Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Kellett-Bowman
Hr. formand, vi får normalt protokollen i to dele. Nu har vi fået den i fire dele. Hvordan kan vi vide, om vi har fået et komplet sæt?

Formanden
Det må vi overlade til medlemmernes intelligens at finde ud af.

Wijsenbeek
Hr. formand, i protokollen fra i går, side 19 halvt nede, står der følgende: «Wijsenbeek vendte tilbage til sit indlæg fra samme formiddag ved mødets begyndelse (del I, punkt 1) og gjorde opmærksom på, hvordan han havde anvendt sin til genoptagelsen af mødet«. Dette nederlandsk er under ingen omstændigheder korrekt, men det drejer sig om, at jeg stadig ikke har modtaget svar fra Præsidiet, om det virkelig er rigtigt, at Præsidiet i fremtiden ville fastlægge, hvornår medlemmerne går ind og ud af Parlamentet. Vil De endvidere meddele, om dette er i overensstemmelse med europæisk lovgivning om retten til privatlivets fred, og vil De samtidigt oplyse medlemmerne om - for De vil som Præsidium kontrollere, hvordan vi bruger vores tid - hvor meget ekstra personale det kræver, og hvad det koster skatteyderne, så vi kan afveje det ene i forhold til det andet.
Jeg mener, at vi som medlemmer har krav på at få et svar herpå af Præsidiet, og De har ikke carte blanche fra os til at vedtage ordninger, der fra morgen til aften udspionerer og kontrollerer os.

Formanden
Mange tak, hr. Wijsenbeek. Som sædvanlig aner jeg ikke, hvad De taler om.

Posselt
Hr. formand! Min kollega Liese konstaterede i går under debatten om bananspørgsmålet, at der var forskel på et foreliggende forslag og et indbragt forslag. Det drejede sig om tre ord, der manglede. Jeg ville bare spørge Dem, om denne sag er afklaret.

Formanden
Så vidt jeg forstår, er undersøgelsen i gang.

Macartney
Hr. formand, i går traf vi en meget vigtig beslutning. Da der ikke er nogen medlemmer fra Wales til stede, vil jeg påtage mig at lykønske waliserne med udøvelsen af deres demokratiske ret til selvbestemmelse. Vi ser frem til yderligere fremskridt for Wales og Skotland sammen.

Formanden
Jeg vil gerne bifalde Deres lykønskninger til waliserne. Måske er det alligevel godt, at der ikke var nogen walisere til stede, for vedtagelsen skete jo med et meget snævert flertal.
(Protokollen godkendtes)

Corrie
Hr. formand, lige et andet punkt. For at komme hertil hver uge skal jeg gennem Charles de Gaulle-lufthavnen i Paris. Tre gange i år har man nægtet mig adgang til Terminal D med min Passerseddel. Jeg får at vide, at det ikke er et officielt dokument. Sidste gang, i mandags, blev jeg endda holdt tilbage og fik først lov til at passere, da jeg fremviste mit pas. Det må da være gået op for franskmændene, at vi har en Union, og at vi har en Passerseddel, som giver os ret til at rejse hvorhen vi vil inden for de 15 lande.
(Bifald ) I så fald vil jeg gerne anmode Deres Kabinet om at skrive til de franske immigrationsmyndigheder og påpege, at med dette dokument har vi ret til at passere, så vi slipper for sådanne pinlige oplevelser i fremtiden.

Formanden
Jeg er fuldstændig enig. Som De ved, plejede jeg at rejse med samme fly som Dem. Det gør jeg ikke mere, for jeg blev så forbandet irriteret over alt det besvær i lufthavnen i Paris.

Gillis
Vil De ikke også nævne Frankfurt?
(Latter ) Jeg rejser via Frankfurt lufthavn, hvor vores europæiske pas bliver beskrevet som en joke af toldmyndighederne.
(Latter )
Formanden
Ja, ja, nu har jeg Paris, Frankfurt og jeg hørte også en, der sagde Amsterdam. Alle andre kan komme med deres bidrag skriftligt.

von Habsburg
Hr. formand, jeg vil også gerne anmode Dem om at pålægge de tyske myndigheder endelig at anerkende europæiske pas, for man kan nogle gange komme ud for store vanskeligheder - jeg må desværre sige selv i München lufthavn - som ellers er verdens bedste lufthavn.
(Latter ) Det ville være en god idé med en generel forordning, så alle disse lande anerkender det europæiske pas.

Formanden
Mange tak, hr. von Habsburg.

Afstemning
Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, ærede kolleger! I henhold til artikel 129 vil jeg gerne på De Grønnes vegne anmode om henvisning til fornyet udvalgsbehandling med følgende begrundelse: Vi har netop godkendt ændringsforslag 22 fra De Grønne, hvori det udtrykkes, at vi i intet tilfælde ønsker en støtte på 100 %. I går sagde hr. Fischler forud for denne afstemning, at han ikke kunne acceptere denne fuldstændige tilbagetagelse, og at han holder fast ved det. Nu er det interessante imidlertid, at støtten til salget, som det drejer sig om for os og også for ordføreren, kun udgør 60 og 80 %. Det, der støttes med 100 %, er den tekniske indførelse, det vil sige logistikken i forbindelse med indførelsen af mærkning i industrien. Denne kategori er sat til 100 %. Nu har Kommissionen ikke skrevet dette forrest i artiklen, men udelukkende anført det i finansieringsoversigten. Her finder man så de 100 %, som vi overhovedet ikke kan ændre noget ved.
I går talte jeg med hr. Fischler. Han fremhævede, at der nok er tale om et informationshul i Kommissionen, at den ikke havde dette til hensigt. Derfor bliver vi nødt til at henvise til fornyet behandling, så Kommissionens overvejelser går i den rigtige retning og følger vores forslag. Jeg beder om, at kollegerne stemmer for vores forslag.

Hardstaff
Hr. formand, jeg vil gerne argumentere mod henvisning til fornyet udvalgsbehandling. Behandlingen er allerede forsinket. Oprindeligt blev der anmodet om hastebehandling og om, at det skulle gennemføres i juli, så programmet kunne fortsætte.
Her kan Fællesskabet spare penge. Hvis vi bruger penge på at få folk til at spise vores oksekød, kan vi på sigt spare mange penge på oplagring og intervention. Det var jo sagens kerne. Kommissionen er ivrig efter at få dette på plads, så der kan spares på Fællesskabets budget. Jeg ønsker ikke en yderligere forsinkelse.

Papayannakis
Hr. formand, jeg vil gerne tale for tilbagesendelse i udvalg. Hr. Fischler nægtede i går systematisk og stædigt at svare på spørgsmål eller give oplysninger om følgende: det er blevet oplyst over for vores Undersøgelsesudvalg om BSE, at der er juridiske huller, og at det er muligt på lovlig vis at omgå den lovgivning, som vi nu gennem et år stille og roligt har bygget op omkring bestemmelse af dyrs identitet, mærkning af kød og genoprettelse af forbrugernes tillid. Han gav ingen forklaring og forpligtede sig på ingen måde til at forbedre situationen. Derfor bør forordningen sendes tilbage i udvalget, så Kommissionen får lejlighed til at tænke sig om, og Parlamentet bedre kan gøre sit arbejde over for borgerne og forbrugerne.
(Henvisning til fornyet udvalgsbehandling forkastedes)
(Den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges)

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand! Vi tabte afstemningen om henvisning til fornyet udvalgsbehandling. Problemet er ikke løst. Vi har dog gennemført, at denne betænkning bliver behandlet efter artikel 129 a, og det betyder, at betænkningen overgår til andenbehandling. Indtil da vil vi følge opmærksomt med i, om Kommissionen afklarer sin usikkerhed, som blev synlig, således, at støtten til industrien på 100 % tages tilbage.
Indførelsen af mærkning vedrører ikke kun industrien, men også landbrugene, men landmændene får ikke en øre for deres arbejde. Det mener jeg også er fornuftigt, for nu at sige det helt klart. Jeg ønsker slet ikke nogen støtte. Men: Hvis den ene side skal gennemføre og også betale for en selvfølgelighed, nemlig identifikation og sporing af oksekødet for forbrugerne, så giver det ingen mening at honorere den anden side, nemlig industrien, 100 %!
Jeg må indrømme, at slagteriernes logistik i forbindelse med denne mærkning ikke er ubetydelig, men at finansiere dette 100 %, det er jo nærmest amoralsk. Hvis man så også kun anfører det i finansieringsoversigten, så ligner det lobbyarbejde, det ligner et samarbejde mellem forvaltningen og lobbyisterne i kødindustrien, der så ikke lader det indgå i den parlamentariske proces, men nærmest påtvinger os det bagfra. Det må vi helt afgjort afvise. Vi vil behandle det her i Parlamentet, og jeg håber, at det også vil ske under andenbehandlingen.

Jové Peres
Hr. formand, på vegne af min gruppe vil jeg allerførst anerkende det store arbejde, som er gjort af fru Hardstaff og af ordførerne hr. Papayannakis og Giansily. Dernæst vil jeg gerne meddele, at min gruppe anser det for absolut nødvendigt at anvende midler til korrekt oplysning af forbrugeren ved hjælp af korrekt mærkning.
Denne - som allerede nævnt fremragende - betænkning af fru Hardstaff bør dog betragtes i sin kontekst. Den er defineret af BSE-krisen. Både i BSE-undersøgelsesudvalget og BSE-opfølgningen er der opdaget mangler, som kan hæmme dette lovgivningsmæssige initiativ. Man kan ikke undgå at konstatere et lovgivningsmæssigt hul ved identifikationen af oksekødstyperne. For øjeblikket er der intet, der forbyder sletning af oprindelseslandet for oksekroppe, og dette skaber store problemer. Manglerne i lovgivningen om identifikation og kontrol kan medføre virkninger, som står i modstrid med hensigten.
Derudover og da der ikke fra Kommissionens side er afgivet nogen garantier om, at disse mangler straks vil blive rettet, har min gruppe stemt imod den lovgivningsmæssige beslutning for at presse Kommissionen til at udføre de nødvendige rettelser i forordningen og kontrollerne.

Andersson, Hulthén og Waidelich
Vi vil gerne takke ordføreren for en vel gennemarbejdet betænkning. Vi har dog afstået fra at stemme om de ændringsforslag, som drejer sig om forslaget til informationskampagnne for at fremme forbruget af oksekød. Efter vores opfattelse kan forbrugerne selv afgøre, hvilken type fødevarer de ønsker at forbruge.
At subventionere kampagner for en vis type kød er upassende. Kampagner for forskellige typer af produkter bør bekostes af fødevarebranchen og ikke med fælles midler. Vi mener, at det ville være at foretrække at lade markedets prismekanisme skabe en fungerende balance i oksekødsektoren ved at udbuddet må finde den pris, som efterspørgslen i forbrugerleddet tillader.

Poisson
Forbrugernes mistillid til oksekød taget i betragtning består den bedste og mest direkte strategi i at tilvejebringe dokumentation for, hvor produkterne kommer fra, og gøre mere ud af informationen.
F.eks. iværksatte man i Frankrig, på trods af anklager for protektionisme fra visse medlemsstaters side, en informationskampagne finansieret af brancheorganisationerne, hvor man opsatte skilte på salgsstederne. Man kan utvivlsomt takke denne strategi for, at man undgik det værste på et tidspunkt, hvor markedet var særdeles forstyrret. Mellem 60 og 70 % af de adspurgte franske forbrugere følte sig beroliget af skiltningen. Initiativet gjorde det således muligt at begrænse forbrugsnedgangen til gennemsnitligt 15 % i andet halvår af 1996, efter at omtalen af BSE-krisen havde ført til et fald på over 30 %.
Det er klart, at Kommissionens forslag går i den rigtige retning, men jeg er bange for, at fru Hardstaffs betænkning, der går ind for en generel information, indebærer, at produkterne mister deres identitet. Det ville kunne gå hårdt ud over oksekød af god kvalitet, som ville blive slået sammen med alt andet oksekød under ét stort europæisk mærke uden yderligere specifikationer.
Jeg lægger meget stor vægt på, at oksekødet kan identificeres og føres tilbage til oprindelsesbedriften.
Informationen af forbrugerne er afgørende på dette område og en forudsætning for, at oksekødsmarkedet, der har lidt urimeligt store tab, som har påført producenterne og med dem sektorens efterfølgende led meget stor skade, kan gives et fornyet opsving.
Man må ikke glemme, at det er forbrugeren, der sidder inde med de vigtigste kort i denne sag.

Schnellhardt
Lad mig indledningsvis fastslå, at alle involverede er enige om målet: Det handler om at genskabe forbrugernes tillid til oksekødets sikkerhed og kvalitet.
Men vi er åbenbart uenige om den måde, vi skal opnå målet på. Kommissionen, som foreslår finansiel støtte til både salgsfremmende foranstaltninger og informationskampagner om mærkning af oksekød, lader til at kunne samle et flertal i denne sal.
Jeg anser dog dette for forkert, fordi der ikke prioriteres tilstrækkeligt entydigt. Forbrugernes usikkerhed og mistro skyldes jo frem for alt, at oksekødets og oksekødsprodukternes oprindelse på det europæiske indre marked ofte ikke er afklaret eller kontrollerbar. Netop derfor får de nye bestemmelser om mærkning af oksekød og registrering af kvæg så afgørende betydning. Kun gennem mærkning og registrering kan forbrugeren få klarhed over oksekødets oprindelse, kun herigennem skabes der tillid.
Jeg mener, at det er absolut nødvendigt at fremhæve vigtigheden af alle politiske anstrengelser i denne forbindelse. Denne vilje kom i sin tid klart til udtryk under behandlingen af mærkningsbestemmelserne her i plenarforsamlingen. Men den udviskes desværre under dagens debat. For hvis vi accepterer den samtidige og afbalancerede finansielle støtte til både salgsfremmende foranstaltninger og informationskampagner om mærkning af oksekød, undlader vi at udsende et klart politisk signal, hvilket ellers er så vigtigt for os i forbindelse med bekæmpelsen af BSE og følgerne heraf: Forbrugernes sundhed og beskyttelse har førsteprioritet i den europæiske politik, det er kun muligt at sikre landbrugsmarkederne, hvis vi sikrer denne førsteprioritet. Vist er det nødvendigt at gennemføre salgsfremmende foranstaltningerm, men vi bør koncentrere vores i forvejen begrænsede midler om det, som vi ud fra et politisk og økonomisk synspunkt mener skal have førsteprioritet, og det er at skabe tillid hos forbrugerne ved at oplyse om oksekødets oprindelse.

Souchet
Som min kollega hr. des Places oplyste under forhandlingen, har min gruppe stemt imod størsteparten af ordførerens ændringsforslag. Det forholder sig således, at det i øjeblikket kun er oksekød med garanti ikke alene for sundheden, men også for smagen og de organoleptiske egenskaber, der kan modtage støtte fra Den Europæiske Union til finansiering af salgsfremmende foranstaltninger.
Men hvad foreslår ordføreren nu? Fru Hardstaff slår i sin betænkning og sine ændringsforslag til lyd for, at alt oksekød skal kunne modtage EU-støtte til salgsfremmende foranstaltninger.
Disse forslag går stik imod kvalitetskødets interesser. Jeg ved personlig, at Det Forenede Kongerige prøver at få ophævet forbuddet mod eksport af oksekød hurtigst muligt. Hvordan vil en sådan ophævelse påvirke forbrugernes adfærd?
Det er mit klare indtryk, at fru Hardstaff ønsker, at også britisk oksekød skal kunne modtage EU-støtte til salgsfremmende foranstaltninger. I betragtning af oksekødets negative omdømme går hun naturligvis ind for, at de salgsfremmende foranstaltninger skal være generelle, men det vil ikke være acceptabelt.

Den agromonetære ordning for enhedsmarkedet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0261/97) af Hallam for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Kommissionens beretning til Rådet og Europa-Parlamentet om den agromonetære ordning for enhedsmarkedet - Perioden fra den 1. juli 1995 til den 30. juni 1996 (KOM(96)0636 - C4-0026/97)

Hallam
Hr. formand, det glæder mig at se det store fremmøde af medlemmer i dag, hvilket afspejler vigtigheden af emnet.
Jeg vil gerne kort forklare, hvad vi mener med den agromonetære ordning.Grundlæggende er det en metode til at sikre landbrugerne en vis stabilitet i deres forretningsplanlægning. Et af de problemer, vi i øjeblikket står over for, er, at denne livline - hvis jeg må bruge en sådan sammenligning - nogle gange er ret lang og andre gange ret kort alt efter udsvingene på valutamarkedet.
Parlamentet har tidligere begrundet anmodet Kommissionen om mere oplysning om, hvordan ordningen fungerer. Kommissionen har udarbejdet en beretning - som behandles her i dag - for perioden juli 1995 til 30. juni 1996. Beretningen indeholder oplysninger om bevilling af kompensation, en vurdering af de økonomiske og finansielle virkninger samt forslag om ordningens fremtid. Komissionen har ret i, at det vil være svært at indføre gennemgribende ændringer af den agromonetære ordning nu, hvor vi står på tærsklen til Den Europæiske Monetaære Union. Det skal derfor drøftes en anden gang.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har ikke desto mindre set på beretningen. Vi er enige i, at vi ikke kan indføre drastiske ændringer på nuværende tidspunkt, men der skal ske ændringer i 1998, når vi nærmer os ØMU'en - hvis vi da nærmer os ØMU'en, så vi har benyttet lejligheden til at fremsætte en række forslag.
For det første ønsker vi en forenkling af reglerne, og vi vil være sikre på, at folk forstår præcis, hvordan ordningen virker. For det andet ønsker vi et loft og et gulv til begrænsning af udsvingene.
I min valgkreds har landbrugerne tabt næsten 20 % af deres indtjening, målt i såkaldt grønne pund, i løbet af det seneste år. Der er allerede alt for mange variable størrelser inden for landbruget, og det er afgørende, at vi sikrer, at disse variable størrelser, som vi kan kontrollere, ikke varierer så meget.
Endelig ønsker jeg, at den agromonetære ordning skal være selvfinansierende. Når den går op og når den går ned, betyder det, at vi kan fordele pengene mere jævnt. Det sikrer en rimelig retfærdig behandling af Europas skatteborgere.
Kære venner, jeg gad vide, om vi vil drøfte tilsvarende ting om cirka ti år. Det kan jo nemt ske, at begivenhederne vil overhale os, når ØMU'en nærmer sig, så vi kommer i en situation, hvor hver enkelt landbruger kan få samme støtte i samme pakke uanset hvor i Unionen de bor. Jeg vil gerne forsikre landbruget - ikke kun i min valgkreds, men i alle kroge af Unionen - om, at Parlamentet er klar over, hvilke problemer sektoren står over for, og Parlamentet vil gøre sit bedste for at varetage forbrugernes interesse så effektivt som muligt, til en retfærdig pris og på en sådan måde, at de kan opretholde en rimelig livsstil.

Mayer
Hr. formand, ærede damer og herrer! I går talte jeg i længere tid under ledelse af den ærede fru formand Fontaine. I dag vil jeg tale i knap så lang tid.
De forudgående år har vist, at paritetsændringer i valutaerne flere gange og i mange år har ført til konflikter og konkurrenceforvridninger i et ganske massivt omfang. Medlemsstaternes landbrug har måttet udligne dette på en eller anden måde. Udligningsordningerne har ikke været tilstrækkelige. I rapporteringsperioden fra 1.7.1995 til 30.6.1996, det vil sige et produktionsår for landbruget, oplevede vi næsten ingen valutasvingninger, og de få, vi oplevede, var egentlig nøjagtig modsat dem, vi havde før.
Jeg vil gerne gratulere ordføreren, hr. Hallam, med hans betænkning. Selv i udvalget var man i vid udstrækning enige. Det vil jeg gerne viderebringe i dag. Også i dag er der samstemmende udtalelse. Vi vil gerne klart understrege kravet om at fortsætte arbejdet hen imod enkelthed og større gennemsigtighed, men frem for alt også kravet om at indføre nye bestemmelser i 1998, selvom Den Monetære Union, udvidelsen af Unionen, naturligvis WTO-runden og især også diskussionen om Agenda 2000 står for døren og ophidser gemytterne. Det var, hvad jeg ville sige om det i dag.

Rosado Fernandes
Hr. formand, fru kommissær, selvom vi accepterer - og jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke vores kollega Hallam for den entusiasme, som han har lagt i diskussionen af denne sag, der er af så stor vigtighed for enhver landbruger i Europa, hvad enten han er fra nord eller syd - Kommissionens opfattelse med hensyn til den bestående agromonetære ordning, det vil sige ingen afgørende ændring af de gældende aftaler, en forenkling af ordningen uden at sætte spørgsmålstegn ved systemet som helhed, altså afskaffe landbrugsomregningskursen og omdefinere den nuværende ordnings fremtidige muligheder, mener vi dog, at det er nødvendigt at gøre sig nogle overvejelser.
For det første er det sandsynligt, at den agromonetære ordning vil blive ændret med forsinkelse - det er ikke første gang, at det sker - alene, hvis man tænker på indførelsen af euroen, der jo faktisk er blevet et europæisk ideal. I hele perioden indtil da vil der nemlig være en mere end velbegrundet frygt og risiko for en mærkbar stigning i udgifterne for EUGFL med en farlig ustabilitet for valutamarkederne.
En mindsket repræsentativitet for euroen i dens første fase ville indebære en alvorlig skade for landbrugsproduktionen, hvis ligevægt hviler på en kompleks - vi er alle bekendt med den - og integreret fælles arkitektur, hvis udtænkning er resultatet af en lang, vanskelig og konfliktfyldt politisk koordinering. Konsekvenserne af en sådan udvikling iagttages således med stærk bekymring og frygt i landbrugskredse, en sektor, der let vil komme til at mærke de negative virkninger ved en svækkelse af de europæiske strukturer, især efter, at den har mærket vanskelighederne ved alt for stive konvergenskriterier.
Den agromonetære beretning, som Kommissionen fremlagde sidst i 1996, bekræftede til fulde mistanken om et svind af vigtige økonomiske midler, der har ført til en forhøjelse på ca. 28 % af landbrugsdirektivets grundniveau. En situation af disse dimensioner for Den Europæiske Unions budget vil i praksis bringe reformen af den fælles landbrugspolitik i fare og har gjort det komplet umuligt at gå i gang med, sådan som man burde, de nødvendige forbedringer af strukturer og organisationer på markedet for middelhavsafgrøder.

Mulder
Hr. formand, jeg vil også gerne begynde med at komplimentere hr. Hallam med hans betænkning. Hvis jeg har læst betænkningen korrekt, har jeg mellem linjerne forstået, at han allerede er langt forud for sin regering og sit parti, fordi han allerede nu går ind for, at alle lande i EU skal deltage i den fremtidige ØMU. Jeg synes, at det er et modigt standpunkt for et medlem af Labour.
For det første mener jeg, at vi kan konstatere, at den nuværende agromonetære ordning har virket udmærket siden afskaffelsen af switch-over -systemet. Omkostningerne er betydeligt mindre, og for tiden er forskellen mellem den grønne kurs og den normale kurs ca. 2 procent. Med lidt held bliver den endnu mindre næste år. Men der skal en smule held til.
Jeg spørger mig selv, om Kommissionen træffer tilstrækkelige forholdsregler for afskaffelsen af den grønne kurs, når ØMU engang etableres. For hvad vil der så ske? Kommer der en kompensation til landmændene, eller hæves priserne midlertidigt, så bønderne i Europa ikke lider tab? Jeg tror, at når finansministrene allerede nu har gjort det klart, at bestemte kurser vil blive koblet sammen i maj, at det også ville være godt for den europæiske landbefolkning at vide, hvad der vil ske med det grønne kurssystem. Vil disse kurser også blive koblet sammen? For det betyder automatisk, at det nuværende system bliver overflødigt. Det store spørgsmål vil være: Hvad vil der ske med de lande og de valutaer, der ikke kommer til at deltage i ØMU? Bliver der så indført et lignende system osv. osv.? Det store punkt er også - og det fremdrager jeg, fordi jeg er ordfører for landbrugsbudgettet for 1998 - at der i hele landbrugsbudgettet for 1998 ikke er truffet nogen foranstaltninger med henblik på eventualiteter af denne type. Jeg spørger mig selv, om det er godt. Ganske vist er det sådan, at der efter al sandsynlighed ikke sker noget før efter 15. oktober 1998, men hvis disse valutaer allerede sammenkobles i maj, kan der også ske noget med den grønne ecu, og jeg mener, at Kommissionen skal være forberedt på denne mulighed.
Jeg vil også gerne høre Kommissionens holdning vedrørende det, som hr. Hallam lige har sagt: Der er i øjeblikket en overgrænse på 5 procent, inden der træffes forholdsregler, og en undergrænse på 2 procent. Er det muligt, at disse ensrettes: f.eks. at begge er 3 procent eller 5 procent eller nævn et tal, så det i fremtiden, når ØMU er etableret, er budgetneutralt?

Souchet
Hr. formand, kære kolleger, nærværende beretning fra Kommissionen er en følge af det tilsagn, som den gav under samlingen i Rådet (landbrug) i juni 1995 om hvert år at udarbejde en beretning om, hvordan valutakursudsvingene og den gældende agromonetære ordning havde påvirket den fælles landbrugspolitik og enhedsmarkedet, ledsaget af passende forslag til afhjælpning af de problemer, som dette måtte have givet anledning til. Del A og B beskriver den monetære og agromonetære udvikling i 1995-1996, herunder udbetalingen af udligningsstøtte. Den affattelse af betragtning A, der er indeholdt i ændringsforslag 1, svarer godt til denne beskrivende del af Kommissionens beretning. Vi stemmer derfor for dette ændringsforslag. Del C behandler de økonomiske konsekvenser for markederne for landbrugsvarer og for landbrugernes indtægter, og del D evaluerer den agromonetære ordnings betydning for l'acquis communautaire.
Som det væsentligste i årsberetningen foreslår Kommissionen, at man ophører med at anvende den grønne kurs ved beregningen af importafgifterne, og opstiller en målsætning om forenkling af de agromonetære regler. Dette forslag indgik i hr. Hallams første udkast til betænkning. Under den nuværende ordning anvendes sideløbende to kurser til beregning af toldafgiften: toldkursen og landbrugsomregningskursen, den såkaldte grønne kurs. Vi går alle ind for en forenkling af ordningen, men i modsætning til, hvad ordføreren oprindelig foreslog, mener vi ikke, at en sådan forenkling skal bestå i, at man udelukkende skal anvende toldkursen; den skal tværtimod bestå i, at man konsekvent skal anvende den grønne kurs.
Den grønne kurs er nemlig højere end toldkursen. Forskellen i omregningskurs mellem de to kurser kan være op til 5 %. Følgelig indebærer såvel Kommissionens som ordførerens forslag en ringere fællesskabsbeskyttelse. Vi ved alle, at fællesskabspræferencen i det nuværende meget vanskelige internationale miljø konstant udsættes for trusler, og at den ofte anfægtes under henvisning til både WTO-aftalerne og den lange række aftaler, som Den Europæiske Union har indgået med tredjelande. Det er derfor yderst vigtigt at bevare så megen beskyttelse som muligt, og det vil sige at opretholde den grønne kurs. Denne kurs skal fortsat anvendes ved beregningen af restitutionerne og de interne priser uanset hvilken metode, der er valgt til beregning af toldafgifterne. Den virkelige forenkling fremgår faktisk af det ændringsforslag, som jeg har fremsat sammen med min kollega hr. des Places, og som er blevet vedtaget af Landbrugsudvalget. Den består i, at man skal anvende den grønne kurs ved beregningen af toldafgifterne på samme måde som ved beregningen af restitutionerne og de interne priser. At de øvrige ændringsforslag, som jeg og hr. des Places har fremsat i udvalget, alle er blevet vedtaget, gør det muligt for os at støtte Deres beslutningsforslag som helhed, hr. ordfører, bortset fra betragtning A, hvor vi foretrækker affattelsen i ændringsforslag 1.
Afslutningsvis, hr. formand, går vi alle ind for at lette de administrative byrder for samtlige europæiske virksomheder. Den strategi, som vi følger, adskiller sig fra Kommissionens på et ganske bestemt punkt: Vi ønsker i så vid udstrækning som muligt at bevare fællesskabspræferencen. Det foreliggende eksempel, der drejer sig om valget af en enhedsomregningskurs til beregning af toldafgifter, viser, at Kommissionen for sin part systematisk foretrækker den løsning, der giver den ringeste beskyttelse af det europæiske landbrugs økonomiske interesser. Ingen internationale aftaler og ingen juridiske forpligtelser tvinger Kommissionen til at foreslå os toldkursen i stedet for den grønne kurs til beregning af toldafgifterne. Men hvorfor gør den det så? Sådanne forslag, og ikke mindst Agenda 2000, får ikke alene mig, men også mange landbrugere, til at tvivle på, at Europa-Kommissionen virkelig ønsker at bevare den eneste virkelig integrerede fællesskabspolitik, der findes, og som er en stor del er grundlaget for Unionens legitimitet, nemlig den fælles landbrugspolitik.

Hardstaff
Hr. formand, også jeg vil gerne komplimentere vores kollega, David Hallam, for hans udmærkede betænkning, som faktisk kaster lys over et meget, meget kompliceret emne, nemlig hvordan den agromonetære ordning fungerer. Efter at have læst betænkningen, føler jeg helt bestemt, at jeg forstår det meget bedre.
Jeg vil også gerne forsikre kolleger om, at han ikke har skrevet min tale her til formiddag, lige så lidt som jeg har skrevet hans tale i går om min betænkning. Komplimenten er virkelig oprigtigt ment.
En af grundene til, at jeg hilser denne betænkning velkommen er, at landbrugerne skal kæmpe med så mange usikre størrelser i deres arbejde. Bare en eller to meget kraftige storme eller tre uger med meget tørt vejr på det forkerte tidspunkt af året gør udslaget for, om der kommer overskud eller underskud af et helt års arbejde.
Den fremadrettede planlægning hæmmes yderligere af valutakursudsving. Det er meningen, at den agromonetære ordning skal yde en vis beskyttelse mod dette. Som betænkningen ganske rigtigt understreger, er der ikke nødvendigvis balance mellem stigninger og fald i valutakurserne, så der kræves justeringer for at sikre, at landbrugere i en grupppe lande ikke bliver ugunstigt stillet som følge af sådanne kursudsving.
Jeg har med stor glæde noteret mig forslagene i hr. Hallams beslutning, som anbefaler opretholdelse af maksimal stabilitet i tiden indtil indførelse af euroen. Vi ønsker kun et minimum af ændringer af den eksisterende ordning, de ændringer, som kræves for at opretholde økonomisk balance i landbrugssektoren i denne mellemliggende periode. Jeg mener, at landbrugere over hele Europa vil hilse disse henstillinger velkommen, da usikkerheden er deres største problem på et område, hvor langtidsplanlægning er absolut nødvendig.

McCartin
Jeg vil også gerne lykønske hr. Hallam med hans betænkning samt takke ham for hans heroiske arbejde med at kaste lys over et meget kompliceret emne. Et tidligere medlem af Ministerrådet fortalte engang, at han uformelt havde spurgt alle finansministrene omkring bordet: «Hvad er NCA?«. Ikke en eneste af ministrene kunne forklare det. De var nødt til at sende bud efter en fra Kommissionen. Hr. Hallam har gjort det langt bedre.
Jeg tager afstand fra et punkt i starten af første afsnit af betænkningen, hvor det anføres, at der hersker betydelig tvivl om hele ØMU-spørgsmålet, eller en lignende formulering. Her i Parlamentet bør vi ikke acceptere nogen tvivl om ØMU. Parlamentet er nødt til at acceptere, at ØMU'en vil fortsætte efter tidsplanen. Medio 1998 vil der være en europæisk monetær union for måske 80 % af hele økonomien i vores 15 lande, og vi bør fortsætte på det grundlag.
Desuden vil jeg gerne påpege, at hr. Hallam jo tilsyneladende foreslår, at vi måske skal fortsætte med denne ordning, når den monetære union er en realitet. Selvom det ikke vil koste Fællesskabets budget noget, vil landbrugere i områder med en stærk valuta modtage penge på bekostning af landbrugere i lande med en svag valuta. Jeg kan ikke være enig i, at der er behov for dette.
Jeg mener, at den monetære union vil være en realitet medio næste år. Når kurserne først er fastsat, bliver hele den agromonetære ordning fuldstændig overflødig. Så vil omkring 80 % af Den Europæiske Unions økonomi være dækket af ordningen, og der vil være et eller to lande, som gerne vil være med, men hvis valutaer er for svage. Det ville være meget forkert at foreslå en afgift for de landbrugere, der eksporterer fra disse lande, hvis deres regering bliver tvunget til at devaluere sin valuta.
På den anden side kan jeg ikke acceptere, at lande med en stærk valuta, som opfylder kriterierne for at være med i Den Europæiske Union, men som ikke ønsker det, får mulighed for at yde støtte til de nominelle prisfald, der opstår, hvis deres valuta stiger i forhold til euroen. Denne mulighed ville være en tilskyndelse til disse lande til ikke at være med i den monetære union, hvis de har en stærk valuta, hvis de er kvalificerede.
Jeg mener, at vi skal fortsætte på det grundlag, at vi vil bruge euroen fra den dato, hvor kurserne bliver fastsat. Derefter bliver hele ordningen overflødig, og landbrugere inden for ordningen ved nøjagtig, hvad de kan regne med, mens landbrugere uden for ordningerne må klare problemerne på lige fod med alle andre sektorer i økonomien - industri, tjenesteydelser, import eller eksport. De veksler til den kurs, euroen giver dem. Der er ikke behov for nogen anden ordning. Jeg kan forstå, hvorfor der før i tiden var politisk pres i Tyskland og Holland, hvor valutaen hurtigt blev stærkere og stærkere. Der var politisk pres for at give visse indrømmelser.
Jeg kan huske, at i 1992 i en betænkning, som jeg var forfatter til, forkastede Parlamentet »switch over«-ordningen, som i sidste ende betød flere omkostninger på det europæiske budget. Dengang var min gruppe uenig med mig. Men ordningen indebar omkostninger af størrelsesordenen ECU 7 milliarder på det europæiske budget. Jeg var imod den, fordi den gav landbrugerne uplanlagte og pludselige indkomststigninger, som de ikke var ude efter og ikke forventede. Hvis vi i dag havde ECU 7 milliarder at bruge på udviklingen af landdistrikter inden for vores landbrugspolitik, kunne de gøre nytte til fremme af de sociale og økonomiske målsætninger, som ligger de fleste her i Palamentet mere på sinde.

Daskalaki
Hr. formand, jeg vil først takke hr. Hallam for denne betænkning om et meget følsomt emne. Jeg har imidlertid i lighed med en del af kollegerne mange indvendinger mod visse sider af Kommissionens forslag.
Kommissionens forslag om den agromonetære ordning for enhedsmarkedet er generelt fornuftig. Ordføreren understreger fuldt berettiget, at der ingen grund er til på indeværende stadium at fremsætte større forslag om reformer, da den tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union fra januar 1999 vil medføre, at disse reformer må ændres.
Jeg vil imidlertid gerne tilføje med hensyn til det i punkt 1, litra d) om sikkerhedsnet anførte om et loft og et gulv, udtrykt i lokal valuta, at udsvingsmargenen højst bør være + 2-3 %, og det virker som om litra e) i samme punkt skaber flere problemer, end det løser. Dette litra bør efter vores mening helt slettes. Med en sådan mulighed for anvendelse af fællesskabsmidler er der stor fare for, at lande med en stærkere økonomi kunne forledes til at lege valutalege med kursværdierne til skade for de svagere lande, da disse ikke vil have mulighed for at reagere. Bestemmelsen begrænser desuden medlemsstaternes frie anvendelse af deres budgetpolitiske virkemidler før den endelige fase, således at dette litra i virkeligheden kommer til at virke som et middel til at præmiere eller straffe medlemsstaterne. Når et land med en svagere økonomi er nødt til at devaluere for at vende økonomien og give større fleksibilitet til eksporten, så kommer Den Europæiske Union med dette system og straffer landet. Man tager med andre ord midlerne og giver dem til de stærkeste og fortsætter på denne måde en ond cirkel.
Kommissionen gør ganske vist opmærksom på, at der ikke blev registreret større valutamæssige udsving, men den anfører, at stærke valutaer er blevet devalueret, medens andre er blevet revalueret. Uanset om det forholder sig sådan eller ej, er det ikke en grund til, at vi skal forfalde til sådanne foranstaltninger. I konklusionerne i sin begrundelse støtter ordføreren Kommissionen i dens holdning, at Fællesskabet på den ene eller den anden måde må holde op med at sikre landbrugernes indkomster, som den gør i dag. Fællesskabets opgave bør ikke være at sikre, skriver ordføreren, «at hvad enten en valuta falder eller stiger i værdi, skal landbrugere i begge situationer have mere«. Administrativt set kan denne tanke have en vis tiltrækning, og det er tydeligt, at endnu en gang er Kommissionens kriterier af administrativ og budgetmæssig art. I virkeligheden udfører landbrugerne et meget hårdt arbejde, som ikke alene er udsat for påvirkninger fra vejrliget og de før omtalte naturkatastrofer, men også påvirkes af visse afgørelser fra europæiske teknokrater.

Virrankoski
Ærede hr. formand, hr. David Hallams betænkning om funktionaliteten af den agromonetære ordning i årene 1995-1996 giver et temmelig godt billede af systemet. Tusind tak for det. Ved hjælp af det grønne ecu-system er det meningen at realisere to mål i EU's grundaftale, artikel 39: at garantere en rimelig levestandard for landbrugsbefolkningen og at frigøre markeder. I sin grundopgave har systemet fungeret ganske godt. Dette er på den anden side blevet hjulpet af den relative stabilitet i EU-medlemslandenes valutaer. Nogle valutakriser som i starten af dette årti er der ikke set noget til.
I fremtiden skal den agromonetære ordning tilpasse sig to store udfordringer: Den eventuelle realisering af emuens tredje fase og at rette landbrugserhvervet mod verdensmarkeder. Overgangen til fællesvaluta i begyndelsen af 1999 vil bringe en vis stabilitet i opretholdelsen af en fælles landbrugspolitik. Medlemslande, som er med i fællesvalutaen, vil ikke mere have indbyrdes finansieringsvekslinger. Til gengæld bliver spørgsmålet om lande, som eventuelt bliver uden for emuen, uløst. Sådanne betydningsfulde landbrugslande må i hvert fald ifølge den offentlige debat være England, Danmark og Sverige, måske også andre. Kommissionen har ikke fremlagt nogle planer for et nyt system. Som det er konstateret i flere indlæg, er dette systems udformning snart meget aktuel.
Det andet spørgsmål er i højere grad at rette landbrugsproduktionen mod verdensmarkeder. AGENDA 2000dokumentets landbrugspolitiske princip er at tilpasse landbrugspolitikkens tilskudsniveau med verdensmarkedets priser. Verdensmarkederne domineres i en temmelig høj grad alligevel af US-dollar. I løbet af sidste år er dollaren blevet styrket over tyve procent i forhold til ecuen. Dette må i hvert fald delvis skyldes den usikkerhed, der hersker om den nye fællesvaluta. Da det kan være, at den nye euros kurs specielt i startfasen bliver ustabil, kan dette foranledige endnu større svingninger på de priser, som landbruget får på verdensmarkeder, når der veksles til euroer. Dette vil igen hurtigt reflekteres på EU's interne priser og landbrugstilskuddene, og resultatet deraf vil blive hurtige svingninger. Det er på denne baggrund, at de interne kontakter af AGENDA 2000 til verdensmarkeder og derigennem til f.eks. US-dollar skal overvejes grundigt. Vi skal sørge for, at skift i landbrugsprodukters priser og landbrugstilskud ikke øges, men nærmere reduceres.

von Habsburg
Hr. formand! Lad mig først henvende mig til min ven, hr. Hallam, der i starten sagde med en vis berettigelse, at han desværre måtte fremlægge dette virkelig vigtige tema for et meget tomt Parlament.
Jeg har været med fra starten. Derfor vil jeg trøste ham og sige, at jeg har den erfaring, at om fredagen møder man op, hvis man går ind for kvalitet, og hvis man ikke er her, går man ikke ind for kvalitet!
Hallam-betænkningen er meget aktuel af en grund. Det er jo faktisk sådan, hvilket han også understregede med sine overvejelser, at vi i dag kun kan foretage noget på kort sigt, fordi vi i hele Den monetære situation jo netop står foran meget store forandringer. Netop denne diskussion har gjort det klart, hvor vigtigt det er for os at få en fælles europæisk mønt.
Jeg kan kun sige fra min egen valgkreds Oberbayern: Vores landmænd venter på denne europæiske mønt, fordi den største del af vores handel foregår med Italien, og lire-kursen virkelig er gået meget op og ned i den seneste tid, hvilket har givet vores landmænd de allerstørste problemer. Så snart vi får en europæisk valuta, vil det ikke længere være muligt. Så får vi forhåbentlig stabilitet, og jeg vil sige, at hele hr. Hallams forslag egentlig bare er et overgangsforslag, som ikke desto mindre er livsvigtigt.
Det er i det hele taget af helt afgørende betydning for alle anliggender, der har med landbruget at gøre, at vi finder en overgangsløsning. Jeg mener personligt, at landbrugets udsigter på længere sigt er udmærkede. Af en simpel årsag: Vores industrielle samfund kører med stor hastighed ind i en blindgyde. Vi har bygget det meste på ikkefornyelige råstoffer. Nu kommer den tid, hvor vi skal bruge fornyelige råstoffer. Vi burde unægteligt have taget fiskerikrigene som en alvorlig advarsel.
For bare 10 år siden fik vi at vide, at havet var det uindskrænkede, store område, dér ville vi kunne løse alle problemer. Allerede i dag har vi problemer på havene med fiskerikrige mellem Europa og Canada, mellem Europa og Afrika, mellem Frankrig og Spanien. Vi må erkende, at mængden af de ikke-fornyelige råstoffer er opbrugt. Nu kommer de fornyelige råstoffer fra landbruget. Hvis man beskæftiger sig en smule med problemet og ikke lader sig blænde af kritikken fra visse store multinationale selskaber, ved man udmærket, at det ikke er utopisk science fiction.
Lad os f.eks. tage brændstofferne. Sidste gang vi havde plenarmøde, kørte jeg hertil i en bil, som kører på naturlig olie, ikke raps, men olie, der frembringes af græs. Det er en fornøjelse at køre i den. Men det er nu engang en kendsgerning, at der i dag f.eks. gøres alt i Tyskland for at forhindre, at der opbygges et net af tankstationer, hvor man kan købe denne olie, fordi den nemlig ville være væsentligt billigere end det, der udbydes, fordi staten måske endnu ikke har udvidet sit røveri til dette område i fuld udstrækning. For os er det allervigtigste, at der gøres alt inden for vores landbrugspolitik for at bevare vores landlige strukturer til den tid, hvor der virkelig bliver brug for dem. Jeg vil sige - i min alder kan man godt tillade sig at fremsætte profetier, fordi man altid kan sige i samme forbindelse, at man ikke vil være der til den tid, hvor man vil blive kontrolleret - vi kan bare håbe, at disse landlige strukturer, der også vil danne grundlaget for vores landbrug på et senere tidspunkt, faktisk bliver bevaret, og vi må gøre alt for at træffe overgangsforanstaltninger for landmændene.
I denne forbindelse vil jeg gerne takke hr. Hallam varmt for det, han har sagt, fordi han også repræsenterer disse perspektiver. Efter min mening bør vi godkende denne betænkning og beslutning med glæde.

Graefe zu Baringdorf
Jeg vil gerne tilslutte mig hr. Habsburgs ord, hvad angår betydningen af den landlige samfundsform for vores europæiske kontinent. Men - hr. Habsburg - De burde nu i Deres alder alligevel overveje, om De ikke skulle melde Dem ind i partiet De Grønne, for De befinder Dem ikke det rigtige sted hos de kristlige demokrater med Deres forslag. For dette kristligt-demokratiske parti har her, og ikke kun her, men også i de nationale parlamenter, støttet en politik, der går i præcis den modsatte retning, nemlig destruktion af landbrugene, som De minder os om vi får hårdt brug for. Hvert andet minut bukker en gård i EU under, og det er de mindre bedrifter, der er tale om. På årsbasis går 500.000 arbejdspladser inden for europæisk landbrug tabt. Det er en rystende opgørelse, og hvis man ikke vil stoppe det, så må man tage fat i Deres forestillinger, eller også må man, som det altid har været grøn landbrugspolitik, erklære støtten af den landlige samfundsform som et mål for landbrugspolitikken.
Så ville vi heller ikke skulle diskutere denne betænkning, som vi skal behandle her, for hr. Hallam, der er to muligheder for at overvinde dette system: Den ene mulighed er, at vi får en monetær union, det har De jo også anført. Det andet system ville bestå i at gå bort fra intervention, statslige opkøb og eksportsubventioner. For disse monetære foranstaltninger og de udligningsforanstaltninger, som vi diskuterer her, er jo kun nødvendige for de områder og de produkter, hvor der interveneres. Det er altså de klassiske markedsordningsprodukter, ikke f.eks. kartoflerne, ikke f.eks. grøntsagerne, ikke f.eks. frugterne, ikke hele den produktpalet, som vi hos os i Baringdorf går fra vores bondegård til det direkte marked med, i direkte forbindelse med producenterne og forbrugerne. De berøres overhovedet ikke af disse valutasvingninger.
Vi kommer heller ikke til at nyde godt af udligningsbetalinger, der berører dette monetære system, men får derimod vores priser fra markedet, vi får vores priser via vores produkters kvalitet og via forbrugernes erkendelse af, at disse produkter har en særlig værdi for dem. Her går vi mere og mere i retning af, at produkternes værdi ikke kun måles på den kvalitet, der er i de produkter, der kan måles kvantitativt, men disse produkter tillægges i større og større omfang en ekstern kvalitet - sådan vil jeg kalde det - på den måde, at der nemlig skal være en landskabsstruktur, der betyder, at vores ældre ikke glider ud, at vi bevarer arternes mangfoldighed, at der findes et landskab med landbrugsbedrifter og ikke, som man så det i det gamle DDR, med bedrifter, der var blottet for enhver æstetik.
Europas kulturelle præstationer ligger på det landlige område og har sin oprindelse dér. Jeg vil ikke påstå, at bønderne skabte denne kultur, men de skabte i hvert fald grundlaget for denne kultur. Hvis vi piller ved dette grundlag, må vi ikke undre os, hvis Europas kultur ændres. Derfor har disse monetære spørgsmål temmelig meget at gøre med den overordnede udvikling, og derfor vil jeg gerne påstå, at vi bruger behandlingen af Agenda 2000, som ligger foran os, hvor der gøres så sagte forsøg på at gå væk fra et interventionssystem for i stedet at fremstille kvalitetsprodukter til markedet, til at stille et forslag i Europa-Parlamentet, modigt at fremlægge et forslag til en anden landbrugspolitik, der overstiger enhver agroindustriel logik. Den, der - som vores grundlov og vores liberale økonomiske system tillader det - ønsker at producere for verdensmarkedet i en bestemt agroindustriel produktion, skal have lov til det, men venligst uden statslig støtte. Og der skal være støtte til dem, der bevarer kulturen og landskaberne, dem, der producerer kvalitet, dem, der også kommunikerer med forbrugerne, som netop ikke er ansvarlige for de milliardbeløb, vi nu må punge ud med til BSE.
Landbrugsbudgettet er ikke for stort, landbruget er ikke for dyrt. Pengene er blot givet forkert ud, de blev givet ud mod bevarelsen af strukturerne og ikke for bevarelsen af strukturerne. Hvis vi vover at stille et modigt forslag, og hvis De, hr. Habsburg, endnu en gang vil overveje tingene sammen med De Grønne, så er vi godt på vej, og så vil man også tænke på Dem med glæde. Så vil man sige: Han tog endnu et rigtigt skridt i dén alder!

Bjerregaard
Fru formand, allerførst vil jeg gerne takke Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, dets ordfører, hr. David Hallam, og de ærede medlemmer af Europa-Parlamentet for den støtte, de giver beretningen og den agromonetære ordning for enhedsmarkedet i perioden fra den 1. juli 1995 til den 30. juni 1996, og for debatten her i salen i dag. Jeg er helt sikker på, at kommissær Fischler glæder sig til debatten om Agenda 2000 og landbrugspolitikken, og den skal jeg bestemt ikke tage hul på ved denne lejlighed.
Jeg vil komme ind på et enkelt punkt, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter er enigt i. Kommissionen mener, at det er for tidligt at fremsætte forslag til en rådsforordning om tilpasning af den agromonetære ordning på grundlag af euroen. Vi ved endnu ikke, hvilke og hvor mange valutaer der vil deltage, og vi har ingen idé om, hvilke kurser der vil blive fastsat, og derfor ved vi heller ikke noget om de monetære afvigelser mellem disse kurser og de nuværende landbrugsomregningskurser. Så længe der er usikkerhed om problemets størrelse, er det Kommissionens opfattelse, at det ikke tjener noget formål at udarbejde et forslag til en rådsforordning.
Selvom Kommissionen fuldt ud kan acceptere retningslinjerne i den foreslåede beslutning, så tillader jeg mig at fremsætte en lille bemærkning om den første betragtning. Jeg mener, at udtalelsen om valutaernes relative stabilitet i nogle år er for generel. Derfor er jeg glad for, at der forelægges en ændring til første betragtning for at begrænse den til perioden dækket af beretningen altså fra 1. juli 1995 til 30. juni 1996. Hr. Mulder stillede nogle specifikke spørgsmål, og jeg har fået oplyst, at tjenestegrenene også overvejer de problemstillinger, der her blev nævnt, også de mulige forskellige scenarier, så man er opmærksom på problemerne.
Jeg vil afslutningsvis sige, at Kommissionen er enig i de retningslinjer, der er anført i beslutningen vedrørende den fremtidige agromonetære ordning, det vil sige enkelthed og gennemsigtighed, et begrænset antal ændringer for landbrugsomregningskurserne og håndterlige omkostninger, og med disse bemærkninger siger jeg tak for debatten.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning om hr. Hallams betænkning.

Andersson, Hulthén og Waidelich
Vi har afstået fra at stemme om denne betænkning. Efter vores opfattelse er det ønskeligt at ændre det indre markeds agromonetære ordning snarest muligt. Omkostningen på 1, 3 milliarder ecu pr. år er ikke acceptabel. Spørgsmålet er, om ikke ordningen har udspillet sin rolle, når næsten alle landbrugere i dag kan drage økonomisk nytte af den. Der er ingen balance, eftersom beløb, som udbetales til landbrugere i lande, som skriver deres valutaer op, ikke balanceres mod besparelser på beløb, som udbetales til landbrugere, som får mere i den nationale valuta på grund af devalueringer.
Vi byder ordførerens konklusioner om, at agromonetære ordninger bør spille en mindre rolle og koste betydeligt mindre, end de gør nu, velkommen. En besparelse på dette område er ønskelig snarest muligt.

Van Dam
Jeg lykønsker ordføreren med denne udmærkede betænkning. Det beroliger mig, at han også ønsker forenkling af reglerne. Jeg er enig med ham i, at tiden ikke er inde til store ændringer, i betragtning af usikkerheden omkring ØMU'en. På længere sigt er en grundig reform nødvendig.
Kursudsving hører endnu ikke fortiden til. Vi bør stræbe efter et system, der finansierer sig selv. Betingelserne i paragraf 1 d) i udkastet til beslutning fjerner ikke systemets karakter af bundløshed.
Denne bundløshed kan fjernes ved et asymmetrisk system. Godtgørelser til landmænd i devaluerende lande kan fastfryses i den nationale valuta, idet udbetalinger til revaluerende lande kan fastsættes i ecu.
Besparelserne kan bagefter anvendes til kompensation af landmændene i revaluerende lande. På den måde kan de agromonetære kompensationer holdes budgetneutrale.
Ved reformen af ordningen i 1995 påpegede Parlamentet allerede den risiko, at medlemsstaterne ville komme til at betale til kompensationen for revaluering af grønne kurser. Det fremgår af Kommissionens årsberetning, at Luxemburg, Tyskland og Belgien ydede deres landmænd ekstra kompensation. Bl.a. Nederland, Danmark og Østrig udbetalte ikke deres del af kompensationen.
Således blev producenterne under sammenlignelige forhold behandlet forskelligt, afhængigt af deres hjemland. Et europæisk landbrugsmarked tåler ikke noget sådant. Ved revisionen af det agromonetære system bør muligheden for national kompensation bortfalde.
Allerede i 1969 forlod Rådet tanken om et fælles marked og pris, et af grundprincipperne for den fælles landbrugspolitik. Muligvis betyder fase III af ØMU'en æresrejsning for dette princip i en vigtig del af det europæiske landbrugsmarked. Betingelsen er, at valutakurserne er stabile. På grund af de makroøkonomiske forskelle mellem medlemsstaterne kan dette ikke forventes før 1998.
Man må i høj grad håbe, at den Europæiske Centralbank fra starten fører en solid monetær politik med henblik på prisstabilitet. Nationale valutaer uden for ØMU-zonen vil i så fald være tilbøjelige til at devaluere i forhold til euroen, særligt hvis landene i Mellem- og Østeuropa bliver medlemmer.
Jeg har hermed villet påpege, at budgetproblemerne fortsætter med at bestå, så længe Kommissionen ikke er i stand til at lukke hullet. Derfor anmoder jeg Kommissionen om seriøst at overveje mit forslag om et forbedret agromonetært system.
Kommissionen vil vente med at tilpasse ordningen til 1. januar 1999. I mellemtiden har ØKOFIN-Rådet besluttet til maj at fastsætte både listen med ØMU-deltagere og de bilaterale pariteter mellem disse landes valutaer. Det må forventes, at der derved opstår forskelle med de indbyrdes pariteter ifølge den grønne midterkurs. Hvad påtænker Kommissionen at gøre ved dette? Kommer der en pludselig eller en glidende tilpasning?
I ØKOFIN-Rådets beslutning anmodes Kommissionen om kort efter maj 1998 at fremsætte forslag til en ændring af den agromonetære ordning. Kan Kommissionen love, hvornår den vil fremsætte et sådant forslag?
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Formanden
Jeg lykønsker hr. Hallam og glæder mig, hr. ordfører, over, at så mange medlemmer har været til stede for at overvære forelæggelsen af Deres betænkning. Det er helt nyt på en fredag formiddag.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 10.10)

