Megemlékezés a holodomorról, a nagy ukrajnai éhínségről (1932-1933) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság nyilatkozata a holodomorról, a nagy ukrajnai éhínségről (1932-1933) történő megemlékezésről.
Szeretném megragadni az alkalmat, hogy üdvözöljem az Európai Parlamentben a nagykövet úr által vezetett Ukrajnából érkezett küldöttséget.
(Taps)
Antonio Tajani
Elnök asszony, tisztelt képviselők, nagy megtiszteltetés számomra, hogy részt vehetek ezen a vitán, amely során megemlékezünk az 1932. és 1933. évi nagy éhínségről, ami a XX. század egyik legnagyobb tragédiája volt. Sok éves hallgatás után, a szenvedésekről szóló tanúbizonyságok, valamint a szörnyű eseményeket elszenvedett túlélők elbeszélései ismét figyelmünk előterébe állította ezt a kérdést.
Rendkívül fontos, hogy sohasem szabad elfelejtenünk azt, ami a holodomor során történt. A nagy éhínség története nemcsak az ukrán nép tragédiáját mutatja be, hanem ismét emlékeztet minket arra, hogy mire is képesek az emberek. A holodomor ugyanakkor valami nagyon fontos dologra is megtanít bennünket: a sok ember áldozatvállalása nem volt hiábavaló. Az áldozatuk arra figyelmeztet minket, hogy sohasem fogadhatjuk el, hogy egy állam leigázhassa az embereket, akármilyen okból vagy célból is történjen ez. Az a végzetes éhínség megmutatta a jogrendszer felsőbbrendűségét egy olyan rendszerrel szemben, amely semmilyen más gondolkodást sem tűr meg. A holodomorhoz hasonló tragédia csak azokban az emberi társadalmakban történhet meg, ahol megsértik a polgárok jogait, a jogállamiságot és a demokratikus alapelveket.
Az Európai Unió a háború hamvaiból és számos totalitárius rendszerből született újjá, olyan diktatúrákból, amelyek mély sebet ejtettek Európa és az egész világ történelmén. Ugyanezekből a tragédiákból és katasztrófákból nőttek ki Európa demokráciái és az elmúlt ötven év során, a béke korszaka épült fel ezeken a romokon, egy olyan béke, melyet kötelességünk megvédeni, és az Unió határain túlra is kiterjeszteni: az ötven éve tartó béke jelenti az egységes Európa legnagyobb vívmányát.
Mára Ukrajna is megváltozott. Független országként, az Európa Tanács tagjaként és az emberi jogok európai egyezményének és számos más olyan nemzetközi jogi aktusnak az aláírójaként, amelyek mind ezeket az alapvető jogokat védelmezik, Ukrajnának rendkívüli lehetősége van arra, hogy megszilárdítsa önmagát, és megerősítse helyzetét, mint az emberi jogokat és a jogállamiságot tiszteletben tartó demokratikus állam. Ez nyilvánvalóan egy ambiciózus és nehéz feladat. Sok problémát láttunk már; sok politikai csata jellemezte az ország elmúlt néhány évének történelmét, aminek demokráciája erősebbé vált.
Ebben a történelmi időszakban, minden politikai támogatásunkat és bátorításunkat meg kell adnunk az igazságszolgáltatás függetlenségének biztosításához. Fontos hogy Ukrajna továbbra is folytassa a korrupció elleni harcot és vegye tudomásul a közelmúltban lezajlott választások eredményét annak érdekében, hogy tiszteletben tarthassa a demokratikus elveket. Nem feledkezhet meg a leggyengébbek és a társadalom perifériájára szorultak védelméről sem, bármilyen fajhoz, etnikumhoz vagy valláshoz is tartozzanak, vagy akármilyen is legyen a szexuális irányultságuk vagy egészségi állapotuk.
Az Európai Unió továbbra is támogatni fogja Ukrajnát ezekben a fontos törekvésekben. Ezzel egy időben továbbra is együttműködünk ukrán partnereinkkel annak érdekében, hogy a nemzet minden egyes polgárának javuljon az életszínvonala azáltal, hogy új piacokat nyitunk meg, nagyobb lehetőségeket biztosítunk a gazdasági tevékenységek és a beruházások számára, amellett, hogy elmélyítjük a polgáraink közötti kapcsolatokat.
A közlekedésért felelős biztosként szeretném még ezt azzal kiegészíteni, hogy ami a transzeurópai hálózatokat illeti, emlékeznünk kell arra, hogy ezek nemcsak a belső piac megerősödését szolgálják, de egyben egy eszközt is jelentenek Európa határainak kibővítésére, hogy Európa előtt új távlatok nyíljanak meg, és szorosabbá váljanak a kapcsolatok az Európai Unióval határos közeli és barátságos országokkal, mint amilyen Ukrajna is.
A holodomor áldozatai előtt azzal róhatjuk le leginkább tiszteletünket, ha egy virágzó, stabil és demokratikus Ukrajnát sikerül létrehozni, ami biztos intézményi alapokra és egy tevékeny civil társadalomra épül. Csak abban az esetben, ha sikerül megvalósítani ezeket a célokat mondhatjuk azt, hogy nem volt hiábavaló az oly sok ártatlan ember áldozata.
Charles Tannock
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Az Európai Unió a megbékélésre épül: arra a hitre, hogy jobb jövőt tudunk teremteni azáltal, hogy beismerjük a múltunkat annak minden kegyetlenségével együtt.
Németország helyesen szembenézett a holokauszttal és a náci korszak elmondhatatlan borzalmaival és megpróbálta jóvátenni azt. Az Uniónk újabb tagállamai az igazságkeresésnek és a megbékélésnek a saját útját járja, a kommunista totalitárius múltjuk őszinte és megalkuvás nélküli vizsgálatán keresztül. De még mindig vannak olyan országok, melyek megpróbálnak elbújni a múltjuk elől. Törökország például, véleményem szerint még mindig tagadja a népirtást, amit az I. világháború leple alatt az örmények és az asszírok ellen követett el. Oroszország is nagyon nehezen néz szembe Sztálin kommunista diktatúrájának kegyetlenségével.
Ennek az állásfoglalásnak ma este az a célja, hogy kifejezzük borzalmunkat a holodomorral, az 1932-1933 közötti időszakban szándékosan keltett éhínséggel szemben. Az állásfoglalás tükrözi azt az eltökélt szándékunkat, hogy megemlékezzünk a több millió áldozatára, akik közül néhányan még ma is életben vannak, hogy elmondhassák szörnyűséges történetüket. Rendkívül nagy jelentősége van a vallomásuknak, mert hamarosan már senki marad közülük. Csak abban az esetben, ha mindig emlékeztetjük önmagunkat ezekre az emberiség ellen elkövetetett gyalázatos bűncselekményekre tudjuk azt biztosítani, hogy ezek soha többé ne történhessenek meg. Ez az állásfoglalás nem tartalmazza azt a szót, hogy "népirtás”, mivel a tisztelt Ház egyes képviselőcsoportjai szerint ennek a fogalomnak a szigorú értelemben vett fogalommeghatározását nem lehet a holodomorra alkalmazni. Végül is csak a II. világháború után jött létre a népirtásról szóló egyezmény. De talán még inkább azért nem, mert attól félnek, - és szerintem ez még sajnálatosabb - hogy ezzel megsértjük a modern kori Oroszországot.
De egyikünk sem kívánja kisebbíteni azt az elképzelhetetlen szenvedést, ami Ukrajnát érte. Nincs olyan szó és nincsenek olyan szavak, amelyekkel le lehetne írni a holodomor borzalmait. Nem annyira az általunk használt szövegek, hanem inkább azok az érzelmek a fontosak, amiket az állásfoglalásunkban próbálunk kifejezésre juttatni - a szolidaritás, melyet Ukrajnával vállalunk a sokáig szenvedő népe ellen elkövetett tömegmészárlás 75. évfordulóján.
A történelem egyik tanulsága számunkra a szilárd nemzetközi jog és igazságszolgáltatási struktúrák jelentősége - melyek ma már léteznek - hogy valaha is megbűnhődhessenek az ilyen borzalmak kiagyalói. Nürnberg jelentette ennek a hosszú, hosszan tartó folyamatnak az első lépését. A volt Jugoszláviában elkövetett háborús bűnökkel foglalkozó bíróság, amely hamarosan kihallgatja Radovan Karadzićot megmutatja, hogy ezek az elvek ma fontosabbak, mint eddig bármikor. A tegnapi napon a tisztelt Ház egyértelműen támogatta, hogy Joseph Kony az ugandai Úr Ellenállási Hadseregének vezetőjét a Nemzetközi Büntetőbíróság elé állítsák. A zsarnokok, akár hol is legyenek, ebben az esetben mi Joszif Sztálinról beszélünk ma este, akit tömeggyilkosságok és rombolások terhelnek, sehol sem találhatnak menedékjogot maguknak.
Ukrajna sok szenvedést élt meg történelme során, és igazán remélem, hogy ennek a dicsőséges történelemnek a következő szakaszában Ukrajna, a nem túl távoli jövőben, az Európai Unió teljes jogú tagjaként kivívja a neki jogosan kijáró helyet. A grúziai válság után teljesen egyértelművé vált, hogy az orosz nacionalisták nem örülnek például annak, hogy Ukrajnának szuverenitása van a Krím felett. De biztos vagyok abban, hogyha mindannyian szolidaritást vállalunk az ukrán néppel, akkor egy nap elfoglalja majd a helyét az európai nemzetek családjában.
Adrian Severin
a PSE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Ez egy nagyon különleges vita. Politikai testületként az Európai Parlamentet arra kérik, hogy jogszabályokat alkosson és politikai iránymutatást adjon a legfőbb döntéshozóknak ahhoz, hogy megfelelően képesek legyenek megbirkózni korunk kihívásaival, lehetőségeivel és veszélyeivel. Más szóval mi történelemépítők és nem történészek vagyunk. Nem arra kérnek minket, hogy ítélkezzünk a múltról, hanem hogy építsük a jelent és majd a jövőnek kell ítélkezni felettünk.
Ezért a szocialista képviselőcsoport vonakodva bár, de hajlandó volt aláírni ezt az állásfoglalást, amely láthatóan történelmi igazságot kíván tenni abban a tragikus eseményben, amely a múltban, Ukrajnában megtörtént.
Azért tettük mégis meg, mert megértettük, hogy az ukrán néppel és szenvedésével vállalt szolidaritás megerősítheti az ukránokat azon törekvésükben, hogy egyesítsék hazájukat, hogy demokratizálják, modernizálják, és hogy bevonják őt természetes családi környezetébe, az Európai Unióba. Ugyanakkor megértettük, hogy ha feledésbe merülnek a múlt tragédiái és bűntettei, akkor nyomasztó mértékben fennáll annak veszélye, hogy újra megismétlődnek. A bűncselekmények történelmi elítélése nem jelenthet jóvátételt sem az áldozatok, sem pedig örököseik számára, azonban egy erkölcsi jóvátételt igen. Sőt egy szellemi és politikai garanciát is jelent arra nézve, hogy ne ismétlődhessenek meg ezek a bűncselekmények, és ne támadhassanak fel azok a rossz ösztönök, amelyek kiváltották ezeket.
Azáltal, hogy elítéljük a régi totalitárius bűncselekményeket, nemcsak a múlt bűneinek elkövetőit szégyenítjük meg, hanem azokat is, akikben felmerülhet annak gondolata, hogy ugyanezeket a bűnös módszereket alkalmazzák a jövőben. Ha mindenki számára egyértelmű, hogy semmi sem maradhat büntetlen, az talán visszarettenti őket ezek elkövetésétől.
Ma ki kell jelentünk, hogy nincs olyan ésszerű érv, nincs olyan társadalmi cél vagy ideológiai elv, ami mentség lehetne egy olyan bűntettre mint amilyen a holodomor, az oly sok ártalmatlan embernek szenvedést okozó szándékosan keltett éhínség volt. Ez egy őrült kísérlet volt az erkölcsi méltóság, a nemzeti büszkeség és a nagy ukrán nemzet biológiai létezésének lerombolására.
Ugyanakkor miközben elítéljük a bűntetteket, kifejezzük az áldozatok iránti szolidaritásunkat, és elítéljük egy egész nép kiirtására tett kísérletet, nem hibáztathatunk egy másik népet ezekért a bűntettekért.
A holodomor egy totalitárius politikai rendszer terméke volt. Minden nép, amely a rendszer alá tartozott, különböző hasonló bűncselekménynek és nehézségnek esett áldozatul. A mai eszmecserének nemcsak arra kell bennünket emlékeztetnie, hogy mindig egységesen kell fellépnünk a totalitarizmus ellen, de arra is, hogy a mai ukrán nemzedéknek, a holodomor áldozatainak nevében és emlékében, ki kell irtani hazájából és történelméből minden önkényuralmi ösztönt, hajlamot és gyakorlatot. Meg kell erősíteniük a nemzeti egységüket és közösen kell megvalósítaniuk a demokratikus eszméiket.
Hasonlóképpen, szolidaritásunk kifejezése az ukránokat szolidaritásra és megbékélésre kell hogy ösztönözze, mind országukon belül mind azon pedig kívül is. Az országon belül a honfitársaikkal, akik más etno-kulturális csoportokhoz tartoznak, és kívül a szomszédainkkal.
Ez az egyik legeredményesebb út, amely elvezetheti őket az európai uniós tagsághoz, és ha ezt az utat választják, akkor az azt jelenti, hogy a ma esti vitánk nem volt hiábavaló. Ukrajna számára az EU-tagság jelentené a legjobb történelmi jóvátételt, amit maguk az ukránok a holodomor áldozatai számára nyújthatnak.
Grażyna Staniszewska
Elnök asszony! A holodomor, a szándékosan keltett ukrajnai éhínség, az egyik legnagyobb bűntett, amit Európában a XX. század során elkövettek. Annak érdekében, hogy bebizonyítsa, hogy a kollektív gazdaságok működőképesek, és hogy tönkretegye a kommunista Szovjetunióra nézve legfőbb fenyegetést jelentő független ukrán parasztságot, Sztálin rendszere a szándékosan keltett éhínséggel több millió ukrán ember halálát idézte elő. Az embereknél lévő minden élelmiszert elkoboztak. Az éhínség miatt az emberek nagy számban vándoroltak vidékről a városok felé, amiket azonban lezárták a hatóságok azáltal, hogy belső útleveleket állítottak ki és betiltották a vasúti közlekedést. Azok, akik a falvakban maradtak arra kényszerültek, hogy a kollektív gazdaságok földjén próbáljanak meg illegálisan élelemhez jutni, amiért viszont börtönbüntetés, sőt olykor halálos ítélet is járt. Egyetlen marék gabonát sem tarthattak meg maguknak. Bevezették az "öt búzakalász” szabályt, ami alapján halálbüntetést kapott bárki, aki öt búzakalásznál többet tépett le.
Sajnos a holodomor, avagy a nagy éhínség történelmünk olyan eseménye, ami gyakorlatilag még mindig ismeretlen több nyugat-európai országban. Egészen a közelmúltig a Szovjetunióban teljesen egészében tagadták ezeket a történelmi tényeket. A Szovjetunió összeomlása előtt a téma puszta említése kimerítette a "szovjetellenes propaganda” bűncselekményét. A nyugati újságírók félretájékoztatására a legkülönbözőbb eszközöket használták fel. Csak a közelmúltban napfényre kerülő népesség-nyilvántartással kapcsolatos iratokból derül ki, hogy hány embert is érintett a tömeges éhezés.
Az ukrán éhínséget 26 ország kormánya vagy parlamentje ismerte el népirtásként, beleértve Lengyelországot is. Határozott meggyőződésem, hogy az Európai Parlament sem lesz közömbös ebben a kérdésben. El kell ismernünk, hogy a holodomor az ukrán nép és az emberiesség ellen elkövetett bűncselekmény volt, és határozottan el kell ítélnünk azokat a cselekedeteket, melyeket a sztálinista rendszer az ukrán parasztok ellen elkövetett.
Úgy gondolom, hogy annak is itt az ideje, hogy az éhínséggel kapcsolatos minden információ nyilvánossá váljon. A volt Szovjetunió utódállamainak meg kell nyitniuk az 1932-1933 között Ukrajnában megtörtént holodomorral foglalkozó levéltáraikat a tudományos kutatók előtt, hogy pártatlan tanulmányokat végezhessenek.
Idén van a 75. évfordulója ennek a megdöbbentő bűncselekménynek. Szeretném kihasználni ezt az alkalmat, hogy kifejezzem mély együttérzésemet az ukrán néppel, melynek át kellett élni ezt az óriási tragédiát.
Rebecca Harms
Elnök asszony, szinte azonos módon kívántam indítani a beszédem, mint ahogy azt Tannock úr tette. Ez pedig nem gyakran fordul elő. "A múlt nem más mint a jövő előjátéka” ez a mondás található a washingtoni Nemzeti Levéltár bejáratánál, és jó okkal. Ez a kifejezés magába foglalja azt a reményt, hogy az emberek képesek tanulni a történelemből. Néha sikerül nekik, de nem mindig. Mindenestre legalább meg kell próbálnunk.
Több alkalommal megfigyeltem - és a holodomorról szóló indítvány is egy olyan alkalom volt, amikor megint ez történt - hogy kelet- és nyugat-Európa múlt századi történelmének egyes fejezeteit eltérő mértékben ismerjük. Amikor a politikai képviselőcsoportok arról vitatkoztak, hogy vajon benyújtsák-e a mai állásfoglalást, kezdetben a véleményeket döntő mértékben a kétkedés jellemezte; és amikor rákérdeztek, akkor a képviselők többsége bevallotta, hogy fogalmuk sincs arról, hogy mi a holodomor, és hogy pontosan mit takar. Ez talán egy közös tanulási folyamat első lépése lehet, amely során megtanulhatjuk, hogy mi is volt a történelemnek ez a borzalmas időszaka, amire Európa szívében került sor nem egészen egy évszázaddal, alig több mint fél évszázaddal ezelőtt, és most esélyünk lehet arra, hogy a túlélők segítségével pontosan megírjuk a történelmet.
Ami a Zöldek/az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportját illeti, azzal, hogy aláírjuk ezt az állásfoglalást az elismerés középpontjába a tragédia áldozataira való megemlékezést akarjuk állítani. Véleményünk szerint, az áldozatokról való tisztességes megemlékezés csak akkor lehetséges, ha ismerjük ezt a tragédiát, ezt a súlyos bűncselekményt, amit a szovjet rendszer követett el.
Másodszor, reméljük, hogy ezt a történelmet Ukrajnában és Oroszországban közösen fogják feldolgozni. Azt viszont nem akarjuk - és ezt németként mondom, aki az 50-es években született - hogy a történelemnek ez a feldolgozása és ez a korrekt módon való megírása, elmélyítse a népek közötti árkot. Sem Ukrajnán belül, sem pedig Oroszország és Ukrajna között nem akarjuk ezt.
Ezért hiszem, hogy mindezeknek fontos előfeltétele a levéltárak megnyitása. Ezt a követelést teljesíteni kell. Az Európa Tanácsban is meg kell ezt vitatni annak érdekében, hogy Moszkva megnyissa ezeket a levéltárakat.
Örülök annak, hogy az Európai Parlamentnek sikerült egységes álláspontot kialakítania. Őszintén remélem, hogy Ukrajnában a fő hangsúlyt a történetírásra és az áldozatokról való megemlékezésre helyezik, és nem fogják ezt a katasztrófát politikai célokra felhasználni. Ekkor egy jelentős lépést tettünk annak elérésének érdekében, hogy teljesüljön az a kívánságunk, hogy az emberek valóban képesek legyenek tanulni a múltjukból.
Adam Bielan
Elnök asszony! Idén van az 1932-1933-as ukrajnai éhínség 75. évfordulója. Az éhínség nem egy természeti katasztrófa, hanem Joszif Sztálin népirtási tervének a megvalósítása volt, ami miután végzett az ukrán értelmiséggel, Ukrajna vidéki lakosságának teljes elpusztítását tűzte ki célul. Közel tízmillió férfi, nő és gyermek halt meg ennek a népirtásnak a következtében. Ez a Szovjetunió hatóságai által végrehajtott céltudatos és módszeres megsemmisítés volt. A kommunisták bűnös szándéka egyértelmű volt. Miközben az ukránok éhen haltak, a szovjetek több millió tonna gabonát exportáltak, és lezárták Ukrajna határait, hogy a megtépázott lakosság nehogy Oroszországba mehessen. Visszautasították a nemzetközi humanitárius segélyeket arra hivatkozva, hogy az éhínség nem létezik.
A jelenlegi Orosz Föderációban képmutató magatartást tanúsítanak a kommunista bűncselekmények történelmével kapcsolatban, és Sztálint egy hatékony vezetőként állítják be. Egyes nyugati országok hallgattak, amikor az ukrán nép elszenvedte ezt az óriási tragédiát, mivel a Szovjetunióval próbáltak diplomáciai kapcsolatokat kialakítani, amit a gazdasági együttműködésnek akartak alárendelni. Ma nem maradhatunk csendben, és kötelességünk hogy tiszteletben tartsuk a holodomor áldozatainak emlékét.
Helmuth Markov
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony, biztos úr! Olyan valakiként szólok Önökhöz, aki életében több évet töltött Ukrajnában, aki ott élt, és aki ezért természetesen, érzelmileg nagyon érintett.
Egyetlen egy ok vagy egyetlen egy kifogás sem igazolhatja vagy indokolhatja az 1932-1933-as éhínséget. Érintette Ukrajnát, Oroszországot, főleg a Volga, a Don és a Kubán menti területeket, Nyugat-Szibériát, az Urál déli részét és Kazahsztán északi területeit. Ukránok, oroszok, kazahok, zsidók, németek, fehéroroszok, tatárok és sokan mások haltak éhen. Meg kell emlékeznünk ezekről az áldozatokról, és világosan ki kell mondanunk, hogy az éhínség egy embertelen politikának, annak a bűncselekménynek volt a kifejeződése és eredménye, amely miközben gabonaféléket exportált, engedte, hogy saját népe éhen haljon.
Akkor viszont miért nem tudok egyetérteni ezzel az állásfoglalással? Először is azért, mert ez az állásfoglalás ezt a katasztrófát és ezt a bűncselekményt, kizárólag Ukrajnához és az ukrán nemzetiségű emberekhez köti. Ahogy azt az elején is elmondtam, ez nem tükrözi a történelmi igazságot. Aki egyidejűleg nem emlékezik meg a Szovjetunió többi szocialista köztársaságáról és a különböző egyéb nemzetiségekről, az rasszizmussal és azzal vádolható, hogy semmibe veszi a többi érintett ember szenvedését.
Másodszor, ez az állásfoglalás a holodomort népirtásnak ismeri el. A fogalommeghatározás értelmében a népirtás etnikai alapon történő megsemmisítést jelent. Ez különösen a holokausztra vonatkozik. Ha kettő közé egyenlőségjelet teszünk, akkor azzal aláássuk azt az érvet, hogy egyedi jellegű volt Európában a zsidóság megsemmisítésére elkövetett nemzeti szocialista bűncselekmény, melynek elismeréséről mára széles körű demokratikus megegyezés jött létre.
Ahhoz hogy komolyan elítéljük a Szovjetunióban megtörtént eseményeket, ahhoz nincs szükség ilyen egyenlősítésre. Meggyőződésem, hogy ez volt a fő oka annak a nyilatkozatnak, amit Izrael ukrajnai nagykövete, Kalay-Kleitman asszony tett, amikor a Serkalo Nedeli-vel készített riportban kijelentette, hogy Izrael a holodomort nem tudja etnikai népirtásként elismerni.
Harmadszor, 2008. december 10-án lesz az ENSZ Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatának 60. évfordulója. Az emberi jogok egyetemesek és oszthatatlanok. Az emberi jogokat nem lehet szelektíven, a körülményektől függően vagy célszerűségi alapon megközelíteni. A XX. században nagy számban került sor borzalmas bűncselekményekre, ezek ugyan nem összehasonlíthatóak egymással, de ettől függetlenül több millió ártatlan ember halálához vezettek: az I. világháború, a fasiszta megszállás, Japánnak Kína és Korea elleni agressziója, az atombombák amiket az USA Hiroshimára és Nagaszakira dobott le, Sztálin saját népe elleni politikája, a különböző gyarmatosító hatalmak saját befolyásuk alá tartozó területeken véghezvitt pusztítása, a Vörös Khmer terrorja, a tutsik és hutuk lemészárlása. Ez az elborzasztó lista még folytatható lenne. Az Európai Parlamentnek érdeke kell hogy legyen, hogy elítélje az ilyen embertelenség minden formáját.
Negyedszer, soha többet nem kerülhet sor éhezésre - sem politikai sem gazdasági okból. Figyelembe véve azt a több milliárdot, amit a bankok támogatására fordítottak, Ingeborg Schäuble a Welthungerhilfe leköszönő elnöke egy olyan mentőcsomag létrehozására szólított fel, amely a világ éhezőin kíván segíteni. A fejlődő országok mezőgazdaságának évi 14 milliárd euróra van szüksége ahhoz, hogy teljesíteni tudjuk a millenniumi fejlesztési célokat és 2015-re az éhező emberek számát a felére csökkentsük. 2007-ben ez a szám 923 millió fő volt.
Mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy az éhezést ugyanúgy sikerüljön eltüntetnünk a föld felszínéről, mint a pestist.
Bastiaan Belder
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök asszony! A holodomor két ukrán szóból tevődik össze, a holod (éhezés) és a moryty (halálra ítélni) szóból, tehát azt jelenti "éhezés általi halál”. A holodomor arra a 6-7 millió éhezés általi halállal elpusztult emberre utal, akik közül 1932 és 1933-ban 3,5 millió Ukrajnában, 2 millió Kazahsztánban, több százezer a Volga mellett Észak-Kaukázusban és Nyugat-Szibériában élt.
A holodomor azt jelenti, hogy az ukrán paraszt lakosságot Sztálin és az ő pribékjei erőszakosan megfosztották gabonatermésüktől, ami hatékony bolsevista eszközként szolgált a vidék népének a mezőgazdaság erőszakos kollektivizálásának szellemében végrehajtott neveléséhez.
A holodomor azt jelenti, hogy a sztálinisták tudatosan eltagadták az Ukrajna és a Szovjetunió más területein létező súlyos éhínséget, így a több millió áldozat nem juthatott semmilyen belső vagy külső segítséghez.
A holodomor azt jelenti, hogy a szovjet vezetés 1932-1933 között töretlenül folytatta a gabonaexportot annak ellenére, hogy ez körülbelül másfél millió ember élelmezését biztosította volna egy egész éven keresztül.
A holodomor az ukrán falusi lakosság népirtását jelenti, egy világos és egyszerű kiéheztetési politikát alkalmazták oly módon, hogy teljes gazdasági blokádot vezettek be az ukrán vidékekre, természetbeni bírságokat vetettek ki, befagyasztották az ellátást és feketelistákat vezettek be az 1932. novemberi dekrétum alapján, amit Molotov, Sztálin akkori harkovi megbízottja rendelt el.
A holodomor jelenti Sztálinnak az ukrán nacionalizmussal kapcsolatos paranoiáját, mert a nagy vezér ebben látta az európai magtárakból szerinte elégtelen mennyiségben érkező gabonaellátás fő okát.
A holodomor Sztálin azon törekvéseit jelenti, amelyekkel végérvényesen el akarta tiporni az autonómia vagy akár a függetlenség kivívására szőtt ukrán álmokat.
Ma már tudjuk, hogy ördögi tervét nem tudta megvalósítani.
Bruno Gollnisch
(FR) Elnök asszony! Lenin Szovjet-Oroszországától kezdve napjaink Kim Ir-Szen-i Észak Koreájáig, Mao Kínáján, Mengisztu Etiópiáján, és Pol Pot Kambodzsáján keresztül, és sajnos ez a lista még nem teljes - elmondható, hogy az éhínség a kommunizmus velejárója.
Azonban az éhínség, ami közel 10 millió ukrán halálához vezetett 1932 és 1933 között, nemcsak a kommunizmus gazdasági és politikai abszurditásának, vagy a paraszt közösségek iránt érzett gyűlöletének volt az eredménye, ezt a szovjet hatóságok tervezték el, amelyek egy részről elkobozták a parasztok teljes élelmiszerkészletét, beleértve a gabonát is és másrészről, a rendőrséget használták fel arra, hogy bármilyen eszközzel, de megakadályozza az ukránok tömeges elvándorlását, akik megpróbáltak elmenekülni az elkobzások következtében kialakult éhhalál elől. Pontosan ez történik még ma is Észak-Koreában.
A Nemzetközi Büntetőbíróság Statútumának 6. cikke úgy határozza meg a népirtást, mint valamely nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport, mint olyan, teljes vagy részleges megsemmisítésének szándékával való elkövetését és itt idézem: "a csoportra tudatosan oly életfeltételeket erőszakol, melynek célja a csoport teljes vagy részleges fizikai elpusztulásának előidézése”. Éppen ezért az éhínség által történő megsemmisítés, a holodomor, pontosan illik ebbe a fogalommeghatározásba, akármi is legyen erről Markov képviselőtársunk véleménye.
2006. november 28-án az ukrán parlament népirtásként határozta meg a holodomort. Sajnálatos, hogy az ENSZ, az orosz vétó és Franciaország illetve az Egyesült Királyság kormányának gyávasága miatt nem fogadta el ezt a fogalommeghatározást. Az utóbbi, emellett, nem vonja kétségbe az orosz nép tisztességességét, amelyik szintén a kommunizmus áldozata volt, és elítéli ennek a totalitárius rendszernek a szörnyűségeit, amely világszerte több mint 200 millió ember halálához vezetett, és amit mi, és ezt el kell mondani, csak nagyon megkésve ítélünk el.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Elnök asszony! A mai vitánknak az a célja, hogy megemlékezzünk (hogy emlékünkben továbbéljen) annak a több millió embernek az áldozatáról, akik áldozatul estek annak a békeidőben eddig még sohasem látott demográfiai katasztrófának, amely Sztálin politikájának volt a következménye.
Elnök asszony! Hiszem, hogy az éhínség, amit ezek az emberek elszenvedtek, a kollektivizálást határozottan ellenző ukrán parasztság ellen irányuló közvetlen támadás volt.
Ahogy arra már többen is utaltak ebben a Házban, különösképpen Bielan úr, ez egy szándékosan elkövetett tett volt, mivel az 1932-es termés, igaz nem érte el az átlagos terméshozamot, de elég lett volna a teljes lakosság élelmiszerellátásához, amit az tény is bizonyít, hogy abban az évben a Szovjetunió több mint egy millió tonna gabonát exportált Nyugat-Európába.
Ennek lett az a következménye, amit a vitában minden egyes felszólaló kiemelt, hogy az egész Szovjetunióban hat-nyolc millió ember halt meg, ez a szám Ukrajnában pedig öt és hat millió között volt. Ennek az eseménynek a súlyossága nemcsak az elhalálozott emberek nagy számából, de a hallgatásból és a tények eltitkolásából is fakadt.
Tisztelt elnök asszony, ezért tartom rendkívül fontosnak, hogy az Európai Parlament, ahogy azt már más intézmény, mint az ENSZ vagy az EBESZ parlamenti közgyűlés is megtette, tisztelettel adózzon az áldozatok emléke előtt, és őrizze meg mindannyiunk emlékezetében azoknak az embereknek az áldozatát, akik egy totalitárius és bűnös eszmének estek áldozatul.
Ugyanakkor elnök asszony, és már ezt is elmondták itt a Parlamentben, a legfontosabb dolog az, hogy a jövő felé tekintsünk, és biztosítsuk, hogy azok a gyermekek, akik ma születnek ebben a nagyszerű országban, Ukrajnában, a dokumentációs könyvtárakból és történelemkönyvekből megismerhessék azokat a borzalmakat, amiket az előző nemzedékek a holodomor alatt átéltek.
Józef Pinior
(PL) Elnök asszony! Az Európai Parlament ma tartja megemlékezését az ukrajnai tömeges éhínség 75. évfordulójáról, ami a XX század egyik legnagyobb emberiség ellen elkövetett bűncselekménye volt. Ez az éhínség, ami Ukrajnában, a Volga térségben, Kazahsztanban és a Szovjetunió más részein 1932-1933 között megtörtént nem természeti okoknak, hanem a sztálini rendszer hatalmi politikájának volt a következménye. A mezőgazdaság erőszakos kollektivizálása és a vidéki magántulajdon elleni harc, a középosztály és a magánvállalkozók tönkretétele egy totalitárius diktatúra alatt, a parasztok ellen elkövetett állami erőszak, ezek mind több millió ember leigázáshoz, éhezéséhez és borzalmas körülmények közötti halálához vezetettek. Az Európai Unió tisztelettel adózik a bűncselekmény áldozatai előtt, és fejet hajt ezen szörnyű tragédia túlélői, az utolsó élő szemtanúk előtt.
A nagy éhínség különösképpen az ukrán népet sújtotta. Sztálin, Ukrajnában folytatott politikáját egy részről a embertelen körülmények között végrehajtott kollektivizálás, más részről pedig a nemzeti kultúra és a templomok tönkretétele és az értelmiség elnyomása jellemezte. Az 1930-as években több ukrán írót lelőttek, bebörtönöztek vagy munkatáborokba küldtek. 1932-ben feloszlatták a még működő írócsoportokat. Számos nemzeti kulturális személyiség elpusztult. A Rozstriliane Vidrodzenniya ("a kivégzőosztag reneszánsza”) jelképezte Ukrajnát a XX. században.
Az Ukrajnában és a Szovjetunió más területein pusztító tömeges éhínség egy alapvető fontosságú kutatási feladatot jelent a totalitárius rendszerekkel foglalkozó történészek, politikai elemzők és tudósok számára. A nagy éhínség sem ideológiai manipulációnak, sem nacionalista politikának nem képezheti tárgyát. A sztálinista rendszerrel kapcsolatos levéltárakat meg kell nyitni, részletes tanulmányokat kell elvégeznie az áldozatok számának megállapítása céljából, és pontos tudományos leírást kell adni az éhínség okairól, a folyamatáról és következményeiről. A múlt igazságának ismerete elősegíti majd az egység kialakulását és a demokratikus kultúrának, mint Európa szilárd alapjának a megteremtését.
Szeretném a vita kapcsán megragadni az alkalmat arra, hogy megemlékezzünk a lengyel emigráns Jerzy Giedroyc számos nagy művére, akinek a Párizsban kiadott Kultura című műve megértést hozott Lengyelország és Ukrajna között. Szeretném felhozni azt az ukrán nyelvű antológiát, ami 1957-ben jelent meg a Kultúra-ban, ami az ukrán írók kivégzéséről szól, Rozstriliane Vidrodzenniya, amit Lavrinenko adott ki, valamint az 1952-es lengyel-ukrán krónikát, amit Bohdan Osadchuk professzor úr ugyanebben a lapban jelentett meg, mint egy példaként arra, hogy ha Európa együtt dolgozik, akkor képes felülkerekedni a történelmi fatalizmuson, és képes a nemzetek között megállapodásra jutni egy jövőbeni demokratikus közösség kérdésében.
Šarūnas Birutis
(LT) Hölgyeim és uraim! Az ukrajnai nagy holodomor éhínség olyan eseménye volt Európa történelmének, amelyről nem szabad elfeledkeznünk. Meggyőződésem, hogy az éhínséget egy olyan népirtásként kell elismernünk, amit a Szovjetunió követett el az ukrán nemzet ellen. Ez az egyik legszörnyűbb bűncselekmény, amit az emberiesség ellen elkövettek a Szovjetunió fennállása alatt. Az ukrán nép tragédiája egy féltve őrzött titok volt; még Európában is csak kevesen tudják, hogy a XX. század egyik legbrutálisabb bűncselekményét nem valami távoli földön, hanem itt Európában és békeidőben követték el. Több millió ukrán esett a szovjet hatóságok által levezényelt éhhalál áldozatául. Az a tény, hogy a szovjet totalitárius rendszer tönkretette a parasztságot, Ukrajnában a nemzeti öntudat válságát is jelentette. Ezért tehát először el kell ítélnünk azokat, akik a volt szovjet tagköztársaságokban a rendszer védelmezői, akik tagadják mindezt és a kommunista korszak többi bűncselekményét is; másodszor támogatnunk kell Ukrajna célkitűzését, a leendő szövetségesünk célkitűzését, hogy az ukrán nemzet ellen elkövetett népirtást nemzetközi szinten is elismerjék. Harmadszor, a holodomor csak egy a kommunizmus bűncselekményei közül, a kommunizmus aminek bűncselekményeiről mindenképpen egy második nürnbergi per során kell beszélni.
Milan Horáček
(DE) Elnök asszony! Az Európai Unió több más országgal egyetemben, a holodomor néven ismert 1932-1933 között Ukrajnában megtörtént katasztrófát, az ukrán nép ellen elkövetett bűncselekménynek tekinti. 2007-ben még az ENSZ közgyűlésén is elfogadtak egy állásfoglalást a holodomor áldozatainak megemlékezéséről és a rendszer elítéléséről.
A Szovjetunióban a sztálinista rendszer mesterségesen idézett elő élelmiszerhiányt, hogy Ukrajna - de nem csak Ukrajna - mezőgazdaságát belekényszerítse a tervgazdaságába. Ez a cél sokkal fontosabb volt az akkori vezetők szemében, mint az emberi életek megmentése. Semmilyen tekintettel sem voltak az emberekre, és több millió embernek kellett gyötrelmes halált halnia. Ez tehát azt jelenti, hogy holodomor nem egy természeti katasztrófa; hanem ember által megtervezett és hideg vérrel elkövetett bűncselekmény volt.
Üdvözlöm a mai vitát. A következetes elégtétellel és a bűncselekmények ismertté válásával tudjuk csak a múltat feldolgozni. A levéltárak megnyitása jelenti a helyes irányba tett első fontos lépés. Ez nemcsak Ukrajnára vonatkozik, hanem minden olyan országra, amely a szovjet kommunista uralom alatt élt, és természetesen magára Oroszországra is.
Mint ahogy azt a levéltárakkal kapcsolatos tapasztalatok mutatják, az általános és a nyilvános hozzáférés önmagában nem elegendő. Sokkal fontosabb, hogy támogatást biztosítsunk az információk keresése során. Ezt azzal lehet elérni, ha például megnyitjuk a dokumentációs központokat, és történészeket alkalmazunk.
A bűncselekményeket nem lehet meg nem történtté tenni, de ezekről - és még inkább az áldozatokról - soha sem szabad elfeledkezni. Az a tény, hogy világszerte elismerték, hogy a holodomor az ukrán és más népek ellen elkövetett tömeggyilkosság volt, óriási jelentőséggel bír a világpolitika számára. Ez példaértékű lehet más nemzetek számára, amelyek múltjában tömeggyilkosságot követtek el.
Minden esetre az Európai Unió világos üzenetet küld Oroszország számára azzal, hogy felidézi, és mélyen elítéli az elkövetett bűncselekményt, és ezzel teljesen egyértelművé teszi hogy a soron következő partnerségről és társulásról folytatott tárgyalások során az EU egyik alappillére, nevezetesen az emberi jogok tiszteletben tartása nem képezheti vita tárgyát.
Wojciech Roszkowski
(PL) Elnök asszony! 1932-1933-ban a Szovjetunió hatóságai megkezdték Ukrajnában a termelőszövetkezetek élelmiszerkészletének erőszakos elkobzását, aminek következtében a mezőgazdasági dolgozók élelem nélkül maradtak. Ez vezetett a holodomor néven ismert éhínséghez, és egy olyan ország több millió lakosának a halálához, amely korábban a legnagyobb gabonatermő vidék volt. Mivel ez a művelet, amiért Sztálin és kegyencei voltak a felelősek, az ukrán parasztok, mint társadalmi csoport és mint nemzetiség ellen irányult, a holdomor megfelel az 1948. évi ENSZ egyezményben rögzítették népirtás fogalommeghatározásnak.
Az állásfoglalás, melyet a holodomor 75. évfordulójára készítettünk egy olyan kompromisszum, ami nagy mértékben elismeri ennek a bűncselekménynek az igazságtartalmát. Mindössze az hiányzik belőle, hogy egyértelműen kimondja, hogy maga a holodomor az a népirtás bűntette. Ennek oka a Parlament több képviselőcsoportjában keresendő. A kompromisszumos tárgyalások során észrevettem, hogy a szocialisták képviselőcsoportja általánosságban ellenzi a történelmi jellegű vitákat. Ez egy nagyszerű hozzáállás, ha figyelembe vesszük azt, hogy az európai szocialisták milyen lelkesek, ha a nácizmus vagy Franco tábornok elítéléséről van szó, ugyanakkor érzelmileg nem hajlandók ugyanezt megtenni a szovjet hatóságok vagy a spanyol köztársaságiak esetében.
Ezen tárgyalások során hallottam, hogy az áldozatokról való megemlékezés milyen mély tiszteletadást jelent, ezért kerülni kell az olyan szavakat, mint a népirtás. Az ilyen fajta moralizálás és szelektív memória az európai szocialisták részéről megmutatja, hogy a történelmi materializmust kiszorította a hisztérikus relativizmus. Csak remélni tudom, hogy ez nem vonatkozik a Ház minden baloldali képviselőjére.
Azt is hallottam, hogy a szocialisták nem akarnak a történelmi igazságról szavazni. Ez az őszinte igazság. Az a probléma, hogy itt nem a holodomor igazságáról beszélünk, hanem csak a saját igazságunknak adunk hangot. A történelmi kérdésékről szóló állásfoglalás mindig az értékek egy elismerését jelenti, míg az ha valakinek nincs álláspontja, az már önmagában is egy álláspontot jelent. Ez azt jelenti, hogy csak üres mondatok hangzanak el. Hogyan lehet az ember értékekhez való viszonyát másképpen kifejezni, mint hogy múltbéli eseményeket értékelünk? A népirtás az népirtás, független attól, hogy Hitler vagy Sztálin követte-e el, vagy hogy hogyan vélekedik róla a jelenlegi orosz kormány. Ha ma bárki azt mondaná, hogy a holokauszt áldozatai kevesebb figyelmet érdemelnek, mint a gázkamrák, annak erősen megkérdőjelezhető lenne a szavahihetősége. A törvény és az igazság előtt mindannyian egyenlők vagyunk!
Georgios Toussas
(EL) Elnök asszony! Az ukrajnai éhínség kommunista-ellenes ütőkártyáját ismét előhúzzák, hogy kiszolgálják a kommunista-ellenes kampány igényeit és újraírják a történelmet, hogy befeketítsék a kommunista ideológiát és betiltsák a kommunisták megmozdulásait. Emellett számos olyan országot tudnánk példaként felhozni, ahol a kommunista pártok jelképeit, megmozdulásait a mai napig betiltják, olyan országokat amelyek az Európai Unióhoz tartoznak.
Ily módon leplezetlen kísérlet történik a történelmi tények eltorzítására és azoknak önkényes és tudománytalan módon történő értelmezésére egyszerűen azért, mert az alapvető célt a szocializmus és kommunizmus stratégiai becsmérlésének alátámasztása jelenti.
Az antikommunizmus mindig együtt járt az emberek ellen elkövetett legdurvább és legbrutálisabb támadásokkal. Ahogy az Európai Unió felülről jövő támadása a munkás osztály által kemény küzdelemmel és áldozattal kivívott alapvető jogok ellen egyre erősebb, ahogy a tőke általi kizsákmányolásuk egyre durvább és brutálisabb, ahogy az Európai Unió országok és nemzetek ellen folytatott imperialista politikája egyre agresszívabb és bűnösebb, úgy erősödik az antikommunizmus, a szocializmus reakciós becsmérlése, amit a XX. században láthattunk, és erősödik a munkásosztály élcsapata és a kommunista pártok elnyomott csoportjai elleni támadás.
Ez a vulgáris propaganda annak következménye, hogy közönséges hazugságokat és rágalmazásokat próbálnak meg terjeszteni annak érdekében, hogy elsősorban az ifjúság szemében befeketítsék a szocialista rendszert; a fasizmus legyőzésében játszott szerepét, és hozzájárulását, az emberiség történelmében először, az embernek ember által való kizsákmányolásától mentes szabad társadalom felépítéséhez. Megpróbálnak egyenlőségjelet tenni a szocializmus, ami a haladó emberi gondolatok összessége, és a között a reakciós és az embertelen fasizmus között, ami egy embertelen kapitalista rendszer igazi gyermeke.
Ez az konkrét éhínség Ukrajnában főleg, és ebben minden objektív történész is egyetért, a gazdag parasztok tömeges szabotálásának volt a következménye, akik az új szovjet hatalom és a föld kollektivizálásával szembeni fellépésként először polgárháborút robbantottak ki, majd lerombolták a gépeket, megölték az állatokat, felgyújtották a kolhozok tulajdonát és általában minden lehetséges módon szabotálták a gabona vetését és aratását, valamint a nagy szárazságnak és az Ukrajnában akkor kitört tífuszjárványnak volt az eredménye.
Nyilvánvaló, hogy egy ilyen vitát, amely célja a történelmi igazság feltárása, nem lehet ilyen módon lefolytatni. Amennyiben valóban úgy gondolják, hogy vannak érveik, szervezzenek egy vitát, ahol lehetőség nyílik az igazság feltárását elősegítő tudományos tények ismertetésére.
Zbigniew Zaleski
(PL) Elnök asszony, a holodomor az egy tény és az egyik legembertelenebb módja az emberek lemészárlásának. Az egyszerű emberek szolgálatára létrejött ideológia olyan formát öltött, ami ma minden képzeletet felülmúl. Egy egyszerű módszer volt - nem volt szükség fegyverekre, emberekre, vagy gázkamrákra. Mindössze be kellett mindent gyűjteni, amit a föld adott, és az "engedetlen” lakosság eltűnt a falvakból, mert nem illet bele a rendszerbe. Az emberekre egy utópisztikus víziót erőltettek, amit mindannak ellenére, hogy milyen borzalmakkal járt és milyen ára volt, még ma is sokan vonzónak találnak és amit a Parlament egyes baloldali képviselői még ma is védelmeznek. A bolsevik ideológia olyan módszereket alkalmazott, amelyek semmilyen körülmények között sem igazolhatók. Az Ukrajnáról készült PhD dolgozatomban, azoknak az embereknek a traumájával foglalkoztam, akik túlélték ezt a szocialista rémtettet, jóllehet a túlélők voltak a kivételek. A túlélők beszámolói alapján kiderült, hogy az éhínség kannibalizmushoz vezetett; ismerünk például egy olyan esetet amikor egy anya az erdőbe küldte télen a hat éves gyermekét, mert a faluban nem maradt volna életben, mert ott megették volna .
Egy részről, itt vannak az 1930-as évek, Joszif Sztálinnal, a bölcs atyával és a világforradalmat hirdető népek barátjával, más részről pedig, itt van a több millió ember aki felpuffadt hassal halt meg az utcákon. Ez még a hatóságok szolgálatában álló politikai komisszárok számára is szörnyű látvány lehetett. Ez így működött Kelet-Ukrajnában. 10 évvel később azonban hasonló jellegű, igaz kisebb mértékű tragédiát éltek át a lengyelek az akkori Kelet-Lengyelországban. Az ukrán UPA nemzeti ideológiája, amely összejátszott a nácikkal, etnikai tisztogatást hajtott végre a lengyelek között. Itt is hasonlóan brutális módszereket alkalmaztak: élve égettek el embereket, felvágták a terhes nők hasát, baltával vágták le a gyermekek fejét. A férfiak ebben az időben a fronton voltak. Ma, ez a kelet Golgotája, ahogy a túlélők nevezik, tabu tárgya és zavart csend övezi, és ami a legironikusabb, hogy most szobrokat emelnek az akkori nacionalista vezéreknek. Talán ez az alkalom arra, hogy - és most Ukrajnából is vannak itt megfigyelők - miközben tisztelettel adózunk a holodomor áldozati előtt - tisztelettel adózzunk azok előtt a lengyelek és ukránok előtt, akiket azért gyilkoltak meg brutális módon, mert nem értettek egyet azzal az ideológiával. Nem könnyű beismerni az ilyen tényeket, de ha nem tesszük ezt meg, akkor nem tudjuk közelebb hozni egymáshoz a népeket, és integrálni Ukrajnát az európai értékek körébe, amelyekért oly sokat teszünk itt ebben a Házban.
Megértem Oroszországnak az Európai Unióval szembeni kifogásait. Ha a holodomorról akarunk beszélni, ahogy azt ők javasolják, akkor beszélni kell arról is, hogy a gyarmatosítók kiirtották az indiánokat az Új Világban. A holodomor azonban különleges elítélést érdemel. Ugyanakkor azt is tegyük hozzá, hogy több millió embert küldtek munkatáborokba, azaz haláltáborokba, Szibériába a II. világháború során - ukránokat, lengyeleket, tatárokat. Csak a tisztelt jelenlévők kedvéért szeretném hozzátenni, hogy Paulus tábornok hadseregéből százezer hadifoglyot küldtek Sztálingrád után Szibériába, akik közül csak 5000 maradt 1955-ig életben. Európa érdekében, a Parlamentje nem engedheti meg magának, hogy ne vegye komolyan ezeket a XX. századi tragédiákat.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) A XX: század legnagyobb magyar költője azt mondta, hogy "A múltat be kell vallani!” Igen, a múltat be kell vallani, de nem azért, hogy népek és országok között békétlenséget keltsünk. Minden népnek a saját bűneivel kell szembenéznie és példaadó az, ahogyan a németek szembenéztek második világháborús szerepükkel. Zaleski úr lengyelként utalt arra, hogy nagyon sok népnek van mit bevallani a saját bűnei közül, és nem csak a holodomor az egyetlen az. Én egy olyan népnek a képviseletében szólok, amelynek parlamentje először ítélte el 2003-ban a holodomort. Ugyanakkor nagyon szeretném, ha ez a vita nem egy oroszellenes vita lenne, mert nem ártana tudni a teremben lévőknek, akik fölszólalnak, hogy ha ismernék Ukrajna etnikai térképét, és tudnák, hogy mely megyéket érintette ez a sztálini borzalom, amely a kommunista diktatúrának a parasztság kiirtására irányult - döntően ukránok haltak meg, de nem csak ukránok. Hát azokban a megyékben, Donyec, Dnyetropetrosz megyében, Odesszában meghaltak románok, oroszok, zsidók, más nemzetiségűek. Itt a parasztságot akarták kiirtani.
El kell ismerni, ez egy népirtás volt, de nem etnikai alapon. Egy vállalhatatlan, megbukott, XX. századi sztálinista, kommunista diktatúra elve alapján akartak egy osztályt kiirtani, a parasztságot, a közép-parasztságot. Ennek döntően ukránok voltak az áldozatai, de minden nemzetiségtől független áldozat előtt nekünk fejet kell hajtani! És nem igaz az, amit mondott Roszkowski úr, hogy a szociáldemokrata frakció itt valamit tisztára akar mosni. Nem, mi csak a tényeket tiszteljük, és a tényekhez ragaszkodunk, mert amikor a holodomor mellett állást foglalunk, akkor nem vagyunk hajlandók belemenni Oroszország elítélésébe - bár Oroszországnak komoly szembenéznivalója van a sztálinizmus miatt, a katyini mészárlás miatt - de azt se felejtsük el, hogy a sztálini diktatúrától az oroszok legalább annyit szenvedtek, legalább annyi áldozata volt, mint a többi népnek.
Ezért én azt mondom, hogy hajtsunk fejet, de ezekkel a vitákkal próbáljuk egy kicsit a történelmi tényeket tisztelni. Fejet hajtunk a Holodomor áldozatai előtt, de nem szolgálhatjuk az ukrán nacionalizmust, hanem azt szolgálhatjuk, hogy a múlttal szembe kell nézni, Oroszországnak, Ukrajnának és minden népnek meg kell békélnie!
István Szent-Iványi
(HU) Tisztelt Elnök Asszony! Hosszú évek tagadása, elhallgatása után ma már senki nem vitatja, hogy a holodomor a XX. század történelmének egyik legsúlyosabb, tudatosan előidézett, politikailag motivált tömeggyilkossága volt. Az Európai Parlament régi adósságát teljesíti, amikor fejet hajt az áldozatok emléke előtt. A bűn legerősebb szövetségese a közöny és a felejtés. Mi nem felejthetünk! Milliók haltak meg azért, hogy Sztálin megvalósíthassa diktatórikus tervét. A terv nem csak az volt, hogy erőszakosan kollektivizálják a mezőgazdaságot - ez is célja volt -, de legalább annyira célja volt, hogy megtörje az ukrán nemzeti öntudatot, felszámolja a nemzeti identitás intézményeit. A holodomor éveiben és a harmincas években az ukrán értelmiség 80%-át kivégezték. Az önálló ukrán egyházat fölszámolták. Az ukrán nyelvet kiszorították a közéletből. A holodomor ezért az ukrán nemzeti identitás és kollektív emlékezet kitörölhetetlen része.
El kell ismernünk azt az áldozatot, amit Ukrajna polgárai hoztak azért, hogy szabadon élhessenek, és maguk dönthessenek saját jövőjükről. Az Európai Parlament elismeri Ukrajna európai ambícióit. Most, amikor ezt a határozatot elfogadjuk, egyúttal azt üzenjük, hogy nemcsak Ukrajna múltja, hanem jövője is elválaszthatatlanul összeforr Európával. Köszönöm a szót.
Inese Vaidere
(LV) Hölgyeim és uraim! A szándékosan keltett ukrajnai éhínség vagy az éhínséggel elkövetett népirtás, a világtörténelem egyik legnagyobb emberiesség ellen elkövetett bűntett volt. Minden kritérium alapján megfelel a népirtás fogalmi meghatározásának. Először is etnikai jellegű volt, mivel a lázadó ukrán nép ellen irányult, amely több alkalommal is kinyilvánította ellenkezését az oroszosítás ellen. Másodszor egy szociális népirtás volt a sikeres ukrán parasztok ellen, jóllehet az éhínségbe mindenki belehalt független attól, hogy mennyire volt sikeres. Ez egy teljesen cinikus bűncselekmény volt. Sztálin totalitárius kommunista rendszere megtalálta a lehető legolcsóbb módját annak, hogy hogyan lehet rengeteg embert megölni. Több millióan haltak meg Ukrajnában a lassú, borzalmas éhhalálban. Mára hozzáférhetővé váltak az írásos dokumentumok, amelyek azt bizonyítják, hogy az 1930-as években maguk a nácik mentek el Moszkvába, hogy a tömeggyilkosság megszervezéséről szerezzenek tapasztalatokat. Az élelmiszer elkobzásáról a döntést abban az időben, Moszkvában hozták meg. A 2006-os Ukrajna és Oroszország közötti gázháborúval kapcsolatos döntések meghozatalára megint csak Moszkvában került sor. A modern kori Oroszország külpolitikai elképzelései egyértelműen azt bizonyítják, hogy környezetében vissza akarja szerezni pozícióját. A Moszkvát kiszolgáló történészek nem szégyellik azt mondani, hogy a szándékosan keltett éhínséget kizárólag az emberek idézték elő. Csak remélni lehet, hogy Grúzia után, nem Ukrajna lesz a soron következő állam, amely ellen Oroszország brutális támadást fog intézni. Egyértelműen ki kell mondanunk, hogy ami Ukrajnában történt, az népirtás volt. Az én hazám Lettország már megtette ezt, éppúgy ahogy számos más államban is sor került erre a parlamenti nyilatkozatok útján. Még egyszer szeretném kihangsúlyozni, hogy a totalitárius kommunizmus bűncselekményeit ugyanolyan módon kell elítélni, mint ahogy a náci bűncselekményeket. Egy újabb Nürnbergre van szükség, mert az ártatlan áldozatok, áldozatok maradnak független attól, hogy ki követte el a bűncselekményt ellenük. Annak ellenére, hogy népeink különböző történelmi tapasztalattal rendelkeznek, feltétlen szükség van arra, hogy az Európai Unióban egységesen értelmezzük a történelem eseményeit. Valójában ez képezi a közös jövőnk alapját.
Tunne Kelam
Elnök asszony! A szándékosan előidézett, ember által okozott éhhalál a kommunista totalitárius diktatúrák egy módszeresen alkalmazott eszköze volt. Hetvenöt évvel ezelőtt, Sztálin elhatározta, hogy gyökeresen kiirtja az ukrán nemzeti identitást és ellenállást azáltal, hogy Európa legnagyobb gabonatermő vidékén ilyen éhínséget idéz elő.
Az éhség sújtotta térségektől, nem csak a segítséget vonták meg. Ennél rosszabb történt, több száz falut zárt körbe a Vörös Hadsereg. Az éhező embereket megfosztották a legalapvetőbb emberi joguktól - a biztos haláltól való elmenekülés jogától. Azokat, akik megpróbáltak elmenekülni levadászták, mint a vadállatokat és lelőtték. A mai napon a kommunista diktatúra egyik legborzalmasabb bűncselekményéről beszélünk. Ezeknek a bűncselekményeknek a hiteles értékelése már régóta esedékes.
Az emberiség ellen elkövetett bűncselekmények minden áldozatát ugyanez a státusz illeti meg. Nincs olyan, hogy a nácizmus áldozatai első osztályúak, a kommunizmus áldozatai pedig másod osztályúak csak azért, mert Európának még mindig nincs egységes álláspontja az összes totalitárius rendszerről és nem volt képes egyértelműen állást foglalni a kontinens keleti részén történt bűncselekményekkel kapcsolatban.
Kötelességünk megtudni, hogy mi történt Sztálin alatt éppúgy, mint hogy mi történt Hitler alatt. Nemcsak szolidaritást kell vállalnunk az ukrán nemzettel, és valójában minden nemzettel, amely elszenvedte a totalitárius bűncselekményeket, de egy erkölcsi ítéletet is hoznunk kell. Csak ebben az esetben tudjuk megvalósítani ezeknek a vitáknak a célját: azt, hogy garantáljuk, hogy az emberi életnek és méltóságnak ez az óriási mértékű, pusztító semmibevétele soha többé ne ismétlődhessen meg Európa egyetlen egy részén sem.
Egy összeurópai megbékélésre van szükségünk, egy olyan megbékélésre, ami csak az igazságon és az igazságosságon alapulhat. A mi feladatunk annak biztosítása, hogy a híres "soha többé” egyaránt érvényes legyen az ukrán nemzetre is.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Amikor megkérdezték, hogy érdemes-e vállalni egy atomháború kockázatát a kapitalizmus megdöntése érdekében, Mao Zetung azt mondta, hogy akár több száz millió emberi életet is érdemes feláldozni annak érdekében, hogy az emberiség többi része boldogan élhessen a kommunizmusban. Joszif Sztálin ugyanezt a rémisztő, bűnös logikát követte. Amikor a parasztok körében megnőtt a kollektivizálás szembeni ellenállás, elhatározta, hogy fizikailag semmisíti meg azokat az embereket, akik a legerősebben ellenálló térségekben éltek. Ezeken a területeken ukránok éltek. A megsemmisítésük egyben a nemzetiségi problémát is megoldotta, mivel ahogy azt Sztálin egy másik alkalommal elmondta: "a nemzetiségi probléma alapvetően egy parasztsággal kapcsolatos probléma”.
Az megtervezett gyilkos kampány következtében, csak magában Ukrajnában, emberek milliói haltak meg. Elég ha csak megnézzük az Ukrajna népességéről készült hivatalos statisztikákat, amely szerint 1926-ban az ukrán népesség több mint 31 millió volt, míg 1939-ben, a jelentős természetes népességnövekedés ellenére, ez a szám csak 28 millió volt.
Nem csak a szovjet Ukrajna lakosságát sújtotta a halál. Közigazgatásilag elrendelték az élelmiszerek elkobzását, amivel együtt járt a más térségekből érkező élelmiszerimportra kivetett tilalom és mindezek, éhínséghez vezettek a Volga és Kubán térségében, valamint az Észak-Kaukázusban. Ezeken a térségeken a népesség nagy része ukrán volt, de oroszok is éltek közöttük. Ma azért is foglalkozunk az ukrajnai éhínség kérdésével, hogy kifejezzük azon meggyőződésünket, hogy még nem tudunk eleget a közös Európánk ezen tragikus történelmi eseményéről.
(Taps)
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Elnök asszony! Az elmúlt évszázadban rengeteg borzalmas tömegmészárlás történt. Volt ahol az embereket lelőtték, elgázosították, fejszével vagy vasvillával gyilkolták meg és volt ahol éhezéssel ölték meg őket. Az akkori szovjet Ukrajna területén, több millió embert éhezés általi halálra ítéltek egy olyan területen, amely a világ legtermékenyebb talajával rendelkezik. Ezt szándékosan követték el és nem időjárás vagy természeti katasztrófának volt a következménye.
Aggodalomra ad okot, hogy az elmúlt évek során ezt az ukránok, lengyelek és oroszok ellen elkövetett népirtást nem neveztük a nevén, mint ahogy az is aggasztó, hogy azt a népirtást amit az ellen a több százezer lengyel, zsidó és ukrán ellen követtek el, akik a II. világháború alatt Lengyelország akkori és mai területén ellenálltak az ukrán nacionalisták fasizmusának, szintén nem nevezzük népirtásnak. Még ennél is aggasztóbb azonban az a tény, hogy nem történt meg ezen gyilkosságok elítélése. Ennek elmulasztása, napjainkban igazolja és legitimizálja azokat a szervezeteket, amelyek a gyilkosok örökségét viszik tovább Ezek a szervezetek ma legálisan működnek Európában. Nem létezik politikailag indokolható népirtás. Mindent a nevén kell nevezni és el kell ítélni.
Ari Vatanen
Elnök asszony! Most, 75 évvel az események után, azért beszélünk erről az ember által okozott éhínségről, mert ha most nem beszélünk erről, akkor ez olyan lenne mint az éjfél leple alatti igazságszolgáltatás. Még két óra van éjfélig, és mi építjük a jövőt. Nem építhetjük a jövőt ingatag alapokra. Szilárd alapokra kell építeni, és a szilárd alap magát az igazságot jelenti. Nem lehet a jövőt hazugságokra építeni, hiszen ez olyan lenne, mintha homokra építenénk.
Nem igazán az számít, hogy hány ember halt meg. Az számít, hogy ennek az ember által okozott éhínségnek az áldozatai - az ukrán népesség - érezzék, hogy igazságot szolgáltatunk, mert helyre kell állítani az emberek igazságba vetett hitét. Ellenkező esetben nem tudunk igazságos társadalmat építeni, és nem tudnak majd a jövőben hinni. Minden áldozat kiáltását meg kell hallani, függetlenül attól, hogy a nácizmus, az apartheid, a rabszolgaság vagy a kommunizmus áldozatáról van-e szó.
Ez a Ház az emberiség alapvető értékeit képviseli. Nem küldhetünk egy kétértelmű üzenetet. Ezért nem szabad elfogultnak lennünk, akármennyire is fájdalmas ez politikailag számunkra. Ha nem ezt tesszük, akkor nem védjük meg az emberi méltóságot. Nagyon riasztó, hogy Oroszországban ma újraírják a történelmet, hogyan tudunk így közös jövőt építeni? Ez a megfelelő időpont az ukrán helyzet megvitatására, mert éppen most 2008-ban, Ukrajna segítségre szorul. Szüksége van a jobb jövő reményébe vetett hitre, ami azt jelenti, hogy egy nap Ukrajna is csatlakozni fog az EU-hoz.
Jana Hybášková
(CS) Az éhínség egy gondosan megtervezett, módszeres politika volt J.V. Sztálin részéről, amelynek világos célkitűzései voltak: a földtulajdonról történő önkéntes lemondás, a mezőgazdasági szövetkezetek létrehozása, a mezőgazdasági terményeknek és a vetőmag készleteknek az orosz hadsereg ellátására történő felhasználása és az ukrán városok tudatos kiéheztetése. A legfőbb célt, Ukrajnának, mint nemzetnek az elnyomása és lerombolása jelentette. Ebbe beletartozott az ország polgári lakosságának politikai vagy faji okokból való üldöztetése, ezért tehát ez megfelel az emberiesség ellen elkövetett bűncselekmény jogi fogalommeghatározásának. Ez nem egyszerűen az éhínségről való megemlékezés kérdése. Ez az áldozatoknak szóló jelképes jóvátétel kérdése, az alapos tanulmányozás, elemzés, megismerés és a közös felelősségvállalás elismerésének kérdése, amit egy európai szintű közös lezárásnak kell követnie. A kommunizmus az emberiesség ellen elkövetett bűncselekmény. A következményei a fasizmus és a nácizmus következményeihez hasonlíthatóak.
Ezért hát hozzuk létre az Európai Lelkiismeret Európai Intézményét és ünnepeljük meg augusztus 23-át, mint az összes totalitárius rendszer áldozatainak napját. A kommunizmusra úgy tekintsünk, mint a közös európai történelmünk egy borzalmas korszakára. Csak abban az esetben tudjuk megtalálni a jövőhöz vezető utat, ha közösen elismerjük a múlttal kapcsolatos felelősségünket. Az a helyzet, ami az iraki társadalomban és például a világ más pontjain kialakult, érthetővé teszi számunkra, hogy minél mélyebbek a társadalmon ejtett sebek, annál fájdalmasabb, költségesebb és nehezebb emberi oldalról behegeszteni ezeket. Ukrajna még mindig súlyos sebeket hordoz magán. Ajánljuk fel neki segítségünket.
Urszula Gacek
(PL) Elnök asszony! Ma az Európai Parlament megemlékezik Sztálin egyik legnagyobb bűncselekményének áldozatairól, a Szovjetunióban uralmon lévő zsarnok bolsevik rendszer által szándékosan előidézett éhínség áldozatairól, amelynek az volt a szándéka, hogy meggyengítse és elpusztítsa az ukrán nemzetet, és ezáltal megfojtsa a szabadság és egy független saját állam létrehozása iránti vágyát. Ukrajna, éppúgy mint Dél-Oroszország, Észak-Kaukázus és Kazahsztán egyes területein, éhhalállal küszködő egész családok éltek át szörnyűséges, borzalmas szenvedést és kétségbeesést.
Ma mindazok előtt kívánunk fejet hajtani, akiket az ukrajnai nagy éhínségben öltek meg. A tömeggyilkosságok, a katonai vérfürdők és az etnikai tisztogatások áldozatai egyformán méltók arra, hogy tisztelegjünk emlékük előtt, és emlékezzünk az ellenük elkövetett szörnyűségekre. Függetlenül attól, hogy milyen okból követték el, vagy hogy milyen ideológiai célok vezérelték a bűncselekményeket, a közös nevező minden esetben az áldozatok szenvedése.
Vállaljunk hát szolidaritást az ukrán néppel, de kérjük meg Ukrajnát arra, hogy próbáljon megbirkózni történelme sötét fejezeteivel. 1939-1945 között a nacionalista Ukrán Nemzeti Hadsereg kegyetlenül meggyilkolt 150.000 lengyelt, főleg nőket és öregeket. A Szibériába száműzött férjek és apák, lehet, hogy a poklok poklát élték át, de élt bennünk a remény, hogy a keleti határon élő családjuk biztonságban van. Sajnos ezek a családok a nacionalisták áldozatául estek, akik szerint a lengyel szomszédaiknak semmi keresnivalója sem volt az új ukrán állam területén. A keleti határon történt mészárlás áldozatai várják azt a napot, amikor az ő sorsukat is bevésik Európa közös lelkiismeretébe, mint ahogy ez ma megtörtént a nagy éhínség áldozatainak esetében.
Colm Burke
Elnök asszony, Írországból jövök, egy olyan országból ahol szintén tragikus éhínség pusztított több mint 150 évvel ezelőtt éppen ezért pontosan megértem, hogy az ukránok arra vágynak, hogy megemlékezzünk az 1932-1933 közötti szándékosan keltett éhínség áldozatairól.
A Parlament állásfoglalására azt követően került sor, hogy más intézmények, mint például az UNESCO és az EBESZ részéről már születtek megemlékező állásfoglalások. Az ukrajnai holodomor áldozatairól való megemlékezésről szóló állásfoglalásunkat az UNESCO közgyűlés 34. ülésszakán fogadtuk el, amit többek között Írország is támogatott.
A 2007. novemberi madridi EBESZ miniszteri találkozón 30 ország csatlakozott ahhoz a nyilatkozathoz, amit Ukrajna a holodomor 75. évfordulója alkalmából tett.
Az európai integrációnak továbbra is arra kell alapulnia, hogy készek vagyunk szembenézni a XX. század tragikus történelmével. Az Európai Parlamentnek ez a mostani állásfoglalása egy fontos felhívást intéz a Szovjetunióról levált országokhoz, amellyel felszólítjuk őket, hogy nyissák meg a tragédiáról szóló levéltárakat, hogy teljes körű vizsgálatot lehessen végezni annak érdekében, hogy feltárhassuk és kivizsgálhassuk ennek az éhínségnek az okait és következményeit.
Az áldozatok családtagjai ma megpróbálják lezárni ezt a tragédiát, és ezért joguk van hozzáférni minden ilyen információhoz annak érdekében, hogy megérthessék Ukrajna modern kori történelmének legnagyobb katasztrófáját.
Szeretném én is kifejezni együttérzésemet azzal a több millió ukránnal, aki elszenvedte ezt a szörnyűséget és a szándékosan keltett éhínségben meghalt emberek rokonaival.
Zita Pleštinská
(SK) Édesapám, Štefan Kányai, aki több mint tíz borzalmas évet töltött az orosz gulágokon az Urálban, Karagandában és Kazahsztánban gyakran mondta nekem "még mindig vannak élő tanúk, akik végignézték és még emlékeznek Sztálin népirtására, a fegyverek nélkül elkövetett tömeggyilkosságra. A Sztálin-rendszer oldalakat tépett ki az európai történelem évkönyveiből és ezért a ti feladatotok megnyittatni a levéltárakat a volt Szovjetunióban, és pótolni a hiányzó oldalakat. Az áldozatok emléke szent ezért hát cselekednetek kell!”
Nagyon nagy meghatottságot érzek azzal akpcsolatban, hogy az én nevem, együtt más képviselőtársaim nevével a PPE-DE képviselőcsoportból és más politikai képviselőcsoportból, szerepel annak az állásfoglalásnak a fejlécén, amellyel megerősítjük, hogy az európai integráció alapját az jelenti, hogy készek vagyunk megbékélni a XX. század tragikus történelmével. Legyen ez az állásfoglalás, amire 2008-ban az éhínség 75. évfordulóján kerül sor, az ukrán emberek és a még életben lévő éhínség-túlélői, valamint az áldozatok családja és rokonai iránti szolidaritásunk kifejezése.
Legyen ez az állásfoglalás egy tanulság az új nemzedék számára, amely nem élte át az üldöztetést. A szabadság egy drága kincs, amiben sohasem lehetünk biztosak. A gonoszságot, ami még mindig létezik, le kell küzdenünk.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök asszony! Csak a keleti tömb összeomlása után kezdtük megismerni a szörnyűséges igazságot arról, hogy mi is történt Ukrajnában és a Szovjetunió más részein Sztálin alatt. A totalitarizmus nem tette lehetővé, hogy a világ megismerje ezeket az emberiesség ellen elkövetett borzasztó bűncselekményeket. Az 1932-1933 közötti ukrajnai nagy éhínség egy történelmi tény, amit a kommunista hatóságok a Szovjetunió fennállása alatt végig tagadtak. Most már számtalan olyan ártatlan emberről tudunk, akit lassú éhhalálra ítéltek. Jóllehet sok év telt már el a holodomor óta, még távolról sem tudjuk, hogy pontosan hányan estek Sztálin politikájának áldozatául.
Szeretném kihangsúlyozni, hogy a nagy éhínségnek népirtásként való elismerése, vagy a sztálinista totalitárius rendszer leleplezése nem a Kremlin ellen irányul, mint ahogy azt sokan félremagyarázzák. Egyszerűen a tiszteletünket fejezzük ki a totalitárius rendszer áldozatai előtt. Az Európai Uniónak, mint egy olyan nemzetközi intézménynek, amely oly elkötelezett az emberi jogok mellett, világosan és egyértelműen kifejezésre kell juttatnia az álláspontját. Ha méltósággal és őket megillető módon akarunk fejet hajtani az áldozatok emléke előtt, akkor egy olyan állásfoglalást kell elfogadnunk, amely egyértelműen feltárja a történelmi igazságot és kifejezi az Európai Unió szolidaritását és együttérzését.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Elnök asszony! Nehéz ma elképzelnünk, hogy valójában mit is jelent a tömeges éhezés. Azt is nehezen tudjuk elképzelni, hogy hogyan volt az lehetséges, hogy Ukrajnában, amely képes volt egész Európát élelmiszerrel ellátni, több millió ember halt éhhalált. Ez a totalitárius kommunizmus eredménye volt, amelynek következtében gyermekek, nők, férfiak ukránok és az akkor Szovjetunió területén élő más nemzetiségűek haltak meg. Hogyan nevezzük ezt a bűncselekményt, amit 75 évvel ezelőtt követtek el? Egyetlen egy név van erre, és az a népirtás. Ha valaki a termelőszövetkezetből ellopott öt búzakalászt, azt vagy halálra ítélték, vagy pedig évekre munkatáborokba küldték.
Ma amikor erről az eseményről beszélünk, akkor nem Oroszország ellen szólunk. Meg akarunk emlékezni a kommunizmus áldozatairól és hangosan és világosan azt akarjuk kimondani: soha többé nem történhetnek meg ilyen bűncselekmények.
Antonio Tajani
Tisztelt elnök asszony, tisztelt képviselők! Azt gondolom, hogy elmondtunk mindent, amit csak el lehet mondani a sztálinista diktatúra által elkövetett szörnyűséges bűncselekmény elítélésével kapcsolatban, ami egyike volt annak a két bűnös diktatúrának amely tönkretette Európát a múlt században. Nincs szükség további szavakra, mert azok a képviselők, akik felszólaltak, igen meggyőző és méltó módon beszéltek.
Tisztelt elnök asszony! Azal szeretném lezárni ezt a vitát, hogy felolvasok néhány mondatot a nagy írótól Vasilij Grossmantól, aki a holodomor legtragikusabb pillanatait örökítette meg regényében a Forever Flowing-ban. Úgy olvastam a könyvet mint egy világi imát, mint egy megemlékezést a több millió áldozatról, akikkel együtt meg kell emlékezni a többi ártatlan áldozatról, akiknek az áldozata, újra elmondom, nem lehet hiábavaló Európa számára.
A múlt század kegyetlen diktatúrái által okozott több millió ember halála kell, hogy jelentse azt a magot amelyből a demokráciának kell kicsíráznia. A bűnös diktátorok szándékával éppen ellenkező hatást kell, hogy kiváltson. Az Európai Unió, ahogy azt a nyitóbeszédemben is elmondtam, azért született meg, hogy építse a békét és biztosítsa a békét. Mi azonban sohasem felejthetjük el a sok ártatlan ember áldozatát.
Felolvasom Önöknek azokat az egyszerű szavakat amelyekkel Grossman felidézte a sok évvel ezelőtt bekövetkezett tragédiát: "Az éhezés a földig rombolta az országot. Először a gyermekek haltak meg, azután az öregek majd a középkorúak. Kezdetben sírokat ástak, hogy eltemessék a halottakat; majd leálltak az ásással, amikor már nem volt hozzá erejük. A halottak a sírkertben hevertek, de a legvégén már a kunyhóikban maradtak. Minden némaságba burkolózott és az egész ország megtizedelődött. Nem tudom, hogy ki halt meg utoljára.”
Nous n'oublierons jamais. Miközben egy más fajta jövőt szeretnénk felépíteni, sohasem fogjuk elfeledni ezeket az ártatlan áldozatokat.
Elnök
Négy állásfoglalásrairányuló indítványt nyújtottak be az eljárási szabályzat 103. cikkének (2) bekezdése szerint.
Lezárom ezt a megindító vitát.
A szavazásra holnap, október 23-án csütörtökön kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
András Gyürk
, írásban. - (HU) Meggyőződésem, hogy az Európai Parlamentnek az integráció elmélyítése mellett erőfeszítéseket kell tennie annak érdekében is, hogy következetesen feldolgozza közös történelmünk legsötétebb időszakait is. Éppen ezért örömtelinek tartom, hogy a mai ülésen lehetőségünk nyílik arra, hogy felhívjuk a figyelmet az ukrajnai éhínségre, a 20. századi kommunista diktatúrák egyik legszomorúbb, érthetetlenül elfeledett mementójára.
A mintegy 3 millió emberéletet követelő éhínséget övező viták jól világítanak rá arra, hogy a történelem ezen időszakának feldolgozása mind a mai napig nem fejeződött be. Nem értünk egyet azokkal, akik a katasztrófa bekövetkeztét csupán az átlagosnál rosszabb termésátlagokra, az ukrán lakosság ellenállására, vagy éppen pár elhibázott gazdaságpolitikai döntésre vezetik vissza.
Ki kell mondanunk, hogy az ukrajnai tragédia egyenes következménye az állami szintre emelt terrornak. Az erőltetett kollektivizálás és a padláslesöprések leállításával a Szovjetunió vezetői milliónyi emberéletet menthettek volna meg, de nem tették. Éppen ezért a korai 30-as évek ukrajnai eseményeit semmi sem különbözteti meg a történelem legszörnyűbb népirtásaitól.
Úgy vélem, hogy a diktatúrák, legyen szó akár a nemzetiszocialista vagy a kommunista rendszerek kegyetlenségeiről, egy tőről fakadnak. Minden lehetséges eszközt meg kell ragadnunk ahhoz, hogy erősítsük a felnövekvő nemzedékek tudatosságát a kommunizmus rémtetteivel kapcsolatban. Egy, a diktatúrák történetét feltáró európai intézet és emlékhely felállítása jelentős szerepet játszhat majd ebben a folyamatban.
José Ribeiro e Castro  
írásban. - (PT) 75 évvel ezelőtt történt, hogy a sztálinista gépezet véghezvitte az Európa által valaha is ismert legszörnyűbb bűncselekményt: a holodomort, a nagy éhínséget, amely több mint három millió ukrán halálához vezetett.
Megfosztották őket, mint ahogy ma is megfosztják őket a közös identitásuk fontos meghatározó elemeitől, szándékosan megfosztották az ukránokat az élelmiszertől, ami a "valódi szocializmus” kegyetlen módon való igazolását szolgálta, összefüggésben azzal az erőszakos kollektivizálással és a szovjetesítés kampányával, amit a történelem leggyilkosabb rendszere vitt végbe.
Az ukránok minden más európaival együtt, ma megemlékeznek a rájuk zúduló kommunista brutalitásról, zsarnokságról, erőszakról, ami a nemzetközi jog alapján egyértelműen népirtás volt. Az a szándék, hogy "a csoportra tudatosan oly életfeltételeket erőszakol, melynek célja a csoport teljes vagy részleges fizikai elpusztulásának előidézése” ami szó szerint megtalálható az 1948-as népirtás bűntettének megelőzéséről és megbüntetéséről szóló egyezményben teljesen egyértelmű.
Egy évvel ezelőtt ennek a Parlamentnek az elnöke úgy jellemezte a holodomort, mint az "emberiesség ellen elkövetett borzalmas bűncselekmény”-t. Teljesen egyetértek ezzel a véleménnyel és fejet hajtok az áldozatok emléke előtt. Tisztelettel köszöntök minden ukránt, különösen azokat, akik hazámban Portugáliában élnek és dolgoznak.
