Az Afganisztánra vonatkozó új stratégia (vita) 
Elnök
(FR) - A következő napirendi pont Arlacchi úr jelentése a Külügyi Bizottság nevében az Afganisztánra vonatkozó új stratégiáról.
Pino Arlacchi
előadó. - Elnök asszony! Egy olyan jelentéssel foglalkozunk ma, amit a Parlament Külügyi Bizottsága gyakorlatilag egyhangúlag fogadott el. A jelentés az általam vezetett csapat egyéves munkájának eredménye. A Kabulban és Brüsszelben folytatott átfogó megbeszéléseken alapul.
Ez a jelentés egy paradoxonra próbál magyarázatot találni: miért csak ilyen csekély eredményt értünk el Afganisztánban kilencévnyi nemzetközi szerepvállalás ellenére? 2001 óta az országban végrehajtott katonai műveletek több mint 300 milliárd euróba kerültek, több ezer halálos áldozatot követeltek és legalább további 40 milliárd eurót fordítottunk civil támogatásra, ami összességében a jelenlegi afgán GDP több mint harmincszorosa.
Ezen hatalmas erőfeszítés ellenére Afganisztán még mindig a világ első számú kábítószer-termelője. És még mindig a világ egyik legszegényebb országa, ahol - az afgán lakosság többsége számára - az élet olyan rövid, kegyetlen és csúnya, mint amilyen öt évszázaddal ezelőtt a mi kontinensünkön volt. A gyermekágyi halálozással érintettek száma önmagában meghaladja a háborúban elesettek számát: ez éves szinten több mint 20 000 szemben a 2 300-zal. Nem könnyű választ adni ezen paradoxonra. Figyelembe kell venni az ópiumproblémát és a felkelők erejét is, valamint a gyors katonai győzelem illúziójába vetett hitet, amely nemzetközi jelenlétünk első éveit jellemezte. Ezen túlmenően túlbecsültük a központi kormány legitimitását, illetve a nemzetközi segélynek az ország újjáépítésében játszott hatékonyságát.
A jelentés nem próbálja leegyszerűsíteni ezeket az ügyeket. A kihívást annak teljes dimenziójában fogadja el. Ezen dokumentum pedig arra tesz kísérletet, hogy politikáink számára új irányokat javasoljon. A jelentés európai szemszögből közelít a témához. Ez azt jelenti, hogy az afgán válságot egy olyan szögből vizsgálja, amely nem pusztán az amerikai véleményt tükrözi. Az európai értékek és elvek számítanak. Ezek befolyásolják azt, ahogyan az európai polgárok az afgán problémát látják, ők pedig alapvetően nem a katonai megoldásban hisznek, mivel 65 évvel ezelőtt felhagytunk azon elképzeléssel, miszerint a háború és az idegen országok megszállása jó megoldás.
A mai EU a háborútól való idegenkedésre épül, ez a jelentés is ezt az érzést tükrözi. Afganisztán konkrét kérdését illetően az uniós állampolgárok az erő alkalmazása helyett határozottan egy polgári megközelítés alternatíváját támogatják. A megközelítésünk nem naiv, mint ahogy az már elhangzott: nem Vénusz lágysága Mars erejével szemben. Ehelyett az ész és az emberi szolidaritás erejét alkalmazzuk egy olyan válság esetében, mint az afgán válság, amelyet nem lehet leegyszerűsített megoldással és gondolkodásmóddal megközelíteni.
Ez a jelentés egy olyan stratégiát javasol, amely nem zárja ki a kényszerítő eszközök korlátozott használatát. Az afgán lakosság terroristákkal és támadásokkal szembeni biztonsága a fejlődés nélkülözhetetlen előfeltétele és ez a Parlament hiszi, hogy a békefenntartói szerepvállalások, a többoldalú diplomácia, a nemzeti béketárgyalások, a szegénység visszaszorítására irányuló hatékony intézkedések, a demokratikus intézmények kiépítése, valamint a nők jogainak védelme Afganisztán vonatkozásában - mint ahogy másutt is - egy új és győztes stratégia pilléreit alkotják.
Remélem, hogy az új rendszer gondosan végrehajtja majd az itt vázolt stratégiát, és megragadom az alkalmat arra, hogy felkérjem Ashton bárónőt, hogy csatlakozzon a Parlament ezen törekvéséhez.
Catherine Ashton
a Bizottság alelnöke és az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője. - Elnök asszony! Mindenekelőtt Richard Holbrooke emlékének szeretnék adózni, aki elkötelezett diplomata, a béke bajnoka és egyúttal olyan ember volt, akit büszkén neveztem barátomnak. Tiszteletemet fejezem ki a tisztelt Arlacchi képviselő úrnak az átfogó jelentéséért és az előttem is ismert munkájáért, amely az elmúlt hónapokban tartalmas vitát váltott ki ebben a Parlamentben. Én nagyon szívesen együttműködöm vele és a többi parlamenti képviselővel is az elkövetkező hónapokban, hiszen az afganisztáni szerepvállalásunkat illetően most egy általam kulcsfontosságúnak tartott szakaszba lépünk.
Mint ahogy azt Arlacchi úr is mondta, az Afganisztán előtt álló problémák bizonyos értelemben valamennyiünket érintik. Az erőszakos szélsőségesség túlnő a térség határain. Az Afganisztánban termesztett és előállított kábítószerek eljutnak Európa utcáira. Szerepvállalásunkat annak szükségessége vezérli, hogy megakadályozzuk, hogy Afganisztán a terrorizmus és a bűncselekmények menedékhelyévé válhasson. Ugyanilyen fontos az is, hogy jobb, biztonságosabb és virágzóbb jövőt biztosítsunk Afganisztán polgárai számára. E nélkül nem létezik megoldás.
Válaszként ezen kihívásokra először is azt szeretném elmondani - mint ahogy azt már sokszor másutt is elmondtam -, hogy az Európai Unió afganisztáni jelenléte hosszú távra szól. Van segítségnyújtási programunk 2013-ig - és biztos vagyok abban, hogy ezt meghosszabbítjuk majd -, segítségnyújtási alapunkat pedig a korábbi évi 150 millió euróról évi 200 millió euróra emeltük.
Ezzel a pénzügyi támogatással továbbra is képesek vagyunk támogatni az egészségügyet és a szociális jólétet, valamint a kormányzást és a jogállamiságot, továbbá annak ellenére, hogy a biztonsággal kapcsolatos aggodalmaknak valamennyien kiemelt fontosságot tulajdonítunk, véleményem szerint a kulcsfontosságú szociális ágazatokban látható eredményeket értünk el.
A Parlamentben már említettem az egészségügyi ágazatot, ahol például az ország 80%-a mostanra valamilyen formában hozzáfér az egészségügyi alapellátáshoz, míg 2001-ben ez a szám nem érte el a 10%-ot. Az is igaz, hogy Afganisztán egészségügyi mutatói még mindig a világ legrosszabb mutatói közé tartoznak, tehát bőven van még tennivalónk. Ezzel együtt - és ezt az ENSZ számadataiból tudjuk - 2001-hez viszonyítva a jelentősen jobb terhesgondozásnak köszönhetően évente 40 000-rel kevesebb újszülött hal meg Afganisztánban.
Továbbra is a lehető legtöbb támogatást próbáljuk az afgán kormányzati struktúrákon keresztül folyósítani annak biztosítása érdekében, hogy az afgánok a reformfolyamat élére álljanak. Támogatásunk körülbelül 50%-át olyan nemzeti programokon vagy pénzügyi alapokon keresztül juttatjuk el, amelyek közvetlenül az afgán kormányt támogatják. Ez jó az adományozók összehangolása és a helyi kapacitások kiépítése szempontjából, továbbá azért is, hogy az afgánok nagyobb mértékben azonosuljanak vele. Sok más adományozónak is jó példát mutatunk ezzel.
Természetesen mindig van mit javítani a nemzetközi koordináción. Többet kell tennünk és azt jobban kell tennünk. Azonban ha megnézzük, hogy mit tesz az Európai Unió, akkor véleményem szerint tényleges előrelépést értünk el, amihez jelentős mértékben hozzájárult az áprilisban Afganisztánba érkező Vygaudas Ušackas, az EU különleges ügyek képviselője, küldöttségvezető.
Politikai üzenetközvetítésünk sokkal koherensebb, az EU-n belüli fejlesztési erőfeszítéseinket pedig fokozottabban összehangoljuk a Miniszterek Tanácsa által tavaly októberben jóváhagyott Afganisztánnal és Pakisztánnak kapcsolatos cselekvési terv révén.
A cselekvési terv a közösen és a tagállamok által egyénileg is alkalmazott eszközöket összhangba hozza politikai prioritásainkkal - különösen a kabuli konferenciából eredőkkel, amely konferencián júliusban én is részt vettem.
Erőfeszítéseink és megközelítésünk harmonizálása jelenti a terv egyik alapelemét. Meghatározza azon területeket, ahol Európai Unióként úgy gondoljuk, hogy az intézkedésünk a leghatékonyabb lehet. Elnökletem alatt az Európai Unió fejlesztési miniszterei múlt héten Brüsszelben pontosan ezeket a kérdéseket vitatták meg.
Ezzel pedig bizonyos értelemben elérkeztem a mai legfontosabb üzenetemhez, nevezetesen ahhoz, miszerint a prioritást a meglévő stratégiáink végrehajtásának kell jelentenie. A stratégiai keret a katonai és a polgári szférában is biztosított.
A két elnökkel együtt a múlt hónapban részt vettem a Lisszabonban megtartott ISAF értekezleten, ahol megállapodás született a biztonsági hatáskörök átruházásáról a NATO átmeneti tervének megfelelően. Az elmúlt hónapokban háromszor találkoztam David Petraeus tábornokkal, és jóllehet sok még a teendő, meggyőződésem, hogy a jelen stratégia tényleges hatása már érezhető.
Ami a polgári vonatkozásokat illeti, elmondhatjuk, hogy sikeres kabuli konferenciát tartottunk. Az afgán kormányt dicséret illeti a szervezésért és azért, amire a júliusi esemény összpontosított. Ez nem a szokásos név szerinti kérésekről és az adományozói ígérgetésekről szólt. A napirend sokkal inkább arra összpontosított, hogy miként lehet legjobban rangsorolni a meglévő erőforrásainkat és kötelezettségvállalásainkat, erőfeszítéseinket pedig olyan jóváhagyott nemzeti programokra irányítani, amelyeket maguk az afgánok dolgoztak ki.
Ezek a nemzeti prioritású programok a legkülönbözőbb ágazatokban nyitották meg az utat az átmenet előtt és most támogatnunk kell őket, a cselekvési tervünk pedig pontosan ezt teszi. Valamennyien tudjuk, hogy nem lehetséges fenntartható katonai kivonulás Afganisztánból egy olyan biztonságot szolgáló polgári keret nélkül, amely képes az országot egyben tartani. A hatékonyabb állami intézmények, a jobb kormányzás, az alapvető szolgáltatásokhoz és az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés, valamint a jogállamiság éppolyan fontosak, mint a szilárd biztonság.
Ezáltal fokozzuk az afgán kapacitás megerősítésére irányuló erőfeszítésünket, és együttműködünk majd az afgán kormánnyal a hatékony és elszámoltatható állami intézmények előmozdítása érdekében, főleg szubnacionális szinten. Minden olyan területen, ahol érintettek vagyunk - ilyen a vidékfejlesztés, a bűnüldözés, a határigazgatás vagy a kábítószer-kereskedelem visszaszorítása -, azon fogunk dolgozni, hogy afgán intézmények jöjjenek létre, kiemelt helyen kezelve a jogállamiság és a kormányzás előmozdítását, illetve a korrupció elleni harcot.
Az afgán intézmények kérdését illetően az afgán vállalásokról szeretnék végezetül néhány szót szólni. A fejlődésre irányuló erőfeszítéseink csak akkor lesznek fenntarthatóak, ha az afgán kormány elszámoltathatóbb és befogadóbb lesz. Ilyen hosszú távú megközelítésre kell bíztatnunk őket. Jelenleg az ország humánerőforrásának fele a perifériára szorult, a világ más példáiból pedig láthattuk, hogy alapvető fontossága van annak, hogy a nőket is bevonják a kormányzásba és a fejlődési folyamatokba. Amikor júliusban női csoportokkal találkoztam Kabulban, elképedtem ezen a kiaknázatlan potenciálon. Afganisztáni szerepvállalásunknak ez továbbra is kulcstényezője marad, akár az új afgán parlament női képviselőinek nyújtott politikai támogatás révén, akár azáltal, hogy támogatjuk a nők részvételét az olyan helyi fejlesztési projektekben, mint a széles körben elismert Nemzeti Szolidaritási Program, amelyet 2002 óta a Világbankon keresztül finanszírozunk.
Befejezésképpen hálás vagyok tisztelt képviselőnknek, Arlacchi úrnak, amiért olyan sok fontos kérdésre tért ki ebben a jelentésben. Úgy vélem, hogy valóban a legalkalmasabb pillanatban került erre sor, amikor is katonai és polgári kötelezettségeink szempontjából is hatalmas a tét.
Charles Goerens
Elnök asszony! Afganisztánnak nem maradt sok választása.
Először is a jelenlegi állapot többé már nem jelent reális lehetőséget, mivel a NATO erők egymás után jelentik be Afganisztánból való kivonulásukat, azt viszont még nem tudjuk, hogy az ország képes-e saját biztonságát garantálni.
Másodszor megoldást jelentene-e a 2000 előtti helyzethez való visszatérés? Továbbá amennyiben a terrorista hálózatok újra befészkelhetik magukat, azzal az országot megint a külföldi fegyveres erőkkel szembeni erőpróbának tennénk ki.
Harmadszor ruházzuk fel hatalommal a mérsékelt tálibokat? Képtelen vagyok véleményt mondani erről a lehetőségről, mivel senki sem tudja megmondani nekünk, hogy mi is a mérsékelt tálib. Kérdezzük ezt meg az afgán nőktől, akik a pokolból tértek vissza és most újra egy kis szabadságra leltek!
Negyedszer nem marad más, mint hogy folytassuk az eddigi vívmányok megszilárdítására irányuló erőfeszítéseinket, és tovább küzdjünk a több demokrácia és az erőteljesebb fejlődés megteremtéséért. Karzai, aki megpróbál ezen opció megtestesítője lenni, komoly akadályba ütközött, nevezetesen saját személyébe. Egészen addig, amíg nincs hiteles alternatíva, ez marad az egyetlen opció számunkra.
Ioannis Kasoulides
a PPE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! A jelentésben szereplő legfőbb álláspontunkat az EU cselekvési terv felkelésellenes stratégiája jelenti és köszönöm Arlacchi úrnak, hogy ezt megértette.
Ennek a stratégiának időt kell ahhoz adni, hogy az Obama elnök által megállapított menetrend szerint működhessen, miszerint 2014 jelenti a végső időpontját a katonai és rendőrségi műveletek teljes afgánosításának. A végső szakasz természetesen politikai jellegű lesz, és része egy tárgyalásos úton született megállapodás, amelyben a konfliktusban érintett minden afgán fél részt vesz.
A tálibokkal való kapcsolatfelvétel afgán ügy, de erre csak akkor kerülhet sor, amikor a felkelők már nem érzik magukat erőpozícióban. A segélyek szétosztását és a magánvállalkozók alkalmazását újra kell gondolni annak érdekében, hogy a helyi lakosság érdekeit szolgálják - és természetesen úgy, hogy a helyi felkelőknek ne kelljen védelmi pénzt fizetni az ellátási útvonalakért.
Ugyanilyen fontosságot kell tulajdonítani a kábítószereknek - a biztonság mellett - az európai fiatalok élete érdekében. Határozottan ellenezzük a 71. bekezdést, amely elítéli a pilóta nélküli vadászgépek használatát, amely a felkelésellenes stratégia szerves része. Mit gondolnak majd az európai katonák a harctéren, ha az Európai Parlament elítél egy olyan hatékony fegyvert, amely a felkelők elleni harcukban segíti őket? Arra kérem a képviselőket, hogy szavazzanak a 71. bekezdés harmadik része ellen.
Norbert Neuser
Elnök asszony, Ashton bárónő! Az ENSZ határozatok alapján az Európai Unió számos afganisztáni misszióban vállal szerepet. Túl sok fiatal európai katona vesztette életét Afganisztánban. Sokan súlyosan megsebesültek, vagy pedig a katonai szolgálat kiváltotta idegkimerültségben szenvednek. Több ezer európai polgári önkéntes kockáztatja életét minden nap azért, hogy Afganisztánban jobb jövő köszöntsön be. Nekik valamennyiüknek és nekünk is jogunk van megtudni, hogy Európa afganisztáni kötelezettségvállalásának hogyan lehet sikeres és tartós a kimenetele és hogy meddig tart még katonai jelenlétünk az országban.
Mi az, amin változtatni vagy javítani kell, és melyek az EU Afganisztánra vonatkozó új stratégiájának célkitűzései? Nagyobb erőfeszítéseket kell tennünk a polgári újjáépítés területén. Végre eredményeket kell elérnünk az afgán rendőrség és igazságszolgáltatás átképzésében. Tudjuk, hogy nem lesz katonai megoldás és éppen ezért az EU és a közös külpolitika segítségével nagyobb erőfeszítéseket kell tennünk a konfliktus politikai megoldása érdekében.
Eltökéltséget kell mutatnunk és elő kell mozdítanunk az afganisztáni megbékélési folyamatot, valamint be kell vonnunk a tálibok mérsékelt tagjait. Konkrét kezdeményezéseket kell bevezetnünk - főleg regionális szinten - a helyzet stabilizálása érdekében. Különösen a kábítószer-előállítás és terjesztés elleni küzdelem hatékony eszközei tartoznak ide. A stratégiánk jó javaslatokat tartalmaz. Felszólítjuk az afgán kormányt, hogy adjon tanúbizonyságot arról, hogy korrupciómentes, jobb kormányzási rendszert akar bevezetni.
Az új uniós stratégia azonban csak akkor lehet sikeres, ha felhagy a passzív szereppel és aktív módon a szomszédos országokat is bevonja. Ashton bárónő! Ön a mi reményünk, megbízunk Önben és a teljes körű támogatásunkat élvezi.
Ivo Vajgl
Elnök asszony! Köszönöm, hogy megemlékezett Richard Holbrooke nagykövetről. Helyénvaló, hogy megemlékezzünk róla ma, amikor Afganisztánról beszélünk, és kifejezzük hálánkat azért, amit a béke előmozdítása érdekében tett.
A világ, az Európai Unió és valamennyiünk számára Afganisztán olyan probléma, amelyet egy más korban és más módszerekkel viszonylag gyorsan és hatékonyan megoldanánk. Nyilvánvaló ma, amikor más utakat próbálunk megvizsgálni, hogy ezt a problémát nem lehet katonai eszközökkel megoldani. Ez a Pino Arlacchi professzor úr által készített jelentés, aki Afganisztán és a globális politika sötét oldalának jól ismert szakértője, a többi utat próbálja járhatóvá tenni. Ennek ellenére mind a polgárok, mind pedig az egyenruhás harcosok körében naponta új halálos áldozatokat látunk.
A jelentés tájékoztat az elmulasztott befektetési lehetőségekről, a humanitárius segélyek körül kialakult szabálytalanságokról, a segélyekkel való visszaélésekről, a kábítószer-kereskedelem nemzetközi hálózatainak nyereségéről és arról, hogy a katonai vezetők milyen tévhitben éltek. Ma már világos, hogy többé nem az al-Kaida afganisztáni jelenléte a központi probléma. Ugyanakkor ez egy olyan probléma, amely a nemzetközi terrorizmus elleni harcot a szomszédos országokra és régiókra is kiterjeszti egészen addig, amíg Afganisztánban folytatódnak a harcok.
A jelentés figyelmeztet arra, hogy Afganisztánban olyan valós és hosszú távú megoldásokra, amelyek például javulást eredményeznek az emberi jogok terén, valamint a nők helyzetét és a gyermekek kilátásait az általunk ismert normákhoz közelítik, csak akkor lesz lehetőség, ha az afgán hatóságokat, vallási vezetőket és civil társadalmat is aktívan és jelentős mértékben bevonjuk. Jobban bíznunk kell abban, hogy az afgánok képesek a társadalmat és az államot olyan alapokra felépíteni, amelyek az ő szabadság-meghatározásukhoz, hagyományukhoz és értékeikhez állnak közel.
Ez a jelentés megalapozott kísérlet arra, hogy Afganisztán számára meghatározzuk a kulcsfontosságú problémákat és a lehetséges megoldásokat. A jelentés arra ösztönöz, hogy felelős és kreatív uniós politikánk legyen Afganisztánban.
Nicole Kiil-Nielsen
Elnök asszony, Ashton asszony! Szeretném megragadni az alkalmat arra, hogy köszönetet mondjak Arlacchi úrnak azért a konstruktív légkörért, amelyben dolgoztunk.
Ez a jelentés nagyon őszinte és nagyon igazságos elemzést ad a 2001 óta tartó afganisztáni nemzetközi beavatkozás hiányosságairól. Egyetértünk kulcsüzenetével, miszerint nem lesz katonai megoldás. A háború nagyon sokba kerül. A háború emberi áldozatokkal jár, mind a katonák, mind a lakosság körében, és kizárólag a tálibok megerősödését szolgálja.
Az egyetlen megoldás a politikai megoldás. Az afgánok tényleges beruházást várnak az országuk fejlődésébe, a jó kormányzás támogatásába és az igazságszolgáltatási rendszer létrehozásába. Az alapvető jogokkal kapcsolatos probléma - mindenekelőtt a nők jogainak problémája - változatlanul fennáll.
Az ENSZ afganisztáni missziójának legutóbbi jelentése rámutat arra, hogy az afgán kormány nem képes a nők és lányok jogainak teljes körű védelmére. Idézem: "Egészen addig, amíg a nők és lányok bántalmazásnak vannak kitéve, megalázzák őket és megfosztják őket jogaiktól, semmilyen jelentős vagy tartós előrehaladást sem lehet Afganisztánban elérni.”
Az afgán nők jogainak védelme érdekében a jogi és alkotmányos garanciákra nem csak írásban van szükségünk, de ami ennél is sokkal fontosabb, hogy ezen garanciák gyors és megfelelő alkalmazása is szükséges.
A Nemzetgyűlésnek szinte alig van befolyása az országban, a hatalom túlnyomó többsége Karzai elnök kezében koncentrálódik. Amennyiben még nem túl késő, akkor az Európai Uniónak a demokrácia és a jogállamiság megerősítését célzó egyértelmű támogatást kell nyújtania a különböző intézményeknek és különösen az újonnan megválasztott parlamentnek.
Struan Stevenson
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Az elmúlt évben Kazahsztán EBESZ soros elnökének személyes képviselőjeként szolgáltam, és részletes jelentést készítettem a Közép-Ázsiát érintő legfontosabb környezetvédelmi kérdésekről. A jelentésem másolatát, Ashton bárónő, Önnek is elküldtem.
Az egész Közép-Ázsiát érintő egyik legfontosabb kérdés természetesen a határokon átnyúló vízhasználat. Mint azt Önök is tudják, Közép-Ázsia alvízi és felvízi nemzetei között igen komoly és állandó feszültség van a vízhasználat kapcsán.
A probléma vizsgálódásaim során felmerült egyik aspektusa azonban úgy gondolom, sok nyugati döntéshozónak is elkerülte a figyelmét. Az afgán gazdaság gerince a mezőgazdaság. A konfliktus utáni Afganisztán gazdaságának pedig bármilyen újjáépítésénél jelentős mezőgazdasági beruházásra lesz szüksége, amely arra ösztönzi a gazdákat, hogy például a mák helyett gránátalma-termesztésre váltsanak. Ez viszont a már most is szűkös vízforrások további jelentős felhasználását jelenti majd. Más szóval azáltal, hogy hozzájárulunk a jelenlegi afganisztáni konfliktus megoldásához, a kritikus vízhiány további súlyosbodásával a folyók alvízi részén akaratlanul is egy sor mini-Afganisztánt hozhatunk létre.
Biztosítanunk kell, hogy megfelelő tervezésű új öntözőrendszerek épüljenek betoncsatornákkal és víztárolókkal, valamint olyan csepegtető öntözőrendszerekre van szükség, mint amilyet a spanyol gazdák használnak. Ezen túlmenően a vízerőművekkel kapcsolatos fontos energiaprojektek körültekintő megtervezése és kivitelezése szükséges annak biztosításához, hogy a szomszédos országok alvízi felhasználói számára ezek ne jelentsenek hátrányt.
Joe Higgins
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Az Egyesült Államok- és NATO-vezette afganisztáni háború totális katasztrófa az afgán nép számára, akik közül csak tavaly hozzávetőlegesen 30 000-en haltak meg. Katasztrófát jelent azon fiatal férfiak és nők számára is, akik a NATO és az Egyesült Államok hadseregeiben kénytelenek ott harcolni, és akik közül vagy ötszázan már meghaltak az idén.
Mint azt az Arlacchi-jelentés teljesen világossá teszi, kilenc év elteltével Afganisztánban nagyon szörnyű a gazdasági és társadalmi helyzet. A szegénységben élők száma drámai mértékben nőtt. Milyen botrányos ez tekintettel arra, hogy ez idő alatt visszatetsző módon 300 milliárd USD-t pazaroltak tömegpusztító fegyverekre, háborúra és korrupcióra. Afganisztán amerikai inváziójára nem az afgán nép érdekében, hanem azért került sor, hogy az Egyesült Államok geostratégiai érdekeit szolgálja Közép-Ázsiában egy olyan országban, amely persze energiában, kőolajban és földgázban is gazdag.
A külföldi hadseregeket ki kell vonni, és Afganisztán vagyonát ki kell venni a Karzai-kormány, a korrupt földbirtokosok és hadurak kezéből, és demokratikus módon a parasztok és munkások szervezeteinek és a szegények kezébe kell adni annak érdekében, hogy ezen erőforrások felhasználása és kifejlesztése valóban az emberek javát szolgálja.
Bastiaan Belder
Elnök asszony! Az Európai Unió Iránnal kapcsolatos álláspontjának kidolgozásáért felelős előadóként, az Afganisztánról szóló állásfoglalásban az Iszlám Köztársaság afgán hadszíntéren játszott szerepére összpontosítottam.
Az állásfoglalás azonban csak nagyon érintőlegesen, és véleményem szerint nem a valóságnak megfelelően foglalkozik Irán érdekes befolyásával. A kulcskérdés azonban változatlanul fennáll: hogyan értékeli az Európai Unió Irán Afganisztánra gyakorolt tényleges befolyását és milyen politikai következtetéseket lehet ebből levonni? Éppen ezért három kérdést intézek a főképviselő asszonyhoz, és szeretném remélni, Ashton asszony, hogy erre írásban fog válaszolni. Én is konkrét válaszokat szeretnék kapni.
1. Az afgán menekültek Iránból történő tömeges deportálása milyen mértékben destabilizálja Afganisztán nyugati részét? Itt Nimruzra és Heratra gondolok.
2. Egyetért-e azzal a hivatalos afgán véleménnyel, miszerint ezen deportálások leple alatt Irán külföldi terroristákat próbál az országba becsempészni?
3. Milyen segítséget nyújt az afgán hatóságoknak az Európai Unió az Iránból érkező nagyszámú menekültek fogadásához annak érdekében, hogy Teherán ne élhessen vissza politikailag ezzel az érzékeny humanitárius kérdéssel, és ne használhassa fel eszközként arra, hogy Kabult függetlenítse és hogy rá politikai nyomást gyakorolhasson.
Nick Griffin
Elnök asszony! Ez a jelentés lerombolja a brit politikai osztály afgán háborúval kapcsolatos hazugságait. A bűnös háború egyetlen ártatlan áldozatának sem tudom a nevét, de azt tudom, hogy ennek a háborúnak semmi köze sincs a brit érdekekhez. Tudom viszont a választókörzetem azon 18 bátor fiatalemberének nevét, akik csak a tavalyi évben életükkel fizettek ezért az őrültségért.
Simon Hornby tizedes, Liverpool; David Markland tiszt, Lancashire; Kingsman Sean Dawson tiszthelyettesek, Stalybridge; Harvey Holmes tizedes, Hyde; Terry Webster tizedes, Chester; Andrew Breeze őrvezető, Manchester; Steven Birdsall tengerészgyalogos, Warrington; Paul Warren tengerészgyalogos, Preston; Steven Darbyshire őrmester, Wigan; Alex Isaac közlegény, Wirral; Douglas Halliday közlegény, Wallasey; Martyn Horton törzsőrmester, Runcorn; Thomas Sephton közlegény, Warrington; David Monkhouse őrmester, Cumbria; Darren Foster utász, Carlisle; Jordan Bancroft őrvezető, Burnley; Darren Deady közlegény, Bolton;Christopher Davies testőr, St Helens.
Milyen bűnös elfecsérlése ez a bátor fiatalok életeknek!
Természetesen az Európai Uniónak nincs köze ahhoz, hogy a briteknek milyen háborúkban kell vagy nem kell harcolniuk. Erről a briteknek és választott képviselőinknek kell a westminsteri parlamentünkben dönteniük, ahogy egy szép napon arról is mi döntünk majd, hogy Blair, Brown és Cameron urakat háborús bűnök miatt bíróság elé állítsuk, mert éppúgy mint iraki háború, az afganisztáni is bűnös háború.
Mario Mauro
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Osztom az előadó azon elképzelését, miszerint az Afganisztánban még ma is létező hatalmas problémákat új módon kell megközelíteni, más szóval a prioritásokat egy újfajta, a korábbiaktól eltérő módon kell meghatározni.
Az előadóhoz hasonlóan én is elégedett vagyok azzal a ténnyel, hogy az afgán elnök, Karzai úr a 2014-es évben jelölte meg azon időszak kezdetét, amikortól már csak az afgán nemzeti biztonsági erők hajthatnak végre katonai műveleteket valamennyi tartományban, és üdvözöljük az afgán kormánynak az ország biztonsága feletti ellenőrzés fokozatos átvétele iránti elkötelezettségét.
Mindez azonban nem jelentheti azt, hogy a nemzetközi közösség nem törődik az afgán üggyel. Ehelyett az Afganisztánnal fenntartott partnerséget minden módon erősíteni kell. Először is a gazdaságba történő beruházásokat kell előmozdítanunk, mivel ez ténylegesen az ország stabilitásába való befektetést jelentené. Megfelelő módon kell ezt megtenni, más szóval olyan együttműködési modellt kell kialakítani, amely a társadalmi szervezetek és helyi intézmények közötti átfogó párbeszéden alapul.
Ugyanakkor a kulcskérdés, mint ahogy azt a jelentés helyesen megállapítja, az, hogy a polgárok biztonságának elsődleges önálló állami garantálása nélkül sem béke, sem stabilitás nem érhető el Afganisztánban.
A témával kapcsolatosan arra kérem az előadót, Arlacchi urat, hogy amennyiben lehetséges, szóbeli módosítás révén módosítson a pilóta nélküli vadászgépek használatáról szóló bekezdésen, és tegye ezt működőképesebbé. Más szóval egy dolog azt mondani, hogy "tilos a pilóta nélküli vadászgépek használata” és más dolog azt mondani, hogy "a lehető legnagyobb mértékben korlátozni fogjuk ezen technológiai eszköz használatát”, és talán ezt azzal lehetne kiegészíteni, hogy "annak érdekében, hogy az a polgári lakosságra semmilyen hatással se legyen”. Biztos vagyok abban, hogy sikerül kompromisszumra jutnunk. Úgy gondolom, hogy Arlacchi úrban megvan erre a hajlandóság, és az ehhez szükséges eszközökkel is rendelkezik. Mi készségesen támogatjuk őt ebben a munkában.
Kristian Vigenin
(BG) Elnök asszony! Amiről ma vitatkozunk, az talán 2010 egyik legfontosabb külpolitikáról és biztonságról szóló jelentése. Gratulálni szeretnék Arlacchi úrnak erőfeszítéseihez és az elért eredményekhez. A jelenlegi afgán politikánk eredményessége a gyermekhalandóság növekedését, a várható élettartam csökkenését, illetve az írástudatlanok számának és a szegénységnek a növekedését mutató megdöbbentő számok alapján megítélhető. Összehasonlításképpen: egy ötnapos háborúra fordított összeg elegendő lenne a szegénység felszámolásához, egy hétig tartó háború pedig annyiba kerül, mint 6000 iskola. Tisztában vagyok azzal, hogy nem lehet ilyen közvetlen összehasonlítást tenni, de ezek képet adnak a jelenleg előttünk álló dilemmáról. Ugyanakkor számos jelentés szól a nemzetközi segély elosztása során tapasztalt súlyos hiányosságokról, sikkasztásokról és korrupcióról. 2002 óta csak az Európai Unió és tagállamai több mint 8 milliárd eurót költöttek erre az országra minden kézzelfogható eredmény nélkül.
Hasonlóképpen ijesztő az a tény, hogy az afgán rendőri erők újoncainak kiválasztása és kiképzése még a legalapvetőbb követelményeknek sem felel meg: a rendőri erő 90%-a írástudatlan, egyötöde pedig drogfogyasztó. Azért említem ezt, mert csak akkor beszélhetünk egy Afganisztánra vonatkozó új stratégiáról, ha tisztában vagyunk a valós tényekkel. Nincsenek könnyű megoldások vagy előírások, de mindenkinek tisztában kell lennie azzal, hogy kizárólag politikai megoldás lehetséges: egy olyan megoldás, amely hangsúlyt fektet arra, hogy az afgán intézményeket és polgárokat jelentős mértékben bevonják országuk fejlődésébe, amely az ópiumtermesztés megszüntetéséhez és a szegénység felszámolásához szükséges szilárd előfeltételek megteremtésével hosszú távon érezteti majd hatását.
Carl Haglund
(SV) Elnök asszony! Először is szeretnék köszönetet mondani Arlacchi úrnak, aki kiváló munkát végzett ezen stratégiával kapcsolatosan. Úgy gondolom, hogy a dokumentum nagyszerűen bemutatja az előttünk álló kihívásokat, de az eddig elkövetett hibákat is. Remélem, hogy tanulni tudunk ebből a jelentésből annak érdekében, hogy afganisztáni fellépésünk eredményesebb lehessen.
Néhány pontot érdemes részletesebben megvizsgálni. Először is létezik a meglehetősen radikális, de fontos elképzelés, miszerint komoly tárgyalásokat kellene folytatni az úgynevezett "mérsékelt tálibokkal”. Biztos, hogy ez az egyetlen megoldás. Ugyanakkor szerintem sokunknak gondot jelentene pontosan meghatározni, hogy valójában mi is a mérsékelt tálib. Éppen ezért azt gondolom, hogy indokolt vitát tartanunk erről a kérdésről, és szerintem a közelmúlt eseményei megmutatták, hogy ez ténylegesen egyikünk számára sem egyértelmű.
Egy másik kérdés, amivel foglalkozni szeretnék, az a segély formájában juttatott pénz kérdése és ezen pénz forrása. Kedvező fejleménynek tartom, hogy rászánjuk magunkat arra, hogy ezt a jövőben az afgán kormány költségvetésén keresztül folyósítsuk. Végül is valószínűleg ez az egyetlen járható út, habár szerintem kellő megfontoltsággal kell eljárni. Ezáltal saját tagállamaink választóinak is joggal mondhatjuk majd, hogy figyelemmel kísérjük ezt, és hogy nem lesz jelentős visszaélés a segéllyel.
Végül, de nem utolsó sorban jó dolognak tartom, hogy szóba került Pakisztán szerepe, mivel ez is létfontosságú. Úgy gondolom, hogy valamennyien egyetértünk ebben, és itt a nemzetközi közösségre is fontos szerep hárul, mert nyomást kell gyakorolnia Pakisztánra, hogy azt tegye, amit tennie kell.
Befejezésképpen szeretném elmondani, hogy egy olyan országból jövök, ahol a dolgok jelenlegi állása szerint az Afganisztánról folyó vita kizárólag arról szól, hogy a finn csapatok ott maradjanak-e, és ez nem kifejezetten konstruktív. A vita nem érinti a kérdés lényegét, hanem csak arról szól, hogy legyenek-e ott csapatok vagy sem. Ugyanez a helyzet például a szomszédos Svédországban is, és éppen ezért az olyan kezdeményezések, mint ez a komoly stratégia, jelentős mértékben hozzájárulnak a jövőbeni vitához.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök asszony! Négy évvel ezelőtt választási megfigyelő voltam a Palesztin Hatóság területén, és valóban a Palesztin Hatóságra gondolok. Jól emlékszem az Európai Parlament egyik fontos személyiségének illuzórikus véleményére. Ez az ember azt mondta nekem: "Miért? A Hamász emberei alapvetően rendes, kulturált, barátságos emberek. Talán tárgyalnunk kellene velük.” Ma, ugyanezt hallom. Ma azt hallom, hogy talán tárgyalnunk kellene a mérsékelt tálibokkal. Azonban felmerül a kérdés: kik is a mérsékelt tálibok, és nem túlságosan tág ez a fogalom? Mindenkit óva intenék ettől az elképzeléstől.
Egyértelmű, hogy nagyon sok katona halt meg Afganisztánban - beleértve hazám, Lengyelország katonáit is -, túlságosan sok katona vesztette életét, túl sok pénzt fizetünk ezért a stratégiánkért, és a NATO stratégiája is megkérdőjelezhető. Ugyanakkor én nem önteném ki a gyermeket a fürdővízzel együtt, és óva intek olyan emberekkel való párbeszédtől, akiknek a valódi célja gyökeresen eltér a miénktől.
Philippe Juvin
(FR) Elnök asszony! Tisztában vagyok azzal, hogy Arlacchi úr jól ismeri Afganisztánt. Valószínűleg az országot és az ezen összetett régiót legjobban ismerő parlamenti képviselők egyike.
Ugyanakkor szögezzük le, hogy ez a szöveg jelen formájában egy súlyos problémát vet fel. Nem értek egyet azokkal a képviselőkkel, akik elégedettek ezzel a szöveggel és vállon veregetik magukat érte. Megmondom Önöknek, hogy miért nem.
Véleményem szerint a szöveg legnagyobb hibája először is az, hogy mindenáron minket, nyugatiakat akar felelőssé tenni az Afganisztánt sújtó bajokért. Három példával élnék. Először is Arlacchi úr azt írja, hogy az egészségügyi feltételek romlottak, szinte véletlenszerűen, amióta mi ott vagyunk. Ez meglepő. Ashton asszony éppen az ellenkezőjét mondta. Ezt azonban senki sem vette észre.
A második pontom azzal kapcsolatos, hogy a "B” preambulumbekezdésben az áll, olvassák csak el, hölgyeim és uraim, hogy a nyugati erők megszálló erők. A Parlament azon tagállamai, amelyek éltek megszállás alatt, tudni fogják, hogy mit jelent egy ilyen szó.
A harmadik pontom a 71. bekezdésben szereplő pilóta nélküli vadászgépek kérdésével függ össze. Hölgyeim és uraim, két évvel ezelőtt katonai orvosként tiszt voltam Afganisztánban. Német, brit, lengyel, olasz és szövetséges afgán katonákat gyógyítottam. Még tálibokat is kezeltem. Elmondhatom Önöknek, hogy amennyiben holnap azt mondanák katonáinknak, hogy "nem használhattok pilóta nélküli vadászgépeket”, az egyenlő lenne azzal, mintha azt mondanák nekik "kerüljetek közvetlen kapcsolatba az ellenséggel, vállaljatok a kockázatot”. Nem tudom, hogy politikusként valóban a mi felelősségünk lenne-e ezt mondani embereinknek.
Nem becsülöm alá a helyzet összetettségét. Tudom, hogy a háború kegyetlen, de azt gondolom, hogy meg kell állítani ezt az antimilitarizmust, ezt a leegyszerűsített Amerika-ellenességet, a nyugati erők eme önostorozását, amely végül minden afgán baj forrását bennük látja.
Úgy hiszem, hölgyeim és uraim, hogy ennél minden sokkal egyszerűbb. A tálibok jelentik az ellenséget, nem pedig az amerikaiak vagy nyugati erők. Mindez nagyon összetett, de az ügyek előterjesztését illetően óvatosan kell eljárnunk.
Thijs Berman
Elnök asszony! Ashton asszonyhoz hasonlóan én is tisztelettel adózom Richard Holbrooke előtt. Csodáltam őt Daytonért, egyszer pedig egy gyönyörű vacsorán találkoztam vele Brüsszelben és nagyon nagy hatással volt rám.
(NL) Elnök asszony! Nincs olyan, főleg katonai jellegű stratégia, amely sikeres lehetne Afganisztánban. Jóllehet csapataink száma a 2001-es 20 000-ről mostanra 150 000-re nőtt, a bizonytalanság mégis nagyobb.
Egyre több polgári áldozatot, több halott katonát és egy olyan koalíciós hadsereget látunk, amelyre - és Juvin képviselőtársam remélem, hogy megbocsát nekem ezért a megfogalmazásért - egyre több afgán valóban megszálló erőként tekint.
A stratégiának az ország újjáépítésére, a helyi önkormányzatra, az igazságszolgáltatásra, az oktatásra, az egészségügyre - és ebben beletartoznak a nők is - és a vidékfejlesztésre kellene összpontosítania, de mindezt ópium nélkül. A koalíciónak komolyan kell vennie saját elveit. Szép szavak hangzottak el a korrupció leküzdéséről, de semmi sem történt az elnöki palotán belüli és körüli korrupciót illetően. Ez pedig csalódást kelt az afgánokban, és ezen változtatni kell.
Az Európai Uniónak támogatnia kell az afgán rendőrség korrupció elleni vizsgálóhivatalok létrehozására irányuló erőfeszítéseit. Afganisztán nem lehet eredményes megbízható kormányzat nélkül.
Zbigniew Ziobro
(PL) Elnök asszony! Nem lehet Afganisztán számára hatékony támogatási programot létrehozni az ország belső stabilitása nélkül. Ezen intézkedések legfontosabb pillére a biztonság garantálása és a felkelők elleni harcban aratott győzelem. Ezzel összefüggésben növelnünk kell az európai államok NATO-misszióval összefüggő kötelezettségvállalását és meg kell erősítenünk az Europol erőket is, amelyek - mint ahogy azt tudjuk - még nem érték el a bejelentett számszerű erőt. Feltétlenül szükség van arra is, hogy a tálib erőket elvágjuk pakisztáni és peshawari bázisaiktól.
Jelentésében az Egyesült Államok külügyminisztériuma rámutatott arra, hogy a gerilla-hadműveletek finanszírozása jelentős mértékben a kábítószer-kereskedelemből származik. Ez szintén egy olyan terület, ahol az Európai Uniónak lépnie kell, megnövelve azon rendelkezésre álló alapokat, amelyekkel a gazdákat a máktermesztés beszüntetésére lehetne ösztönözni. Nem tartom indokoltnak a jelentés azon elképzelését, amely Petraeus tábornok programjának támogatásáról szól. A forrásokhoz regionális alapon kell hozzájutást biztosítani, a hatalomnak azonban központinak kell lennie. Amennyiben folytatódik Afganisztán felbomlása, az az ország "elszomáliasodásához” és a háborúskodó törzsek közötti megosztottsághoz vezethet.
Marietta Giannakou
(EL) Elnök asszony! Az afganisztáni helyzet rendkívül érdekes kérdés a nemzetközi közösség számára, nemcsak az ott lévő haderők miatt, hanem azért is, mert olyan erőket telepítettek oda és fognak a jövőben is telepíteni, amelyek terrorista támadásokat hajtanak végre, és ez problémát jelent a nemzetközi közösség számára. Az az igazság, és ezt el kell fogadnunk, hogy Afganisztánban már a XIV. század óta léteznek ilyen fundamentalista és terrorista erők.
Huszonnégy évvel ezelőtt, Ashton bárónő, ez a Parlament már megszavazott egy, a kábítószer vizsgálatára felállított bizottság által készített jelentést, amely egy külön részben foglalkozott Afganisztánnal és elkészítette a mostani helyzetre vonatkozó prognózisát, amely sajnálatos módon igaznak bizonyult. A kábítószer problémáját nem lehet növényi kultúrákkal a szőnyeg alá söpörni. Az ENSZ növényi termék programja a gyakorlatban megbukott. Az Afganisztánból származó ópiumból, amely (szakértők szerint) állítólag a legjobb, finanszíroznak minden Afganisztánban, Pakisztánban és másutt folytatott tevékenységet.
Éppen ezért meg kell megszüntetni, és ami ennél is fontosabb - ahogy azt Ön is mondta -, fejlesztési erőfeszítések szükségesek az egészségügy, a gyermekhalandóság csökkentése terén, más szóval egy olyan modellt kell az embereknek mutatnunk, amely tetszik nekik, amelyet szeretni fognak, amit a jövőbeli életminőségükhöz szükségesnek tartanak majd, és amit képesek lesznek életfelfogásukba beépíteni. Természetesen egy ilyen modell a nőkön is segít, mivel az a szint, amelyre a tálibok lealacsonyították a nőket, szintén hatalmas kérdés. A muszlim országokban a nők már most is szörnyű helyzetben és szörnyű nyomás alatt vannak. Itt azonban még rosszabb a helyzet. Az Európai Uniónak ott kell maradnia, és, Ashton bárónő, az Ön folyamatos, európai arculatot tükröző beavatkozására van szükség pontosan úgy, ahogy azt Ön is mondta.
Ana Gomes
(PT) Elnök asszony! Richard Holbrooke, aki előtt én is őszinte kegyelettel adózom, halála előtt azt mondta: "Meg kell állítanunk az afganisztáni háborút”. Tény, hogy ez az ország létfontosságú az európai és globális biztonság szempontjából, és éppen ezen ok miatt - amint azt a Pino Arrlachi-féle jelentés is nagyon részletesen kifejti - ki kell ki javítanunk azokat a hatalmas hibákat, amelyeket akkor követtünk el, amikor az "afgánosításba” fektettünk, és az afgán emberek biztonságát kell mindenek elé helyeznünk, ami azt is jelenti, hogy az ott állomásozó külföldi erők is felelősek a lakosság védelméért.
Ne áltassuk magunkat! A jogállamiságot és demokratikus intézményeket nem építhetik ki az emberek szemében hiteltelenné vált, korrupt hadurak. Az afganisztáni háború befejezése attól is függ, hogy a demokratikusan megválasztott kormánynak milyen ellenőrzése van a szomszédos Pakisztán katonai ereje felett, amely az atomsorompó-egyezményen (NPT) kívüli atomhatalom. Feltéve, ha felhagynak azon politikájukkal, miszerint ezen alapvető politikai kérdéseknél a homokba dugják a fejüket, az európaiak az Európai Unión és a NATO keretei között talán meg tudják állítani a háborút és azt, hogy Pakisztán pokollá váljon.
Carlo Fidanza
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Csatlakozom a Richard Holbrooke-ra tisztelettel megemlékező szavakhoz.
Amennyiben saját politikai képviselőcsoportom felelt volna ezen jelentés elkészítéséért, akkor megközelítésünk kétségtelenül egészen más lett volna, mint amit Arlacchi úr alkalmazott. Habár hálás vagyok azért, amiért hosszú ideje ilyen szenvedéllyel foglalkozik az afgán kérdéssel.
Részben a politikai képviselőcsoportom által benyújtott számos és kulcsfontosságú módosításnak köszönhetően a jelentés kevésbé ideológiai és kétségkívül elismeri a kilencéves időszak során tapasztalt kritikus pontokat, valamint megállapítja azon pozitív vonásokat és a fejlődés leghatékonyabb követendő irányait, amelyek az afgán hatóságok teljes szuverenitását segítik helyreállítani.
Miközben igaz, hogy egy katonai válasz önmagában nem elégséges, határozottan emlékeztetnünk kell egyrészt arra, hogy az elmúlt hónapokban jelentős katonai sikereket értünk el - gondoljunk csak az Almondo és Kandahar térségben végrehajtott műveletekre -, másrészt viszont a felkelők elleni sokkal keményebb fellépésre is feltétlenül szükség van ahhoz, hogy lecsillapítsuk a tálib erőket, akiket a tárgyalóasztalhoz kívánunk ültetni.
Büszkék lehetünk erre a katonai szerepvállalásra, amelynek során a Nemzetközi Biztonsági Támogató Erők kontingensének több ezer fiatal katonája vesztette életét, köztük sok európai és sok fiatal honfitársam, mivel nemcsak katonai, hanem újjáépítési kötelezettségről is szó van. Iskolákat, hidakat és polgári létesítményeket adunk ezen bajba jutott térségnek, amelyek hozzájárulnak a lerombolt területek fejlődéséhez.
Az elért kompromisszumok ellenére szerintem még mindig van néhány kritikus pont a jelentésben, különösen a korábban említett pilóta nélküli vadászgépek használatát illetően. Szerintem súlyos hiba lenne feltétel nélkül megfosztani magunkat ezen eszköz használatának lehetőségétől, amely nagyon hasznosnak bizonyul az ország egyes észak-keleti területein, ahol a tálib erők megsemmisítése és legyőzése nehezebbnek bizonyul.
Remélem, hogy az előadó a kérdés átgondolása mellett dönt, ellenkező esetben csatlakozom a képviselőcsoportomhoz és a jelentés ellen szavazunk.
Zoran Thaler
(SL) Elnök asszony! Gratulálni szeretnék Arlacchi úrnak bátor jelentéséhez.
Ma, amikor méltán emlékezünk Holbrooke diplomata úrra és arra, amit a békéért tett - különösen a Balkánon -, engedjék meg, hogy idézzem azt a mondatát, amit a kábítószer-kereskedelem elleni küzdelemre Afganisztánban elköltött pénzzel (1,61 milliárd USD) kapcsolatosan mondott. Idézem:
"A legpazarlóbb és legeredménytelenebb program, amit a kormányon belül és kívül láttam.”
(SL) Idézet vége.
Ez hasonlít valóban mindahhoz, ami ebben a szerencsétlen tízéves afganisztáni háborúban történt. Ez hasonlít mindahhoz, ami ebben a szerencsétlen tízéves afganisztáni háborúban történt. Nincs időm belemenni abba, hogy miért estünk a Bush-kormány csapdája, de az tény, hogy polgáraink azt várják tőlünk, hogy vessünk végre véget ennek az őrületnek, ami több mint 300 milliárd euróba és számtalan emberéletbe került. Noha 2001-ben egyesek a háború mellett kardoskodtak, most annak van itt az ideje, hogy a béke nehéz kockázatát vállaljuk magunkra. Ezt várják tőlünk polgáraink. Politikai, nem pedig katonai megoldást várnak tőlünk.
Elena Băsescu
(RO) Elnök asszony! Örülök, hogy a jelentéssel kapcsolatban a politikai képviselőcsoportoknak a Külügyi Bizottságban sikerült megegyezésre jutniuk. Az így létrejött szöveg sokkal meggyőzőbb, mint az eredeti javaslat.
Az afganisztáni helyzeten kilencévnyi nemzetközi beavatkozás után is még jelentős mértékben javítani kell. A társadalmi-gazdasági és biztonsági mutatók nem mutatnak szemmel látható javulást és gyakran az afgán fél megfelelő bevonása nélkül hoztak meg döntéseket. Éppen ezért gondolom azt, hogy nem a keret vagy az eszközök hiányoznak. Tulajdonképpen egy stratégiai tervre van szükségünk, amely összhangban áll az Afganisztánnak tett kötelezettségvállalásainkkal. Az EU-nak a NATO-val együtt vezető szerepet kell vállalnia azon nemzetközi erőfeszítésekben, amelyek Afganisztánt szuverén államként kívánják kezelni. Hangsúlyoznom kell, hogy az egyetlen diplomáciai és politikai megoldást az afgán kormány nagyobb mérvű bevonása jelenti. Ebben az összefüggésben a jelentés egyik kulcseleme szerintem az, hogy kifejezi támogatását a felkelésellenes új stratégia mellett.
A lisszaboni csúcstalálkozó körvonalazta az átmeneti szakaszba történő átmenetet, és ebbe beletartozik, hogy 2014-re a biztonság felelősségét fokozatosan az afgán erők hatáskörébe utalják. A misszió kezdetekor tett kötelezettségvállalásának megfelelően országom egészen addig nem vonja ki csapatait, amíg az afgán terület nem lesz teljesen biztonságos. Oroszország fontos hozzájárulását is meg kell itt említenem, amely beleegyezett abba, hogy csapatainkat és felszerelésünket a területén keresztül szállítsuk.
Befejezésképpen annak szükségességét szeretném hangsúlyozni, hogy miután az átmenet megkezdődött, olyan területekre helyezzék át a műveletet elvégző ISAF csapatokat, ahol a biztonsági helyzet továbbra is válságos. Ez az intézkedés rendkívül fontos a Dél-Afganisztánban állomásozó román csapatok számára. Továbbra is instabilitás lesz a régióban, még akkor is, ha az ISAF műveletekkel sikereket érnek is el.
Cristian Dan Preda
(RO) Elnök asszony! Mindenekelőtt szeretném elmondani, hogy támogatom a képviselőtársam, Juvin úr által korábban elmondott véleményt, és felszólalásomat azzal kezdeném, hogy sajnálom, hogy a jelentés címében nem szerepel az "Európai Unió”. Szerintem nekünk nem a világ közösségének, hanem kizárólag az Európai Uniónak a nevében kell szólnunk. Éppen ezért a benyújtott módosításaimban ezt is megpróbáltam kiemelni. Ez nyilvánvalóan nem jelenti azt, hogy figyelmen kívül kell hagynunk a szövetségeseinkkel, kiváltképp - mint azt Juvin képviselőtársam említette - az Egyesült Államokkal való együttműködést.
Meglátásom szerint jelenleg nincs komoly oka annak, hogy egy teljesen új stratégiára összpontosítsunk. Jobbnak tartanám, ha a Bukarestben két évvel ezelőtt tartott NATO-csúcson felvázolt stratégiai jövőkép kerülne megvalósításra. Ezzel összefüggésben szerintem tehát nem egy új stratégia kigondolásáról van szó, hanem arról, hogy következetesnek kell lenni ezen stratégia jövőkép vonatkozásában.
Másrészt mindenképpen el kell ismernünk a katonai koalíció által Afganisztánban elkövetett hibákat és tanulnunk kell belőlük. Ugyanakkor ne essünk abba a csapdába, hogy a beavatkozás előtti helyzetet rózsaszínben látjuk. Mint azt már korábban is hangsúlyozták, fontos részünkről annak nyomatékosítása, hogy afganisztáni stratégiánk egyik legfőbb célját az jelenti, hogy a tálib csoportok eltűnjenek ebből az országból.
Ugyanakkor a beavatkozás pozitív aspektusait is ki kell emelnünk különösen a Petraeus tervét. Afganisztán ma olyan ország, ahol a nőknek több a joguk, több gyermek jár iskolába, több gyár működik, és több utat építenek. Mindez pedig annak tulajdonítható, ahogy eljártunk ebben az országban. A polgári intézkedések, mint például az oktatási programok, valamint a szegénység felszámolását, az újjáépítést és fejlesztést célzó programok integrációja, alapvetően fontos lépés az afganisztáni béke garantálásához.
Végezetül a politikai képviselőcsoportom által javasolt pragmatikus jövőkép szükségességét szeretném hangsúlyozni. Ne feledkezzünk meg arról, hogy az Arlacchi-jelentéshez több mint 400 módosítást nyújtottak be.
Marielle De Sarnez
(FR) Elnök asszony! Három dolgot szeretnék röviden mondani.
Először is ellentétben az elhangzottakkal én úgy gondolom, hogy az Európai Uniónak saját stratégiával kell rendelkeznie. Kötelezettséget vállaló embereink, katonáink és csapataink vannak Afganisztánban, ott vannak az általunk biztosított erőforrások, jelentős erőforrások, és szükség van arra, hogy az ügyekről saját elképzelésünk legyen.
Másodszor feltétlenül szükségesnek tartom, hogy a nemzetközi közösség pénze az afgánok javát szolgálja. Sajnálatos módon 10 éve nem ez a helyzet, és ezt naponta tapasztalhatjuk a helyszínen. Úgy gondolom, hogy ez részben a nem kormányzati szervezetek és humanitárius szervezetek felelőssége. Ugyanakkor - és a jelentés ezzel nem foglalkozik kellő mértékben - attól tartok, hogy ez nagyrészt a kormány korrupciójának és annak a kormánynak is köszönhető, amely - és ezt le kell szögezni - sem nem nagyon igazságos, sem nem elég hatékony.
Harmadszor pedig itt van a politikai párbeszéd kérdése. A tálibokkal tulajdonképpen már évek óta vannak ez irányú próbálkozások. Ez nem újdonság. Személy szerint én úgy gondolom, hogy szükség van párbeszédre. Szerintem ez nagyon nehéz lesz, mert párbeszédet folytatni akkor, amikor a helyszínen gyenge pozícióban vagyunk, és a csapatok kivonása már előrehaladott szakaszban van, természetesen nagyon bonyolult lesz.
Giovanni Collino
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Most, hogy számos módosítás került jóváhagyásra, egyetértünk Arlacchi úr jelentésével és az Afganisztán jövőbeli fejlődésére vonatkozó, a jelentésben kiemelt prioritásokkal. Különösen egy átlátható pénzügyi támogatási rendszer, az afgán rendőri erők kiképzése, a kábítószer-kereskedelem elleni küzdelem és a nemzetközi támogatás koordinációja jelentik a politikai és katonai stratégia azon főbb pontjait, amelyek tovább erősödtek.
Fontos újra hangsúlyozni, hogy szükség van a térség ellenőrzésének és stabilitásának biztosítására annak érdekében, hogy a tálib erők tevékenysége meggyengüljön, és a békefolyamat újjáéledjen. Befejezésképpen hangsúlyozni szeretném az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoportjának a közös szöveg kialakításában játszott közreműködését és fejet hajtok a helyi lakosságot és szabadságot a helyszínen védelmező Nemzetközi Biztonsági Támogató Erők katonáinak erőfeszítései és áldozatai előtt.
Katarína Neveďalová
(SK) Elnök asszony! Véleményem szerint hadsereggel nem lehet békét és jólétet teremteni, és ez Afganisztánra is vonatkozik.
El kellene azon gondolkodnunk, hogy miközben néhány képviselőtársunk, főleg az EPP képviselőcsoportból amiatt aggódik, hogy vajon támogatunk-e egy bizonyos típusú repülőgépet - én nem vagyok katonai szakértő és fogalmam sincs, hogy miről szól ez a vita -, én viszont úgy gondolom, hogy sokkal nagyobb figyelmet kellene szentelnünk annak, amiről Arlacchi úr a jelentésben beszél, mivel ez nagyon fontos. Arról beszél, hogy milyen a nők és a gyermekek helyzete ebben az országban. Határozottan nagyobb figyelmet kellene a nőkkel szembeni hátrányos megkülönböztetés megszüntetésének és a megkülönböztetés elleni küzdelemnek a támogatására fordítanunk. Arra a tényre kellene továbbá összpontosítanunk, hogy Afganisztánban a gyermekeknek például nincs lehetőségük iskolába járni, és sok gyermek él nyomorszint alatt.
Véleményem szerint amennyiben nem támogatjuk az oktatási és egészségügyi projekteket és továbbra is a konfliktus katonai megoldásába fektetünk, akkor semmit sem fogunk elérni.
Andrew Henry William Brons
Elnök asszony! Arlacchi úr jelentése alapos és informatív. Mindössze az az egy kritikai megjegyzésem lenne, hogy úgy tűnik fájlalja, hogy Afganisztán nem egy zöldek és szabaddemokraták koalíciója vezette liberális demokrácia Brightonban.
Afganisztán horror történetében több mint 346 brit katona, ennél sokkal több szövetséges katona és több ezer ártatlan afgán vesztette életét. Ezen időszak alatt a gyermekhalandóság, a gyermekágyi halálozás ugrásszerűen nőtt és a várható élettartam csökkent. Elmondja nekünk a jelentés, hogy 2001-ben nem termesztettek mákot Afganisztánban, ezzel szemben most, kilencévnyi konfliktus és szövetségi befolyás után Afganisztán adja az európai heroin több mint 90%-át.
A nőkkel szembeni hátrányos megkülönböztetés hangsúlyozásával a dolgokat nem a valódi súlyuknak megfelelően kezeljük. A választ az jelenti, hogy azzal támogassuk csapatainkat, hogy véget vetünk a háborúnak és haza hozzuk őket annak érdekében, hogy a saját polgárainkat védjék meg a hazai nevelésű, de importált terroristákkal szemben.
Norica Nicolai
(RO) Elnök asszony! Jóllehet a gyermekek és a nők is kétségtelenül fontos témát jelentenek, ami azonban Arlacchi úr jelentésében fontos, az az egyértelműség. Ez alatt azt értem, hogy megmutatja nekünk az afganisztáni nemzetközi beavatkozás legitimitását és nem kérdőjelezi meg azt. Ugyanakkor természetes és politikailag felelősségteljes lépés megvitatni ezen beavatkozás hatékonyságát. Ennek az az oka - félretéve az érzelgősséget -, hogy egy 10 éven keresztül tartó beavatkozás teljesen beárnyékolhatja a kérdésben hozott politikai döntés hatékonyságát. Úgy gondolom, valamennyien felelősséggel tartozunk a választóinknak azért, hogy választ adjunk erre a kérdésre.
Üdvözlöm a jelentés egyértelműségét azért is, amiért olyan ügyeket is érint, amelyek megvitatásától különböző okok miatt általában tartózkodunk. Úgy gondolom, hogy ez a jelentés pusztán kiindulópontot jelent. Rá kell szánnunk magunkat, hogy fellépéseinkről rendszeres elemzést és értékelést végezzünk, hogy elismerjük az elkövetett hibáinkat akkor, amikor elkövettük őket, és hogy felismerjük, más megoldásokat kell találnunk. Erről szól a felelősségteljes és demokratikus fellépés.
Jaroslav Paška
(SK) Elnök asszony! Tapasztalatból tudjuk, hogy a külső beavatkozáson keresztül nyújtott támogatás csak abban az esetben működik, ha egy ilyen külső támogatást a lakosság többsége is támogat. Több évnyi afganisztáni beavatkozás után azt látjuk, hogy az afgánok nem értenek meg minket, nem akarják segítségünket, és nem értik civilizációnkat és kulturális értékeinket.
Szlovákiában van egy mondás: "Aki nem fogad el tanácsot, azon nem lehet segíteni”. Nem azt akarom mondani, hogy nem lehet az afgánoknak segíteni, de nem tudom a kifejezetten erőteljes és erőszakos módszerek mellett letenni a voksom. Mindenekelőtt arra kell összpontosítanunk, hogy hogyan tudjuk megváltoztatni és átalakítani támogatásunkat úgy, hogy az az afgán nép igényeinek megfeleljen.
Valóban szükségesnek tartom, hogy fokozatosan kivonjuk fegyveres erőinket és átadjuk a hatalmat a helyi kormányzatnak és a helyi politikusoknak, ezt követően pedig az afgán lakosságnak kell segítenünk a helyi politikusokon keresztül oly módon, hogy azonosulni tudjanak civilizációnk értékeivel és megértsenek minket, és ekkor talán hajlandóak és képesek lesznek elfogadni segítségünket.
Ioan Mircea Paşcu
Elnök asszony! Az EU és a NATO egyaránt megerősítette, hogy szilárd és hosszú távú kötelezettséget vállalunk egy olyan stabil, önmagát kormányzó Afganisztán mellett, amely képes megakadályozni, hogy újra a terroristák menedékhelyévé váljon. Pontosan azért, amiért kötelezettségvállalásunk hosszú távú, szerintem legalább három jelentős kihívással szembesülünk.
Az első az, hogy az Afganisztán számára előírt állammodellünk nem felel meg az afgán hagyományoknak. Ugyanúgy ahogy az afgánoknak hozzánk, nekünk is igazodnunk kell hozzájuk, hozzásegítve őket egy olyan kivitelezhető állammodellhez, amelyben a modernség és az afgán hagyományok egyaránt megtalálhatók.
A második kihívás az, hogy a biztonsági helyzet miatt nagy valószínűséggel 2014 után is, miután az afgánok átveszik a biztonsági feladatokat, szükség lesz a katonai szerepvállalásunkra. Éppen ezért komolyan fontolóra kell azt vennünk, hogy vagy a határidőt hosszabbítjuk meg, vagy pedig következményekkel kell szembe nézünk.
Végezetül a harmadik kihívást az jelenti, hogy az emberek egyre türelmetlenebbek, és ez pedig rákényszeríthet minket arra, hogy felgyorsítsuk a jelenlegi menetrendünket, amellyel elkerülhető lenne azon alternatíva, miszerint egyszerűen győztesnek kiáltsuk ki magunkat és hazamenjünk. Ezzel pedig hitelességünk sérülne.
Catherine Ashton
a Bizottság alelnöke és az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője. - Elnök asszony! Mindössze néhány záró megjegyzést kívánok tenni.
Először is szeretnék az Európai Parlamentnek köszönetet mondani. Ez egy nagyon érdekes és szerteágazó vita volt, és dicséret illeti Önöket az afganisztáni szerepvállalásunkra fordított szüntelen érdeklődésükért és energiájukért. A mai vita ezt nagyon jól bizonyította.
Mint ahogy azt a legelején mondtam, úgy gondolom, hogy mindannyiunk és polgáraink számára is fontos Afganisztán, és az Európai Uniónak továbbra is kulcsfontosságú szerepet kell játszania. Remélem, hogy az elején sikerült elmagyaráznom az előttünk álló időszak prioritásait és terveit, valamint annak elismerését, miszerint egyensúlyt kell találnunk aközött, hogy a forrásokat az afgán kormányon keresztül folyósítjuk, és aközött, hogy felismerjük a korrupció elleni megfelelő harc biztosításának fontosságát az erőforrásaink védelme érdekében.
Továbbra is tevékenyen részt veszünk a kulcsfontosságú ágazatokban: az egészségügyben (amint azt már vázoltam), a rendőrségben, az igazságszolgáltatásban, a vidékfejlesztésben és a szubnacionális kormányzatokban - és természetesen a jogállamiság is nélkülözhetetlen. Ezen túlmenően, amint azt már vázoltam, mindezen programok célja annak biztosítása, hogy kiépítsük a kapacitást a helyi afgán struktúrákban, és hogy a kormánynak a drogipar elleni küzdelemmel és a korrupció visszaszorításával kapcsolatos prioritásaival továbbra is teljes mértékben lehessen foglalkozni.
Felszólalásomban annak fontosságát is hangsúlyoztam, hogy az afgán társadalom minden szintjén be kell vonni a nőket, és ténylegesen a politikai struktúrákban is részt kell venniük. Tudomásul vettem Stevenson úr jelentését és egyetértek azzal, hogy a víz és az öntözés - mint a világ sok más részén is - egyre fontosabb kérdés.
Belder úr, ígérem, hogy kifejezett kérésének megfelelően írásban fogok Önnek válaszolni.
Befejezésképpen még egyszer köszönöm Arlacchi úrnak ezt a jelentést. Örömmel várom, hogy a jelentés vitás kérdéseiről és azon túlmenően is folytatódjon a vita. Zárásként Richard Holbrooke nagykövet úrról én is csak ugyanazt tudom mondani, ami már elhangzott és azt, hogy amikor az utolsó műtétjére ment, az utolsó szavai Afganisztánról szóltak. Ez nagyon jellemező rá. Mennyire fog hiányozni.
Pino Arlacchi
előadó. - Elnök asszony! Ez egy rendkívül érdekes és élénk vita volt. Mindössze néhány megjegyzést tennék.
Az első, hogy nagyon örülök annak, hogy a jelentés négy fő pontjával kapcsolatosan senki sem fogalmazott meg kritikát. A jelentésben kértük a nemzetközi segély reformját, a máktermesztés felszámolását, a rendőri erők jobb koordinációját és a békefolyamat támogatását. Az összes észrevétel más kérdésekre vonatkozott, és örülök annak, hogy a Külügyi Bizottságban az egy éven keresztül tartó vita után a képviselőtársak megerősítették a jelentés - amely nem "az Arlacchi-jelentés” - szerkezetére vonatkozó támogatásukat. A Külügyi Bizottság jóváhagyását követően a dokumentum már mint bizottsági jelentés került szinte egyhangúlag jóváhagyásra - 60 szavazattal mellette és egy szavazattal ellene. Az összes politikai képviselőcsoport által jóváhagyott kompromisszumokat is tartalmaz, ezért tehát nagyon fontos, hogy a jelentés valódi szövegére hivatkozzunk, amely a végleges szöveg.
Juvin úrnak mondom, a szövegben nem szerepel az, hogy Afganisztánban állomásozó megszálló erők. Ez az eredeti szöveg volt. A végleges szövegben az áll, hogy az Afganisztánban "a helyszínen lévő nemzetközi erők koalíciója”. A jelentés ezen része a módosítások révén változott.
A legfontosabb kérdést a pilóta nélküli vadászgépek jelentik. Ez a jelentés nem a pilóta nélküli vadászgépekről szól. A pilóta nélküli vadászgépek kérdésében a politikai képviselőcsoportok egy kompromisszumot kétféleképpen értelmeznek. Véleményem szerint már korábban is megállapodhattunk volna ebben a kérdésben, de bízom tárgyalópartnereimben és a különböző álláspontokban, és bízom a létrejött kompromisszumban. A jelentés nem szólít fel a pilóta nélküli vadászgépek használatának betiltására. Mérsékelt kritika fogalmazódik meg ezzel kapcsolatosan, de úgy gondolom, hogy a képviselőcsoportoknak sikerül majd ebben megállapodásra jutniuk.
Köszönöm Önöknek, és köszönöm Ashton bárónőnek. Remélem, hogy teljes mértékben figyelembe veszi majd a jelentés tartalmát, amely nagyon konkrét és az Afganisztánból való kivonulási stratégiájára szólít fel.
Csanád Szegedi
(HU) Tisztelt Elnök asszony! Elnézést kérek, hogy most szólalok így fel technikailag, és nem is Arlacchi úrnak szeretném feltenni a kérdést, hanem a levezető asszonynak szeretnék nagy tisztelettel csak egy apró figyelmeztetést vagy egy kérdést feltenni. Én független képviselő vagyok, nagyon kevés lehetőségünk van felszólalásra. Mai nap nincs is lehetőségem felszólalni. Erre a vitára egy órával korábban bejöttem, nagyon udvariasan lementem, az ott lévő stábnak jeleztem, hogy szerettem volna felszólalni. Én elfogadom ezt, természetes, hogy ma erre nem jutott idő vagy ebben a vitában, természetesen írásban le fogom adni a mai felszólalásomat. Én azt szeretném, és azt kérném levezető elnök asszonytól, hogy a következőkben legyen nagyobb figyelemmel és empátiával a független képviselőkkel, akiknek sajnos ennyi lehetőségünk van a felszólalásra. Köszönöm szépen, és további jó munkát kívánok!
Arnaud Danjean
(FR) Elnök asszony! Pontosítva az elhangzottakat, Arlacchi úrnak igaza van, a javasolt végső szöveg "B” preambulumbekezdésében már nem szerepel a "megszálló erő” kifejezés. Egész egyszerűen a helytelen fordítások, különösen a helytelen francia fordítás miatt a végső változatban egészen ma reggelig, még mindig a "megszálló erő” kifejezés szerepelt, és ez magyarázza képviselőtársam, Juvin úr felszólalását.
.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Corina Creţu
A Lisszabonban előterjesztett és elfogadott stratégiából eredően az ISAF fokozatosan régióról régióra átadja a térség biztonsága feletti ellenőrzés feladatát az afgán katonai erőknek. Ennek sikeressége Pakisztán lépésétől függ, amely nemcsak a problémának, hanem a megoldásnak is elkerülhetetlenül részese. Ezen túlmenően nem hiszem, hogy figyelmen kívül hagyhatjuk azt, hogy Irán kétségkívül egyre nagyobb szerepet vállal Afganisztánban. Aggodalomra adnak okot a nemrég bekövetkezett, ezen szerepvállaláshoz kapcsolódó események.
Úgy gondolom, hogy ezen stratégiával párhuzamosan olyan nagyobb, kiemeltebb fontosságú polgári projektek is szükségesek, amelyek hozzájárulnak ezen régiók fejlődéséhez ott, ahol állandósult a szegénység, és ahol az ISAF és az Egyesült Államok fegyveres erőinek jelenléte nem hozott alapvető változást. A kivonulásunk után nem hagyhatjuk magunk mögött ugyanazon problémákat, mint amelyek a tálibok előző évtizedben való hatalomra kerülését követően kialakultak. Remélem, hogy ez az új stratégia működik majd, és lehetővé teszi Afganisztán számára, hogy visszanyerje a békét és a stabilitást.
Krzysztof Lisek
Az Afganisztánnal kapcsolatos ez idáig folytatott stratégia a vártnál kevésbé volt sikeres. Örömmel értesültem arról, hogy kidolgozták a NATO afganisztáni szerepvállalásával kapcsolatos menetrendet, és hogy az országgal egy hosszú távú partnerségi nyilatkozatot is aláírtak Lisszabonban a NATO-csúcson. Sokkal jobb és összehangoltabb az EU-nak a térséggel kapcsolatos megközelítése is, amely a polgári szempontokat és a regionális együttműködés jelentőségét is figyelembe veszi.
Továbbra is támogatnunk kell a szegénység felszámolását, a nőkkel szembeni hátrányos megkülönböztetés kiküszöbölését és az ópiumtermesztés megszüntetését célzó reformokat. Erőfeszítéseinket az emberi jogok és a közrend nagyobb fokú tiszteletben tartására, valamint a jogállamiság kiépítésére kell összpontosítani, illetve arra, hogy Afganisztán a nemzetközi közösség szerves részévé váljon. Ide tartozik még a közigazgatás és a közszolgálati testületek kiépítése és megreformálása a képzési programok, a kialakításhoz nyújtott segítség, a meglévő infrastruktúrák és az EU által nyújtott tanácsok révén.
Afganisztánnak részt kell vennie azon prioritások megállapításában és végrehajtásában, amelyek elősegítik a civil társadalom kiépítését, és biztosítják, hogy az afgánok felelősséget vállaljanak hazájukért. Ugyanakkor nem szabad megfeledkeznünk azok biztonságának garantálásáról sem, akiket Afganisztánba küldünk - a kiképzőkről, a fegyveres erők tagjairól, akiknek feladata, hogy ezen tervek végrehajtásáról gondoskodjanak. Nem tudunk egyetérteni a távolról irányított repülőgépek beszüntetésével, mivel ez jelentősen csökkentené ezen emberek biztonságát. Stratégiánknak egyaránt tekintettel kell lennie az afgán polgárok és az ország fejlődéséért dolgozó képviselőink biztonságára.
Helmut Scholz
írásban. - (DE) Az Afganisztánra vonatkozó új stratégiáról szóló jelentés az ország helyzetéről egy teljesen szükségszerűen kritikus képet fest. A jelentés egyértelművé teszi, hogy kudarcba fulladt azon NATO stratégia, hogy katonai eszközökkel oldják meg az összetett politikai és katonai kérdéseket. Éppen ezért a nemzetközi közösségtől határozottan új stratégiát követel, amely a polgári újjáépítésre összpontosít. Üdvözlöm annak tényét, hogy az Európai Parlament - ellentétben számos tagállam parlamentjével - egyértelmű üzenet küld ezzel a jelentéssel arról, hogy a konfliktusnak véget lehet vetni, és hogy a politika megváltoztatása szükséges ahhoz, hogy fenntartható politikai, gazdasági és demokratikus fejlődést lehessen Afganisztánban elérni. Támogatnunk kell a jelentés alapüzentét. Ugyanakkor nem értek egyet azzal az értékeléssel, miszerint a legutóbbi NATO-csúcson született stratégia eredményes lehet. Szorgalmazom a külföldi csapatok Afganisztánból való kivonását. Az Európai Unió rendőri missziója (EUPOL) nem járt sikerrel, és sem kiterjeszteni, sem fejleszteni nem szabad. Az egyes kérdésekkel kapcsolatos bekezdésekről szóló név szerinti szavazás lehetővé tette, hogy kifejezzem a jelentést elutasító véleményemet. Sajnálom továbbá, hogy a jelentés nem kezeli kritikusabban azon tendenciát, miszerint a katonai stratégiák nagyobb fontosságot kapnak mint a polgári újjáépítés, és nem szentel kellő figyelmet az emberi jogi helyzetnek, különösen a nők tekintetében.
