Az adózási politika hozzájárulása a lisszaboni stratégiához (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont Sahra Wagenknecht jelentése a Gazdasági és Monetáris Bizottság nevében a következő témában: az adózási politika hozzájárulása a lisszaboni stratégiához.
Sahra Wagenknecht  
előadó. - (DE) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! A kérdés, miszerint a tagállamok adópolitikája valóban segíti-e a növekedést, a foglalkoztatást és az innovációt, sajnos egyetlen szóval megválaszolható: nem! A növekedést egyszerűen nem lendíti előre az, hogy mellőzzük az nagyon nyereséges konglomerátumok adókulcsának szabadesését egy egész Európára kiterjedő dömping-versenyben és cserében egyre erőteljesebben pénzt követelnénk az átlagos kenyérkeresőktől, a munkanélküliektől ás a nyugdíjasoktól, mint fogyasztóktól.
A növekedést nem segíti elő az, ha a foglalkoztatásból származó jövedelem olyan adókulcs alá esik, ami többszöröse annak, amit a tőkejövedelemre vetnek ki, mivel ezáltal a különbséget még jobban elmélyítik. A foglalkoztatást nem segítik elő olyankor, amikor a kis befektetési cégeket aránytalanul nagyobb mértékben adóztatják, mint azokat, akik spekulatív módon kontárkodnak a részvényekkel, kötvényekkel és pénzügyi derivatívákkal. Az innovációt egyértelműen nem segíti elő mindaddig, amíg a multinacionális nagyvállalatok kreatív mérlegekkel számláikon biztos helyre tudják rejteni a kutatási és fejlesztési alapok jó részét, miközben azok, akiknek valóban szólna ez a támogatás, sorsukra vannak hagyva.
Dióhéjban összefoglalva: az EU-ban semmi esetre sem támogatják a szociálisan kiegyensúlyozott perspektívát és fejlesztést, hanem jóformán leállítják azt, miközben azokat, akiket felvet a pénz, egyre több és több adókedvezménnyel támogatják, és még jobban felhizlalják. Azoknak, akiknek pedig egyébként is kevés adatott, most még mélyebbre nyúlhatnak a zsebükbe. Ez a típusú adópolitika gazdaságpolitikai szempontból végzetes, a növekedési politika szempontjából célszerűtlen, a szociálpolitika szemszögéből nézve pedig katasztrofális.
Tisztában vagyok azzal, hogy a nemzeti adórendszerek struktúrája papíron természetesen még mindig a tagállamok szuverenitása alá esik, de a valóság némiképp mást mutat. A teljes EU-ra kiterjedő koordináció hiánya gyakorlatilag azt jelenti - még a közvetlen adózási szektorban is -, hogy a nemzeti adórendszerek többé már egyre kevésbé a politikán alapulnak, ezzel szemben az adóverseny jéghideg rendszere alakítja és formálja azokat. Ez a rendszer egy egyszerű nevezőt mondhat magáénak: minél változékonyabb a szorzótényező, annál nagyobb lehetősége van erőszakkal élni nemzeti fiskális szolgáltatásokkal szemben, és természetesen annál több az összesöpört adókedvezmény is.
Amennyiben a kormány bevételei nem apadnak és fogynak ki teljes mértékben ebben a folyamatban, akkor azon az ágazatok, melyek egyáltalán vagy csak nehézségek árán tudják elkerülni az adóztatást, még keményebb adózás alá esnek, szinte ellensúlyozásként. Így tehát az adók elmozdulnak - a vállalati nyereségtől a magánjövedelemhez, majd a beruházási bevételtől a munkabérhez, ami még kevésbé mobil, és a magasan fizetett bérektől a kevésbé jól fizetett munkavállalókig terjed a skála, mely utóbbiak ennek megfelelően kevésbé mobilok, illetve általában a jövedelem és a vagyon felől a fogyasztásig. A tényt, miszerint ez a folyamat érvényben van - és ez már évek, évtizedek óta így van - nagyon egyszerűen bizonyíthatjuk az EU adóbevételeit és adókulcsait érintő adatokkal. Nem csupán a törvény szerinti adókulcsok estek több, mint 10 százalékponttal az utóbbi évtizedben az EU-ban, hanem a vállalati nyereségeket terhelő tényleges adókulcsok is. Minden e témában íródott tanulmány megerősíti ezt a tényt.
A legmagasabb adókulcsokat jóformán mindenütt csökkentették az EU tagállamaiban. A magánbefektetésekből származó jövedelem egyre több és több tagországban kerül előtérbe a foglalkoztatásból származó jövedelemmel szemben, a kettős adórendszerre történő átállás következtében. A fogyasztási adó egyre tovább emelkedik - egyrészt az úgynevezett 'ökoadók' miatt, melyek elég gyakran egyáltalán nem rendelkeznek ökológiai irányító hatással még alternatívák hiánya esetén sem, de őszintén szólva megnyirbálják a büdzséket, másrészt pedig annak okán, hogy az általános forgalmi adók folyamatosan emelkednek, és egyre több országban a megengedett felső tartomány végéhez közelítenek.
Az ilyen dolgok nem véletlenszerűek. Ez az ellenőrzés nélküli adóverseny közvetlen hatása egy egységes nemzetközi piacon. Ebből arra kellene következtetnünk, hogy a társasági adók felfelé mutató tendenciái az EU-n belül nagyban túlszárnyalják a teljes OECD-n belül tapasztalhatókat. Ez azt jelenti, hogy itt az adókulcsok egyértelműen jobban csökkentek, mint az OECD egészében.
Ez arra is egyértelműen rámutat, hogy a globalizáció gyakorolta számos nyomás, mely miatt sokan és boldogan panaszkodnak, itt nem lépett érvénybe. Ellenben vannak az EU-n belül belsőleg kiváltott nyomások, és ezek így egyben olyan nyomások is, melyeken előrelátó módon nagyon könnyedén úrrá lehetne lenni, amennyiben szeretnénk. Eredeti jelentésem nagyon helyes módon nem csupán egy közös, konszolidált adóalapra szólított fel, amit természetesen támogat, hanem a vállalati nyereségek EU-szerte alkalmazandó minimum adókulcsára is, amit a továbbiakban már egyetlen ország sem haladhat meg. Csak az ilyen típusú minimum adókulcs adja meg valóban annak a lehetőségét, hogy út közben valahol megállítsuk a társasági adók emelkedését.
Jelentésemben felszólaltam egy erősebb EU-szerte alkalmazandó adóztatás mellett a tőke és a pénzügyi tranzakció tekintetében, ami kimondja, hogy kifejezetten az alsó- és középosztály esetében tehermentesítsük a munkavégzésből származó jövedelmet, és végezetül, hogy fordítsuk meg azt a végzetes tendenciát, mely szerint a közvetlen adókról egyre nagyobb mértékben áttérünk a közvetett adókra, és újból ösztönözzük az ezzel ellentétes tendenciákat.
Ezeknek a követeléseknek sajnos csak egy része maradt meg a Gazdasági és Monetáris Bizottság szavazását követően. Helyettük jelentésem dicshimnuszban tör ki az adóversenyről, teljesen figyelmen kívül hagyva ezen valószínűleg egészséges adóversenynek az EU büdzséinak bevételi oldalára gyakorolt végzetes következményeit, és így azt a helyzetet, melyben európaiak milliói találják magukat. A jelentésben végrehajtott ilyen jellegű módosítások sajnos nagyon egyértelműen megmutatják azoknak az érdekeit, akik valóban közel vannak Gazdasági és Monetáris Bizottság és főként a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoportja és az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja tagjai többségének a szívéhez, mivel nagyon egyértelmű, ki is nyer az EU-ban uralkodó adórendszerekből.
Most újból előterjesztettük legfontosabb kérésünket a plenárisban módosításként. Amennyiben ott sem kapnak többséget, képviselőcsoportom a jelentés ellen fog szavazni. Valóban lehetőség lenne az EU-ban egy olyan másik adópolitikára, mely minimalizálná a társadalmi ellentéteket, ahelyett, hogy folyamatosan megerősítené azokat - amint azt a jelen adópolitika teszi -, és erre sürgősen szükség lenne. Ez azonban azt is maga után vonná, hogy az Európai Bizottságban és az egyes tagállamokban uralkodó politika valóban megfontolja az európaiak többségének érdekeit a vezérelv alapján, ahelyett, hogy azt tenné, amit eddig, azaz, hogy mint végrehajtók, a társadalom elitjének érdekeit tartják szem előtt. Egyszerűen még nagyobb parlamenti és parlamenten kívüli nyomást idézne elő.
Továbbra is éppen ez ellen a nyomás ellen kell küzdenünk, hogy végül a társadalmilag tűrhetelen kapcsolatok kimondhatatlan dagályossága- ami a legtöbb jelentésre jellemző, és most erre, az adózásról szóló jelentésre is - többé ne nyerhesse meg a többséget ebben a Házban sem.
László Kovács
A Bizottság tagja. - Tisztelt elnök úr! Nagyon örülök, hogy meg tudom Önnel vitatni az adózási politika hozzájárulását a lisszaboni stratégiához.
Az Európai Uniónak egyik elsődleges prioritása, versenyképességének javítása szociális modelljének megőrzése mellett. Az adópolitika komoly szerepet játszik a növekedési és foglalkoztatási célok elérésében. Üdvözlöm jelentésének lényegi üzenetét, ami a Bizottság adó terén tett kezdeményezéseinek egyik támogatója. Főleg a következőkre irányít megnövelt erőfeszítéseket: a közös konszolidált társasági adóalap (KKTA), a saját állam adózási kísérleti rendszereére vonatkozó javaslat, a tagállamok adórendszereinek jobb koordinációjára irányuló stratégia, főként a kimeneti adózás és a határon átnyúló veszteségenyhítés terén, a közös transzferár fórum munkája, az adócsalás legyőzésére irányuló stratégia, az ÁFA-csomag, a munkaintenzív szolgáltatásokra és a környezetvédelmi adókra nehezedő, csökkentett adómérték.
Ezen akták mindegyike kiemelt fontosságot élvez. Ezek jelentik a Bizottság adópolitikai megközelítésének magvát, és ezek közül számosat megvitattak az Európai Parlament különféle bizottságaiban. Egyértelmű, hogy az európai vállalatok megérdemelnek egy olyan társasági adórendszert, melyet az európai határon átnyúló tevékenységeik mértékének megfelelően saját tényleges és potenciális gazdasági integrációjuk mértékéhez igazítottak. Ez a jövőbeni versenyképesség egyik kulcsa. Az is alapvető fontossággal bír, hogy egyéb közvetlen adózási akadályok kapcsán is megoldás szülessen, mégpedig összehangolással és nem csupán költséges pereskedés útján.
Egyetlen olyan terület van, ahol nem tudom követni Önt. Ez a Wagenknecht-jelentés 17. bekezdése jelenlegi állapotában, amelyben kérik a jövedéki adók minimális mértékének megszüntetését és a hatályos közösségi jogszabályok felváltását e területen egy magatartási kódexszel. Ezeket az elemeket már megvitattuk ebben a Házban akkor, amikor az alkohol megadóztatásának javaslatával foglalkoztunk, és - minden tiszteletem az Öné, de - azt kell mondanom, hogy a Bizottság meggondolta magát.
Általában véve a jövedéki adókról szóló közösségi törvényi szabályozás fontos szerepet játszik annak érdekében, hogy csökkentse a belső piaci torzulást, megvédje a közegészségügyet és a fogyasztói mintákat környezetvédelmi szempontból fenntartható viselkedés felé terelje. A Bizottság határozottan hisz abban, hogy minimum kulcsokra van szükség a belső piac megfelelő működéséhez, melyet úgy lehet elérni, hogy biztonsági hálót garantálunk a tagállamok számára, ami biztosítja, hogy valamennyi tagállam valóban alkalmazza a jövedéki adókat, és azt hogy a kulcsok valóban megfelelőek. Remélem, hogy az előterjesztett módosítás, mely a 17. bekezdést kívánja megváltoztatni, támogatásra talál a képviselők többségénél.
Három üzenettel szeretnék zárni. Először: mindannyian tudják, hogy szolgálataim nagyon keményen dolgoznak, hogy előterjesszék a KKTA-val kapcsolatos javaslatot, amit a 2008-as nyári szünetet követően áll szándékomban bemutatni Önöknek. Másodszor: az ÁFA kapcsán a Bizottság teljes mértékben támogatja a Portugál Elnökség azon erőfeszítéseit, hogy megállapodás szülessen az ÁFA-csomagról és hogy lényeges előrelépések történjenek az ÁFA-kulcsokról folytatandó szélesebb körű vita érdekében még az év vége előtt. Azon is dolgozhatunk, hogy biztosítsuk a javaslat elfogadását egyes új tagállamokban a csökkentett HÉA-mértékre vonatkozó eltérések meghosszabbítását illetően. Továbbá folytatni fogjuk az ÁFA-csalás legyőzésére irányuló komoly erőfeszítéseinket, és hamarosan előállunk egy javaslattal a pénzügyi szolgáltatások ÁFÁ-ja kapcsán, ami a szektornak több törvényi bizonyosságot és modernizált szabályokat fog biztosítani. Harmadszor: továbbra is elkötelezzük magunkat egy olyan rendszer mellett, melyben él a jövedéki adók minimum kulcsa annak érdekében, hogy csökkentsük a torzulást és előmozdítsuk a tisztességes versenyt a belső piacon, hozzájárulván a közegészségügy és a környezet védelméhez.
Piia-Noora Kauppi
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Ebben a Házban időnként nem igazán látunk politikai különbséget a csoportok között, de ebben a kérdésben nagyon szembetűnő a különbség; nem is mondhatnék jobban ellent az előadónak az általa imént említett pontok némelyikében. Tiszteletben tartom a jelentés kapcsán elvégzett munkáját, de ebben a kérdésben teljes mértékben ellentétes állásponton vagyok annak kapcsán, mit is kellene tennie a Bizottságnak.
Először is: a jelentés a lisszaboni stratégiáról szól, és arról, hogy mit tegyünk annak érdekében, hogy helyreállítsuk Európa világszintű versenyképességét. Tényleg ez az egyetlen módja annak, hogy garantáljuk Európa jólétét, valamint polgáraink jólétét. Ez adózás nélkül lehetetlen. Ebben a tekintetben az adózás alapvető fontosságú szerepet játszik; versenyképességet hoz Európába.
Nem szabad elfelejtenünk, hogy Európában az összességében vett adószintek még mindig meghaladják az OECD átlagát. Annak érdekében, hogy alacsonyabb adózási szintet érjünk el Európában, olyan környezetet kell létrehoznunk, mely elősegíti a befektetéseket. Több befektetésre, nagyobb növekedésre, valamint több és virágzóbb üzletekre van szükségünk Európában.
Az egészséges adóverseny ebből a szempontból üdvös szereppel bír. Ez egy gazdaságos, piaci alapokon nyugvó ellenőrző mechanizmus az erőszakos politikai döntésekkel szemben. Amennyiben gyümölcsöző adóversennyel rendelkezünk Európában, a kormányok nem tudnak akadályokat gördíteni az egységes piac útjába. És ez az, amit akarunk: egy valódi egységes piac adó-akadályok nélkül. Másrészt viszont nincs bizonyíték arra, hogy a gyümölcsöző adóverseny tönkreteszi az adóalapokat. A teljes adóból származó bevétel feltűnően stabil maradt, köszönhetően a megnövekedett gazdasági aktivitásnak.
Mindazonáltal az, hogy 27 különböző adórendszer létezik, problémákat is felvet, elsősorban az európai kis- és középvállalkozások esetében, melyek ehhez a növekedéshez nagyon fontosan. A 2004-es EK adóvizsgálat értelmében a szabályok betartása a kis- és középvállalkozásoknál értékesítésük körülbelül 2,6%-ába és a kifizetett adók 31%-ába került. Így az összes adó egyharmada a teljesítésre megy el. A kis cégek esetében az adózás teljesítésének magas összege komoly akadályt jelent; ezért kell minden tőlünk telhetőt megtennünk a határon átnyúló veszteségenyhítésre, az egyszerűsített vámeljárásokra, az egyablakos HÉA-rendszerekre, a saját állam adózási kísérleti projektjeire való felhívás érdekében stb. Mindent támogatunk, amit a Bizottság e tekintetben tett.
Végezetül: az ipar jól irányított és egyszerű adórendszert szeretne látni. Meg kell oldanunk a transzferár, az EU-ra kiterjedő veszteségenyhítés és a kettős adóztatás elkerülésének problémáit, és csökkentenünk kell megfelelési költségeinket. Üdvözöljük ezt a javaslatot a közös konszolidált társasági adóalapról (KKTA), valamint azt, hogy a Bizottság állhatatos és felhozza számunkra a KKTA-javaslatot, mivel a veszteségenyhítés csak egy időszakos dolog. Végül konszolidált társasági adóalapra lesz szükségünk.
Katerina Batzeli
a PSE képviselőcsoport nevében. - (EL) Tisztelt elnök úr! Biztos úr! Wagenknecht asszony kezdeményezte azt, hogy készítsünk egy jelentést, mely azon politikai bátorság bizonyítéka, ami az adózási politika újraelosztó és társadalmi dimenziójára hívja fel a figyelmet. Ez a dokumentum az egyik legfontosabb bizonyíték, mely rámutat arra, hogy az adópolitikáról szóló vita egész Európára kiterjedhet.
A lisszaboni célok betartására vonatkozó kötelezettség, a Stabilitási és Növekedési Paktum szabályai, az adóbevétel kezelésére és újraelosztására irányuló követelmény, hogy az megfeleljen a kohéziós és foglalkoztatási céloknak, valamint a belső piac kiteljesítése - (mindezek) elég bizonyítékul szolgálnak egy politikai célkitűzéshez. A tagállamok adópolitikái többé már nem alapulhatnak kizárólag nemzeti kritériumokon: szükségessé válik az adózásról szóló párbeszéd ahhoz, hogy nagyobb legyen az adókoordináció szerte Európában.
Tekintettel egy ilyen párbeszédre, ami lehetővé tette valamennyi politikai csoport árnyékelőadója közti lényeges együttműködést, a következő alapvető kérdésekre összpontosítottunk. Elsőként az adóverseny kérdésében: úgy véljük, hogy a célnak nem az adóverseny gátlásának kellene lennie, mivel ez egyet jelentene bizonyos tagállamok politikáinak elítélésével. Az adópolitikai kérdések közös szabályainak hiánya miatt az adóverseny problémákat okoz az alacsony adókulcsokkal kapcsolatos ajánlásai és ellentétes ajánlásai kapcsán. Ugyanez a helyzet a belső piac többi ágazatával is, azonban az adóverseny biztosítani tudja a versenyképességet és javítani tudja a nemzeti gazdaságok, illetve Európa egészének termelékenységét, amennyiben a káros verseny növekedését megfékező szabályok diadalmaskodnak.
A második pont, amire koncentráltunk, a közvetlen és a közvetett adózás viszonyáról szólt. A tagállamokban az utóbbi időben tapasztalható a közvetett adózás emelésére irányuló tendencia, a legtöbb esetben fiskális deficitjeik fedezése érdekében. Ez azonban teher a fogyasztók számára, és a piac felügyelet nélkül marad.
Ezen jelentés célja, hogy olyan biztonsági intézkedéseket találjon, melyek a közvetlen és a közvetett adók kiegyensúlyozott kombinációját segítik elő. Támogatjuk az ÁFA-rendszer és a speciális fogyasztási adók átvizsgálását. Ennek nem szabad azt jelentenie, hogy egy olyan magatartási kódex helyettesíti, ami nem kötelező érvényű valamennyi tagállamra.
Biztos úr! Tisztában vagyunk a Bizottság erőfeszítéseivel és az ECOFIN problémáival. Mindazonáltal nekünk, az Európai Parlament képviselőinek mindenek előtt szorosan együtt kell működnünk a nemzeti parlamentekkel, hogy megvitassuk ezt a fontos fiskális politikát.
Margarita Starkevičiūtė
Szeretném továbbá kihangsúlyozni ezen jelentést, mint egy olyan stratégiai irányvonal fontosságát, melyet az Európai Unió gazdaságainak reformjai kapcsán követnünk kell. Sajnálatos módon a portugál képviselők nincsenek velünk a mai napon, amikor ezt a nagyon fontos kérdést vitatjuk meg.
Melyek is jelentésünk lényegi pontjai? Az a lényeg, hogy a gazdasági környezetben történő változások tekintetében alapos vizsgálatra kell sort kerítenünk nem csupán gyáraink és vállalataink, hanem fiskális politikánk eszközei kapcsán is. Amikor a lisszaboni stratégiát említjük, akkor általában költségpolitikáról beszélünk; ritkán gondolunk az adópolitikára. Anélkül, hogy megfelelő figyelmet fordítanánk az adópolitikára, nem lennénk képesek elérni a lisszaboni célokat.
Milyen kérdéseket kell megfontolni? Mindenekelőtt át kell gondolni az adóterhek termelő és a fogyasztó közti megosztásának módját. Továbbá nem mellőzhetjük azt a tényt sem , hogy az embereknek egy további csoportja is létezik van - azoké, akik tőkebevételből élnek. Ez kockázati tőkeként ismeretes.
Miként is osztjuk szét az adóterheket? Ez az új gazdasági környezet által jelentett egyik kihívás. Egy másik fontos kérdés a következő: hogyan bátorítsuk a strukturális reformokat? Strukturális reformokat nem lehet végrehajtani anélkül, hogy új vállalkozásokat indítanánk el, mivel az emberek nem tudják otthagyni meglévő munkájukat új munkahelyekért, ami pedig társadalmi elégedetlenségre adhat okot. Új vállalkozásokat csak kedvező adózási feltételekkel lehet létrehozni. Ez dokumentumunk egyik lényegi pontja.
A következő kérdést kell megfontolni: az adópolitika milyen szintű koordinációja szükséges a tagállamok között? Támogatjuk a versenyképes adókat, és nem támogatjuk a minimum kulcsok bevezetésének ötletét. Ennek oka, hogy minden egyes ország saját specifikus gazdasági struktúrával és nemzeti költségpolitikával rendelkezik. Az adópolitikának összhangban kell lennie a költségpolitikával, de kétségtelenül támogatjuk az adóalap-politika összehangolását, és e kérdésben a Bizottság mellett állunk.
Heide Rühle
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt elnök úr! Határozottan egyetértek Kauppi asszonnyal. Az Európai Parlamentben a képviselőcsoportok közti véleménykülönbség az adópolitika témájában egyre inkább kikristályosodik. Ennek a vitának sokkal komolyabb figyelmet kell szentelnünk az elkövetkező hónapokban. Köszönetet szeretnék mondani az előadónak és az árnyékelőadónak azért a komoly munkáért, melyet azért végeztek, hogy jó eredménnyel záruljon ez a jelentés.
Jó eredménnyel - de nem a mi számunkra. Képviselőcsoportként nem tudjuk elfogadni ezt a jelentést annak végső formájában. Van néhány pozitív vonása, így például ecseteli és követeli a társasági adók adóalapjának konszolidációja irányába tett fontos lépést. Ez egy jelentős kezdőlépés. Azonban emellett hasonlóan egyértelműen ki kell nyilatkoztatni a minimum adókulcsok összehangolását, mivel máskülönben ellenőrizetlen adóversenyhez vezet, különösen ezen a területen.
Továbbá a 17. cikkben is problémákkal szembesültünk. Itt sajnos egyértelműen kijelentette a bizottság, hogy a fogyasztási adó minimum adókulcsa ellen van. Sajnos ez is összhangban van a mostani hetek szavazataival, és ezt nagyon sajnáljuk. Itt a képviselőcsoportot támogatjuk. Úgy véljük, hogy az európai fogyasztási adó tekintetében összhangra kell jutnunk, és ha valamit, akkor ezt az összhangot erősítenünk kell, mert máskülönben akadálytalan lesz az adóverseny a fogyasztási adó terén.
Úgy gondoljuk továbbá., hogy ez egy olyan probléma, melyről igencsak keveset beszéltek a klímaváltozás ás az öko-politika témái kapcsán. Ezen a ponton én is az előadóéval ellentétes véleményemnek szeretnék hangot adni. Azt hiszem, hogy az öko-adók fontos eszközül szolgálnak a klímaváltozás ezen kihívásainak megválaszolásához. E tekintetben sokkal több tennivalónk akad.
Jómagam azonban úgy vélem, hogy itt helytelen az a megközelítés, miszerint a nukleáris energiára vagy "tiszta” energiaformákra kellene összpontosítanunk. Fontos, hogy tisztán az energia-megtakarításra és az energiahatékonyságra fókuszáljunk. Ezek a fontos kérdések. Ha az épületek felújítása és a közlekedés területén jelentkező kihívások kérdését tekintjük, akkor úgy tűnik, hogy valóban meg tudunk felelni a kiotói energia-megtakarítási célkitűzéseknek, amennyiben e téren sokkal többet teszünk.
Az adópolitika jelentős segítséget jelenthet a nagyobb energia-megtakarítás és a nagyobb energiahatékonyság elérésében, valamint abban, hogy valóban megfeleljünk a klímaváltozás jelentette kihívásoknak. Sajnos ez a jelentés ezt az álláspontot nem tükrözi. Következésképpen, amint azt már bejelentettem, nem szavazunk a jelentés mellett.
Esko Seppänen
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FI) Elnök úr, biztos úr, képviselőcsoportunk támogatja Wagenknecht asszonynak az ezzel az üggyel kapcsolatos nézeteit, habár ezek nem egyeznek a bizottság többségi véleményével.
Az Európai Unió nem lesz a világ vezető tudás- és technológiaalapú gazdasága 2010-ben. Azonban nem a folyamatosan a nagyvállalatokat előnyben részesítő módon megreformált adórendszerek az okai annak, hogy a lisszaboni stratégia szerinti célkitűzés nem megvalósítható. A nagyvállalatok transzferárképzést alkalmaznak, tőkéjüket pedig kihelyezik, hogy elkerülhessék az adófizetést. Ebben az adóparadicsomok és az EU tagállamainak offshore pénzügyi központjai segítik ezeket, melyek egyaránt szégyenfoltot jelentenek az EU erkölcsi arculatán.
A Bizottság az előadó szerint nem veszi figyelembe közleményében az adózás által a jövedelemelosztásra gyakorolt hatásokat. Az egyes tagállamok által alkalmazott átalányadórendszer a nagy jövedelműeket részesíti előnyben, ezzel szemben a sávos adózás biztosíthatja a szociális egyenlőséget. A lisszaboni stratégiát nem lehet olyan erősen tisztességtelen módon végrehajtani, amivel egyidejűleg eltűnik a jóléti társadalom gazdasági alapja.
Derek Roland Clark
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Az áll itt, hogy ez egy hozzászólás, de sokkal inkább nevezném receptnek; a még több adózás összehangolásának receptjének, ami - és néhol idézni fogok - a jelentésből: '27 különböző adórendszer' 'akadály'; 'a tagállamok koordinációja' fiskális politika'; 'arra szólítja fel a tagállamokat, hogy... biztosítsanak nagyobb pártatlanságot az adóteher elosztásában'; 'támogatja' a Bizottságot abban, hogy kapcsolatba hozza 'a fiskális politikát ... a környezetvédelmi célokkal'; 'emelje az üzemanyagadót'; 'létrehozzon egy pán-európai ... társasági adóalapot'. Röviden: visszatér a '70-es évek bukott politikáihoz.
Mindenesetre még a britek sem tudják kiigazítani a teljes országot. Észak nem ugyanaz, mint a dél, Wales és Skócia különböznek délkelettől - és ez Gordon Brown 10 éves pénzügyminiszteri szerepe alatt volt. Minden bizonnyal hallgattak rá; végül is ez történt Lisszabonban a múlt héten, amikor Ön miniszterelnökként hagyta, hogy megtartsák a vörös vonalakat, nemde? Ugye igen?
A jelentésben később a 'közvetlen adózás' 'EU-szerte történő koordinációját' említik. Az Egyesült Királyságban mi úgy gondoltuk, hogy megígérték számunkra, hogy összehangolt adókra, elsősorban a jövedelemadó tekintetében sosem kerül sor. Most itt áll a jelentésben. Ez kicsit a reformszerződéshez hasonlatos. Gordon Brown mindig azt mondja, hogy ez nem alkotmány, pedig valamennyi EU-s vezető az ellenkezőjét állítja: Valéry Giscard d'Estaing, José Luis Rodriguez Zapatero, Angela Merkel; még a saját elnökünk elnöke is ezt mondta ebben az ülésteremben kicsivel ezelőtt.
Így tehát miért nem veszik rá Gordon Brownt arra, hogy igazat mondjon a briteknek? Hangolja össze azt az üzenetet! Ilyen harmonizációban benne lennék. De ezt nem merik megtenni a britekkel, mivel amint az egyszerű, kendőzetlen igazságot meghallják, a lábukkal szavaznak, amivel kilépnek az EU-ból és magukkal viszik saját adózóik 18 milliárd eurós EU-hozzájárulását. Akkor hát milyen áron hangoljuk össze az adókat?
Petre Popeangă
az ITS képviselőcsoport nevében. - (RO) Nem kérdőjelezhető meg, milyen fontos megvizsgálni azt a hozzájárulást, amit az adózási politika hozhat a lisszaboni stratégia alakulásában. Ezen okból kifolyólag, de nem kizárólagos jelleggel, a ma vizsgált dokumentum, pontosabban a Wagenknecht-jelentés azon célja, hogy értékelje a lisszaboni stratégia célok eléréséhez alkalmazott politikák hozzájárulását, is üdvösnek mondható. Ez nem lehetne másként, mivel a lisszaboni stratégia nagyvonalú célkitűzéseket javasol, így például gazdasági növekedés előmozdítását és politikák kidolgozását, melyek lehetővé teszik majd az európai vállalkozások számára, hogy több és jobb munkahelyet hozzanak létre. Mindazonáltal a jelentést egy közelmúltban csatlakozott ország állampolgáraként olvasva meglepődtem azon a benyomáson, miszerint az Unióban csak fejlett gazdaságú, vagy inkább egyelően fejlett gazdaságú országok találhatók, ami nem igaz. A javasolt intézkedések némelyikénél nagyon valószínű, hogy nem lesznek kedvező hatással a kevésbé fejlett gazdaságokra, figyelembe véve azt, hogy az egységes versenypiac általános törvényei az erős gazdaságokat részesítik előnyben a gyengébbekkel szemben. Idő hiányában nem görgetem tovább ezt a témát, de úgy gondolom, hogy ahhoz, hogy a jelentés célkitűzései kedvező hatással legyenek mind a 27, nem pedig a szövegben említett 25 országra, szükség van azok gazdaságinak összehasonlító átvizsgálására, majd arra, hogy az eredmények függvényében olyan lépéseket fogadjunk el, melyek egyenlő feltételeket teremtenek a projekt által javasolt hatások hasznosításához.
Eoin Ryan
a UEN képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! A mai napon tárgyalt jelentés újfent jól példázza azon tagállamok szüntelen támadását, melyek alacsony és sikeres társasági adórendszerek mellett működnek. Nem fogadom el, hogy az alacsony társasági adó tisztességtelen adóversenyhez vezet. Úgy vélem, hogy a versenyképesség biztosítása egy teljes mértékben működő egységes piac adópolitikai keverékének alapvető alkotórésze.
Hol van a Bizottság bizonyítéka, mellyel alátámaszthatja, hogy a KKTA nem fogja gátolni az EU versenyképességét? Hol a bizonyíték, amely azt állítja, hogy ez hasznára válik az EU versenyképességének? Miért van az, hogy az alacsony adóval, alacsony munkanélküliséggel és magas növekedéssel bíró országokat támadja a Bizottság? Ezt egyszerűen nem értem. Teljes mértékben nevetséges dolog a Bizottságtól azt mondani, hogy egy adóalap megállapítása végül nem fog meghatározni egy adókulcsot, mivel pontosan ez az, amit a nagyobb tagállamok már állítanak. Ez nem áll ki semmiféle ellenőrzést.
Írország vagy más tagállamok nem fogják elfogadni a nagy tagállamok azon próbálkozásait, hogy rábólintsanak a KKTA virágmintás csomagolópapírjába díszesen beburkolt adóharmonizációra. A dolog lényege az, hogy nem áll jogában Írországnak, sem bármely tagállamnak, hogy szerepet játsszon egy másik tagállam adókulcsának megállapításában. Európa egységét az adópolitikák különbözősége nem veszélyezteti; inkább a rossz adópolitikák veszélyeztetik az EU versenyképességét. Szentül hiszek abban, hogy az EU-t leginkább az adóverseny támogatása, nem pedig az adóharmonizációt szolgálja.
Hogyan lehetséges az, hogy egy olyan ország, mint Írország és más tagállamok, melyek radikálisan megváltoztatták adópolitikájukat és sikeres gazdasággá váltak, most támadásnak vannak kitéve? Biztos Úr! Mitől vonzó egy olyan ország, mint Írország, ha behozzák ezt a rendszert és végül az adóharmonizációt is? Mivel pontosan ez az, amiről szó van és csak így fog emelkedni az adó. A Bizottságon belül egyesek már említették, hogy olyan adórendszert szeretnének látni, ami többé-kevésbé annak az átlaga, amilyen jelenleg, ami körülbelül 20% alsó része. Milyen lenne a vonzereje Írországnak vagy egyéb periférikus országoknak? Nem lenne vonzerő, csak magas munkanélküliség hosszú...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt)
Gay Mitchell
Tisztelt elnök úr! A mai napon a Parlament napirendjén található jelentés helyesen állítja azt, hogy az adóverseny az EU-t egy dinamikus vállalati környezet révén gazdasági haszonhoz juttatja szerte az EU-ban és ez így lesz a továbbiakban is.
A KKTA ugyanilyen könnyedén egy kevésbé versenyképes EU-hoz is vezethet, és véleményem szerint nem szabadna támogatni. Az EU-nak reagálnia kell a folyamatosan változó világgazdaságra. A modern versenygazdaságoknak rugalmasnak kell lenniük, hogy megfeleljenek az új termékek és szolgáltatások változó követelményeinek. A KKTA ezt a rugalmasságot számos okból kifolyólag alá fogja ásni. Egy, a teljes EU-ra érvényes társasági adóalap rugalmatlan, és akadályozza az egyes országok arra vonatkozó képességét, hogy meghatározzák saját törvényes fiskális stratégiájukat, mely sajátos körülményeiken alapul. A KKTA támogatói azt bizonygatják, hogy minden egyes tagállam meg fogja tartani a nemzeti adókulcs meghatározására vonatkozó autonómiáját - vajon ez tényleg így lesz? A KKTA nem a thin end of the wedge?
Amennyiben a KKTA opcionális, akkor az egyszerűen növeli a vállalatok számára elérhető kulcsok számát, és a rendszert még összetettebbé teszi. A belföldi adótörvény bizonyosságot ajánl az üzleteknek. Egy olyan rendszer, amit számos tagállamban alkalmaznak, különbségekhez vezethet a rendelkezések értelmezése terén, ami bizonytalanságot jelent a vállalatok számára.
A számomra fennmaradó időben csupán néhány címszót tudok megemlíteni. Először: az adózás az egyes tagállamok nemzeti szuverenitásába tartozik. A közkiadások és az ilyen kiadások finanszírozásának megválasztásának joga a nemzeti demokratikus folyamat alapvető funkciója. Meg kell védeni az adópolitika rugalmasságát, ami jutalmazza a vállalkozásokat, valamint munkahelyeket és növekedést hoz létre a gazdaságban. Egy egységes alap megszüntetné a rugalmasságot. Nincs olyan bizonyíték, ami azt sugallná, hogy egy közös, konszolidált társasági adóalap érinteni fogja az olyan kérdéseket, mint a versenyképesség, a compliance costs for companies, transzferár és így tovább. Nem egyszerűsítené az EU adókérdéseit, mivel a javaslatban szereplő úgynevezett 'opcionális rendszer' csak egy további réteget adna a meglévőkhöz - amint azt az imént mondtam.
A adóalap harmonizációja nyomást jelentene a nemzeti adókulcsokra. Az ilyen harmonizáció csupán növelné az EU-n kívüli vállalati telephelyek vonzerejét. A káros adóversenyt megcélzó, vállalati adózásról szóló magatartási kódex. Az EU tagállamainak különböző adókulcsai nem károsak.
Szeretném megkérdezni a Biztos Urat, hogy amikor ezeket a javaslatokat, amint mondja, a jövő évben előterjeszti, tartsa ezt észben. Az olyan tagállamok, mint például Írország, már ...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt)
Pervenche Berès
(FR) Tisztelt elnök úr! Biztos úr! Hölgyeim és uraim! Mindenekelőtt szeretnék köszönetet mondani előadónknak munkája minőségéért, valamint azért az erőfeszítéséért, hogy elkészített egy szöveget, amivel sajnálatos módon úgy tűnik, nem egészen elégedett.
Az adózás egyértelműen alapvető alkotórésze egy valódi belső piacnak, amennyiben azt akarják, hogy a piac több legyen egyszerű szabadkereskedelmi területnél, ahol az adó és a szociális dömping minden formája engedélyezett. A belső piac kiteljesítéséhez tehát szükség van az adózással kapcsolatos bizonyos szabályok összehangolására, és elsőként egy közös konszolidált társasági adóalap létrehozását teszi szükségessé. A mai napon elénk tárt jelentés erre nyit ajtót, aminek örülök. Látom, hogy számos képviselőtársam nagyon aktívan ezen terv ellenében lép fel az általuk "tisztességes” versenynek nevezett elv nevében.
Én személy szerint úgy vélem, hogy a szabad, torzításmentes verseny - és nem támogatom ezt a fajta versenyt őrülten - a szabályok tekintetében bizonyos mértékű átláthatóságot követel meg. Meglepve tapasztalom, hogy azok az országok, akik jelentős támogatásokban részesültek az Európai Uniótól a szolidaritás nevében, most ellenzik ezt a lépést, ami a szolidaritás, a verseny és az átláthatóság szempontjából fontos előre mutató lépés lenne.
Az adózás egyben egy olyan erőteljes eszköz is, melyet az EU-nak alkalmaznia kell, amennyiben meg szeretné valósítani kiválasztott stratégiáit, ugyanis nincs olyan sok eszköze. Pozitív hatással lehet a legtisztább energiákra, vagy hogy elérhessük ...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt)
Olle Schmidt
(SV) Tisztelt elnök úr! Ez egy olyan jelentés, amit komolyan befolyásolt a PPE-DE és az ALDE között kötött kompromisszum. Úgy vélem, hogy ez egy túlnyomórészt kiegyensúlyozott jelentés. Leszögezi a tagállamok adópolitikával kapcsolatos kötelezettségét, bár számos olyan adó van, ami nyerne a nagyobb EU-harmonizációból. Az előadó eredeti javaslatában alapos összehangolás szerepelt, mely nagy hangsúlyt fektetett a magasabb szintű újraelosztásra. Ez nem vezethet Európa növekedéséhez vagy új munkahelyek teremtéséhez. Globalizált világunkban nem magasabb adókra van Európának szüksége. Ehelyett úgy vélem, hogy azoknak, akik magas adózással rendelkező országokban élünk, egyéb modellek után kellene néznünk, olyanok után, mint egy egységesebb adó. Általánosságban csökkenteni kellene a munkára kivetett adókat, míg a káros fogyasztással kapcsolatosak esetében növelést kellene kieszközölni. Például specifikus környezetvédelmi adókat kellene bevezetni, továbbá ésszerű jövedéki adót, például az alkohol és a dohány kapcsán, amint azt a biztos úr is említette.
E kérdésben nagyobb összhangban kell fellépnie az EU-nak. Ez egy politikai szempontból érzékeny kérdés - már hallottuk itt, és én is tisztában vagyok vele -, de véleményem szerint nem kevésbé szükségszerű. Amennyiben meg akarjuk oldani a nagyobb, éghajlat és energia jelentette kihívásokat, melyekkel szembesülünk, akkor felelőtlen dolog lenne részünkről, ha elutasítanánk a fiskális eszközök ellenőrzését. Magas környezetvédelmi és energiaadókkal lehetőség van nagy növekedés elérésére és azzal egyidőben a teljes adóterhek csökkentésére. A kételkedők megnézhetik otthonom, Svédország jobbközép kormányának politikáját - ha megengedik, hogy egy kissé patrióta legyek a vita végén.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Tisztelt elnök úr! Biztos úr! Átvéve a szót egy olyan vitán, mely az adózási politikának a lisszaboni stratégia végrehajtására gyakorolt hatását tárgyalja, szeretném felhívni figyelmüket arra a tényre, hogy a Wagenknecht asszony jelentésében található, a tagállamok adórendszereire vonatkozó javaslatok némelyike nem fog pozitív hatást gyakorolni az EU-országok gazdasági növekedésére, illetve foglalkoztatására.
Először is, az, ha félretesszük az adóversenyt és a társasági adó területén született megoldások standardizálását, akkor pont szembehelyezkedünk az EU-s tagállamok szuverén adózásának elvével.
Másodszor, ha úgy csökkentjük a társasági adót, hogy közben eltöröljük a kapcsolódó adókedvezményeket, akkor nem csak egyszerűen nem csökken a költségvetés ezen adónemből származó jövedelme, hanem jelentősen növekszik. Ezt támasztja alá országom, Lengyelország helyzete is, ahol jelentősen csökkent a társasági adó, az abból származó bevétel mégis minden évben emelkedik.
Harmadszor és egyben végezetül, ebben a helyzetben kockázatos lépésnek tartom a jelentés harmonizációra és adórendszerekre vonatkozó javaslatait, beleértve a közvetlen adózást is, melyek semmi esetre sem segítenek a lisszaboni stratégia végrehajtásában.
Zsolt László Becsey
(HU) Köszönöm, elnök úr! Miről beszélünk? Az egyik lényeges kérdés az az, hogy az a külső adóverseny, amit az Európai Unión kívülről kapunk, azzal föl tudjuk venni a versenyt, a versenyképesség szempontjából, és nem szabad Európai Unión belüli bűnbakokat keresni, ahogy több kollégám is elmondta, elhagyja az egész Uniót a tőke. Mire mondunk az adózáspolitikában igent? Igent mondunk arra, hogy új munkaerőt lehessen teremteni, tehát az élőmunka segítése, igent arra, hogy a kis- és középvállalkozásokat segítsük, hiszen ezek segítenek az embereket helyben maradni, a családokat erősíteni, és szintén munkahelyet teremteni, és igent mondok arra a szociálpolitikai területen, amelyik a demográfiai kihívást segíti az Európai Unióban.
Mire mondunk nemet? A nemet arra mondunk, hogy az antiinflációs politika és a versenykihívásokra való megfelelő válaszadás helyett egészségügyi és környezetvédelmi vagy szociálpolitikai szempontokból túladóztassuk magunkat. A másik, hogy tudomásul kell vennünk, hogy kibővültünk, nagyon heterogén az Európai Unió, mindenkitől elvárjuk azt, hogy az önálló fiskális politikájával fegyelmet tartson az államháztartásában, ugyanakkor az eszközöket minimalizálni akarjuk. Ha konvergencia a fő célunk, akkor például a közvetett adózásnál, például a jövedékadónál, nemcsak azokat kell kényszeríteni arra, hogy a konvergenciát elérjék, akik a minimumszint körül vannak, hanem azokat, akik jóval magasabb adóztatású országok is, hogy valamire eljussunk, ezért is javasoltuk több esetben azt, hogy a jelenlegi, csak a minimumadózásra törekvő gondolkozást egy valamiféle "magatartási kódex" és egy sávba való terelés váltsa föl. A közös tőke vagy a közös adóalappal kapcsolatban el szeretném mondani azt, hogy az nagyon nagy gond lenne, hogy ha ez oda vezetne, hogy büntetnénk versenyképes országokat, minimális szint bevezetésére kerülne sor, és én még abban is félelmem van, hogy a közös adóalap létrehozásánál mi fog történni a tőkemozgásban? Nem fog-e a leányvállalati nyereség például az új tagállamokból állandóan visszakönyvelődni helyi befektetés helyett az anyavállalat nyereségébe? És nagyon fontos a csalás elleni küzdelem, én ebben sok sikert kívánok a Bizottságnak. Jó úton jár, hiszen a fehérítés és a bűnözés elleni föllépés a legfontosabb. Köszönöm szépen elnök úr.
Dariusz Rosati
(PL) Tisztelt elnök úr! A lisszaboni stratégia legfontosabb célja a nemzeti gazdaságok versenyképességének növelése. Egy magasszintű versenyképesség lehetővé teszi a gazdasági növekedés felgyorsítását és új munkahelyek létrehozását, valamint lehetőséget biztosít fontos társadalmi célú finanszírozásokra is. Sajnálatos módon az EU-s tagállamok jelenlegi adórendszere nem támogatja a lisszaboni stratégia megvalósítását. Túl nagy teher nehezedik a foglalkoztatási törvényre és a gazdasági tevékenységekre, az adókulcsok túlzottan differenciáltak, a szabályozások pedig túl összetettek. Ezzel egyidőben az adórendszereket túl sok funkció és feladat terheli - gazdasági, fiskális, szociális és környezetvédelmi.
Ahhoz, hogy az adók a versenyképességet segítsék elő, mindenekelőtt a munkát, a gazdasági tevékenységek fejlesztését és az innovációt kellene ösztönözniük. E célból az adókat, főleg a közvetlen adókat mérsékelt szintben kellene meghatározni, elkerülve a kulcsok szükségtelen megkülönböztetését és a túlzott progressziót. Mivel a közvetlen adók erősebb, negatív hatást fejtenek ki a termelésre és a foglalkoztatásra, a költségvetési bevétel tervezésekor jobban ki kellene használnunk a közvetett adókat.
Tisztelt elnök úr! A vitával kapcsolatban azon aggodalmamnak szeretnék hangot adni, miszerint túl sok az ideológia és a politika, és túl kevés a valódi gazdasági tudás. Erre a legjobb példát az itt alkalmazott fogalmak, így például az adódömping vagy a szociális dömping hozzák. Nincs objektív szabvány az adózásra, és így lehetetlen az alacsony társasági adót alkalmazó országokat adódömpinggel vádolni.
Konrad Szymański
(PL) Hölgyeim és uraim! Hadd kezdjem azzal, hogy gratulálok a Gazdasági és Monetáris Bizottságnak ahhoz a jelentős és lényegében sikeres lépéshez, mellyel megtette az eredeti szöveggel kapcsolatos szükséges módosításokat az eredeti cél szerint.
Eredetileg nem csupán azt javasolták nekünk, hogy az Európai Unió vegyen részt a társasági adó elveinek megalkotásában, hanem azt is, hogy ezeket az adókat a világban tapasztalható tendenciával szemben emeljük meg. Jó dolog, hogy ezt elkerültük. Hasonló okokból kritikus szemmel kellene néznünk a szövegben megnyilvánuló, az adóalap összehangolására vonatkozó támogatást. Egy közösségi adóalap az adóverseny arculcsapását jelenti az EU-ban, annak minden kapcsolódó negatív következményével együtt. Bevezetése korlátozná a tagállamok azon erőfeszítéseit, hogy optimalizáják a társasági adózást a lisszaboni célok érdekében. Ez politikai szempontból megterhelné az EU-t, melynek saját jól felfogott érdekében tartózkodnia kellene attól, hogy megpróbálja befolyásolni az adórendszerek alakulását Európában.
László Kovács
A Bizottság tagja. - Tisztelt elnök úr! Jelen vita nagyon érdekes, és a hozzászólások többsége bátorító. Önhöz hasonlóan én is meg vagyok győződve arról, hogy a belső piac adókorlátainak lebontására irányuló erőfeszítéseinket érdemes fenntartani. Kifejezetten hálás vagyok a KKTA igen fontos projektjét érintő támogatásáért, és várom közelgő saját kezdeményezésű jelentését a közös alapról. Ami az egyes kritikus megjegyzéseket illeti, szándékomban áll személyes levelet küldeni azoknak a tisztelt képviselőknek, akik ellenvetésüknek adtak hangot, amit értékelek. Méltányos lenne írásban válaszolni számukra, mivel nem szeretném túl sok idejüket elvenni.
Örülök, hogy legtöbben osztják azon véleményemet, miszerint az adópolitika nagy szerepet játszik az EU számos politikai céljának megvalósításában, elsősorban a növekedésben, a foglalkoztatásban, a versenyképességben és a fenntarthatóságban. Köszönöm figyelmüket és támogatásukat.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap deli 12 órakor kerül sor.
Hölgyeim és uraim! Sokaknak szeretnék köszönetet mondani azért, hogy tartották magukat a megadott időkeretekhez, és mindenkinek köszönöm a- reményeim szerinti - megértését, ami lehetőséget adott arra, hogy öt perccel korábban zárjuk a vitát. Így mindenkit meg tudtunk hallgatni, szemben azzal, ami más fontos vita vagy szavazás alkalmával történik, amikor nem vagyunk képesek meghallgatni, amit kollégáink meg szeretnének osztani velünk.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Gábor Harangozó  
írásban. - Valamennyiünknek egyet kellene értenünk abban, hogy 27 nemzeti adórendszer megléte komolyan akadályozza egységes piacunk minden előnyének kihasználását. Továbbá a teljes EU-ban érvényben lévő adózási és vámszabályozással minden bizonnyal valódi lehetőség nyílna arra, hogy új erőre kapjon a lisszaboni stratégia végrehajtása, mivel ezek az Uniót vonzóbbá tennék a befektetések és a munka számára. A versenyképesebb piacok szélesítése és mélyítése terén minden lehetséges eszközt alkalmaznunk kellene, beleértve a befektetőbarátibb fiskális és vámpolitikát, annak érdekében, hogy fellendítsük a foglalkoztatást, a K&F befektetéseket és a környezetbarát technológiák fejlesztését. Ebből a szempontból örömmel fogadjuk a Wagenknecht asszony által kidolgozott saját kezdeményezésű jelentést, mely egy olyan nélkülözhetetlen fiskális keret létrehozását tűzte ki célul, mely bátorítja a kockázatos és innovatív beruházásokat annak érdekében, hogy elérjük a növekedési és foglalkoztatási célokat. Az adórendszerek teljes Unióra kiterjedő egyszerűsítésének és harmonizációjának előnyei nyilvánvalóak, mivel nem csupán a lisszaboni célkitűzéseket segítik elérni - a befektetéseknek adott nagyobb adótámogatásokon keresztül - , de emellett, az egységes piac beteljesedését gátló fennálló akadályok megszüntetésével segítenek az EU piaci integrációjának elérésében.
(Az ülést 09.55-kor felfüggesztik, majd 10.10-kor újra megnyitják.)
