezik - a halat a fogás napján, frissen fogyasztják el. Ha ezt az ágazatot nem ismerik el, annak súlyos társadalmi-gazdasági következményei lesznek, és bizonyosan alá fogja ásni a gazdálkodás javításával kapcsolatos kilátásokat.
Ezért úgy véljük, hogy Gallagher úrnak figyelembe kellett volna vennie a part menti halászat megkülönböztetésére vonatkozó javaslatunkat.
Britta Reimers
(DE) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Köszönetem a négy előadónak. Tekintve a hal és a haltermékek behozatalának magas szintjét az Unióban, létfontosságú a helyi halászaink és a saját akvakultúra-ágazatunk fenntartása és támogatása. Sürgősen szükség van a halászati módszerek fejlesztésére úgy a tengereink hosszú távú fenntartásának, mint a halászaink hosszú távú megélhetésének biztosítása érdekében.
Ugyanilyen fontos az akvakultúra továbbterjeszkedésének lehetővé tétele. Sürgősen szükségünk van a hatékonyabb adatgyűjtésre és a kutatások intenzívebbé tételére, mert csak akkor tudunk helyes döntéseket hozni a jövőre nézve, ha tudjuk, mi történik valójában.
Ha nem sikerül összepárosítanunk az ökonómiát az ökológiával - és végső soron ezek között nincs is olyan nagy különbség -, annak oka általában a túlzott bürokrácia és a tudás hiánya.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Elnök úr, a szardellával kapcsolatos vitát illetően szeretnék rámutatni annak fontosságára és arra, hogy ez a vita fordulópontnak tekinthető nemcsak az ágazat és különösen a szardellák ügye számára, de a Bizottság, a Parlament és a Tanács közötti kapcsolatok tekintetében is.
Ebben az összefüggésben szeretném, ha nagyon világos lenne, hogy a Zöldek/ az Európai Szabad Szövetség képviselőcsoport támogatja a Bizottság javaslatait, amelyek fokozottan figyelembe veszik az elővigyázatosság elvét.
Alapvetően három szempontból támogatjuk a javaslatot.
Az első szempont a lehalászási szabály, amelyről a Bizottsághoz hasonlóan úgy gondoljuk, hogy nem szabad 0,3 fölé mennie; a második a teljes kifogható mennyiség, amelyről szintén úgy gondoljuk, hogy figyelembe kell vennie az élő csalit; az utolsó pedig a teljes kifogható mennyiség csökkentése, mégpedig legalább 25%-kal, ha szükségesnek bizonyul.
Ebben a három kérdésben támogattuk a Bizottságot, és ezt ésszerűnek is tartjuk, pontosan azért, mert most az egyszer úgy akarunk cselekedni, mint a holisztikus orvos, aki gyógyít, nem pedig úgy, mint a törvényszéki orvos, aki konstatálja a haláleseteket. Véleményem szerint fontos ezt tisztázni, és úgy gondolom, ez jó alkalom arra, hogy helyesen cselekedjünk.
Werner Kuhn
(DE) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Felszólalásom az érték szerinti szelektálás tilalmáról, valamint a Balti-tenger, a Baeltek és az Øresund területén folytatott, érdes lepényhalra és nagy rombuszhalra irányuló halászat korlátozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendelethez kapcsolódik. Ami aggaszt bennünket ezzel kapcsolatban, az nem csupán egy rendeletmódosítás, hanem két olyan nagyon fontos és kiváló étkezési halfaj, amelyre az európai belső piacnak sürgősen szüksége van. Megint csak világos, hogy a tudománynak és az iparnak együtt kell működnie annak biztosítására, hogy tapasztalataikat - különösen a visszadobások és az állománygazdálkodás terén, de a járulékos fogások tekintetében is - értelmesen elemezzék és értékeljék. Ismerjük az ezzel összefüggő korlátozások bevezetésének összes alternatíváját, Gróbarczyk úr kitűnően összefoglalta őket. Létfontosságú, hogy a 15a. cikk bekerüljön a rendeletbe. Önök is hallották, miért: az előadó ezt is igen egyértelműen elmondta. Közös célunk a járulékos fogások és a visszadobások minimalizálása, és ezt a bizottságban sikerült is elérnünk.
Néhány halfaj - köztük az érdes lepényhal és a nagy rombuszhal - esetében azonban az a helyzet, hogy az ivadékokat és a méreten aluli egyedeket vissza lehet dobni, ha a fogással együtt a fedélzetre kerülnek. Természetesen nagyon fontos az is, hogy kitűnő halászati felszerelésekkel dolgozzunk, szelektíven halásszunk és betartsuk az időszaki halászati tilalmakat. Ez a két halfaj folyamatosan változtatja az ívási helyét, ezért értelemszerűen a halászati területeket is egyértelműen meghatározták, és pontosan leírták az ívási időszakokat és területeket.
A forgalomba hozatali paramétereket nem szabad a felülvizsgálat során gyengíteni, hogy az egyetlen lehetőség ezeknek a kitűnő állományoknak a hallisztté történő feldolgozása maradjon. Ez nem lehet a célunk. A piacot szeretnénk kiszolgálni, és ezért módosítottuk ilyen irányban a rendeletet.
Ulrike Rodust
(DE) Elnök úr, Damanaki asszony! Nagyon örülök, hogy ezen a héten négy fontos rendeletet sikerül elfogadnunk a halászati politika terén, és hogy meg tudtunk állapodni egymás között és a Bizottsággal és a Tanáccsal is a balti-tengeri akvakultúráról és technikai intézkedésekről szóló jelentéseket illetően.
Ugyanez sajnos nem mondható el a hosszú távú gazdálkodási tervekről szóló két rendelet esetében. A szardellaállományok gazdálkodásának helyes képlete mindig is komoly viták tárgyát képezte a bizottságon belül. Úgy vélem, hogy a plenáris ülés elé terjesztett beadvány nagyon szimpatikus, és örülök, hogy ezt a jelek szerint most már az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoport is így látja, hiszen nem nyújtott be több módosítást. Feltételezem, hogy holnap a jelentés mellett szavaznak majd.
Sokkal súlyosabb kérdés azonban a Tanács problémája. Saját jogi tanácsadóik szakvéleményével ellentétben a tagállamok többsége nem hajlandó elfogadni az Európai Parlament együttdöntési jogát - egy teljes évvel a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően! Ezt felháborítónak tartom. Ezért javasoltam a bizottságunk elnökének, hogy írjunk közös levelet az európai halászati minisztereknek.
Örülnék, ha sikerülne megállapodásra jutnunk az elkövetkező napokban, hogy együttesen mutathassuk meg, milyen eltökélt a Parlament ebben a kérdésben. Nem engedjük, hogy a Tanács olyan könnyen lerázzon minket!
Ian Hudghton
Elnök úr, támogatom a Gallagher úr jelentése által kijelölt irányvonalat, és holnap ennek megfelelően fogok szavazni, ha arra kerül a sor.
A többéves tervezés ára méltányosnak tekinthető, ha az lehetővé teszi a halászok és a feldolgozóipar számára az ésszerű tervezést. De az uniós halászati gazdálkodásnak általánosságban marad néhány nagyon negatív oldala is, amint arról bizonyára önök is tudnak. Őszinte meggyőződésem, hogy maguknak a halászattal foglalkozó nemzeteknek, a bizonyos tengeri területek lehalászására jogosult országoknak kellene meghozniuk az állományok megóvásával és az állománygazdálkodással kapcsolatos döntéseket.
Több felszólaló említette már a visszadobásokkal kapcsolatos botrányt is. Skóciában egyre inkább az a nézet terjed el, hogy a visszadobások gyakorlata az uniós rendeletek, különösen pedig a tőkehalra vonatkozó helyreállítási terv eredménye. Remélem, hogy biztos asszony felfigyel erre és tesz valamit a visszadobási botrány e részének kezelése érdekében, amely a most hatályban levő működésképtelen szabályozás néhány elemének megváltoztatásával elkerülhető lenne.
Gabriel Mato Adrover
(ES) Elnök úr, felszólalásomban két olyan jelentésre szeretnék összpontosítani, amelyek eljárása és végeredménye kitűnően szemlélteti, mit szabad tenni és mit nem. A szardellaállomány gazdálkodási tervére és az egzotikus fajok akvakultúrákban történő alkalmazására gondolok.
Ami a szardellákat illeti - ez volna a példa arra, mit nem szabad csinálni -, a témáról már több mint egy éve vitázunk, és sajnos a vita végül már sokkal inkább a Lisszaboni Szerződés által a Parlamentre ruházott hatáskörökről és a bizottsági javaslat jogalapjáról szólt, mintsem arról, mi lenne jobb a halászoknak, az iparnak és a halászatnak. Hosszadalmas és eredménytelen vita volt ez, amelynek áldozatául elsősorban maga az ágazat vált, amely döbbenten figyelte, hogyan keveredünk egyre mélyebbre a huzakodásban, miközben a régóta várt gazdálkodási terv nemigen mozdult előre, és félő, hogy talán sohasem látja meg a napvilágot.
A szardellaágazatban dolgozók joggal panaszkodnak a tervet hátráltató adminisztratív tényezőkről, miközben arra olyan nagy szükség lenne a halászat ezen ágában folytatott tevékenység további megszakításainak elkerülése érdekében.
Őszintén úgy gondolom, hogy ebben a bizonytalan helyzetben a Bizottságnak arra kellene törekednie, hogy ma a Parlamentben pozitív jelzést küldjön az ágazat számára.
Ezzel szemben az egzotikus fajok felhasználását illetően a Parlament által első olvasatra elért megállapodás jó kompromisszum. A Bizottságnak, a Tanácsnak és a Parlamentnek sikerült gyorsan egyezségre jutnia, méghozzá anélkül, hogy nagyobb nézeteltérések lettek volna a jogi vagy ténybeli kérdéseket illetően.
A megállapodás nemcsak pontosan meghatározza a zárt akvakultúra-létesítmények fogalmát, de átláthatóbbá is teszi a jogi helyzetet az ágazatban működő vállalkozások számára, és ami talán még fontosabb, leszámol egy olyan bürokráciai akadállyal, amelyből az európaiaknak már elegük volt.
Meggyőződésem, hogy az adminisztratív folyamatokat a feltétlenül szükséges minimumra kell csökkenteni. Az európaiaknak óriási bürokráciai terhet kell viselniük, ami rendkívüli módon megnehezíti a gazdasági tevékenység elindítását és fenntartását. Ezért az olyan jelentéseknek, mint a mai, amelyek eltörölnek bizonyos adminisztratív folyamatokat, nemcsak kellemes meglepetésként kellene szolgálniuk az akvakultúra-ágazat számára, hanem állandó gyakorlattá kellene válniuk a munkánk során.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Elnök úr, Damanaki biztos asszony! A Gróbarczyk- és Ferreira-jelentésekről szeretnék beszélni. Hadd gratuláljak az előadóknak ahhoz, hogy első olvasatra sikerült megállapodniuk a Tanáccsal két olyan rendelet felülvizsgálatáról, amelyek a halászati politikát a Lisszaboni Szerződéshez igazítják, és hangsúlyozzák az Európai Uniónak a fenntartható halászat és a biológiai sokféleség megóvása melletti elkötelezettségét.
Az érték szerinti szelektálás tilalma, valamint az érdes lepényhalra és nagy rombuszhalra irányuló balti-tengeri halászat korlátozása kulcsfontosságú intézkedés a hatékony és megfelelő erőforrás-gazdálkodás tekintetében. Helyes eljárás, ha ezeket állandó jelleggel belefoglaljuk az adott vizek technikai intézkedésekre vonatkozó rendeleteibe. Ennek az intézkedésnek a hatóköre kiterjeszthető lenne a többi uniós vízre is, és a közös halászati politika küszöbönálló reformjában foglalt visszadobás-ellenes politika részét képezhetné.
Szintén nagyon fontos, hogy az Európai Unió tegye naprakésszé a zárt akvakultúra-létesítmények fogalommeghatározását és működési feltételeit, mérlegelje, hogyan teszi közzé a jegyzéket, valamint a Lisszaboni Szerződéssel összhangban állapítsa meg azokat az eljárásokat, amelyeket az uniós fejlesztések vagy az e tevékenységekből eredő, ökoszisztémáinkat esetleg veszélyeztető vagy befolyásoló szennyezés elkerülését célzó szabályok végrehajtása során követni kell.
Alain Cadec
(FR) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Legelőször is szeretnék gratulálni képviselőtársainknak, Bilbao asszonynak, valamint Gallagher, Gróbarczyk és Ferreira uraknak a jelentéseikhez.
Szeretném elmondani, mennyire örülök annak, hogy a Parlamentben sor került a szardellára és a fattyúmakrélára irányuló, első két hosszú távú terv első olvasatára. A Lisszaboni Szerződés elfogadásával a Parlament együttes döntéshozatali partnerré lépett elő ezekben a kérdésekben.
A szardellaállományt illetően nagyon meg vagyok elégedve a Halászati Bizottságban elfogadott szöveggel, amelynek témája egy széles körűen halászott halfaj hosszú távú gazdálkodási terve. Ez a terv lehetővé fogja tenni a legjelentősebb halászati ágazattal rendelkező országok közötti közös gazdálkodási intézkedések megtételét is.
Az élő csalit figyelembe fogják venni a kvótákban, ami a lehető legméltányosabb módot biztosítja a halászott mennyiségek ellenőrzésére. Ezenkívül üdvözlöm az e halászati ág irányításának felügyeletét célzó intézkedéseket. A hajók ellenőrzési rendszerének feltétlenül egyformának kell lennie az ezt az állományt halászó összes tagállamban.
Szeretnék gratulálni Gallagher úrnak a jelentéséhez. Biztos vagyok benne, hogy holnap el fogjuk fogadni, mivel lehetővé teszi a makrélaállomány társadalmi-gazdasági és környezeti szempontból fenntartható lehalászását. A terv olyan új döntéshozatali módszert vezet be a teljes kifogható mennyiség tekintetében, amelynek segítségével biztosítható az állomány hosszú távú fenntarthatósága. Szeretném emlékeztetni önöket a relatív stabilitás elvének fontosságára is, amely különösen kedves a szívemnek.
Az előadók hangsúlyozzák a visszadobások kezelésének szükségességét, és ezt csak üdvözölni tudom. Ugyanakkor képviselőtársaimhoz hasonlóan sajnálatosnak tartom, hogy a Tanács kétségbe vonja a Parlament új együttdöntési hatáskörét a hosszú távú gazdálkodási terveket illetően. Úgy gondolom, hogy ezt a jogalappal kapcsolatos kérdést meg kell oldani, mert késlelteti az erőforrások megóvása és a halászat szabályozása szempontjából létfontosságú tervek végrehajtását.
Egyszer és mindenkorra tisztáznunk kell a kisüzemi halászat és az ipari halászat fogalommeghatározását is. Ez biztosítani fogja, hogy a közös halászati politika reformja egészséges és szilárd alapokra épüljön. Erre Gróbarczyk úr is utal a jelentésében, akinek köszönetet mondok a minőségi munkájáért. Ezen túlmenően, mint mindannyian tudjuk, a visszadobások teljes megtiltása aligha lesz működőképes a gyakorlatban. Remélem, hogy az Európai Bizottság támogatni fogja az ágazatot, amely szelektív felszereléseket vezet be, és törekszik a gazdasági és környezeti szempontból fenntartható halászatra.
Guido Milana
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Egy perc túl rövid ahhoz, hogy négy jelentésről szót ejtsek. Ezért gratulálok minden előadónak, de csak Ferreira úr jelentésével kapcsolatban tennék észrevételt.
A biológiai sokféleség elve szem előtt tartásának központi szerepet kell betöltenie a halászat és az akvakultúra terén tett európai uniós fellépésekben. A kompromisszumos módosítás Ferreira úr kitűnő munkájának eredménye, aki tökéletesen megértette ezeket az aggályokat.
Nem szabad előítéletesen viszonyulnunk a haltenyésztési normák javításának lehetséges módjaihoz, azonban szigorúnak kell lennünk a lehető legpontosabb rendeletek ellenőrzése és alkalmazása terén, hogy elkerüljük a környezeti egyensúly felborulásának kockázatát.
Így a biotermelést azzal támogatjuk legjobban, ha a közérdeket szolgáló döntést hozunk, amely átfogó módon óvja a biológiai sokféleséget. Valójában így tudjuk a legjobban optimalizálni a honos fajok tenyésztését.
Biztos asszony, remélem, hogy a közös halászati politika reformja keretében ezt az akvakultúrára irányuló további intézkedést lehetséges lesz egyetlen egyszerűsített rendeletbe belefoglalni. Ez nagyban leegyszerűsítené a dolgot, és remélem, hogy ha egyetlen rendelet foglalkozik majd az akvakultúrával, az még egyszerűbbé teszi majd az eljárás egészét.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Elnök úr, először is szeretnék köszönetet mondani Gróbarczyk úrnak a segítségéért. Nagyon örülök, hogy sikerült egy igen fontos kérdést belefoglalni a jelentésbe, amely felszólítja a Bizottságot, hogy készítsen átfogó gazdálkodási tervet a Balti-tenger vizeiben élő érdes lepényhalakat illetően.
Szeretném megragadni az alkalmat, hogy felhívjam a biztos asszony figyelmét arra, hogy a lengyel hatóságok évek óta javaslatokat tesznek egy átfogó gazdálkodási rendszer elfogadására a balti-tengeri lepényhalállomány tekintetében, de nem értek el kézzelfogható eredményt az Európai Bizottságnál.
Ki kell dolgozni a lepényhal-gazdálkodás egységes rendszerét, az összes élőhely vonatkozásában. Ez a halfaj nagyon fontos a balti-tengeri halászok számára, beleértve a lengyeleket is, ezért nagyobb figyelmet érdemel a halászatért felelős európai intézmények részéről annál, mint amiben eddig részesítették.
Brian Crowley
Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani az előadóknak - különösen Gallagher úrnak - a jelentéseikért. Két dolog tűnt fel nekem azonnal a jelenlegi vitát hallva. Az első az, hogy a szélsőségekig felelőtlen elképzelés lehetőséget hagyni az egy adott halállományhoz kapcsolódó teljes kifogható mennyiség megosztására. Szilárdan ki kell állnunk ez ellen.
Másodszor, ami a visszadobások kérdését illeti, lehet, hogy elérkezett az idő az ilyen visszadobások szürke piacának létrehozására. Ezek a rendes halászati műveletek járulékos fogásai, és ahelyett, hogy visszadobatnánk őket a vízbe, miért ne engedhetnénk meg, hogy kirakodják őket és megfizessék a fogás költségét - nem a piaci árat, csak a fogás költségét? Ez kiválthatná a sok ezer tonna import halat, amit a Távol-Keletről és máshonnan hozunk be, és feltölthetnénk vele más európai uniós piacokat.
Minden szempontból előnyös helyzetet teremthetnénk: egyrészt csökkenne a visszadobott mennyiség, másrészt biztosítanánk, hogy a halászok ne dobjanak vissza egy értékes terméket.
Nick Griffin
Elnök úr, helyes, hogy az EU megpróbálja megóvni a veszélyeztetett halállományokat, de mielőtt túl melegen gratulálnánk magunknak ezekhez a javaslatokhoz, jusson eszünkbe, hogy számos múltbeli halászati politika végül kiábrándító kudarcba fulladt. Nagy-Britannia tengereit kis híján a kihalásig lehalászták az európai halászati politika keretében. A valóság az, hogy a halállományok védelmét a legjobb az uniós bürokraták helyett a helyi halászokra és a nemzeti kormányok tengerkutatóira hagyni.
A brit halászflották maradék roncsain dolgozó nép tanácsa egyszerű: töröljék el a visszadobásokhoz és érték szerinti szelektáláshoz vezető kvótarendszert, és helyettesítsék tömegalapú fogási határértékekkel, hogy az összes kifogott halat ki lehessen rakodni és fel lehessen használni emberi fogyasztásra vagy takarmányként vagy haltápként történő feldolgozásra. El kell törölni a nyílt kvótakereskedelmi rendszert és megálljt kell parancsolni a pénzembereknek, az áruházláncoknak és a tőkepénzeseknek, akik a halászok megélhetésével spekulálnak. Bármiféle kvótának - bármely tengeren - az adott vizekhez hagyományos módon kapcsolódó kikötőkben dolgozó halászok tulajdonába kell kerülnie, és azzal csak olyan halászok kereskedhetnének egymás között, akik személyes, családi és közösségi alapon jogosultak a halászatra.
Seán Kelly
(GA) Elnök úr, nem vagyok szaktekintély ebben a kérdésben, de mivel szigetországból származom, tudom, hogy a halászat nagyon fontos az írországi part menti közösségek számára.
Nagyra becsült ír képviselőtársam, Gallagher úr, aki ennek a témának a szakértője nemcsak Írországban, de azon túl is, rámutatott néhány igen fontos dologra, amikor arról beszélt, mekkora nonszensz egyetlen állomány esetében két területre egy megosztott kvóta meghatározása. Az én képviselőcsoportomnak, a PPE képviselőcsoportnak más a véleménye. Ugyanakkor amit Gallagher úr mond, logikusnak tűnik, mivel a fattyúmakréla vándorló halfaj. Ezért szeretném, ha biztos asszony külön reflektálna erre a kérdésre: nem a személyes véleményére lennék kíváncsi, hanem tudományos adatokon alapuló válaszra. Egyetértek a képviselőtársakkal a visszadobásokat illetően is, és szeretném, ha sokkal nagyobb figyelmet fordítanánk az akvakultúra-fejlesztésre...
(GA) ...mert a jövőben egyre nagyobb lesz a hal iránti kereslet, és remélem, hogy mindenki hozzá tud majd jutni mindenféle halhoz.
Gerard Batten
Elnök úr, nemrégiben megpróbáltam kiszámítani, mennyibe kerül a közös halászati politika a brit gazdaságnak. A legkedvezőbb becslés szerint egyedül a fogáskiesés értéke legalább 3,6 milliárd font évente; a magasabb élelmiszerköltségek évente mintegy 4,7 milliárd fontra tehetők; a támogatások, munkanélküliségi járadékok, elpazarolt erőforrások, bürokrácia stb. pedig minden évben körülbelül 2,8 milliárd fontot emésztenek fel. Így az éves összeg összesítve meghaladja a 11,1 milliárd fontot.
A halászati ágazatot letarolták: 1973 óta több mint 97 000 munkahely szűnt meg a halászatban és a kapcsolódó ágazatokban. A továbbgyűrűző gazdasági és emberi hatások költsége felbecsülhetetlen; a közös halászati politika ökológiai hatása katasztrofális. Minden évben több mint 880 000 döglött halat ömlesztenek az Északi-tengerbe. Nagy-Britannia számára a megoldás természetesen az Európai Unióból való kilépés, a felségvizei fölötti ellenőrzés visszanyerése és a feltámasztott nemzeti halászati ágazat egészséges alapokon történő újjászervezése.
Ricardo Cortés Lastra
(ES) Elnök úr, biztos asszony, a Vizcayai-öbölben az állományok kritikus állapota miatt 2005-ben leállt a szardellahalászat. A javasolt terv célja tudományos kritériumokon alapuló kvóták megállapítása útján a fenntartható halászat biztosítása. A tervet az ágazat támogatja; az ágazatnak stabilitásra van szüksége. Kérem a Bizottságot, hogy vonja vissza ezt a javaslatot, és vegye figyelembe a Parlament kezdeményezését.
Maria Damanaki
a Bizottság tagja. - Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani minden tisztelt parlamenti képviselőnek a felszólalásukért. A vita igazán érdekes volt.
Először is a Fraga asszony által a PPE és más képviselők nevében tett megjegyzésekre szeretnék reagálni, amelyek a jelenlegi intézményi problémákhoz, nevezetesen a Lisszaboni Szerződés értelmében fennálló új intézményi környezethez kapcsolódnak. El kell ismernem, hogy a Lisszaboni Szerződés végrehajtásával új korszak köszöntött be, és mi alkalmazkodni szeretnénk ehhez az új korszakhoz. Szeretném nagyon egyértelműen leszögezni, hogy a Bizottság megérti és támogatja azt az elgondolást, hogy a Parlamentnek legyen beleszólása a lehalászás kérdésébe, azaz a hosszú távú gazdálkodási terv szerepébe.
Úgy gondoljuk, hogy a Szerződések nagyon világosan fogalmaznak ebben a kérdésben. Ez a mi álláspontunk - de amint tudják, a Tanácsnak is megvan a maga véleménye. Néhány tagállam nagyon hevesen reagált, de általánosságban is tapasztalható némi ellenszegülés ezzel a megközelítéssel szemben. Muszáj lesz megoldást találnunk erre a problémára, máskülönben nem tudunk továbblépni a hosszú távú gazdálkodási tervek végrehajtására; márpedig bizonyára tudják, hogy a hosszú távú gazdálkodási terv jelenti számunkra a jövőt. A jövőben nem lesz járható út a rövid távú megfontolások által diktált új szakpolitika és a megszokott politikai alkudozás.
Megoldást kell tehát találnunk, hogy kibillentsük a helyzetet a holtpontról. Az az elképzelésem, hogy háromoldalú megbeszélés keretében próbálhatnánk meg kivezető utat találni. Javasolni fogom a Parlamentnek és a Tanácsnak, hogy üljünk le együtt és találjunk valami megoldást, legalább kompromisszumosat, lehetőleg minél hamarabb, mert ez így nem mehet tovább.
Pillanatnyilag az összes hosszú távú gazdálkodási terv be van fagyasztva, és van néhány új javaslatunk is további gazdálkodási tervekről, például a lazacot és a nyílt tengeri fajokat illetően, amelyek szintén nagyon fontosak. Nagyon fontos hosszú távú gazdálkodási tervekről van szó. Készen is vannak, csak arra várunk, hogy találjunk végre valamiféle intézményes megoldást ezekre a nagyon kényes problémákra.
Ami a többi képviselőcsoport felszólalásait illeti, üdvözölni szeretném az Arsenis, Haglund és Lövin képviselők által képviselőcsoportjuk nevében elmondottakat; egyetértek velük abban, hogy hosszú távú gazdálkodási tervekre és tudományos szakvéleményekre van szükség.
Átlátom a halászati ágazatunk igényeit és problémáit, és szeretnék nagyon érthetően fogalmazni ezzel kapcsolatban. De hadd jegyezzem meg, hogy most a helyzet egy nagyon szemléletes példájáról vitázunk. A szardellára vonatkozó terv és az a tény, hogy évekre le kellett állítanunk a faj halászatát, egyértelműen alátámasztja, hogy a munkánk során nem téveszthetjük szem elől a tudományos szakvéleményeket.
Értem a problémákat - most szintézisre és megoldásra van szükség. Az az elképzelésem - és ez lesz a halászati politikánk reformjának egyik fő eleme -, hogy a jövőben nagyon oda kell figyelnünk a tudományos szakvéleményekre, és meg kell próbálnunk megoldást találni olyan helyzetekben, amikor ezek a vélemények nem elég egyértelműek és nem áll rendelkezésünkre elég adat ahhoz, hogy letisztult véleményt alkothassunk.
Szeretném elmondani azt is, hogy Gróbarczyk úr jelentése nagyon fontos, és hogy az érték szerinti szelektálás elkerülését célzó technikai intézkedések nagyon lényegesek a szakpolitikánk szempontjából. Szeretném hangsúlyozni azt is, hogy szükségünk van az érdes lepényhalra és más lepényhalfélékre vonatkozó politikára, amint azt már elmondtuk. Szándékunkban áll ilyen politikát kidolgozni.
Nagyon bátor politikára van szükségünk a visszadobásokat illetően, amiről önök közül sokan szót ejtettek. Nem hiszem, hogy nyugodt lélekkel megtehetnénk, hogy visszadobáljuk a halakat a tengerbe - ahhoz túl értékesek. Ezt a jövőben nem engedhetjük meg magunknak. Talán szóba jöhetett megoldásként akkor, amikor a vizeink még telis-tele voltak hallal, de most már valódi problémáink vannak. Nem dobálhatjuk vissza a halakat a tengerbe.
Ezért erre muszáj lesz megoldást találnunk, és nagyon üdvözlöm az olyan javaslatokat, mint például a járulékos fogások esetében a fogás költségéért a halászoknak nyújtott kompenzáció. Lehet megoldást találni, de a szakpolitikai reformunk során végig törekednünk kell arra, hogy megszüntessük a visszadobásokat. Természetesen nem szabad szem elől tévesztenünk, hogy ehhez mennyiféle technikai intézkedés szükséges, de ebbe az irányba kell elmozdulnunk.
Egy utolsó észrevétel az akvakultúra-kérdésről. Csökkentenünk kell az akvakultúra terén akadályt jelentő terheket. Ezzel egyet tudok érteni. Egyetértek az előadóval és Milana úrral és a többi ebben a témában felszólalóval.
Annyit tudok mondani, hogy igyekszünk ezt elérni a KHP reformja során. Szeretném megerősíteni azt is, hogy ösztönözni fogjuk az akvakultúra-fajokra irányuló tudományos kísérleteket is, mert valóban szükség lesz ezeknek az akvakultúra-termékeknek a tömeges előállítására, ha el akarjuk érni, hogy az akvakultúra-ágazat a halászati ágazat alternatívájaként működhessen.
Izaskun Bilbao Barandica
Elnök úr, biztos asszony! Először is örültem volna, ha érthető választ ad arra nézve, hogy be kívánják-e adni a derekukat a Tanácsnak, amellett hogy elismerik - amiért igazán hálás vagyok - a Lisszaboni Szerződés által a Parlamentre ruházott hatáskörök elfogadásával kapcsolatos problémákat.
A Halászati Bizottság másodszor is szavazott, és nem szólította fel a biztost a javaslat visszavonására. Ma azonban kérünk valamit a biztos asszonytól: adjon választ arra, hogy megteszi-e vagy nem teszi meg azt, amit a Tanács kíván tőle.
Az ágazatnak tervre van szüksége. Az ágazat felelős módon járt el, több mint két éven át dolgozott különféle tudományos intézetekkel és a Bizottsággal együtt azért, hogy megállapítsa és előírja a javaslatban szereplő lehalászási szabályt. Felelősségteljes ágazatról van szó, amelyet öt évre lezártak, és ne felejtsük el, hogy maga az ágazat kérte a lezárását. A befagyasztás előtti évben 7000 tonnát tudtak halászni, és az ágazat mindennap megállapította és előírta a lehalászható kvótát, hogy az a kis kvóta jövedelmezőbb legyen. Ezután az ágazat egyoldalúan úgy döntött, hogy értesíti a Bizottságot arról, hogy leállítja a halászati tevékenységet, mert elérte a megszabott határértéket.
Ilyen ágazatunk van. Olyan ágazatunk, amely nem egyszer kérte tőlünk, hogy hozzunk döntést és legyünk átláthatók, és amely - ezt személyesen mondhatom - felelősségteljesen és keményen dolgozott azért, hogy megszerezze ezt az annyira szükséges tervet.
A terv elfogadása azt jelentené, hogy eltávolodunk az átláthatatlan, néha rejtélyes alapokon nyugvó politikai döntésektől a kvótákat és teljes kifogható mennyiségeket illetően. Éveken át éltünk átláthatóság nélkül. A XXI. század nem az átláthatatlanság kora, az európai nép nem ezt érdemli, sem pedig egy olyan ágazat, amely bebizonyította felelősségtudatát.
Szerencsére az AZTI (Baszk Tudományos Intézet) utolsó jelentése és a Juvena-tanulmány arra mutat, hogy az elkövetkezendő évben jóval nagyobb szardellaállományra lehet számítani. Ennek ellenére egyértelműbb választ szeretnék kapni, biztos asszony.
Pat the Cope Gallagher
előadó. - Elnök úr, meg szeretném köszönni a biztos asszonynak és képviselőtársaimnak a felszólalásaikat, és köszönetet mondanék az árnyékelőadóknak, a Halászati Bizottság titkárságának, a Tanácsnak, a Bizottságnak, saját képviselőcsoportom szakpolitikai tanácsadójának és saját tanácsadómnak is.
Ha jól értem, a Tanács technikai szinten megosztott azt illetően, hogy a lehalászást korlátozó szabályról kizárólag a Tanácsnak kell-e döntenie. Úgy tűnik továbbá, hogy a 27 miniszternek még teljes körű vitát kell folytatnia erről a dossziéról, és konkrétan erről a kérdésről. Remélem, hogy győz a józan ész.
Ami biztos asszonynak a +/- 5000 tonnával kapcsolatos problémáit illeti, azt mondhatom önnek, biztos asszony, hogy ez pragmatikus megoldás volt. Már több mint egy éve foglalkozunk ezzel a dossziéval, és ez egy lehetséges kivezető útnak bizonyult. Úgy gondolom, hogy időnként muszáj pragmatikusnak lenni a nehézségek megoldása érdekében.
Szeretném elmondani az S&D csoport érintett képviselőinek, hogy semmiféle kétértelműség nincs a módosításukkal kapcsolatos álláspontomban. Egyértelműen ajánlani fogom, hogy támogassuk ezt a módosítást. Ami a PPE képviselőcsoport javaslatát illeti, azt mondanám, hogy a PPE gondolja meg. Nagyon odafigyeltem arra, hogy belefoglaljam az aggályait a Vizcayai-öbölről szóló 7. módosításba. A kisüzemi halászatról és a történelmi jogokról van szó.
Aki támogatja ezt a módosítást, nem árt, ha tudja, hogy még sokkal több jelentés is van és lesz a Parlamentben. Ha most támogatnak valamit, ami helytelen, könnyen előfordulhat, hogy a következetesség kedvéért a jövőben is támogatniuk kell majd nem megfelelő álláspontokat. Tudományos szempontból teljességgel helytelen dolog a teljes kifogható mennyiség megosztása, és ez nem csak az én személyes véleményem. Ha most megtesszük, a jövőben is megtehetjük más, egy-egy állományt érintő halászati kérdésekben. A többéves tervek létfontosságúak, hogy az ágazatok előre tudjanak tervezni. Remélhetőleg holnap győz a józan ész, és olyan jelentést szavazunk meg, amely mellett ki tudunk állni.
Marek Józef Gróbarczyk
Elnök úr, szeretnék még egyszer őszintén köszönetet mondani az összes árnyékelőadónak, különösen az itt jelenlévőknek - Ulrike Rodustnak, Kuhn és Ferreira uraknak, valamint Kuhn és Alain Cadec úrnak -, a jelentésem kapcsán elmondott meleg és kedves szavaikért. Nagyon köszönöm.
Én is remélem, hogy a jelentés az elfogadott megoldások folytatását, és mindenekelőtt az átszervezési munka kezdetét jelenti majd. Célkitűzésünk a regionalizáció, erre törekszünk a közös halászati politika keretében. A gyakorlatban ez fogja meghatározni a jövőbeni közös halászati politika sikerét.
João Ferreira
előadó. - (PT) Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani a jelentésemmel kapcsolatos észrevételekért, és arra használnám fel a felszólalási időmet, hogy én is tegyek néhány megjegyzést az atlanti-óceáni fattyúmakréla nyugati állományára irányuló többéves tervről és Gallagher úr jelentésének javasolt módosításáról, amelyet az Egységes Európai Baloldal/Északi Zöld Baloldal képviselőcsoport részéről beterjesztettem.
A módosítás célja, amit az előadó 7. módosítása nem biztosít teljes egészében, a különböző flották jellegzetességeinek és céljainak meghatározása és annak egyértelművé tétele, hogy ezeket a sajátos jellemzőket és a halak végső célállomását figyelembe kellene venni a teljes kifogható mennyiség meghatározása során. Más szempontok mellett a kisléptékű part menti és kisüzemi halászat gazdasági és társadalmi jellegzetességei is különböznek az ipari halászatéitól. Amikor határértékeket szabunk meg az emberek számára friss fogyasztásra halat biztosító halászat számára, ezt az ágazatot nem szabad ugyanúgy kezelni, mint az ipari halászatot, amely elsősorban a halak feldolgozására összpontosít.
Ami a különféle flottákat és a felhozott technikai kérdést illeti, továbbra sem értek egyet az előadó álláspontjával. Valóban ugyanarról az egyazon forrásból származó állományról beszélünk, de ahogy már elhangzott, ez a forrás elkülönülő halászati területeken fejlődik. A part menti és kisüzemi halászat ideális esetben egy meghatározott halászati területen folyik, az ipari halászat pedig máshol. Ezért olyan területekről beszélünk, amelyeknek egyértelműen meghatározott határai vannak, és úgy gondoljuk, hogy ez összeegyeztethető a kritériumokkal. Ezenfelül úgy gondoljuk, hogy az ésszerű állománygazdálkodás biztosítása érdekében a teljes kifogható mennyiségeket ezekhez az egyes halászati területekhez kell igazítani. Ennek az az oka, hogy amint már itt is elhangzott, az ésszerű állománygazdálkodásnak nemcsak környezeti és biológiai szempontokat, hanem gazdasági és társadalmi tényezőket is figyelembe kell vennie. A lényegükben különböző dolgokat nem szabad pontosan egyformán kezelni.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap kerül sor (2010. november 23., kedd).
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Robert Dušek
Az érték szerinti szelektálás tilalmáról, valamint a Balti-tenger, a Baeltek és az Øresund területén folytatott, érdes lepényhalra és nagy rombuszhalra irányuló halászat korlátozásáról szóló jelentés új rendelkezéseket kezdeményez a szóban forgó halászati területekről szóló rendeletekben. A Balti-tenger "különösen érzékeny tengeri terület” besorolást élvez, és Földünk egyik legértékesebb tengeri ökoszisztémája, bár az egyik legérzékenyebb is. Ezért egyetértek az előadóval abban, hogy kulcsfontosságú, hogy felhagyjanak az ipari léptékű halászattal - és nem csak ezen a területen. Csakis gazdasági és környezeti szempontból kiegyensúlyozott, a megfelelő módszereket alkalmazó halászattal segíthetjük elő a halászat fennmaradását és a halfajok jelenlegi palettájának a fenntartható szinten történő megóvását a jövendő nemzedékek számára. Az éghajlatváltozással összefüggésben jelentős halvándorlásra került sor a Balti-tengeren, ezért szükséges a védett terület rendszeres felülvizsgálata. Szeretném ezért felszólítani a Bizottságot, hogy ezt rendszeres időközönként tegye meg. A halászati vállalkozások számára nagyon fontos továbbá, hogy jogszabályok ösztönözzék őket a szelektivitás tekintetében pillanatnyilag elérhető legjobb felszerelések használatára, és ezáltal annak elkerülésére, hogy hatalmas mennyiségű méreten aluli és nem célfajhoz tartozó halat, illetve járulékos fogást fogjanak ki. Az Európai Parlamentnek oda kellene figyelnie arra, hogy ezt belefoglalja a közös halászati politika 2011-re tervezett reformjába, amit én is sürgetek és támogatok.
