Kuulamine totalitaarsete režiimide sooritatud genotsiidi-, inimsusevastaste ja sõjakuritegude teemal (8. aprill 2008) (arutelu)
Juhataja
Järgmine punkt on komisjoni avaldus totalitaarsete režiimide genotsiidikuritegude, inimsusevastaste kuritegude ja sõjakuritegude kohta.
Jacques Barrot
komisjoni asepresident. - (FR) Härra juhataja, daamid ja härrad, selleks et reageerida parlamendi õigusega tõstatatud muredele, sooviksin teid informeerida totalitaarsete režiimide kuritegude teemalisest kuulamisest.
8. aprillil 2008 korraldasid komisjon ja eesistujariik Sloveenia kuulamise totalitaarsete režiimide kuritegude teemal. Sellist kuulamist palus 2007. aasta aprillis nõukogu läbirääkimiste käigus, mis puudutasid raamotsust rassismi ja ksenofoobiaga võitlemise kohta. Kuulamise eesmärgiks oli paremini mõista, kuidas liikmesriigid on toime tulnud totalitaarsete režiimide kuritegude pärandiga, samuti meetodeid ja praktikat, mida selle ülesandega tegelemiseks rakendatud on.
Kuulamisel keskenduti kahele põhiteemale: totalitaarsete režiimide kuritegude tunnistamine ja leppimine. Arvestades küsimuse tundlikku iseloomu ja selleks et vältida selle ärakasutamist mis tahes viisil, taotles komisjon, et see arutelu oleks eelkõige arutelu erineva taustaga sõltumatute ekspertide ja akadeemikute vahel, kes jäävad kindlaks teaduslikult põhjendatud lähenemisele. Osalema kutsuti liikmesriigid nagu ka Euroopa Parlamendi liikmed ja olen rõõmus, et paljudele Euroopa Parlamendi liikmetele anti võimalus arutelul osaleda. Kuulamine soosis konstruktiivset ja rahulikku arutelu. Üldiselt kerkis arutelu käigus neli teemat, mis on komisjonile eriti olulised.
Esiteks tundub, et vanadele liikmesriikidele tuleks rohkem tutvustada uute liikmesriikide traagilist minevikku. Selle vähest tunnistamist peaks hoolikalt käsitlema, vältimaks liidu lõhenemist sellises tõsises küsimuses, küsimuses, mis tegelikult peaks meid ühendama.
Teiseks ilmnes arutelul, et tõe kindlakstegemine on leppimise eeltingimus. Euroopa integratsiooniprotsessi läbiv leppimise vaim on praegu tähtsam kui kunagi varem. Kuulamisel käsitletud mitmesugused leppimise kogemused näitasid, kui keeruline see ülesanne on, kuid ka seda, et on põhjust olla optimistlik. Nad näitasid, et tõelise leppimise saavutamisel on põhiõiguste austamine keskse tähtsusega tegur.
Kolmandaks, tunnistamise ja leppimise küsimusega tegelemiseks on palju erinevaid viise. Puudub üks kõigile sobiv mudel ja iga liikmesriik peab leidma just oma olukorrale kõige paremini sobiva.
Lõpuks selgus arutelust, et Euroopa institutsioone kutsutakse üles nende küsimustega terviklikumalt tegelema. Kuulamisel esitas rühm osalejaid dokumendi, milles sisaldus palju ettepanekuid tegutsemiseks. Komisjon on võtnud teadmiseks üleskutse Euroopa suuremale kaasatusele neis küsimustes; siiski tuleb rõhutada, et on iga liikmesriigi asi leida oma tee selles, kuidas neid kuritegusid meenutada ja nende teemadega tegeleda. Euroopa Liit ei saa liikmesriike selle ülesande täitmisel asendada. Euroopa Liidul on selles valdkonnas tegutsemiseks väga vähe volitusi. Liidu roll on protsessi soodustada, julgustades mõttevahetust, kindlustades kogemuste ja parimate tavade jagamist ning tuues kokku erinevaid osalisi.
Kogu kuulamisel saadud teave vajab nüüd analüüsimist; siiski sooviksin veelkord kinnitada komisjoni otsustavust jätkata nõukogu 2007. aasta aprilli deklaratsiooniga käivitatud protsessi. Komisjon peab nõukogule aru andma kaks aastat pärast rassismi ja ksenofoobiaga võitlemist käsitleva raamotsuse jõustumist, pärast mida on võimalik pidada poliitilist debatti.
Vahepeal kavatseb eesistujariik Sloveenia avaldada kuulamise käigus saadud materjalid. Komisjon omalt poolt kavatseb algatada uuringu, et saada faktiline ülevaade mitmesugustest meetoditest, õigusaktidest ja praktikast, mida liikmesriikides kasutatakse totalitaarsete režiimide kuritegude mälestuse jäädvustamisel.
Seoses hariduslike ja kodanikutunde aspektide tähtsusega kaalub komisjon ka seda, kuidas olemasolevaid ühenduse programme saab edaspidi kasutada teadlikkuse tõstmiseks neis küsimustes kogu Euroopas.
Lõpuks tahan öelda, et tähtis on edendada neis küsimustes objektiivset ja rahulikku arutelu ja liikuda edasi järk-järgult, liidu volituste piires. Komisjon loomulikult on valmis selles protsessis täiel määral osalema.
Vytautas Landsbergis
fraktsiooni PPE-DE nimel. - Härra juhataja, rääkides, arutledes ja lähenedes ühisele seisukohale totalitaarsete režiimide kuritegude hindamise küsimuses Euroopas on kiirema moraalse ja õigusliku edu saavutamise teel üks väga ilmne takistus.
See peamine takistus on praeguse Venemaa valitsuse raskestimõistetav seisukoht. Mis puutub NSVLi stalinistlikus minevikus sooritatud kuritegudesse, siis selle asemel, et distantseerida end jõhkrate inimsusevastaste kuritegude, sõjakuritegude ja muu halva asjakohase hukkamõistmisega, ei järgi Venemaa valitsev eliit natsismivaba Saksamaa head eeskuju.
Ei, nõukogude füürerit, Stalinit kiidetakse ja tema ja tema kaaskonna kuritegusid eitatakse või vähendatakse ning ohvreid alandatakse ja mõnitatakse. See imelik poliitiline käitumine, nii kahjulik Venemaale endale, ei saa välja tuua tõde tegude kohta, kuid mõjutab jätkuvalt halvasti meie Euroopa standardeid ja hinnangute ausust.
Me peaks mõistma, kuidas selline silmakirjalikkus ja topeltstandardid on kasulikud mitmesugustele uusnatsidele, jne. Kui keegi ütleb: "hästi, enne kui ametlik Venemaa meelt muudab, peame me enda oma külmutama ja järgima Kremli maailmavaadet või lükkama edasi oma hinnangud ja otsused”, siis on see täiesti ja sügavalt ekslik seisukoht.
Sõltumata sellest, kuidas Vene riigi palgal olevad politiseeritud ajaloolased proovivad Euroopa tegelikku ajalugu ümber kirjutada, tuleks kahte 20. sajandi kõige verisemat rahvusvahelist türanniat ja väiksemaid diktatuure asjakohaselt hinnata. See peab olema parim võimalus, kuidas Euroopa saab tuleviku Venemaad aidata.
Jan Marinus Wiersma
fraktsiooni PSE nimel. - (NL) Härra juhataja, meie fraktsioon aitas selle arutelu käivitamisele kaasa, sest meile teeb muret mineviku parteipoliitiliste tõlgenduste suurenev arv. Ma ei räägi siin mitte ainult kui poliitik, kui sotsiaaldemokraat, vaid ka kui ajaloolane. Sedasorti tõlgendused tugevdavad tihti müüte, mis võivad olla ksenofoobia kasvulavaks, näiteks seepärast, et esitavad loost ainult ühe vaate. See on muidugi väga ohtlik Euroopas, mida iseloomustab suur mitmekesisus, sh rahvuslik mitmekesisus.
Ajaloo keerulistele küsimustele pole lihtsaid vastuseid. See väärarusaam on tihti loodud nende poolt, kes lisavad ajaloosündmustele populistliku pöörde. Mineviku võltsimist kasutatakse ka selleks, et panna inimesed seda unustama, näiteks on siin holokausti eitamine või muude totalitaarsete režiimide kuritegude varjamine. Samuti on oht olla valikuline. Mõnikord rakendatakse ajaloolisi kriteeriume ühele olukorrale ja mitte teisele. Mõnikord ei tehta üldse vahet ja üht olukorda hinnatakse analoogiliselt teisega. Tulemuseks on, et inimesed satuvad segadusse ja ei tea, mida nad peaksid mineviku suhtes tundma - poliitikud on kaaperdanud ajaloolise tõe, sest liigagi lihtne on tõmmata paralleele.
Meie fraktsioon peab seda eriti tähtsaks käesoleval aastal, aastal kui me mälestame Praha ülestõusu, Praha kevadet, kuid ka kristalliööd. Meie arvates on tähtis, et komisjon ja nõukogu näitaksid eeskuju ja julgustaksid faktidele ja teadusuuringutele tuginevat arutelu. Mitte selleks, et jõuda mingile ühisele seisukohale, vaid selleks, et inimesed mõistaksid, et meie arutelu põhineb korrektsel teabel. Ja tagamaks, et arutelu saab asjakohaselt pidada.
Taaskord peaksin rõhutama, et siin pole muidugi eesmärgiks ilustada meie ajaloo olulisi ja hirmsaid episoode. Muidugi mitte, eesmärgiks on eelkõige neist õppida. Kuid me peame tagama, et ajalugu kurjasti ei kasutataks. See on tähtis moraalne küsimus. Ma arvan on tähtis veelkord rõhutada, et meie arutelul täna pärastlõunal ja õhtul peaksime me andma esinemisvõimaluse ka mitmele kolleegile, kellel on totalitaarsete režiimide tagajärgedest isiklik kogemus. Meile on see tähtis arutelu, mida me aasta jooksul kindlasti edasi arendame.
Sarah Ludford
fraktsiooni ALDE nimel. - Härra juhataja, ma usun, et kõik totalitaarsete režiimide - fašistlike, kommunistlike või stalinistlike - kuriteod tuleb põhjalikult esile tuua. Kuid ma ei poolda iseenesest selliste kuritegude eitamise või heakskiitmise kriminaliseerimist, olgu siis holokausti, shoah', genotsiidi või inimsusevastaste kuritegude, mida on sooritanud mistahes totalitaarne või autoritaarne režiim, sama vähe pooldan ma terrorismi nn avaliku provotseerimise või apoloogia või õilistamise kriminaliseerimist. Ma usun, et kõigil neil juhtudel peaks sõnavabadus olema prioriteet ja et kriminaalõigus peaks ainult siis mängu tulema, kui on tegemist selge vihkamisele, vägivallale või terrorismile õhutamisega. Tõe kindlakstegemisel on igasugune sõnavabadus põhimõttelise tähtsusega.
Üks kuulamise teemadest oli ebaõigluse heastamine ja õiglust pole võimalik saavutada, kui ei teata tõde. Selle parimaks näiteks oli Lõuna-Aafrika Vabariigi tõe ja leppimise komisjon. Ja ma usun, et üks Euroopa Liidu ja liikmesriikide uhkemaid saavutusi viimasel kümnendil oli Rahvusvahelise Kriminaalkohtu loomine. Kuid planeedil kõnnib ikka veel palju inimesi, kes pääsevad karistamatult ja ma usun, et meie Euroopas ei pinguta küllalt nende kohtusse toomiseks. Ma ei tea, mis juhtus vaimsusega, mis viis ELi Rahvusvahelise Kriminaalkohtu toetamiseni, kui saabus aeg olla aus kokkumängu suhtes piinamislendude ja salavanglate osas. Me pole saanud liikmesriikidelt rahuldavat vastust aastatagusele raportile sellise kokkumängu kohta.
Me kuuleme Ameerika Ühendriikidest, et piinamine Guantánamo Bays ja mujal kiideti heaks Bushi administratsiooni kõige kõrgemal tasemel. See on kaasa toonud Ameerika Ühendriikide moraalse autoriteedi ja reputatsiooni traagilise kaotsimineku.
Wojciech Roszkowski
fraktsiooni UEN nimel. - (PL) Härra juhataja, kaks 20. sajandi kõige julmemat totalitaarset režiimi, Saksa natsism ja nõukogude ja hiina stiilis kommunism sooritasid koletuid kuritegusid. Ohvrite koguarv ületab tõenäoliselt 100 miljonit hukkunut ja märtrisurma surnut holokausti, massihukkamiste, deporteerimiste, kunstlikult tekitatud nälja ja koonduslaagrite läbi.
Natsistlik süsteem mõrvas inimesi rassilistel põhjustel; kommunistlik süsteem tegi seda sotsiaalse klassi alusel. Ideoloogiad, millele need süsteemid tuginesid, välistasid terveid kodanikerühmi seaduslikkuse sfäärist ja määrasid nad surma või füüsilise ja sotsiaalse seisundi allakäigule, selleks et ehitada uus, väidetavalt parem ühiskond. Eriti vihati religioone. Neis süsteemides ei kehtinud mitte ainult võimu monopol, vaid ka keele monopol, mis muudeti propaganda ja terrori vahendiks.
Täna, enam kui 60 aastat pärast Teise maailmasõja lõppu, enam kui tosin aastat pärast nõukogude kommunismi langemist, on hämmastav, et Euroopa Liidus on ikka veel inimesi, kes keelduvad tunnistamast, et kommunism oli kuritegelik süsteem. Kommunismi mineviku relativeerimiseks kasutatakse mitmesuguseid trikke. Milline moraalne argument toetab väidet, et natsismiohvrid on tähtsamad kui kommunismiohvrid? Miks ei suuda me selles asjas mingile ühisele seisukohale jõuda?
Volinik, see pole ainult konkreetsete liikmesriikide asi. Kui liit peab end vastutavaks ja pädevaks rassismi ja ksenofoobiaga tegelema, siis peaks ta näitama piisavat julgust, et ka kommunismi kuriteod hukka mõista. Ütlen seda mitte ainult kui poliitik, vaid ka kui ajaloolane. Nende kahe süsteemi sarnasused ei vii tingimata argumentideni nende ühtesobivuse kasuks. Kommunismi kuritegude unikaalsuse rõhutamine ei vähenda üldse natside kuritegusid ja vastupidi. Lihtsalt väljendudes, inimlik väärikus ja nende režiimide lugematute ohvrite mälestus nõuavad mõlema hukkamõistmist. Töörühm, nimega: "Ühine Euroopa, ühine ajalugu”, mille me parlamendis oleme loonud ja millel on juba umbes 50 liiget, taotleb just sellist hukkamõistu.
Daniel Cohn-Bendit
fraktsiooni Verts/ALE nimel. - (DE) Härra juhataja, daamid ja härrad, ma arvan, et meie kohustus selles asjas toetub kolmele teljele.
Pole mõtet jätkata seda lõputut arutelu ja võrrelda stalinistlikke kuritegusid natside kuritegudega. Need on kaks erinevat totalitarismi mudelit, kaks eraldi kuritegelikku süsteemi, ehkki neil on mõnesid struktuurilisi sarnasusi. Loomulikult me võime võtta asja nii, et kogu arutelu avatuse, demokraatia jne kohta väljendab ühist tõlgendust. Ühine vastus sellele on näiteks Euroopa Liit või põhiõiguste harta, mis põhimõtteliselt kajastavad neist kahest totalitaarsest süsteemist, mis meie mandril sellist hävingut põhjustasid, saadud õppetunde.
Teiseks, kui me maailmas ringi vaatame, siis me näeme Rwandat, Bosniat, Darfuri, jne. See tähendab, et inimeste hävitamine jätkub. See, mida me vajame - nagu paruness Ludford õigesti ütles - on Rahvusvaheline Kriminaalkohus ja ühised normid. Täna peame me püüdma tagada, et kõik tsiviliseeritud riigid Rahvusvahelist Kriminaalkohust tunnustaksid, et sellised kuriteod, mis pole kõik samad, vaid üksteisest erinevad, kuid mis on kõik mingit liiki kuriteod, jõuaksid tõesti kohtu ette.
Me saame sellistele kuritegudele vastu seista ainult siis, kui suudame nende eest vastutavad isikud kohtu ette tuua, sõltumata sellest, kas nad asuvad Guantánamos, Darfuris või Bosnias, Bosnia serblaste seas. Õiglus võidab vaid siis, kui süüdlased kohtusse tuuakse. Need on ajaloo õppetunnid ja seetõttu ma usun, et komisjoni sellised algatused pakuvad huvi siis, kui nad lõpuks viivad selleni, et me kujundame ühise totalitarismivastase seisukoha.
Francis Wurtz
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (FR) Härra juhataja, me toetame kõiki algatusi rassismi ja ksenofoobia väljajuurimiseks, põhiõiguste edendamiseks ja veelgi enam sõjakuritegude, inimsusevastaste kuritegude ja genotsiidikuritegude tingimusteta hukkamõistmiseks. Seda teeme me ajast või kohast sõltumata. Selles võitluses ei tohi olla tabusid, ei minevikus toimunud ega ka praegu kogu maailmas toime pandavate kuritegudega seoses.
Euroopa ajaloos käib see loomulikult natsismi kohta. Samuti käib see Mussolini, Pétaini, Franco, Salazari ja ka Kreeka kolonelide fašistlike režiimide kohta. Me oleme samuti täiesti valmis kordama radikaalset hukkamõistu Stalini võimu all toimepandud jubedate kuritegude puhul. Samuti ei tohi unustada seda, mis toimus kolonialismiperioodil.
Meie soovimatust kompromisse teha tuleb kindlasti veelgi enam rakendada rassistlike, ksenofoobsete ja avalikelt neofašistlike suundumuste suhtes, mida täna ikka veel väga kõrgel tasemel mõnedes Euroopa Liidu liikmesriikides, nii uutes kui vanades, sallitakse. On siiski üks asi, mida võiks pidada vastuvõetamatuks - mitte just meie fraktsiooni poolt, kuid eriti nende poolt, kes on kandnud isiklikke ohvreid võitluses uuema ajaloo kõige hirmsama genotsiidi vastu ja see on katse üritada natsismi salaja triviaalsemana näidata, asetades selle üldisesse liiki, kuhu kuuluvad konkreetselt stalinism ja isegi režiimid, mis kehtisid Kesk-ja Ida-Euroopas enne Berliini müüri langemist.
Sooviksin tsiteerida kolme avaldust paljudest, mida on hiljuti sel teemal tehtud ja mis kõik räägivad iseenda eest. Esiteks väljavõte avaldusest, mille tegi Saksa Neuengamme koonduslaagri ellujääjate liit. Ma tsiteerin:
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (DE) "Neuengamme liit on alati olnud vastu natsionaalsotsialismi ja stalinismi võrdsustamisele.”
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (FR) Järgmiseks avaldus, mille on teinud endiste Buchenwaldi vangide nõukogu. Ja ma tsiteerin: "Need, kes taotlevad üldistamist, moonutavad natsistliku barbaarsuse tähtsust Saksamaa ajaloos.”
Lõpuks sõnad, mis kuuluvad Saksamaa juutide peanõukogu peasekretärile, millega mõistetakse hukka need, kes püüavad võrrelda endist DDRi ja natsirežiimi; ma tsiteerin: "Mis tahes katse tõmmata nende vahele paralleeli on katse vähendada miljonite süütute meeste, naiste ja laste õiguste kaotust, deporteerimist ja massilist hukkamist natsistliku diktatuuri all.”
Tänan teid nende avalduste üle järele mõtlemise eest.
Bernard Wojciechowski
fraktsiooni IND/DEM nimel. - (PL) Härra juhataja, sõda on üks asi, rahvaste hävitamine ja inimsusevastased kuriteod on täiesti teine. Mitte iga sõja eesmärgiks pole kaotaja hävitamine ja rahva võib hävitada ka ilma sõjata. Tihti täitis vastupandamatu vihkamine vallutajate ja rõhujate vastu nende hinged, kellele ülekohut tehti - näiteks nii nägid Hannibal ja Mitidrates roomlasi. Kuid see ei ole võrreldav vaenulikkusega, mis sündis 20. sajandi kurjategijate hinges.
Selle sajandi ajalugu kujunes millekski palju enamaks kui teatud rahvastele tehtud ülekohtu summaks. Sellest sai inimlikkuse ja ebainimlikkuse ajaloo õppematerjal. Filosoof Kant sõnastas järgmised imperatiivid: "Tegutse nii, et sa käsitled inimkonda, nii enda isikus kui iga teise isikus alati eesmärgina ja mitte vahendina”.
Genotsiidikuriteo päritolu üle on tihti tuliseid debatte peetud. Parem oleks küsida, miks keegi neid kuritegusid õigeaegselt ei takistanud. Totalitaarsetes režiimides oli kõik planeeritud ja välja arvestatud. Selle esimene käsk oli mitte midagi enneaegselt avaldada, teeselda sõprust kuni viimase hetkeni. Räägin sellest, sest täna on paljudes riikides olemas avalikult parafašistlikud ja parakommunistlikud rühmitused. Seepärast olid Euroopa totalitaarsete režiimide kuritegude ajaloo teemalise kuulamise esimesed kaks istungit nii tähtsad. Rääkigem selgelt, selleks et selgelt määratleda, mis ei tohi mingil tingimusel saada nn ajaloolise revisionismi teemaks.
Genotsiid pole nähtus, millele üks riik saaks vastu seista. Selle vastu peab seisma kogu tsiviliseeritud maailm. See on üks põhjuseid, miks see on Euroopa Liidu ühine ülesanne.
Slavi Binev
. - (BG) 20. sajandi ajalukku kuulub lisaks kommunismi ja natsismi totalitaarsetele režiimidele veel üks fakt: Ottomani impeeriumi metsikud rünnakud Bulgaaria ja Armeenia inimeste inimõiguste vastu. Peaaegu viie sajandi kestel Ottomani riigi valitsuse alla toimunud Bulgaaria rahva vastasel vägivallal olid genotsiidi tunnused. Suur osa Bulgaaria elanikkonnast viidi orjusesse, tapeti või sunniti vägivaldselt islami usku pöörduma, mis põhimõtteliselt on eesmärgipärane etniline puhastus. Teine vaieldamatu fakt on enam kui pooleteist miljoni armeenlase vägivaldne deporteerimine ja tapmine Türgi ametivõimude poolt aastatel 1915-1917. Kõik need bulgaarlaste ja armeenlaste vastased teod vastavad täiesti tunnustele, mis on määratletud genotsiidi uurimist ja karistamist käsitlevates ÜRO dokumentides. Armeenlaste ja bulgaarlaste vastase genotsiidi tunnistamine saadaks Türgi Vabariigile selge sõnumi, et viimane võtaks vastutuse ja vabandaks viis sajandit kestnud bulgaarlaste rõhumise pärast ning kuritegude ja massimõrvade pärast ja kompenseeriks põgenike pärijatele kannatused ja Türgi territooriumile jäänud varastatud maaomandi.
Christopher Beazley
. - (FR) Vabandage mind, volinik, kuid teie sissejuhatus arutelule oli sügavalt šokeeriv. Te ütlesite meile, et komisjon oli pidanud rahulikku arutelu inimsusevastaste kuritegude üle. Te rääkisite sellest, kui keeruline see ülesanne on ja lõpuks ütlesite, et Euroopa Liidul on selles vallas väga vähe volitusi.
Teie väga hea Eesti kolleegi, Siim Kallase abikaasa deporteeriti Stalini poolt kahe kuu vanusena koos oma ema ja vanaemaga. Teine teie kolleeg, hr Frattini, kes varsti ametist lahkub, ütles oma kirjas hr Landsbergisele, viidates Leedu kannatustele Stalini võimu all: "teie ajalugu on ka meie ajalugu”.
Volinik, oma vastuses võiksite te anda põhjalikuma selgituse, sest võib-olla sain ma valesti aru. Ma usun, et siin parlamendis ja nõukogus on palju ära tehtud unustatud hukkunute mälestamiseks. Sest me ei räägi nagu poliitikud, me pöördume laia avalikkuse poole. Poolas ja balti riikides on tänagi inimesi, kes kaotasid oma vanemad, oma vanavanemad ja keegi ei pea neid meeles. Ma ei usu, et arutelu kuue miljoni juudi kannatuste üle saab olla rahulik. Seepärast on sellise arutelu pikkus ja viis, kuidas seda peetakse, äärmiselt tähtsad tegurid. Teie kolleegina ma ütleksin, et Kesk-ja Ida-Euroopa ajalugu on meie ajalugu. Meie kui brittide ja meie kui prantslaste probleem on selles, et sõja lõpul olime me Stalini liitlased. Brittidel kulus 30 aastat, et tunnistada, et Katõn oli stalinistlik kuritegu. Selle sooritajaks polnud Hitler.
Helmut Kuhne
. - (DE) Härra juhataja, meid, sotsiaaldemokraate on taga kiusanud kõik 20. sajandi totalitaarsed ja autoritaarsed režiimid, olgu siis natsid või Stalini, Franco või Mussolini jõhkardid - loetelu on pikk. Seetõttu pole meie jaoks probleem ning tegelikult me hoopis tervitame stalinismi kuritegude ümberhindamist. Me võime sellele ainult aplodeerida.
Siiski peaks ümberhindamine toimuma ajaloolaste metoodika normide kohaselt ja ning seda ei tohiks segi ajada normidega, mis reguleerivad kriminaalkohtu menetlust. Peame olema valvel, et asju mitte segi ajada. Küsimus pole ohvrite loendamises või Nürnbergi kohtuprotsessi kordamises; seekord mõistame me kohut ideoloogia ja mitte tuvastatud kurjategijate üle.
Siiski on ka mõned väited, millele me peame täiesti selgelt vastama "ei” ja meie, sotsiaaldemokraadid, oleme identifitseerinud neist mõned. Me ütleme "ei” katsele luua Euroopa ajaloole uus tõlgendusraamistik, mis ilmnes mõne parlamendiliikme kõnes selle aasta 22. jaanuaril peetud konverentsil. Me oleme kindlalt vastu seisukohale, et Euroopa juutide hävitamine natside poolt põhines nõukogude režiimi väljaarendatud ajalookäsitlusel. Selle vaate lükkame me tagasi.
Me lükkame selle veelgi kindlamalt tagasi, kuna 2006. aastal saime me teada, et üks teine sama ideoloogilist spektrit esindav kolleeg saatis meili kõigile täiskogu liikmetele, milles ta kirjeldas kahte Läti Waffen-SS diviisi osana Saksa relvajõududest, vähendades seega nende rolli. Lükkame ka selle tõlgenduse tagasi, eriti esimese lausega seoses. Samuti lükkame tagasi väite, et Lääs ei teinud midagi tollase nõukogude võimu all oleva Euroopa osa päästmiseks.
See oli CSCE Helsingis, mis esimesena andis nende riikide kodanikuõiguste liikumistele hingamisruumi, mille edukat ja õnnelikku tulemust näeme me täna, kui tervitame nende riikide esindajaid siin parlamendis. Need on seisukohad, millele jääme kindlaks ja mida kavatseme toetada.
Ģirts Valdis Kristovskis
. - (LV) Härra juhataja, Euroopa Parlamendis oleme me harjunud rääkima ühistest väärtustest, ühisest ja tõesest ajaloost, kuid mõnikord tekivad valestimõistmised. Volinik Barrot, ma arvan et ütlesite õigesti, et Euroopas on ikka veel vajadus tõe kindlakstegemise järele. Me räägime leppimisest, kuid võib-olla mitte selles ulatuses nagu hr Cohn-Bendit on ette pannud. Tänan teid siiski, volinik Frattini, korraldatud kuulamise eest. Mul oli võimalus seal osaleda ja mitmel korral ka esineda. Ma arvan et arutelu oli tabav. Kahjuks see, mis puudu jäi, oli selge, otsustav, keskendunud avaldus edasise tegevuse kohta. Kahjuks tegelesid Venemaa esindajad pidevalt NSVLi okupeeritud territooriumidel totalitaarse kommunismi sooritatud kuritegude väljavabandamisega. Venemaa reaktsioon pole üllatav, kuid mida kavatseb teha Euroopa Liit? Kas jätkab topeltstandardite kasutamist? Kas nõuab natside kuritegude tunnistamist sündmuste eitamise või nende tugeva trivialiseerimise korral liikmesriikides? Kas nõuab kuni kolmeaastaste vabaduskaotuslike karistuste kohaldamist? Kas ta samal ajal vaatab NSVLi totalitaarse režiimi kuritegudele läbi sõrmede? Mõned nõukogude totalitaarse režiimi ohvrid on veel elus, kuid Euroopa Liidu seisukoht ei paku neile mingit rahuldust - tegelikult, mis veelgi halvem, see jätkuvalt alandab neid. Me räägime ELi kodanikest. Euroopa Parlament peaks koonduma sellise ebaõigluse vastu. Kahjuks näeme me pidevalt, kuidas fraktsioonide juhid keelduvad selles küsimuses resolutsiooni esitamast. Seepärast ei teki kirjalikku dokumenti mõtete kohta, mida me täna väljendame. Volinik Barrot, kutsun teid üles sellelt tähtsalt eesmärgilt mitte kõrvale kalduma vaid tegema leppimise nimel tööd tõese ajaloo ühise mõistmise saavutamiseks. Tänan.
László Tőkés
. - (HU) Härra juhataja, Ceausescu vastane ülestõus Rumeenias algas minu kirikust. Mul on valus kogemus sellest, mis kommunism tõeliselt on ja seepärast näen rahuloluga, et Euroopa Liidu tähelepanu on taaskord pööratud totalitaarsete režiimide kuritegudele. Natsionaalsotsialismi ja kommunismi ajal sooritatud inimsusevastaste kuritegude puhul rakendab maailm endiselt topeltstandardeid. Vastupidiselt fašismile pole kommunismi üle veel kohut peetud. Mõlemad tüüpi diktaatorlikud režiimid surusid maha vabadust, inimõigusi ja usku. Nad hävitasid rahvusvähemuste elu. Inimliku ja sotsiaalse tragöödia tohutu ulatus on fašismi ja kommunismi puhul ühine. Poliitiline, ajalooline, inimlik ja moraalne restitutsioon on vaevu alanud ja seda tuleb jätkata. Rumeenia näitel sobib siia Tismăneanu raport. Olen veendunud, et selleks, et 1989. aastal alanud režiimivahetus oleks täielik, tuleb mineviku sündmustele silma vaadata. Endiste kommunistlike riikide tõeline Euroopasse integreerumine ei nõua mitte ainult tõde ja restitutsiooni, vaid ka diktatuuri hukkamõistu.
Tunne Kelam
Härra juhataja, just nii nagu 2004. aastal sai Läänemerest ELi sisemeri, nii sai ka kommunismi totalitaarse valitsemise all kannatanud 10 uue liikmesriigi ajaloolisest kogemusest üleeuroopaline probleem.
Olen täiesti nõus hr Cohn-Benditiga: me vajame oma ühise ajaloo ühesugust või ühist tõlgendust. Seega pole küsimus hukkamõistus, küsimus moraalses ja poliitilises hinnangus kõigile kuritegudele. Me kõik peame tagama, et kõiki inimsusevastaseid kuritegusid, kõiki genotsiidiakte ja kõiki sotsiaalse klassi hävitamise akte ning kõiki sõjakuritegusid käsitletaks ühtmoodi. Õiglus kuulub kõigile Euroopa kodanikele ilma ühegi erandita.
Selles mõttes olen pisut pettunud komisjoni avalduses, sest selle peateemaks oli, et hinnang kommunistlikule totalitarismile on iga asjaomase riigi siseasi. Kardan, et see süvendab topeltstandardeid, sest ilmselgelt ei peeta natsismi ja fašismi ühegi ELi liikmesriigi siseasjaks. Iga uusnatsismi ja rassismi ilmingut käsitletakse otsese ohuna Euroopa ühistele väärtustele.
Mida me peaksime siis tegema? Siiani on elus kümneid miljoneid kommunistlike režiimide ohvreid, samuti nende järeltulijaid. Tänases olukorras peavad nad end tundma teise- või kolmandajärguliste ohvritena. Kuulus "ei iial enam” pole nende puhul garanteeritud.
Ja viimaks pole see mineviku probleem. Poliitilise ja moraalse hinnangu puudumine kujundab pidevalt meie tänast päeva ja moonutab meie ühist tulevikku. Kas oleks võimalik ette kujutada nõukogude KGB juhtkonna asumist Venemaa võimu juurde või kommunistlike poliitiliste jõudude taaselustumist Saksamaal, kui kommunistlikule süsteemile oleks külma sõja lõppedes hinnang antud?
Józef Pinior
. - (PL) Härra juhataja, volinik, sooviksin alustada tänast esinemist meenutades Poola Sotsialistliku Partei juhti, Kazimierz Puzakit - keda võib pidada sellise arutelu puhul märgilise tähendusega isikuks. Puzak oli Poola sotsialistliku partei juht ja Teise maailmasõja ajal võitluses natsismiga põrandaaluse sotsialistliku partei juht, ta arreteeriti esimest korda 20. sajandi alguses 1911. aastal ja uuesti NKVD poolt 1945. aastal ning ta hukkus traagiliselt 30. aprillil 1950 stalinistlikus vanglas Poolas.
Meile, sotsialistidele, on demokraatia, võitlus inimõiguste, seaduslikkuse ja vaba demokraatia põhimõtete eest alati olnud poliitika aluseks. See on meie pärand tänases Euroopas. Samal ajal, volinik, pöördun ma konkreetselt teie poole - ajalugu on täna kahjuks manipuleerimise objekt, populistlikud parempoolsed ringkonnad ja natsionalistlikud liikumised on selle suhtes ette võtnud teatud ristisõja, teatud koloniseerimise. See loob paradoksaalseid olukordi, kus meil on natsionalistlik paremäär, mis soovib ajaloo uurimist ja uusi tribunale, kuid samal ajal on vastu põhiõiguste hartale osana Euroopa õigusest. Tõepoolest uskumatu paradoks.
Demokraatia, seaduslikkus, liberaalne demokraatia, need kaasaegse Euroopa alused. Euroopa ühtsus, põhiõiguste harta, kogu maailmas valitsev seaduslikkus, piinamise mittevastuvõetavus - see on meie vastus, mis tuleneb 20. sajandi pärandist: võitlus demokraatia eest, võitlus igasuguste diktatuuride ja totalitaarsete režiimide vastu. (Aplaus)
Dariusz Maciej Grabowski
. - (PL) Härra juhataja, genotsiid on määratletud rahvusvahelises õiguses ja see määratlus põhineb ÜRO konventsioonil. Poolakana, sellise riigi kodanikuna, mis on olnud genotsiidist mõjutatud - usun ma, et seda määratlust tuleks laiendada kahe elemendiga.
Selles tuleks rõhutada, et reeglina on genotsiidi eesmärk rahvusliku identiteeditunde kaotamine vaimu- ja kultuurieliidi hävitamise kaudu. Poola sobib siin näiteks. Teise maailmasõja ajal mõrvasid sakslased ja venelased seal eelkõige intelligentsi, professoreid, kirikuõpetajaid. Teiseks tuleks kaaluda, kuidas rahvusvahelise õiguse kohaselt karistada ajaloolisi valesid, valepropagandat, ja genotsiidisüü tunnistamisest keeldumist. Näiteks on siin Venemaa suhtumine stalinistlikesse kuritegudesse ja ka Katõni massimõrva.
Poola toetab Ukraina võtmist Euroopa Liitu. Siiski, et ajalugu meid ei lahutaks, vaid ühendaks, siis usume et Ukraina peaks tunnistama Teise maailmasõja ajal poolakate ja juutide vastu sooritatud kuritegusid - kui suri rohkem kui 150 tuhat inimest,
Euroopa Liit peaks olema institutsioon, mis oleks kogu maailmale eeskujuks kompromissitu võitlusega genotsiidi vastu. Seepärast peaksime me rahva valitud poliitikutena mõistma kommunismi hukka kui kuritegeliku ideoloogia ja kuritegeliku süsteemi.
Miguel Angel Martínez Martínez
. - (ES) Härra juhataja, daamid ja härrad, ajaloosündmuste mäletamine on Euroopa ülesehitamise protsessile olemuslikult tähtis. Et see protsess saaks olla täielikult edukas, on elutähtis mõista, et see tähendab natsionalismi, totalitarismi, sallimatuse, autokraatia ja sõdade kaotamist ning euroopluse, vabaduse, austuse, demokraatia ja rahu kinnitamist väärtustena, mis valitsevad seda, kuidas me Euroopas koos elame.
See on asi, mida me peame õpetama tänastele noortele: mineviku sündmused ja praeguse aja areng, varjamata kuritegusid ja vigu, mis tuli ületada ja näidates ohverdusi, mis selle ületuse juures tuli teha.
Ajaloo tundmine on vaktsiin kaks korda järjest samasse lõksu langemise vastu.
Ainult tõde ja kogu tõde teades saame me edasi liikuda. Peame mineviku barbaarsused karmilt hukka mõistma, nende suurust vähendamata või neid hoopis võltsimata, langemata külma sõja manihheistlikku loogikasse, võrdsustades Lääne headuse ja Ida-Euroopa kurjusega. Selgitame, et oli demokraatlike ja totalitaarsete vaadetega inimesi, kuid varjamata asjaolu, et nii Lääne- kui Ida-Euroopas olid oma totalitaarsed valitsejad mõlemad võrdselt julmad ja kuritegelikud.
Hispaania demokraadina tunnen ma kaasa demokraatidele, kellest nende kodumaal said stalinismi ohvrid, kuid palun neil ka näidata solidaarsust inimestega Hispaanias, kes elasid läbi kindral Franco diktatuuriga kaasnenud rõhumise ja kannatused.
Me mõistame kaaseurooplaste tragöödiat Ida-Euroopas, kes sattusid ühe totalitarismi vormi alt teise alla, kuid nad peavad samuti mõistma meie tragöödiat, mis tähendas samasuguse kuritegeliku diktatuurivormi kehtimist ja inimeste rõhumist.
Ainult tõde ja kogu tõde teades saame me edasi liikuda. Viimaks meenutagem, et Teheranis, Jaltas ja Potsdamis polnud Stalin üksi, lääneriikide juhid jagasid tema otsuseid. Seepärast oli kõigil neil osa vastutusest Euroopa jagamise ja rõhumise, repressioonide ja kannatuste eest mis paljudele miljonitele eurooplastele ühe või teise totalitaarse režiimi all osaks said.
Kindlasti on Kesk- ja Ida-Euroopal stalinismi eest suurem vastutus, kuid on ka tõsi, et minu kodumaa puhul on vastutus enamalt jaolt lääne demokraatiatel, kes nõustusid vaba maailma osana Franco türanniaga, mille olid kohale seadnud Hitler ja Mussolini ja olid kaasosalised tema väärtegudes.
Härra juhataja, me oleme liitunud Euroopas üheskoos palju saavutanud ja Euroopa on seda tugevam ja pakub paremat vabaduse ja demokraatia garantiid, mida rohkem tugineb selle ülesehitus teadlikkusele edust, mida toob osalemine projektis, mis tuvastab ja lükkab tagasi meie mineviku tumeda poole, selleks, et ehitada tulevik väärtustele, mis meid ühendavad.
Mirosław Mariusz Piotrowski
. - (PL) Sooviksin väljendada rahulolu selle üle, et tänane arutelu veriste totalitaarsete süsteemide üle on võimalik. On kahju, et arutelu on nii lühike ja formaalne. Asjaolu, et on loobutud tavapärasest põhimõttest võtta vastu sobiv resolutsioon, annab mõtteainet.
Samuti on huvitav, et liidu erinevatel tasanditel mõeldakse ja nimetatakse eelkõige Saksamaa natsionaalsotsialismi, mis on üldiselt tuntud kui natsism. Rahvusvahelisest sotsialismist, see on kommunismist, pöördutakse vaikides ära. Neid süsteeme ei ühendanud mitte ainult ühised ideoloogilised juured, vaid ka praktiline koostöö. Kommunism päritolu juures seisavad Rosa Luxemburg, Liebknecht, Marx, Lenin ja Stalin ja see viis kümnete miljonite Kesk-ja Ida-Euroopa elanike ettekavatsetud surmani. Paljud verised kuriteod, näiteks Katõni massimõrv, on tänase päevani tabuteemad ja neid ei tohi isegi nimetada nende õige nimega, milleks on genotsiid.
Demokraatliku Euroopa ülesehitamine on võimalik ainult tuginedes tõele, sh tõele inimsusevastase kommunistliku totalitarismi kohta. Me võlgneme mälestamise ja õigluse mitte ainult ebainimlike süsteemide ohvritele - eelkõige võlgneme selle praegustele ja tulevastele põlvkondadele, et sellist asja taaskord ei juhtuks.
Libor Rouček
. - (CS) Härra juhataja, 20. sajand Euroopas oli totalitaarsete ja autoritaarsete režiimide sajand nähtustega nagu natsism ja fašism, kommunism ja selle kõige jubedam haru stalinism, mitmesugused parempoolsed diktatuurid Hispaanias, Portugalis, Kreekas ja muudes riikides. Õudused ja kuriteod on nende režiimide pärand, mida ei tohi kunagi unustada: seetõttu tervitan seda arutelu mineviku üle. Siiski peaks arutelu toimuma lähtuvalt rangelt mitteparteilistest, objektiivsetest ja teaduslikest kriteeriumidest. Mingil tingimusel ei peaks seda poliitilisel eesmärgil ära kasutama; kahjuks tihti just see juhtub.
Näiteks kui vaatame paljusid Euroopa Liidu uusi liikmesriike, sh minu kodumaad - Tšehhi Vabariiki - siis näeme pidevaid rünnakuid kõige tsentrist vasakule jääva, kõige vasakpoolsema vastu. Parempoolsed poliitikud, ajakirjanikud ja nn ajaloolased, kellest paljud olid endise kommunistliku režiimi liikmed ja said kommunistliku režiimi haridusasutustest doktori- või insenerikraadi, ründavad pidevalt sotsiaaldemokraatlikke parteisid, justkui need oleksid mingid kommunistlikud või postkommunistlikud parteid, vaatamata asjaolule, et need olid tegelikult sotsiaaldemokraadid, kes nii kodumaal kui eksiilis kommunismiga 40 aastat võitlesid. Tšehhi sotsiaaldemokraadid surid kommunistlikes vanglates, nad korraldasid esimese kommunismivastase ülestõusu kogu endises nõukogude blokis, mis toimus Plzenis 1. juunil 1953, nad olid Praha kevade eesliinil; nad moodustasid opositsiooni 1970nendatel ja 1980nendatel aastatel. Ma ise pidin siirduma eksiili, kus üheks minu töökohaks oli Ameerika Hääle toimetaja. Sellele vaatamata kritiseeritakse sotsiaaldemokraatlikku parteid pidevalt kui postkommunistlikku parteid.
Volinik, seepärast sooviksin ma teada, mida komisjon kavatseb teha, tagamaks et arutelu mineviku üle ei kuritarvitataks kaasaja päevapoliitilistel ja ideoloogilistel eesmärkidel.
Justas Vincas Paleckis
. - (LT) Härra juhataja, on tähtis, et me räägiksime Hitleri, Stalini ja teiste totalitaarsete režiimide kuritegudest avameelselt ja ausalt - alustades endise Nõukogude Liiduga ja lõpetades Hispaaniaga. Naaberriigid, eriti Venemaa, Ukraina ja Valgevene peaksid samuti avameelselt osalema.
Balti riikide okupeerimine ja annekteerimine 1940. aastal polnud tüüpiline, sest see toimus sotsiaalse vabastamise kattevarjus. Seda soodustas asjaolu et - öelgem otse, 14 aastat oli Leedus valitsenud autoritaarne režiim, mis purustas demokraatia ja kaotas vabad valimised.
Aasta eest avas Euroopa Parlament näituse, millel Leedu Genotsiidi ja Vastupanu Uurimise Keskus tutvustas oma õudseid materjale. Kolm aastad kestnud natsliku okupatsiooni käigus tapeti Leedus 240 000 inimest, nende hulgas 200 000 juuti. 47 aastat kestnud Nõukogude Liidu okupatsiooni ajal mõrvasid repressiivorganid peaaegu 80 000 Leedu inimest eksiilis või sunnitöölaagrites. Mõõtmatu valu ja tragöödiad nende arvude taga tuleb Euroopas avalikuks teha.
Stalini ja muude kommunistlike juhtide, kes õhutasid miljonite inimeste hukkamist klassivõitluse nimel, tegevus ja põhimõtted olid kuritegelikud. Kommunistlik liikumine on kestnud 160 aastat ja erinevates riikides on sel olnud erinev ilme; kuid kõik kommunistlikud režiimid on olnud ebademokraatlikud. Euroopa kommunismi tugevnemisega samaaegselt tugevnes ka vastupanu Moskva diktaadile. Meenutagem selliseid nimesid nagu Imre Nagy ja Alexander Dubcek, kommunistide katset pääseda dogmade ja kuritegude nõiaringist, mida ülejäänud kommunistliku partei liikmed püüdsid jõhkralt maha suruda. Kas kõiki Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei juhte, nagu Stalin, Hruštšov, Brežnev ja Gorbatšov, saab mõõta sama mõõdupuuga? Diktaatorlikku üheparteisüsteemi ei hävitatud mitte ainult dissidentide jõupingutustega, isegi mitte Lääne survega, vaid peamiselt nende kommunistliku partei liikmete tegevusega, kes püüdlesid muutuse, demokraatia ja inimõiguste poole.
Kahtlen, kas ELil saab kunagi olema ühine lähenemine ajaloole. Siiski on tähtis paremini tutvuda iga riigi minevikuga, selleks et suudaksime demokraatiat hinnata ja kindlamini tulevikku vaadata.
Zita Pleštinská
. - (CS) Täna on tähtis päev kõigi totalitaarsete režiimide ohvrite moraalse hüvitise seisukohalt. Minu isa, Štefan Kányai, oli üheksa ja pool aastat Vene GULAGis. Oma raamatus kirjeldab ta stalinismi julmusega kaasnenud masendavat tegelikkust, see on miski, mida me peame meeles pidama. Tänan teid tema nimel.
Samuti tänan teid piiskop Ján Vojtaššáki, monsenjöör Viktor Trstenský, Štefan Putanko, Štefan Janíki ja tuhandete teiste slovaki rahva vaprate poegade nimel, kellest said kommunismi ohvrid.
Slovaki pastor František Dlugoš kirjutab ühes oma raamatus järgmist: "Uurida kommunistliku režiimi 40 aasta jooksul toimunud sündmusi, selgitada välja inimeste saatus, tähendab avaldada rahva hinge.” Pärast tänast arutelu võin ma lisada "Euroopa hinge”.
Tervitan tänast arutelu, sest selle unikaalse ajavahemiku ja sel ajal toimunud sündmuste uurimine võib olla meile nüüd ja tulevikus väga kasulik.
DanutBudreikait
. - (LT) Härra juhataja, daamid ja härrad, esimest korda ELi ajaloos püütakse ELi tasandil toimuvate aruteludega hinnangu üle totalitaarsetele režiimidele panna inimesi mõtlema nii kommunismi kui natsismi kuritegude üle totalitaarsete režiimidee terrorina, mis hävitas riike ja nende kodanikke. Kommunismikuritegude avalikul hukkamõistul, pärast nende võrdsustamist natside kuritegudega, oleks ELi õigusele, haridusele ja kultuurile positiivne mõju.
Euroopa natsirežiimide kuriteod on ülemaailmselt hukka mõistetud, natsiparteid on keelatud ja natsipropaganda on seadusega karistatav. Samal ajal pole veel asjakohaselt hinnatud kommunistlike režiimide tekitatud kahju. Mõnedes Euroopa riikides on endiselt seaduslikud kommunistlikud parteid.
Leedu kutsub ELi liikmesriike üles totalitaarsete režiimide, eriti stalinismi, kuritegudega põhjustatud kahju kohta ametlikke raporteid koostama ja paluma Nõukogude Liidu õigusjärglasel Vene Föderatsioonil see kahju hüvitada. Leedu on hinnanud pool sajandit kestnud nõukogude okupatsiooniiga tekitatud kahju 80 miljardile litile. Euroopa peaks näitama oma solidaarsust, nõudes, et need, kes tekitatud kahju eest vastutavad, hüvitaksid selle ELi liikmesriikidele, nii nagu sunniti seda tegema natsikuritegude sooritajaid.
Jacques Barrot
komisjoni asepresident. - (FR) Härra juhataja, sooviksin tänada kõiki Euroopa Parlamendi liikmeid, kes on osalenud sellel arutelul, mis on selgelt otsustav etapp. Oleme kuulnud mõnesid eriti liigutavaid kirjeldusi mineviku sündmustest, mida osal teist on tulnud isiklikult läbi elada.
Sooviksin väga tuua selgust mõnesse arusaamatusse. Eriti hr Beazley puhul arvan ma, et toimunud on arusaamatus. Pidasin kõne, mis minu jaoks oli ette valmistatud, kuid pean ütlema, et mind vist mõisteti valesti. Tuleb öelda, et igal liikmesriigil on tema kohustused. Siiski on täiesti kindel, et liit ei kavatse oma kohustustest mööda hiilida. Me soovime tõde, me soovime kogu tõde ja kui komisjon arutelu avas - see oli minu kolleeg, Franco Frattini, kes kuulamisel arutelu avas - siis tehti seda just sellepärast, et me soovime tõe juurteni jõuda. See peab olema täiesti selge. Me soovime, et mitte ainult iga liikmesriik konkreetselt vastutaks selle kohustuse täitmise eest, vaid et ka kõik ELi kodanikud tunneksid solidaarsust ja sidet traagiliste sündmustega, mis mõnes liikmesriigis on aset leidnud. Sellega seoses sooviksin öelda ja tegelikult ütlesingi oma esialgses avalduses, et olen teadlik, et eriti läänes pole me alati mõistnud metsikuste ja jõhkrate kuritegude kogu ulatust, mida on pidanud kogema meie sõbrad neist liikmesriikidest, kes on elanud okupatsiooni erinevate vormide ja stalinistliku okupatsiooni all.
Seepärast olen täna isiklikult siia tulnud, sest sooviksin teile kinnitada, et komisjon jätkab seda arutelu ja tagab, et võimaldab aluse, eriti uuringutele, mida me hakkame teostama selleks, et selgitada, kuidas mitmesuguseid seadusi ja praktikat tegelikult liikmesriikides on kohaldatud, pidades silmas totalitaarsete režiimide kuritegude mälestamist.
Ilmselt ei viita nõukogu avaldus konkreetselt stalinistlikele kuritegudele, vaid selles räägitakse totalitaarsetest režiimidest üldiselt. Siiski on selle avalduse vastuvõtmise kontekstist, eriti liikmesriikides, mis seda toetasid, täiesti selge, et stalinistlike kuritegude meenutamine on selle protsessi keskmes. Ma usun, et seda tuleb öelda ja kui ma selle arutelu avasin, siis ma rõhutasin, et igasugune totalitarismi vorm, iga totalitaarne režiim, mis pole austanud inimese isikut ja tema põhiõigusi, on täiesti vastuvõetamatu. Sellega seoses ja mõned teist seda ka rõhutasid, võivad teadmised kogemustest muud tüüpi totalitaarsete režiimide all olla kasulikud selleks, et teha kindlaks viisid, kuidas tegelikult sündisid needsamad väärkohtlemise ja barbarismi aktid, mille te olete hukka mõistnud.
Seepärast olen arvamusel, et see uurimine peab olema väga laiaulatuslik ja selgelt ei peaks vältima ühtegi totalitarismi vormi. Samuti ei peaks käesolev arutelu andma võimalust selle poliitiliseks ärakasutamiseks. Komisjon on loomulikult sellest ohust teadlik, kuid kui Euroopa Liit vaikib mõne meie liikmesriikide traagilise mineviku suhtes, siis võib see ohtu vaid suurendada ja luua uute ja vande liikmesriikide vahel suure lõhe. Seepärast peame koos edasi liikuma.
Seepärast, härra juhataja, peaksin küsima, mis on põhimõtteliselt kõige selle eesmärk? See on selleks, et oleksime kaitstud igasuguse revisionismiilmingu, igasuguse ajaloolise ebatõe eest.
Teiseks me peame sündmuste mäletamise kaudu ka tagama, et need totalitaarsed režiimid ei pöörduks tagasi meid kummitama. Viimaks on meil ka leppimise kohustus, mis selgelt on selle lähenemisega seotud. Siiski kannustaksin ma meid ka tulevikku vaatama ja mõned on rõhutanud vajadust liikuda otseselt siduva Euroopa õigusakti kasutuselevõtu suunas, selleks et need totalitaarsed režiimid ei saaks enam kunagi tagasi pöörduda meid kummitama.
Sooviksin teile kinnitada, daamid ja härrad, et täiesti sõltumatult neist mõnest vastuseks öeldud sõnast, olen isiklikult täiesti veendunud, et meil kõigil on eurooplastena kollektiivne solidaarsuse kohustus teha kindlaks tõde, meie tõde eurooplastena, kõrvale jätmata või vähendamata kuritegusid, mida on toime pandud erinevate totalitaarsete režiimide all. Sellega seoses ma usun, et meie Ida-Euroopa sõbrad peavad eriti hindama, et me oleme tõe otsimisele pühendunud ja ei peatu enne, kui see on leitud.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 142)
Lasse Lehtinen  
kirjalikult. - (FI) Härra juhataja, kõige väärtuslikum ajaloo uurimise tulemus on sündmused, mida me teame - faktid. Mida rohkem fakte me teame, seda parem. Tõlgendus on alati eraldi protsess. Igaüks peaks saama toimunud sündmusi uurida ja tõlgendada - see on osa sõnavabadusest. Poliitiline ajalugu saab harva olla oma sisu poolest tasakaalustatud, kuid püüdma peab siiski. Lähiajaloos on veel palju uurimata valdkondi, osalt poliitilise korrektsuse tõttu. Diktatuurid ja diktaatorid saavad väga erilise kohtlemise osaliseks. Natside kuriteod ei vääri mõistmist, kuid ka kommunism ei peaks mingeid boonuspunkte teenima.
Marianne Mikko  
kirjalikult. - 8. aprillil eesistujamaa Sloveenia ja Euroopa Komisjoni poolt organiseeritud avalik kuulamine käsitles Euroopa Liidu jaoks üliolulist teemat.
Euroopa kaotas 20. sajandi totalitaarsete võimurite tõttu miljoneid intellektuaale ning ettevõtlikke kodanikke. Meie ajalukku rebitud haavad pole tänaseni paranenud.
Nõukogude Liidu diktaator Jossif Stalin pühkis maailmakaardilt minu kodumaa ja teised Balti riigid. Meil ei tohtinud pool sajandit olla oma hümni ega lippu, meie pealinnaks oli Moskva.
Stalinism ja natsism arenesid koos ning jagasid Euroopa raudse eesriidega. Hitleri ja Stalini julmused ei tundnud riigipiire.
Sotsiaaldemokraadina mõistan hukka diktatuurid nende kõikvõimalikes esinemisvormides. Samas rõhutan, et stalinism ja natsism olid otseseks eeskujuks teistele totalitaarsetele ideoloogiatele.
Metaxas, Franco, Mussolini, Salazar ja trobikond väiksemaid diktaatoreid viisid oma kuritööd ellu, lähtudes Hitleri ja Stalini julmustest. Nende haare jäi oma kodumaa piiridesse ja seetõttu peaksid asjaomased riigid ise kandma hoolt neile õiglase hinnangu andmise eest.
Üksteise ajaloo tundmine ja sellest õppimine on hädavajalik, et Euroopa riikide kodanikud hakkaksid end tundma ka Euroopa kodanikena. Meil on vaja ühtsetest väärtustest lähtuvat hinnangut NLKP ja KGB kuritöödele.
Peagi möödub 70 aastat Molotov-Ribbentropi pakti sõlmimisest. Stalini sunniaparaadi hirmuteod ei ole ikka veel Hitleri sõjamasinaga võrdsustatud.
Esimese sammuna ühise ajalookäsitluse nimel kutsuksin meie valitsusi üles kuulutama 23. august üleeuroopaliseks stalinismi- ja natsismiohvrite mälestamispäevaks.
Katrin Saks  
kirjalikult. - (ET) Paraku on reaalsus see, et kui peaaegu kõik Lääne inimesed teavad natsi-Saksa koonduslaagreid, siis enamus neist pole midagi kuulnud Gulagist. Hiljuti Rootsis korraldatud küsitlus 15-20-aastaste noorte seas näitas, et nende algteadmised kommunismist on väga puudulikud, kohati olematud. Uurimusest selgus, et 90% rootslastest ei ole kunagi kuulnud Gulagist, samas kui 95% küsitletutest teadsid, mis on Auschwitz.
Minu isal oli kahjuks kogemus mõlemast laagrist ja seetõttu ei saa ma leppida, kui nõukogude režiimi põhjustatud kannatusi peetakse teisejärguliseks ja justkui kardetakse, et nendest rääkimine vähendab natsismi kuritegude tähendust. Seda suhtumist tuleb muuta. Euroopa Parlamendi sotsiaaldemokraatlikus fraktsioonis pole see alati kõige lihtsam, kuna mõned parteid on kommunistliku minevikuga. Seda olulisem on just selgitustöö selles fraktsioonis.
Samasisulisi vaidlusi mäletan ajast, kui Euroopa Nõukogu Parlamentaarne Assamblee, mille liige ma olin, mõned aastad tagasi kommunismi kuriteod hukka mõistis. Olin siis üks neist, kes sõna võttis ja ilmselt tänu sellele, et selles organisatsioonis on nii palju nõukogude režiimi kogemusega riike, õnnestus see ka kiiremini kui Euroopa Parlamendis.
Olen sügavalt veendunud, et kui Euroopa Liit võtab tõsiselt oma väljakuulutatud väärtusi, siis peab ta väga selgelt väljendama samade väärtuste kohaselt ka suhtumist minevikku. See pole mineviku ümberkirjutamine, nagu mitmed selle teema käsitlemise kriitikud on väljendunud. See on ajaloolise tõe jaluleseadmine.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
kirjalikult. - (PL) 20. sajandil on Euroopas kogetud mitmeid genotsiidiakte. Mõnest neist räägitakse palju ja tihti, samas kui teised on mähitud vaikusesse. Ajakirjandusest loeme me kõige sagedamini natsistlike ja kommunistlike genotsiidide kohta.
Üks genotsiidiakt, mille suhtes valitseb pidev vaikus, on sadade tuhandete juutide, poolakate ja ukrainlaste mõrvamine Poola territooriumil Saksa okupatsiooni all Teise maailmasõja ajal, mille panid toime Ukraina natsionalistid nn Ukraina Vastupanuarmeest. Oluline osa selle armee koosseisust teenis enne seda natside SS üksustes. See genotsiid oli olemuselt genocidum atrox, metsik mõrv, mis pandi toime äärmise julmusega. Teatud territooriumi kogu elanikkond hävitati. Ohvrid surmati ja nende kehaosad lõigati või rebiti küljest. Praegu taotlevad neis mõrvades osalenud inimesed Ukrainas veterani staatust.
Soovin rõhutada, et mitte miski ei õigusta genotsiidi, isegi mitte püüd saavutada oma rahva vabadus ja suveräänsus.
