Slavnostna seja - Portugalska
Predsednik
Dobrodošli v Evropskem parlamentu, gospod Cavaco Silva. Evropski parlament z velikim veseljem pozdravlja predsednika Portugalske republike.
Predsednik
Gospod predsednik, kolegi poslanci, z velikim veseljem izrekamo dobrodošlico predsedniku Republike Portugalske, gospodu Aníbalu Cavacu Silvi, v Evropskem parlamentu. Gospod predsednik, v desetih letih, ki ste jih preživeli kot predsednik portugalske vlade, ste utrdili demokratične institucije v državi in uspešno spodbudili njen gospodarski razvoj. Kot evropski državljan, ki razmišlja o prihodnosti, ste Portugalsko varno vodili na njeni poti k članstvu v Evropski uniji. Vidim, da je danes prisoten tudi predsednik Evropske komisije José Manuel Durăo Barroso, in seveda moram poudariti tudi, da je Portugalska pred kratkim prevzela predsedovanje Uniji. Tudi vas, gospod Barroso, toplo pozdravljam.
Deset let je minilo, odkar je predsednik Portugalske republike zadnjič govoril v Evropskem parlamentu. Od takrat smo vsi skupaj precej napredovali. Danes v parlamentu v Strasbourgu kot portugalski predsednik s svojim obiskom zaznamujete tretje predsedovanje vaše države Evropski uniji. Vsa tri predsedovanja Portugalske lahko v imenu Skupnosti opišem kot ambiciozna, saj je Portugalska med vsakim predsedovanjem obravnavala pomembna sodobna vprašanja, na primer lizbonsko strategijo ali odnose EU z Afriko in Južno Ameriko. Tudi sedanje predsedovanje ni izjema. V portugalski program so zdaj vključeni uspešen zaključek medvladne konference in sprejetje reformne pogodbe, krepitev zunanje in varnostne politike ter zlasti razvoj tesnejših odnosov z Latinsko Ameriko, Afriko in sredozemskim območjem, nadaljnji ukrepi proti podnebnim spremembam in uresničevanje lizbonske strategije.
Odkritja pomorščakov, ki so v 14. stoletju iz Lizbone odšli po vsem svetu, so bila dejansko prvi korak h globalizaciji. To odpiranje navzven in kultura strpnosti, ki ju je vaša država razvila prek stoletij, sta posebej dragoceni izkušnji v smislu današnje globalizacije in zato prednost za Evropsko unijo.
Prizadevanja Portugalske za razvoj odnosov z Latinsko Ameriko in nadaljevanje stikov z Južno Ameriko prek posebnega odnosa z Brazilijo pomembno izražajo naše stališče. Vaša kultura tolerance in širok pogled na svet danes pomenita resnično priložnost. Med tem predsedovanjem bo vaša država lahko nadgradila delo raziskovalcev iz 14. stoletja ter delovala enako pogumno in vztrajno. Pri tej nalogi vam želimo veliko sreče in uspeha.
(Ploskanje.)
Aníbal António Cavaco Silva
predsednik Portugalske republike. - (PT) Predsednik Evropskega parlamenta, predsednik Evropske komisije, gospe in gospodje,
predsedniku Evropskega parlamenta se zahvaljujem za prijazne besede in povabilo na današnjo sejo. V čast mi je, da imam priložnost govoriti pred vami, predstavniki evropskih državljanov in člani te pomembne evropske institucije, Evropskega parlamenta.
Dobro se zavedam odločilne vloge, ki jo je imel ta Parlament pri uspešnem procesu evropskega združevanja. Nisem pozabil intenzivnega in plodnega sodelovanja s to institucijo leta 1992, ko sem kot predsednik vlade vodil prvo portugalsko predsedstvo Sveta, katerega slogan je bil "k Evropski uniji", kot se morda spomnite. Prispevek Evropskega parlamenta je bil bistven za nastanek močnega notranjega trga in napredek v zvezi s projektom za Evropsko unijo, ki se je začel v Maastrichtu.
Moja država zdaj že tretjič predseduje Svetu Evropske unije. Ponovno se srečujemo z velikimi izzivi, ki zahtevajo poenotenje politične volje držav članic in evropskih institucij. Bolj kot kdaj koli prej je treba našo skupno energijo in odločenost usmeriti h konkretnim načinom, kako zagotoviti močnejšo in bolj združeno Evropo. Ne nazadnje državljani Evrope od svojih voditeljev pričakujejo prav to.
Portugalsko predsedstvo si bo na vse mogoče načine prizadevalo za razvoj zbliževanja, ki je nujno za napredek pri gradnji Evrope. Verjamem zlasti, da bomo kot med prejšnjimi portugalskimi predsedovanji tudi tokrat z Evropskim parlamentom sodelovali odkrito in iskreno.
Ena od prednostnih nalog predsedstva je sklenitev reformne pogodbe na podlagi sporazuma, doseženega na junijskem zasedanju Evropskega sveta. Ta sporazum je zelo pomemben ukrep, za katerega upam, da nam bo omogočil preseganje obdobja, ki ga zaznamuje slabljenje procesa evropskega povezovanja. Zato pozivam k usklajenemu prizadevanju, da se do konca portugalskega predsedovanja sprejme nova pogodba.
Ko se bodo pogajanja zaključila in se bo to poglavje zaprlo, se mora Evropska unija še bolj dosledno in z novo samozavestjo osredotočiti na izzive, ki zadevajo evropske državljane, tj. gospodarsko rast, zaposlovanje, varnost, okolje, energijo in globalizacijo. To je program, v zvezi s katerim mora delovati Evropa v korist naši in prihodnji generaciji.
Zato mislim, da je v tem trenutku primerno izpostaviti vrednoto solidarnosti kot temeljni steber pri gradnji Evrope. Solidarnost je skupaj z drugim resnično temeljnim načelom, subsidiarnostjo, dejansko nujen pogoj za prihodnost evropskega povezovanja. Gre za solidarnost, ki je oprijemljiva, praktična ter se izraža v politikah in skupnih ukrepih, ne le za retorično in poljubno solidarnost.
Na tej točki želim izpostaviti Schumanovo deklaracijo iz leta 1950 in, če citiram, da se bo "Evropa [...] gradila s pomočjo konkretnih dosežkov, ki bodo najprej oblikovali dejansko solidarnost. Te besede nas morajo še naprej voditi pri prizadevanju za močnejšo in bolj združeno Evropo. Neuspeh zamisli o pripadnosti Uniji, ki odločno temelji na solidarnosti, je eno od največjih tveganj pri evropskem povezovanju. Da bi bili resnična Unija, je bistveno ohraniti občutek "skupnosti", kar je upravičeno tudi prvotno ime za evropsko povezovanje.
Eden od konkretnih dosežkov, ki so oblikovali dejansko solidarnost, je bil koncept gospodarske in socialne kohezije iz Enotnega evropskega akta iz leta 1986, v zvezi s katerim sem imel čast sodelovati na pogajanjih in ga podpisati kot portugalski predsednik vlade.
Izjemni napredek pri evropskem združevanju v zadnjih dvajsetih letih brez politike gospodarske in socialne kohezije ne bi bil mogoč. Prispevala je k politični koheziji, gospodarski rasti, zaposlovanju, ozemeljski koheziji, enakim možnostim in krepitvi položaja Evrope v svetu.
Zdaj imamo nove razloge za ponovno zanimanje za načelo kohezije. S tem mislim na vse večjo globalizacijo, obsežne migracije in demografski razvoj, ki povzroča socialno in gospodarsko neravnovesje, povezano s starajočim se prebivalstvom.
Gospod predsednik, gospe in gospodje,
trije vidiki trajnostnega razvoja so dobro znani; to so socialni, gospodarski in okoljski vidik. To je ključni cilj evropskega povezovanja, ki je bil večkrat potrjen in je vključen v lizbonsko strategijo.
Ob tej priložnosti se želim osredotočiti na socialni vidik ter zlasti vprašanje revščine in socialne izključenosti.
Poleg načela solidarnosti obstaja etični in moralni vidik napredka, brez katerega bi temeljne vrednote evropske ideje izgubile pomen; gre za vrednote, kot so trajno prizadevanje za mir, zagotavljanje svobode in človekovih pravic, duh skupnosti, poudarjanje enakosti in socialne pravičnosti, obramba dostojanstva dela ter poskus vzpostavitve širšega in bolj svobodnega občutka državljanske odgovornosti.
Jasna opredelitev boja proti revščini in socialni izključenosti kot evropskega cilja nam vsem dodeljuje odgovornost, da poiščemo nove rešitve za vse bolj zapletene in trajne težave. Socialna agenda skupaj s cilji lizbonske strategije določa ambiciozen in težaven izziv, ki ga moramo obvladati.
V zvezi s tem poudarjam, da letos praznujemo 50. obletnico nastanka evropskega socialnega sklada in 10. obletnico evropske strategije zaposlovanja. Letošnje leto je tudi evropsko leto enakih možnosti.
Kot predsednik Portugalske republike sem kot enega od prednostnih ukrepov izbral socialno vključevanje. V prvem letu opravljanja funkcije sem podpiral prizadevanja za vključitev, da bi spodbudil portugalske državljane in jih opozoril, da je treba upoštevati kazalnike trajne revščine, neenake porazdelitve dohodka in izključenosti, zaradi katerih še vedno trpi več tisoč državljanov.
Bolj kot kdaj koli prej sem prepričan, da je treba ta izziv obvladati s prilagodljivimi in inovativnimi rešitvami, in sicer z večjo odgovornostjo za nevladne organizacije in državljane na splošno, večjim usklajevanjem državnih ukrepov in pobud civilne družbe ter priznanjem, da politike za prerazdelitev dohodka ne preprečujejo nastanka več boljših priložnosti, da bi vsi imeli koristi od ciljev ustvarjanja bogastva, osebnih dosežkov in trajnostnega razvoja, ampak te priložnosti celo zahtevajo.
Portugalska si mora še veliko prizadevati, da bi dosegla evropske standarde. Vendar je res tudi, da je tudi celotna Evropa še vedno oddaljena od ciljev socialne kohezije, ki jih želi uresničiti in ki jih ne sme opustiti.
Dejstvo je, da je spreminjanje ravni blaginje v Uniji v zadnjih desetletjih, ki ga kažejo gospodarski in socialni kazalniki, spremljalo znatno približevanje manj razvitih držav članic evropskemu povprečju.
Vseeno se gospodarskega zbliževanja držav ne sme zamenjati z zbliževanjem socialnih skupin v teh državah, saj je to proces, odvisen od enakosti in socialne pravičnosti. V zvezi s tem vidikom je treba priznati, da je bil napredek zelo omejen.
V petih letih od 2001 do 2005 je prag revščine v državah Unije kot celote ostal konstanten pri 16 %. Govorimo o približno 75 milijonih evropskih državljanov, katerih razpoložljivi dohodek je manjši od 60 % povprečnega dohodka v njihovih državah.
Če to številko upoštevamo skupaj z zabeleženimi trendi pri neenaki porazdelitvi dohodka, je očitno, da je stanje še bolj zaskrbljujoče. Leta 2005 je bil v Evropski uniji s 25 državami članicami dohodek najbogatejših 20 % prebivalstva petkrat višji od dohodka najrevnejše petine. Leta 2000 je bil ta koeficient štiri in pol.
Podrobnejša obravnava teh kazalnikov kaže, da so v zvezi z revščino najbolj ogrožene družbene skupine starejši, brezposelni, zlasti dolgoročno brezposelni, ljudje, ki živijo sami, in enostarševske družine.
Druge skupine pa so resno in vse bolj socialno ogrožene zaradi možnosti izključevanja. Mislim na otroke, invalide, priseljence in etnične manjšine.
Tudi Svet EU v svojem poročilu o socialni zaščiti in socialnem vključevanju iz leta 2007 priznava, da - če citiram - kar zadeva otroke, je tveganje za revščino v večini držav članic nad povprečjem. V nekaterih državah članicah to tveganje obstaja za vsakega tretjega otroka. Dejstvo, da otrok živi v družini z enim samim staršem ali brezposelnim staršem, še dodatno povečuje tveganje. To je resen položaj, ki ga ne smemo prezreti.
Kako lahko Evropska unija, ki je soočena s tveganjem starajočega se prebivalstva in endemičnega upadanja prebivalstva, ne ceni svojega največjega bogastva, otrok in mladih?
(Ploskanje.)
Gospod predsednik, gospe in gospodje,
sprašujem se, ali smo morda dosegli točko, ko tradicionalne politike socialne zaščite ne bodo več učinkovite.
Politike socialne varnosti in zaščite so imele odločilno vlogo pri gospodarski obnovi po drugi svetovni vojni in oblikovanju sodobne evropske družbe. Tako imenovana država blaginje je zapustila dediščino, iz katere izvira Unija.
Na podlagi uspeha uglednih politik za prerazdelitev dohodka, na katere je vplivala zamisel države blaginje, je Evropa oblikovala celovit vzorec socialne zaščite, ki je kljub veliko razlikam med državami splošno znan kot evropski socialni model. Kljub njegovim omejitvam in pomanjkljivostim je ta socialni model dejansko del evropske identitete.
Če ga želimo ohraniti, moramo sprejeti, da bo socialni model treba spremeniti za obvladovanje novih izzivov in prilagajanje globaliziranemu svetu ter informacijski družbi in družbi znanja.
Prevladujoče nacionalne politike za prerazdelitev dohodka imajo vse več težav pri doseganju pomembnejših rezultatov na socialnem področju. Učinkovitost in trajnost teh politik sta vse bolj vprašljivi.
Pri načrtovanju prihodnjih socialnih politik se je bistveno osredotočiti na zamisel države blaginje, v kateri bomo imeli kot državljani vsi več odgovornosti in bomo izkazovali večjo solidarnost.
Socialni napredek je seveda odvisen od gospodarske rasti. Vseeno pa je netrajnostna in nesprejemljiva gospodarska rast destruktivna za družbo.
Brezposelnost je glavni vzrok revščine v večini držav Evropske unije. Potrebujemo večjo in boljšo gospodarsko rast, kar pomeni več boljših priložnosti zaposlovanja.
Omogočanje udeležbe na trgu dela ter zagotavljanje ustreznega vpliva in dostojanstva vsakemu posamezniku, ki prispeva k ustvarjanju bogastva in blaginje v procesu dejavnega vključevanja, pomeni najboljšo možno zaščito državljana pred revščino in socialno izključenostjo.
Cilj iz lizbonske strategije, da se stopnja zaposlenosti v Uniji poveča na 70 %, je socialno nujen in ga je treba upoštevati, čeprav se zdi, da bo ta cilj do leta 2010 težko doseči.
Drugi način za zaščito državljanov je, da se jim pomaga pri doseganju kvalifikacij, izobrazbe in usposabljanja, da bodo lahko obvladali nove tehnološke, okoljske in kulturne izzive.
Zato je bistveno, da države članice kot glavno prednostno nalogo določijo skupni cilj izboljšanja izobrazbene ravni in ravni usposabljanja pri mlajši generaciji ter si prizadevajo za splošno razširjanje vseživljenjskega učenja. To jim bo nedvomno zagotovilo konkurenčno prednost v prihodnji družbi, ki bo temeljila na informacijah in znanju.
Leto 2010 smo določili kot evropsko leto boja proti revščini in socialni izključenosti. V tem letu bomo morali prevzeti odgovornost in dokazati, v kolikšni meri smo ohranili cilje, ki so nas navduševali v Lizboni leta 2000. Ti cilji vključujejo, če citiram, vlaganja v človeške vire in boj proti socialni izključenosti.
Cilj boja proti revščini in izključenosti ni omejen z geografskimi mejami Evropske unije. Mednarodna razsežnost načela solidarnosti je predvsem izraz humanitarnih vrednot, na katerih temelji evropski projekt. Tradicijam, ki preprečujejo razvoj v revnejših državah, se zdaj pridružujejo težave zaradi globalizacije, zato mora boj proti revščini in neustreznemu razvoju postati globalen. Le na ta način je lahko uspešen.
Evropska unija ima na tem področju dodatno odgovornost ter veliko znanja in izkušenj, zaradi katerih ima posebno vlogo. Prevzeti mora vodilno vlogo pri globalnem prizadevanju.
V tem smislu vas želim opozoriti na Afriko, celino, ki Evropi ni blizu le v geografskem smislu, celino, ki jo je treba upoštevati in obravnavati kot prednostnega partnerja. Unija bi lahko ugotovila, da lahko evropska nedejavnost v odnosu do Afrike povzroči resne strateške posledice.
V zvezi s tem posebej poudarjam pomen prihajajočega vrha EU-Afrika, ki bo potekal med portugalskim predsedovanjem. Čas je, da začnemo govoriti z Afriko in ne le govoriti o njej in njenih težavah.
Gospod predsednik, gospe in gospodje,
svojega govora ne morem zaključiti, ne da bi spregovoril o dveh točkah, za kateri mislim, da sta zelo odločilni za prihodnost Unije.
Prvič, energija in okolje. To bosta nedvomno ključna sektorja za 21. stoletje in razvoj v teh sektorjih bo določil novo geopolitično sliko sveta. Energija in okolje sta v celoti v skupnem interesu in ju je treba obravnavati kot novi gonilni sili za evropsko združevanje. Tudi na tem področju moramo zagotoviti močno dejansko solidarnost. Gospodarska učinkovitost, varnost in kakovost življenja v Evropski uniji so v veliki meri odvisne od uspeha energetskih in okoljskih politik. V zvezi s tem moram ponovno pohvaliti strateško vizijo in odločnost Evropske komisije in njenega predsednika, brez katerih ne bi dosegli odličnih rezultatov na tem področju kot v času nemškega predsedovanja.
Drugič, vsi se sprašujemo, kakšna bo vloga Evropske unije na mednarodni ravni in kako bo prispevala k gradnji novega svetovnega reda. Mislim, da je za trajnost procesa evropskega združevanja nujno zagotoviti, da bo Evropa osrednji in vplivni udeleženec v nastajajočem globalnem, multilateralnem in večpolarnem svetu. Biti mora udeleženec z odločnim, usklajenim in celovitim stališčem. Udeleženec, ki se ga spoštuje in ki spoštuje druge. Udeleženec, ki lahko ubrani načela in vrednote, na katerih temelji njegov gospodarski in socialni model.
V zvezi s tem ugotavljam, da je bila Portugalska med državami, ki so vodile prvi val gospodarske globalizacije v zgodovini, in dobro se zaveda, da je prihodnost Evrope v veliki meri odvisna od njene sposobnosti, da postane verodostojen in vpliven udeleženec na mednarodni ravni.
Gospod predsednik, gospe in gospodje, na koncu moram ponovno poudariti, da je za izjemen napredek pri evropskem združevanju pomembno odgovoren Evropski parlament, institucija, ki je vedno prevzela vodstvo pri zaščiti vrednot in načel, ki so oblikovali identiteto Evrope in strukturo dejanske solidarnosti, ki so nam jo zapustili ustanovitelji.
Prepričan sem, da bo ta parlament poiskal potrebno vizijo, voljo in energijo za nadaljevanje prizadevanja v zvezi s tem občudovanja vrednim ciljem združevanja evropskih ljudstev in krepitve položaja Evrope v svetu.
(Stoječe ovacije.)
Predsednik
(DE) Gospod predsednik, ploskanje jasno dokazuje, da so bile vaše besede toplo sprejete. Govorili ste o solidarnosti in občutku skupnosti ter vrednotah, na katerih temelji Evropska unija. Naše cilje bomo dosegli le prek solidarnosti, občutka skupnosti in praktičnih ukrepov. Vaš govor ni le prazna retorika, saj ste v času svojega političnega delovanja dokazali, da ste zavezani Evropi in sposobni sprejemanja praktičnih ukrepov v njenem imenu.
V imenu Evropskega parlamenta vam zagotavljam, da si bomo kot poslanci EP na vse mogoče načine prizadevali za pomoč portugalskemu predsedstvu, da bi lahko na oktobrskem srečanju predsednikov držav in vlad dosegli uspeh v zvezi z reformno pogodbo. Našo hvaležnost in priznanje izrekam tudi zunanjemu ministru Luísu Amadu, državnemu sekretarju Manuelu Lobu Antunesu in veleposlaniku Álvaru Mendonçi e Mouri ter vsem njihovim sodelavcem, katerih naloga je v razpravah posredovati izraz naše politične volje. Rečem jim lahko le, da smo z njimi. Gospod predsednik, v imenu Evropskega parlamenta se vam zahvaljujem za prepričljive besede in v interesu naše skupne Evrope želim Portugalski veliko uspeha. Najlepša hvala, gospod Cavaco Silva.
(Ploskanje.)
(Seja je bila prekinjena ob 12.35 in se je nadaljevala ob 15.00.)
