Euroopa Liidu kodanike konsulaarkaitse kolmandates riikides (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on nõukogu ja komisjoni avaldused Euroopa Liidu kodanike konsulaarkaitse kohta kolmandates riikides.
Alexandr Vondra
nõukogu eesistuja. - Härra juhataja, see arutelu konsulaarkaitse kohta on taaskord õigeaegne. Viimasel paaril aastal on mitu sündmust rõhutanud ELi liikmesriikide vahelise konsulaarkoostöö tähtsust. Alustades Liibanonist 2006. aastal kuni Tšaadini ja viimatiste traagiliste sündmusteni Mumbais - need juhtumid on kõik näidanud kasvavaid riske liidu kodanike jaoks välismaal reisides. Nende riskide ulatus on veelgi suurem, kuna aina rohkem inimesi kasutab soodsate hindadega reise, et külastada maailma kaugemaid paiku.
Seetõttu on tähtis liikmesriikide vaheline koostöö selles valdkonnas. See pakub paremat teenust ja kõrgemal tasemel konsulaarabi. See toob ELi kodanikele otsest kasu.
Asutamislepingutes on sätestatud selle koostöö alus. Artiklis 20 on märgitud selgelt, ma tsiteerin: "Igal liidu kodanikul on mingi kolmanda riigi territooriumil, kus ei ole esindatud see liikmesriik, mille kodanik ta on, õigus saada kaitset iga teise liikmesriigi diplomaatilistelt ja konsulaarasutustelt samadel tingimustel kui selle teise liikmesriigi oma kodanikel. Liikmesriigid kehtestavad omavahel vajalikud eeskirjad ning alustavad nimetatud kaitse kindlustamiseks vajalikke rahvusvahelisi läbirääkimisi.”
Selles artiklis nimetatud eeskirjad on sätestatud 1995. aastal vastu võetud otsuses. Selles otsuses on määratletud, et kolmandas riigis võib abi taotleda muult liikmesriigilt kui enda liikmesriik, tingimusel, et ei ole kättesaadavat alalist esindust ega sellistes küsimustes pädevat kättesaadavat aukonsulit.
Praktikas tähendab see, et konsul, kellelt teise liikmesriigi kodanik palub abi, peaks keelduma sellise abi andmisest, kui selle kodaniku riigi ametiasutus (konsulaat või saatkond) on samuti esindatud.
1995. aasta otsus on liikmesriikide vaheline otsus, mis kajastab asjaolu, et konsulaarabi ja -kaitse on riigi ainuvastutus ja et konsulaarsuhteid reguleerib peamiselt konsulaarsuhete Viini konventsioon.
Selle valdkonna koostöö eeskirjad kajastavad ka asjaolu, et liikmesriigid käsitlevad konsulaarabi ja -kaitset erinevalt. Mõned näiteks leiavad, et see on kõigi kodanike põhiõigus. Teised arvavad, et see on riigi osutatav teenus. Seetõttu kasutatakse asutamislepingus konsulaarkaitsele viitamisel sõna "entitlement” ja mitte "right”.
Alates 2000. aasta Jolo kriisist on konsulaarkoostööd edasi arendatud, et see hõlmaks kriisiohje aspekte. Terrorirünnakud USAs näitasid, et isegi arenenud infrastruktuuriga kolmandad riigid võivad sattuda raskustesse sellistes äärmuslikes asjaoludes toimetulekul.
Liikmesriigid koostasid seejärel suunised selliste kriiside lahendamiseks. Ehkki need ei ole kohustuslikud, on neid mitmel korral tõhusalt kasutatud ja kogemuste põhjal täiustatud.
Nõukogu töötas hiljuti välja "juhtriigi” mõiste. See tähendab, et erakorralise sündmuse korral, eriti riigis, kus vähesed liikmesriigid on esindatud, võib üks või kaks liikmesriiki asuda juhtima kaitse- ja evakuatsioonialast kooskõlastamist.
Samuti on olnud suurem koostöö mõnede riikidega väljaspool liitu, näiteks USAga, kellega meil on konsulaarküsimustes iga-aastased konsulteerimised. Ka Norra, Šveits ja Kanada on teinud teatavatel juhtudel ELiga koostööd, näiteks Liibanoni, Tšaadi ja Mumbai kriiside ajal.
Komisjon ja nõukogu sekretariaat osalevad samuti Euroopa konsulaarkoostöös. Mitu aastat tagasi lõi nõukogu sekretariaat turvalise Interneti-foorumi, mille kaudu konsulaarasutused vahetavad teavet sellistes küsimustes nagu reisinõuannete ajakohastamine. Nõukogu on teinud liikmesriikide jaoks kättesaadavaks ka keeruka telekonverentsisüsteemi, mida on konsulaarkriiside ajal laialdaselt kasutatud.
Ligikaudu kolm aastat tagasi loodi ELi tasandil teabevahetuse ja tegevuse poliitilise kooskõlastamise platvorm. Seda platvormi nimetatakse kriisikoordineerimiskorraks (CCA ehk Crisis Coordination Arrangements). CCA kaks peamist osalist on järgmised: esiteks eesistujariik, keda abistavad nõukogu sekretariaat ja komisjon, otsustab, kas kasutada CCAd; teiseks COREPER II, mis on nii-öelda tegevusplatvorm, mis vastutab liikmesriikide tegevuse kooskõlastamise või mis tahes otsuste koostamise eest, mida võib olla vaja ELi tasandil vastu võtta.
Peamine töövahend on nõukogu sekretariaadi ELi ühine kriisivaatluskeskus (SitCen). SitCen pakub logistilist ja teabeabi.
Lisaks on mitu eesistujariiki järjest korraldanud korrapäraseid konsulaarkriisi ohjamise õppusi, mis on osutunud eriti vajalikeks. Euroopa konsulaarkoolituse programm käivitati 2008. aasta lõpus eesmärgiga parandada koostööd konsulaarametnike vahel, kes on nii pealinnadest kui ka sündmuspaikadelt. Konsulaarasutuste ühisosakonnad on samuti kaalumisel.
Kindlasti saaks veelgi rohkem teha. Regulaarselt arutatakse mitmeid muid küsimusi, nagu vanglate tingimused, vanemapoolne lapserööv ja konsulaarteabepoliitika. Aga me peame aktsepteerima ka tegelikkust, et samal ajal kui kodanike ootused ja nõuded pidevalt kasvavad, on konsulaarasutuste ressursid alati piiratud. Toetus paremaks koostööks konsulaarvaldkonnas ei ole alati kaetud piisava eelarvega riigi tasandil. See võimatuna tunduv ülesanne jääb väljakutseks.
Kogemus näitab, et konsulaarvaldkonnas hinnatakse koostööd ning mitmel juhul saame tulemustega rahul olla. Ligikaudu 20 000 ELi kodaniku edukas evakueerimine Liibanonist 2006. aastal on vaid üks näide. Eesistujariik on võtnud kohustuse seda tööd edasi teha ning sooviksin tänada Euroopa Parlamenti tema toetuse eest.
Günter Verheugen
Härra juhataja, daamid ja härrad, esindan täna oma kolleegi volinik Jacques Barrot'd, kes oleks soovinud isiklikult siin viibida, aga pidi täitma institutsioonilist kohust.
Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 20 kohaselt on igal liidu kodanikul kolmanda riigi territooriumil, kus ei ole esindatud see liikmesriik, mille kodanik ta on, õigus saada kaitset iga teise liikmesriigi konsulaarasutustelt samadel tingimustel kui selle teise liikmesriigi oma kodanikel. Artiklis 20 on sätestatud ka, et liikmesriigid peavad kehtestama omavahel vajalikud eeskirjad nimetatud kaitse kindlustamiseks. Härra Vondra juba kõneles sellest lähemalt. Sellega seoses on liikmesriigid kehtestanud konsulaarkaitse kooskõlastusmehhanismid, eelkõige 2006. ja 2008. aastal sätestatud suuniste kaudu, mis ei ole õiguslikult siduvad, aga mis aitavad missioonidel sündmuskohal koostööd tagada.
Lisaks kohustab Euroopa Liidu asutamislepingu artikkel 20 liikmesriikide diplomaatilisi ja konsulaarmissioone suurendama koostööd.
2008. aasta detsembris leppis nõukogu kokku juhtriigi mõiste rakendamise suunised seoses konsulaarkoostööga. Suuniste kohaselt nimetatakse edaspidi suurema kriisi puhul, millel on asjaomases kolmandas riigis konsulaarkaitsega seotud tagajärjed, üks liikmesriik nii-öelda juhtriigiks ja talle pannakse vastutus teiste liikmesriikide nimel ELi kodanike kaitse eest. Juhtriik peab kooskõlastama kõiki liikmesriikide poolt rakendatavaid meetmeid kohapeal ning vastutab selle eest, et kõik ELi kodanikud saavad toetust. Igaüks, kellel on õigus konsulaarkaitsele oma liikmesriigi poolt, võib paluda juhtriigilt abi.
Selle eesmärk on hõlbustada koostööd liikmesriikide vahel kohapeal, arvestades, et tehakse kättesaadavaks täiendavad ressursid personali, rahastamise, seadmete ja meditsiinipersonali näol. Juhtriigile antakse ka vastutus kooskõlastus- ja juhtmeetmete eest, et anda abi, viia inimesi uuesti kokku ja vajaduse korral evakueerida inimesed ohutusse kohta teiste asjaga seotud liikmesriikide abil. Ent liikmesriigid peavad leppima kokku, mida täpselt tähendab sõnastus "kus ei ole esindatud see liikmesriik” EÜ asutamislepingu artikli 20 alusel. See peaks hõlmama olukordi, kus ELi kodanik ei saa mis tahes põhjusel kasutada oma liikmesriigi missiooni. Liikmesriigid koostavad praegu selle jaoks ühiseid kriteeriume.
Selline on siis olukord paberi peal. Tõsiasja, et reaalne olukord võib olla üsna erinev, võivad mõned Euroopa Parlamendi liikmed tõendada. Nägin sõnavõtjate nimekirjast, et härra Guardans Cambó, härra Karim ja proua Mann kavatsevad sel teemal kõneleda. Nad räägivad kindlasti meile oma kogemustest Mumbais eelmise aasta detsembris. Mul on tunne, et ehkki üksnes kolmel liikmesriigil ei ole saatkonda New Delhis ja ainult seitsmel ei ole konsulaati Mumbais, oli siiski väga keeruline - ning ma väljenduksin väga hoolikalt - kannatanud Euroopa kodanikel saada piisavat kaitset.
Ma toonitan seda praegu, kuna loomulikult on õige sellistest kogemustest õppida. Selle kogemuse najal asub komisjon seisukohale, et endiselt on teha palju tööd, et tagada Euroopa Liidu kodanikele võimalus nõuda - täiel määral ja tegelikus elus - neile EÜ asutamislepingu artikli 20 alusel antud õiguse teostamist. Kodanikud ootavad, et Euroopa Liit pakub lisandväärtust nende kaitsmisel kolmandas riigis. Diplomaatiliste ja konsulaarmissioonide pakutav kaitse ei ole kõike arvestades piiratud kriisiolukordadega, vaid hõlmab ka abi andmist igapäeva olukordades.
Komisjon teeb muu hulgas ettepaneku ELi kodanike paremaks teavitamiseks - oleme juba teinud ettepaneku, et artikli 20 tekst tuleks trükkida igasse passi ja seda tuleks kujutada plakatitel lennujaamades ja reisibüroodes, samuti töötame koos nõukogu peasekretariaadiga konsulaarkaitse veebisaidi kallal, mis sisaldaks ajakohast loetelu liikmesriikide saatkondadest ja konsulaatidest kolmandates riikides.
Osana oma missioonist pakkuda ELi kodanikele paremini seda, mida liidu kodakondsus nende jaoks tähendab, on komisjon valmis lahendama iga probleemi selles valdkonnas, millele kodanikud tema tähelepanu juhivad, ning tegema kõik endast oleneva, et realiseerida kaitseõigused, millele ELi kodanikel on artikli 20 alusel õigus.
Lissaboni lepingu jõustumine tagaks selge õigusliku aluse ELi õigussätetele selles valdkonnas. EÜ asutamislepingu artikli 20 uus sõnastus (Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 23) lubab võtta vastu direktiive, "millega kehtestatakse sellise kaitse hõlbustamiseks vajalikud koordineerimis- ja koostöömeetmed”. See tähendab, et komisjon võib lähitulevikus esitada selles valdkonnas õigusaktide ettepanekuid.
Ioannis Varvitsiotis
fraktsiooni PPE-DE nimel. - (EL) Härra juhataja, ma avaldan heameelt selle arutelu üle ja tänan nii nõukogu kui ka komisjoni nende antud teabe ja esitluste eest. Mina olin kodanike õiguste, justiits- ja siseasjade komisjoni raportöör seoses rohelise raamatuga liidu kodanike diplomaatilise ja konsulaarkaitse kohta kolmandates riikides ning seetõttu tunnen endiselt suurt huvi selles valdkonnas toimuva vastu.
Siis väitsin, et artiklit 20 tuleks kohaldada laiemalt ning see peaks hõlmama rohkem õigusi Euroopa kodanike jaoks, kuna see tugevdaks Euroopa kodakondsuse mõistet ja näitaks praktiliselt eeliseid, mida Euroopa Liit igapäevaselt pakub, ning tugevdaks lõppkokkuvõttes Euroopa solidaarsust.
Hiljutised terrorirünnakud Mumbais näitasid, et Euroopa Liidu liikmesriikide kodanike kaitse suurem kooskõlastamine on sellistel perioodidel kasulik ja vajalik. Nõukogu poolt eelmise aasta detsembris konsulaarjuhtriigi mõiste kriisi korral rakendamise suuniste avaldamine on esimene positiivne samm ning need sisaldavad olulisi ideid. Ent me ootame suure huviga õiguslikult siduvaid ettepanekuid.
Ma saan aru, et esinevad väga suured praktilised raskused. Ent ma pean väga oluliseks, et peaks olema selge, kuidas Euroopa kodanikke kriisikoldes teavitataks selle kohta, kes on juhtriik. Ma ei arva, et siiani öeldu on rahuldav. Igal juhul avaldan heameelt selle üle, kui tähtsaks pidas eesistujariik Prantsusmaa seda küsimust, ning loodan, et eesistujariik Tšehhi Vabariik jätkab algatustega.
Martine Roure
Härra juhataja, õigus konsulaar- ja diplomaatilisele kaitsele on üks Euroopa kodakondsuse alustalasid. Lugupeetud minister, te tsiteerisite asutamislepingu artiklit 20. See on väga selge. Igal kodanikul on õigus konsulaarkaitsele. See ei ole valik, vaid õigus.
Mumbai traagilised sündmused näitavad meile tegelikult, et seda õigust ei garanteerita sugugi alati. Kaitsetasemed varieeruvad liikmesriigiti, mis toob kaasa diskrimineerimise kodanike kohtlemisel, kellele ei anta kunagi teavet selle kohta, millise konsulaadiga tuleb vajaduse korral ühendust võtta. Liikmesriikide vahel on ilmselgelt puudu finantstoetusest. Euroopa kodanikud, kes on kaotanud kõik, peavad sageli puutuma kokku konsulaarasutustega, kes väga vastumeelselt katavad finantskulusid.
Liikmesriigid peavad sellisele olukorrale lõpu tegema. Tuleb koostada siduvad suunised ja tegema teabe kodanikele kättesaadavaks. Liit peab alustama läbirääkimisi kolmandate riikidega, et tagada vajalik diplomaatiline kaitse.
Ent, nagu teie, lugupeetud volinik, ütlesite, on Mumbai sündmused näidanud ka seda vastuvõetamatut asjaolu, et puudub garantii Euroopa Parlamendi liikmete diplomaatiliseks kaitseks. Euroopa Liit ja eelkõige komisjon peavad viivitamata asuma läbirääkimistesse ning me kuulsime, mida te meile ütlesite, lugupeetud volinik, ning nõukogu peab sõlmima kolmandate riikidega ad hoc lepingud, et tagada Euroopa Parlamendi liikmete diplomaatiline erikaitse. See on vähim, mida saame teha.
Ignasi Guardans Cambó
Härra juhataja, täna saavad Euroopas kodanikud reisida piire ületamata, hääletada muus liikmesriigis kui nende enda oma, koguda oma pensioni ja kasutada sotsiaalkindlustust mis tahes liikmesriigis, kus nad soovivad elada. Lisaks teevad politseijõud üksteisega koostööd. Stockholmi prokurör võib arreteerida isiku Sevillas Euroopa vahistamismääruse alusel vajaduseta kohalikku menetlust otseselt kasutada.
Kui tuleb tegemist kodanike noomimisega nende tegude eest, siis on liikmesriigid soovinud loovutada suveräänsuse. Ent nende samade Euroopa kodanike kaitsmisel väljaspool Euroopa Liitu tekib olukord, nagu oleksid nad ajamasinaga reisinud; nad avastavad, et aeg on jäänud seisma, kui nad liidust lahkusid.
Väljaspool liitu oleme me lihtsalt 27 riiki, 27 valitsust, 27 lippu ja 27 konsulaarsüsteemi ja mõnel puhul isegi mitte seda. Kriisis kaotab Euroopa kodanik oma Euroopa staatuse. Ei ole olemas sellist asja nagu Euroopa kodakondsus.
180 miljonit eurooplast, kes üle maailma reisivad, avastavad, et nad saavad kaitset üksnes siis, kui nad esitlevad end taas sakslaste, hispaanlaste, poolakate või itaallastena. Eurooplastena nad väljaspool Euroopa Liitu esineda ei saa. See on asutamislepingu tõsine mittetäitmine ning kõike nõuetekohaselt arvestades muudab see nõukogu poolt hetk tagasi tehtud avalduse vaid ulmekirjanduseks.
Kõik, mida nõukogu ütles asutamislepingu artikli 20 eeldatava rakendamise, juhtriigi, videokonverentside ja kriisivaatluskeskuste kohta on hädaolukorras puhas ulme. Lisaks sellele, nagu ütles volinik, on mõned meist pidanud kogema sellist olukorda otseselt.
Asutamislepingu artikkel 20 on ebatõhus: puuduvad rakendamisprotokollid; puuduvad õiguslikud määrused; kodanikele ei anta mingit teavet; puuduvad tagajärjed isikute jaoks, kes seda artiklit eiravad.
Parimal juhul aitavad konsulid üksteist. Esineb hea tahe, nagu võis esineda 19. sajandil või nagu võis olla 1800. aastatel Pekingis. Olukord on järgmine: eksisteerib koostöö konsulite vahel, kes pigem lõunatavad koos, kui võtavad ühise kohustuse teenindada kodanikke seoses Euroopa õiguse sättega.
Seetõttu on Euroopa Komisjonil kohustus, sealhulgas enne Lissaboni lepingu jõustumist ja ilmselgelt pärast seda, rakendada artiklit 20, muuta Euroopa kodanikud uhkeks oma passi üle ja tagada, et teatavad ametnikud mõistaksid, et 19. sajand on läbi ja Euroopa eksisteerib alati, kui Euroopa kodanik on hädas New Delhis, Beirutis või kus iganes mujal.
Ryszard Czarnecki
Härra juhataja, sooviksin mainida, et ma ei jaga seda väga kriitilist seisukohta Euroopa Komisjoni asepresidendi poolt nõukogu nimel tehtud ettepaneku kohta. Ma ei arva, et küsimus on selles, kas meil on leping või mitte, vaid pigem selles, kas Euroopa solidaarsus on mõiste, mis esineb üksnes poliitilistes avaldustes, või on see kindel poliitiline tava, mida kohaldatakse eri liikmesriikide kodanike suhtes. Kui on tegemist viimasena nimetatuga, siis ei ole leping vältimatu nõue.
Sel ajal, kui Sloveenia oli Euroopa Liidu eesistujariik, esindas Prantsusmaa Euroopa Liitu mitmes riigis, nagu Aasias, Aafrikas ja Ladina-Ameerikas, kuna Sloveenial ei olnud neis paikades saatkondi. Sooviksin teada, kas Sloveenia kodanikud, samuti väiksemates liikmesriikides elavad isikud, saaksid nüüd asjakohast abi, kui nad pöörduksid Prantsusmaa konsulaatide poole neis riikides. See on asjakohane küsimus.
Peaksime laiendama Euroopa solidaarsuse mõistet. Mulle tundub, et tegelikkuses ei ole Lissaboni leping sine qua non.
Irena Belohorská
- (SK) Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 20 kohaselt on igal liidu kodanikul kolmanda riigi territooriumil õigus saada kaitset diplomaatilistelt või konsulaarasutustelt samadel tingimustel kui selle riigi kodanikel. Oluline on rõhutada vajadust selle järele, et liit arendaks sel eesmärgil koostööd konsulaarteenuste vallas.
Eurooplased on üks liikuvamaid ühiskondi maailmas, kusjuures ligikaudu 9% kodanikest reisib riikidesse, kus nende kodumaal ei ole sellisel tasemel esindust. Näiteks Slovakkial, riigil, mida ma Euroopa Parlamendis esindan, on väga nõrk konsulaarne esindatus Kesk- ja Ladina-Ameerikas, mis on piirkonnad, kuhu paljud meie kodanikud reisivad. Pean lisama, et hoolimata konsulaarteenuste kohustustest, ei tea enamik eurooplasi oma õigusi ning see on kurb tõsisasi, et isegi nende organisatsioonide töötajad ei ole sellest teadlikud.
Selleks et tagada, et inimesed on konsulaarkaitsest paremini teavitatud, peaksime seadma eesmärgiks standardsed Euroopa passid, milles oleks kirjas väljavõte artiklist 20. Konsulaarkaitse tähtsus kolmandates riikides sai ilmseks kriisiolukordades, nagu 2004. aasta tsunami ja 2006. aasta konflikt Liibanonis. Konsulaarmääruste erinevuste tõttu peavad ELi kodanikud tulema toime sama paljude süsteemidega nagu on liikmesriike ning neil süsteemidel võib olla erinev õiguslik jõud ja ulatus.
Viimase aja sündmused Mumbais näitavad, et meil on konsulaarteenuste valdkonnas veel pikk tee käia. Ühiste Euroopa ametite loomine tagaks funktsionaalse ühtsuse ning samal ajal vähendaks liikmesriikide hallatavate diplomaatiliste ja konsulaarvõrgustike struktuurikulusid.
Sajjad Karim
- Härra juhataja, juba mainiti, et liidu kodanikud reisivad palju. Jah, meil tehakse igal aastal ligikaudu 180 miljonit reisi väljapoole Euroopa Liitu ja teoreetiliselt kaitseb neid artikkel 20, nagu komisjon ja tõesti ka nõukogu eesistuja käesolevas arutelus juba ütlesid.
Artikli 20 kohaselt nõutakse vaid, et liikmesriigid pakuksid konsulaarabi esindamata ELi kodanikele samadel tingimustel kui oma kodanikele. Erinevus liikmesriikide lähenemisviisis on märgatav 2007. ja 2009. aasta tegevuskavades.
Muidugi peavad olema kriteeriumid selle kohta, millal ja kuidas tuleks teised konsulaarteenistused kaasata, ning need jagunevad peamiselt kolmeks. Ma ei kavatse neid läbi arutada, aga kaks esimest on täiesti mõistlikud. Kolmandas nähakse ette nõue, et kodanik peab tõendama oma kodakondsust kas passi, isikutunnistuse või muu dokumendi alusel, et teda saaks diplomaatiliselt või konsulaarkorras esindada.
See on tõsine probleem, kuna mis tahes Euroopa kodaniku puhul, kes mingist olukorrast väljapääsu otsib, on täiesti võimalik, et tal ei pruugi tegelikult sellist dokumenti olla.
Abi antakse surmajuhtumi, raske õnnetuse, raske vigastuse, vahi alla võtmise või kinnipidamise korral, abi tuleb anda vägivallakuriteo ohvritele ning tuleb abistada ja repatrieerida hädasolevaid liidu kodanikke. See on ulatuslik, aga mitte ammendav. Siin tuleb veel tööd teha.
Oleme selle teostamiseks kuulnud juhtriigi mõistest, millega üritatakse tagada, et kõiki ELi kodanikke abistatakse ning et see riik koordineerib liikmesriike.
See kõik on teoorias väga hea, aga praktikas ma muidugi ei näinud, et see oleks Mumbais nii olnud. Tegelikkuses teavet ja luureandmeid ei jagatud ning ei toimunud sellist koostööd, mida lootsin näha. Selle asemel nägin üksnes liikmesriikide vahelist konkurentsi ning konsulaarteenistuste edasine tsentraliseerimine ja konsolideerimine võib kaotada paindlikkuse, mida missioonid sündmuskohal kiirelt muutuvate asjaolude korral vajavad.
Erika Mann
(DE) Härra juhataja, härra Karimil on täiesti õigus. Probleem on artikli 20 sõnastuses ja põhisisus. Tuleb võtta arvesse reaalset olukorda sündmuskohal. Muidugi tuleb. Näiteks ei ole kõigil liikmesriikidel konsulaarkaitset ning paljudel juhtudel on see konsulaarkaitse, mis neil on, väga piiratud ning julgeolekustruktuurid on ebapiisavad isegi konsulite endi jaoks.
Mul on isiklik kogemus selle kohta seoses Saksamaa konsuliga, kes sõitis öösel oma kolleegide pealevõtmiseks oma autojuhiga aga ilma turvameesteta teedel, mis ei olnud kaugeltki ohutud. Otse öeldes on sellised tingimused vastuvõetamatud. Ei saa minna sellistesse riikidesse nagu India või Ladina-Ameerika riigid - on veel palju riike, kus esindus on nõutav sellises kriitilises kohas nagu Mumbai - ning pidada seal üksnes väikest arvu töötajaid ja ebapiisavaid julgeolekustruktuure. Luureandmeid ei edastata üldse, liikmesriikidel ei ole juurdepääsu sellele teabele ja nii edasi. See tähendab, et piirangutel ei ole lõppu ning pole ime, et liikmesriigid ei suuda tagada oma kodanikele või oma ametnikele sellisel tasemel kaitset, mis sarnaneks nende soovitud kaitsele.
Seetõttu on oluline, et nõukogu ja komisjon viiks läbi selle küsimuse hoolika analüüsi. Te ei saa jutustada, et olete alati üle maailma esindatud ja näete Euroopat kui üleilmset partnerit ning siis ei ole teil isegi julgeolekustruktuuri ega luureandmete süsteemi. Me laseme end vaid naeruvääristada, kui me ei analüüsi põhjalikult oma struktuure ega taga nõutaval tasemel täiendavat kaitset.
Ma annaksin teile seetõttu kiirelt nõu, et te peate tegelikult viima läbi põhjaliku struktuuride ümberhindamise, viima läbi simulatsioone, nagu teevad teised riigid, ning te ei tohi keskenduda vaid peamistele pealinnadele, metropolidele, vaid et neis megariikides ja megalinnades peate saama aru, et vajate nõuetekohast esindust ka teistes maailma suurlinnades.
Mumbai võib korduda. Tuleb teine Mumbai, nagu on kordunud ka varasemad katastroofid. Mõistkem seda ning ma soovitan teil olla selleks valmis.
Sarah Ludford
- Härra juhataja, härra Guardans Cambó ja teised, nagu härra Karim ja proua Mann, kinnitasid meile, et sõnade ja tegelikkuse vahel on lõhe. Me ei suuda tegelikult isegi leppida kokku selles, mida artikkel 20 tähendab. Minister ütles inglise keeles kõneldes, et see on vaid "entitlement” ja mitte "right”, samal ajal kui proua Roure tsiteeris prantsuse keeles, öeldes "un droit”. Aga põhiõiguste hartas on see kindlasti sõnastatud kui õigus.
Me ei tee kindlasti mingeid edusamme, enne kui ei kinnitata õiguslikult, et see on õigus, siduvate ELi otsustega ja ühiste normidega ja õigusega vaidlustada kaitsest keeldumine kohtus.
Minister rääkis, et kaalumisel on konsulaarametnike ühisosakonnad. Minu kogemused viisapoliitika vallas kinnitavad, et see on nagu kivimüraka ülesmäge veeretamine, kui üritame luua liikmesriike ühisosakonnad.
Volinik Verheugen viitas praktilistele meetmetele, mis on välja töötamisel. Aga neid lubati 2007. aasta tegevuskavas: märge passis, plakatid, väljatöötamisel veebisait. Kus need on? Otsisin Europa veebisaidil teavet konsulaarkaitse kohta ega leidnud midagi.
Nõukogu reisiteemalisel veebisaidil on kirjas "arendamisel”, mille kohta ma arvan, et see on metafoor fakti kohta, et me veame oma kodanikke alt, kui ei suuda lõplikult täita Euroopa kodakondsuse lubadust.
Eoin Ryan
Härra juhataja, ma arvan, et see on väga oluline - ning ma nõustun paljude eelkõnelejatega - et ELi kodanikud peavad tundma end turvaliselt, ning ma arvan, et on prioriteetne hoolitseda oma kodanike turvalisuse eest, kui nad on väljaspool Euroopa Liitu, eriti kriisiolukordades, nagu meil oli Mumbais.
Ma arvan, et on täiesti hädavajalik, et Euroopa kodanikud saaksid teavet mis tahes kriisiolukorras, olenemata, kas see on üldine või nende isiklik kriisiolukord, ning sellises olukorras on vaja märgatavalt suuremat selgust.
Mumbai on hea näide selle kohta, kuidas see ei toimi. Ma avaldan tunnustust juhtriigi idee üle, millest hiljuti teatati. Ma arvan, et see on väga tähtis, aga hetkel on täiesti selge, et see süsteem ei toimi. Ma arvan, et me kõik peaksime süsteemi toimimahakkamist pidama prioriteetseks, kuna, nagu keegi ütles, tunneksite end tegelikult palju rohkem eurooplasena, kui liikmesriigi saatkond teie eest hoolitseks, kui olete hädas Kaug-Idas või Lõuna-Ameerikas või kuskil mujal väljaspool Euroopa Liitu, ning ma arvan, et enda eurooplasena tundmine väga tähtis.
(Juhataja katkestas kõneleja.)
Luca Romagnoli
(IT) Härra juhataja, daamid ja härrad, Euroopa kodanike aina suurem liikuvus tähendab selgelt, et konsulaadid peavad koostööd tegema.
Komisjoni ettepanek on tervitatav, kuna eelkõige soovitakse sellega lihtsustada raskustesse sattunud kodanikele rahaliste ettemaksete tegemise korda. Kahtlemata on õigus konsulaarkaitsele praegu killustatud ja ebaühtlaselt jaotunud. Euroopa kodakondsust välismaal sageli ei eksisteeri ning inimesed võivad soovida, et nad oleksid mõne muu riigi või isegi liidu kodanikud. Sooviksin näha Euroopa uhkustundele viitamist mitte üksnes siis, kui see sobib institutsioonidele, vaid ka siis, kui see sobib kodanikule, kes võib olla raskustes ja loota, et tema Euroopa kodakondsusest võib talle viimaks kasu olla.
Javier Moreno Sánchez
(ES) Härra juhataja, daamid ja härrad, konsulaarkaitse on Euroopa kodakondsuse oluline aluspõhimõte. Kodanikud soovivad end tunda eurooplasena, kui nad on liidus, aga ka siis, kui nad on väljaspool Euroopat. Nad soovivad, et liit vastaks nende vajadustele, eriti hädaolukorras.
Liit ei reageerinud nõuetekohaselt Mumbais, nagu on juhtunud ka teistes kriisiolukordades. Lubage mulle üks minut, et selgitada üht mõtet, see tähendab mõtet, et see ei ole imerohi, vaid pakub Euroopa kodanikele kolmandates riikides tegelikku abi.
Sooviksin täna korrata ettepanekut luua Euroopa tasuta hädaabiliin. See telefoninumber, mis oleks trükitud passidesse koos artikliga 20, võimaldaks kodanikele nende enda keeles juurdepääsu olulisele teabele liidu liikmesriikide konsulaatide kohta, mis, ma rõhutan, peaksid neid aitama.
Kodanikud ootavad liidult tegusid ja mitte vaid sõnu.
Gay Mitchell
- Härra juhataja, kui me saame Euroopa Parlamendi liikmeteks, siis antakse meile reisiluba - nagu paljudele teistelegi inimestele, kes töötavad liidu institutsioonides. Ma ei tea, kas eesistujariik ja nõukogu mõistavad selle dokumendi väärtusetust liikmesriikides.
Sattusin äärmiselt keerulisse olukorda Madalmaades, reisides tagasi Euroopa Parlamendi tööreisilt Aafrikast. Tean teist parlamendiliiget - Briti parlamendiliiget - kellel olid raskused Dublinis. Me peame tegelikult oma enda liikmesriikidele selgeks tegema, et see on Euroopa Parlamendi, komisjoni ja liidu reisidokument ja seda tuleks täielikult aktsepteerida. Need, kes tegelevad reisikorraldusega lennujaamades ja sadamates, peaksid olema täielikult teavitatud selle dokumendi väärtusest.
Ma paluksin teil seda iga liikmesriigiga arutada ja tagada selle rakendamine, kuna selline kaitse peaks laienema ametnikele ja Euroopa Parlamendi liikmetele, kes reisivad parlamendi ülesannete asjus.
Kathy Sinnott
- Härra juhataja, Euroopa Parlamendi liikmena olen mitmel korral pidanud võtma ühendust saatkondade ja konsulitega, sest keegi on saanud viga, olnud kadunud, röövitud või vägivaldselt ära viidud või, veelgi traagilisem, saanud surma. Olen kindel, et seda on kogenud mitmed teisedki parlamendiliikmed. Mul on hea meel öelda, et kui sain ajada asju Iiri saatkonnaga, olid töö ja koostöö suurepärased. Aga minu riik ei ole olnud igas riigis esindatud ning oleme pidanud lootma teiste Euroopa riikide saatkondadele.
Ütleksin oma kogemuste põhjal vaid seda, ilma üksikasjadesse laskumata, et sooviksin näha rohkem kooskõlastamist, rohkem abistamist saatkondade vahel suuremates riikides, kui neil on saatkonnad ja konsulid peaaegu igas riigis, et aidata kõigi teiste liikmesriikide saatkondi nende liikmetega.
Alexandr Vondra
nõukogu eesistuja. - Härra juhataja, ma arvan taas, et see oli väga kasulik arutelu. Ma mõistan suurepäraselt, kui oluline see on teie kui Euroopa Parlamendi liikmete jaoks, kuna see on äärmiselt tundlik küsimus, kui olete vastakuti oma kodanike ootustega, kes hakkavad teid eelolevatel kuudel valima. Seega mõistan täielikult teemat, mida te hoolikalt kaalute ja millele te lähenete nii kriitiliselt.
Teine põhjus, miks ma seda mõistan, on see, et ma olen pärit keskmise suurusega riigist, Tšehhi Vabariigist, mis ei ole endine suurvõim, seega ei ole tal saatkonda või konsulaati igas maailma nurgas. Seega, mida iirlased ja teised ootavad siinkohal Euroopa Liidult, on minu arvates väga loogiline.
Aga nüüd pean kõnelema nõukogu nimel, seega peate järgima teatavaid õiguslikke põhjendusi, mida me saame kasutada, ja tõsiasi on see, et eelarve ja kõik need teemad on olulised. Lisaks peame olema valmis tunnistama ja tegema vahet, mis on ühelt poolt tegelik probleem ja milline küsimus või teema vajab täiendavat selgitamist.
Ma ei viibinud Mumbais ja ma kuulasin väga hoolikalt härra Guardans Cambó ja mõnede teiste isikute kriitilisi märkusi, kes osalesid Euroopa Parlamendi Mumbai missioonil ajal, mil see traagiline rünnak toimus. Kui valmistusin erakorraliseks kuulamiseks eile, oli mu esimene küsimus: kas Mumbais on Hispaania konsulaat? Ma ei ole seal kunagi käinud, seega ma ise ei tea seda. Mulle kinnitati korduvalt, et hispaanlastel on Mumbais konsulaat ja et sealviibinud teadsid seda. Ma arvan, et tegemist oli lihtsalt formaalse kohustustega, et sakslased pidid härra Guardans Cambód ja tema delegatsiooni aitama, kui tsiteerime artiklit 20 ja otsust tervikuna.
Hispaanlased saatsid lennuki, nagu mind teavitati, et aidata oma kodanikke evakueerida, nagu seda tegid ka prantslased ja sakslased. Mingil põhjusel, mida ma ei mõista, keeldus härra Guardans Cambó pakkumisest Hispaania lennukiga tagasi lennata ja naasis seejärel hoopis Prantsuse lennukiga.
Seega ma ei tea. Mul on vaid mulle kättesaadav teave. Üldiselt arvan, et me jagame seisukohta, et igasugune õigusraamistiku parandamine on kindlasti soovitatav, seega lubage mul teavitada end vähemalt mõnest Tšehhi Vabariigi osalisest tegevusest, et tugevdada konsulaarkaitset kehtivas õigusraamistikus.
Näiteks on plaan lisada teave kodanike passidesse, mis teavitaks nende omanikke, et nad võivad paluda konsulaarkaitset mis tahes muu liikmesriigi saatkonnast või konsulaadist kolmandas riigis, tingimusel, et nende riik ei ole seal esindatud. See on vähemalt katse selgitada olukorda kohapeal.
Teiseks peab eesistujariik intensiivistama ja ühtlustama tagasipöördumistunnistuste kasutamist, mille võib anda välja mis tahes liikmesriigi esindus mis tahes liikmesriigi kodanikule, kes on oma passi kaotanud või kellelt see on varastatud.
Kolmandaks ja lõpetuseks korraldab eesistuja ka kaks konsulaarseminari või -koolitust, et anda väga praktiline ja tõhus panus selle konsulaarkaitse meeskonna tööle.
Nendel üritustel arutatakse CCA süsteemi, simuleerides tegelikku konsulaarkriisi. Koolitusel määratakse kindlaks ja katsetatakse praktiliselt kõiki asjaomaseid mehhanisme CCA raames, sealhulgas kõigi seotud ametiasutuste ja institutsioonide vahelist koostööd. Kogemus õpetab praktiliste katsete kaudu osalistele isegi seda, kuidas käituda ja kiirelt reageerida erakorralise psühholoogilise ja ajalise surve olukorras. Ma ei tea, kas see rõõmustab meid piisavalt enne valimisi, aga vähemalt on see panus, mille me sellesse tähtsasse küsimusse teeme.
Günter Verheugen
komisjoni asepresident. - Härra juhataja, asutamislepingutega ei anta komisjonile konsulaarkaitse valdkonnas mingit algatusõigust. Oma piiratud pädevuse raames üritab komisjon edendada nii palju kui võimalik nende kodanikuõiguste tõhusust, millele Euroopa kodanikel õigus on - vaadake näiteks komisjon tegevuskava 2007-2009.
Ma kordan, et Lissaboni lepingu vastuvõtmine parandaks seda olukorda kindlasti märgatavalt. Loodan, et proua Sinnott, kes jagas meiega oma kogemusi, kasutab fakti, et Lissaboni leping muudaks olukorda, ja oma kogemusi selleks, et aidata tagada Lissaboni lepingu toetamine Iirimaal.
Laiduväärsed sündmused Mumbais näitavad, et juba täna on kindlasti väga suur arenguruum, kui soovime vastata ELi kodanike õiguspärastele ootustele.
Erika Mann
- Härra juhataja, mul on vaid väike soovitus nõukogule. Hindan väga, mida te ütlesite, aga kas saaksite tagada, kui kavandate praegu sellist simulatsiooni, et kutsute mõned isikud, kes viibisid tegelikult Mumbais, kuna see võiks anda teile veidi teavet?
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 142)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
ELi kodanike aina kasvav liikuvus sunnib meid kohandama oma praegusi konsulaarkaitse põhimõtteid võtmaks arvesse uusi asjaolusid. ELi kodanikel peab olema juurdepääs kaitsele ja abile nende enda riikidelt nende diplomaatiliste missioonide ja konsulaatide kaudu (diplomaatiliste suhete Viini konventsiooni artikkel 3 ja konsulaarsuhete Viini konventsiooni artikkel 1) ning Maastrichti lepingu sätete alusel täiendavale diplomaatilisele ja konsulaarkaitsele väljaspool Euroopa Liidu piire, mis tuleneb nende staatusest ELi kodanikuna. Praktikas tähendab see, et viibides kolmandas riigis, kus sellel liikmesriigil, mille kodanik ta on, ei ole esindust, on kõigil ELi kodanikel õigus saada diplomaatilist ja konsulaarkaitset mis tahes muult liikmesriigilt vastavalt samadele põhimõtetele kui selle riigi kodanikel.
Kahjuks näitas eelmisel aastal pärast pommitamisi kriitiline olukord Mumbais mitme diplomaatilise asutuse puudujääke seoses ELi kodanike turvalisust käsitlevate ühenduse otsuste praktikas kohaldamisega. Mitmed eurooplased, sealhulgas sel ajal Indias viibinud Euroopa Parlamendi delegatsioon, puutusid kokku haldusprobleemidega ja ebaproportsionaalselt pikkade ooteaegadega kadunud dokumentide koopiate saamisel. See tõestas, et ei ole lihtne rakendada Euroopa solidaarsuse mõistet.
Õigus konsulaarkaitsele kolmandates riikides on üks Euroopa Liidu kodakondsuse põhijooni. Liikmesriigid peaksid tegema kõik, mida suudavad, et tagada selle nõuetekohane rakendamine, ning tagama võrdse kohtlemise ja hoolitsuse kõigile ELi kodanikele.
Toomas Savi  
kirjalikult. - Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 20 kohaselt on "igal liidu kodanikul mingi kolmanda riigi territooriumil, kus ei ole esindatud see liikmesriik, mille kodanik ta on, õigus saada kaitset iga teise liikmesriigi diplomaatiliselt või konsulaarasutustelt samadel tingimustel kui selle teise liikmesriigi oma kodanikel”.
Eelmise aasta novembri lõpus viibis meie kolleeg Ignasi Guardans Cambó terrorirünnakute ajal Mumbais ning ta oli tunnistajaks mitmetele asutamislepingu rikkumistele mõnede liikmesriikide diplomaatide poolt, kui Euroopa Liidu kodanikel tehti vahet ja neid diskrimineeriti nende kodakondsuse alusel.
Mõnede liikmesriikide diplomaatide käitumine Mumbais mitte ainult ei rikkunud ELi kodanike õigusi, vaid osutas ka ELi lõimumisprotsessi puudujääkidele. Seetõttu on ELi jaoks ülioluline uurida just seda juhtumit ja võtta meetmeid, et tagada sellise olukorra mittekordumine.
Tunneksin heameelt, kui nõukogu ja komisjon tagaksid, et asutamislepingu artikli 20 rakendamist jälgitakse hoolikalt ning iga rikkumist uuritakse põhjalikult.
