Conştiinţa europeană şi totalitarismul (dezbatere)
Preşedintele
- Următorul punct îl reprezintă declaraţiile Consiliului şi ale Comisiei cu privire la conştiinţa europeană şi totalitarism.
Alexandr Vondra
Preşedinte în exerciţiu al Consiliului- Domnule preşedinte, vă sunt foarte recunoscător pentru şansa de a vă vorbi despre un subiect care are o semnificaţie specială atât pentru preşedinţie, cât şi pentru noi toţi. Şi acesta este un subiect care atinge esenţa a ceea ce înseamnă să faci parte din Uniunea Europeană.
Cu douăzeci de ani în urmă, o mare parte din Europa Centrală şi de Est, inclusiv ţara mea de origine, a reuşit să se elibereze de jugul conducerii comuniste. A fost un moment decisiv pentru noi şi pentru Europa. S-a deschis calea pentru redescoperirea libertăţilor individuale: libertatea cuvântului şi libertatea de acţiune - şi, de asemenea, pentru libertatea de a ne îmbunătăţi calitatea vieţii.
Preşedinţia cehă a considerat că aniversarea a 20 de ani de la acest eveniment ar trebui comemorată drept piatră de hotar în istoria europeană. Aceasta este o şansă nu doar de a ne reaminti de căderea Cortinei de fier, ci şi pentru a învăţa o lecţie din trecutul totalitar al Europei.
În consecinţă, s-a convenit ca anul 2009 să fie desemnat ca anul sărbătoririi a 20 de ani de schimbare democratică în Europa Centrală şi de Est. Preşedinţia cehă a fost în special mulţumită că acest eveniment a fost inclus drept una dintre priorităţile de comunicare convenite între instituţii pentru anul 2009. De fapt, a fost propunerea noastră. Statele membre au fost încurajate şi au fost de acord să includă această temă drept adecvată în cadrul activităţilor lor de comunicare din acest an.
Sunt recunoscător Parlamentului pentru susţinerea sa pentru Preşedinţia Cehă şi pentru disponibilitatea de a participa la un număr de evenimente legate de această temă. Doresc să mulţumesc în special multor deputaţi pentru susţinerea domniilor lor în organizarea unei audieri publice privind problema "conştiinţei europene şi a crimelor comunismului totalitar”, desfăşurată săptămâna trecută la Bruxelles, unde am participat alături de comisarul Figeľ.
Parlamentul a propus o zi rezervată pentru comemorarea victimelor nazismului şi ale comunismului totalitar. Statele membre individuale vor decide dacă şi cum vor dori să se asocieze unui astfel de eveniment. Vorbind în numele preşedinţiei cehe, pot asigura Parlamentul că suntem dornici să susţinem o astfel de iniţiativă.
Preşedinţia a lansat, de asemenea, o iniţiativă pentru crearea unei platforme a memoriei şi conştiinţei europene, cu scopul sensibilizării opiniei publice în ceea ce priveşte istoria europeană şi crimele comise de regimurile totalitare. Sunt încântat că această iniţiativă a dat naştere unui interes considerabil în rândul statele membre, multe dintre care au subliniat importanţa concentrării asupra valorilor democratice şi asupra respectului pentru drepturile fundamentale drept principiile cheie care stau la baza Uniunii Europene.
Există câteva motive pentru care comemorarea unui astfel de eveniment, stabilirea unei comunicări permanente şi proiecte de cercetare cum ar fi platforma propusă de Preşedinţia Cehă sunt iniţiative de valoare.
În primul rând, datorăm acest lucru celor care au suferit drept rezultat al crimelor totalitare, nu doar pentru a ne aminti experienţa lor în mâinile acestor regimurilor dictatoriale, ci şi pentru a ne înfrunta împreună trecutul. Doar prin reconciliere cu istoria putem scăpa cu adevărat de lanţurile impuse de regimurile din trecut.
În al doilea rând, doar cunoscând cu adevărat suferinţa adusă de astfel de regimuri putem înţelege pe deplin prezentul. Uniunea Europeană susţine tot ceea ce este opus totalitarismului. Pentru aceia dintre noi care s-au eliberat de jugul comunist, calitatea de membru al Uniunii Europene este una dintre garanţiile principale că nu ne vom întoarce niciodată spre totalitarism. Aceasta este o garanţie pe care o împărtăşim cu toţii. Este ceva de preţuit şi de luat în serios. O conştiinţă colectivă şi o memorie a trecutului sunt modalităţi de consolida valoarea prezentului.
În al treilea rând, trebuie să facem aceste lucruri de dragul copiilor noştri. Există lecţii pe care trebuie să le învăţăm din trecutul nostru totalitar. Poate că cea mai importantă dintre acestea este nevoia de a respecta drepturile omului şi valorile fundamentale. Drepturile omului şi libertatea nu se pot învăţa într-un vid de memorie. Începuturile încălcărilor drepturilor omului se află în istorie, uneori într-o istorie îndepărtată. Cunoaşterea istoriei şi o înţelegere a pericolelor totalitarismului sunt esenţiale dacă dorim să evităm repetarea unora dintre cele mai teribile evenimente ale trecutului. Nu trebuie să evităm doar cinismul şi manipularea; trebuie depăşite, de asemenea, apatia şi insensibilitatea.
Alegerile europene vor avea loc în câteva luni şi sper că vor fi marcate de dezbateri dinamice şi viguroase. Aceasta este marca democraţiei. Este ceva ce ar trebui să preţuim. Cred că subiectul dezbaterii noastre de azi este mai presus de partidele politice. Este vorba despre valori mai importante decât diferenţele de partid. Este vorba despre modul în care ne organizăm societatea într-un mod care permite tuturor să se facă auziţi şi să aibă şansa de a-şi exprima opiniile.
Dată fiind istoria recentă a ţării mele, m-am concentrat în special asupra tragediei conducerii comuniste totalitare. Dar sunt relativ puţine ţări reprezentate în Parlament astăzi care nu au fost atinse de totalitarism într-o formă sau alta în secolul trecut. Orice sistem care pune statul deasupra criticilor şi provocărilor, orice sistem care lasă creativitatea oamenilor la mila regimului, orice sistem care înjoseşte individul nu are loc în tipul de societate pe care o construim în cadrul Uniunii Europene.
Prin urmare, îmi ofer sprijinul şi pe cel al preşedinţiei cehe pentru iniţiativele prezentate de Parlament şi aştept cu nerăbdare să lucrăm împreună la susţinerea lor prin intermediul unei recunoaşteri şi sensibilizări publice mai mari.
Ján Figel
membru al Comisiei - Doamnă preşedintă, acum un an, în aprilie 2008, a avut loc, pentru prima dată în Uniunea Europeană, o audiere privind crimele regimurilor totalitare. Audierea organizată de Comisie în cooperare cu preşedinţia slovenă a marcat începutul unui proces şi Comisia este hotărâtă să urmeze acest proces, pas cu pas.
Acest proces este unul dificil, dar necesar, deoarece nu este doar o chestiune importantă ce ne va ajuta să înţelegem mai bine istoria comună europeană, trecutul, ci este un proces ce afectează viitorul integrării europene - un proces nu doar economic, ci unul cu ramificaţii culturale şi istorice.
Desigur, statele membre trebuie să ia singure propriile decizii pentru a satisface aşteptările victimelor şi pentru a promova reconcilierea. Uniunea Europeană poate doar facilita acest proces prin încurajarea discuţiilor şi prin înlesnirea împărtăşirii experienţelor şi celor mai bune practici.
Declaraţia scrisă a Parlamentului referitoare la proclamarea zilei de 23 august ca Ziua europeană a memoriei victimelor stalinismului şi nazismului este privită de Comisie ca fiind o iniţiativă importantă, pe care o sprijină în scopul păstrării amintirii crimelor totalitarismului şi al sensibilizării opiniei publice, în special în rândul tinerelor generaţii.
Audierea din 8 aprilie 2008 a demonstrat că statele membre din Europa de Vest trebuie să conştientizeze mai bine istoria tragică a statelor membre din est, aceasta fiind o parte din istoria noastră europeană, comună, împărtăşită. Trebuie să reacţionăm la această lipsă de sensibilitate dacă dorim să evităm divizarea Uniunii în privinţa acestei probleme grave, care ar trebui de fapt să ne unească.
Comisia speră că parlamentele statelor membre, cărora li se adresează această declaraţie, vor aplica principiile acesteia în modul cel mai potrivit, ţinând cont de propria istorie şi de propriile sensibilităţi.
Comisia îşi concentrează în acest moment atenţia asupra raportului pe care îl va preda în 2010 - anul viitor - la solicitarea Consiliului. Acest raport va oferi şansa unor alte dezbateri politice în privinţa nevoii de iniţiative ale UE.
Pentru a pregăti terenul pentru acest raport, a fost lansat un studiu ce îşi propune o prezentare generală a diferitelor instrumente, metode şi practici juridice utilizate de statele membre pentru a prezerva amintirea crimelor totalitarismului. Studiul va fi finalizat la sfârşitul acestui an.
Ne inspirăm de asemenea din contribuţiile aduse la audiere şi publicate de preşedinţia slovenă.
Declaraţia de la Praga din 3 iunie 2008 privind conştiinţa europeană şi comunismul conţine câteva idei şi propuneri ce vor fi luate în considerare când va fi pregătit acest raport. Comisia este dispusă să examineze metodele prin care poate contribui la proiecte cum ar fi Platforma memoriei şi conştiinţei europene, care tocmai a fost menţionat de viceprim-ministrul Vondra, aceasta fiind concepută pentru a promova schimbul de informaţii şi crearea de legături între organizaţiile naţionale active în acest domeniu.
Într-un cadru mai general, Comisia va examina modul în care programele comunitare, spre exemplu cel de care răspund eu - Europa pentru cetăţeni - ar putea spori sensibilizarea opiniei publice în privinţa acestor chestiuni.
Aştept cu nerăbdare dezbaterea.
Jana Hybášková
în numele Grupului PPE-DE- (CS) Doamnă preşedintă, domnule preşedinte, domnule comisar, şansa de a vorbi azi este o mare onoare pentru mine. În 2005, am adoptat o rezoluţie privind împlinirea a 60 de ani de la sfârşitul celui de-al Doilea Război Mondial. Am descoperit că Parlamentului European şi Uniunii Europene le lipseşte voinţa politică de a urmări o înţelegere şi o evaluare comună a istoriei europene. În timp ce victimele fascismului şi nazismului au primit o compensaţie corectă, milioane de victime ale comunismului au fost uitate. Sunt încântată prin urmare să vă anunţ că rezoluţia privind conştiinţa europeană şi totalitarismul, la care au lucrat în această după-amiază majoritatea familiilor politice din Parlament, este aproape gata. Europa nu va fi unită atât timp cât Vestul şi Estul nu cad de acord asupra studiilor comune, asupra recunoaşterii, dialogului şi înţelegerii istoriei comune a fascismului, comunismului şi nazismului. Prin urmare, pentru ca cetăţenii europeni să poată avea o înţelegere comună a viitorului, am redactat o întrebare pentru Consiliu şi pentru Comisie. Întrebarea este bazată pe rezoluţia Consiliului Europei şi pe decizia-cadru a Comisiei Europene împotriva rasismului şi intoleranţei şi se bazează, de asemenea, pe procesul Declaraţiei de la Praga.
Aş dori prin urmare să întreb Consiliul şi Comisia: Ce paşi concreţi vor fi luaţi pentru crearea de platforme pentru institutele ştiinţifice din Est şi Vest pentru studierea crimelor comunismului, ale nazismului şi ale fascismului? Comisia acordă finanţare prin instrumentul Europa pentru cetăţeni? În ce mod sprijiniţi stabilirea zilei de 23 august ca Ziua victimelor totalitarismului? Cum abordează Consiliul şi Comisia chestiunea recunoaşterii simbolice egale faţă de victimele fără vină ale comunismului totalitar? Ce paşi intenţionează Consiliul şi Comisia să ia pentru a ne reconcilia cu moştenirea comunismului totalitar, acesta fiind o crimă contra umanităţii, comparabilă ca şi consecinţe cu nazismul şi fascismul? În cele din urmă, aş dori să întreb dacă Preşedinţia Cehă este dispusă să îşi transfere sarcina specială preşedinţiei suedeze?
Jan Marinus Wiersma
Doamnă preşedintă, grupul meu nu este contra dezbaterii de azi în sine, dar întâmpinăm mari greutăţi în însumarea rezultatului acestei dezbateri într-o rezoluţie. O astfel de sarcină lasă impresia că putem stabili printr-o rezoluţie modul de în care ar trebui să ne confruntăm cu istoria Europei şi, mai exact, cu trecutul totalitar. După cum reiese din negocierile care tocmai au avut loc, toată lumea s-a blocat la problema formulărilor ce pot sau nu pot apărea în această rezoluţie.
Să lăsăm, vă rog, la latitudinea istoricilor precizia interpretării istoriei, fiind conştienţi că este imposibil să fim obiectivi. Bineînţeles, politicienii se pot asigura că se acordă o atenţie suficientă trecutului şi acest lucru se aplică în mod evident şi crimelor comise de Hitler şi Stalin. Aceste crime nu trebuie uitate niciodată şi trebuie să onorăm victimele. De asemenea, trebuie să fim conştienţi că semenii noştri europeni din Europa Centrală şi de Est au suferit sub dominaţia a două sisteme totalitare şi de faptul că oamenii ca mine nu au cunoscut această experienţă, eu fiind născut în Ţările de Jos. Domnul Geremek, un fost deputat al Parlamentului European, a subliniat în mod corect că încă nu am reuşit reunificarea amintirilor noastre.
Fiind politicieni, avem o răspundere atunci când este vorba de organizarea a ceea ce dorim să comemorăm în mod special, dar acest lucru trebuie făcut în colaborare cu istoricii. O zi de comemorare pentru toate victimele sistemelor totalitare din Europa în secolul al douăzecilea este o sugestie bună în esenţă, dar trebuie să lucrăm cu istoricii pentru a stabili formatul corect şi data corectă, pentru ca toată lumea să poată sprijini stabilirea acestei zi. Eu însumi sunt un istoric. Consider că dacă am lega această zi numai de Pactul Ribbentrop-Molotov, nu am fi corecţi faţă de tot ceea ce s-a întâmplat în secolul 20.
Este important să dezbatem acest lucru. Ce separă politicienii de istorici? Ce dorim să comemorăm şi în ce mod? Dezbaterea va continua, fără îndoială. Cu siguranţă, noi, ca şi grup, ne vom implica. Ca exemplu, vreau să vă arăt această carte, ce va ieşi pe piaţă în două săptămâni, cu titlul Politica trecutului, uzul şi abuzul de istorie, în care lăsăm rolul principal istoricilor. Sperăm că aceasta va contribui la calitatea dezbaterii din Parlament şi, bineînţeles, la orice alte dezbateri.
István Szent-Iványi
Uniunea Europeană s-a născut în umbra a două regimuri totalitare. A fost răspunsul la ororile celui de-al Doilea Război Mondial şi la atrocităţile Holocaustului, dar la fel de importantă a fost sarcina Uniunii de a opri expansiunea teritorială a stalinismului şi a comunismului şi de a păstra vie speranţa că Europa se va reuni într-o zi în democraţie şi pace.
Uniunea Europeană, fiind una dintre cele mai de succes întreprinderi din istoria umanităţii, a fost capabilă să îndeplinească amândouă sarcinile. A urmat o lungă perioadă de pace şi prosperitate, nemaiîntâlnită până atunci. Nu este o coincidenţă faptul că Grecia, Spania şi Portugalia, ieşind de sub asuprirea autoritară, au ales să ni se alăture şi, de asemenea, nu este o coincidenţă că, după prăbuşirea comunismului, toate ţările din Europa Centrală şi de Est au optat pentru Uniunea Europeană şi nu pentru o a treia variantă.
Un alt semn de succes este faptul că statele balcanice privesc şi ele spre UE pentru viitorul lor, ca şi anumite ţări din Europa de Est sau din Caucazul de Sud, care încă mai trăiesc în unele cazuri sub regimuri opresive.
Nu vorbim despre totalitarism pentru că dorim să trăim în trecut. Dimpotrivă, dorim să privim înainte, dar putem evita erorile şi păcatele trecutului numai dacă ne familiarizăm cu trecutul, dacă îl procesăm. Pacificarea nu este posibilă fără a asimila trecutul şi fără a ne asuma adevărul. Aceasta este una din cele mai importante lecţii din ultimele decenii şi, de aceea, este foarte important să ne amintim ororile totalitarismului.
Mai avem multe de făcut. În anumite state membre - din păcate ţara mea, Ungaria, este una din ele - nu există acces complet la arhivele serviciilor secrete ale regimurilor comuniste opresive. Este absolut îngrozitor că oamenii nu-şi pot cunoaşte propriul trecut. Uniunea Europeană are o sarcină importantă, şi anume de a îndemna aceste ţări să rectifice această situaţie inacceptabilă.
În al doilea rând, din păcate, în destule state membre, inclusiv în ţara mea, cei ce adoptă poziţii extremiste câştigă din ce în ce mai mult teren. În prezent, extrema dreaptă se impune, cel puţin în ţara mea, dar există şi alte state unde extrema stângă înaintează. Este important să facem cunoscute şi acestor state ororile ambelor regimuri.
Există regimuri opresive şi printre vecinii noştri - cazul unuia dintre aceştia, Belarus, tocmai a fost discutat - şi, prin urmare, discuţia despre regimuri opresive nu este deloc limitată la trecut.
Conştiinţa Europei nu poate fi curată fără a ne examina şi a ne reaminti complet trecutul. Când ne aducem aminte de victime, acesta este momentul în care ne îndeplinim cu adevărat obligaţiile, deoarece este obligaţia noastră comună şi responsabilitatea noastră să facem secolul 21 diferit de secolul 20, astfel încât ororile totalitarismului să nu se întoarcă niciodată în Europa.
Hanna Foltyn-Kubicka
Doamnă preşedintă, în cadrul discuţiilor despre crimele regimurilor totalitariste a fost devotat foarte mult timp victimelor, în timp ce, în mod surprinzător, s-au spus foarte puţine despre cei ce şi-au sacrificat viaţa luptând împotriva nazismului şi comunismului.
Aş dori să vă reamintesc de un om ce ar trebui să devină simbolul hotărârii de nestrămutat şi al rezistenţei contra totalitarismului - căpitanul de cavalerie Witold Pilecki. A intrat de bună voie în lagărul de exterminare de la Auschwitz pentru a organiza o mişcare de rezistenţă şi pentru a aduna informaţii despre crimele în masă. A reuşit să scape, dar a murit câţiva ani mai târziu cu un glonţ în ceafă, tras la ordinele măcelarilor sovietici. Aş dori să fac un apel ca ziua de 25 mai, data execuţiei sale, să fie desemnată Ziua internaţională a eroilor luptei contra totalitarismului, deoarece multe persoane necunoscute, care, ca şi Pilecki, şi-au pierdut vieţile în lupta pentru drepturile fundamentale şi libertate, merită să fie comemorate.
Aş dori să adaug încă un comentariu. Ieri, în Parlament, am sărbătorit Ziua europeană a îngheţatei de casă. Repet, am sărbătorit Ziua europeană a îngheţatei de casă. Nu înţeleg, prin urmare, de ce 25 mai nu poate fi ziua în care ne amintim de eroii luptei contra totalitarismului.
László Tőkés
Au trecut 20 de ani de când a început revolta din Temesvár (Timişoara), care avea să ducă la prăbuşirea dictaturii infamului Ceauşescu. Nu putem să ne amintim fără emoţie şi subiectivitate entuziasmul cu care românii, maghiarii şi germanii din Temesvár, oameni din grupuri de etnie diferită, cu religii diferite şi din comunităţi diferite, s-au unit pentru a rezista cu curaj tiraniei.
Nu este o alegere arbitrară a unui partid politic, ci, mai presus de toate, este o alegere morală aceea de a condamna fără echivoc dictatura comunistă opresivă, ce privează cetăţenii de drepturile lor electorale. Este intolerabil şi insuportabil faptul că, în douăzeci de ani, acest lucru nu s-a întâmplat.
Săptămâna trecută, reprezentanţii români, maghiari şi bulgari au luat parte la audierea publică care, în legătură cu Declaraţia de la Praga, a introdus pe agendă subiectul crimelor comunismului. Rezoluţia adoptată ulterior prevede următoarele: Comunitatea Europeană trebuie să abandoneze dublul standard ce reiese în mod evident din modalităţile diferite în care este judecat regimul nazist şi cel comunist. Aceste două dictaturi inumane merită să fie condamnate în egală măsură.
Rog Parlamentul European să fie solidar cu victimele comunismului fascist şi să ajute la învingerea moştenirii rezistente a comunismului, în conformitate cu exigenţele morale, istorice şi politice menţionate anterior. Numai astfel poate o Europă divizată să se unească într-adevăr şi să devină ceea ce menţionat ieri prim-ministrul Gordon Brown, în legătură cu cea de-a douăzecea aniversare, după cum urmează: "Prieteni, în prezent nu mai există Europa Veche, nu mai există Europa Nouă sau Europa de Vest, există o singură Europă, şi anume casa noastră Europa”. Aşa să fie!
Vladimír Remek
Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, eforturile de a demonstra că regimul comunist este egal cu nazismul sau fascismul şi de a crea noi aşa-zise institute sau platforme de cercetare lasă impresia de oportunism politic. Extrema dreaptă are nevoie de acest lucru şi datorită faptului că se apropie alegerile. Nu are nimic de-a face cu evaluările obiective şi cu adevărat independente. Există deja destule institute istorice şi centre care se ocupă cu acest lucru. Desigur că nu sunt orb şi sub aşa-zisul comunism a existat represiune, nedreptate şi constrângere. Da, este necesar să investigăm şi să condamnăm în mod corect crimele. Totuşi, până şi Jan Zahradi din partea ODS a observat la audieri: "Identificarea comunismului cu nazismul german este şi nu este corectă. Trebuie făcută în aşa fel încât să se ţină cont de relaţii şi să se analizeze aceste relaţii”. Dacă cineva nu vrea să vadă diferenţa dintre comunism şi nazism, dintre comuniştii din trecut şi comuniştii din prezent, care, ca şi mine, reprezintă un număr semnificativ de alegători comunişti aici în Parlament în urma alegerilor democratice, atunci poate că respectiva persoană încearcă să mă arunce în aceeaşi categorie cu naziştii.
Philip Claeys
- (NL) Doamnă preşedintă, este un lucru bun că s-au întreprins câteva iniţiative pentru a ne aduce aminte de victimele sistemelor totalitare. Totuşi, nu are niciun sens să ne aducem aminte de victimele unor regimuri defuncte cum ar fi comunismul şi naţional-socialismul, bineînţeles, în timp ce trecem cu vederea victimele ameninţărilor totalitare prezente, cum ar fi islamismul.
Condamnarea Islamului totalitar nu înseamnă sub nicio formă condamnarea musulmanilor individuali din Europa ce respectă regulile, valorile şi standardele statelor democrate sub statul de drept şi pentru care credinţa este o problemă personală. Totuşi, trebuie să avem curajul de a recunoaşte că Islamul politic, Islamul totalitar - nu numai statele islamice sau unele din aceste state, ci şi organizaţiile teroriste cum ar fi Al Qaeda şi mişcările asemănătoare - continuă să facă multe victime în întreaga lume.
Soluţia corectă ar fi ca Uniunea Europeană să întreprindă un număr de iniţiative ferme şi pentru comemorarea acestor victime şi pentru a se asigura că numărul victimelor unor astfel de organizaţii şi ţări islamice totalitare va fi redus pe cât posibil, de preferat la zero. În cele din urmă, trebuie să avem curajul să recunoaştem - şi aceasta este de asemenea o problemă în Uniunea Europeană - că atitudinea critică faţă de Islamul totalitar nu este mereu binevenită deoarece aici predomină spiritul corectitudinii politice. Mai mult, Islamul totalitar nu a fost nici măcar menţionat în declaraţiile de acum ale Comisiei şi ale Consiliului, când ceea ce ar trebui să facem de fapt este să avem curajul să analizăm şi această problemă şi să luăm măsurile necesare.
Tunne Kelam
- Doamnă preşedintă, în 1948, preşedintele Truman a scris: "Acum ne confruntăm cu exact aceeaşi situaţie cu care s-au confruntat Marea Britanie şi Franţa în 1939 când au avut de-a face cu Hitler. Statele totalitare nu diferă prin nimic, fie că le numim naziste, fasciste, comuniste sau Spania lui Franco. Oligarhia din Rusia este o dictatură de tip Frankenstein, mai rea ca în toate celelalte cazuri, inclusiv mai rea decât dictatura lui Hitler”.
Prin urmare, întrebarea este de ce, 61 de ani mai târziu, trebuie să purtăm discuţii asupra aceloraşi probleme. Consider că, în prezent, avem nevoie nu numai de o extindere economică şi politică a Europei, ci şi de o extindere a conştientizării europene a crimelor în masă, împotriva umanităţii, ce au avut loc peste tot în Europa în secolul 20. Avem nevoie de integrarea percepţiei istorice europene - integrarea prejudecăţilor şi a diferitelor puncte de vedere asupra istoriei - deoarece numai în acest mod putem înainta spre o Europă a viitorului, mai bună.
Trebuie să înfruntăm problema dictaturii, nu să ne certăm pe această temă. Trebuie să începem cu victimele - cu egalitatea victimelor - deoarece fiecare victimă a oricărui regim totalitar trebuie considerată egală în ceea ce priveşte demnitatea umană şi merită dreptate, aducere-aminte şi, de asemenea, recunoaştere la nivelul întregii Europe şi garanţia că aceste atrocităţi nu se vor mai întâmpla.
Prin urmare, aş putea spune că este ipocrit să evităm sau să amânăm dezbaterea privind aceste chestiuni şi formularea unor concluzii. Acesta nu este un subiect de studiu academic. Avem destule mărturii ale crimelor în masă. Avem nevoie de voinţă politică şi morală pentru a înainta. Le sunt foarte recunoscător, atât preşedinţiei cehe, cât şi comisarului Figeľ, pentru declaraţiile lor, care oferă speranţa că vom putea ajunge la o înţelegere la nivelul întregii Europe.
Józef Pinior
- (PL) Doamnă preşedintă, aş dori să-mi încep discursul prin citarea unei poezii scrisă de Osip Mandelstam, unul dintre cei mai mari poeţi ruşi ai secolului 20. Voi cita cuvintele în limba în care au fost scrise, adică în rusă:
(deputatul a vorbit apoi în rusă)
Acestea sunt cuvinte îngrozitoare. Pentru această poezie, Osip Mandelstam a fost trimis în exil. A murit lângă Vladivostok, în drum spre destinaţia sa. În decembrie 1938, corpul său a fost plasat într-un mormânt comun. Osip Mandelstam este simbolul a milioane de victime ale regimurilor totalitare ale secolului 20 din Europa.
Europa de azi ar trebui să-şi amintească de victimele regimurilor totalitare ale secolului 20 din toată lumea. Aceste victime sunt azi baza amintirilor noastre, baza spirituală de durată a democraţiei europene. În acelaşi timp, putem vedea întreaga istorie a secolului 20. Ne amintim de victimele sistemelor autoritare, victimele din ţări europene, de sub regimuri naţionaliste şi militare, în Spania, în Portugalia şi în Grecia.
Aş vrea să atrag atenţia asupra unui seminar ţinut în cadrul grupului nostru, Grupul Socialist din Parlamentul European, şi asupra unei cărţi dedicate problemelor de istorie şi politică, pe care grupul nostru o va publica. Dorim să ne ocupăm de această problemă în mod serios. Ne opunem manipulării şi insultării acestor amintiri, utilizate azi într-o luptă ideologică, într-o dispută între partidele din sistemul politic european. Ne amintim de victime. Victimele regimurilor totalitare ale secolului 20 trebuie să fie fundaţia democraţiei de azi din Europa.
Ģirts Valdis Kristovskis
- (LV) Doamnelor şi domnilor, din păcate, valorile comune ale Europei încă nu conţin o cerinţă de a face o evaluare cuprinzătoare şi veridică a crimelor diferitelor sisteme totalitare din Europa şi a consecinţelor acestora. Jumătăţile de adevăr, interpretările subiective şi negarea adevărului istoric slăbesc europenii. Decizia-cadru privind rasismul şi xenofobia impune răspunderea penală numai pentru trivializarea grosolană a crimelor naziste, dar rămâne tăcută în ceea ce priveşte crimele comunismului totalitar din Europa. A venit vremea să aplicăm o metodă obiectivă de evaluare a crimelor totalitarismului. Putem să ne folosim de experienţa Curţii Europene a Drepturilor Omului. Aceasta se bazează pe încălcări universal recunoscute ale drepturilor şi principiilor internaţionale, care sunt bine cunoscute tuturor şi au fost aplicabile cel puţin de la procesul de la Nürnberg. Trebuie să reflectăm, în sfârşit, cu adevărat, la istoria totalitară recentă a Europei, în numele viitorului Europei şi al valorilor comune europene!
Gisela Kallenbach
- (DE) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, la aproape 20 de ani de la căderea Cortinei de Fier, aceasta este prima dezbatere din Parlament cu privire la o chestiune care ar putea crea discordie între popoarele din Est şi cele din Vest, chiar în cadrul Comunităţii Europene. De ce? Viziunea asupra unui regim totalitar privit din exterior este foarte diferită de viziunea din interior. Modul în care a fost tratată şi repovestită istoria europeană a secolului 20 a diferit foarte mult, mai ales în statele membre luate individual. În plus, în unele state membre din Europa Centrală şi de Est, oameni ce au desconsiderat drepturile omului sau care au trimis oameni în lagăre sau la moarte fără să urmeze procedura legală ocupă încă funcţii oficiale şi se bucură de respect. Dacă nu vom recunoaşte acest lucru în mod corespunzător, el ne va otrăvi viitorul. Prin urmare, Europa nu trebuie să rămână inactivă.
Mă bucur că am plasat această problemă pe o platformă europeană. Sper că acest lucru nu se va opri odată cu dezbaterea de azi şi că noi, împreună cu Comisia, vom începe un proces de desfăşurare a proiectelor pe care le-aţi menţionat. Sper că vom reuşi prin acest proces să aducem făptaşii care mai sunt încă în viaţă în faţa legii şi să comemorăm victimele, pentru a obţine o înţelegere mai bună unii faţă de alţii, în scopul unui viitor comun.
Athanasios Pafilis
- (EL) Doamnă preşedintă, intensificarea îngrozitoarei strategii anticomuniste din Uniunea Europeană este o insultă sfidătoare la adresa oamenilor: prin falsificarea istoriei, calomniere şi minciuni, fascismul este pus pe acelaşi nivel cu comunismul. Cel mai reacţionar şi barbar regim pe care l-a creat capitalismul, şi anume fascismul, este pus la acelaşi nivel cu cea mai progresivă idee concepută de om, şi anume comunismul şi abolirea exploatării omului de către om.
Este o insultă adusă memoriei a douăzeci de milioane de sovietici care şi-au sacrificat vieţile pentru a învinge fascismul. Acest anticomunism vulgar nu ţinteşte atât de mult spre trecut; el ţinteşte în principal prezentul şi viitorul. Obiectivul său în prezent este de a reduce rădăcinile populare şi de a muta povara crizei capitaliste asupra muncitorilor, iar scopul său pentru viitor este de a anticipa provocarea generală inevitabilă de răsturnare a sistemului capitalist. De aceea loveşte în comunişti şi distruge perspectivele socialiste / comuniste. Doreşte de asemenea să forţeze partidele comuniste, care îşi susţin cu fermitate principiile, să le abandoneze şi să se integreze în curentul general.
Vă amăgiţi singuri. Comuniştii nu au nicio intenţie să-şi plece capetele. Şi-au apărat ideologia chiar cu preţul vieţii. Nu vom semna nicio declaraţie de regret pentru imperialişti. Răsturnarea acestora este o nevoie socială şi vom depune toate eforturile în acest sens. Nu ne este frică de dvs. Evoluţia socială va continua; de aceea sunteţi înspăimântaţi şi de aceea finanţaţi această campanie.
Roberto Fiore
- (IT) Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, cred că astăzi îi putem identifica cu adevărat cu cei care practică totalitarismul. Prima ţară care ne vine în minte este China; China este în prezent o ţară unde se fac avorturi forţate, o ţară ce adăposteşte Laogai, un adevărat lagăr de concentrare, unde oamenii lucrează pentru mari companii multinaţionale sau pentru statul chinez şi unde preoţii şi opozanţii politici sunt închişi. China este prin urmare prima ţară la care mă gândesc.
În al doilea rând aş menţiona totalitarismul islamic, mai ales în ceea ce priveşte Sharia. Cu aceasta, Islamul devine lege totalitară, drepturile altor religii sau ale femeilor sau, de fapt, ale tuturor sunt oprimate. Apoi, există o renaştere a unui anumit tip de totalitarism chiar şi în Europa şi aş vrea să ne oprim câteva momente pentru a analiza acest lucru.
Ungaria a fost menţionată înainte - am fost prezent personal la demonstraţiile din Ungaria, cu ocazia comemorării revoltei naţionale din 1956 şi am fost martorul actelor de reprimare din partea poliţiei faţă de demonstranţi; eu însumi am fost percheziţionat şi mi s-au cerut actele când ştiau foarte bine cine sunt.
Prin urmare, există un tip de totalitarism care iese la suprafaţă, dar există şi un alt totalitarism ce reiese din declaraţiile făcute de prim-ministrul Zapatero, dar şi din declaraţiile cancelarului Merkel şi ale preşedintelui Sarkozy legate de afirmaţiile Papei din Africa şi asupra altor evenimente legate de Biserica Catolică. Aceşti şefi de stat sau de guvern nu s-au exprimat niciodată împotriva altor religii, dar sunt destul de radicali atunci când este vorba de a interveni pentru a ataca Biserica Catolică. Acest lucru va duce la o atmosferă de intoleranţă în anumite ţări, după cum s-a întâmplat zilele trecute la Notre Dame de exemplu, când credincioşii au fost atacaţi de activişti anticatolicism.
József Szájer
- (HU) Creştinismul şi doctrina drepturilor umane universale ne prezintă o singură măsură, cea a demnităţii umane şi a respectului necondiţionat pentru viaţa umană. Din acest motiv trebuie condamnate toate încercările, care sunt atât de la modă azi, de a calcula care dictatură inumană a omorât sau umilit mai mulţi oameni.
Un democrat, un european, nu poate accepta faptul că până şi azi, în Parlamentul European, există oameni pentru care crimele dictaturii comuniste pot fi scuzate sau iertate. Un dublu standard făcând diferenţa dintre victime şi victimă, dintre crimă şi crimă, suferinţă şi suferinţă, moarte şi moarte, este inacceptabil.
Cei care încearcă să justifice crimele dictaturii comuniste afirmă că toate acele orori au fost comise de regimurile respective în numele unor idei nobile, în numele egalităţii şi al fraternităţii. Doamnelor şi domnilor, doamnă preşedintă, aceasta este o minciună imensă şi toate acţiunile lor pot fi considerate nu în favoarea oamenilor, ci contra lor, deoarece au înşelat oamenii cu promisiunea acestor scopuri nobile, după cum a spus şi scriitorul István Örkény la radioul ungar, în timpul revoluţiei din 1956: "Am minţit noaptea, am minţit ziua, am minţit pe toate lungimile de undă”.
Din acest motiv, în numele libertăţii, democraţiei şi principiilor comune europene solicităm, cerem declararea unei zile europene de comemorare şi crearea unui monument al victimelor comunismului, fondarea unui muzeu european şi înfiinţarea unei arhive şi a unui institut de cercetare pentru documentarea crimelor comunismului. Să îi excludem din rândurile democraţilor pe cei ce continuă să justifice acţiunile comunismului şi fie ca Europa să sprijine cu tot sufletul condamnarea oricărei cruzimi. Să sprijinim în cel mai mare număr posibil Declaraţia de la Praga.
Katrin Saks
- (ET) Sunt sigură că nimeni din această sală - nici măcar cei care au ceva mai bun de făcut în acest moment - nu ar trece cu vederea ceea ce s-a întâmplat acum în 60 de ani în statele baltice, când aproape 100 000 de oameni, majoritatea femei şi copii, au fost deportaţi în Siberia. Acest lucru este cu atât mai regretabil cu cât, în contextul unei lupte electorale deja în desfăşurare, unele persoane arată cu degetul spre social-democraţi, pretinzând că noi nu înţelegem caracterul criminal al acestor evenimente.
Cuvintele "socialism” şi "comunism” pot însemna multe lucruri diferite, pentru diferiţi membri din partidul nostru, dar nimeni nu poate justifica crimele comise.
De ce este necesar să vorbim despre această problemă - nu doar pentru istorici, ci şi pentru politicieni? Deoarece nu putem fi siguri că am făcut tot posibilul pentru a preveni repetarea acestor crime fără a oferi o evaluare corectă a trecutului. Acest lucru este important, deoarece umbrele trecutului nu au dispărut. În timp ce este dificil în ziua de azi să ni-l imaginăm pe Hitler ridicat pe un piedestal, monumentul lui Stalin se înalţă mândru în piaţa principală din oraşul său natal, Gori. Anul trecut în Rusia, Stalin a fost ales ca fiind una dintre cele mai importante 12 persoane din istorie.
Wojciech Roszkowski
- (PL) Doamnă preşedintă, se spune câteodată că totalitarismul nazist îşi are originea în politica de dreapta, iar comunismul totalitarist îşi are originea în politica de stânga. Acest lucru nu este foarte precis. Ura rasială şi de clasă reprezintă două variante ale aceluiaşi fenomen - ura - ce distruge conştiinţa umană şi relaţiile sociale. Am auzit o astfel de declaraţie aici, acum câteva momente, în declaraţia domnului Pafilis.
Ura dă naştere oprimării, iar oprimarea este negarea ideii de republică, de democraţie şi de stat de drept. Stânga şi dreapta îşi au ambele locul într-un sistem democratic. Totalitarismul nazist şi comunist au distrus democraţia. Prin urmare, nu se pune problema că nazismul e de dreapta, iar comunismul e de stânga. Nazismul şi comunismul au fost aceleaşi peste tot.
Oricine relativizează azi caracterul criminal al totalitarismului, fie el nazist sau comunist, se opune tradiţiilor statului de drept şi ale democraţiei. Apropo, este caracteristic faptul că dreapta europeană nu relativizează crimele naziste în prezent, dar stânga europeană relativizează crimele comuniste. Acest lucru reiese din plin din atitudinea socialiştilor şi a comuniştilor cu privire la proiectul de rezoluţie privind subiectul pe care l-am dezbătut azi. În această adunare nu votăm adevărul şi istoria, ci votăm adevărul despre noi înşine şi despre judecăţile noastre morale.
(Aplauze)
Christopher Beazley
- Doamnă preşedintă, mă întreb de ce democraţii se simt atât de reţinuţi în numirea dictatorilor şi a celor care şi-au dedicat carierele combaterii democraţiei, subjugării ţărilor, persecutării celor care au avut curajul să vorbească contra lor şi care sunt responsabili de crime?
În această seară, nu vorbim despre totalitarism, nu vorbim în eufemisme: vorbim despre dictatura criminală, fascistă, a lui Hitler şi despre dictatura criminală, comunistă, a lui Stalin. Când aveam 16 ani, locuiam în Frankfurt pe Main, la două ore de drum de Praga.
Ministrul Alexander Dubček, căruia i-am adus un omagiu în această adunare, a încercat din greu să liberalizeze sistemul. A vorbit despre comunismul cu faţă umană. Faţa inumană a comunismului era reprezentantă de Leonid Brejnev şi de predecesorii şi succesorii săi.
Consider, domnule comisar, că dacă ne susţinem cu adevărat convingerile, ar trebui să onorăm victimele comunismului şi ale fascismului. Nu trebuie să facem nicio distincţie între aceşti criminali îngemănaţi - pentru că asta au fost cu adevărat. Singura diferenţă este că Hitler a pierdut războiul şi Stalin l-a câştigat.
Astăzi, Preşedintele Parlamentului a onorat amintirea persoanelor deportate din cele trei state baltice - Estonia, Letonia şi Lituania. Dar, domnule ministru, şi ţara dumneavoastră a suferit: Jan Palach şi-a pierdut viaţa. A încercat cu disperare să demonstreze până unde va merge pentru a arăta că acel regim sub care trăia era inacceptabil. Ţin minte că ascultam la 16 ani Radio Praga, pe măsură ce tancurile vă ocupau capitala, în Piaţa Wenceslas. Vitejii dumneavoastră conaţionali au spus: "nu ne uitaţi”. În această seară, domnule comisar, nu îi vom uita pe cei care au suferit. Ar trebui să avem curajul să îi numim pe cei ce au fost răspunzători, dar ar trebui să privim spre viitor pentru a ne asigura că acest continent nu va mai suferi de pe urma hitlerismului sau a stalinismului.
(Aplauze)
Luis Yañez-Barnuevo García
- (ES) Doamnă preşedintă, să nu uităm - sunt de acord - şi să nu facem prea multe distincţii subtile: din punct de vedere politic, toate formele de totalitarism merită condamnare şi comunismul şi fascismul au produs daune ireparabile acestui continent.
Azi suntem un continent unit, de 27 de naţiuni şi de 500 de milioane de oameni ce împărtăşesc valorile libertăţii, ale democraţiei şi ale drepturile omului şi ar trebui să condamnăm în egală măsură comunismul ce a distrus Europa Centrală şi de Est şi nazismul-fascismul ce distrusese cu ani în urmă multe ţări europene, inclusiv ţara mea.
Am trăit timp de 32 de ani sub dictatura lui Franco şi nu voi uita asta, la fel cum nu-şi vor uita trecutul unii dintre vorbitori, din Grecia sau Portugalia.
N-am uitat niciodată, chiar şi când eram tânăr, suferinţa pe care o îndurau oamenii sub dictatura comunistă. N-am fost niciodată un comunist şi am condamnat întotdeauna comunismul. Aceasta n-a fost niciodată un obstacol în calea luptei mele împotriva lui Franco şi în calea condamnării sistemului său.
Lupta este aceeaşi. Trebuie să luptăm pentru aceleaşi principii, aceleaşi valori şi să păstrăm o amintire permanentă a victimelor tuturor acestor forme de totalitarism.
Inese Vaidere
- (LV) Doamnelor şi domnilor, acum 60 de ani, 43 000 de oameni nevinovaţi, inclusiv copii şi bătrâni, au fost deportaţi din Letonia fără un proces prealabil. Dacă acest lucru s-ar întâmpla acum în Franţa, numărul mărit proporţional s-ar ridica la 1,3 milioane de oameni. Este important, prin urmare, că putem vorbi azi despre crimele comunismului totalitar. N-ar fi corect să lăsăm aceste crime în seama istoricilor, după cum s-a sugerat aici, până când martorii şi victimele acestor crime nu vor fi trecut în nefiinţă. Nu trebuie să diminuăm semnificaţia acestor crime şi nu trebuie să le negăm. Parlamentul European a spus foarte clar în declaraţia sa scrisă faptul că 23 august ar trebui recunoscută ca o zi de aducere aminte pentru victimele stalinismului şi ale nazismului şi nimeni n-ar trebui să nege acest lucru. Consiliul trebuie să pună în aplicare această decizie luată de Parlamentul European, fără întârziere, pentru ca astfel de crime să nu se mai repete în viitor.
Rihards Pīks
- (LV) Doamnă preşedintă, domnule Vondra, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, cei care au studiat istoria în Europa, majoritatea cred, ştiu că al Doilea Război Mondial a început la 1 septembrie 1939, când Hitler a invadat Polonia. Un număr mult mai mic de oameni ştiu că Hitler a reuşit acest lucru deoarece, la 23 august 1939, el şi Stalin semnaseră un acord: un pact de neagresiune. Şi mai puţini oameni ştiu că, timp de doi ani, regimul lui Stalin l-a aprovizionat pe Hitler şi armata lui cu combustibil şi materiale industriale, astfel încât Hitler să poată cotropi Europa de Vest. Şi mai puţini oameni ştiu că, pe întreaga perioadă a anilor 1930, au fost pregătite arme de atac, tancuri şi paraşutişti pentru Stalin. În timp ce Hitler avea pregătiţi 400 de paraşutişti, Stalin pregătise un milion de paraşutişti, gata de invazie. Mai mult, această politică externă a fost sprijinită în deciziile Partidului Comunist Bolşevic al Uniunii Sovietice. În cadrul mai multor şedinţe cu uşile închise ale partidului comunist, s-a aranjat astfel încât ţările Europei de Vest să intre în conflict pentru ca apoi Uniunea Sovietică să le poată elibera. Dar asta nu e tot: în ceea ce priveşte politica internă, la 5 decembrie 1937, letonii care încă mai locuiau în Rusia sovietică au început să fie arestaţi şi exterminaţi. Pe o perioadă de doi ani, 70 000 de letoni ce locuiau în Uniunea Sovietică au fost omorâţi doar pentru că erau letoni. Cum ar trebui deci să calificăm acest regim, a cărui politică externă era agresivă şi a cărui politică internă viza exterminarea rezidenţilor ţării? A fost un regim criminal, totalitar, exact ca nazismul. Vă mulţumesc.
Csaba Sándor Tabajdi
- (HU) Este dificil să scriem o istorie europeană comună, deoarece, după al Doilea Război Mondial, jumătatea de vest şi cea de est a Europei au trăit istorii diferite. Europa Centrală şi de Est şi statele baltice au fost în mod egal victimele dictaturilor naziste şi sovietice, totuşi nu putem pune la acelaşi nivel nazismul şi stalinismul.
Nimeni nu poate contrazice faptul că milioane de oameni au fost victimele dictaturii staliniste, că întregi popoare au fost strămutate şi nimeni nu poate scuza şi relativiza acest lucru. Holocaustul, întreprinderea organizată a Germaniei naziste pentru exterminarea poporului evreu numai pe baza originii, a fost o atrocitate fără egal în istoria umanităţii.
În Europa de Vest deseori nu se înţelege că, pentru noi, eliberarea de nazism a introdus în acelaşi timp o nouă ocupaţie, începutul asupririi sovietice. Din acest motiv, data de 9 mai este primită diferit de statele membre vechi şi de cele noi, în special de statele baltice, care şi-au pierdut independenţa şi a căror elită a fost exterminată.
Ar fi bine să recunoaştem trecutul fără să amestecăm politica, fără părtinirea politică din prezent, şi să formulăm un fir comun al istoriei. În cuvintele poetului ungar Attila József, "este o luptă destul de grea acceptarea trecutului”.
Roberts Zīle
- (LV) Doamnă preşedintă, mai mulţi din colegii mei deputaţi au menţionat deja că azi comemorăm deportările de acum 60 de ani, executate de regimul sovietic, când oameni au fost trimişi în Siberia. Ştim de asemenea cât este de greu să condamnăm regimul comunist în aceeaşi măsură cu alte regimuri totalitare. Acest lucru se întâmplă deoarece nu vorbim numai despre trecut, ci şi despre viitor. Săptămâna aceasta a fost făcut cunoscut faptul că, în Letonia, liderul de pe lista candidaţilor la alegerile europene pentru asociaţia Harmony Centre, ai cărei reprezentanţi nou-aleşi se vor alătura Grupului Socialist aici în Parlamentul European, va fi Alfrēds Rubiks, fostul lider al ramurii letone a Partidului Comunist al Uniunii Sovietice, care a fost judecat în Letonia pentru crime ale regimului. Această persoană este un susţinător al ideologiei comuniste şi s-a opus restaurării independenţei Letoniei până în ultimul moment; acum el este pe cale să fie ales de o ţară pe care el însuşi a desfiinţat-o. Acest lucru oferă şi răspunsul la întrebarea de ce va fi în continuare dificil pentru Parlamentul European să condamne crimele în aceeaşi măsură şi de ce regimuri totalitariste bune şi rele vor exista întotdeauna. Vă mulţumesc.
Marian-Jean Marinescu   -
(RO) Comunismul este o filosofie perfidă. În teorie menţionează bunăstare, egalitate, respectarea drepturilor omului, dar în practică a însemnat minciună, discriminare, ură şi chiar crimă.
Comunismul trebuie condamnat cu toată forţa de care dispunem. În România acest lucru s-a realizat în anul 2006 prin vocea preşedintelui ţării, ca urmare a unui raport elaborat de o comisie prezidenţială înfiinţată în acest scop.
Comunismul anulează tot ceea ce înseamnă libertate, aduce oamenii în situaţia de dependenţă de sistem. Cine nu a trăit în comunism nu poate înţelege cât de mult a afectat sistemul totalitar viaţa şi modul de gândire al oamenilor.
Dacă aş putea să dau timpul înapoi, i-aş duce pe cei care au trăit toată viaţa în capitalism, dar tânjesc după comunism, să trăiască în România anilor '80.
În România regimul comunist a fost impus cu ajutorul trupelor ruseşti şi cu preţul a sute de mii de vieţi pierdute în lagăre şi în închisori. Având o singură vină, aceea de a nu se fi supus sistemului totalitar, au dispărut atunci politicieni, intelectuali, ţărani, reprezentanţi ai diverselor culte religioase, în general, cetăţeni care constituiau modele pentru membrii comunităţii.
Dacă marile probleme generate de un sistem economic falimentar pot fi rezolvate prin măsuri adecvate, sufletul omului are nevoie de timp pentru a uita, pentru a ierta şi pentru a se adapta la un nou mod de viaţă, chiar dacă este incomparabil mai bun.
Democraţia a adus libertatea de a gândi, de a vorbi, de a circula. Trebuie să aducă şi siguranţa zilei de mâine. Nu există nicio diferenţă între sărăcia generată de lipsa de produse şi sărăcia determinată de lipsa de mijloace pentru a procura produsele. În ziua în care vom reuşi să eliminăm sărăcia, fantoma comunismului va dispărea definitiv.
Stimaţi colegi, România şi celelalte state estice au ajuns sub acest sistem ca urmare a deciziilor liderilor mondiali, dintre care numai unul era comunist. Restul reprezentau sisteme democratice.
Să nu uitaţi acest adevăr istoric atunci când evaluaţi, apreciaţi sau decideţi asupra situaţiei actuale sau asupra viitorului fostelor state comuniste membre sau nu ale Uniunii Europene!
Ljudmila Novak
- (SL) Observ cu regret că niciuna din fostele ţări comuniste nu a investigat pe deplin şi nu a recunoscut crimele comunismului din perioada următoare celui de-al Doilea Război Mondial.
Din cauza faptului că aceste regimuri au fost la putere timp de decenii după război, ele au reuşit să distrugă cea mai mare parte din dovezi. De aceea, criminalii sau făptaşii nu au fost numiţi, să nu mai vorbim de condamnare. Istoria a fost scrisă de învingători.
Uniunea Europeană trebuie să facă apel la toate ţările ce au fost conduse înainte de regimuri comuniste, pentru a le permite propriilor istorici să efectueze cercetări şi să includă întregul adevăr despre era de după război în manualele şcolare. Ar trebui să se scrie de asemenea despre vina forţelor aliate din Vest care au returnat sau extrădat exilaţi în mâinile comuniştilor.
Uniunea Europeană ar trebui de asemenea să facă apel la statele membre, pentru ca ele să ia în considerare redenumirea acelor străzi şi pieţe ce poartă numele unor eroi controversaţi, cum ar fi Tito în Iugoslavia, care au fost învinovăţiţi de numeroase crime după război, în virtutea rolurilor lor din acel moment.
Ewa Tomaszewska
- (PL) Doamnă preşedintă, când aud în această adunare că comuniştii nu sunt pregătiţi să-şi plece capetele, în ciuda a zeci de milioane de victime ale Canalului Marea Albă - Marea Baltică, a milioane de oameni deportaţi în Siberia din multe naţiuni (inclusiv ruşi, numai numărul polonezilor ajunge la milioane) şi în ciuda condamnării a naţiuni întregi la moarte, spre exemplu tătarii crimeeni, sunt uimită şi îngrozită.
Căpitanul de cavalerie Pilecki, care a intrat în Auschwitz ca voluntar şi care a fost mai târziu închis de comunişti, i-a spus soţiei sale "Auschwitz a fost o joacă”. Ţara mea a fost afectată de amândouă sistemele totalitare şi rănile încă nu s-au vindecat. Niciun astfel de sistem nu are dreptul să existe. Ar trebui să-i comemorăm pe cei care au luptat contra totalitarismului şi ar trebui să onorăm memoria victimelor.
Bogusław Sonik
- (PL) Doamnă preşedintă, Comunitatea Europeană trebuie să facă toate eforturile pentru a păstra vie amintirea eroilor şi pentru a nu permite trivializarea crimelor totalitare. Soarta celor care au rezistat, celor care, ca şi căpitanul de cavalerie Pilecki, au fost ucişi, ar trebui să fie mereu în mintea noastră, în special deoarece ideea unei integrări europene s-a născut printre oamenii care s-au opus nazismului şi comunismului. Mai mult, această idee este cea care a prevenit viitoare conflicte şi ieşirea la suprafaţă a regimurilor totalitare la sfârşitul războiului.
Stabilirea unei Zile internaţionale a eroilor luptei contra totalitarismului ar fi un pas în direcţia unei viziuni comune a istoriei europene a secolului 20 şi ar fi o parte a luptei comune contra prejudecăţilor reciproce şi a ignoranţei în ceea ce priveşte faptele istorice. Menţinerea crimelor regimurilor totalitare - nazist şi comunist - în mintea europenilor ne poate aduce speranţa că pe continentul nostru nu vor mai exista niciodată astfel de evenimente tragice.
György Schöpflin
- Doamnă preşedintă, există o altă dimensiune a acestei dezbateri. Nu numai Europa unită trebuie să privească de urgenţă spre întregul trecut, ci acelaşi lucru este în mod special valabil pentru stânga europeană.
Fără o analiză amănunţită a trecutului, stânga existentă într-o parte din fostele state comuniste este obligată - se auto-obligă - să trăiască într-un trecut fals, un trecut din care sunt eliminate tot felul de evenimente dureroase. Acest lucru forţează şi mai mult stânga să protejeze un trecut fals şi, astfel, credibilitatea sa democratică este erodată. Având în vedere că stânga din vest acceptă această stângă postcomunistă nereconstruită ca un partener legitim, şi aceasta este obligată să apere un trecut ce nu poate fi apărat. În consecinţă, propriul său angajament faţă de democraţie este slăbit din această perspectivă.
Csaba Sógor
- Doamnă preşedintă, Europa are o istorie turbulentă în ceea ce priveşte totalitarismul şi restricţionarea libertăţilor fundamentale. În unele părţi ale Europei, secolul 20 a fost marcat de astfel de regimuri totalitare.
Azi avem obligaţia morală de a ne asigura că fiecare cetăţean al Uniunii Europene se bucură de aceleaşi drepturi. Este foarte important ca UE să sprijine şi drepturile minorităţilor, în special deoarece multe ţări din întreaga lume nu respectă drepturile de bază în această privinţă.
În acelaşi timp, aş vrea să subliniez că, în timp ce UE vorbeşte contra discriminării şi a încălcării drepturilor omului în cazuri ca Tibetul, ne este clar tuturor că până şi în Uniunea Europeană există minorităţi etnice şi lingvistice care sunt deseori ţinta asimilării culturale şi lingvistice. Această practică a unora din statele din UE este un aspect ce ar trebui revizuit şi reconsiderat în mod serios.
Maghiarii din România, cetăţenii pe care îi reprezint, sunt un exemplu în acest sens.
Zbigniew Zaleski
- (PL) Doamnă preşedintă, sugestia domnului Szájer de a stabili o zi pentru comemorarea istoriei victimelor totalitarismului este foarte bună. Consider că este o idee foarte bună deoarece, în timp ce ororile naziste sunt destul de cunoscute şi până şi câţiva germani au încercat să absoarbă acest lucru, în mod paradoxal, puţine se cunosc despre stalinism. Paradoxul se află în faptul că până şi siberienii, din ţara lui Stalin, considerau că acesta era un om bun şi că motivul greutăţilor Rusiei se afla în altă parte.
Nu îi putem auzi pe milioanele de oameni ce şi-au pierdut vieţile în Siberia şi nu vom şti cum au suferit, dar cunosc una dintre victime care este încă în viaţă. Acea persoană încă simte, chiar şi când merge pe stradă, că nu mai este în viaţă. Aceasta este o consecinţă a faptului că a fost trimisă în Siberia. Cei care au supravieţuit cunosc ce înseamnă suferinţa. Există un proverb rusesc care spune (deputatul a rostit apoi câteva cuvinte în rusă) - ceea ce înseamnă "dacă nu ai fost acolo, vei fi şi dacă ai fost acolo, nu vei uita”. Cred că ar trebui să vorbim deschis despre amândouă formele de totalitarism.
Vytautas Landsbergis
- Doamnă preşedintă, ar trebui să facem tot ce ne stă în putere pentru a opri declinul moral al Europei. Oportunismul este cel mai evident atunci când crime masive împotriva umanităţii, comise în secolul trecut, sunt neglijate. Din nefericire, această neglijare a crimelor totalitarismului comunist aduce cu ea o îndulcire a viziunii despre neonazişti în Germania, Rusia sau în orice altă parte: oricare din aceştia ar putea întreba: dacă sovieticii sunt iertaţi, de ce nu pot fi iertaţi şi strămoşii noştri?
Rădăcinile acestui fenomen negativ se află în Nürnberg, unde naziştii au fost pur şi simplu achitaţi de delictul de a fi iniţiat o conspiraţie cu Stalin în al Doilea Război Mondial. Cea mai mare crimă a fost ignorată din cauza unui proces. De ce? Deoarece umbra lui Stalin - omologul lui Hitler - a planat peste tribunal timp de doi ani cruciali. Chiar şi atunci, Vestul a capitulat moral în faţa sovieticilor. Dar nu există niciun motiv să rămânem limitaţi mental şi înfricoşaţi pentru totdeauna.
Alexandr Vondra
Doamnelor şi domnilor, îmi voi încheia azi discursul în cehă. Voi încerca să rezum şi, în acelaşi timp, să răspund unora dintre întrebările pe care le-aţi adresat aici. Cred că este vorba de trei probleme. În primul rând, aş dori să le mulţumesc tuturor că au participat la audierea de săptămâna trecută şi la această dezbatere plenară. Dacă aceasta a fost prima dezbatere de acest tip dintr-o lungă perioadă, atunci nu poate fi decât un lucru bun şi consider că prima concluzie este că trebuie să conducem această dezbatere şi să o continuăm. Acesta este obiectivul Platformei memoriei şi conştiinţei europene. De ce este important să avem o astfel de platformă la nivel european? Este foarte importantă pentru că este un instrument împotriva uitării. Dacă uităm trecutul, bineînţeles, creăm şansa ca răul să se întoarcă pe uşa din spate în viitor. Aceasta este şi o şansă de a combate relativizarea crimelor din trecut. Hitler şi Stalin sunt la fel. Bineînţeles, au existat ţări unde nazismul a facilitat sau a ajutat la apariţia ulterioară a comunismului şi a crimelor acestuia. Orice tip de relativizare totuşi - şi nu vreau să politizez - orice tip de relativizare este extrem de periculos.
În al doilea rând, trebuie să menţinem sensibilizarea istorică în educaţia europeană. Şi aici consider că trebuie să sporim instrumentele financiare pentru a ne asigura că oferim un loc conştiinţei trecutului totalitar al Europei în domeniul educaţiei. Aceasta a fost una din constatările audierii ce s-a ţinut săptămâna trecută. Acest lucru necesită resurse şi aş dori să-i mulţumesc Comisiei şi comisarului Figeľ în special pentru dorinţa Comisiei de a coopera cu noi în această chestiune.
În cele din urmă, dar nu fără importanţă, este chestiunea concluziilor dezbaterii. Preşedinţia este de scurtă durată, de numai şase luni. Ne aflăm la jumătatea drumului, Parlamentul va ajunge la finele mandatului în curând şi, bineînţeles, nu pretind că vom putea obţine imposibilul, dar consider că ideea de a crea anumite instituţii la nivel european, fie ele muzee, institute de cercetare sau fundaţii, este ideea de care avem nevoie. Audierea de săptămâna trecută a reunit reprezentanţii mai multor instituţii asemănătoare, care există la nivel naţional, şi, după părerea mea, există o nevoie urgentă de a crea astfel de instituţii la nivel paneuropean. Totuşi, sarcina le aparţine în primul rând organismelor ce sunt răspunzătoare de continuitate mai degrabă decât preşedinţiei rotative de şase luni. Dacă sarcina noastră a fost de a contribui la iniţierea anumitor dezbateri, atunci aş dori să vă mulţumesc din nou că aţi fost receptivi la aceste dezbateri şi îi provoc pe aceia dintre dumneavoastră care veţi fi răspunzători de continuitate pe viitor să continuaţi dezbaterea; poate într-o zi acest lucru va duce la crearea într-adevăr a unor astfel de instituţii.
Ján Figel
Am explicat deja esenţa misiunii Comisiei în introducerea mea şi pot doar reconfirma că suntem pregătiţi şi dornici, ceea ce reprezintă de asemenea un factor important. În cazul în care Comisia Europeană este dispusă să sprijine acest proces, atunci am menţionat deja următoarele etape, care ar implica finalizarea unor studii ale diferitelor metode şi mecanisme aplicate de statele membre în acest domeniu şi prezentarea raportului aşteptat anul următor. Totuşi, mai am ceva de adăugat, puţin aparte de subiectul dezbaterii. Unii dintre vorbitori au subliniat faptul că se aniversează 20 de ani de la prăbuşirea comunismului, de la căderea Zidului Berlinului şi a Cortinei de Fier în Europa şi că a trecut mult timp. După părerea mea, nu este niciodată prea târziu şi ar fi o neglijenţă din partea Parlamentului, acest Parlament extins recent, să nu prezinte o declaraţie despre crimele comunismului totalitar şi să nu iniţieze o discuţie, deoarece aceasta este o experienţă pe care mulţi oameni au adus-o aici şi, într-adevăr, majoritatea celor care au participat la dezbatere vin din noile state membre.
Şi eu mi-am trăit mare parte din viaţă sub sistemul totalitar în Cehoslovacia şi din experienţa personală şi generală a tuturor celor implicaţi ar trebui să creăm o memorie europeană, o comuniune europeană, şi, în acelaşi timp, trebuie să susţinem procesele ce previn întoarcerea totalitarismului şi trivializarea şi negarea crimelor acestuia sau negarea adevărului. Negarea acestor crime reprezintă de fapt o relativizare nu numai a adevărului, dar şi a eticii şi moralităţii, ducând la alte şi alte probleme şi la ideea că eliminarea oamenilor duce la eliminarea problemei. Ideea că problemele pot fi eliminate prin eliminarea oamenilor este unul din principiile stalinismului.
Eu văd extinderea UE într-un sens mai larg şi din acest motiv pot identifica diferitele forme de totalitarism care au fost menţionate, diferitele forme din diferite ţări. Avem responsabilitatea de a le identifica, de a ni le aminti şi de a lua măsurile corecte pentru a crea un punct de sprijin pentru restituirea, reabilitarea, stabilirea justiţiei, susţinerea supremaţiei adevărului, respectarea demnităţii umane şi pentru orice altceva ce înseamnă dreptate şi democraţie.
Aş dori de asemenea să spun că simţim deseori că ameninţările de departe şi din exterior şi că liniile ce divid lumea de azi n-au nimic de-a face cu religia sau civilizaţia sau cultura, ci cu respectul pentru viaţa umană şi pentru fiinţele umane pe de o parte (definite prin drepturile omului) şi fanatismul de orice tip ar fi el, de cealaltă parte. Există multe tipuri diferite de fanatism. Recunoaştem aceste tipuri de fanatism şi în lumea de azi şi, exact din acest motiv, educaţia menţionată de Alexander Vondra este atât de importantă, astfel încât şi tinerii şi cei care nu mai sunt tineri să fie capabili să facă distincţia între respectul uman şi extremism, populism, naţionalism sau fanatism în oricare dintre multele lor forme.
Aş dori să închei subliniind sprijinul real al Comisiei Europene faţă de acest proces şi angajamentul acesteia pentru căutarea unor căi de asistenţă. Această dezbatere este doar un pas, dar vor urma alte chestiuni. Trebuie să facem mult mai multe la nivelul statelor membre. Aş dori să închei menţionând că extinderea de azi a UE este posibilă numai datorită sacrificiului multor oameni şi că ea nu a avut loc printr-un proces automat. Nici Europa unită, nici democraţia, nici libertatea sau statul de drept nu au fost înfiinţate automat, ci au apărut ca rezultat al unor eforturi enorme şi al vărsărilor de sânge frecvente. Trebuie să ne amintim acest lucru.
În cele din urmă, aş dori să închei cu ce a spus - cred - domnul Tunne Kelam despre extinderea Uniunii, care nu implică numai geografia, pieţele şi numărul de ţări, ci şi o extindere a conştientizării, a memoriei şi a respectului şi responsabilităţii. Dacă putem include toate acestea în procesul pe care îl sărbătorim azi, după cinci ani de la extindere, atunci vom fi pregătiţi pentru alte procese şi pentru viitor. Dacă eşuăm în a le include, atunci calea va fi mult mai dificilă. Vă mulţumesc foarte mult şi îmi exprim cele mai bune urări faţă de o extindere nu numai a memoriei, ci şi a responsabilităţii.
Preşedinta
- Dezbaterea este închisă.
Votul va avea loc în următoarea mini-sesiune.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Slavi Binev  
Justiţia este una dintre valorile fundamentale ale Europei.
Îmi susţin colegii deputaţi din UEN şi rezoluţia pe care au depus-o, subliniind faptul că UE este întemeiată pe principiul statului de drept, care este un element fundamental al democraţiei. Exact acesta este principiul pe care alegerile parlamentare trebuie să se bazeze. Totuşi, problema cumpărării voturilor din Bulgaria indică exact opusul.
După ce alegerile locale anterioare au fost compromise în repetate rânduri prin cumpărarea evidentă de voturi de către GERB (Cetăţenii pentru Dezvoltarea Europeană a Bulgariei) şi DPS (Mişcarea pentru Drepturi şi Libertăţi), cetăţenii de rând au rămas cu sentimentul că nu au dreptul să aleagă. Acest lucru a avut ca rezultat diminuarea disponibilităţii de a vota din nou.
În ciuda codului penal existent şi a numeroaselor semne de încălcare a legii, nicio persoană menţionată în raportul Comisiei nu a fost condamnată pentru aceste delicte, deoarece, în mod evident, autorităţile ce trebuie să aplice legea nu doresc să oprească cumpărarea de voturi. În Bulgaria, sistemul judiciar încă demonstrează o anumită lipsă de hotărâre şi făptaşii binecunoscuţi pregătesc din nou campaniile dinaintea alegerilor, în timp ce cei care şi-au vândut voturile caută acum noi cumpărători cu cea mai bună ofertă.
Aş vrea să subliniez că atât timp cât aceste încălcări ale legii sunt permise în Bulgaria şi dacă statul continuă să nu ia nicio măsură în privinţa acestei chestiuni, alegătorii cinstiţi sunt de fapt privaţi de un drept uman de bază - dreptul de a alege! Îndemn Parlamentul să nu se complacă în inacţiune.
Filip Kaczmarek  
în scris- (PL) Doamnelor şi domnilor, problema totalitarismului în Europa este determinată de faptul că experienţele fiecărui stat membru în acest domeniu sunt foarte diferite. Mulţi europeni pur şi simplu nu ştiu cum era viaţa sub sistemele totalitare şi cineva care nu înţelege totalitarismul are tendinţa naturală de a trece cu vederea crimele comise sub aceste sisteme, privindu-le ca pe simple evenimente ce au avut loc de-a lungul istoriei. Totuşi, comunismul şi fascismul nu numai că au combătut activ majoritatea valorilor Europei, ci erau pregătite să încalce toate principiile etice în numele unor idei bolnave şi degenerate - şi aceste sisteme chiar au încălcat acele principii, aducând durere, suferinţă şi moarte pentru milioane de oameni.
Cu cât mai mulţi europeni cunosc adevărata faţă a totalitarismului, cu atât va fi mai bine pentru viitorul Uniunii Europene. Nu este vorba aici de comemorarea suferinţei a milioane de oameni. Este vorba despre înţelegerea consecinţelor dramatice care au fost cauzate şi încă mai sunt cauzate de practicile totalitare în multe ţări din Europa. Solidaritatea, libertatea, empatia, toleranţa, dialogul - toate aceste valori par oarecum diferite dacă le privim din perspectiva experienţelor cu totalitarismul. Să ne amintim acest lucru. Stabilirea unei Zile internaţionale a eroilor luptei contra totalitarismului ar ajuta fără îndoială la sporirea nivelului de cunoştinţe despre un trecut dureros. La rândul lui, acest lucru ar contribui la o reducere a prejudecăţilor, la o limitare a stereotipurilor şi la speranţa că Europa nu va mai cunoaşte niciodată totalitarismul.
(Şedinţa a fost suspendată la ora 20.00 şi reluată la ora 21.00)
