Kvotsystem avseende produktionen av potatisstärkelse (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Janusz Wojciechowski, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1868/94 om inrättandet av ett kvotsystem avseende produktionen av potatisstärkelse - C6-0046/2007 -.
Mariann Fischer Boel
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag tackar föredraganden Janusz Wojciechowski och ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för det arbete som de lagt ned på betänkandet.
Jag inleder med att placera förslaget i sitt sammanhang. Alltsedan produktionskvoterna för potatisstärkelse infördes 1995 har vi försökt fastställa en handlingsplan som skulle kunna bidra till att säkra, öka och främja utvecklingen av denna viktiga sektor. Men under det senaste årtiondet har EU:s jordbrukspolitik förändrats dramatiskt och blivit mer marknadsorienterad genom att man frikopplat de flesta stödutbetalningarna och reformerat marknadsorganisationerna inom nästan alla sektorer.
Trots att det finns kvoter är produktionen av potatisstärkelse större än efterfrågan på EU-marknaden, vilket leder till att vi måste exportera omkring 40 procent av vår produktion till världsmarknaden, oftast med stöd av exportbidrag. Angående de förslag som vi diskuterar i dag är det ytterst viktigt att bevara stabiliteten inom denna mycket känsliga sektor medan vi samtidigt tar hänsyn till de grundläggande förändringarna till följd av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Ett av huvudsyftena med förslagen är först och främst att förlänga kvoterna i ytterligare två år vilket ger oss möjlighet att ompröva systemet för potatisstärkelse inom ramen för utvärderingen. En förlängning på fyra år som ni föreslår i betänkandet skulle inte ge oss tillfälle att detaljgranska denna viktiga sektor i utvärderingen och därför förstår ni säkert att vi inte kan godta ändringsförslaget.
Det andra huvudsyftet är att förlänga de befintliga kvoterna som faktiskt har gett en relativt stabil marknad för potatisstärkelse inom EU. Jag är medveten om att några medlemsstater upprepade gånger har krävt att deras kvoter ska ökas och jag har inte glömt rådets uttalande. En analys av den aktuella marknadssituationen har emellertid visat att en ökning av produktionskvoterna för potatisstärkelse bör undvikas för närvarande. Om vi ökar kvoterna i ett läge där vi har överproduktion inom EU skulle det pressa priserna ännu mer. Vi borde utnyttja möjligheten till ytterligare två års förlängning enligt förslaget, och under utvärderingen kan vi sedan detaljgranska hur en livskraftig framtid för vår produktion av potatisstärkelse skulle kunna se ut.
Janusz Wojciechowski 
Herr talman! Detta är femte gången som Europaparlamentet behandlar förordningen om kvoter för produktion av potatisstärkelse. Jag är stolt över att lägga fram ett betänkande om denna förordning för andra gången. Jag hade tidigare nöjet att göra det 2005.
I praktiken krävs det beslut i två frågor. För det första hur länge systemet med att begränsa produktionen av potatisstärkelse bör förlängas och för det andra om produktionskvoter till enskilda länder bör lämnas oförändrade eller ändras. Kommissionen har föreslagit att kvotsystemet ska förlängas med ytterligare två år, med oförändrade kvoter. Men många ledamöter i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har påpekat att två år är en alldeles för kort tid för att tillåta en god planering. Därför gick kommissionen med på en fyraårsperiod.
Som föredragande stödde jag det förslaget. Det är förnuftigt eftersom jordbrukare och stärkelseproducenter inte bör drabbas av snabba och omedelbara förändringar med kort varsel.
Storleken på kvoterna för stärkelseproduktion är en svårare fråga. Två nya medlemsstater - Polen och Litauen - påpekade att eftersom de redan hade haft kvoterna i två år, var de kvoter som de fått för låga i förhållande till deras potential och behov. Litauens kvot ligger på ungefär 1 200 ton. Detta räcker inte ens för att driva en anläggning och därför har stärkelsetillverkningen i Litauen upphört, trots att landet behöver en tillverkning på omkring 4 700 000 ton och vill ha en sådan tillverkning. Polen är den största potatisproducenten i Europa eller närmare bestämt i EU, men har fått en kvot på 144 000 ton. Den är flera gånger lägre än de högsta franska, tyska och nederländska kvoterna.
Som föredragande föreslog jag att kvoten för Polen och Litauen skulle höjas. Sammantaget uppgick den föreslagna höjningen till knappt 40 000 ton, vilket är mindre än 2 procent av den totala kvoten på 1 948 000 ton. Utskottet röstade emellertid emot detta förslag med en knapp majoritet. Tjugo ledamöter var emot förslaget och 17 stödde det.
Som föredragande måste jag redovisa majoritetens argument även om det bara är en liten majoritet. Jag måste också nämna argumenten från den minoritet som lade fram sina ändringsförslag. En stor del av utskottet befarade att en ökning av kvoterna skulle hota stabiliteten på marknaden. Jag anser att denna oro är obefogad av följande skäl. För det första är detta ingen stor höjning eftersom den knappt uppgår till 2 procent av den totala kvoten. För det andra har marknaden ändrats. Trots att potatisstärkelsens kvalitet är högre håller den på att ersättas av spannmålsstärkelse av lägre kvalitet. Potatisstärkelsens andel av den totala produktionen har minskat från 25 procent till 20 procent under de senaste tre åren. Detta betyder att det faktiskt råder brist på potatisstärkelse. För det tredje råder det en obalans i förhållandet mellan gamla och nya medlemsstater. De gamla medlemsstaterna får 90 procent av kvoten och endast 10 procent går till de nya, trots att de senare står för mer än 25 procent av EU:s invånare. För det fjärde underutnyttjas kvoterna ofta. Ibland är det så mycket som dussintals procentenheter som inte utnyttjas. Om skörden slår fel uppstår stärkelsebrist på marknaden. Detta kompenseras inte under de efterföljande åren, åtminstone inte utöver den tillåtna kompenseringen på omkring 5 procent av kvoten. För det femte har kommissionen själv erkänt de skador som kvotsystemet har åsamkat Polen och Litauen. Kommissionsledamot Marianne Fisher Boel är närvarande i parlamentet i dag och för två år sedan lovade hon att man skulle ta hänsyn till de särskilda omständigheterna i dessa två länder, men så har inte skett. Slutligen måste EU visa solidaritet och inte egoism i fråga om behoven i dessa båda medlemsstater som så uppenbart har drabbats av det nuvarande systemet. Vissa frågor avgjordes för fem år sedan under anslutningsförhandlingarna, men det betyder inte att vi måste fortsätta att vara bundna av de överenskommelserna i evighet och strunta i de ekonomiska förändringar som har skett sedan dess.
Sammanfattningsvis vill uppmärksamma er på ändringsförslag 8 som skulle kunna bilda utgångspunkt för en bra kompromiss. Där föreslås att om vissa kvoter inte används under ett visst år ska intresserade medlemsstater - men endast nya sådana - kunna ansöka hos kommissionen om att få höjda kvoter upp till den mängd som förblev outnyttjad under föregående år. På så sätt skulle den faktiska tillverkningen beräknad över flera år inte överskrida taket på 1 948 000 ton och de nya medlemsstaterna skulle få möjlighet att begära högre kvoter. Jag ber er att överväga att anta detta ändringsförslag eftersom det skulle kunna leda till en förnuftig kompromiss.
Esther de Lange
för PPE-DE-gruppen. - (NL) Herr talman! Efter att ha svurits in nu i eftermiddags kommer jag i mitt jungfrutal att ta upp frågan om potatis, närmare bestämt stärkelsepotatis. Det kunde nästan ha varit förutbestämt eftersom jag växte upp med en far som tyckte om att läsa tyska barnböcker för mig - något som kanske Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf skulle gilla - och där fanns alltid en saga om ”Die Bedeuting der Kartoff”' - meningen med potatis. Jag har ingen aning om vem författaren var, men min far tyckte om att läsa den och det kan inte vara en slump att mitt jungfrutal handlar om potatis.
Skämt åsido så är kommissionens förslag naturligtvis mycket viktigt för ett antal regioner i EU, bland annat den östra delen av mitt eget land där potatisstärkelseindustrin har skapat många arbetstillfällen och stor produktion. Denna sektor - och därmed producenterna och deras regioner - gynnas av tydlighet och säkerhet i planeringen och förvaltningen i deras egna verksamheter, inte minst efter de omfattande reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken 2003 och med anledning av den osäkerhet som råder kring WTO-förhandlingarna som fortfarande pågår.
När det nuvarande systemet för potatisstärkelse förlängdes förra gången hade parlamentet, precis som någon redan har påpekat, helst sett att det hade gällt en längre period. Medan kommissionen nu på nytt föreslår en förlängning med två år förvandlade föredraganden detta till tre år och sist anslöt sig utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och föreslog fyra år. Som jag ser det är detta ett tydligt budskap till kommissionen och rådet. I princip finns det ett stöd för den föreslagna förlängningen, men helst för en lite längre period så att de berörda vet var de står under de närmaste åren. För att veta var man står anser jag också att de befintliga kvoterna bör ligga fast under den perioden. Därför fick i alla fall förslagen om att utöka kvoterna i enskilda medlemsstater inte vårt stöd.
Bogdan Golik
för PSE-gruppen. - (PL) Herr talman! Detta är den andra diskussionen i parlamentet om frågan om produktionskvoter för potatisstärkelse. Frågan diskuterades förra gången i maj 2005. Tyvärr har det inte gjorts några större framsteg de senaste två åren när det gäller att höja produktionskvoterna för potatisstärkelse för två nya medlemsstater - Polen och Litauen. Trots kommissionens uttalande 2005 om att kvoterna skulle kontrolleras och ansökningar om höjningar av kvoterna till dessa länder skulle beaktas, har inget åstadkommits i det avseendet.
Därför upprepar jag vad jag sa för två år sedan, nämligen att de produktionskvoter för potatisstärkelse som fördelas av kommissionen inte är i linje med produktionskapaciteten i de polska och litauiska anläggningarna, deras råvaruförsörjning och den växande efterfrågan på stärkelse.
Man har uttryckt farhågor om att en höjning av produktionskvoterna skulle vara som att öppna Pandoras ask och att en höjning av Polens och Litauens kvoter skulle leda till liknande krav från de övriga medlemsstaterna i fråga om andra jordbruksprodukter. Men det är viktigt att komma ihåg att marknaderna för stärkelseprodukter ständigt utvecklas och att efterfrågan på dessa produkter ökar. Dessutom har importen av stärkelse och stärkelseprodukter stadigt ökat ända sedan Polen anslöt sig till EU. Det har blivit en märkbar försämring i handelsunderskottet för stärkelse och detta beror just på produktionsbegränsningarna.
Kommissionens ståndpunkt är att WTO-förhandlingarna sannolikt kommer att leda till minskade exportbidrag och ett minskat tullskydd mot import av tapiokastärkelse, vilket skulle öka tillgången på stärkelse på gemenskapsmarknaden. Men kommissionen har inte tagit hänsyn till att det under den tid som kvoterna tillämpas, det vill säga under de kommande två regleringsåren, i stort sett inte finns några möjligheter att tillämpa en kommande jordbruksöverenskommelse med WTO. De multilaterala överenskommelsernas effekt på tillgången till importerad stärkelse på gemenskapsmarknaden kommer därför att bli försumbar. Jag litar på att ledamöterna här i parlamentet kommer att stödja Janusz Wojciechowskis betänkande och att kommissionen kommer att hörsamma de polska och litauiska regeringarnas begäran om en höjning av deras kvoter.
Kyösti Virrankoski
för ALDE-gruppen. - (FI) Herr talman, fru kommissionsledamot! Först av allt vill jag tacka föredraganden Janusz Wojciechowski för ett utmärkt betänkande. Jag skulle säga att potatis är ganska knepig att odla. Den årliga skörden varierar väldigt mycket och även priset fluktuerar kraftigt. Potatisen är också mycket väl lämpad för svårare områden till exempel i EU:s norra delar och är på det viset en mycket värdefull gröda. På många jordbruk är detta helt klart en inkomstbringande gröda. I mitt land produceras till exempel omkring en tredjedel av potatisstärkelsen i landet och två tredjedelar importeras eftersom skogsindustrin använder merparten av den. När vi granskar kvoterna hoppas vi alltså att större hänsyn ska tas till produktens användning till annat än livsmedel.
Andrzej Tomasz Zapałowski
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Den här diskussionen visar ganska tydligt vilken solidaritet de femton gamla medlemsstaterna visar när det gäller att tillåta de nya medlemsstaterna att trygga produktionen av potatisstärkelse, om så bara för inhemska ändamål. Trots att Polen är en traditionell producent av potatisstärkelse tvingas landet nu importera den. En liknande situation har uppstått med mjölkkvoterna, där de gränser som satts av kommissionen också är lägre än den inhemska konsumtionen.
Parlamentet diskuterade nyligen frågan om bärfrukter. Då blev det uppenbart hur lite kommissionen bryr sig om att hjälpa de nya medlemsstaterna att skydda sina marknader. Kommissionen hänvisar hela tiden till anslutningsfördragen som förhandlades fram under ett enormt tryck och som viktades mot de nya medlemsstaterna för många kvoter. Detta gör det omöjligt för de nya medlemsstaterna att konkurrera på lika villkor på gemenskapsmarknaderna.
Det sägs mycket här i parlamentet om att de nya medlemsstaterna måste komma ifatt i utvecklingen. Åtgärder som kommissionens envisa krav på att bibehålla produktionskvoter som leder till att produktionsanläggningar och jordbruk läggs ned visar att de nya medlemsstaterna inte behandlas som likvärdiga partner inom EU. Om parlamentet på nytt avvisar denna symboliska ändring bevisar det att det verkligen finns två unioner. Detta sätter också ett frågetecken för processen med ytterligare utvidgningar av EU. Den kanske behöver gå betydligt långsammare?
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, fru kommissionsledamot! Kvoterna för potatisstärkelse fastställdes inte helt godtyckligt av kommissionen utan förhandlades och undertecknades av den polska regeringen under anslutningsprocessen - så det finns ett avtal som måste följas. Jag anser att precis som andra nationer har sina känsliga punkter så älskar den polska själen att klaga. Jag tror att ändringsförslaget och balanseringsordningen kommer att antas i morgon. Som ni kommer ihåg har detta ändringsförslag antagits en gång tidigare men då hävdade kommissionen att det fanns tekniska problem med att genomföra det.
Detta hände på nytt alldeles nyss i utskottet. När det gäller morgondagens omröstning om ändringsförslaget - som inte gäller en ökning av kvoten som helhet, utan en utjämning - vill jag be att ni inte talar om hur detta inte kommer att fungera, utan hur det kommer att fungera, för att inta en mer positiv hållning. Detta behöver inte betyda att hela den kvantitet som ska balanseras kommer att göras tillgänglig, men det skulle ändå vara ett rimligt erbjudande från kommissionens sida för att visa sin goda vilja i detta - och möjligen inom en rimlig tid.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! När vi diskuterar kvotsystemet för produktion av potatisstärkelse bör vi komma ihåg två avgörande faktorer för den här marknaden. Argumenten från dem som är emot höjda kvoter går ut på att detta kan skapa problem på marknaden och leda till stora överskott av potatisstärkelse, vilket inte har någon verklighetsförankring. Dessutom är argumenten om WTO-förhandlingarna inte särskilt relevanta. Ett resultat av dessa förhandlingar väntas bli att exportbidragen avskaffas, förmodligen efter 2013, medan vi diskuterar kvoter för de kommande två åren 2007-2009.
Det verkar som om alla inte känner till de många och varierade användningsområdena för potatisstärkelse. Jag vill påminna parlamentet om att denna stärkelse används i livsmedels-, djurfoder-, pappers-, läkemedels- och textilindustrin. Den används till och med inom stålindustrin. Eftersom marknaden för stärkelseprodukter växer och efterfrågan ökar för många stärkelseprodukter kan jag inte se någon anledning till att de skadligt låga polska och litauiska kvoterna inte skulle höjas. Det finns för övrigt mer än 600 stärkelseprodukter.
De polska stärkelseprodukterna är av hög kvalitet och kan konkurrera på den yttre marknaden, fru Fisher Boel. Ert uttalade mål är att göra EU:s jordbruk konkurrenskraftigt på global nivå, men hur ska ni åstadkomma detta om produktionen begränsas genom låga kvoter? Om signalerna från marknaden är att det finns ett växande behov av den här produkten skulle det vara lämpligt att tillåta högre kvoter för de länder som begär en höjning. Med hänsyn till att syftet med 2003 års reformer var att göra EU:s jordbrukssektor mer marknadsinriktad borde kvoterna höjas.
Marc Tarabella
. - (FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill hedra min kollega Janusz Wojciechowski för hans arbete som föredragande om kvotsystemet för produktion av potatisstärkelse. Jag vill främst tala om ändringsförslagen som syftar till att höja Litauens och Polens produktionskvoter.
Jag förstår visserligen de grundläggande principerna för ändringsförslagen 5 och 6 och för ändringsförslag 7 - som är en sammanslagning av de båda föregående eftersom den gäller små producenter - när det gäller förslaget att höja Litauens kvot från 1 211 till 4 855 ton - det vill säga fyrdubbla den - och att höja Polens kvot från 144 985 till 180 000 ton, men jag anser att om dessa ändringsförslag antas skulle det kunna leda till en mängd problem och ge andra medlemsstater möjlighet att begära översyner av deras produktionskvoter på högsta nivå. Jag tänker på olivolja, mjölk och en mängd andra produkter.
Därför kommer jag att göra som jag gjorde i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och förorda att detta utmärkta betänkande antas utan de ändringsförslag som gjorts inför sammanträdet. Så som tidsplanen har utformats diskuterar vi i kväll, den 23 april, i plenum det som vi ska rösta om i morgon klockan 12 och däremellan ska vi ha ett arbetsgruppsmöte om jordbruket i min grupp. Vi kommer att diskutera den här frågan ytterligare med våra kolleger under det mötet eftersom åsikterna trots allt går isär ganska mycket om dessa ändringsförslag - skuggföredragande Bogdan Golik kommer inte att säga emot mig om det. Så vi kommer helt säkert att anta vår slutliga ståndpunkt om dessa ändringsförslag i morgon bitti före omröstningen.
Jan Mulder
(NL) Herr talman! Jag vill också passa på att ge föredraganden en komplimang och på samma gång gratulera min nya nederländska kollega, Esther de Lange, till hennes jungfrutal. Jag hade ingen aning om att potatis var ett så relevant ämne.
Jag vill rekommendera kommissionen en period på fyra år. Varför fyra? Jag anser att alla människor behöver en viss förutsägbarhet, även jordbrukare. Fyra år är också en ordentlig tidsperiod för att bedöma sockerreformerna, där situationen just nu är allt annat än tydlig. Det finns en uppenbar koppling mellan isoglukos och potatisstärkelse. Jag tror inte att vi kommer att kunna överblicka situationen förrän om fyra år och det är anledningen till att jag är starkt för en period på fyra år.
Några talare före mig har sagt att de betraktar Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorfs ändringsförslag som det bästa. Jag är inte så säker på den saken. Hur kan man förutsäga nästa års skörd på grundval av fjolårets? Kvoter kan inte överföras från ett år till nästa. Och även om man gjorde det på något sätt, även om kvoten är för låg det ena året och för hög året därpå så skulle det vara av begränsat värde, eftersom en jordbrukare aldrig kan förutsäga sin produktion. Mot denna bakgrund är jag inte så säker på att ändringsförslaget är tekniskt genomförbart.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Herr talman! Frågan om potatisstärkelse diskuteras än en gång av parlamentet, och den kommer att dyka upp på vår föredragningslista ända tills rättvisa och ansvarsfulla beslut fattas. Potatisstärkelse kommer att vara ett problem så länge som den största potatisproducenten i Europeiska unionen, det vill säga Polen, fortsätter att drabbas av produktionskvoter för stärkelse och så länge som kommissionen fortsätter att nonchalera parlamentet. Jag vill påminna kammaren om att Europaparlamentet för två år sedan nästan enhälligt stödde idén att de kvoter som inte användes av de gamla medlemsstaterna skulle omfördelas till de nya medlemsstaterna. Kommissionen har inte agerat enligt den rekommendationen. Nu säger den nej igen. Detta är ingen överraskning för kammarens polska ledamöter. Kommissionsledamot Mariann Fisher Boel säger alltid nej när Polen är involverat. Hennes motvilja mot Polen och polska jordbrukare är i stort sett allmänt bekant. Hon visar inte någon barmhärtighet för lilla Litauen heller. Vägran att bevilja Litauen en extra tilldelning på knappt 3 500 ton stärkelse visar hur de starka kan få vad de vill i vårt EU medan de svaga är hänvisade till att tigga. Icke desto mindre finns det en strimma hopp: de ord som Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf yttrade i dag vittnar om att det finns ledamöter här i parlamentet som faktiskt kan tänka på samhället som en helhet och kan förstå den som befinner sig i underläge. Jag är mycket tacksam för det.
Šarūnas Birutis
(LT) Det har uppstått en situation som jag skulle vilja kalla paradoxal. Sådant som inte bör inträffa mellan samarbetspartner.
På grund av de låga stärkelsekvoterna finns det fabriker i Litauen som står stilla och människor som går arbetslösa. Den kvot som tilldelats Litauen är bara en tiondel av vad landet behöver. Följaktligen måste man importera stärkelse medan Litauens produktionsanläggningar står stilla. Samtidigt finns det länder där kvoterna för stärkelse är alldeles för stora och inte används. Är detta något som vi måste tolerera på en gemensam inre marknad?
För den tidsperiod som vi diskuterar innebär den kvot på 1 200 ton stärkelse som Litauen tilldelats att fabrikerna endast utnyttjar 9 procent av produktionskapaciteten. EU:s institutioner uppmanades därför att höja produktionskvoten, vilket skulle ha gjort det möjligt att driva fabriker på ett företagsekonomiskt rimligt sätt och fortsätta Litauens tradition som potatisproducent. Det svar man fick var negativt.
En ökning av kvoterna för Litauen och Polen skulle inte på något sätt skada andra medlemsstater och skulle vara mycket viktig för Litauens ekonomi. Det skulle även ge prov på solidaritet och gemensamma intressen.
Wiesław Stefan Kuc
(PL) Herr talman! Dagens debatt om systemet med produktionskvoter för potatisstärkelse är ett utmärkt exempel på sanningen i ordstävet att de rika aldrig kan förstå de fattiga. Det är svårt att förstå varför produktionskvoter inte kan omfördelas till länder vars kvoter är för små när de förblir outnyttjade i vissa medlemsstater. Det är ännu svårare att förklara detta för jordbrukarna.
Varför ska några EU-byråkraters farhågor ha företräde framför medlemsstaternas logik, behov och solidaritet? Om jordbrukare i Danmark, Frankrike, Italien eller Tyskland behandlades illa skulle deras polska kolleger stå enade bredvid dem. De höjda kvoter som föredraganden föreslår kommer inte att skada någon och kommer inte heller att föranleda några förändringar i budgeten. Om de inte genomförs kommer det bara att bli alltför tydligt att EU styrs enligt principen att ”det som är ditt är mitt och det som är mitt får inte man inte röra”. Är det verkligen så vi vill ha det?
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Polska europaparlamentariker har tagit upp frågan om en höjning av produktionskvoterna för potatisstärkelse för Polen och Litauen med kommissionsledamoten ända sedan Polen anslöt sig till Europeiska unionen. Vid det rådsmöte som hölls den 30 maj 2005 sa sig kommissionen faktiskt vara beredd att beakta Polens och Litauens förslag i detta avseende, men först efter det att de nuvarande produktionskvoternas giltighetstid på två år har löpt ut. Denna period är nästan över. Nu diskuterar vi rådets förordning i frågan men varken rådet eller kommissionen har för avsikt att stå fast vid sina tidigare utfästelser.
Det finns åtminstone tre anledningar till varför begränsningarna för stärkelseproduktion bör höjas för de nya medlemsstaterna, särskilt Polen och Litauen. För det första har så mycket som 90 procent av produktionskvoterna för potatisstärkelse gått till de femton gamla medlemsstaterna och mindre än 10 procent till de tio nya medlemsstaterna. Detta kan jämföras med sakförhållandet att de gamla medlemsstaterna endast svarar för 70 procent av produktionen medan de nya medlemsstaterna svarar för så mycket som 30 procent. För det andra bedrivs produktionen av stärkelse i de nya medlemsstaterna i små anläggningar som fyller en viktig funktion i den lokala ekonomin och för landsbygdsområdenas utveckling. Höjda produktionskvoter skulle därför vara ett viktigt bidrag för att minska arbetslösheten i de här områdena. För det tredje har det redan gjorts stora nedskärningar av jordbruksproduktionen i de nya medlemsstaterna, vilket påverkar både vegetabilie- och animaliesektorerna. Dessa nedskärningar påverkar landsbygdsområdenas utveckling negativt.
Mariann Fischer Boel
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Det har varit en mycket intressant debatt som tydligt visar att det råder mycket stora åsiktsskillnader mellan olika ledamöter i Europaparlamentet när det gäller möjligheten att ändra stärkelsekvoterna för två medlemsstater, nämligen Polen och Litauen.
Det har redan nämnts tidigare i dag att dessa kvoter tilldelades de nya medlemsstaterna på grundval av deras tidigare produktion. Alla nya medlemsstater, inklusive Polen och Litauen, godtog kvoterna. Vi måste tänka på att det är mycket viktigt att se till att marknaden är balanserad. Jag vill inte störa den balansen och det vill inga andra stärkelseproducerande medlemsstater heller.
Som jag sa tidigare anser jag att förslaget om en förlängning på två år ger oss möjlighet att ta upp diskussionen om framtida stärkelsekvoter vid utvärderingen. Det ger oss också möjlighet att analysera de första effekterna av vår sockerreform där sötningsämnen, som också baseras på spannmålsstärkelse, nu kommer att möta en kraftig konkurrens från icke-kvoterat socker i de kemiska industrierna och jäsningsindustrierna. Jag är säker på att detta skulle kunna utlösa en kedjereaktion på stärkelsemarknaden och leda till ytterligare tryck på marknaden för potatisstärkelse.
Avslutningsvis vill jag kort kommentera den fråga som föredraganden har tagit upp om omfördelningen av icke utnyttjade kvoter. Detta har också tagits upp i ett nytt ändringsförslag. Det är uppenbart att förslaget kommer att leda till en ökning av den totala produktionen av potatisstärkelse. Det måste därför ses i samband med tillgångssituationen på marknaden för potatisstärkelse, där 40 procent av produktionen måste exporteras för närvarande, vilket jag nämnde tidigare. Det väcker också frågan om likabehandling eftersom kvoterna bestäms enligt samma förfaringssätt för alla medlemsstater. Jag tror att de medlemsstater som åstadkommit underskottet vill dra fördel av överföringen. Kommissionen kommer följaktligen inte att stödja tanken på en förlängning på fyra år.
Talmannen
-Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00.
Skriftlig förklaring (artikel 142)
Witold Tomczak 
skriftlig. - (PL) Herr talman! Kan man verkligen förvänta sig att man ska kunna lösa hela världens problem om man inte klarar av att hålla ordning i sitt eget hus? Det är svårt att inte tänka på de orden om vi ser på hur Europeiska unionen behandlar de nya medlemsstaternas problem.
I dag diskuterar vi ännu ett problem som drabbat de nya medlemsstaterna. Den här gången handlar svårigheterna om marknaden för potatisstärkelse och berör bara två länder. Siffrorna visar tydligt att denna marknad för närvarande är organiserad på ett konstlat och orättvist sätt, utan hänsyn till den verkliga situationen. Polen är den främsta potatisproducenten i unionen och har ändå blivit en importör av potatisstärkelse. Detta beror inte på att Polen inte skulle kunna producera stärkelse, eller på att landets stärkelse skulle vara för dyr eller av dålig kvalitet. Polen importerar stärkelse på grund av politiska beslut om storleken på dessa kvoter. Vi borde skämmas över dessa beslut, för de är irrationella och orimliga. De har skapat en situation där spannmålsstärkelse av sämre kvalitet ersätter potatisstärkelse av bättre kvalitet. Ska vi verkligen göra EU till åtlöje och förlora vår trovärdighet inför hela världen?
Det har sagts att intelligenta människor begår misstag medan de enfaldiga håller fast vid dem. Den nuvarande fördelningen av stärkelsekvoterna måste utan tvivel betraktas som ett misstag. Jag är övertygad om att EU kan rätta till sitt misstag. Att bygga upp det utvidgade EU påminner ofta om att bygga ett hus från taket och nedåt, i stället för att börja från grunden.
