
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 13 oktober 2005. 
Talmannen.
   – Innan jag går över till att som vanligt tala med er om vad som har hänt mellan de två sammanträdesperioderna, vill jag påminna er om att vi i dag firar 60-årsdagen av Förenta nationernas grundande.
Med anledning av detta bör Europaparlamentet fundera över vad vi har lärt oss under dessa år om samarbete, dialog och multilateralt politiskt agerande.
Generalsekreterarens meddelande i sin helhet har delats ut till samtliga parlamentsledamöter. I meddelandet uttrycker Kofi Annan mycket tydligt att FN ska vara en återspegling av sin tid, och FN måste därför anpassa sig efter den utveckling som har skett i världen efter 1945.
Jag vill också påminna er om att stats- och regeringscheferna möttes i New York i september för att upprätta en förteckning över reformer och enas om genomförandet av konkreta åtaganden.
Toppmötet infriade inte alla våra förväntningar i detta avseende. Vi kan inte påstå att den resolution om denna fråga som Europaparlamentet antog har beaktats fullt ut. Just därför måste vi mycket noggrant övervaka hur reformprocessen fortskrider.
Vid vårt senaste plenarsammanträde antog vi en tredje resolution om resultaten av toppmötet i september, och jag vill passa på att på denna högtidsdag återigen uttrycka vår fasta beslutsamhet att reformer såsom inrättandet av ett råd för mänskliga rättigheter och en fredsbyggande kommission ska förverkligas innan generalförsamlingens sextionde session avslutas.
I dag upprepar Europaparlamentet sitt stöd för FN:s arbete och för de grundläggande principer som detta arbete bygger på. 
Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Jag måste tyvärr informera er om att en tidigare ledamot av parlamentet, Matti Wuori, gick bort den 15 oktober.
Matti Wuori var parlamentsledamot under den förra mandatperioden. Han tillhörde gruppen De gröna och var föredragande för frågor om mänskliga rättigheter.
Parlamentet hedrar i dag minnet av vår kollega. 
Talmannen.
   – Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista för den andra sammanträdesperioden i oktober som upprättades av talmanskonferensen vid sammanträdet den 20 oktober (artikel 130 och 131 i arbetsordningen) har delats ut. Följande ändringar har föreslagits:
Den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet vill inte att debatten om kommissionens uttalande om patent på biotekniska uppfinningar ska utmynna i en resolution, i motsats till talmanskonferensens ursprungliga beslut.
Jag ger ordet till Martin Schulz som ska redogöra för gruppens önskemål. 
Martin Schulz (PSE ).
   – Herr talman! Det stämmer att vår grupp har lämnat en begäran till talmanskonferensen om att debatten om kommissionens uttalande om patent på biotekniska uppfinningar ska genomföras, men inte leda till någon resolution.
Om vi räknar med i dag kommer det bara att vara 48 timmar mellan debatten och antagandet, och vi anser inte att det är möjligt att på så kort tid enas om en gemensam ståndpunkt om en av de viktigaste och mest omstridda frågorna i den politiska debatten inom EU. Jag anser inte att vi kan förväntas göra detta.
Vi anser att det är lämpligt att debattera frågan nu, men eftersom detta är ett så pass problematiskt område bör parlamentet få mer tid på sig att göra ett uttalande. Därför vill vi att debatten ska hållas, men utan att några resolutionsförslag läggs fram, och att föredragningslistan ändras i enlighet därmed. Debatt utan resolution! 
Talmannen.
   – Peter Liese har ordet för att argumentera emot. 
Peter Liese (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill opponera mig mot förslaget från den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och anföra skäl för en resolution. Problemet är att det finns tidsgränser som måste hållas när det gäller denna fråga. Om vi inte enas om en ståndpunkt om denna fråga i oktober kommer beslutet att fattas någon annanstans. Europeiska patentverket håller till exempel på att pröva ett kontroversiellt patent, och det finns motstridiga tolkningar av det direktiv som parlamentet antog om patentering av mänskliga gener eller kroppsdelar. Om inte parlamentet uttrycker sin åsikt kommer vi att sända det politiska budskapet att vi inte är i stånd att bidra till debatten, trots att det var här i kammaren som direktivet antogs. Jag ber därför att Martin Schulz förslag förkastas.

(1)

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är anföranden på en minut om frågor av politisk vikt. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill fästa parlamentets uppmärksamhet på resultaten av ett besök jag gjorde i Rumänien för att särskilt studera situationen för spädbarn och unga funktionshindrade vuxna i institutionsvård. Detta är ett område där Europeiska unionen kanske skulle kunna göra mer för att driva på de rumänska myndigheterna att öka reformtakten. Förra året övergavs till exempel 4 600 spädbarn på förlossningskliniker. Några återförenades med sina familjer men många är fortfarande kvar där. Jag lyfte upp en liten pojke på 18 månader som aldrig hade varit utanför en förlossningsklinik. Detta är någonting som vi inte vill se. Det behövs akut omhändertagande av barn i Rumänien, och det är nödvändigt att Europeiska unionen verkar pådrivande i denna fråga.
För att studera institutionsvården av funktionshindrade vuxna besökte jag en institution där 450 människor lever under fruktansvärda förhållanden som är oacceptabla för oss här i Europeiska unionen. Det görs en del framsteg, men det skulle kunna göras mer om vi sätter större press på de rumänska myndigheterna. Jag vill be att vi alla gör det. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag vill kraftigt protestera mot det spanska civilgardets behandling av en grupp portugiser i Spanien. Den 15 oktober åkte 16 busslaster med människor till Salamanca för att visa sin solidaritet med Kuba och Venezuela i samband med det iberoamerikanska toppmötet.
Trots att de hundratals portugiserna i gruppen var samarbetsvilliga tog det spanska civilgardet till alla medel för att försena bussarnas ankomst till Salamanca, i ett försök att förhindra dessa hundratals portugiser från att delta i demonstrationen och visa sin solidaritet med Kuba och Venezuela.
Detta var en oacceptabel form av politisk diskriminering, eftersom det endast var bussarna i denna konvoj som beordrades att stanna, och alla deltagarna tvingades att uppge sina personuppgifter vid ett antal olika tillfällen. 
Marian Harkin (ALDE ).
   – Herr talman! Fördraget om upprättande av en konstitution för Europa undertecknades för mindre än 18 månader sedan av samtliga stats- och regeringschefer. I fördraget behölls den princip om en gemensam jordbrukspolitik som beslutades 1957, inbegripet den artikel där det står att EU:s politik ska ha som mål att tillförsäkra jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard, särskilt genom en höjning av den individuella inkomsten för dem som arbetar i jordbruket. Men inom två år verkar kommissionsledamot Peter Mandelson vara beredd att offra EU:s jordbruksmodell för att utarbeta en uppgörelse i WTO genom att tvinga jordbrukarna att bära en oproportionerligt stor del av bördorna. Samtidigt ser vi hur José Manuel Barroso erbjuder uppgörelser som urholkar de löften jordbrukarna har fått i samband med reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken i syfte att påverka premiärminister Tony Blair i budgetfrågan.
EU kräver spårbarhet, tvärvillkor och livsmedelssäkerhet av sina jordbrukare, och med all rätt, men i gengäld hotar unionen att bryta sina löften, vilket leder till stor osäkerhet bland jordbruksbefolkningen, och unionen tänker sälja ut sina viktigaste livsmedelsproducenter för att kunna göra en snabb affär. 
Antonio Masip Hidalgo (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill uttrycka den skam som jag känner som ledamot av Europaparlamentet över att José Manuel Barroso nyligen har utnämnt tre personer som är ännu mer reaktionära än Rocco Buttiglione till kommissionens vakanta platser i Europeiska gruppen för etik inom vetenskap och ny teknik. Jag anser att detta steg tillbaka inte bara är skamligt med tanke på resultaten, utan också mot bakgrund av hur dessa resultat har uppnåtts. Sedan april har Barroso rådfrågat ordföranden för utskottet för rättsliga frågor – som är kunnigt på området och som jag tillhör – och fullständigt undvikit alla debatter och dessutom underlåtit att följa de regler som gäller. Det bör också påpekas att många andra ledamöter, däribland flera av parlamentets talmän, har uttryckt sitt motstånd i frågan.
Att utnämna personer som är ännu värre än Buttiglione för sådana känsliga frågor, där så mycket bra arbete görs, kommer att förstöra drivkraften och förhindra utvecklingen. 
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill bara framföra två kortfattade synpunkter på situationen med fågelinfluensan. Dr David Nabarro, FN:s samordnare för fågelinfluensa och influensa som drabbar människor, har framhållit att man över hela världen måste göra kraftfullare insatser mot fågelinfluensaepidemin för att förhindra en infektionspandemi som drabbar människor. Förenta staterna har beställt vaccin till ett värde av ungefär 100 miljoner US-dollar. Förenta nationerna, däremot, har en sammanlagd budget på 7 miljoner US-dollar för att kontrollera utbrott av fågelinfluensa bland djur, men behöver 175 miljoner US-dollar för ett effektivt program.
Min andra synpunkt är att det, förutom det uppenbara problemet med den långsamma tillverkningen, verkar osannolikt att det kommer att finnas tillräckligt många doser influensavaccin för alla dem som kanske behöver detta vaccin. Men det är kanske möjligt att hejda ett utbrott av H5N1 vid källan om befolkningen i området vaccinerades omedelbart. Jag vill ställa frågan om vi i Europeiska unionen skulle vara beredda att dela med oss av det vaccin vi redan har till de regioner där ett utbrott inträffar för att försöka hejda det. Det bör inte bara handla om att ha vaccin om influensan drabbar våra egna medborgare. Om det blir ett utbrott bör vi angripa det oavsett var det inträffar och försöka se till att epidemin inte sprids. 
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Frågan om EU:s gräns mot Ryssland är inte perifer eller marginell, den är tvärtom absolut grundläggande. Estland är fullvärdig medlem av EU. Detta gäller unionens yttre gräns.
Det som står på spel i dag är ett alternativ till våra värden, det vill säga kommissionens undfallenhet mot Ryssland och EU:s pålitlighet för de nya medlemmarna. Faran för att EU skulle kunna förlora sin pålitlighet märktes vid toppmötet i London där den rysk-estländska gränsfrågan, som både Ryssland och EU har gjort ömsesidiga utfästelser om, marginaliserades. Det föreslogs att de båda regeringarna skulle lösa problemet, och kommissionen skulle stå vid sidan om och frita sig från ansvar för frågan. Av dessa två regeringar var en stor och en liten. Den stora och arga regeringen vågade be kommissionen att ta parti för Ryssland och återföra nya mindre medlemsstater till ordningen. De var olydiga mot Ryssland, och det var inte bra. Detta var exakt den ståndpunkt som den ryske ambassadören Tjizjov nyligen uttryckte i Bryssel.
Europaparlamentet, som är ett mer självständigt och medvetet organ, bör diskutera denna fråga och utfärda en resolution. 
Koenraad Dillen (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Enligt rapporter i de franska dagstidningarna och blir den människorättsliga situationen i Kuba allt värre. Marxismen blir allt mer barbarisk allteftersom den marxistiska tyrann som införde den blir alltmer medveten om att slutet närmar sig. Jag ska ge er några exempel för att belysa min åsikt. Journalisten Mario Henrique Mayo, som 2003 dömdes till 20 års fängelse, har gjort två självmordsförsök efter att med ett rakblad ha skurit in orden ”oskyldig” och ”frihet” på sin egen kropp. Journalisten Victor Arroyo, som dömdes till 26 års fängelse för att ha uttryckt en åsikt som stred mot lagen, avslutade den 4 oktober sin hungerstrejk på kardinal Jaime Ortegas begäran efter att ha drabbats av yrsel och hallucinationer.
För 100 andra politiska fångar finns det inget hopp om frigivning – snarare tvärtom. Den konservativa motståndaren Manuel Cuesta Morua har blivit misshandlad av regimanhängare och utsatts för extrem rasistisk aggressivitet. Jag hoppas att parlamentet visar upp en enad front och fördömer brotten mot de mänskliga rättigheterna i Kuba. Detta kommer att sända ett bättre budskap än det som en framtida kommissionsledamot en gång sände genom att ta en åktur på en Harley Davidson tillsammans med Fidel Castro och samtidigt röka en Havannacigarr, utan att någonsin knysta ett ord om det. 
Bogdan Pęk (IND/DEM ).
    –  Herr talman! Hotet om en fågelinfluensapandemi har skapat hysteri i Europa och resten av världen. När jag var i Bryssel förhörde jag mig om situationen i vad som kan komma att bli Europas framtida huvudstad. Det visade sig att Tamiflu, som är det enda antivirala läkemedlet mot fågelinfluensa och som tillverkas av det Schweizbaserade företaget Roche, inte säljs på apotek i EU:s huvudstad Bryssel. Läkemedelsföretagen tjänar hundratals miljoner euro på att skapa panik bland allmänheten. Vi uttrycker våra åsikter i alla viktiga europeiska och globala frågor och även på andra områden, men vi är inte kapabla att inrätta minimistandarder för våra egna medborgare, inte ens för dem som bor i EU:s huvudstad.
Herr talman! Jag anser att Europeiska kommissionen bör vidta kraftfulla åtgärder för att ta itu med detta. Annars kommer vi antingen att framstå som idioter eller riskera att en sannolikt tragisk pandemi utbryter. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   – Herr talman! Det finns en mycket bra söndagstidning i Storbritannien som heter Gårdagens upplaga var av särskilt intresse. I den kan man läsa att de brittiska prognoserna för den ekonomiska tillväxten under 2005 och 2006 håller på att revideras nedåt.
I en undersökning från Morgan Stanley avslöjas att EU:s största företag planerar att göra 40 procent av sina investeringar utanför Europeiska unionen. Anledningen till detta är uppenbar. Det är den broms som Europeiska unionens ständigt växande regleringstvång och byråkrati utgör för företagen och näringslivet. En rapport från Open Europe och Oxford Economic Forecasting visar att Förenade kungariket skulle kunna öka sin bruttonationalprodukt med 1,4 procent om landet handlade fritt med resten av världen samtidigt som det behåller ett frihandelsavtal med Europeiska unionen. Med andra ord skulle Förenade kungariket kunna lämna EU och handla fritt med Europa och världen. Detta är naturligtvis den politik som Förenade kungarikets Independence Party förespråkar. Det sunda förnuftet kanske äntligen kommer att segra. 
Jim Higgins (PPE-DE ).
   – Herr talman! Irland är det enda landet i Europa där det är tillåtet att fiska vild Atlantlax med drivgarn. Det som pågår är verkligen en skandal. Vild Atlantlax som kan fortplanta sig fångas av fiskare med drivnät när laxarna försöker ta sig fram till de floder som är deras naturliga hemvist. Detta gäller inte bara irländska floder utan också brittiska, franska, spanska och skandinaviska floder. Resultatet är att beståndet av vild Atlantlax har minskat dramatiskt.
Det är alldeles uppenbart att arten hotas av utrotning om inte beslutsamma insatser görs. Tyvärr har det irländska marinministeriet och den irländska regeringen valt att ignorera alla vetenskapliga bevis och tillåter fortfarande att skandalen med drivnätsfiske får fortsätta. Det finns bara 877 drivnätsfiskare i Irland. Den irländska regeringen bör kompensera dem genom att köpa tillbaka eller upphäva deras tillstånd. Kommissionens generaldirektorat för fiske bör insistera på att Irland ska göra detta. 
Yannick Vaugrenard (PSE ).
   – Herr talman! För inte så länge sedan tillskrev Frankrikes president EU förpliktelser som unionen inte har ur rättslig synvinkel, eftersom det handlade om uppsägningar på fransk mark. Vi har klart och tydligt fördömt denna politiska ansvarslöshet.
Nyligen hävdade Klaus Regling, som är generaldirektör för kommissionens generaldirektorat för ekonomi och finans, att EU borde ha som mål att minska lönerna med 3,7 procent för att öka tillväxten med 1 procent. Det uttalandet, som är precis lika befängt som det första exemplet, måste fördömas lika kraftfullt.
Kommissionen borde ägna sig åt att utarbeta nyskapande förslag för att öka konsumtionen, men väljer i stället att gå utanför denna roll och verkligen agera provocerande. Enligt EU:s uppförandekod ska stats- och regeringscheferna vara tydliga när det gäller vem som gör vad, men kommissionen är också skyldig – och detta är det mest grundläggande kravet – att ta sitt arbete på allvar. 
György Schöpflin (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den 23 oktober 1956 utbröt en revolution i Ungern. Revolutionens budskap till eftervärlden var trefaldigt. Händelserna 1956 var djupt demokratiska. Revolutionen engagerade hela samhället politiskt, den fastställde alla människors lika värdighet och förkunnade att förtryckande diktaturer inte kan överleva. Dessutom strävade den efter att lägga grunden för ett helt nytt politiskt system. För det tredje sände revolutionen ett budskap till Europa. Den fick Europa att fokusera på möjligheten att störta den kommunistiska förtryckarregimen. Vi i den ungerska delegationen inom gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater utropar perioden fram till årsslutet 2006 som en ungersk tid, för att högtidlighålla 50-årsminnet av den stora ungerska revolutionen. 
Magda Kósáné Kovács (PSE ).
   – Herr talman! Fattigdomen är tyst. Bara de som har den makt och det politiska inflytande som krävs kan förvandla de fattigas tystnad till ett rop på hjälp. Åsynen ropar också högt. Åsynen av hungriga barn på gatan, av gamla människor i luggslitna kläder och av dem som sover på gatan. Det ljudlösa klagandet bryter tystnaden i St. Michaels kyrka i Gent, vid utställningen bakom altaret.
Över 68 miljoner människor lever under fattigdomsgränsen i EU:s 25 medlemsstater. Fattigdomen i olika medlemsstater är dock inte jämförbar. Det finns en stor skillnad mellan gamla och nya medlemsstater. Den tidigare och fortsatta utvidgningen av EU gör detta till en mycket lämplig tidpunkt att även diskutera EU:s sociala modell vid det informella toppmötet. Jag håller med om att det bästa vapnet mot fattigdom är fler och bättre arbeten. I en värld där de vuxna arbetar behöver barnen inte ärva fattigdomens förbannelse. De skulle ärva möjligheter och de äldre skulle kunna leva i trygghet. Detta kan dock inte uppnås utan gemenskapsutgifter. Vi socialdemokrater hoppas att de stats- och regeringschefer som möts i veckan hör och förstärker de fattigas röst. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Herr talman! En av de ledande journalisterna i Europa skrev för ett par dagar sedan att vi öppnar grymhetens portar. Han har givetvis rätt. Han beskriver händelserna i Turkiet och våldet mot intellektuella, journalister och andra.
Häromdagen, när gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater besökte Turkiet, hindrades den grekiska parlamentsledamoten Ioannis Varvitsiotis från att komma in i landet. Man höll honom som gisslan i tre dagar och vägrade att godta det pass som ni har gett oss.
I dag ska jag dock tala om en annan typ av våld, nämligen våldet mot ärkebiskop Okhrid i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Han har fängslats, han har fråntagits sin prästrock och sin bibel och han har förbjudits att ta nattvarden. En sådan grymhet förekom inte ens under den mörkaste medeltiden.
Därför uppmanar jag Europaparlamentet att skicka en delegation för att undersöka under vilka förhållanden ärkebiskopen hålls fängslad. F.d. jugoslaviska republiken Makedonien, eller vad landet nu vill kalla sig, kan inte begära att få bli en del av EU-familjen så länge dess ärkebiskop sitter fängslad. Detta har aldrig hänt tidigare. Därför vill jag, om vi nu verkligen ska tala om rättvisa och mänskliga rättigheter, att vi visar vår respekt för de mänskliga rättigheterna genom att skicka en delegation för att granska den grymhet som utövas i detta land, som bara ligger en kort bit från Bryssel. 
Erna Hennicot-Schoepges (PPE-DE ).
   – Herr talman! Luxemburg, som är en av de ursprungliga EU-medlemsstaterna, har aldrig krävt att landets modersmål luxemburgska ska bli ett officiellt EU-språk. I och med den senaste utvidgningen har antalet officiella språk ökat. Ministerrådet har nyligen godkänt iriska som officiellt språk, vilket innebär att det totala antalet officiella språk och arbetsspråk nu är uppe i 21.
I rådets slutsatser av juni 2005 uttalade man också sig om språk – och jag citerar – vars ställning är erkänd i en medlemsstats författning inom hela eller en del av dess territorium eller som enligt lag får användas som nationellt språk. Eftersom luxemburgska har varit vårt nationella språk sedan 1984 anser jag att rådets slutsatser gäller i det här fallet. Det luxemburgska språket förtjänar hur som helst ett större erkännande, för många människor vet inte att vi har ett eget språk, ett språk som vi led svårt förtryck för att försvara under den nazistiska ockupationen. Jag kommer att be parlamentets rättstjänst att undersöka hur detta dolda erkännande av det luxemburgska språket kan göras allmänt känt och synligt i gemenskapstexterna. 
Bogusław Rogalski (IND/DEM ).
    –  Herr talman! Litauen har varit medlem i EU sedan 2004, vilket betyder att landet ska följa de rättsliga skyldigheterna i gemenskapslagstiftningen. Så är tyvärr inte fallet. Rätten till egendom och rätten att ärva egendom, främst mark, är varje människas grundläggande rättighet. Hur väl ett land erkänner denna rättighet är ett mått på dess grad av demokrati.
Efter 1939 beslagtogs privat egendom, främst mark, i Litauen enligt sovjetisk lag. När landet blev självständigt beslutade den litauiska författningsdomstolen att all ledig och obebyggd mark skulle lämnas tillbaka till de rättmätiga ägarna eller deras arvtagare. De verkställande och självstyrande lokala myndigheterna i Litauen bryr sig tyvärr inte särskilt mycket om den okränkbara rätten till egendom. Trots domstolens beslut har man inte lämnat tillbaka mark som beslagtogs för många år sedan. Detta drabbar främst polacker som är bosatta i Litauen och som utgör en ganska stor nationell minoritet. Genom sitt agerande bryter Litauen inte bara mot rätten till egendom, utan diskriminerar även nationella minoriteter, i det här fallet den polska minoriteten. Det är hög tid att de berörda parlamentsutskotten ser närmare på denna fråga. 
Claude Moraes (PSE ).
   – Herr talman! Ledamöterna känner säkert till och har nyligen uttryckt stor oro över att nio blinda passagerare avvisades från ett Ryanair-flyg därför att kaptenen sa att gränsen för antalet funktionshindrade var fyra per flygning. Men alla de större flygbolagen i Europeiska unionen har helt olika policy. Detta har gjort livet outhärdligt för funktionshindrade passagerare.
Förkämpar för funktionshindrade i min valkrets har också talat om tillgången till varor och tjänster, till exempel att behandlingen av ägare till ledarhundar är helt olika i de olika medlemsstaterna, även i Västeuropa. Även om en hel del bra arbete har utförts här i parlamentet bör vi vara medvetna om att denna oro bubblar under ytan. Av artiklar i pressen nyligen framgår det att tusentals människor är medlemmar i icke-statliga organisationer, och de vill att vi ska göra bättre ifrån oss.
Slutligen måste vi på hemmaplan se till att våra nya parlamentsbyggnader utformas med hänsyn till de funktionshindrades behov. Det har gjorts en hel del bra arbete på detta område, men vi måste framhålla detta eftersom vi kommer att få problem i framtiden om vi inte gör rätt från början. Jag hoppas att vi kommer att göra det. 
James Nicholson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill fästa parlamentets uppmärksamhet på de problem som återvinningsindustrin i Förenade kungariket har till följd av Europeiska unionens lagstiftning om normer för förbränningsanläggningar i Förenade kungariket, närmare bestämt direktivet om avfallsförbränning, som nu ska genomföras före årsslutet.
Jag blev alldeles häpen i förra veckan när jag fick höra att bara tre av de 25 medlemsstaterna faktiskt tänker genomföra direktivet så som det ursprungligen var avsett. Den talg som betecknas som avfall i dessa tre medlemsstater kommer inte att betraktas som avfall i de övriga medlemsstaterna.
Jag anser att detta är fel, det går stick i stäv med Lissabonstrategin och det är den typ av frågor som vi är dåliga på att hantera i EU. Om vi skapar ett direktiv och om vi låter ett visst ämne omfattas av ett direktiv, då bör detta direktiv genomföras i samtliga 25 medlemsstater på samma sätt, tillsammans och samtidigt. Det får inte finnas olika tolkningar i olika medlemsstater.
Det räcker inte att klandra de nationella regeringarna. Klandret drabbar också oss eftersom vi över huvud taget inte bör tillåta att det sker. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
    –  Herr talman! Kommissionen har lagt fram en rapport där den kartlägger omfattningen av psykisk ohälsa, som drabbar 27 procent av EU:s medborgare. Den produktivitetsförlust som detta leder till utgör, tillsammans med ökade kostnader för hälso- och sjukvård, cirka 4 procent av BNP.
Ur medicinsk synvinkel innebär utrotandet av en sjukdom både att erbjuda effektiv behandling och att bekämpa orsakerna till sjukdomen. Neuroser och depressioner orsakas både av stress på grund av den ständiga jakten på pengar samt av den destruktiva liberalism som råder för närvarande, som främjar en marknad som bara är fri när det gäller monopol och som fråntar miljontals människor arbete, uppehälle och utbildning. Den främsta anledningen till att människor lider av affektiva sjukdomar är dock att de lever sitt liv utan principer och utan Gud. Ett sådant liv hindrar den personliga utvecklingen, och gör livet till ett inferno för de 60 000 människor som varje år begår självmord och för de oräkneliga skarorna av missbrukare som gradvis tynar bort.
Därför är det meningslöst att pumpa in många miljarder euro i förebyggande program om inte målet för dessa är att skydda den verkliga mänskliga värdigheten, rätten till social och medicinsk trygghet och att få växa upp i en sund och kärleksfull familj som lever enliga moraliska principer. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   – Herr talman! Ni påminde oss om att det är FN-dagen i dag och att försvaret av de mänskliga rättigheterna har högsta prioritet. Den brittiske inrikesministern Charles Clarke, för närvarande ordförande för rådet (rättsliga och inrikes frågor), sa nyligen att det inte kan bli någon förhandling om att återupprätta kalifatet, ingen förhandling om införandet av sharialagen och ingen förhandling om upphävandet av jämställdheten mellan könen eller om avskaffandet av yttrandefriheten. Han sa att dessa värden är grundläggande för vår civilisation och att de helt enkelt inte är förhandlingsbara. Detta leder till frågan om varför britterna och amerikanerna i Irak har uppmuntrat antagandet av en konstitution som innefattar sharialagen och som allvarligt kommer att inskränka många kvinnors frihet.
Vi välkomnar att över 70 kvinnor har valts in i parlamentet i Afghanistan. Men utgivaren av en tidskrift om kvinnors rättigheter – för övrigt en manlig utgivare – har satts i fängelse för sina antiislamiska artiklar. I båda länderna utsätts kvinnor för trakasserier, våld, dödshot och mord på grund av att de är kvinnor. Därför hoppas jag att Europaparlamentet kommer att se till att regeringar som Storbritanniens håller sina löften om jämställdhet mellan könen, om yttrandefrihet och om att förhindra införandet av sharialagen i Irak och Afghanistan. 
Marc Tarabella (PSE ).
   – Herr talman! För ett par veckor sedan ombads nio blinda passagerare, som hade intagit sina platser på ett Ryanair-plan från London till Italien att resa med ett senare flyg eftersom det redan fanns fyra personer med funktionshinder incheckade på den flygningen. Trots att flygbolaget åberopar säkerhetsskäl vid en eventuell nödevakuering till sitt försvar finner jag det oacceptabelt att denna typ av diskriminering bagatelliseras.
En av EU:s grundläggande värderingar, som vi kan känna oss särskilt stolta över, är solidaritet med de svagaste. Vi inriktar oss mer på människor med funktionshinder och deras möjligheter att få tillgång till offentliga byggnader och tjänster. Därför är det chockerande att ett europeiskt flygbolag gömmer sig bakom säkerhetsskäl för att kunna diskriminera blinda passagerare.
Sanningen är att den ständiga strävan efter att hålla flygkostnaderna nere inte längre ger utrymme för att uppmärksamma passagerare som behöver hjälp: det finns ingen personal som kan ta hand om dem. Lönsamhet är det enda målet, och man tar ingen hänsyn till människors känslor. Detta går stick i stäv med de humanitära värderingar som EU kan vara stolt över. Jag ville fördöma detta agerande offentligt i kammaren. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
    –  Herr talman! Problemet med att oskadliggöra pesticider, både i Europa och i övriga världen, har prioriterats allt mindre under de senaste åren. Internationella organisationer som är verksamma på området slår larm, eftersom de ekologiska tidsinställda bomber som tickar på grund av felaktig förvaring av kemiskt avfall utgör ett växande hot.
Enligt beräkningar finns det drygt 25 000 ton pesticider lagrade i de åtta centraleuropeiska länder som gick med i EU 2004. I länderna i f.d. Sovjetunionen, eller med andra ord i våra närliggande och avlägsna grannländer i öst och syd, kan dock så mycket som över 200 000 ton gamla och oskyddade kemikalier finnas lagrade. Dessa sprids med vinden och spolas bort med regnet, vilket innebär att ingen del av jordklotet är skyddad från detta hot.
Därför uppmanar jag parlamentet att fokusera på denna fråga, som hittills inte har uppmärksammats. Vi bör så snart som möjligt utarbeta en detaljerad handlingsplan för att inventera, identifiera och förstöra alla lager av gamla pesticider och andra farliga kemikalier. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   – Jag vill åter beröra ämnet Kroatien, som den 4 oktober äntligen fick grönt ljus i form av det positiva beslutet att inleda anslutningsförhandlingar. I och med detta beslut har EU betonat Kroatiens strategiska betydelse och landets positiva inverkan på demokratiseringen av hela Balkan. Enighet i frågan uppnåddes också bland företrädarna för femton länder i Central- och Östeuropa vid det 12:e årliga toppmötet för stats- och regeringscheferna i Central- och Östeuropa, som hölls i Zagreb den 14–15 oktober. Presidenterna uttryckte sitt stöd för Kroatien och var eniga om att utvidgningen av EU måste fortsätta.
Slovakien kommer aktivt att hjälpa Kroatien att komma i fatt Rumänien och Bulgarien, som har fört anslutningsförhandlingar i flera år. Slovakien kommer att delge Kroatien sina erfarenheter från föranslutningsprocessen, då landet lyckades komma i fatt de andra anslutningsländerna och nådde strålande resultat. Det är bara genom att arbeta aktivt för kampen för fred på Balkan som EU kan skapa stabilitet och trygghet. Trygghet på Balkan innebär trygghet inom EU. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
    –  Herr talman! Jag vill uppmana till åtgärder i samband med danska mediers orättfärdiga häxjakt mot polska exportörer av jordbruksprodukter till Danmark.
Obekräftade anklagelser har offentliggjorts om en försäljning till Danmark av hallon som påstods vara ruttna och infekterade av ett ovanligt virus som orsakar matförgiftning. Danska medier har avkunnat sin dom i frågan och hävdar att fem människor har dött och närmare ett tusen har drabbats av matförgiftning efter att ha ätit desserter som innehöll hallon. Anklagelserna är givetvis absurda, vilket bevisas av att hallon som odlats av samma företag har exporterats till Belgien, Tjeckien, Frankrike, Tyskland, Sverige, Ryssland och Förenta staterna utan att några fall av matförgiftning har rapporterats i dessa länder. Dessutom har noggranna kontroller av de utpekade företagen visat att hallonen odlas under exemplariska förhållanden.
De polska myndigheterna föreslog danskarna att handeln skulle upphöra om hallonen verkligen visade sig orsaka matförgiftning, men de danska myndigheterna har inte svarat. Jag förstår inte detta tysta offentliga samtycke. Hittills har myndigheterna inte vidtagit några som helst åtgärder i frågan, och de har inte heller dementerat de falska anklagelserna. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   – Herr talman! Under 1900-talet skrev Ungern världshistoria vid två tillfällen och spelade två gånger en betydande roll i världshistorien. Först 1956 och sedan 1989–90, när landet frigav de tyska flyktingarna under den centraleuropeiska övergångsperioden. Revolutionen 1956 följdes i Polen av Solidaritetsrörelsen och av Pragvåren 1968. År 1956 blev startskottet för det ungerska upproret mot den sovjetiska ockupationen, kampen för frihet, kampen för nationell självständighet och samtidigt kampen mot den kommunistiska diktaturen. Utan revolutionen 1956 skulle det inte ha blivit någon förhandlad revolution 1989 och inget fredligt regimskifte i Ungern, och Ungern skulle inte ha varit medlem i EU i dag. Med Albert Camus ord: ”Ungern segrade och har i bojor gjort mer för frihet och rättvisa än något annat folk i världen under de senaste 20 åren.” 
Marios Matsakis (ALDE ).
   – Herr talman! I förra veckan kränktes Cyperns luftrum upprepade gånger och på ett provocerande sätt av formeringar av turkiska stridsflygplan. Samtidigt har den turkiska armé som ockuperar norra Cypern fortsatt att befästa sin ställning på ön genom att utöka och förstärka sina trupper med mer sofistikerade tunga vapen tillverkade i USA.
Dessa starkt olagliga handlingar föranleder stor oro bland civilbefolkningen, de innebär en risk för en farlig konfrontation med Cyperns försvarsmakt och de motverkar på ett allvarligt sätt insatserna för att åstadkomma en varaktig fred i regionen.
Kommer parlamentets talman att visa beslutsamhet och sända ett kraftfullt budskap till regeringen i Ankara och på ett otvetydigt sätt tala om för den att den måste sluta kränka en EU-medlemsstats integritet och börja anstränga sig att äntligen uppföra sig som en civiliserad nation? Eller ska vi alla bara acceptera och finna oss i vad många vanliga människor på gatan anser, nämligen att EU bara handlar om ”big business”, att unionen bara vill dra hem mer pengar till de stora medlemsstaterna och att den struntar i de mindre medlemsstaternas säkerhet och välbefinnande? 
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vid den senaste sammanträdesperioden uttryckte parlamentet sin solidaritet med offren för den förfärliga jordbävning som skakade Pakistan och med offren för översvämningarna i Centralamerika. I helgen drog orkanen Wilma, som är den mest förödande i Mexikos historia, in över landet och lämnade efter sig kaos, ödeläggelse och död.
Herr talman! Jag har talat med ordföranden för delegationen till den gemensamma parlamentarikerkommittén EU–Mexiko, Erika Mann, och även om hon kommer att tala offentligt om detta, har vi enats om att det vore lämpligt att ni på parlamentets vägnar uttrycker vår solidaritet till de mexikanska myndigheterna i denna svåra stund. Det vore också lämpligt om ni bad kommissionen, med tanke på att Mexiko är en positiv och aktiv partner till EU, att överväga möjligheten att bidra till de humanitära hjälpinsatser för återuppbyggnad och återanpassning som krävs för att lindra effekterna av översvämningarna i landet. 
Árpád Duka-Zólyomi (PPE-DE ).
   – Jag ägnar mitt anförande åt arbetet och personaltillsättningen vid Europaparlamentets informationsbyrå i Bratislava i Slovakien.
I april 2004 meddelade generaldirektoratet för personal och administration allmänna uttagningsprov för två tjänster, en i kategori A9 och den andra i kategori A12. Under processens gång förvandlades otroligt nog dessa två tjänster till en enda, och den enda tjänst som slutligen tillsattes var den i kategori A9 som chef för informationsbyrån. Ändå lyckades den sökande till tjänsten i kategori A12 bra. Både urvalsmetoden och det ansvarslösa sätt på vilket generaldirektoratet meddelade resultatet förtjänar kritik. Vår kandidat informerades om resultatet först efter fyra månader.
Det andra problemet är att informationsbyrån just nu bara har tre fast anställda och en tillfälligt anställd. Varför kan inte informationsbyrån i Slovakien ha samma personalstyrka som i andra medlemsstater? Vi kräver att motsvarande förhållanden införs i Slovakien för att bättre kunna informera våra medborgare om Europaparlamentets arbete. 
Roger Helmer (NI ).
   – Herr talman! Jag undrar om det skulle vara lämpligt att vid detta tillfälle gratulera Lech Kaczyński, det polska Lag- och rättvisepartiet och det polska folket till valet av president Kaczyński i Polen i söndags.
Jag tar också tillfället i akt och gratulerar vår egen kollega här i parlamentet, Michał Tomasz Kamiński, som jag enligt min mening spelade en viktig roll både i den framgångsrika parlamentsvalskampanjen och i den framgångsrika presidentvalskampanjen i Polen.
Jag ber er att vidarebefordra våra gratulationer till president Kaczyński. 
Talmannen.
   – Frågestunden är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6–0267/2005) av Doris Pack för utskottet för kultur och utbildning om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om att inrätta ett integrerat handlingsprogram inom livslångt lärande (KOM(2004)0474 – C6-0095/2004 – 2004/0153(COD)). 
Ján Figeľ,
   . – Herr talman! Jag vill uttrycka mitt varmaste tack till föredraganden Doris Pack, till utskottet för kultur och utbildning och till alla som har bidragit till detta utmärkta betänkande. Jag vill särskilt tacka Doris Pack för det engagemang och den sakkunskap som hon har tillfört betänkandet.
I det nuvarande politiska klimatet måste vår politik mer än någonsin vara direkt relevant för medborgarnas verkliga behov. Det är på utbildningens och yrkesutbildningens område som miljoner medborgare direkt märker fördelarna med den europeiska integrationen. Därför är jag också mycket tacksam för Reimer Böges betänkande för det tillfälliga utskottet för budgetplanen. Det är ett viktigt uttalande om stöd i en svår ekonomisk situation. Jag tackar också föredragandena i de andra utskott som har bidragit med yttranden om kommissionens förslag.
Låt mig kortfattat kommentera de ändringsförslag till betänkandet som har lagts fram. Det gläder mig att kunna säga att kommissionen kan godta 39 av de 79 ändringsförslag som har lagts fram av parlamentet. Dessa ändringar innebär förbättringar av texten, antingen genom att nya faktorer införs eller genom att befintliga prioriteringar förtydligas.
Det finns 16 ändringsförslag som kommissionen tyvärr inte kan godta därför att de antingen går utöver gemenskapens behörighetsområde eller är oförenliga med programmets struktur, och fyra av dessa gäller parlamentets resolution.
Det återstår alltså ytterligare 20 ändringsförslag som ger upphov till en rad väsentliga frågor som jag vill kommentera. När det gäller ändringsförslag som försvagar budgetförordningen eller dess genomförandebestämmelser finns det fyra ändringsförslag till bilagan till beslutet – ändringsförslagen 67, 68, 69 och 71 – som skulle innebära en avvikelse från de befintliga reglerna för genomförandet av Europeiska unionens budget. De skulle införa det slags förenkling som kommissionen bedömde som nödvändig i sitt förklarande memorandum till programförslaget, till exempel en utökad användning av klumpsummor eller klumpsummebidrag, en minskning av de administrativa kraven för dem som ansöker om små bidrag och så vidare. Vi har därför inga invändningar mot innehållet i dessa ändringsförslag. Kommissionen anser dock att man till att börja med bör försöka komma fram till sådana bestämmelser genom att revidera budgetförordningen och dess genomförandebestämmelser. Om man ändrar gemenskapens ekonomiska ram inom sektorprogrammen blir denna ram mycket svårare att läsa och förstå. Därför anser kommissionen att det är alltför tidigt att införa sådana bestämmelser i beslutet om livslångt lärande.
Om de namngivna institutionerna: genom det nya programmet kommer bidrag att lämnas till driftskostnaderna för några institutioner som utför ett arbete av hög kvalitet inom utbildning och yrkesutbildning på EU-nivå och som är viktiga partner för Europeiska unionen. Det främsta kriteriet för att välja dem kommer att vara kvalitet. Detta innebär förslagsinfordran där urvalskriterierna fastställs i förväg och varje sökande kan bedöma sina möjligheter utifrån dessa kriterier.
Som ett undantag har kommissionen föreslagit fyra institutioner som kan beviljas verksamhetsbidrag utan förslagsinfordran. I dessa fyra institutioners fall medverkar medlemsstaters regeringar både i ledningen och genom finansiering. Regeringsmedverkan innebär en garanti för att det finns betydande kvalitet och engagemang för de utsedda institutionernas mål, syfte och framtida utveckling.
När kommissionen granskar de sex institutioner som ska utses enligt parlamentets förslag drar den slutsatsen att Europeiska byrån för utveckling av undervisning för elever med behov av särskilt stöd, som finansieras och styrs på mellanstatlig basis, motsvarar kraven i vårt ursprungliga förslag. Därför godtar vi ändringsförslaget om detta.
En kort kommentar om de budgetmässiga ändringsförslagen: en grupp ändringsförslag gäller programmets budget. Som jag har sagt är jag mycket tacksam för föredragandens förslag att utöka budgeten till 14 600 miljoner euro, och jag kan helt instämma i de bakomliggande skäl hon anför. I avvaktan på en överenskommelse om budgetplanen kan kommissionen däremot inte ändra sitt ursprungliga förslag, och därför måste jag avvakta med att ta ställning till de 10 ändringsförslag som gäller budgeten.
Avslutningsvis är det nödvändigt att beslutet fattas och godkänns så snart som möjligt för att programmet ska kunna starta i tid. Jag vet att detta är en krävande tidtabell som i hög grad är beroende av när en överenskommelse om budgetplanen kan komma till stånd, men jag kan försäkra er att kommissionen kommer att göra allt vad den kan för att hjälpa parlamentet och rådet att snabbt nå en överenskommelse. 

Doris Pack (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det gläder mig att programmet existerar i sin nuvarande utformning. Det har utarbetats mot bakgrund av alla våra erfarenheter från Sokratesprogrammet under de senaste tio åren, och vi har försökt att undvika gamla misstag och pröva nya vägar. Men eftersom alla vägar bär till Rom enligt ordspråket, har parlamentet inbegripit ännu fler nya infallsvinklar och vi bör försöka att se över dem allihop minst en gång.
För helhetens skull vill jag förklara vilka underprogram som finns. Programmet som helhet handlar om allmän utbildning och yrkesinriktad utbildning, och det är bra att yrkesutbildning nu har inkluderats. Programmet ger alla möjlighet att delta i utbildningsprogram, praktiskt taget från vaggan till graven.
Det första programmet som är öppet för alla är Comenius. Det riktar sig till dem som genomgår den obligatoriska utbildningen. För dem som har skolplikt ger det möjlighet att vid en tidig ålder lära sig vad som menas med kulturella skillnader, eller att ha en gemensam syn på särskilda frågor i olika länder.
Sedan har vi Erasmus-programmet, som ger dessa elever chansen att som studenter genomföra en del av sin utbildning i ett annat EU-land och att tillgodogöra sig sina prestationer hemma. Parallellt med detta finns Leonardo da Vinci-programmet, som ger lärlingar och praktikanter möjlighet att genomföra en del av sin utbildning i form av en praktikplats i ett annat EU-land.
Det fjärde programmet, Grundtvig, omfattar vuxenutbildning och det femte, som har uppkallats efter Jean Monnet, är ett stödprogram. Detta omfattar de hyllade institutioner som ni nämnde, och som vi vill utöka med ytterligare två. Jag hoppas att parlamentet ger sitt stöd till detta. Vi vill dock fortsätta att stödja ledningen för Jean Monnet-programmet och allt det som redan främjas genom detta program.
Vi har också de övergripande programmen till stöd för dessa verksamheter, som delvis sammanfaller med de särskilda program som redan har nämnts, särskilt när det gäller utvecklingen av material för språkinlärning, learning och spridandet av bästa praxis för allmän utbildning och yrkesutbildning på nationell, regional och lokal nivå. Vi har förbättrat era förslag ytterligare och har framför allt betonat att Comenius-partnerskapet bör ge en av femton elever, snarare än en av tjugo, möjlighet att studera ett år utomlands, vilket skulle innebära att totalt sex miljoner högstadieelever får chans att tillbringa ett år som gäststudenter vid en skola i ett annat EU-land.
Tillsammans med mina kolleger i utskottet för kultur och utbildning har jag dessutom sett till att lärarnas medvetenhet om EU förbättras genom det nya programmet Comenius Regio. Vi har också föreslagit att stödet till rörligheten inom Erasmus-programmet, som har varit oförändrat sedan 1993, ska utökas, eftersom 150 EUR inte är en tillräcklig summa pengar för att bo och leva och studera i ett annat land, vilket gör att det blir nödvändigt med bidrag från föräldrar, mor- och farföräldrar och släktingar. I stället måste vi ge alla studenter möjlighet att delta i utbyten av det här slaget, och därför anser vi att det månatliga bidraget ska ökas med mer än vad kommissionen har föreslagit.
Det är givetvis lika viktigt för mig som för kommissionen att minska byråkratin kring detta. Administrativa och ekonomiska restriktioner för tilldelandet och utbetalningen av bidrag måste stå i proportion till det belopp som betalas ut.
Låt mig kort ta upp ekonomifrågan. Vi har endast fått ungefärliga siffror för de ekonomiska resurser som vi talar om i dag. Ingen vet hur mycket pengar vi kommer att ha till vårt förfogande efter 2007 och därför är siffrorna – både de från kommissionen, budgetutskottet och vårt eget utskott – endast indikativa. Vi måste vänta och se vad vi får från nästa ordförandeskap för rådet, och därför har kulturutskottet tagit sig friheten att gå utöver de siffror som kommissionen har föreslagit, och även en bit utöver dem som budgetutskottet har enats om. Vi bör göra en markering om att utbildning är en mycket viktig del av Lissabonprocessen. Vi behöver utbildning och därför behöver vi mer pengar än vad de nationella regeringarna inom EU är beredda att skjuta till. Tack så mycket, herr kommissionsledamot, för det arbete som er personal har lagt ned!
Proinsias De Rossa (PSE ),
   . – Herr talman! Jag vill diskutera betänkandet ur utrikesutskottets synvinkel eftersom det var som företrädare för detta utskott som jag utformade ett yttrande. Jag hävdade att de olika programmen successivt bör öppnas för alla de länder som omfattas av EU:s grannskapspolitik. Det har föreslagits att programmen bör öppnas för ett antal grannländer, men med tanke på hur väl programmen har fungerat för att stärka direktkontakterna mellan olika folk är det angeläget med en bred överenskommelse om att öppna programmen ytterligare där detta kan ske på ett effektivt sätt.
Jag är angelägen att försäkra att Erasmus Mundus-programmet kommer att fortsätta under denna rubrik efter 2009 tillsammans med det program för universitetssamarbete som inrättades i fjol, ett program som syftar till att utveckla demokrati och förståelse mellan våra olika länder. En av de uppenbara bristerna i de nuvarande förslagen var enligt min mening att de nästan inte innehöll någonting alls om utvecklandet av demokratiskt medborgarskap. Medborgarskapet nämndes, men jag ansåg att demokratins roll inte framhölls tillräckligt. Med tanke på att kommissionen och rådet redan hade erkänt att detta var nödvändigt och redan hade gått med på att inrätta European Inter-University Centre for Human Rights and Democratisation i Venedig bör detta stödjas. Jag är besviken över att det verkar råda en konflikt mellan två av kommissionens generaldirektorat om vem som bör finansiera programmet i framtiden. Jag hoppas att problemet kan lösas snarast. 
Helga Trüpel (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! I budgetutskottets yttrande välkomnas kommissionens föreslagna program för livslångt lärande, som omfattar de fyra utmärkta programmen Erasmus, Comenius, Leonardo da Vinci och Grundtvig, och som bygger på den grundläggande övertygelsen att värdet av dessa program när det gäller strukturella förändringar inom EU inte ska underskattas och att de spelar en avgörande roll för förnyelsen av EU. Vi välkomnar förslagets syfte, som är att förenkla de administrativa och finansiella förfarandena, men samtidigt kritisera det faktum att de fortfarande är för tungrodda och långsamma.
Vi måste påpeka att budgetsiffrorna är provisoriska, men budgetutskottet är av uppfattningen att de belopp som har föreslagits av kommissionen för detta ytterst viktiga område inte kan ses som annat än mycket anspråkslösa. Det är en sak att formellt kommentera kommissionens förslag, men omröstningen, som är en politisk fråga, kommer att handla mycket mer om behovet att göra framsteg på detta område och att uppnå EU:s viktiga utbildningspolitiska mål. 
Françoise Castex (PSE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Utskottet för sysselsättning och sociala frågor, vars yttrande jag är föredragande för, stöder kommissionens initiativ om programmen Erasmus och Leonardo da Vinci, och framför allt integreringen av högre yrkesutbildning i Erasmus-programmet. Att på detta sätt sammanföra de båda visar vår vilja att inte välja studenter utifrån utbildningsområde, vare sig det är akademiskt, allmänt eller yrkesmässigt.
Jag gratulerar föredraganden Doris Pack till den höga kvaliteten på betänkandet och tackar henne för att ha beaktat de flesta av utbildningsutskottets åsikter, framför allt när det gäller livslångt lärande, som betraktas som en avgörande faktor för utveckling och för att garantera kvaliteten på arbetet. Livslångt lärande borde vara en rättighet och det borde vara företagens specifika ansvar, och dessa faktorer borde erkännas på gemenskapsnivå som en grundläggande social rättighet.
Genom dessa program skapar vi stegvis en europeisk plattform för utbildning, som arbetsmarknaden är i stort behov av. Vi behöver ökad harmonisering och konvergens när det gäller kompetens, och vi måste se till att de europeiska arbetstagarnas kompetens garanteras inom hela EU och belönas därefter. Vi anser att detta är en god garanti mot social dumpning. 
Magda Kósáné Kovács (PSE ),
   . – Herr talman! Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter vill också uttrycka sin tacksamhet gentemot föredraganden, som har varit engagerad i parlamentets arbete i den här frågan i flera år.
Vårt utskott anser att rätten till utbildning är en av de viktigaste grundläggande mänskliga rättigheterna, och ingen får hindras från att utöva denna rättighet på grund av ekonomisk ställning, fattigdom eller diskriminering. Vi måste också fortsätta att kräva likabehandling. Likabehandling för olika generationer, för dem som inte är unga, för kvinnor och framför allt för ensamstående mödrar. I detta avseende förväntar vi oss givetvis en förstående attityd även från arbetsgivarna, som måste se livslångt lärande som ett strategiskt intresse. Vi förväntar oss att den etniska diskrimineringen upphör och att de som lever med funktionshinder kommer att kunna delta i utbildningsprocessen med fullständiga rättigheter. För oss är detta ett gemenskapsprogram som för EU närmare sina medborgare och medborgarna närmare varandra, och därför är vi mycket positivt inställda till det här programmet. 
Erna Hennicot-Schoepges,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att tacka Doris Pack för hennes utmärkta betänkande och även för hennes personliga engagemang i främjandet av de europeiska ungdomarnas rörlighet. Erasmus-programmet har hennes ihärdighet att tacka för mycket, och den budgetökning hon ber om återspeglar helt hennes engagemang.
Dessutom vill jag påminna er om det tal som José Manuel Barroso höll i Berlin och om de tal som alla gruppledare i parlamentet höll som en del av den europeiska kampanjen ”70 cent för kulturen”, då alla lovade en ökning av ”kulturbudgetarna”.
Jag har tre anmärkningar om reformen såsom den har lagts fram för oss. Den inre marknaden skulle vara mer konkurrenskraftig och företagen mer rörliga om unga lärlingar var bättre förberedda på rörligheten. De protektionistiska instinkter som många småskaliga företag har skulle motarbetas av den praktiska erfarenhet som Leonardo da Vinci-programmet ger ungdomar genom att de får möjlighet att göra sin praktik i andra länder.
Den budgetberäkning som har gjorts för 150 000 lärlingar är otillräcklig. Erasmus-programmet är för elitistiskt eftersom de belopp som tilldelas mottagarna inte räcker för att finansiera den totala kostnaden för deras rörlighet. De enda personer som således har möjlighet att delta i detta program är studerande vars föräldrar kan betala det resterande beloppet, om inte medlemsstaterna tar på sig ansvaret för att göra detta, vilket de inte gör för närvarande.
Slutligen skulle universitetsstuderande vara mycket mer rörliga om rådet tog itu med de verkliga problemen, nämligen de som har att göra med överföring av bidrag, de studerandes ställning, deras sociala trygghet och rätt att arbeta. Alla dessa frågor går att ta itu med, med tanke på att de nämndes i kommissionens grönbok från 1996. Kommissionsledamoten kanske kan informera oss om hur arbetet fortskrider.
Herr talman! Kulturen är ovärderlig, men den medför dock kostnader. Om vi vill ge EU en själ måste medel anslås. Gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna kommer att stödja Doris Packs förslag. 
Christa Prets,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Vi borde kanske döpa om programmet ”livslångt lärande” till ”lärande genom hela livet”, eftersom ”livslångt” låter som ett straff och lärande trots allt bör vara något roligt.
Trots att detta är ett utbildningsprogram vars beståndsdelar – Comenius, Erasmus, Grundtvig och så vidare – omfattar olika prioriteringar, har de alla gemensamt att de främjar rörlighet, höjer kvaliteten och erkänner andra länders prestationer och utbildning, flerspråkighet och kunskap. På så sätt ger de EU ett mervärde. Lissabonmålet för 2010 är precis vad vi måste uppnå – eller åtminstone komma närmare – och det är att ha tre miljoner Erasmusstudenter och 150 000 deltagare i Leonardo da Vinci-programmet.
Samtidigt som jag håller med Doris Pack om att Erasmusstudenternas bidrag måste höjas får detta inte resultera i att de medlemsstater som fyller ut stipendierna med nationella medel – som exempelvis Österrike gör – minskar sina bidrag; de bör tvärtom anpassa sig till de nya kraven. Inom EU har 25 procent av befolkningen en universitetsexamen och 75 procent har avslutade gymnasiestudier. Många av medborgarna har slutfört en yrkesutbildning, men det är synd – och det är något jag vill kritisera nu – att Lissabon-dokumenten inte innehåller några uppgifter om dem. Rörlighet i arbetet eller under grundläggande yrkesutbildning innebär många administrativa och språkliga hinder, så Leonardo da Vinci-programmet är i brådskande behov av mer stöd och främjande. Det som behövs är inte ett nytt Erasmus-program för praktikanter, utan ett Leonardo da Vinci-program som fungerar ordentligt, och om det ska göra det måste mer medel anslås.
Vi väntar ivrigt på de enskilda medlemsstaternas Lissabonhandlingsplaner, och vi är lika angelägna om att få veta vad som finns i budgetplanen och budgetförslagen för alla dessa program för 2007. Vad som är säkert är att det vore en katastrof för studenterna, skoleleverna, lärarna och praktikanterna liksom för kulturella organisationer, artister och ungdomar, om starten av den nya generationens program skulle försenas, vilket även skulle stå i uppenbar kontrast till Lissabonstrategin. 
Sepp Kusstatscher,
   . – Herr talman! Låt mig börja med att gratulera Doris Pack. 
Vår största möjlighet att föra samman EU är genom utbildning. Vi har alla möjliga olika utbildningsinitiativ som främjar utbyte av kunskap och färdigheter mellan EU-länderna, gör det enklare för medborgare från olika kulturer att möta varandra och ger dem stöd för att lära sig språk, framför allt sina grannars språk. Jag samtycker särskilt till försöket att föra samman de olika metoderna under ett tak, det gläder mig att Balkanländerna blir berättigade till bidrag och jag välkomnar den tydliga avsikten att stödja initiativ för politisk utbildning.
Jag anser dock att det finns utrymme för ytterligare förbättringar, mer hänsyn måste tas till de socialt missgynnade och förfarandena måste förenklas – och låt mig få påpeka att alla svårigheter inte är orsakade av EU. Jag har praktiska exempel från pågående projekt där jag upptäckt att problemen i medlemsstaterna ofta är ännu värre än på EU-nivå.
Det jag inte håller med om är nedskärningarna i Leonardo da Vinci-programmet. Jag är emot all nedskärning av resurser för yrkesutbildning. Att praktisk utbildning kostar mer än rent teoretisk utbildning får inte vara en anledning till att minska resurserna för detta. Det är både oärligt och inkonsekvent att utnämna år 2006 till Europeiska året för arbetstagares rörlighet och samtidigt göra nedskärningar. 
Adamos Adamou,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! I Lissabonstrategin, som den formulerats efter Europeiska rådets vårmöte, låter man marknadens behov styra över utbildningen och betonar livslångt lärande och utbildning endast som ett sätt att främja lågavlönade fasta anställningar. Ständiga krav framförs om ökade privata investeringar i vetenskaplig forskning för att tjäna de stora företagens behov. Samtidigt riktas inte innovation och nyheter mot främjande av teknik och livskvalitet. I Lissabonstrategin förbises det ökade behovet av statliga utgifter för utbildning och investering i utbildning, för stipendier och detaljerade program för livslångt lärande som stöder informell utbildning, som samtidigt inte är tillgängliga för en stor del av befolkningen.
Utökandet av livslångt lärande i samarbete med näringslivet är ett av huvudmålen i Lissabonstrategin. Med hjälp av detta program kommer universiteten att öppna sina dörrar för syftet att specialisera arbetstagare i nya yrken som sedan kommer att erbjuda billig arbetskraft för de företag som investerar sina pengar i det berörda universitetet. Detta kommer att skapa en ond cirkel för unga människor som kommer att avskedas och sedan återanställas som billig arbetskraft inom nya yrken efter att de blivit omskolade. Detta bevisar att kommissionens mål inte är livslångt lärande; det är livslångt utnyttjande.
Avslutningsvis är det uppenbart att vi, om vi genomför denna politik, i verkligheten kommer att låta företagens nycker styra över utbildningen och offra den för konkurrensförmågan och vinsten. Detta kommer att innebära att forskningen underkastas företagens befallningar och behov och att statsbidragen minskar.
Vi anser att EU:s medlemsstater kan utveckla utbildning och livslångt lärande utan att detta präglas av spekulationer och utan att man ensidigt håller fast vid det så kallade marknadsbehovet och vid konkurrensförmågan. Därför kan inte gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster rösta för förslaget att inrätta ett program inom området för livslångt lärande. 
Rolandas Pavilionis,
   . – Jag välkomnar kommissionens insatser för att integrera och förenkla de europeiska utbildningsprogrammen och jag vill uppmärksamma er på de ändringsförslag som vår föredragande Doris Pack har lagt fram. I ändringsförslagen betonas inte bara behovet av att se till att det livslånga lärandet fortsätter, utan även behovet av ytterligare medel för de europeiska programmen, inklusive Erasmus. Då skulle man framför allt ta hänsyn till antalet deltagare i detta program, som har ökat och fortsätter att öka. Dessutom instämmer vi i förslaget att genomsnittsbidraget ska ökas, från 210 euro 2007 till 300 euro vid programmets slut. På grund av EU:s förändrade nationella språkliga mångfald instämmer vi i förslaget att skapa fler flexibla möjligheter att studera åtminstone två språk. Jag förlitar mig även på att ni tar hänsyn till ett ändringsförslag som jag har lagt fram om att vi skulle vilja att Europeiska humanistiska universitetet (EHU), som landsförvisades från Vitryssland men öppnades på nytt för två veckor sedan i Vilnius, blir kandidat för prioriterad finansiering. Unionen för nationernas Europa godkänner Doris Packs betänkande. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   – Herr talman, kommissionsledamot, mina damer och herrar! Under en tid med viktiga och grundläggande förändringar både på europeisk och på global nivå är det bara naturligt att utskottet för kultur och utbildning och Europaparlamentet även visar stort intresse för ett integrerat handlingsprogram inom området för livslångt lärande.
I Lissabonstrategin återupprepas målen om utbildning anpassad till nya tekniker, flerspråkighet, mångfald och till att förstärka programmen. Inom ramen för detta fäster man även särskild vikt vid de studerandes rörlighet, utbyte mellan skolor och gränsöverskridande rörlighet för lärare.
Att uppmuntra undervisning och inlärning av två främmande språk, att höja bidragen för deltagare med funktionshinder samt inlärning och användning av teckenspråk är föredragande Doris Packs grundläggande förslag. Jag skulle utöver detta dock vilja understryka Europaparlamentets skyldighet att stödja särskilda aspekter av specifika ändringsförslag, speciellt i fråga om budgeten för specialprogram, så att vi på detta sätt kan visa att vi är medvetna om behovet att försvara vår kulturhistoria med behovet av kunskap och utbildning av våra medborgare.
Vi får dessutom inte glömma att efterfrågan på högutbildad arbetskraft nuförtiden är en nödvändig förutsättning för att stärka konkurrensförmågan. Att anpassa medlemsstaternas utbildningspolitik till livslångt lärande är ett sätt att åter upprepa och bekräfta att utbildning är en hörnsten i Lissabonstrategin och även bidrar till social och ekonomisk utveckling. 
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   – Herr talman! Erasmus, Leonardo da Vinci, Comenius, Gruntwig och andra program har haft verklig framgång och de är förmodligen EU:s mest populära och allmänt kända program. De har inte bara bidragit till moderniseringen av utbildningssystemen, utan de bidrar även mer än något annat till att förstärka utbytet, särskilt mellan ungdomar, genom att hjälpa dem att komma i direkt kontakt med andra EU-länders språk, kultur och utbildning.
Det är därför ytterst viktigt att dessa program utökas till att omfatta många fler ungdomar, och ännu viktigare, att de omfattar så många mindre gynnade människor som möjligt. Elevutbyten inom ramen för Comenius-programmet måste täcka åtminstone en av femton elever i programmet. Samtidigt måste Erasmusbidragen fördubblas eftersom de varit stillastående sedan 1993 och nu är för låga för att möta behoven, huvudsakligen för de mindre välbärgade studenterna, som vår föredragande Doris Pack helt rätt har begärt. Därför är det nödvändigt med en större budget så att vi kan bemöta EU-medborgarnas strävanden och omsätta de ambitiösa målen i Lissabonstrategin i handling. 
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   – Det talas mer och mer om en kris inom EU. Eftersom vi vet att vi endast kan lösa den moderna världens problem och globaliseringens utmaningar med en stark gemenskap måste vi hela tiden anstränga oss för att bevara sammanhållningen mellan gemenskapens nationer. Vi får förmodligen hjälp med detta av de program som erbjuds i betänkandet om livslångt lärande.
Vår framtid vilar i händerna på de ungdomar som snart kommer att fatta beslut om politik, ekonomi och alla andra aspekter i våra liv. Därför är det ännu viktigare att så många ungdomar som möjligt tar del av internationella utbildningsprogram även under tidiga stadier av utbildningen. På så sätt blir de också mer motiverade att lära sig språk, att lära känna andra länder och att visa större tolerans mot andra nationer och kulturer.
Samtidigt har vi upptäckt att de länder som har investerat större summor i utbildning har gjort snabbare framsteg och de rangordnas nu bland de mest högutvecklade länderna. Därför stöder jag föredragande Doris Pack i hennes försök att se till att mer pengar avsätts för utbildning i budgetplanen än vad som hittills varit fallet.
Föredraganden försöker också säkra stöd för personer med särskilda behov, som är viktiga och likvärdiga medlemmar i vårt samhälle. Eftersom vi vill vara en socialt lyhörd gemenskap måste vi ägna dessa människor särskild uppmärksamhet.
Det är också lika viktigt att engagera så många små och medelstora företag som möjligt i dessa projekt, liksom yrkesutbildade människor, för att uppmuntra dem till ett livslångt lärande och hjälpa dem att förvärva nya och användbara kunskaper.
Eftersom en extra fördel med EU är att våra nationer kan lära av varandra, stöder jag samarbete och rörlighet inom området för livslångt lärande, som håller på att bli både ett behov och en verklighet för människor i alla stadier av livet. 
Åsa Westlund (PSE ).
   – Herr talman! Varje år får tusentals studenter från hela Europa, tack vare de program vi nu talar om, chans att studera utomlands. För många är faktiskt det här studentutbytet den mest konkreta fördelen med hela EU-projektet.
Genom att läsa utomlands får man ju inte bara ny kunskap och nya erfarenheter av en annan kultur. Man bidrar också genom kunskapsspridningen till att stärka den europeiska utbildningskvaliteten som i sin tur är en av hörnpelarna i Lissabonprocessen. Genom omröstningen imorgon förenklar vi de administrativa rutinerna, vilket kan leda till att flera skolor och universitet deltar mer aktivt i programmen och uppmuntrar fler studenter att läsa utomlands.
Jag är också glad över att vi socialdemokrater under denhär processen har protesterat mot de förslag på nedskärningar som EPP ville göra när det gäller yrkesutbildning och att vi har stått upp för att också yrkesutbildade ska ha fortsatt goda möjligheter att studera utomlands. Yrkesutbildning utgör ju faktiskt ett mycket viktig bidrag till EU:s ekonomi och arbetsmarknadens funktionssätt. Även yrkesutbildade måste således uppmuntras till ökad rörlighet, det bör inte vara så att bara de som läser på universitet får studera utomlands.
När det gäller finansieringen skulle jag också hemskt gärna skjuta till pengar till de här programmen, men samtidigt tycker jag att man ska ta alla budgetfrågor samtidigt så att man verkligen tvingas att prioritera det som är viktigt. Därför kommer jag att stödja de ändringsförslag som följer parlamentets betänkande om hela budgeten dvs. Böge-betänkandet. 
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! Denna debatt inriktas på ett initiativ som stöds av företrädare i alla berörda utskott i parlamentet, oavsett politisk övertygelse. Detta beror på att de flesta av oss förstår att det föreslagna integrerade handlingsprogrammet är ett av de steg som måste tas om EU ska bli ett avancerat kunskapsbaserat samhälle med en hållbar ekonomisk tillväxt, fler och bättre arbetstillfällen, större sammanhållning och starkare kultur.
Jag måste dock understryka att jag anser att det är mycket viktigt att varje medlemsstat upprättar sin egen nationella strategi för livslångt lärande om systemet för livslångt lärande ska fungera på ett effektivt sätt. De finansiella instrument som debatteras i dag är och kommer att vara nödvändiga för genomförandet av dessa strategier. Det är självklart att de även är oumbärliga för ett lyckat genomförande av de olika delarna i handlingsprogrammet, och därför stöder jag till fullo föredragandens begäran om mer resurser för detta initiativ.
Ett av de många skälen till att detta förslag förtjänar vårt stöd är att det innebär att man vidtar åtgärder för rörlighet bland enskilda elever i sekundärskolan och enskilda vuxenelever genom att introducera nya typer av utbyten inom Comenius och Grundtvigs underprogram, och det erbjuder nya möjligheter att lämna bidrag in natura till genomförandet av projekt. De som arbetar med att organisera program för livslångt lärande och som ansöker om medel ur de samlade finansiella instrumenten kommer utan tvivel att välkomna alla minskningar av den byråkrati som förknippas med dessa förfaranden. Därför stöder jag förslaget om att förenkla de administrativa förfarandena efter bidragsnivån.
Utbildning citeras i EU:s nyckeldokument som en ytterst viktig faktor för framtida välstånd och tillväxt. Utan lämplig finansiering kommer dessa mål dock vara utom räckhåll för oss även i fortsättningen, och de kommer aldrig att lämna planeringsstadiet, precis som i många av medlemsstaterna. Jag vill tacka föredraganden för hennes arbete. 
Guy Bono (PSE ).
   – Herr talman! Låt mig först få gratulera föredraganden Doris Pack till det arbete hon har gjort i denna fråga, som är så viktig för EU:s framtid.
Jag vill säga några ord för att påpeka att omröstningen i utskottet för kultur och utbildning har möjliggjort betydande framsteg, särskilt när det gäller rörlighet bland lärlingar. De specifika villkor som gäller för lärlingar hindrar i dag dessa lärlingar att delta fullt ut i gemenskapens handlingsplan för rörlighet. Endast 0,15 procent av en given åldersgrupp i Frankrike och 1 procent i Tyskland drar i dag nytta av Leonardo da Vinci-programmet. Omröstningen i utskottet för kultur och utbildning innebär betydande kvalitativa framsteg eftersom resultatet har bidragit till att de stödåtgärder som alla de berörda organisationerna har vidtagit för att främja rörligheten bland lärlingar blir kvalificerade för programmet. Sådana framsteg bör göra det möjligt att uppnå det mål som kommissionen har satt, det vill säga att säkra åtminstone 150 000 praktikplatser fram till 2013.
Vi är förhoppningsfulla om att dessa framsteg inte kommer att ifrågasättas. Rörlighet bland ungdomar – och särskilt lärlingar – som genomgår en yrkesutbildning utgör ett av de verktyg som gör det möjligt att skapa en sann företagaranda och god atmosfär för innovation i Europa. Detta är en av förutsättningarna för att nå de mål som stats- och regeringscheferna har satt upp som en del av Lissabonstrategin. 
Thomas Mann (PPE-DE ).
   – Herr talman! EU:s utbildningsprogram har fått en ny inriktning. Erasmus, Comenius, Comenius Regio för de högre årskurserna, Grundtvig och Leonardo da Vinci är en del av det integrerade åtgärdsprogrammet kallat ”livslångt lärande” – ”L L L” som Christa Prets säkert minns!
Även om jag gratulerar Doris Pack till hennes betänkande, där hon försöker göra en avvägning mellan de olika sektorsvisa underprogrammen snarare än att spela ut dem mot varandra, måste jag säga att förslaget från utskottet för kultur och utbildning om att endast 23 procent av programmet för livslångt lärande skulle gå till Leonardo da Vinci i stället för de 25 procent som planerades från början, skapar oro bland lärlingar, praktikanter, hantverksföreningar och övriga aktörer inom den yrkesinriktade utbildningen. Om de nuvarande 45 000 placeringarna per år ska bli 70 000 eller till och med – som den institution som kommissionsledamoten företräder har föreslagit – betydligt fler än 100 000, kommer det att krävas ett omfattande ekonomiskt underlag. Leonardo da Vinci ger långsiktigt stöd till yrkesmässig utbildning, stärker individernas rättigheter, och är som Doris Pack påpekade helt i linje med målsättningarna i den nya Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning.
Den första ”faran-över”-signalen är att studenternas praktikplatser inte längre ska förmedlas genom Leonardo da Vinci utan genom Erasmus, så bara där sparar vi ca 600 miljoner euro på ett mycket viktigt område. Små och medelstora företag ska också bli mer delaktiga i Leonardo da Vinci än de varit tidigare. Såsom jag påpekat i utskottet för sysselsättning och sociala frågor och även i diskussioner med företag och berörda parter, har ju budgetplanen för 2007–2013 inte antagits ännu, och det kan därför mycket väl hända att det kommer att finnas betydligt mer pengar tillgängliga för Leonardo da Vinci än tidigare – och jag kan säga till kommissionsledamot Figeľ att jag hoppas att det blir så för bådas skull. Skälet till att EU:s utbildningsprogram är så effektiva är trots allt att de personer som är involverade arbetar direkt med programmen, och att språk, kultur och olika värderingar inom utbildningen synliggörs genom dessa program, vilket kan bidra till att övertyga allmänheten om det mervärde som en EU-inriktning kan ge. 
Ján Figeľ,
   – Jag vill upprepa mitt tack, inte bara för stödet utan även för den verkligt konstruktiva atmosfären under diskussionerna. Detta visar vilken slags mognad som krävs för att utbildning och yrkesutbildning ska stå i centrum för EU-politiken och samarbetet mellan medlemsstaterna.
Jag har några förslag och kommentarer jag vill framföra. Vi måste inse att det fortfarande är alltför tidigt att kommentera budgetsiffror, även om det ursprungliga politiska stödet har varit mycket starkt. Tack vare parlamentets ståndpunkt får både budgeten och de två budgetfinansierade programmen för kultur och ungdom starkt stöd, och det skapar förväntningar om att de kommer att bli framgångsrika områden för framtida samarbete inom den utvidgade unionen. En uppmaning att lansera program för tredje länder pågår också. Programmet förväntas erhålla 1 procent av det totala budgeterade beloppet för samarbete med andra länder. Dessa länder är ännu inte namngivna, men jag vill gärna betona att på samma sätt som samarbete har bedrivits och kommer att bedrivas med tredje länder inom ramen för Erasmus Mundus, kommer även Tempus och Tempus+ att innefatta ett sådant samarbete.
Flera talare har hänvisat till livslångt lärande som en rättighet. Detta innebär en stor förändring. Vi strävar efter att skapa system, villkor, strategier och program för livslång utbildning i medlemsstaterna, och garantera deltagande och se till att människorna får en verklig plats inom systemet. Även om det råder avsevärd skepticism och apati i Europa finns det andra kontinenter där debatten fortfarande inriktas på den grundläggande rätten till grundskoleutbildning, medan vi nu talar om rätten till livslångt lärande. Detta är ett utmärkt exempel på samarbete mellan staterna.
När det gäller yrkeskurser eller yrkesinriktade utbildningar är Köpenhamnsprocessen och Bolognaprocessen nu mycket synligare. Jag är övertygad om att det aktuella förslaget om att införa en europeisk ram för kvalifikationer, som är föremål för samråd med medlemsstaterna, kommer att ge rörlighet och erkännande av kvalifikationer ett verkligt uppsving. Jag vill också upprepa det som Thomas Mann sagt, att delar av kvoten för placering av universitetsstuderande på företag kommer att flyttas från det nuvarande Leonardo da Vinci-programmet till Erasmuskvoten i det framtida programmet. Även detta är värt att nämna.
Jag vill avsluta med några ord om de institutioner som Rolandas Pavilionis nämnt – institutioner som öronmärkts för stöd. Om Europaparlamentet och rådet kan enas om detta, kan kommissionen ge sitt stöd till att institutioner tas med i förteckningen över kandidater. Vid European Inter-University Centre for Human Rights and Democratisation (EIUC) i Venedig förs diskussioner om hur förordningen om mänskliga rättigheter ska anpassas och vi vill vara förberedda för framtiden och finna lösningar som kan möjliggöra fortsatt finansiering för denna institution.
Detta var i stort sett allt jag ville diskutera. Jag noterar med tillfredsställelse att utbildning har blivit en fråga om samsyn mellan utskotten, liksom mellan politiska grupper och enskilda. Det är en bra förutsättning för framgång. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
Zita Gurmai (PSE ).
   – Utvecklingen mot ett kunskapsbaserat samhälle ställer höga krav på utbildningsnivån hos den yrkesverksamma delen av befolkningen. Mot bakgrund av det rådande ekonomiska klimatet och uppkomsten av nya ekonomiska konkurrenter blir det ännu viktigare att investera i människor.
Livslångt lärande har därför en central roll för utvecklandet av en integrerad sysselsättningsstrategi och i synnerhet för främjandet av en välutbildad arbetskraft som kan anpassa sig till det ständigt föränderliga marknadsläget. Om den integrerade strategin hanteras på ett pragmatiskt sätt kommer den att leda till ekonomisk tillväxt, större medborgardeltagande och högre välfärd.
Handlingsprogrammet i sig har fler möjligheter än enbart ekonomiska fördelar: det har också potential att uppfylla medlemsstaternas mål och ambitioner att skapa toleranta och demokratiska samhällen, minska bristande jämställdhet och förhindra marginalisering, samt att medverka till uppbyggandet av ett bättre samhälle med en jämnare könsfördelning.
Det omfattande och integrerade programmet för livslångt lärande är avgörande för att uppnå Lissabonmålen. Programmets sammanhållande och samverkande egenskaper gör det ännu mer effektivt. Framgången ligger i att garantera att möjligheterna är tillgängliga för EU:s samtliga medborgare på alla nivåer. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0263/2005) av Lissy Gröner för utskottet för kultur och utbildning om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av programmet ”Aktiv ungdom” för perioden 2007–2013 (KOM(2004)0471 – C6-0096/2004 – 2004/0152(COD)). 
Ján Figeľ,
   – Herr talman! I det andra programmet denna kväll, och senare även i det tredje, framgår Europaparlamentets särskilda intresse av att stödja de områden där vi anser att man med hänsyn till EU:s framtid bör inrikta sig på denna nya drivkraft.
Kommissionen antog förslaget om programmet ”Aktiv ungdom” i juli förra året. Parlamentet, och särskilt utskottet för kultur och utbildning, har alltid gett sitt stöd till initiativ som gynnar de unga. Detta bekräftades av de förhandlingar som ägde rum i år, och i dag ska vi diskutera ett utmärkt betänkande som är följden av ett givande samarbete. Jag vill särskilt tacka föredraganden Lissy Gröner för detta samarbete, och för den ledande position som hon har antagit under förberedandet av dessa framgångsrika beslut.
Programmet ”Aktiv ungdom” är utformat för att garantera en kontinuitet i den nuvarande verksamheten på ungdomsområdet, men också för att utveckla den ytterligare. Programmet kännetecknas av informellt lärande och rörlighet, vilket kommer att göra det möjligt för unga människor i åldern 13–30 år att delta i projekt för främjandet av solidaritet och medborgarskap. Dessa utgör kittet i EU:s sammanhållning, huvudsakligen genom ungdomsutbyten, den europeiska volontärtjänsten och projekt som avser deltagardemokrati.
Jag kommer inte att spekulera över detaljerna i programmet, utan snarare förmedla kommissionens ståndpunkt om vissa viktiga ändringsförslag. Det gläder mig att säga att kommissionen, efter den positiva diskussionen och det hittillsvarande goda samarbetet, kan stödja de flesta av era ändringsförslag utan reservationer. Ett fåtal ändringsförslag, huvudsakligen de som syftar till att införa fler detaljer i artikel 8, kan inte godtas. Artikel 8 gäller genomförandebestämmelserna och inrättandet av nationella programkontor, som ska ansvara för programmets förvaltning på nationell nivå. I kommissionens text anges endast allmänna krav i linje med subsidiaritetsprincipen. Det ska vara upp till medlemsstaternas myndigheter att genomföra dessa krav i enlighet med den situation som råder i landet.
Jag vill kommentera några mycket viktiga ändringsförslag som kommissionen instämmer i. Även om det inte föreslås någon ändring i Lissy Gröners betänkande av den åldersgrupp som kommissionen har föreslagit, så står man fast vid att programmets huvudsakliga målgrupp ska vara ungdomar mellan 15–28 år. Jag är mycket angelägen om att unga människor med färre möjligheter ska delta i programmet och att man förebygger diskriminering när det gäller programmets tillgänglighet. Denna aspekt kanske inte belystes tillräckligt i vårt förslag. Programmets genomförande är emellertid tillräckligt flexibelt för att kunna anpassas efter de särskilda behoven hos unga människor med färre möjligheter.
Vi förstår också att parlamentet vill se till att man i programmets olika åtgärder utnyttjar minsta möjliga ekonomiska anslag. Denna inställning är fullständigt förenlig med den flexibilitet som krävs för programmets genomförande och kommissionen är därför beredd att godta den föreslagna fördelningen mellan olika åtgärder.
Betänkandets förslag om att öka programmets budget visar återigen Europaparlamentets engagemang för det program som direkt vänder sig till unga människor och som således bidrar till att de yngre generationerna förs närmare EU. Jag måste betona att de ekonomiska frågorna beror på resultaten av förhandlingarna om budgetplanerna.
Slutligen vill jag uttrycka min tillfredsställelse över förslaget om att hänvisa till den europeiska ungdomsveckan i programmet. Det gläder mig också mycket att återigen se att Europaparlamentet kommer att vara direkt delaktigt i ungdomsveckan, som omfattar evenemanget ”De unga tar ordet” i Bryssel. Ungdomsveckan kommer att äga rum i början av december 2005 och jag är särskilt tacksam för att talman Josep Borrell Fontelles kommer att delta och för de åtgärder som har vidtagits för att de unga ska få komma till tals här i parlamentet.
Avslutningsvis vill jag återigen tacka Lissy Gröner för hennes kvalitativa betänkande. Jag anser att programmet ”Aktiv ungdom” har ett brett stöd här i parlamentet, och det tackar jag er för. Jag hoppas att nästa steg kommer att bli ett antagande av en partiell politisk överenskommelse under nästa rådsmöte i november. 
Lissy Gröner (PSE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Det råder bred enighet om era förslag här i parlamentet. Samarbetet har varit utmärkt. Vi har hört vad unga människor har sagt till oss, först i Europavalen och sedan i samband med folkomröstningarna. Om vi vill att EU:s politik ska bli framgångsrik måste vi börja med ungdomarna.
I det nya programmet ”Aktiv ungdom” placeras främjande av ett aktivt medborgarskap i första rummet, och syftet med de 73 ändringsförslag som parlamentet har lagt fram är att ytterligare förbättra ert förslag. Vi vill bemöta det som ungdomar själva sagt till oss under samrådsförfarandet, och på det sättet tar vi det viktigaste steget, nämligen att främja solidaritet och ömsesidig förståelse bland ungdomar, stödja den nya grannskapspolitiken och sammanföra de olika aktörerna på nationell, regional och europeisk nivå.
När det gäller de fem programområden som ingår i det nya programmet och som ni just har nämnt, herr kommissionsledamot, har vi – i motsats till ”Livslångt lärande” – föreslagit att ett minimibelopp ska avsättas för vart och ett av dessa områden, minst 30 procent av budgeten ska gå till traditionellt ungdomsutbyte inom åtgärd 1, 23 procent till Europeiska volontärtjänsten och 4 procent till den nya åtgärden ”Ungdom i världen” som naturligtvis har ett liknande syfte i sikte, för att inte tala om 15 procent till åtgärd 4, ”Ungdomsledare och stödstrukturer” och minst 4 procent för stöd till samarbete på det ungdomspolitiska området, vilket innefattar Europeiska ungdomsveckan.
De som kan något om huvudräkning kommer att ha räknat ut att ca 24 procent av den totala budgeten återstår, och det är för att ge kommissionen flexibilitet och för att göra det möjligt att anslå mer pengar till Ungdomsveckan under ett år och göra mer för volontärtjänsten eller direkt ungdomsutbyte under ett annat. Det är mycket viktigt att flexibiliteten byggs in.
Dock begär vi även att kommissionen ska se till att programmet blir mindre byråkratiskt. Vi vill att ungdomsorganisationerna ska kunna planera framåt med tillförsikt, och kunna planera för perioder på flera år snarare än bara ett enda. Vi vill att de ska få pengarna utan dröjsmål och att inte mer än högst fyra månader ska gå mellan ansökan och utbetalning av pengarna. Denna slags flexibilitet har en positiv inverkan på föreningarna, särskilt de mindre ungdomsföreningarna, och gör att vi kan uppnå våra mål.
Som ni har nämnt vill vi precis som tidigare prioritera den ursprungliga åldersgruppen av deltagare. Programmet bör därför inte inriktas på gränsfallen, på dem som är 13 eller 30 år, som kanske kan delta under särskilda förhållanden, utan bör som tidigare inriktas på huvudgruppen av dem som är mellan 15 och 18 år.
Vi skulle vilja se en ganska stor budget. Jag anser det exempelvis att det är otroligt att vi i Europeiska unionen gör av med 6,5 miljarder i stöd till sockerproduktion, men när det handlar om livslångt lärande, ungdomsutbyte och kultur uppgår våra investeringar fortfarande till en struntsumma. När det gäller ”Aktiv ungdom” förespråkar parlamentet därför en ökning av finansieringen och en sänkning av kravet i Reimer Böges betänkande till 1 128 miljarder euro. Jag betraktar detta som tillräckligt blygsamt, och vi måste göra en tydlig markering här.
Politiken mot diskriminering liksom ungdomsseminarierna mottas väl av ungdomarna och våra ändringsförslag är avsedda att placera dem i centrum, tillsammans med deltagande för ungdomar med sämre förutsättningar och möjligheten för alla unga människor att delta, inte bara teoretiskt, utan även praktiskt oavsett nationalitet och ras, kön eller sexuell identitet, var de bor, hur de försörjer sig eller till och med huruvida de saknar arbete. Det handlar om att bygga upp intellektuell verksamhet, språkkunskaper och interkulturellt lärande och omsätta detta i praktiken.
Borde inte unga människor vara åtminstone lika mycket värda för oss som en del av det som används för stöd till odling av tobak? Jag har för avsikt att ställa till besvär, särskilt för rådet, under så lång tid som behövs för att ändra uppfattning. Det räcker inte med att sluta en ungdomspakt; den måste också genomföras! Detta är första steget. 
Ingeborg Gräßle (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig säga att budgetutskottet högaktar Lissy Gröner för hennes arbete och även för att ha införlivat siffrorna från Reimer Böges betänkande i sitt eget. Vi står bakom dessa siffror. Kulturen vinner nämligen inget på en försvagad föredragande eller ett kraftlöst parlament där siffrorna varierar praktiskt taget varje månad, och det är därför som vi starkt förespråkar att dessa siffror ska användas som grund. Vad kommer att hända när siffrorna från Luxemburg kommer in? Kulturen vinner helt enkelt ingenting på att vi för en annan politik än den politik som parlamentets presidium och utskottsordförandekonferens betraktar som rätt och riktig.
Vi är mycket glada för programmet ”Aktiv ungdom”, eftersom ett stort antal av förslagen från revisionsrätten – inte minst förslagen från tidigare år – har tagits med och förenkling har varit parollen. Det är ett högst intressant synsätt, och vi stöder det kraftfullt. Som föredragande för reformen av budgetförordningen måste jag säga att jag betraktar dessa frågor som mycket viktiga och användbara. Jag noterar med beklagande hur ni i detta program har krävt en rad undantag från budgetförordningen och också har fått dem. Personligen skulle jag ha satt större värde på att ändra budgetförordningen på ett sådant sätt att man inom ramen för programmet ”Aktiv ungdom” kan arbeta med ett stort antal mindre organisationer och mindre anslag. De aspekter på programmet som lagts fram för mig ser jag som mycket viktiga.
Vi har lagt fram ytterligare två ändringsförslag som medför ytterligare förbättringar på detta område: ett har att göra med inrättandet av en databas för att underlätta information till alla dessa organisationer som klagar på det stora antal handlingar de måste lämna in och göra det möjligt att registrera alla uppgifter en gång för alla, så att man bara behöver föra in ändringar. Detta skulle bespara kommissionen administrativt arbete och göra det lättare för dem som erhåller anslag, och det i sin tur skulle få en direkt inverkan på bilden av Europeiska unionen. Om det blir lättare att få stöd kommer efterfrågan på det att öka, och det är något som vi anser behövs, särskilt för små program.
Detsamma gäller ändringsförslaget om ”proportionaliteten när det gäller handlingar och anslag” som ger generaldirektoratet för utbildning och kultur alla möjligheter att agera på det sätt som det anser rätt och riktigt i genomförandebestämmelserna. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ),
   – Herr talman! Den senaste tidens händelser visar att Europas yngre generation är lika splittrade i frågan om framtiden för vår kontinent som deras föräldrar. Å ena sidan sker en stadig ökning av antalet studenter och unga arbetssökande som korsar EU:s gränser på jakt efter nya erfarenheter och karriärutsikter. Å andra sidan kan vi se att många unga människor känner sig utestängda från denna nya mångnationella verklighet. Förvisso bidrog de unga väljarna starkt till det franska och nederländska förkastandet av konstitutionen. Det finns vissa på de politiska ytterkanterna, både till vänster och höger, som hyllar detta missnöje och som kräver att deras gammalmodiga idéer ska rättfärdigas.
Jag tror emellertid att de flesta ser på detta med oro, för vem ska kunna bära upp EU och göra det mer demokratiskt och samtidigt mer integrerat om inte de yngre generationerna gör det? Lissy Gröners betänkande kommer därför vid en mycket viktig tidpunkt. Programmet ”Aktiv ungdom” är inte enbart en informationskampanj om EU; det är något mycket mer värdefullt än så. Genom att öka det gränsöverskridande utbytet och få ungdomar att engagera sig i medborgerlig verksamhet kan programmet bidra till att motverka fördomar, vidga vyer och bekämpa likgiltighet. Samtidigt kan det påverka dem och göra dem medvetna om nödvändigheten och värdet av EU-samarbetet, något som alltför många av deras ledare för närvarande varken kan eller vill göra.
Jag vill belysa några punkter. I programmets initiativ bör man i största möjliga mån tillvarata befintliga lokalt baserade ungdomsorganisationer på gräsrotsnivå. Dessa bör inte styras byråkratiskt från Bryssel. För det andra bör även personer så unga som 13 år omfattas, vilket bör vara regel och inte undantag, och givetvis bör en jämn könsfördelning främjas.
Slutligen bör så många länder som möjligt ingå partnerskap på ungdomsområdet. Den slutliga relevanta punkt som ligger utanför dagens dagordning, men som vi så småningom måste ta itu med, är hur vi ska förbättra förutsättningarna för ungdomar att bosätta sig i ett annat EU-land. Alltför ofta leder en förlängd utbytesperiod tillsammans med viss arbetserfarenhet till att unga människor går miste om en del av de nationella studierna och de sociala rättigheterna. För att undvika att de straffas på det här sättet måste vi förbättra överförbarheten av vissa centrala sociala rättigheter inom hela EU, särskilt för ungdomar. 
Rolf Berend,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Kommissionens program ”Aktiv ungdom” som vårt utskotts föredragande i sitt opartiska betänkande har föreslagit olika förbättringar till, som vi ska rösta om, har visat sig lämpligt som ett sätt att tillföra EU:s ungdomspolitik mer värde. Det nya ungdomsprogrammet har blivit avsevärt enklare än föregångaren med exempelvis ett flexibelt och mindre byråkratiskt förfarande för att ansöka om medel, vilket är något som parlamentet alltid har förespråkat. Programmet finansieras nu dessutom endast genom en budgetpost i stället för fyra som tidigare.
Min grupp instämmer med föredraganden när det gäller anpassningen av åldersgränserna för deltagare, garantierna för att ingen diskrimineras, rättvist deltagande för ungdomar med sämre förutsättningar och unga människors delaktighet i utvärderingen och den pågående övervakningen av programmens målsättningar. Utvidgningen av programmet till flera länder, det europeiska samarbetets ökade betydelse inom ungdomsarbetet och den mer generösa åldersgränsen gör att finansieringsramen måste höjas till 1 128 miljarder euro – vilket redan har sagts – men jag vill betona att vi instämmer i Reimer Böges betänkande på den punkten.
När det gäller viktningen av åtgärderna instämmer min grupp i de föreslagna vägledande nivåerna för lägsta finansiering av åtgärd 1–5. Såsom kommissionsledamoten betonade befäster betänkandet möjligheten att arrangera ungdomsseminarier och Europeiska ungdomsveckan, och på så sätt göra dem till en del av den europeiska ungdomspolitiken. Jag gratulerar föredraganden och tackar henne för det goda samarbetet. 
Christa Prets,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Programmet kallas ”Aktiv ungdom” men faktum är att ungdomen alltid är aktiv; frågan är med vilka åtgärder vi kan hjälpa dem, var vi kan stödja dem och vilken slags motivation vi kan erbjuda dem. Programmet är säkerligen en möjlighet och erbjuder dem ett urval möjligheter för att utveckla sig själva eller bygga upp nätverk på europeisk nivå.
Om de ska kunna göra detta är det emellertid nödvändigt att snabbt förenkla administrationen. Ungdomsorganisationerna behöver hjälp, inte bara med att lämna in ansökningar – Ungdomsforum kan inte ensamt göra det – utan också med utbetalning av medel, vilket verkligen är avgörande eftersom ungdomarna väntar på sina pengar. Deras verksamhet är i gång och den måste betalas. Om ungdomarna får vänta kommer de ungdomar som inte har några egna pengar att få svårt att betala tillbaka förskotten och jag ber därför kommissionen att se till att utbetalningarna sker senast tre månader efter att de beslutats.
Ungdomsveckan är mycket viktig som en permanent beståndsdel i programmet, genom att den gör det möjligt för unga människor – och även för oss – att inleda en dialog. Genom att ge röst åt sin oro får unga människor kunskap om institutionerna och lyssnar på dem. I stället för att låta det som ungdomarna säger gå in genom ena örat och ut genom det andra, bör vi ta det till oss och begrunda det.
Att ungdomar med sämre förutsättningar ska garanteras deltagande på en rättvis grund är självklart i detta sammanhang, för det är bara på detta sätt som ungdomar kan förstå andra människor som befinner sig i en missgynnad ställning och hjälpa till att arbeta i riktning mot ett gemensamt och förstående Europa. 
Athanasios Pafilis,
   . – Herr talman! Genom det fortsatta programmet ”Aktiv ungdom” försöker Europeiska unionen att bli förmyndare för ungdomarna, skapa illusionen att den är intresserad av att de deltar i politiken och göra dem till passiva mottagare och supportrar till sin antigräsrotspolitik, som även skapar återvändsgränder för unga människor.
Låter inte programmets titel ”Aktiv ungdom” ironisk och oförskämd när en tredjedel av ungdomarna är arbetslösa, när en stor del bokstavligen krossas av flexibla former av sysselsättning, och när den rådande ideologin är att odla ohämmad individualism?
När hela filosofin i Europeiska unionens politik går ut på att maximera storfinansens vinst, när tidigare rättigheter avskaffas av det skälet och ungdomar utsätts för ett bedrövligt och cyniskt utnyttjande, är det inte ett hån att ställa några miljoner euro till förfogande, så att de kan lösa in vinsten från den eländiga framtid som kapitalismen har i beredskap för dem? Är det inte hyckleri att påstå att man odlar unga människors solidaritet när den imperialistiska politiken från nykoloniseringskrigen sänder hundratusentals unga människor till död, hunger och fattigdom?
Genom programmet finansieras åtgärder som kommer att främja Europeiska unionens så kallade värderingar; med andra ord skapandet av arbetare och vetenskapsmän utan rösträtt, så att storfinansen får maximal vinst tillbaka. Genom programmet främjas frivilligt – med andra ord obetalt – arbete och socialt samtycke. Man föreslår att frivilliga specialkvalifikationer ska inrättas för uppdrag i länder utanför EU, för att skapa enheter som främjar dess politik.
Samtidigt finansieras stadsunderstödda organisationer som inte har något att göra med den nya gräsrotsrörelsen och som självfallet helt och fullt accepterar Europeiska unionens politik, och som EU presenterar som om de skulle företräda ländernas ungdomar.
Unga människors problem måste bekämpas på ett organiserat sätt, genom att bestrida Europeiska unionens politik och själva EU, för att på nationell och internationell nivå bana väg för djupgående förändringar och omsvängningar till förmån för folken. 
Rolandas Pavilionis,
   . – En av de mycket viktiga punkterna i detta förnyade program, en punkt som Lissy Gröner tog upp, är främjandet av unga människors tolerans gentemot andra kulturer och språk. Det är uppenbart att skapandet och främjandet av en kultur av tolerans bland unga människor, liksom uppmuntrandet av samarbete mellan ungdomar i olika nationer, är en viktig garanti för att hela Europeiska unionen ska bli framgångsrik. Det är också uppenbart att utbildning och vidgande av ungdomarnas vyer fyller en särskild funktion i processen för att främja en kultur av tolerans. Prioriteringen av lärande och tillgängligheten till utbildning oavsett ras, nationalitet, kön, religion eller social ställning måste framgå i hela filosofin för genomförandet av detta program. Det är särskilt viktigt att detta program blir tillgängligt för ungdomar i länder som gränsar till Europeiska unionen, särskilt länder som enväldiga regimer håller i sitt grepp. I detta hänseende kan erfarenheten från litauiska ungdomars samarbete med ungdomar i Vitryssland, särskilt i akademisk bemärkelse, bli ett gott exempel för hela Europa. På så sätt förvärvar vi ett av de mest effektiva instrumenten för att utvidga demokratin och sprida de europeiska värderingarna. Unionen för nationernas Europa stöder detta betänkande. 
Pál Schmitt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ungdomsprogrammet för 2000–2006 resulterade i mycket utveckling. I många fall medförde det avsevärda framsteg för ungdomsgruppers liv i Ungern. Man misslyckades dock med att nå några av programmets målsättningar. Man lyckades till exempel inte nå unga människor som lever i landsbygdsområden. Missgynnade ungdomar som lever i små landsbygdsområden har inte enkelt kunnat delta i programmet. Vi måste därför se till att så många ungdomar från landsbygden som möjligt kan delta i programmet från och med 2007.
Det skulle vara till större hjälp för ungdomsgrupperna i de länder som deltar i programmet om detaljer, informationsmaterial och någon form av databas var mer tillgängliga. Vi vet att vissa framsteg redan har gjorts i denna riktning, men det är viktigt att göra fler av de framgångsrika projekten tillgängliga, så att ungdomar och ungdomsorganisationer kan få kunskap om dem. Dessa projekt sätter fantasin i rörelse, och kommer att hjälpa dem att göra användbara erfarenheter. Ett annat positivt steg framåt är att man i allt större utsträckning förlitar sig på ungdomsarbete i samhällen och på lokal styrelsenivå. Detta är den rätta vägen framåt eftersom subsidiaritetsprincipen måste genomföras konsekvent i ungdomsfrågorna. Det är viktigt att lokalt ungdomsarbete blir en fullständig del av det internationella ungdomssamarbetet. Låt mig fästa er uppmärksamhet på att det ungerska parlamentet slöt ett samarbetsavtal, en programöverenskommelse, med det serbiska parlamentet som innefattar ett toleransprogram. Inom detta program kommer läger att anordnas på temat tolerans för unga människor som kan bidra till att förebygga nationellt eller etniskt motiverade händelser som ungerska och serbiska ungdomar är delaktiga i. I dessa sammanhang kommer unga människor att träffa konstnärer, politiker och idrottsutövare som är välkända i båda länderna. De kommer att skapa ett virtuellt parlament där de kan diskutera mänskliga rättigheter och minoritetsfrågor. Jag är övertygad om att programmet ”Aktiv ungdom” kommer att erbjuda möjligheter för ungdomar i många länder att förstå och bättre lära känna varandra, vilket kommer att skapa en stark grund för att vidta åtgärder mot alla former av diskriminering och höja unga människors toleransnivå. Jag gratulerar er, Lissy Gröner! 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   – Benjamin Disraeli sa att nästan allt stort skapas i ungdomen. Det är en överdrift, men ungdomarna är morgondagens EU och de kan aldrig få för mycket uppmärksamhet. Ungdomsprogrammet för 2007–2013 är ett steg framåt i jämförelse med det nuvarande programmet. Vi välkomnar att programmet är mer specifikt när det gäller att innefatta EU:s nya grannländer: Ryssland, Ukraina, Vitryssland, Moldavien och norra Kaukasien. Det kommer att göra det möjligt för unga människor att bekanta sig med europeiska värderingar och initiativ och skapa förbindelser med samarbetspartner från EU-staterna. Det är utmärkt att programmet inte bara kommer att innefatta unga människor mellan 15 och 25 år, utan även kommer att vara öppet för dem mellan 13 och 30. De förenklade reglerna för inlämnande av projekt innebär att vi kommer att se fler initiativ, och betydligt fler ungdomar kommer att dra nytta av resultatet av programmen. Detta kräver emellertid mer medel. Litauens unga tar aktiv del i arbetet med det nuvarande programmet. Förhoppningsvis kommer genomförandet av det nya programmet att ytterligare främja ömsesidig kunskap, förståelse och tolerans och minska den sociala isoleringen. Tack. 
Ján Figeľ,
   . – Jag vill tacka föredraganden, de olika utskotten och även de politiska grupperna och enskilda personer för deras bidrag och synpunkter. Jag inser att den tid vi lever i inte är enkel, men det finns hopp. För ungdomarna började det med vitboken och fortsatte med det ungdomsprogram som pågår och som fortfarande är populärt. I det framlagda förslaget bekräftas och utvidgas befintliga möjligheter och ekonomiskt stöd, och spektrumet av länder och geografiska områden breddas liksom åldersgrupperna. För första gången i vår historia har ett toppmöte med stats- och regeringschefer antagit särskilda slutsatser i form av den europeiska ungdomspakten. Vi har talat med unga människor om ungdomsfrågor i år, och senare i veckan kommer jag att diskutera dessa frågor i Cardiff med företrädare för medlemsstaterna och för de europeiska ungdomarna.
Som svar på några av de förslag som lagts fram vill jag slå fast att den inneboende flexibiliteten i programmet säkerligen kommer att bli mycket uppenbar under ungdomsveckan i Bryssel i december. Detta kan utnyttjas för att koppla ihop olika program, exempelvis programmen för kultur och ungdom, idrott och ungdom och social delaktighet och ungdom.
När det gäller ekonomiska regler och förordningar är jag en stark förespråkare av enklare, öppnare och snabbare förfaranden. Detta är anledningen till att vi har införlivat mer än 100 förslag i ändringsförslaget till budgetplanen för Europeiska unionen. Förslaget ligger nu i händerna på parlamentet och rådet. Jag är övertygad om att det kommer att få ett mycket positivt bemötande i båda institutionerna, och att det kommer att vara till nytta för alla berörda områden. Jag vill också säga att Europeiska kommissionen stöder det förslag som lagts fram av Ingeborg Gräßle för budgetutskottet, liksom flera andra ändringsförslag.
Sammanfattningsvis vill jag starkt rekommendera att programmet genomförs för att det ska komplettera och vara förenligt med andra program, såsom programmet för livslångt lärande eller programmet för samhällsengagemang. Dessa program har stor potential om de samordnas, kompletterar varandra och är enhetliga.
Och så till min sista kommentar: Jag skulle vara mycket glad om jag på torsdag efter er omröstning kunde överbringa ett budskap till Europas ungdomar att programmet ”Aktiv ungdom” kommer att bli ett av de första som får stöd inom ramen för de begränsningar som införts genom den finansiella prognosen, som ett instrument för den framtida Europeiska unionen under perioden 2007–2013. Tack för att ni beaktar detta synsätt. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0269/2005) av Vasco Graça Moura för utskottet för kultur och utbildning om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av programmet Kultur 2007 (2007–2013) (KOM(2004)0469 – C6-0094/2004 – 2004/0150(COD)). 
Ján Figeľ,
   – Herr talman! Jag vill tacka föredraganden av detta betänkande om Kultur 2007, Vasco Graça Moura, för hans utmärkta arbete och för det goda samarbetet mellan våra två institutioner.
Det gläder mig mycket att parlamentet har välkomnat den allmänna linje som kommissionen har föreslagit, och att man i förslaget till betänkande ansluter sig till de huvudsakliga målen i vårt förslag. Genom att fokusera på målen kan man med hjälp av programmet skapa ett större europeiskt mervärde.
Även om stödet för projekten är en tydlig huvuddel i programmet godkänner man i förslaget till betänkande kommissionens förslag att gå längre än själva ”projektstrategin” och stödja organisationer och studier, samt insamling och spridning av information om kultursamarbete. Som ni vet nämns ingen specifik sektor i kommissionens förslag. Vår avsikt är att täcka samtliga områden inom konst- och kulturlivet utan några förutfattade meningar, och att främja verksamhet inom flera sektorer.
När det gäller budgeten är jag väldigt tacksam över att programmet har fått ett så stort politiskt stöd i parlamentet, både från utskotten och grupperna, och det gläder mig att ni föreslår ett ännu starkare ekonomiskt stöd för detta samarbete. Jag instämmer i att den ökning på 600 miljoner euro som parlamentet har föreslagit skulle göra det lättare att uppnå programmets mål och att åstadkomma en kritisk massa, men kommissionen kan inte ändra sitt ursprungliga förslag, eftersom vi väntar på överenskommelsen om budgetförslaget.
Det gläder mig att säga att kommissionen kan godta, antingen ordagrant eller i huvudsak, vissa av de andra ändringsförslagen som förekommer i betänkandet.
Kommissionen kan godta att insatser för att bevara och skydda minnesmärken överförs från programmet Kultur till programmet ”Medborgare för Europa”, vilket kommer att bekräftas i en särskild förklaring. Det är viktigt att dessa insatser får fortsatt stöd. Jag instämmer också i förslaget att utvidga dessa insatser till att även omfatta offren för den stalinistiska regimen.
Som jag sa i inledningen nämns ingen bestämd sektor när det gäller översättning. Vi förstår emellertid parlamentets begäran att ta med en hänvisning till litterär översättning i beslutets bilaga för att ta hänsyn till de särskilda villkoren inom denna verksamhet.
Några av er betonade med rätta betydelsen av vårt europeiska kulturarv. Detta arv bör uppfattas i vidare mening så att det omfattar de värderingar och levnadssätt som kännetecknar vår identitet. Vi förstår helt och hållet betydelsen av detta. Skyddet av vårt kulturarv är förvisso en av målsättningarna i fördragets artikel 151.
På grundval av denna artikel lyckades vi i förra veckan främja den kulturella mångfalden i Unesco, genom en särskild konvention i denna fråga. Detsamma skulle kunna uppnås i detta program, genom att man infogar lämpliga hänvisningar i skälen till beslutet. Vi kan emellertid inte godta att kulturarvet nämns som ett av programmets särskilda mål, eftersom detta tydligt strider mot det ursprungliga förslagets icke-sektoriella och öppna strategi.
Det förekommer andra ändringsförslag som kommissionen inte vill godta. Jag ska endast nämna några av dessa, för de berör frågan om tillgänglighet för mindre aktörer och mindre projekt. För kommissionen är det viktigt att göra en lämplig avvägning mellan små och stora projekt, samt mellan långsiktiga och kortsiktiga eller medellångsiktiga projekt. Kommissionen kan därför inte godta förslaget om att sänka den lägsta bidragsnivån för samarbetsinsatser för kortare projekt från 60 000 euro till 30 000 euro, eftersom detta skulle leda till en störtskur av projektförslag som inte skulle kunna samfinansieras på grund av bristande medel. Andelen avslag ligger redan nu på 70–75 procent. Om ett sådant ändringsförslag godtogs, skulle denna andel bli ännu högre. Kommissionen instämmer inte heller i förslaget om att öka den högsta nivån för gemenskapens samfinansiering till 70 procent. Vi får inte glömma att vår kulturpolitik styrs av principerna om komplementaritet och subsidiaritet.
Kommissionen kan slutligen inte godta förslaget om att minska det lägsta antalet partner från fyra till tre för kortare projekt och att minska antalet länder från sex till fyra för längre projekt. Om antalet partner eller länder reducerades skulle programmets synlighet försvagas i ett utvidgat EU. Trots detta hoppas jag att det utmärkta samarbetsklimat som hittills har karakteriserat förbindelserna mellan våra institutioner fortsätter att bidra till att hitta en ömsesidigt tillfredsställande kompromiss. Detta är desto viktigare, eftersom det nya programmet bör antas i tid för att möjliggöra ett lämpligt och smidigt genomförande.
Till sist hoppas jag innerligt att man under nästa kulturministermöte i november kommer att kunna nå en politisk överenskommelse och bortse från alla budgetrelaterade frågor. Jag vill återigen betona de fördelar som kan förväntas av det nya kulturprogrammet. Programmet kommer att bidra till att aktivt verka för främjandet av en interkulturell dialog, höja medvetenheten om ett gemensamt europeiskt arv, erkänna rikedomen och mångfalden i våra kulturer och öka öppenheten inför andra kulturer. 
Vasco Graça Moura (PPE-DE ),
   . – Trots alla våra skillnader ser vi oss som européer. Detta beror på den europeiska kulturen som omfattar det gemensamma dynamiska arv som består av våra särdrag och vår språkliga mångfald, beståndsdelar som tillsammans utgör en komplex mosaik där de grekisk-latinska, judisk-kristna och medelhavs-muslimska traditionerna alla finns med, samtidigt som man ser till att ingen av dessa traditioner kan dominera.
Kulturen bör stå högt upp på dagordningen för att främja det europeiska projektet och blåsa nytt liv i vårt gemensamma arv, samtidigt som vi uppmuntrar mångfalden på ett sådant sätt att balans kan uppnås mellan centraliserings- och decentraliseringstendenserna. Vi måste med andra ord vidta åtgärder som erkänner värdet av vårt gemensamma arv och vi måste göra det möjligt för de drygt 400 miljoner invånarna i unionen att ta reda på mer om varandra inom ramen för deras specifika kulturella och språkliga identiteter.
Det skulle definitivt vara fel att tala om europeisk kulturell integration. En av de mest fascinerande aspekterna på vår civilisation ligger just i tanken att Europa accepterar sig självt, både som en gemensam enhet och som en enhet som formas och kännetecknas av en öppenhet inför medmänniskorna och världen.
Kultur 2007–2013 bör först och främst vara ett ramprogram, inte för integration men för ökad kulturell kommunikation mellan Europas medborgare och det bör genomföras på EU-nivå och bygga på en grund av värderingar. EU:s kulturpolitik måste därför koncentreras på att tillhandahålla ett europeiskt mervärde. Annars kommer den inte längre att ha någon innebörd eller kunna särskiljas från nationell kulturpolitik. Samarbete är dessutom grundläggande mellan de europeiska institutionerna, medlemsstaterna, kulturaktörerna och deltagare från alla medlemsstater liksom deras transnationella nätverk. Syftet med detta är att förverkliga den gemensamma kulturpolitiken.
Programmet Kultur 2007–2013 är tredje generationens program. Det innefattar erfarenheterna från de tidigare programmen, och syftar till att anta de lämpligaste lösningarna på grundval av denna erfarenhet.
Jag måste säga att jag personligen skulle ha föredragit att detta program hade utformats enligt riktlinjerna för den första generationen – Rafael, Ariane och Kalejdoskop – med de tydligt utstakade områdena konst, litteratur, balett och teater och kulturarv. Resurserna är begränsade och ändå fortsätter antalet ansökningar om stöd att öka. För att politiken ska vara effektiv måste den fokuseras på en litet antal tydliga, väldefinierade målsättningar, även om detta innebär att vissa projekt slås ut. Låt oss i vilket fall som helst hoppas att det nya systemet bidrar mer aktivt till kulturen.
Vi har försökt förbättra kommissionens förslag genom att göra ett antal förändringar i det, så att det kan anpassas effektivare till de föreslagna målen, tydligare innefatta den kulturella dimensionen och betona betydelsen av vårt gemensamma kulturarv utan att underminera nutida kreativitet.
Herr Figeľ! Med all vederbörlig respekt måste jag säga att det inte ser bra ut att kommissionen avvisar en uttrycklig hänvisning till en aspekt som rör kulturarvet, vilket är en enorm, levande företeelse som andas, som yttrar sig både påtagligt och obestämt, som har samlats under århundraden och har bidragit så mycket till att definiera oss som européer. Denna aspekt reduceras inte bara till sektorsfrågor; det vi talar om är ett gemensamt ursprung, en gemensam dimension inom alla sektorer och detta är av central betydelse.
Vi anser dessutom att åtgärderna för att bevara europeiska minnesmärken över de fruktansvärda minnena från totalitärt våld, både nazisternas och stalinismens, skulle passa bättre in under rubriken ”Utbildning för samhällsengagemang”. Detta förslag, och kommissionens godkännande av det, noterades formellt i utskottsprotokollet.
Herr talman! Till sist måste jag nämna en högst oroande punkt, nämligen budgeten. Siffrorna i Reimer Böges betänkande är snarare vägledande, och ändå har de beaktats. I hans betänkande öronmärktes 566 miljoner euro för detta program, men vi har vi öronmärkt 600 miljoner euro eftersom Reimer Böges betänkande innehöll en reservfond som gjorde det möjligt för oss att göra detta. Det är ett ynkligt belopp! Alla som arbetar för de europeiska institutionerna – kommissionens ledamöter, inklusive dess ordförande och kommissionsledamoten för kultur, parlamentsledamöterna, inklusive ordförandena för de parlamentariska grupperna och ett otal andra ledamöter och ledamöterna i rådet, däribland praktiskt taget alla kulturministrar – har länge krävt avsevärt ökade medel inom detta område.
Unionen har nu 25 medlemsstater i stället för 15 och EU måste därför blir mer aktivt på kulturområdet. Lissabonagendan kommer inte att bli annat än tomma ord om den europeiska kulturpolitiken faller samman, och man misslyckas med att nå målsättningarna om ett gemensamt kulturarv och språklig och kulturell mångfald i medlemsstaterna.
Det kan inte finnas några Lissabonmål om vi inte tar reda på mer om varandra, om våra historiska, kulturella och språkliga identiteter. Om vi inte gör detta kommer vi inte att kunna samarbeta på lämpligt sätt med varandra om våra gemensamma mål. Ett sådant samarbete kommer endast att vara möjligt om vi fortsätter att föra en kulturpolitik som inriktas på att tillhandahålla ett europeiskt mervärde, och vi måste ha de resurser som krävs för att kunna göra detta.
Jag uppmanar er därför att anta detta betänkande, som jag hade äran att vara föredragande för. Jag föreslår också att vi antar alla nyttiga bidrag från ledamöter från alla politiska grupperingar i utskottet för kultur och utbildning. 
Alexandra Dobolyi (PSE ),
   . – Herr talman! Först av allt vill jag tacka föredraganden för hans fantastiska arbete. Jag är säker på att han har lagt ned avsevärd tid på det.
Globaliseringen är ett oåterkalleligt faktum. Som ett resultat av den har tillgången till kultur och systemet av förbindelser mellan människor och andra nationer blivit otroligt omfattande. De nationella särdragen försvagas inom vissa områden och som ett resultat av växelspelet mellan kulturer har den nationella identiteten fått en ny betydelse. De nya omständigheterna kastar ett annorlunda ljus över den nationella och den gemensamma europeiska identiteten. I detta sammanhang skulle jag vilja betona att i en globaliserad värld är kulturen en av de viktigaste möjligheterna att stärka, fördjupa och främja en gemensam europeisk identitet, samtidigt som man bevarar nationernas kulturella mångfald.
I utskottets utvärdering, som bygger på omfattande samråd, påpekades att rationalisering och förstärkning är ett krav även inom detta område av gemensam verksamhet. Det är viktigt att betona att gemenskapsåtgärderna måste vara nära förbundna med varandra inom områdena kultur och utbildning, ungdom, idrott, forskning och diskriminering för att man ska kunna nå effektiva resultat och undvika onödiga upprepningar. Gemenskapsåtgärderna måste komplettera varandra och vara harmoniserade. Samarbetet mellan medlemsstaterna och de regionala programmen bör utökas så mycket som möjligt för att bli effektivare. Jag anser att det föreslagna programmet kan bidra till en bättre samordning av gemenskapsåtgärderna och fokusera på de fördelar som uppnås tack vare det europeiska mervärdet.
Avslutningsvis vill jag betona att den kulturella utrikespolitikens roll har fått en ny betydelse och att dess målsättning är att underlätta inrättande av nationalstater med högre nivå av kultur, standard, utbildning och demokrati. Detta skulle resultera i en gemenskap av europeiska stater som är fullt kapabla till förnyelse, med en stark känsla av självkännedom och självkänsla. Och som kommissionsledamoten nämnde i sin inledning hoppas jag att ändringsförslagen…
Bogusław Sonik (PPE-DE ),
   . –  Herr talman! Parlamentets förslag till resolution om programmet Kultur 2007 (2007–2013) kommer säkert att främja kreativiteten och stärka den ömsesidiga medvetenheten om kultur och historia i Europas nationer och även förbättra samarbetet inom detta område. Ett av de viktigaste stegen vi kan ta i riktning mot detta mål är att fastställa skyddet av kulturarv av europeisk betydelse som ett av de grundläggande målen för Kultur 2007.
I kommissionens förslag misslyckas man med att erbjuda tydligt stöd till projekt i anslutning till de europeiska traditionerna eller till de gemensamma rötter som utgör en inneboende del av det nutida Europas identitet. När allt kommer omkring är det vår kontinents kultur, som har tagit form under århundraden, som har format den europeiska identiteten och fortsätter att göra så i än dag. Denna kultur främjar även erkännandet av vårt gemensamma arv och vår civilisation, vilket påpekades av Johannes Paulus II vid ett tal inför Europarådets parlamentariska församling.
Som medlem i sammanslutningen av europeiska kulturhuvudstäder har jag haft direkt erfarenhet av den entusiasm som initiativet med de europeiska huvudstäderna ger upphov till bland människor på vår kontinent. Genom sådana initiativ får miljontals medborgare möjlighet att delta i konstnärliga, informativa och lärorika initiativ, med en enorm utbildningsfördel. Denna insats från konstnärer och kulturarbetare ger oss goda skäl att vara stolta över den rikedom av talang och den mångsidiga konstnärliga inspiration som bygger på våra europeiska traditioners landvinningar.
Vi får inte glömma att Europa var delat i 50 år. Syftet med detta program bör vara att öka medvetenheten om Central- och Östeuropas kultur i hela Västeuropa. Denna kultur, inklusive de aspekter av den som inspirerats av kristna värderingar, undertrycktes av de kommunistiska diktaturerna. Enligt min uppfattning bör därför förslaget att ändra minimibudgeten för stödberättigade projekt välkomnas i högsta grad, och på den punkten är jag överens med kommissionsledamoten.
Att sänka den lägsta projektbudgeten från 60 000 euro till 30 000 euro per år skulle göra att fler kulturarbetare kan delta i programmet. Detta skulle vara en avsevärd förändring, särskilt i de nya medlemsstaterna där dessa aktörer har mycket större finansiella problem än aktörerna i de gamla medlemsstaterna. Det finns all anledning att tillåta ett större antal enheter att dra nytta av den föreslagna finansieringen, på villkor att de uppfyller programmets faktiska målsättningar. 
Doris Pack,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Programmet innebär en utmaning för det vi kallar europeisk kulturpolitik, för avsaknaden av verklig kulturpolitik äventyrar tanken att Europeiska unionen inte bara bör ena stater utan även människor, särskilt vid en tidpunkt när EU inte kan vara annat än allvarligt oroat över sin egen framtid. En sådan europeisk kulturpolitik kan mycket väl bidra till att sammanföra kulturens behov med allmänhetens, och på så sätt nå fram till Europas själ på ett sätt som inget annat kan, och därmed till människornas hjärtan, för det är med hjärtat snarare än med själen som människorna kommer att vara beredda att rösta ”ja” i en folkomröstning.
Vi anser – även om jag noterar att kommissionen inte gör det – att kulturåtgärder bör inriktas på att inleda små och medelstora projekt, för det är dessa projekt som kan bidra till att synliggöra de kulturella rikedomarna i Europeiska unionens olika regioner och främja ett verkligt medvetande om dessa bland allmänheten. Jag hoppas att jag som omväxling kommer att få mer gehör för denna idé från rådet än från kommissionen.
Samtidigt som kulturministrar, och till och med kommissionens ordförande, är vana vid att göra fromma uttalanden där de betonar kulturens betydelse och prisar den som ett medel för integration, sammanhållning och samhällsengagemang, bör de också se till att det finns tillräckliga medel för kulturen. Programmet har inte tillräckliga medel ens efter våra föreslagna utökningar. Jag hoppas verkligen att de fromma känslorna kommer att backas upp av åtgärder! 
Guy Bono,
   . – Herr talman! Låt mig först av allt att gratulera föredraganden Vasco Graça Moura till det arbete han utfört om ett sådant viktigt ämne som programmet ”Kultur 2007”. Jag skulle snabbt vilja upprepa fyra punkter som jag anser vara viktiga och som jag försvarade inom utskottet för kultur och utbildning för den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet.
För det första, och när det gäller den övergripande aspekten av programmet, måste det påpekas att kommissionens förslag innehåller goda avsikter, och de går i rätt riktning. Ingen motsätter sig att programmets sammanhang måste förstärkas för att sätta stopp för den fragmentering som under så lång tid har kännetecknat EU:s åtgärder på kulturområdet.
Å ena sidan har vi emellertid avsikterna, och å andra sidan har vi de medel som erbjuds. Jag kommer därför till min andra punkt: frågan om budgeten. Det tjänar ingenting till att Europeiska unionen sätter upp ambitiösa målsättningar, såsom att främja kulturell mångfald och kultursamarbete, om den tillgängliga budgeten inte anpassas. Vi har därför krävt en logisk höjning av budgeten för detta program så att uppgifterna på kulturområdet kan fullgöras, nämligen att bidra till utvecklingen av en europeisk kultur och en europeisk identitet, och båda kommer att göra det möjligt för länderna att sätta stopp för deras överdrivet nationella egenintressen och därmed komma ur den kris som EU för närvarande genomgår.
Min tredje punkt gäller minnesplatserna. Vi har krävt en tydlig åtskillnad mellan kulturorganisationerna och minnesplatserna, vilket inte innebär att vi inte anser att dessa platser är viktiga, tvärtom. Vi hoppas att kommissionen kommer att garantera att budgeten för programmet för ”samhällsengagemang”, där vi har bett att minnesplatserna ska inbegripas, ökas i enlighet därmed.
Avslutningsvis – och detta blir min sista punkt – uppskattade jag att kulturindustrierna, som tillhandahåller så många arbetstillfällen, nämndes i redogörelsen för programmet. Det gällde särskilt ändringsförslag 7, 11 och 13 som antogs av utskottet för kultur och utbildning. En undersökning som nyligen genomförts av Eurostat visade att kulturindustrin bidrar avsevärt till den europeiska ekonomin. Med tanke på detta skulle det vara önskvärt att genomföra en undersökning som betonar dessa industriers betydelse för den europeiska ekonomin. 
Claire Gibault,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vasco Graça Mouras betänkande om Kultur 2007 för perioden 2007–2013 uppfyller helt förväntningarna från dem som är verksamma inom kulturen. Det är balanserat, konsekvent och krävande. Det fäster stor betydelse vid förslagens innehåll, prioriterar kulturell mångfald och satsar på att utveckla det europeiska samhällsengagemanget. Jag tackar Vasco Graça Moura för hans förmåga att lyssna och för kvaliteten i den dialog som vi lyckats upprätta.
Även jag gläder mig särskilt över att kulturindustrin får ett erkännande i betänkandet. Jag tog personligen kraftfullt ställning för detta när jag krävde att de skulle inbegripas i programmet, och även om detta resultat fortfarande är långtifrån tillfredsställande, är de framsteg som gjorts definitivt inte obetydliga och förtjänar att påpekas.
Jag kommer att fortsätta att försvara ståndpunkten om att kulturindustrin bidrar till att främja europeisk kultur: kulturindustrin ger upphov till sysselsättning och ger ekonomiskt mervärde till kultursektorn. Det finns till och med mindre anledning att försumma kulturindustrin eftersom den är ett idealiskt medel för att utveckla den europeiska kulturen och för att stödja dess mångfald.
Det finns tyvärr ett smolk i just den här bägaren. Ingen av mina kolleger i utskottet för kultur och utbildning ifrågasätter detta, för om det finns en punkt som vi verkligen är helt överens om så är det budgeten. Jag beklagar att kommissionen fortfarande betraktar kulturen som en lyx och som mindre viktig i förhållande till de viktigaste kraven. Är det verkligen så att kulturen inte är något annat än lyx och att den bara är sekundär jämfört med de viktigaste kraven? Våld finns; det syftar till att förstöra kulturen. En form av våld är att påstå att kulturen är meningslös. Jag är därför djupt chockad över det magra belopp som tilldelas kulturen i budgetpaketet. Det finns emellertid fortfarande en strimma av hopp, herr kommissionsledamot. Unescos konvention, som godkändes av en stor majoritet för några dagar sedan, är en stor seger för Europa och visar ännu en gång att Europa är starkt när vi står enade. Detta är också en stor seger för den europeiska kulturen. I och med att kulturens mångfald äntligen erkänns återstår det nu för EU att hävda sig på den internationella scenen. EU kommer emellertid bara att kunna fortsätta sin roll som ambassadör om det får ekonomiska möjligheter att göra detta.
Herr kommissionsledamot! Jag avslutar med att säga att det är upp till er att agera för att ge kulturen en anständig och respektabel budget, som inte ligger kvar under 1 procent av den sammanlagda budgeten. 
Helga Trüpel,
   . – Herr talman, kommissionsledamot Figeľ, mina damer och herrar! Under de senaste månaderna har det bedrivits en kampanj i kammaren till stöd för kulturen, med krav på en EU-budget för kulturen på 70 cent per invånare och år. För närvarande avsätter vi 35 miljoner euro till den sammanlagda kulturbudgeten inom EU och det är lika mycket som en stor teater i Tyskland får, och är därmed en skamlig siffra.
När nu muren har rivits och vi har 25 medlemsstater vill vi verkligen att européerna ska mötas på nytt; vi vill verkligen ha kulturutbyte och mer information; vi vill att Väst- och Östeuropa ska ha en verklig möjlighet att upprätta kontakt med varandra, men det är omöjligt med den nuvarande budgeten. Anledningen till att min grupp har höjt de siffror som kommissionen föreslagit eller som utskottet nu har kommit med var att vi behöver tio gånger mer än det vi har för närvarande. Vi får nu inte mer än 7 cent, men vi behöver 70 cent. Med dessa 70 cent skulle vi ha en verklig möjlighet att få igång en verklig kulturoffensiv för Europa.
Jag kan instämma i kommissionens grundläggande synsätt och dess tre stora mål för transnationell rörlighet, transnationellt utbyte av kulturella värderingar och interkulturell dialog, för alla dessa mål stämmer bra överens med såväl främjandet av kulturen som förvaltandet av kulturarvet. Jag kan inte instämma i Vasco Graça Mouras ytterligare ändringsförslag om en fjärde målsättning, eftersom en ensidig satsning på kulturarvet rubbar den goda balans som vi har arbetat för att uppnå mellan nutida konst och förvaltning av kulturarvet. Därför kan vi inte stödja detta ytterligare ändringsförslag.
Jag är glad att se att man gjort sig av med det smala sektorsvisa synsättet och att det finns en reell strävan efter ett verkligt tvärvetenskapligt samarbete med våra kulturprojekt. Även jag anser att de mindre projekten borde få större möjligheter. 
Miguel Portas,
   – För kommissionen och rådet är kultur en fråga om EU:s synlighet, vilket har varit och fortsätter att vara det verkliga målet för programmet Kultur 2007. Den första positiva punkten i Vasco Graça Mouras betänkande är att det distanserar sig från uppfattningen att kulturellt skapande kan användas för att främja politiska syften.
Det är faktiskt inte den enda pluspoängen. Kommissionen och rådet vill ha maximal synlighet med minimala resurser och styr därför stödet till ett fåtal åtgärder, organ och initiativ. Detta är ett dåligt drag. I synlighetens namn har det uppstått ett underskott i Europa eftersom så många projekt bygger på detta. Detta är en ytterligare trend som man i betänkandet försöker att rätta till på sitt eget sätt. Man stöder projekt upp till två år, förenklar förfarandena för att erhålla ekonomiskt stöd, åtar sig att skapa öppenhet i ansökningsförfarandena och placerar värdet av kulturarvet och språklig mångfald bland programmets målsättningar. Det finns mer än tillräckligt med skäl för att rösta för betänkandet.
Det brittiska ordförandeskapet fortsätter att blockera budgetplanen. Som vi vet har Tony Blair sina prioriteringar någon annanstans men jag tror att alla här är överens på en punkt: förslaget om 600 miljoner euro är ett absolut minimum om unionen inför aktörerna och producenterna på kulturområdet vill framstå som en institution som fortfarande ger de ord den uttalar en betydelse. Jag vill gärna tro att ledamöterna i utskottet för kultur och utbildning klarar av uppgiften att bedöma det slutliga förslaget utifrån denna värdering. Jag hoppas också att rådet förstår budskapet. 
Erna Hennicot-Schoepges (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden tillbetänkandet. Min kritik riktar sig naturligtvis inte mot hans betänkande, utan gäller i stället rådets och kommissionens förhållningssätt till kultur.
Konstitutionen skulle ha gett oss grunden för att gripa oss an en gemensam kulturpolitik som bygger på kulturell mångfald och ömsesidig acceptans av principerna om frihet och mänskliga rättigheter. I konstitutionen gick man emellertid inte så långt som att ge kulturen status av en verklig gemenskapspolitik, vilket var ett argument för att inte rösta för den. Genom att öka vår kunskap om andra kan vi nå just det mål som alla våra länder strävar efter. Att bli av med vår rädsla för andra är en förutsättning för att vi ska kunna leva ett liv i fred i ett samhälle där äkta kulturell mångfald råder. Att lära sig om skillnaderna är målet för vår gemensamma kulturpolitik.
Bland kommissionens mål återfinner vi rörlighet för personer, något som gör att jag ännu en gång ställer följande fråga, trots att jag mycket väl vet att kommissionsledamoten inte själv har ansvaret för detta. Var i allt detta finner vi rådets arbete med de problem i samband med social trygghet, beskattning och status, som hindrar människor från att verkligen vara rörliga, för att inte tala om arbetet med bristen på ekonomiska medel för att stödja faktiska utbyten mellan de nya och de gamla medlemsstaterna?
Kommissionen har hållit fast vid en interkulturell dialog som mål. Det var hög tid att detta problem uppmärksammades. Att få till stånd en ökad samverkanseffekt mellan utbildning och kultur var föremål för ett av de ändringsförslag som parlamentets utskott lade fram. Ökad samverkan är nödvändig och detta i än högre grad eftersom anställningsbarhet, ett fruktansvärt ord, har använts i EU-dokument som en utbildningsprincip sedan 1998 och det brittiska ordförandeskapet.
Det är ett misstag att tro att det skulle vara ett slöseri med tid att betona kultur mer i skolundervisningen. Kreativitet och ett livligt sinne är kvaliteter som förvärvas genom förståelse för konstformerna på samma sätt som en kultur av tolerans och förebyggande av våld bygger på respekt för konstnärligt tänkande och på en utveckling av sinnena. Från och med nu har budgeten för 2006 reviderats nedåt, till 36 miljoner euro i stället för 38 miljoner. Jag noterar att trots de storslagna tal som José Manuel Barroso och alla gruppordföranden höll inför ett litet antal personer som aktivt bidrar till kultursektorn, så kommer deras ord inte att åtföljas av handling. Det är min uppfattning. 
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Programmet Kultur 2007 utgör det huvudsakliga verktyget för att förverkliga gemenskapsåtgärder på kulturområdet. I programmet fastställs ett antal viktiga mål såsom gränsöverskridande rörlighet för kulturaktörer i EU, att konstnärer och kulturella verk ska röra sig mellan länderna och en kulturdialog ska äga rum över gränserna. Detta är mål som medlemsstaterna inte kan förverkliga på ett tillfredsställande sätt på grund av deras gränsöverskridande karaktär. Emellertid får vi inte glömma att programmet också är verktyget för att finansiera dessa mål. Därför kan vi inte sätta upp mål för kultur utan att samtidigt föreslå de ekonomiska medlen för att nå dessa mål. Följaktligen måste vi i Europaparlamentet föreslå en särskild summa i budgeten.
När vi talar om programmets mål måste vi emellertid betona att underhåll av och kunskap om kulturarvet uttryckligen måste innefattas i programmets mål. Bland dessa planer måste åtgärder för att rädda det arkitektoniska arvet i EU vara en prioritering även i fortsättningen.
En annan sak som vi måste vara uppmärksamma på är att underlätta för små aktörer att delta i programmet, vilket ofta är svårt.
Vår föredragande Vasco Graça Moura som har gjort ett utmärkt arbete, är väl insatt i frågan och i betänkandet tar han hänsyn till de små aktörernas, och i förlängningen, de små ländernas, behov. 
Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
   – Det är symboliskt att parlamentet diskuterar EU:s kulturprogram samma vecka som EU-ländernas ledare kommer att diskutera globaliseringens utmaningar. Det är symboliskt eftersom framtidens kultursektor förmodligen kommer att bli EU:s största konkurrensfördel. Vi kommer inte att kunna konkurrera när det gäller arbetskraftskostnader eller kostnadseffektivitet. Därför är det mycket viktigt att främja kreativitet och den måste uppmärksammas mer i kulturprogrammet. Jag håller inte med om Europeiska kommissionens åsikt att kulturprogrammet blir synligare ju fler som deltar. Det är ett högtflygande sätt att se på saken, medan vi måste se till kulturell egenart. Denna egenart beror sannerligen inte på antalet aktörer, och därför bör inte antalet ökas.
En annan viktig sak som har att göra med främjandet av kultur och kreativitet är nämligen det multilaterala utbytet. Det är naturligtvis väldigt viktigt för oss att bevara vårt kulturarv, men i kulturprogrammet måste framtiden och det kreativa skapandet av nya idéer betonas. Tack. 
Bernat Joan i Marí (Verts/ALE ).
   – Herr talman! När vi ställs inför budgetplanen för Kultur 2007 oroas vi över en fråga som Europeiska unionen ännu inte har tagit itu med på vederbörligt sätt: främjandet av marginaliserade språk och minoritetsspråk inom EU.
Jag vill särskilt hänvisa till de budgetmässiga problemen för Europeiska byrån för mindre använda språk, vars huvudmål är att upprätthålla en verklig språklig mångfald i Europeiska unionen. Enligt stadgan för regionala språk och minoritetsspråk har varje språkgemenskap rätt att bibehålla och utveckla sitt eget språk och föra det vidare till framtida generationer. I Europeiska unionen har vi officiella språk, minoritetsspråk och språk som till exempel katalanska som, genom att det är ett majoritetsspråk i den egna regionen, varken tillhör den första eller den andra gruppen. EU måste ge stöd till alla dessa språk och till den språkliga mångfalden i Europa. Detta innebär att det behövs en budget för minoritetsspråken och för Europeiska byrån för mindre använda språk. Jag vet att det strider mot den jakobinska språkpolitik som utövas i vissa EU-länder, men EU ska arbeta för att främja mångfald, demokrati och frihet, och för att upprätthålla sann jämlikhet mellan Europeiska unionens språk. 
Marianne Mikko (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, ärade föredragande, mina damer och herrar!
I betänkandet ”Kultur 2007” som nu har lagts fram för parlamentet efter att kulturutskottet antagit det, har alla ändringsförslag som hänvisar till att bevara minnet av stalinismens förbrytelser gått förlorade.
Om man räknar det totala antalet döda var stalinismen inte mindre tragisk än nazismen. Massdeporteringar och koncentrationsläger ingick i båda dessa regimers arsenal. I mitt hemland, Estland, deporterades och dödades nära tio procent av befolkningen under Stalins ledning. Äldre och barn utgjorde mer än hälften av alla de som deporterades. Inte ens gravida kvinnor visades någon nåd.
Stalinism och nazism är två sidor av samma ideologi. De uppstod tillsammans. De delade Europa genom pakten mellan Hitler och Stalin. Efter EU:s utvidgning kan vi inte underlåta att fördöma stalinismens förbrytelser, som huvudsakligen begicks i Östeuropa. Det fördömandet i sig är en symbol för att vi är medlemmar av en europeisk familj.
Bärarna av människofientliga ideologier fortsätter att vara ett hot mot oss. Deras utseende skiftar men under ytan är nynazister, nationalbolsjeviker, nystalinister med flera, ändå vapenbröder. I Europas namn får vi inte låta nazismens eller stalinismens förbrytelser falla i glömska.
Kulturutskottet beslutade att bevarandet av minnet av nazismen och stalinismen skulle överföras till programmet ”Medborgare för Europa”. Det är ingen hemlighet att programmet ”Medborgare för Europa” till och med fick mindre medel än ”Kultur 2007.” Därför skulle jag vilja få en offentlig och tydlig bekräftelse från kommissionsledamot Ján Figeľ om att överföringen åtgärder till minne av offren för terrorn till programmet ”Medborgare för Europa” kommer att leda till den extra finansiering och uppmärksamhet som detta förtjänar. 

Maria Badia i Cutchet (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi EU-medborgare måste glädjas över att detta program godkänts, detta kulturprogram som förnyats för perioden 2007–2013.
Att anta ett program som syftar till att förbättra spridningen av alla EU:s folks kultur och historia, till att bevara och skydda EU:s kulturarv och att främja konstnärligt, litterärt och audiovisuellt skapande, visar hur viktiga EU anser att medborgarna är.
Därutöver är detta program nödvändigt för att bemöta utmaningen med utvidgningen och också för att utveckla en medvetenhet om det europeiska medborgarskapet, därför att endast genom att sprida våra gemensamma kulturella värderingar kan vi illustrera de olika grundvalarna för vår europeiska identitet. Emellertid kommer programmet också att vara öppet för många länder som inte är medlemmar i EU.
Med tanke på att programmet har mycket ambitiösa mål måste vi ha en budget som lever upp till målen. I det avseendet anser jag att de behov som Europeiska kulturstiftelsen pekade på i juli 2004 då man efterfrågade en årsbudget på 315 miljoner euro, på ett ganska rimligt sätt visar på behovet av en generösare budget. Därför stöder jag föredragandens krav på en budget som överskrider de 408 miljoner euro som kommissionen har föreslagit.
Jag vill avsluta genom att säga att jag är glad över att Unescos konvention om skydd av mångfalden i kulturella innehåll och konstnärliga uttryck har antagits. Jag är glad över att den har godkänts, men framför allt över att EU har talat med en röst och återigen visat att EU åstadkommer resultat när vi agerar tillsammans.
Herr talman! Låt mig uppmana medlemsstaterna att ratificera detta instrument, ju förr desto bättre, eftersom det innebär ett betydande framsteg för erkännandet av kulturell och språklig mångfald. 
Christa Prets (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Tidigare i år organiserade flera kulturorganisationer aktionen ”70 cent per medborgare” med stöd från parlamentet och kommissionen. Det stod klart för alla hur viktigt detta var för att visa oss allt som kan göras med 70 cent och hur mycket vi får ut av det i slutändan.
Nu måste jag sälla mig till dem som hela tiden återkommer till pengar, men det är ett faktum att vi inte kan förverkliga detta krävande kulturprogram med den budget vi har att röra oss med. Kulturprogrammet som det fastställs i betänkandet omfattar allt från bevarande av kulturarvet till samtida kulturevenemang, man hänvisar till språklig mångfald och till minoritetsspråk, och jag anser att det är här ett realistiskt tänkande måste komma in i bilden. Det är dags att avsätta realistiska belopp och fastställa prioriteringar eller låta realismen träda tillbaka och lämna företräde för visioner i budgeten, och se realistiskt på möjligheterna att genomföra programmet.
Jag håller med den ledamot som sa att det är grundläggande att försvara vårt kulturarv, men jag anser att vi är mycket fästa vid den samtida konsten och därför måste vi försöka finna en gemensam plattform. 
Ján Figeľ,
   . – Tack så mycket för de många uppmuntrande orden och för era uttalanden till förmån för det kulturella samarbetet inom EU. Låt mig påminna er om att för bara några år sedan, och säkerligen före Maastricht, hade många sagt att det här inte var en fråga för parlamentet, EU eller kommissionen. Det behövs mer i dag, mycket mer. Det finns också en större politisk vilja att samarbeta på det här sättet och jag är säker på att detta kommer att ge resultat, därför att det är nödvändigt. I första hand på grund av globaliseringen, som riskerar att leda till att vi förlorar vår identitet. I andra hand på grund av den europeiska integrationen i sig, vilket inte innebär att man ska integrera eller harmonisera kulturer, utan att man ska skapa en gemenskap av kulturer där mångfalden är en tillgång och där sammanhållningen bygger på gemensamma värderingar.
Aldrig tidigare har frågor och fenomen som identitet, medborgarskap och kultur varit föremål för så intensiva diskussioner och arbete inom EU-institutionerna. Jag ser detta som ett tidens tecken, ett tecken på att vi är på väg bort från de mycket grundläggande efterkrigsfrågorna som kål och stål, till mer krävande frågor som kräver större mognad.
När det gäller en del av förslagen om kultur, till exempel Guy Bonos och andras förslag, anser jag att de nya tankegångarna i förslaget definierar kulturnäringens område mycket väl. När det gäller stort och smått så har vi redan en hög avslagsfrekvens på 70–75 procent. Detta innebär att ytterligare fragmentering inte kommer att leda till en högre framgångsfrekvens, men det vi vill åstadkomma är högre frekvens när det gäller dimensioner och projekt med två och tre parter. Jag skulle helst vilja ge ett mycket stort stöd till medlemsstaterna för att hjälpa dem att skapa så kallade motpartsfonder eller finansiering som kompletterar EU-medel, som skulle hjälpa små eller medelstora aktörer i kultursektorn. Och, jag upprepar, huvudansvaret för kulturpolitiken ligger hos medlemsstaterna. Vi är villiga och förmögna att stödja och komplettera deras arbete, men vi kan inte ersätta dem.
Erna Hennicot-Schoepges kommentarer om att använda beskattning och socialförsäkringssystem för att främja konstnärers rörlighet hör hemma på kulturministrarnas område. Deras nästa möte är planerat att äga rum i november. Jag är övertygad om att detta ligger i allas, inte bara i ministrarnas, utan i alla kulturaktörers vidare intresse.
Herr Joan i Marí, jag hade nyligen ett möte med Europeiska byrån för mindre använda språk (EBLUL). Byrån har utvidgat sitt medlemsantal till 19 länder och jag anser att den har möjligheter att utveckla sina förbindelser med EU. Jag vill även påminna om det integrerade programmet för livslångt lärande som vi diskuterade för en liten stund sedan, som utgör en ny möjlighet för utvecklingen av minoritetsspråk och regionala språk. I dag har vi många fler officiella språk och det finns naturligtvis mer plats för språklig mångfald. Detta är ett värde som kräver fortsatta satsningar.
Fru Mikko, Stalintidens gulag kommer att tas med bland våra minneshögtider. Historien är livets lärare, men det är viktigt att enskilda medlemsstater också vidtar åtgärder för att främja historisk medvetenhet. Vi får inte förvänta oss att EU ska ta över ett så grundläggande ansvar från medlemsstaterna som att minnas sin historia och att främja förståelse för den i samarbete med grannländerna och hela EU. Jag vill försäkra er om att tillräcklig finansiering och uppmärksamhet kommer att tillhandahållas för att nå detta syfte trots, eller kanske på grund av, att detta flyttats över till programmet ”Medborgare för Europa”, eftersom detta snarare är en fråga om medborgerlig mognad än om bara kultur. I detta sammanhang har vi också finansierat särskilda evenemang såsom Solidaritets årsdag i Polen. Det kommer att bli fler tillfällen. Jag är övertygad om att detta kan ge drivkraft åt dylika minnesevenemang.
Dessa var de huvudsakliga punkter som jag ansåg nödvändiga att kommentera. Jag är också mycket tacksam för att ni stödjer 70 i stället för 7. Å ena sidan välkomnar kommissionen detta, å andra sidan är det nödvändigt att medlemsstaterna börjar betrakta kultur som en integrerad del av EU-samarbetet eftersom kulturen möjliggör en bättre förståelse för ett enat Europa i dag och i framtiden. Ett förenat Europa handlar mycket mer om kultur än om handel eller geografi. Det handlar om de värderingar som kulturen förkroppsligar. 
Talmannen. 
   –Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 11.30.
Bilaga – Kommissionens ståndpunkt 
Talmannen. 
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0278/2005) av Ruth Hieronymi för utskottet för kultur och utbildning om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om genomförandet av ett stödprogram för den europeiska audiovisuella sektorn (Media 2007) (KOM(2004)0470 – C6-0093/2004 – 2004/0151(COD)). 
Viviane Reding,
   . – Herr talman! Jag lyssnade med stort nöje till de föregående debatterna om frågor som ligger mig varmt om hjärtat. Det är projekt som jag har hjälpt till att driva på och utveckla under den tid som jag var kulturansvarig. Dessutom är jag mycket glad över att även fortsättningsvis spela en aktiv roll på kulturområdet genom att ha ansvar, mer specifikt, för den audiovisuella sektorn. Faktum är att den audiovisuella sektorn deltar fullt ut i programmen för kulturell mångfald eftersom den kulturella mångfalden är européernas största tillgång. När det gäller detta kan ni vara förvissade om att jag, liksom alla ledamöter i Europaparlamentet, blev glad över Unesco antog den universella förklaringen om kulturell mångfald. Ni ska veta att det krävdes en långvarig kamp för att uppnå det resultatet. Dessutom är detta ett tecken, som en ledamot sa i debatten tidigare, på att om EU har ett bra enande projekt grundat på en vision som samlar världen kring EU, och om EU talar med en röst, då kan EU nå framgång. Jag anser att vi alla kan lära oss något av detta, nämligen att kulturell mångfald inte är förbehållet Europa, utan att det är ett globalt fenomen, och att vi gör rätt i att satsa på våra europeiska kulturer.
Det är naturligtvis i detta sammanhang som Media-programmet spelar en dominerande roll. Genom Media-programmet får vår kulturella mångfald, och mångfalden inom filmen, hjälp att existera. Till att börja med får framtida filmskapare hjälp att hitta rätt och välja yrkesutbildning. Sedan, under den period när filmen går från att bara var en dröm till att bli ett filmmanus, en period så full av svårigheter, när ingen ännu tror på projektet, är det EU som hjälper filmskaparna att finna den finansiering som krävs. I produktionsfasen ges sedan medlemsstaterna åter det fulla ansvaret för att stödja filmproduktionen, vilket sker genom statliga stöd som vi från kommissionen ger tillstånd till. Samtidigt gör vi den privata sektorn medveten om dess ansvar för att investera i den kreativa filmindustrin. Slutligen tar EU över igen när filmen är färdig, eftersom den behöver distribueras och det inte bara i det land där den gjordes utan också utanför det landets gränser. Kulturell mångfald innebär i praktiken att en film inte bara bör ses i det land där den är gjord och på det språket, utan att resten av EU också bör se den. Vilket bättre sätt finns det för att förstå våra grannkulturer än genom film?
Jag är stolt över att kunna säga att nio av tio europeiska filmer som exporteras för visning i ett annat land exporteras med hjälp av Media-programmet. Jag kan berätta precis hur stolta nätverken av filmmakare, biografer, filmskapare och filmfestivaler är. Alla dessa nätverk gör just vad EU är bäst på, nämligen att med förenade krafter ge uttryck för våra kulturer.
Herr talman! Det är mycket viktigt att vi fortsätter på den inslagna vägen eftersom europeisk film befinner sig, och kommer att förbli, i minoritetsställning på egen mark även om vi hjälper vår filmindustri och även om vi är stolta över våra filmskapare. Därför är det avgörande, i ännu högre grad än tidigare, att vi fortsätter att skapa mer mångfald bland filmerna och att distribuera film. Därför har Media-programmet, som presenterades i juli 2004, tilldelats en budget på över en miljard euro. Kommissionen erkänner detta programs betydelse för vår framtida kreativa produktion och för vårt audiovisuella arv.
Jag hoppas av hela mitt hjärta, liksom alla ni gör, att budgetdebatten i EU kommer att göra det möjligt att förverkliga denna investering i vår filmindustri och att det inte blir några nedskärningar i budgeten. Jag vet att ni hemskt gärna vill att detta blir resultatet och jag vill också tacka utskottet för kultur och utbildning och föredraganden Ruth Hieronymi för det fantastiska arbete de har gjort. Jag vill tacka alla andra utskott, utskottet för utrikes frågor, budgetutskottet, utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet samt utskottet för industrifrågor, forskning och energi, som också har ägnat sig åt problemet. De gjorde rätt i att göra det eftersom det handlar om så mycket mer än kultur när det gäller våra filmer, det handlar om handel, internationella förbindelser och näringslivet. Därför måste alla ledamöter i parlamentet, oavsett vilket utskott de tillhör, intressera sig för den kulturella mångfald som vår kultursektor har gett upphov till tack vare våra filmskapares talang.
När det gäller ändringsförslagen vill jag säga er att jag generellt sett kan godta nästan alla. Det är 77 ändringsförslag varav kommissionen kommer att godta 56, helt enkelt därför att parlamentet har gjort ett mycket positivt, kreativt och konstruktivt arbete och jag vill tacka parlamentet för detta arbete, som avsevärt förbättrar det förslag som kommissionen har lagt fram.
För att återkomma till ändringsförslagen mer i detalj vill jag säga er att jag särskilt välkomnar de ändringsförslag som stärker betydelsen av de nya prioriteringar som fastställs i Media 2007 jämfört med det föregående Media-programmet. Å ena sidan är det en fråga om att ge medel till små och medelstora företag som är bräckliga och behöver vår hjälp, och å andra sidan är det en fråga om att använda digital teknik. Den digitala tekniken gör stora framsteg överallt omkring oss, men den är ännu inte fulländad. Vi måste hjälpa till att förbättra digitaliseringen. Dessa två punkter är avgörande för att stärka branschens konkurrenskraft. Därutöver måste vi se till att europeiska filmer kan dra fördel av de nya möjligheter som den digitala tekniken erbjuder, som till exempel laglig nedladdning av filmer från Internet. Parlamentet vet att jag uppmuntrar företagsledarna inom telekom- och Internetbranscherna och de som skapar innehållet till att sätta sig ned tillsammans runt ett bord för att sinsemellan lösa problemet med piratkopior och fördela intäkterna mellan de två branscherna inom näringen.
När det gäller de ändringsförslag som kommissionen inte kan godta, och det handlar om mycket få ändringsförslag, fru Hieronymi, vill jag förklara varför. När ni hör förklaringen kommer ni att förstå att vi inte motsätter oss enskilda ändringsförslag. Det är snarare en fråga om lämplighet eller olämplighet som avgör om vi godtar dem.
Det finns tre grupper av ändringsförslag. Den första omfattar ändringsförslag som för in åtgärder och mål som inte faller under Media-programmet. Ett exempel på detta gäller ett i sig mycket lovvärt ändringsförslag, men där Media-programmet inte är utformat för att tillgodose funktionshindrade medborgares behov, vilket skulle innebära att biografer i vissa medlemsstater skulle behöva anpassas. Vi har helt enkelt inte resurser för att investera på det området. Emellertid är det naturligtvis en åtgärd som vi stöder rent moraliskt.
Den andra gruppen ändringsförslag handlar om åtgärder och mål som redan omfattas av programmet. Därför finns det inget behov av att upprepa dem. Det är exempelvis inte någon idé att lägga till en prioritering som redan är en av åtgärdsrubrikerna i programmet.
Den tredje gruppen ändringsförslag handlar om en av prioriteringarna inom programmet, en absolut prioritering enligt min mening, och det är behovet av att minska obalansen på den audiovisuella marknaden mellan länder med en hög audiovisuell produktionskapacitet och länder med ett litet geografiskt och språkligt område. Detta är en central prioritering för Media-programmet. Emellertid skulle det föreslagna ändringsförslaget få effekten, och jag är inte säker på att detta är avsikten, att begränsa de åtgärder som kommissionen har föreslagit för att gynna de nya medlemsstaterna. Inte heller skulle det leda till att förstärka samproduktionerna, som jag ser som en av de avgörande faktorerna för att förbättra samarbetet över gränserna. Så om jag tillbakavisar vissa ändringsförslag är det för att förhindra att de lägger hinder i vägen för några av kärnprioriteringarna i den nya texten.
Jag vill kritisera två andra ändringsförslag. Ett om konstitutionsfördraget och ett om att öppna programmet för tredje länder. När det gäller konstitutionsfördraget är det kommissionens ståndpunkt att inte godta hänvisningar av denna typ så länge som fördraget inte har ratificerats. När det gäller det andra ändringsförslaget är det önskvärt att följa det förhållningssätt som redan antagits och att behandla samarbete av det slaget i dess rätta sammanhang, nämligen i anslutning till Europeiska rådets slutsatser från Thessaloniki.
Herr talman, fru Hieronymi! Så ser det ut och jag vill säga att kommissionen kommer att ändra sitt förslag mot bakgrund av en mycket stor majoritet, nästan alla faktiskt, av de ändringsförslag parlamentet föreslagit. Jag tackar återigen parlamentet för det utförda arbetet. 
Ruth Hieronymi (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot! Media 2007 är den tredje generationen av Media-programmet till stöd för den europeiska filmindustrin, och har ett stort och tvåfaldigt mål. Vi vill bidra till att främja europeisk kultur över alla gränser samtidigt som vi främjar skapandet av arbetstillfällen med en betydande framtid inom den audiovisuella sektorn. Media 2007 är en gemensam ansträngning och därför tackar jag varmt kommissionen och i synnerhet er, kommissionsledamot Viviane Reding, för det utmärkta samarbetet, tack också till er personal. Jag vill också tacka Luxemburgs och Förenade kungarikets ordförandeskap för ett gott samarbete och särskilt vill jag naturligtvis tacka ledamöterna i utskottet för kultur och utbildning och alla andra rådgivande utskott.
Det första som finns att säga om Media 2007 är att behovet av programmet är lika skriande som någonsin eftersom europeisk film fortfarande befinner sig i underläge i Europa. I genomsnitt är 70 procent av de filmer som visas på våra biografer fortfarande av amerikanskt ursprung. Det finns tre huvudskäl till varför det är så, det första skälet är den kulturella och språkliga mångfalden i EU som, samtidigt som den är en stor tillgång, även leder till mycket fragmenterade audiovisuella marknader som, och detta är det andra skälet, utmärks av en stor andel små och medelstora företag som, det tredje skälet, lider av kronisk underkapitalisering. Alla dessa faktorer innebär att Media-programmet verkligen kommer att behövas under de kommande sju åren.
Samtidigt är det uppenbart att Media är ett i hög grad framgångsrikt program. Nio av tio filmer som visades utanför sitt ursprungsland fick stöd från det. Vad som nu kvarstår att göra är att öka den europeiska filmens totala marknadsandel och det är därför detta program ska ha samma prioriteringar som förut, nämligen utbildning, utveckling, distribution och marknadsföring. Produktionen i sig fortsätter att vara en fråga för medlemsstaterna.
Vilka förändringar föreslås i programmet? En är en ordentlig ökning av finansieringen. Låt mig säga att jag är särskilt tacksam för att kommissionsledamoten från allra första början har varit bestämd i sitt krav på en ökning till 1 055 miljarder euro. Ni, och rådet, kan vara säkra på att parlamentet som helhet inte är berett att gå under det beloppet, som utgör det minimum som krävs för den audiovisuella sektorn under de kommande sju åren.
Har några andra förändringar skett förutom detta? Inom varje område är digitalisering en prioritering. Den är framtidens teknik som måste utnyttjas och utvecklas under de kommande åren. För det andra finns det ett behov av ökat samarbete på alla nivåer. Bland annat kommer EU:s deltagande i Europeiska audiovisuella observationsorganet att vara värdefullt liksom ett närmare samarbete med Eurimages, men det finns också ett behov av att förstärka nätverken.
Låt mig avsluta med att säga något om de ändringsförslag som kvarstår att överväga, särskilt ändringsförslagen om skydd av ungdomar, som gruppen Unionen för nationernas Europa lagt fram. Vi är alla för att skydda ungdomarna men det är inte det filmprogrammet i första hand är avsett för, utan det finns andra program för detta och därför kan vi inte gå med på vad ni begär på denna punkt.
Hjärtligt tack till hela parlamentet, vi har samarbetat för att sätta ihop detta program, och det är den bästa förutsättningen för programmets framgång i framtiden. 
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ),
   . – Herr talman! Det är uppenbart att styrkan i den europeiska kulturen inte ligger, eller inte får ligga, i dess byggnader eller katedraler. Det är den kreativa förmågan hos medborgarna, hos de människor som bor i Europa – dess drömmar, som Viviane Reding uttryckte det – som utgör Europas styrka och dess styrka på det kulturella området. Den audiovisuella industrin kan vara ett utmärkt exempel på detta, inte bara när det gäller att skydda Europa i denna tid av storskalig global likriktning, utan också genom att förstärka känslan av kollektiv identitet, där en oändlig mängd skilda identiteter ger upphov till kulturell mångfald.
Detta är anledningen till att utskottet för medborgerliga rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, och i synnerhet min grupp, ända från början oförbehållsamt har stött programmet Media 2007. Programmet bidrar till att forma de svårfångade komponenterna i det europeiska medborgarskapet. Det är därför synnerligen viktigt att vi stöder texten i dess nuvarande utformning.
Fru kommissionsledamot! Jag anser att vi kommer att behöva fundera på några av de ändringsförslag som ni ställer er negativ till. Jag antar att vi kommer att få tillfälle att diskutera dem. Jag är hur som helst mycket glad över att ni är nöjd med de ändringsförslag som i någon mån bidrar till att förbättra texten. Jag har en känsla av att vi under denna sammanträdesperiod kommer att rösta för en utmärkt text som innebär att framtidens europeiska kulturella dimension kommer att stärkas. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Ruth Hieronymis betänkande om förslaget till program för den europeiska audiovisuella sektorn ger anledning till en kortfattad men noggrann bedömning av tillståndet på den europeiska audiovisuella marknaden, där det finns en uppsjö av småföretag på de splittrade nationella marknaderna, men mycket lite gränsöverskridande rörlighet.
Dagens korta sammanfattning av de nya resultaten av Media-programmet och programmet Media Plus inger emellertid gott hopp, fru kommissionsledamot, om att Media 2007-programmet kommer att underlätta en ytterligare stabilisering av konkurrensen mellan europeiska och utländska audiovisuella producenter och resultera i att varenda en av de 1 055 miljonerna euro kommer att utnyttjas för investeringar samt för utbildnings- och utvecklingsarbete på en rad områden.
Som föredragande för yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män gratulerar jag föredraganden Ruth Hieronymi till de föreslagna förbättringarna av förslaget till program. Detta ger hopp om att en förstärkt ny teknik och främjandet av den europeiska filmindustrins konkurrenskraft kommer att utgöra ett stöd för den europeiska mångfalden och för bevarandet och spridningen av det cinematografiska kulturella arvet och ge möjlighet till nytt kvalitetsarbete, där den europeiska idén kommer att främjas, liksom mänskliga värderingar, människans värdighet, ömsesidig respekt, jämställdhet mellan kvinnor och män samt skydd av barn och ungdomar.
Investeringar inom programmet före och efter produktionsfasen kommer även att bidra till att de små nationella marknadernas tillkortakommanden övervinns och att den kulturella rikedomen i små länder som mitt hemland bibehålls och stärks. Som föredraganden emellertid påpekar kommer detta inte att uppnås enbart i samarbete med nationella företag utan kräver medverkan av icke-nationella europeiska företag – de behöver dock få tillgång till specialiserade kreditinstitut.
Låt oss hoppas att förhållandet mellan europeiska och utländska audiovisuella produktioner under er inspirerade ledning, fru kommissionsledamot, kommer att vara minst 50–50 senast 2013. 
Brigitte Douay (PSE ),
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot! Ruth Hieronymi har i sitt mycket uttömmande betänkande framhållit betydelsen av förslagen i Media 2007-programmet. Programmet har samma uppläggning och utnyttjar samma mekanismer som de nuvarande programmen, vilka har visat sig ha en mycket positiv effekt på den audiovisuella sektorn. Det kommande programmets övergripande mål har framgångsrikt anpassats till affärsstrukturen och finansieringsbehoven inom denna sektor, liksom till teknikutvecklingen och marknadsutvecklingen i en synnerligen konkurrensutsatt miljö.
Jag vill alltså endast understryka att med ett finansieringspaket på 15 procent av det belopp som anslagits i budgetplanen för att främja kultur och europeiskt medborgarskap, kommer den audiovisuella sektorn och i förlängningen den kulturella mångfalden att stärkas på ett positivt sätt.
Med tanke på att denna sektor inte bara har stor politisk och kulturell betydelse, utan även en omfattande social och ekonomisk potential, föreslår kommissionen således att en budget på 1 055 miljarder euro för åtgärdsfinansiering och finansiering av administrativa kostnader för perioden 2007–2013 anslås till Media 2007.
Genom det kommande Media 2007-programmet skulle den nuvarande budgeten för programmen Media Plus och Media Training alltså öka med över 50 procent. Det är det första programmet efter utvidgningen, och genom budgetökningen bör det bli möjligt att tillhandahålla effektivt stöd till de yrkesverksamma i de nya medlemsstaterna som ofta fortfarande har en begränsad investeringskapacitet och begränsad tillgång till banklån.
Kommissionen rekommenderar också i sitt förslag att gemenskapsinsatserna ska förenklas när det gäller administrativa och finansiella förfaranden. Om man beaktar samtliga förslag som syftar till att förbättra ett program som redan har bevisat sitt värde, förtjänar Media 2007 att mottas positivt, även om finansieringspaketet på 1 055 miljarder euro just nu endast är ett preliminärt belopp som ska gälla tills dess att budgetplanen antas. Med tanke på de betydande finansieringsbehoven inom en snabbt expanderande sektor, som dessutom är uppsplittrad på ett stort antal små och medelstora företag i de 27 berörda länderna, är budgetplanen helt klart hett efterlängtad.
Budgetutskottet stöder därför det nya programmet, där man beaktar utvidgningen och de svårigheter som små och medelstora företag har att få tillgång till gemenskapsinsatser och finansiering. Att förbättra detta program, som genom kraven på proportionalitet bland de mottagande företagen syftar till att göra förfarandena mer flexibla, är också ytterst väsentligt. Genom Media 2007 bör det alltså bli möjligt för filmindustrin och den europeiska audiovisuella sektorn att anta den globala konkurrensens utmaningar och därmed kunna fortsätta att utveckla sin verksamhet. 
Catherine Trautmann (PSE ),
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot! Också jag vill gratulera Ruth Hieronymi till kvaliteten på hennes betänkande och tacka henne för att hon har tagit med de flesta av de åsikter och synpunkter som framförts av utskottet för industrifrågor, forskning och energi. Jag går därför vidare till kärnpunkten.
I syfte att bibehålla den drivkraft som Media-programmet i dag anses ha på en alltmer konkurrensutsatt marknad, är det ett oavvisligt krav att vi i fortsättningen ser till att programmet är anpassningsbart, att vi lever upp till de yrkesverksammas förväntningar och att vi dessutom antar de utmaningar som ligger i tillkomsten och den fantastiska utvecklingen av nya format, exempelvis digitalteknik, eller nya datamedier som mobiltelefoner.
Media-programmet bör alltså, för att vara ännu mer slagkraftigt, inte endast följa i kölvattnet på teknikutvecklingen utan föregripa och direkt uppmuntra den. Det är således mycket viktigt att Media-programmet och övriga närliggande program inom innovations- och forskningsområdet kompletterar varandra och att denna ömsesidiga påverkan förstärks ytterligare. Media 2007 är det första programmet efter utvidgningen. Skyddet för filmproduktioner i de nya medlemsstaterna motiverar i sig ett förstärkt europeiskt stöd, där strikt proportionalitet till förmån för dessa länder måste iakttas.
Vi måste dessutom ge stöd till indirekta kostnader i anslutning till privat finansiering av produktionsprojekt. Insatser av detta slag skulle ge ett stort antal företag ökad tillgång till banklån, eftersom riskerna därmed skulle minskas. Små och medelstora företags tillgång till banklån är avgörande för utvecklingen av en stark audiovisuell industri. I detta geopolitiska och tekniska sammanhang är den budget på 1 055 miljarder euro som kommissionen föreslagit en miniminivå för sju år och 27 länder.
Jag välkomnar givetvis de initiativ som tagits i syfte att uppmuntra och underlätta de nationella investeringar som måste till för att de framtida målen för Media-programmet ska vara framgångsrika, men jag kan inte godta att Media-programmet drabbas av plötsliga infall från vår sida när vi diskuterar budgetplanen. Dessa villkor är en förutsättning för att Media-programmet, som är av avgörande betydelse för uppnåendet av Lissabonmålen, ska kunna bidra till att utveckla och förstärka en av de mest lovande sektorerna när det gäller att skapa nya arbetstillfällen och ekonomisk tillväxt. 
Marianne Mikko (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag är glad att få gratulera föredraganden Ruth Hieronymi till den lyckosamma avslutningen på vårt gemensamma samarbete.
Vi i utskottet för kultur och utbildning anser det viktigt att digitaliseringen och katalogerna över europeiska verk ges en central plats i Media 2007-programmet. Vi betraktar detta som en nyckelfråga för att motverka splittringen av den europeiska marknaden.
Programmet innebär i princip att man ger en fisk till den som svälter, medan digitaliseringen betyder att man lär honom att fiska. Kommissionen bör aktivt medverka till att ta fram den lämpligaste digitala plattformen och att upprätta standarder.
Undertextning är nära kopplad till digitaliseringen. Med digitala medier blir det möjligt att efter behov välja en kombination av språk och undertexter. Att välja undertextning i stället för dubbning främjar språkinlärning, läs- och skrivförmåga samt interkulturell förståelse. För hörselskadade är undertextningen emellertid av största betydelse. Jag är uppriktigt ledsen över att de funktionshindrades behov inte uppmärksammas tillräckligt i programmet.
Som företrädare för ett litet land gläder jag mig även åt systemet med en fördelningskvot som i förening med övriga insatser kommer att ge stöd åt producenter inom innehållsindustrin i de minsta och fattigaste språkområdena.
Den estländska marknaden är så liten att internationell distribution är den enda möjligheten att få kostnadstäckning för de filmer som produceras. Några av våra producenter av tecknad film har vunnit internationellt erkännande utan att över huvud taget använda text i sina filmer. Detta är ett sätt att göra en dygd av nödvändigheten som numera har blivit vårt speciella kännemärke.
För små producenter betyder det mycket att digitaliseringen avsevärt kan minska distributionskostnaderna. Att utnyttja undertextning i stället för att hyra in skådespelare innebär också en möjlighet att drastiskt skära ned kostnaderna.
Det skulle glädja mig mycket om Media 2007 ledde till att underutnyttjade studior och övriga resurser för filmskapande användes bättre. Jag skulle vilja att EU spelar en mer aktiv roll i att organisera filmdistributionen. Tanken är att Europa ska återta sin position från den amerikanska filmindustrin.
Tack så mycket, och jag vill än en gång gratulera föredraganden. 
Alfonso Andria,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill gratulera Ruth Hieronymi till hennes förtjänstfulla arbete.
Vårt audiovisuella arv är tveklöst ett värdefullt verktyg för att befästa vår historiska identitet och förstå de skiftande kulturer som ligger till grund för utvecklingen av det europeiska medborgarskapet. Det är ingen tillfällighet att film i vissa länder redan nu i lag erkänns ha ett kulturellt värde. Jag ansluter mig till föredragandens ändringsförslag 71 som innebär att ett nätverk av databaser upprättas, vilka omfattar det europeiska audiovisuella arvet.
Fru kommissionsledamot! I detta sammanhang måste jag få påpeka att jag under diskussionen här i kammaren den 9 maj 2005 om Gyula Hegyis betänkande om skyddet för filmarvet, föreslog att ett europeiskt tematiskt filmarkiv skulle inrättas i syfte att bevara ett antal noggrant utvalda filmer om historiska händelser och episoder med anknytning till utvecklingen av gemenskapsprojektet.
En annan känslig fråga rör finansieringen. Vi måste avhjälpa den kroniska bristen på kapital inom sektorn genom att den audiovisuella industrin ges ökad tillgång till krediter och genom att små och medelstora företag får möjlighet att dra nytta av speciella finansiella tjänster. Jag välkomnar därför föredragandens ändringsförslag 10 och 59. I den situation som EU befinner sig i för närvarande betraktar jag givetvis förslaget att anslå finansiella medel på 1 055 miljoner euro för perioden 2007–2013 som en absolut miniminivå för att programmålen ska uppnås.
Därnäst är det viktigt att uppmuntra utvecklingen av nya talanger. Jag kommer därför att rösta för föredragandens ändringsförslag 56, där det föreslås att ett stipendium som bär Pier Paolo Pasolinis namn inrättas för unga talanger.
När det gäller användningen av ny teknik föreslår jag till sist, vilket utskottet för industrifrågor, forskning och energi också har gjort, att kommissionen ska åta sig att utvärdera de pilotprojekt som genomförts och ge spridning åt dem om det visar sig att försöksverksamheten utfallit positivt. 
Alyn Smith,
   – Herr talman! Jag utgör inte något undantag när det gäller att gratulera vår föredragande till detta ambitiösa betänkande, och jag välkomnar också kommissionens idéer denna kväll som, enligt min mening, visar på att våra institutioner strävar efter samma mål.
Jag har ett eget intresse i denna debatt: Skottland, som är en engelsktalande EU-medlemsstat, borde – och skulle kunna – vara ledande inom EU:s audiovisuella sektor när det gäller att bygga en bro till våra konkurrenter i Förenta staterna. Trots att EU förfogar över omfattande stödinstrument utnyttjas de tyvärr alldeles för dåligt fortfarande, såväl i Skottland som inom EU. Lyckligtvis finns lösningarna inom räckhåll.
Jag anser att vi har en bred överenskommelse i parlamentet denna kväll om politikens inriktning, även om de centrala politikområdena, enligt min mening, är digitalisering och distribution, och hur man från EU:s sida kan främja en EU-intern spridning av vår egen talang.
Tråkigt nog misstänker jag att resonemanget i sista hand kommer att inskränka sig till att handla om pengar och om de småaktiga argument som lagts fram av min egen regering i Förenade kungariket. Jag hoppas att kollegerna kommer att sluta upp bakom detta betänkande och förmedla ett så kraftfullt och tydligt budskap som möjligt till rådet.
Hélène Goudin,
   . – Herr talman! Detta betänkande konstaterar att den kulturella mångfalden är begränsad inom flera av EU-ländernas respektive filmindustrier. Det är tydligt att europeiska filmer har svårt att hävda sig mot sina amerikanska konkurrenter. Oavsett om vi betraktar detta faktum som ett problem eller som någonting vi har att acceptera, så är frågan som vi bör ställa oss följande: Ska EU behandla denna typ av politiska frågor eller ligger detta inom medlemsstaternas ansvarsområde? Junilistans svar är givet, detta är en fråga för medlemsländerna.
Om medlemsstaterna vill satsa särskilda resurser på att främja den nationella filmindustrin är det självfallet deras fulla rätt att göra detta. EU skall däremot inte bedriva särskilda program för att gynna europeisk filmindustri. Om flera EU-länder anser att det är nödvändigt att samarbeta inom detta politikområde kan de även göra detta utan EU:s inblandning.
Mellanstatliga överenskommelser eller samarbeten mellan filmbolag kan ske utanför EU:s ramar. Ändringsförslag 15 hänvisar till EU:s konstitution och framhåller att EU-konstitutionen betonar värdet av att respektera kulturell och språklig mångfald. Detta är dock inte ett legitimt skäl till att stödja EU-program likt detta. Ledamöterna i denna kammare måste acceptera att befolkningarna i Frankrike och Nederländerna röstade nej till EU-konstitutionen, som därmed har fallit och inte längre är relevant att hänvisa till.
Kulturutskottet vill satsa över en miljard euro på detta program. EU behöver inte fler vidlyftiga och kostsamma projekt. EU borde istället eftersträva ett begränsat samarbete inom betydelsefulla och verkligt gränsöverskridande frågor. 
Rolandas Pavilionis,
   . – Innehållet i detta program, liksom kollegan Ruth Hieronymis betänkande, ligger helt i linje med andemeningen i den konvention om skydd för och främjande av kulturell mångfald som antagits av FN. Det är en realistisk förhoppning att ett särskilt viktigt mål i programmet kommer att uppnås när programmet genomförs, nämligen att förstärka den europeiska audiovisuella sektorn i dess svåra och hittills allt annat än framgångsrika kamp mot de konkurrerande produkter av låg kvalitet och med påfallande torftigt innehåll som numera i en aldrig sinande ström väller in på den europeiska marknaden. Dessa kulturellt undermåliga produkter åstadkommer störst skada i de nya och många gånger små länderna inom EU. Detta gäller även mitt eget land Litauen. Produkter av detta slag har inte endast en förödande inverkan på den kulturella medvetenheten, utan föder också ett behov av tarvlig kultur som inte fordrar någon intellektuell ansträngning. Jag ber er därför att godkänna det förslag som jag har lagt fram, där behoven hos framför allt de små, nya EU-länderna och deras samhällen tillgodoses, och som syftar till att genom bidrag stödja de länder som saknar förmåga att utveckla audiovisuella produkter av godtagbar kvalitet. Tack så mycket. 
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag tror nog att vi är överens i vår bedömning. Vi har diskuterat den vid ett flertal tillfällen i utskottet – ämnet har nu färdigbehandlats och vi är eniga om slutsatserna.
Den europeiska audiovisuella sektorn är i hög grad splittrad. Europeiska filmer produceras i varje enskild stat, vilket givetvis leder till kulturell och språklig mångfald i filmproduktionerna. Den enorma rikedomen av språklig och kulturell mångfald i Europa är dock samtidigt orsaken till det största strukturella problemet på de audiovisuella marknaderna i Europa.
Mot denna bakgrund och av ett otal andra skäl dominerar, som alla har framhållit, de transatlantiska produktionerna den europeiska marknaden med omkring 70 procent, samtidigt som EU:s handelsunderskott med Förenta staterna uppgår till åtta miljarder US-dollar.
Problemet handlar emellertid inte om siffror. Det är i första hand kulturellt betingat. Har film exempelvis bidragit till att sprida den europeiska kulturen till Asien eller Afrika under de senaste 20 åren? Naturligtvis inte. 
Seán Ó Neachtain (UEN ).
   – Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden Ruth Hieronymi till hennes betänkande. Den audiovisuella industrin är en av de snabbast växande sektorerna i EU. EU:s biografer hade över en miljard besökare under 2004, ändå domineras filmindustrin av amerikanska filmer, som innehar 71 procent av marknaden. Hittills har unionen misslyckats med att effektivt ta vara på sin egen audiovisuella marknad. Detta innebär i sista hand förlorade möjligheter till tillväxt och sysselsättning i EU.
EU har en väldig språklig och kulturell mångfald, vilket bör utnyttjas genom den audiovisuella sektorn. Jag har egen erfarenhet av denna sektors betydelse för min hemregion i västra Irland, där man talar iriska. Under de senaste åren har den gått stadigt framåt. Människor i Irland går oftare på bio än vad som är fallet i många andra EU-länder.
Betydelsen av en livskraftig EU-baserad audiovisuell industri kan inte överbetonas. Det är ett medium som ger viktiga möjligheter att förmedla de grundläggande värderingar som bär upp EU:s rika kulturarv, och måste därför stödjas på alla tänkbara sätt.
Viviane Reding,
   – Herr talman! Jag vill tacka ledamöterna för deras mycket positiva inlägg. Det stämmer att den europeiska filmindustrin har flera dimensioner. En är ekonomisk. Filmindustrin är tveklöst en av de branscher inom kultursektorn som bidrar positivt till den viktiga industriella konkurrenskraft som tas upp i Lissabonstrategin. Branschen är emellertid inte endast kommersiell utan även kulturell, eftersom den berikas av den kulturella mångfalden. Vad vi talar om är européernas berättelser som måste återges av européer, européernas drömmar som filmiskt måste iscensättas av européer samt hela spektrat av kulturell mångfald som måste finna vägen till våra filmdukar. Därför hyser kommissionen en uppriktig vilja att investera i den kulturella mångfalden och se till att få fram en fungerande mångfald.
Jag kommer inte att här upprepa de synpunkter som framförts av ledamöterna, eftersom jag i stort sett undantagslöst instämmer i dem. Jag vill emellertid återkomma till två punkter som jag inte tog upp i mitt inledningsanförande. För det första är jag enig med alla dem som menade att digitaltekniken är synnerligen betydelsefull – digitaltekniken banar vägen för mångfald, eftersom den, när den väl har installerats, radikalt kommer att förenkla och förbilliga distributionen av film. För det andra kommer det att bli mycket lättare att välja språk jämfört med dagens analoga system. Digitaltekniken ger därför enligt min mening såväl filmindustrin som oss själva en möjlighet att få kunskap om övriga kulturer i Europa. Detta är för övrigt en av anledningarna till att vi genom Media 2007-programmet försöker ta ytterligare steg i denna riktning.
Jag har med stort intresse noterat de synpunkter som handlar om att skydda ungdomen. Ni kan vara helt övertygade om att skyddet för ungdomar inom den audiovisuella sektorn är en av mina viktigaste prioriteringar. Detta tas också upp i de särskilda rekommendationerna och i direktivet om gränslös television, som för närvarande håller på att omarbetas. Ledamöternas krav på skydd för ungdomar mot alla tänkbara former av utnyttjande tillgodoses därför.
Jag har också med stort intresse tagit till mig vissa ledamöters synpunkter på de nya medlemsstaterna och länder med lägre audiovisuell produktionskapacitet eller som utgör ett litet språkområde. Här vänder jag mig inte endast till er som kommissionsledamot utan även som luxemburgare. Varje gång det görs en film på luxemburgska – och sådana filmer finns faktiskt – känner jag mig både stolt och rörd. Jag skulle vilja att man inom samtliga små språkområden fick möjlighet att producera film på sitt eget språk, även om marknaden för dessa filmer naturligt nog är mycket liten. Desto större anledning alltså att hjälpa dessa små språkområden, och det gör vi genom Media-programmet.
En annan punkt som jag tror att jag tog upp i utskottet för kultur och utbildning, men som jag skulle vilja nämna på nytt här i plenum, är att ministerrådet enhälligt antog mitt förslag om positiv särbehandling av de nya medlemsstaterna, där det finns behov av ett tydligt målinriktat stöd som tveklöst skulle ge dem möjlighet att dra nytta av Media-programmet. Samtliga ministrar var eniga, även de som blev tvungna att avstå från en del av kakan för att hjälpa andra. Detta är det Europa som vi håller så högt. Detta är solidaritetens Europa, och det gläder mig att ledamöterna i sina ändringsförslag ytterligare har lyft fram solidaritetsaspekten. Vi måste få en varierad filmproduktion också i de länder som utgör ett litet språkområde och där den audiovisuella produktionskapaciteten är låg, eftersom dessa delar av vårt Europa också bidrar till den europeiska kulturmosaiken.
Alla behövs – vi behöver de större språken och de stora länderna, de mindre språken och de små länderna, eftersom det i detta sammanhang inte finns något som är stort och viktigt eller litet och oviktigt. Det finns endast betydelsefulla kulturer, vare sig de är små eller stora, och jag är stolt över att kunna bidra till denna mångfaldens mosaik. 

 – Debatten är avslutad. Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 11.30. 
Katalin Lévai (PSE ).
   – Kommissionen har utnämnt år 2007 till året för lika möjligheter. Missgynnade grupper måste få större utrymme i medierna, så att deras integration underlättas.
Den största etniska minoriteten i Europa är de cirka 15 miljoner romerna, vilka utgör en av de mest missgynnade samhällsgrupperna i medlemsstaterna. Samtidigt berikar och stimulerar romernas kultur det sociala och kulturella livet i de europeiska länderna och gör det mer färgstarkt.
Medierna har en framträdande roll i det jämlika samhället. Missgynnade grupper, inbegripet romerna, måste ges fler möjligheter att framträda i medierna, i sådan utsträckning att deras betydelse återspeglas. Nya medier som lämpar sig för detta ändamål måste skapas, och detta måste stödjas genom finansiella bidrag från EU.
Vi måste uppmuntra de offentliga medierna att främja förståelse mellan kulturer. Den romska minoriteten, som finns i alla europeiska länder, måste stödjas kraftfullt när det gäller deras medverkan i medierna, i integrationsprocessen och för att bevara sina kulturella värden. Formulering och genomförande av de strategier på europeisk och lokal nivå som krävs för att uppnå detta måste stödja de åtgärder som nyligen vidtagits för att inrätta den paneuropeiska romska televisionen. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A6-0287/2005) av Johannes Blokland för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om transport av avfall (15311/4/2004 – C6-0223/2005 – 2003/0139(COD)). 
Johannes Blokland (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Som föredragande är jag glad över att kunna säga att parlamentet vid andra behandlingen nådde en överenskommelse med rådet om förordningen om transport av avfall. Av de 90 ändringsförslag som antogs i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet godkände rådet 50 i sin helhet, 17 ändringsförslag har ersatts med 12 kompromissändringsförslag och de övriga 23 ändringsförslagen har dragits tillbaka till följd av den övergripande kompromissen.
Jag anser att vi kan vara nöjda med detta resultat, särskilt om vi betänker att kommissionens ståndpunkt om den rättsliga grunden innebär att enhällighet måste uppnås i rådet. Jag skulle särskilt vilja tacka rådet och det brittiska ordförandeskapet för deras konstruktiva och angenäma samarbete. Detta gäller också skuggföredragandena i de andra grupperna. Jag är glad över att ett kompromisspaket har åstadkommits på så kort tid och med så brett stöd från grupperna.
Under de senare skedena av förhandlingarna talade vi huvudsakligen om två huvudpunkter, nämligen genomförandet av förordningen och nedmontering av gamla fartyg, och jag ska gå in på dessa båda områden.
Beträffande genomförandet har det sedan 1993 funnits en förordning om transport av avfall. Det förefaller dock som om denna förordning inte följs på korrekt sätt, eftersom många olagliga fartygstransporter sker. Ni känner förmodligen till exemplet med det brittiska företaget som i mars i år avslöjades för att de exporterade inte mindre än 60 sjöcontainrar fulla av ruttnande och stinkande hushållsavfall till Kina. I de förfalskade dokumenten stod att lasten innehöll återvunnet pappersavfall. I förra veckan medgav den brittiska miljöbyrån att inspektioner av sjöcontainrar tyder på att 75 procent av avfallstransporterna är olagliga.
I juni 2005 framkom det i Frankrike att 100 procent av de inspekterade avfallstransporterna var oriktiga. Av detta kan vi dra slutsatsen att det i stället för en enstaka genomförandekampanj är absolut nödvändigt med tydliga regler för avfallstransporter och att de måste tillämpas på ett väl organiserat sätt. I kompromisspaketet fastställs nu att medlemsstaterna ska kontrollera dokumenten och fartygen konkret. De måste också samarbeta med varandra för att förhindra och spåra olagliga laster av avfall.
Rådet samtyckte dessutom till att personal från medlemsstaterna skulle få utstationeras permanent för att se till att detta samarbete verkligen sker. Därigenom införs system för att möjliggöra regelbundna kontroller av laster på platsen. Jag skulle vilja uppmana kommissionen att fortsätta med genomförandekampanjerna inom ramen för IMPEL-nätverket och att inlemma dem strukturellt i organisationen.
Jag skulle också vilja säga några ord om gamla fartyg. Alla grupper har uttryckt sin oro över det sätt på vilket de nedmonteras. Eftersom ett ovanligt stort antal fartyg kommer att nedmonteras under de närmaste åren till följd av att tankfartyg med enkelskrov ska avvecklas är globala åtgärder ytterst viktiga för att förhindra dumpning i områden såsom Asien. Tyvärr kan de strikta åtgärder som Europeiska unionen ensidigt har infört för att se till att nedmonteringen av fartyg sker på ett säkert och ansvarsfullt sätt ur miljösynpunkt enkelt kringgås genom att i slutet av ett fartygs livstid byta till ett annat lands flagg utanför Europeiska unionen.
Internationella arbetsorganisationen (ILO) och Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) måste därför arbeta tillsammans och utarbeta obligatoriska villkor som effektivt löser problemet med nedmonterade fartyg. Rådet har förklarat att det kommer att öka kapaciteten för nedmontering av fartyg inom Europeiska unionen. Rådet har dessutom förklarat att det till 100 procent åtar sig att ingå det tidigare nämnda globala avtalet om nedmontering av fartyg.
Även om jag till stor del kan instämma i några av de ändringsförslag som lagts fram av gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster måste jag som föredragande råda er att inte anta dem mot bakgrund av den överenskommelse som har uppnåtts med rådet.
Slutligen skulle jag vilja framföra en angelägen vädjan till kommissionen att inte på nytt tillgripa rättsliga åtgärder med hänvisning till den rättsliga grunden. Jag tror inte att en rättslig strid mellan Europeiska unionens institutioner skulle vara till gagn för miljön, det skulle snarare hindra genomförandet av denna förordning. Jag hoppas att kommissionen också inser att en översyn av detta direktiv är mer ändamålsenligt, och jag litar på att kommissionsledamoten med ansvar för miljöfrågor, Stavros Dimas, ger sitt stöd till detta. 
Stavros Dimas,
   . – Herr talman! Jag vill tacka Europaparlamentet, utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, och särskilt föredraganden Johannes Blokland för deras arbete med föreliggande andrabehandlingsrekommendation.
Ett av huvudmålen för den föreslagna nya förordningen om transport av avfall är att se till att Europeiska unionen uppfyller de internationella kraven för transport av avfall, både OECD:s och FN:s krav, med andra ord Baselkonventionen.
Det andra huvudmålet är att lösa de problem som uppstår vid tillämpningen och inom den administrativa ledningen för att de ska överensstämma med den nuvarande förordningen. Målet är följaktligen att den nya förordningen ska bli tydligare och att lagstiftningen om transport av avfall ska bli bättre.
Diskussionerna i rådet ägde rum under de italienska och irländska ordförandeskapen. Vid första behandlingen ändrade kommissionen förslaget och godkände, i sin helhet, delvis eller i princip, 43 av de 103 ändringar som hade föreslagits av Europaparlamentet. I rådets gemensamma ståndpunkt infördes 41 av Europaparlamentets ändringar. Den gemensamma ståndpunkten är ett viktigt framsteg när det gäller tydlighet i förordningen och bestämmelserna i den, och de uppställda målen måste alltid uppfyllas.
Jag skulle vilja påpeka att vårt mål är att avsluta detta ärende så snart som möjligt. Vi behöver denna nya förordning för att förtydliga och förbättra tillämpningen av bestämmelserna för transport av avfall, samt för att Europeiska unionen ska fullgöra sina internationella åtaganden.
Kommissionen godkände dock inte den gemensamma ståndpunkten på tre specifika punkter, och kommissionen angav skälen till detta i ett yttrande till Europaparlamentet den 1 juli 2005. Dessa punkter är förordningens rättsliga grund, medlemsstaternas invändningar rörande transport av avfall som är avsett för återvinning och en bestämmelse om att undanta animaliska biprodukter från förordningens tillämpningsområde.
Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet röstade för 90 ändringsförslag till den gemensamma ståndpunkten. Kommissionen anser att 74 av dessa kan godkännas i sin helhet eller i princip, men att 16 av dem inte kan godkännas.
Att upprätthålla den inre marknaden är en grundläggande fråga för kommissionen. I dag flyttas avfall som är avsett att återvinnas fritt mellan medlemsstaterna under förutsättning att stränga regler om miljöskydd och proportionalitetsprincipen följs.
En stark europeisk marknad för återvinning bidrar till att minska den miljöpåverkan som användningen av naturresurser orsakar. Den fria rörligheten för avfall som är avsett att återvinnas har redan fastställts i den nuvarande förordningen om transport av avfall, i EG-fördragets bestämmelser om fri rörlighet för varor och i EG-domstolens rättspraxis.
De ändringar som föreslås i rådets gemensamma ståndpunkt skulle skapa allvarliga hinder för den internationella återvinningsmarknaden och kan inte godkännas av kommissionen.
Ändringsförslag 35 kan förebygga eventuella problem på den internationella marknaden. I det fastslås maximala tidsfrister för klagomål om transport av avfall som är avsett att återvinnas med utgångspunkt från nationella normer. Sådana invändningar får endast göras fram till dess att särskild gemenskapslagstiftning trätt i kraft, dock senast fyra år efter att denna förordning trätt i kraft. Om den föreslagna ändringen godkänns kommer den att bidra till att lösa de problem som kommissionen framfört när det gäller återvinningsmarknaden. 
María del Pilar Ayuso González,
   . – Herr talman, ärade kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag skulle vilja börja med att säga att kommissionens förslag generellt sett är bra. Och jag skulle vilja gratulera föredraganden till den stora insats han har gjort, som har gjort det möjligt för oss att enas om vissa kompromissändringar, vilka har godkänts av de flesta av de politiska grupperna. Detta kommer att göra det möjligt för oss att nå en överenskommelse vid andra behandlingen.
Jag skulle dock vilja påpeka att vi, även om vi har godkänt kompromissändringsförslagen, har vissa invändningar mot ändringen av den rättsliga grunden. Vi föredrog kommissionens förslag, i vilket den rättsliga grunden för den internationella handelspolitiken, artikel 133, behölls. Oavsett vad vi tycker om det är avfall en handelsvara, och det är så vi måste se på saken. Dessutom handlar mer än 50 procent av texten om transport av avfall utanför Europeiska unionen. Detta hindrar oss inte från att ta hänsyn till miljöfrågan, eftersom det är en mycket viktig fråga. Vi samtycker inte heller till att vårt förslag tas bort genom underförstått samtycke. Jag anser att vi måste ge förvaltningarna rimlig tid på sig att besvara förfrågningar om transport av avfall, eller annars tillämpa det som kallas ” passivt beslutsfattande” eller ”underförstått samtycke”.
Europaparlamentet har uttryckt oro över problem med fartyg som exporteras i syfte att skrotas och gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater är nöjd över att rådet kommer att avge ett yttrande om att de medlemsstater som har rösträtt i Internationella sjöfartsorganisationen måste främja antagande av bestämmelser på internationell nivå.
Jag skulle vilja påpeka att min politiska grupp inte kan godkänna några ändringsförslag som har lagts fram av Verts/ALE-gruppen, och i synnerhet inte de som gäller animaliska biprodukter. Vi har redan lagstiftning som omfattar dessa och som dessutom är betydligt strängare än denna förordning, och vi bör därför inte öka byråkratin i onödan.
Slutligen skulle jag vilja säga till Europeiska kommissionen att det är viktigt att, inom ramen för en bättre lagstiftning, se över alla definitioner, som exempelvis återvinning, vid en framtida ändring av ramdirektivet om avfall. Vi kan inte fortsätta att förlita oss på EG-domstolens domar för att tolka era egna direktiv. 
Dorette Corbey,
   . – Herr talman! För det första vill jag uttrycka min uppskattning och gratulera Johannes Blokland som har fördjupat sig i avfallsfrågan och visat sig vara en hängiven försvarare av miljöns kvalitet. Avfall måste transporteras för att behandlas och återvinnas. Om utvecklingen går i rätt riktning kommer vi att få allt större kvantiteter avfall. Fler och fler komponenter som vi slänger bort och kasserar får ett andra eller tredje liv. Det krävs stora kvantiteter för att bearbetning av avfall ska vara värt besväret, och en viss kvantitet behövs för att bearbeta det på ett lönsamt sätt. Avfallsmarknaderna har därför börjat överskrida gränserna och det är skälet till att gemensamma regler så väl behövs.
Den första frågan är: vilken rättslig grund ska vi välja? Som jag ser det är det viktigaste här att skydda miljön. Avsikten är inte att stärka den inre marknaden, och det gläder mig att rådet har instämt i parlamentets åsikt. Jag är också glad att rådet erkänner att det finns problem med nedmontering av fartyg. Det skulle vara alltför lätt att lämna fartyg för skrotning i länder som har få miljöbestämmelser.
Det är olyckligt att bearbetning av avfall fortfarande är en sektor som, vare sig det stämmer eller inte, är känd för sina olagliga metoder. Det ligger i avfallssektorns intresse att olagliga metoder bekämpas. Bearbetning av avfall är en normal och respekterad verksamhet, och den är mycket viktig för samhället, ekonomin och miljön. Vi bör därför behandla sektorn mycket omsorgsfullt, och även om medlemsstaterna måste vara eniga om förbud mot olagliga transporter och metoder, finns det givetvis inget att vinna på att sätta ribban för högt.
Inga komplicerade förfaranden behövs för små avfallstransporter som t.ex. avfall som härrör från resor. Det måste dessutom vara möjligt för företagare att inom ramen för sitt tillverkningsansvar återvinna komponenter utan att först behöva passera ett berg av pappersarbete. Detta kan vi alla vara överens om. Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet stöder det kompromisspaket som lades fram av Johannes Blokland och vi kommer inte under några omständigheter att stödja ändringsförslagen från gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om animaliskt avfall.
Slutligen råder det brist på klarhet på många områden inom avfallssektorn. Gemenskapslagstiftningen är fortfarande splittrad. Vi behöver ramlagstiftning som främjar metoder för att förhindra att avfall uppstår, och som främjar återanvändning och återvinning. Lagstiftning med tydliga riktlinjer för företagare och långsiktiga mål. Lagstiftning som också anger tydliga definitioner och främjar innovation i alla medlemsstater. Lagstiftning som även främjar sysselsättningen inom avfallssektorn, eftersom det är något vi behöver snabbt. Låt oss hoppas att förslagen till ramlagstiftning inte kommer att dröja alltför länge. 
Marios Matsakis,
   . – Herr talman! Jag lämnade Cypern kl. 7.00 och har tillbringat större delen av dagen i flygplan, bussar och bilar för att kunna vara här i kväll. Jag kan försäkra er att detta inte främjar ett deltagande i långa debatter, särskilt eftersom parlamentet – vilket är fullt begripligt – är nästan tomt. Jag kommer därför att inskränka mig till följande kortfattade kommentarer och jag hoppas att jag inte kommer att pröva ert tålamod alltför mycket.
En förordning från Europaparlamentet och rådet om transport av avfall är en mycket viktig och välbehövd rättsakt, som tyvärr har dröjt alldeles för länge. Ämnet är alltid kontroversiellt – det står mycket ofta i fokus för allmänhetens uppmärksamhet och ligger de vanliga medborgarna varmt om hjärtat, eftersom det är en så viktig fråga. Parlamentets, rådets och kommissionens främsta ansvar är därför att göra allt rätt.
Det är värt att notera att Europaparlamentet har lagt ned stor möda på att arbeta igenom och rationalisera denna förordning. Detta framgår tydligt av att Europaparlamentet vid den första behandlingen antog så många som 103 ändringsförslag, och hittills har 90 ändringsförslag antagits av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet.
Föredraganden för denna andrabehandlingsrekommendation, Johannes Blokland, har visat stor klokhet och beslutsamhet i behandlingen av rådets gemensamma ståndpunkt, vilket är värt våra gratulationer och vårt stöd. Jag anser att den viktigaste punkten i den gemensamma ståndpunkten och andrabehandlingsrekommendationen är valet av miljön som enda rättsliga grund, vilket belyser att rådets främsta mål är miljön, inte – som en del ville och arbetade hårt för att uppnå – en förbättrad handel med avfallsmaterial. Det är detta som jag hoppas på, och jag vill ansluta mig till dem som uppmanade kommissionen att inte bestrida detta i domstol.
En punkt där vi har varit oeniga med rådet har varit det fullständiga uteslutandet av animaliska biprodukter från förordningens tillämpningsområde. Jag anser att detta är omotiverat. Jag håller med föredraganden om att animaliskt biproduktavfall bör inbegripas för att garantera att sådant avfall ska kunna transporteras på ett miljömässigt och hygieniskt korrekt och ansvarsfullt sätt.
Avslutningsvis hoppas jag, säkert i likhet med de flesta ledamöterna i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, att kommissionen kommer att möjliggöra denna förordning genom att i sinom tid lägga fram förnuftiga och logiska förslag till ramdirektivet om avfall och strategin för förebyggande och återvinning av avfall. Jag hoppas också, som föredraganden nyss nämnde, att man kommer att hitta effektiva sätt att hantera det ständiga problemet med tillämpning och genomförande. 
Caroline Lucas,
   . – Herr talman! Jag vill tacka Johannes Blokland för hans goda arbete med denna rättsakt, men min grupp är besviken över kompromisspaketet och vi har därför lämnat in ett antal ändringsförslag. Exempelvis bör avfall bara transporteras när det verkligen är nödvändigt och dessvärre är den föreslagna lagstiftningen inte så stark som den borde vara på denna punkt.
Frågan om långlivade organiska föroreningar är särskilt viktig i detta sammanhang. I förordningen om genomförande av Stockholmskonventionen behandlas inte transport avfall som består av eller innehåller långlivade organiska föroreningar, så denna fråga måste snarast inbegripas i förordningen om transport av avfall. Detta skulle bidra till att man kan undvika transporter av avfall som består av långlivade organiska föroreningar från länder som skulle kunna och borde ta hand om avfallet själva. Om denna bestämmelse hade funnits för två år sedan skulle exporten av den så kallade ”spökflottan” – förfallna amerikanska örlogsfartyg fulla av polyklorerade bifenyler (PCB) som skeppas från Förenta staterna till Förenade kungariket – kunna ha stoppats på rättslig grund. Dessvärre omfattar kompromissen inte denna fråga. Frågan om demontering av fartyg tas inte heller upp på lämpligt sätt i kompromissen. Ett stort antal EU-fartyg kommer snart att behöva skrotas efter det nya och välkomna beslutet att påskynda utfasningen av enkelskroviga tankfartyg, men det finns en högst verklig risk för att de kommer att dumpas på asiatiska stränder för att hanteras under mycket dåliga förhållanden.
Av dessa skäl kommer min grupp att avstå och inte rösta för detta paket. 
Jonas Sjöstedt,
   . – Herr talman! Jag vill tacka föredragande Hans Blokland för det mycket omfattande och goda arbete som han har gjort med detta betänkande. Det är klart att vi också gärna hade sett att vi hade fått ut mer i kompromissen med rådet. Vi har valt att inte skriva under den därför att vi gärna hade sett att den var ännu starkare, men samtidigt är det högst tveksamt om en förlikning verkligen hade räckt till för att uppnå ett bättre resultat än vad som uppnåtts i dessa förhandlingar.
När det gäller den rättsliga grunden vill vi absolut försvara att detta behandlas som ett miljöärende. Syftet måste vara att hantera de allvarliga miljöproblem som uppstår i samband med avfallshandeln. Att se farligt avfall som en handelsvara som andra, tycker vi är helt orimligt och vi anser därför att artikel 175 skall vara ensam rättslig grund.
Föredraganden tog i sin inledning upp den bristande efterlevnaden för de regler som finns. Vi kan nog räkna med att det kommer att brytas en del även mot dessa regler. Därför bör man göra allt för att se till att de verkligen efterlevs. I detta hänseende skulle det regelverk som vi har framför oss kunna ha varit starkare, men desto större blir ansvaret för kommissionen att verkligen se till att dessa regler genomförs i praktiken. Vi får hoppas att ni ägnar er åt det istället för att ifrågasätta den rättsliga grunden.
Jag håller också med om att när det gäller skrotning av skepp behövs det ett betydligt starkare internationellt regelverk och den frågan behöver vi återvända till så fort som möjligt. 
Irena Belohorská (NI ).
   – Jag måste hålla med Johannes Blokland om att artikel 175 är den lämpligaste rättsliga grunden för den aktuella lagtexten. Syftet med direktivet är främst att skydda miljön, och inte att underlätta handeln med avfall för att stödja ”avfallsturism”, med vars hjälp företag inom avfallssektorn exporterar avfall till de länder som har den mest generösa lagstiftningen. Detta direktiv är särskilt viktigt för små medlemsstater, särskilt för de nya medlemsstaterna som ofta saknar resurser och möjligheter att hantera farligt avfall. Vi måste hindra dem från att bli dumpningsplatser för större medlemsstater. Det som behövs är en harmonisering av de bestämmelser som gäller för transport av avfall mellan stater, eftersom avfall inte har några gränser, och om det inträffar olyckor eller katastrofer kan det vara farligt inte bara för slutdestinationslandet, utan även för transitlandet. Lika viktigt är det att kräva medgivande av slutdestinationslandet och att tillämpa ett skriftligt anmälningsförfarande. Jag anser att vi behöver stränga och tydliga bestämmelser som medger insyn och möjliggör kontroll och övervakning av olika typer av avfall och avfallsplatser. Slutdestinationslandet måste underrättas skriftligen om avfallstransporten i tillräckligt god tid för att kunna besluta om det vill ta emot avfallet eller inte. 
Horst Schnellhardt (PPE-DE ).
   – Herr talman, ärade kommissionsledamot! Jag anser att Johannes Blokland har gjort ett mycket bra arbete, och de slutliga kompromissändringsförslagen visar hans vilja att kompromissa, något som bådar gott inför framtiden när det gäller avfallshantering.
Jag skulle dock vilja återkomma till några punkter i detta förslag. Förslaget att lagstiftningen om avfall även ska omfatta animaliska biprodukter är inte bara ologiskt, det är också farligt. Förordning nr 1774/2002/EG innehåller redan stränga bestämmelser om animaliska biprodukter, det är en s i vilken det mycket detaljerat föreskrivs hur animaliska biprodukter ska samlas in, transporteras, bearbetas och användas, och det anges t.ex. att fordon och containrar ska desinficeras och rengöras. Den förordningen är därmed strängare än lagstiftningen om avfall. Animaliska biprodukter måste i allmänhet undantas på grund av att lagstiftningen måste vara tydlig, precis som rådet begär i den gemensamma ståndpunkten.
Försöket att inkludera animaliska biprodukter är också farligt. Faktum är att vi förbisåg någonting i förordning nr 1774/2002/EG. I ett av undantagen föreskrivs att döda djur även kan grävas ner som avfall. En följd av detta blev att byråkratin på många platser förbjöd djurkyrkogårdar och krävde att människor skulle begrava sina döda djur på soptippar, eftersom de omfattades av avfallslagstiftningen. Faktum är att denna typ av förvirring är helt oacceptabel, och det är därför mycket viktigt att detta tas bort från förordningen.
Jag har bara ett par punkter till om transporter. En kompromiss har visserligen nåtts, och det återstår att se hur den kan genomföras, men innan dess måste vi se till att avfallshantering inte tas bort från den inre marknaden och att transport av avfall inte undantas från den. Det vore fel att göra så. En konsekvens av detta som vi måste förhindra – och det är min andra punkt – är något som det i en del länder finns viss entusiasm för, nämligen att avfallshantering återigen ska bli något som kommunerna ska hantera, och att de därmed använder sina egna anläggningar i största möjliga utsträckning och hindrar transporter av avfall. Det måste införas lagar för att förhindra detta. Om så sker, kommer kompromissen att vara bra. 
Jillian Evans (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden för hans mycket effektiva arbete med detta betänkande. Såsom har sagts har Verts/ALE-gruppen emellertid lagt fram ändringsförslag som avspeglar vår ståndpunkt om ett antal specifika frågor som vi behövde upprepa.
Avfall, särskilt riskavfall, bör endast transporteras om det inte finns något annat alternativ, och lagstiftningen måste vara effektiv och genomförbar i detta avseende. Avfall bör innefatta alla typer av avfall, däribland animaliska biprodukter, och vi bör vara mycket tydliga när det gäller vår definition av fartyg som blir avfall. Som andra ledamöter redan har sagt har denna fråga blivit viktigare sedan EU beslutade att fasa ut enkelskroviga tankfartyg. Vi vet att vi inte har kapacitet inom EU för att hantera fartyg som blir avfall själva, men det är viktigt att vi snarast stoppar demonteringen av europeiska fartyg i Asien under förfärliga sociala och miljömässiga förhållanden.
Vi har redan internationella överenskommelser som styr vissa aspekter av avfallspolitiken. Det är mycket viktigt att det finns konsekvens mellan dessa överenskommelser och ny EU-lagstiftning, så att de allra högsta normerna antas. 
Luca Romagnoli (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det är ett välkänt faktum, som fastställts sedan länge, att avfall exporteras till länder som på grund av sin ekonomiska och politiska beroendeställning endast samlar in och inte gör sig av med det som blir över av rikare länders konsumtion.
De mer utvecklade ländernas oförmåga att återvinna avfall har också lett till ett paradoxalt ekonomiskt beroende av vissa tillgångar. Ett exempel är metaller som innehåller järn. Först inträffade detta för Östeuropa, och sedan för utvecklingsländer. Dessa länder har lärt sig att skapa nytt välstånd av avfallet, men detta sker ofta till priset av allvarliga miljöskador.
I andrabehandlingsrekommendationen av Johannes Blokland uttrycks – helt riktigt – oro för om det från miljösynpunkt är sunt att transportera avfall, som är en verksamhet som varken kan eller får styras enligt principerna om fri handel. Grundvattennivån, flodsänkorna och atmosfären känner inte till några administrativa gränser eller gränser mellan stater, eftersom jordklotet inte har några stängda områden.
Andrabehandlingsrekommendationen utgör ett framsteg i och med att miljöbedrägerier begränsas, och eventuellt elimineras, genom att anmälningsförfarandet för risker med avfallstransporter förbättras, genom att miljömässigt sunda förfaranden för avfallshantering förbättras, genom att man håller fast vid principen om enskilda länders suveränitet och genom att alla garanteras rätten att acceptera avfall eller inte. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
    –  Herr talman! Avsikten var att det nya förslaget om övervakning av handeln med avfall skulle utarbetas enligt principen om bättre lagstiftning. Denna princip godkändes av parlamentet, kommissionen och rådet 2001, och syftar till att garantera att bästa möjliga lagstiftning utarbetas och att de förordningar som antas är fördelaktiga och tydliga. Jag anser dock att förslaget till andrabehandlingsrekommendation innehåller överflödiga bestämmelser som medför onödiga begränsningar för denna sektor i ekonomin och hindrar utvecklingen inom den i stället för att förbättra avfallstransporterna.
Detta är ännu ett exempel på överdriven lagstiftning och utarbetande av lagstiftning där man inte beaktar de verkliga förhållandena. För att begränsa avfallets rörlighet har föredraganden föreslagit förbud mot export av avfall som kan hanteras då det produceras. Det skulle vara omöjligt för de nya medlemsstaterna att genomföra denna bestämmelse, eftersom det knappast är troligt att tusentals nya anläggningar skulle byggas på platser där avfall lagras och produceras.
Jag är för handel med avfall utan begränsningar på den gemensamma marknaden. Några av de bestämmelser som har utarbetats tyder på en oroande utveckling, eftersom den kännetecknas av överreglering och onödig upprepning av bestämmelser. Lämpliga exempel på detta är att fartyg och flygplan har satts upp på förteckningen över farligt avfall, och förbudet mot export av fartyg och flygplan som ska skrotas. Jag konstaterar att sådana frågor regleras i konventioner som antas av Internationella sjöfartsorganisationen och Internationella civila luftfartsorganisationen. Både medlemsstaterna och Europeiska unionen har undertecknat dessa konventioner.
Jag kan inte heller förstå varför det skulle vara nödvändigt att skärpa bestämmelserna om export av hushållsavfall. Återigen reglerades denna fråga i direktivet från 1999 om deponering av avfall. Samma sak gäller handeln med animaliska biprodukter, som omfattas av det gällande veterinärdirektivet.
Förordningarna bör enligt min åsikt harmoniseras och bli mer detaljerade med beaktande av internationella konventioner. Detta förslag får inte vara en ursäkt för att fastställa nya normer och flytta gränserna för miljöskyddet. 
Stavros Dimas,
   . – Herr talman! Jag har lyssnat mycket noga på ledamöternas kommentarer och jag vill förmedla mina ytterligare reaktioner på de ändringsförslag som har lagts fram.
Kommissionen är mycket glad över den vikt som Europaparlamentets miljöutskott fäster vid miljökonsekvenserna av uttjänta fartyg och återvinning av fartyg, och vi delar till fullo den oro som har uttryckts av utskottet. Jag anser emellertid inte att ändringsförslagen skulle innebära rätt väg framåt av följande skäl. Man arbetar för närvarande för att ta upp dessa frågor inom forumen Internationella sjöfartsorganisationen (IMO), Internationella arbetsorganisationen (ILO) och Baselkonventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av farligt avfall. Framsteg har gjorts mot en internationell överenskommelse i frågan inom IMO. Det skulle därför vara lämpligt att enas på internationell nivå om lösningarna på dessa viktiga problem innan vi ändrar vår interna EU-förordning. Däremot skulle vi stödja ett skäl med en hänvisning till arbetet i relevanta internationella forum, i linje med rådets slutsatser om skrotning av fartyg av den 24 juni 2005. Vi kunde därför till fullo stödja kompromissförslaget på denna punkt.
Det finns dessutom ett antal ändringsförslag om ytterligare begränsningar av den fria rörligheten för avfall för återvinning, vilka enligt kommissionens åsikt inte skulle uppfylla målsättningen att skapa en tydligare och bättre reglering. Kommissionen kunde på denna punkt inte godta ändringsförslagen 4, 27, 30, 31, 33, 37, 54, 56 och 68. Kommissionen står fast vid sitt uttalande om artikel 12.1 c i den gemensamma ståndpunkt som ändringsförslag 31 är knutet till. Vi kunde emellertid stödja kompromissförslaget på andra punkter.
Frågan om sammanhang mellan förordningen om transport av avfall och ramdirektivet om avfall, som nu ska ses över, har tagits upp. Vi kan bekräfta att vi kommer att garantera att fullständig konsekvens behålls mellan denna förordning och den planerade översynen av ramdirektivet om avfall och vi kommer naturligtvis att garantera konsekvens när det gäller definitionerna i den temainriktade strategin om avfall.
När det gäller animaliska biprodukter uppfyller kommissionens förslag samma miljömålsättningar som ändringsförslag 91. Vår målsättning är att garantera det nödvändiga miljöskyddet för transport av animaliska biprodukter. Vårt förslag innebär därför att den strängare av de två förordningarna bör gälla. Kommissionen vill emellertid inte att båda förordningarna ska gälla samtidigt för samma transport, och därför kan vi inte godta ändringsförslag 91.
Avslutningsvis är jag glad över att kunna säga att kommissionen kan godta 87 av de 113 ändringsförslagen, till fullo eller i princip. Dessa ändringsförslag innefattar ett stärkt genomförande av förordningen, klargörande av dess bestämmelser och ytterligare anpassning till Baselkonventionen.
Jag kommer att lämna en fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt om ändringsförslagen till parlamentets sekretariat. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 11.30.
Bilaga – kommissionens ståndpunkt
Kommissionen kan godta följande ändringsförslag: 1, 2, 6, 7, 8, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 28, 29, 32, 34, 35, 36, 38, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 55, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 84, 85, 90 och 100.
Kommissionen kan godta följande ändringsförslag i princip: 3, 39, 46, 67, 69, 83 och 89.
Kommissionen kan inte godta följande ändringsförslag: 4, 5, 9, 11, 27, 30, 31, 33, 37, 54, 56, 68, 81, 86, 87, 88, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99 och 101.
Om kompromisspaketet antas skulle kommissionen också kunna godta de nya ändringsförslagen 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112 och 113. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A6-0301/2005) av Avril Doyle för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om vissa fluorerade växthusgaser (16056/5/2004 – C6-0221/2005 – 2003/0189A(COD)) och
en andrabehandlingsrekommendation (A6-0294/2005) av Avril Doyle för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om utsläpp från luftkonditioneringssystem i motorfordon och om ändring av rådets direktiv 70/156/EEG (16056/5/2004 – C6-0221/2005 – 2003/0189A(COD)). 
Avril Doyle (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Detta är ett paket om två lagstiftningsförslag och jag är föredragande för båda. Det är därför som jag har tilldelats så lång talartid. Jag vill börja med att tacka mina kolleger i PPE-DE-gruppen och alla de politiska grupperna för omfattande diskussioner och debatter. Vi var inte överens om allt, men vi hade många diskussioner om de mycket intressanta frågor som finns i båda dessa lagstiftningsförslag.
Bakgrunden är att de fluorerade gaserna infördes på 90-talet för att ersätta klorfluorkarbonerna och klorfluorkolvätena (CFC respektive HCFC), som är skadliga för ozonlagret. De används inom alla typer av tillämpningsområden, en del nödvändiga, andra mindre nödvändiga – i isolerande skum, aerosolsprayer, kyl- och luftkonditioneringssystem, brandskyddssystem och till och med i sulorna på löparskor med luftteknologi.
Allteftersom debatten om klimatförändringen utvecklades efter FN:s ramkonvention om klimatförändringar blev den skadliga effekten av dessa fluorerande gaser, på grund av deras höga globala uppvärmningspotential, eller GWP, erkänd som en viktig bidragande faktor – 5 procent och ökande – till den så kallade växthuseffekten. Av de sex växthusgaser som anges i bilagan till 1997 års Kyotoprotokoll är tre fluorerade gaser. Syftet med denna lagstiftning är att göra det möjligt för medlemsstaterna att uppnå sina Kyotomål genom att förhindra läckage och begränsa användningen av fluorerade gaser.
Kommissionens ursprungliga förslag utgjordes av en förordning med en rättslig grund för den inre marknaden – artikel 95 – medan rådet kom fram till en gemensam ståndpunkt som tog formen av två separata texter, ett direktiv baserat på artikel 95 och en förordning baserad på en dubbel rättslig grund bestående av artiklarna 175 och 95. Tanken bakom uppdelningen av kommissionens förslag i två olika texter var att flytta alla krav beträffande utsläpp från luftkonditionering i motorfordon från den föreslagna förordningen till ramdirektivet om typgodkännande av motorfordon, direktiv 70/156/EEG. Förslaget till förordning skulle då vara inriktat på de återstående stationära tillämpningsområdena.
När det gäller direktivet om mobila luftkonditioneringsanläggningar, eller MAC-direktivet, anser jag att man måste hitta en balans mellan att å ena sidan föreskriva teknik i förhållande till den globala uppvärmningspotentialen hos de gaser som ska tillåtas enligt direktivet och å andra sidan främja utvecklingen av alternativ miljöteknik. Som situationen ser ut nu gäller förbudet i direktivet för gaser med en global uppvärmningspotential som är högre än 150, vilket innebär att HFC-152a – som har en global uppvärmningspotential på omkring 120 – fortfarande får användas. Detta kommer att ge möjlighet till ytterligare innovation och utveckling av alternativ teknik när det gäller luftkonditioneringssystem.
Att sänka GWP-tröskeln i mobila luftkonditioneringsanläggningar kommer i praktiken att innebära att utvecklingen av koldioxidteknik för närvarande är det enda alternativet för europeiska biltillverkare. Samtidigt som jag erkänner att den europeiska industrin är världsledande inom denna teknik och lovordar dess prestationer har de nuvarande toppmoderna koldioxidsystemen ett antal nackdelar som gör dem olämpliga för export utanför EU. För det första innehåller de utrustning med mycket högt tryck, vilket skulle innebära hälso- och säkerhetsrisker för mekaniker som inte har den expertis som krävs för att underhålla dem. Utanför EU, där fluorgastekniken kommer att fortsätta att vara integrerad, kommer det helt enkelt inte att finnas några servicenätverk för dessa system. För det andra är koldioxidtekniken inte lämplig för användning i vissa extrema temperaturer, till exempel i mycket varmt klimat. Att tröskeln fastställs till 150 GWP utesluter inte ytterligare förfining av koldioxidtekniken, men det skulle ge våra biltillverkare möjlighet att behålla marknadspenetrationen i alla områden i världen. Genom att sänka den nuvarande positionen till 150 GWP sker åtminstone en tiofaldig minskning – 1 000 procent – av utsläppen och den extra fördelen med att fastställa en GWP-tröskel på 50 GWP skulle vara minimal – omkring 2,6 procent. Jag vet att en del kolleger är fästa vid detta förslag, men det skulle vara svårt att försvara det på världshandelsnivå på grund av att det medför en obetydlig miljöfördel och på grund av detta skulle det kunna uppfattas som ett tekniskt handelshinder.
Jag upprepar att det viktiga är att vi genom att anta detta direktiv blockerar användningen av HFC-134a, som har en global uppvärmningspotential som är 10 gånger högre än HFC-152a.
När det gäller de utfasningsdatum som har föreslagits av olika ledamöter bör vårt mål vara att denna lagstiftning ska träda i kraft så snart som möjligt, så att industrin kan börja göra sig av med gaserna med mycket hög uppvärmningspotential, samtidigt som den sexåriga tidsramen för typgodkännanden behålls. Jag är därför för att godkänna den gemensamma ståndpunkten om direktivet i den befintliga utformningen, utan ytterligare ändringar.
När det gäller förordningen om vissa fluorerade växthusgaser har den rättsliga grunden diskuterats allvarligt – om den rättsliga grunden för förordningen bör vara miljön (artikel 175 i fördraget) eller den inre marknaden (artikel 95 i fördraget) eller om den dubbla rättsliga grund som har föreslagits i den gemensamma ståndpunkten (artiklarna 175 och 95) bör behållas. Som parlament har vi en skyldighet att lösa denna fråga – industrin behöver i första hand rättssäkerhet.
Som föredragande har jag genomfört ett omfattande samråd i denna fråga och granskat varje alternativ från ena änden av spektrumet till den andra. Min högsta prioritering har varit att uppnå rättssäkerhet för industrin. Efter moget övervägande har jag kommit fram till den bestämda slutsatsen att det enda logiska och juridiskt vattentäta alternativet som är förenligt med förordningens mål och omfattning – jag rekommenderar kolleger och andra intresserade att läsa skälen – är att välja en enda rättslig grund som motsvarar lagstiftningens förhärskande syfte eller ”tyngdpunkt”. I detta fall, liksom i förordningen om ozonnedbrytande ämnen, som detta förslag relaterar till, är det miljöskyddet. Det förklaras tydligt i skälen till förordningen att huvudsyftet är att bidra till reduktionsmålen för den globala uppvärmningen. Förordningens tillämpningsområde är också helt tydligt på denna punkt: reduktionsmålen för den globala uppvärmningen, förbättring av luftkvaliteten.
I Europaparlamentets rättsliga yttrande anfördes kategoriskt att en ojämnt viktad dubbel rättslig grund, som i den gemensamma ståndpunkten, är rättsligt ohållbar och kommer att förkastas av EG-domstolen. All tidigare rättspraxis bekräftar att domstolen kommer att ogiltigförklara hänvisningen till den underordnade rättsliga grunden – artikel 95 i detta fall – och tolka hela förordningen som om den baserades på den huvudsakliga rättsliga grunden – artikel 175. Detta resultat skulle emellertid nås först efter år av gräl och utdragen osäkerhet för industrin. Vi bör behålla kontrollen över lagstiftningsbeslut på denna politiska arena – även om det innebär förlikning är det ändå politisk kontroll – i stället för att låta domstolarna besluta om lagstiftningen för oss.
Artikel 175 kommer också att innebära att de medlemsstater som redan har mer ambitiös lagstiftning inom ramen för sin Kyotostrategi tillåts behålla denna lagstiftning där det är lämpligt för den inre marknadens funktion och inte, vilket skulle vara fallet med den nuvarande gemensamma ståndpunkten, att de tvingades att sänka sina miljöstandarder till lägre EU-nivåer.
Det är emellertid viktigt att komma ihåg att artiklarna 175 och 176 inte ger medlemsstaterna fria händer att införa vilka åtgärder som helst. Den inre marknaden skyddas fortfarande från omotiverade handelshinder enligt den miljörättsliga grunden, artikel 175, som bygger på skyddet av den inre marknaden. I artikel 176 fastställs uttryckligen att inga strängare åtgärder kan vidtas av en medlemsstat om de inte är förenliga med fördraget, de får således inte vara oproportionerliga, diskriminerande eller skapa omotiverade hinder för den inre marknaden.
Den miljörättsliga grunden har i stort sett samma effekter som den rättsliga grunden för den inre marknaden (artikel 95), som också ger medlemsstaterna möjlighet att vidta strängare åtgärder. Det är bara bevisbördan – för kommissionen enligt artikel 175, för medlemsstaten enligt artikel 95 – och tillämpningsförfarandena som skiljer sig åt.
I detta avseende uppmanar jag kommissionen att officiellt förklara att den strikt kommer att uppfylla sina skyldigheter som fördragens väktare när det gäller denna förordning och att den kommer att vara särskilt noggrann med att kontrollera och övervaka alla strängare åtgärder som kan föreslås av medlemsstaterna i syfte att främja den inre marknaden inom ramen för artikel 175. Även om kommissionen hittills inte har varit tillräckligt förutseende i utövandet av sina befogenheter vid överträdelser, hoppas jag att kommissionens senaste mål mot Danmark blir ett tecken på det som komma ska och mildrar industrins rädsla för att det allra värsta kommer att inträffa i fråga om den inre marknaden.
Som en ytterligare skyddsåtgärd, och för att hjälpa små och medelstora företag, har jag föreslagit en ändring för att införa ett on-lineregister där eventuella strängare åtgärder som är förenliga med den inre marknaden enligt artikel 176 skulle registreras i ett enda lättåtkomligt dokument. Jag uppmanar kollegerna att stödja detta förslag.
I ett utvidgat EU med 25 – snart 27 – medlemsstater är det mycket möjligt att rådet oftare kommer att tillämpa en dubbel rättslig grund för att försöka tillfredsställa olika nationella intressen. Detta kommer att leda till en fragmentering av lagstiftningens mål och inriktning. Denna ökande tendens att sy ihop slarviga kompromisser vid rådets förhandlingsbord när medlemsstaterna inte kan nå en godtagbar politisk överenskommelse är ytterst oroande. Jag anser att Europaparlamentet har en unik möjlighet att övervinna de begränsningar som de nationella ställningstagandena leder till och skapa politisk sammanhållning på områden som kräver åtgärder på gemenskapnivå. Som parlament måste vi motverka att lagstiftningen vattnas ur och försvagas.
Slutsatsen är att denna förordning, om denna gemensamma ståndpunkt om den dubbla rättsliga grunden behålls, till slut kommer att ha en enda rättslig grund enligt artikel 175 efter att domstolen har granskat den och avvisat den underordnade rättsliga grunden enligt artikel 95. Jag skulle föredra att parlamentets beslut får råda och jag kan inte sätta mitt namn på en förordning som inte är juridiskt välgrundad och som inte kommer att hålla för en rättslig granskning.
Ett huvudargument som hittills inte har uppmärksammats särskilt mycket i den livliga debatten är konkurrensfördelarna med att utnyttja artikel 175 för att uppnå våra Lissabonmål att bli världens mest konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomi, med hållbar tillväxt som en inneboende del i detta mål. Förslaget att använda den inre marknaden som rättslig grund och även införa ytterligare förbud i bilagan är ett trögt instrument som industrin, kommissionen och rådet inte kan acceptera. För närvarande har inga av förslagen om att införa ytterligare förbud mot användningen av fluorgaser i vissa tillämpningar varit föremål för konsekvensbedömningar eller omfattande analyser av hälsa och säkerhet eller ens kostnadsfördelar av kommissionen. Jag anser inte att vi bör använda dem utan en föregående teknisk undersökning.
Jag anser att begränsning och återvinning är mycket användbara och effektiva sätt att minska utsläppen av växthusgaser. Jag ser emellertid samtidigt att det finns ett behov av att främja utveckling av alternativ teknik som är miljövänligare än den befintliga tekniken. Genom att tillåta strängare lagstiftning i vissa medlemsstater, som granskas noggrant av kommissionen, och genom att begränsa utsläppandet på marknaden av vissa produkter om bättre alternativ finns, kommer de nyss nämnda målen att ges ökad kraft.
Industrin måste ges långsiktig säkerhet. Det är vår plikt att bestämma inriktningen för framtiden och det ankommer på oss som politiker att tillsammans med rådet och kommissionen fatta beslut om lagstiftningen, och inte tillåta att EG-domstolen styr alltsammans. 
Stavros Dimas,
   . – Herr talman! Till att börja med vill jag tacka Europaparlamentet, utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, och särskilt föredraganden Avril Doyle för hennes utmärkta arbete med föreliggande andrabehandlingsrekommendation.
De förslag vi diskuterar i dag är en viktig del av gemenskapens politik för klimatförändringar. Fluorerade gaser är mycket starka växthusgaser. I gemenskapens program för klimatförändringar har den lagstiftning som begränsar utsläppen av fluorerade gaser ansetts vara en av de avgörande åtgärderna för att Europeiska unionen ska nå sitt mål i enlighet med Kyotoprotokollet.
De förslag som diskuteras i dag kommer att bidra avsevärt till att minska utsläppen av växthusgaser i EU. Minskningen beräknas bli ungefär 21 miljoner ton koldioxid per år fram till 2010 och 40–50 miljoner ton koldioxid per år efter 2020 när de föreslagna åtgärderna har genomförts fullt ut.
Kommissionens förslag om fluorerade gaser diskuterades i rådet under de irländska och nederländska ordförandeskapen och det blev snart tydligt att förslaget måste omarbetas viss mån. Slutligen beslutade rådet att ändra utformningen av kommissionens förslag, men behöll det som ett åtgärdspaket med ett särskilt direktiv om fluorkolväten (HFC) i fordons mobila luftkonditioneringssystem (MAC) och en förordning som omfattar de återstående frågorna i det ursprungliga förslaget.
Rådet enades också om att direktivet endast skulle grundas på artikel 95, på så sätt att det skulle underställas typgodkännandesystemet, och att förordningen skulle ha artikel 175 som rättslig grund samt artikel 95 för artiklarna 7, 8 och 9 i förordningen.
Kommissionen samtyckte till denna ändring, eftersom de två delarna utgör ett övergripande paket som säkrar målen för miljön i det ursprungliga förslaget. Den ändrade utformningen återspeglar också parlamentets vilja att lösa frågan om MAC-systemen genom lagstiftning om typgodkännande.
Jag skulle här vilja betona att jag noggrant kommer att bevaka utvecklingen i vissa framträdande frågor i parlamentet och rådet, särskilt den mycket viktiga frågan om rättslig grund med tanke på att utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet vill att förordningen om fluorerade gaser endast ska grundas på artikel 175. Resultatet av omröstningen i denna fråga i kammaren kommer att vara särskilt betydelsefullt.
Jag skulle också vilja tillägga att kommissionen välkomnar de åtgärder som olika medlemsstater vidtagit för att minska utsläppen av växthusgaser. Rapporter som nyligen offentliggjorts visar att många medlemsstater behöver ytterligare åtgärder för att nå de mål de åtagit sig. Åtgärder för att begränsa utsläppen av fluorerade gaser är ett effektivt sätt att nå detta mål. Kommissionen vill bara försäkra sig om att dessa åtgärder och denna verksamhet inte inkräktar på andra skyldigheter som medlemsstaterna måste uppfylla enligt fördragen, i synnerhet med beaktande av t.ex. den inre marknaden.
När det gäller de ändringsförslag i vilka det föreslås ytterligare förbud mot utsläppande på marknaden har kommissionen alltid hävdat att en fullständig teknisk och ekonomisk utvärdering måste göras innan ett beslut fattas om i vilken grad en produkt eller en komponent i en utrustning som innehåller fluorerade gaser ska förbjudas. Detta har dock inte gjorts för de nya förbud som miljöutskottet föreslår. Det bör noteras att ytterligare eventuella förbud ska undersökas vid översynen fyra år efter det att förordningen trädde ikraft.
Kommissionen anser att många av de återstående ändringarna i den gemensamma ståndpunkten och de ändringar som parlamentet föreslår förbättrar det ursprungliga förslaget. De förbättrar verkligen definitionerna och förtydligar texten. Samtidigt ökar de insynen och ansvarsskyldigheten.
Kommissionen har också godkänt vissa ändringar i den gemensamma ståndpunkten, t.ex. den nya artikeln om märkning som går betydligt längre än i kommissionens ursprungliga förslag, och artikeln om översynen av förordningen som har förstärkts avsevärt och nu är mer detaljerad.
När det gäller direktivet om utsläpp från luftkonditioneringssystem i motorfordon stöder kommissionen parlamentets förslag om gradvist borttagande av fluorerade växthusgaser i luftkonditioneringssystem genom användande av typgodkännandesystemet i stället för ett system med överförbara kvoter. Parlamentet, rådet och kommissionen är eniga i denna fråga.
Kommissionen vill se positivt på varje möjlighet till kompromiss som kan uppkomma om de ändringsförslag som parlamentet ska rösta om.
Jag hoppas att vi kommer att lyckas avsluta förfarandet i detta ärende så snart som möjligt. Vi behöver den nya förordningen och det nya direktivet snarast, så att de kan börja bidra till att begränsa utsläppen av fluorerade gaser. Dessa rättsakter kommer alltså att underlätta för oss att uppfylla våra åtaganden enligt Kyotoprotokollet och därefter.
Det är dessutom uppenbart att det är ett mycket positivt budskap som vi sänder i rätt tid när vi inleder – i dag närmare bestämt – den andra etappen i gemenskapens program om klimatförändringar. 
Horst Schnellhardt,
   . – Herr talman, ärade kommissionsledamot, mina damer och herrar! Avril Doyle har utfört ett enastående arbete och har avsevärt bidragit till vår nära förestående och omfattande förbättring av miljöskyddet inom EU. Det måste dock sägas att det blir allt svårare att få människor att visa förståelse för miljöskyddsåtgärder när artikel 175, deras rättsliga grund, införlivas i lagstiftningen på olika sätt i olika länder, vilket leder till att det finns risk för att den inre marknaden inte fungerar friktionsfritt.
Faktum är att saker och ting inte är som rådet önskar. Det finns verkligen skillnader mellan länderna, och den inre marknaden störs. Allt jag då kan göra är att yrka på att vi godkänner både artikel 175 och artikel 95 som rättslig grund, vilket är nödvändigt i detta fall. I annat fall skulle jag ställa mig positiv till en enda rättslig grund, men då skulle jag argumentera för artikel 95, som dock inte passar lagförslaget helt och hållet.
Här i Europaparlamentet har vi alltid försvarat de små och medelstora företagens intressen, och när det gäller vårt mål riktar sig deras oro och kritik främst mot enheter i luftkonditioneringssystem. Vårt mål – ett ambitiöst och viktigt mål i miljöpolitiken – att byta ut enheter i luftkonditioneringssystem till icke-fluorerade gaser senast 2011 bör visserligen välkomnas, men det måste nämnas att det skapar problem för små och medelstora företag, och det var därför som parlamentet vid första behandlingen antog ett undantag enligt vilket de nya bestämmelserna kan införas två år senare – det vill säga 2013 – om antalet producerade enheter är färre än 50 000 per år. Det är beklagligt att rådet inte anser sig kunna godta detta, men jag har lagt fram ett ändringsförslag som stöds av alla grupper, eftersom jag anser att flexibilitet måste garanteras för genomförandet i lagstiftningen om övergången ska bli framgångsrik.
Vad handlar detta ändringsförslag om? Avsikten är helt enkelt att göra det möjligt för tillverkare av små volymer att efter den 1 januari 2013 få typgodkännande av fordon som används i enlighet med det gamla systemet. Vi bör ge små företag denna möjlighet, och inte bara fordonstillverkare, utan också leverantörer. Jag ber er därför att stödja detta ändringsförslag. 
Dorette Corbey,
   . – Herr talman, ärade kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi diskuterar ett viktigt ämne ikväll – växthusgaser, närmare bestämt fluorerade gaser. Alla är eniga om att åtgärder snarast måste vidtas för att minska mängden växthusgaser. Först vill jag dock tacka Avril Doyle som i egenskap av föredragande har tagit flera viktiga initiativ för att skydda miljöns kvalitet i dessa förslag, och hon har visat stort engagemang för detta. Hon har valt att ändra den rättsliga grunden från den inre marknaden till miljön, vilket jag anser vara ytterst viktigt och som stöds helhjärtat av majoriteten av den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet.
Den gemensamma ståndpunkten är en besvikelse. Flera länder i rådet har röstat mot den, eftersom de har infört mer långtgående åtgärder. Med den inre marknaden som rättslig grund skulle Österrike och Danmark bli tvungna att dra tillbaka sina mer långtgående åtgärder, vilket verkligen är oacceptabelt. Den inre marknaden måste ha en hög miljöskyddsnivå. Om så inte är fallet, är miljön lämpligare som rättslig grund, eftersom den ger medlemsstaterna möjlighet att själva införa mer långtgående åtgärder.
EU ska inte göra ändringar till det sämre för medlemsstaterna eller förvägra medlemsstaterna möjligheten att genomföra en verklig miljöpolitik. EU ska förbättra de villkor som vi alla lever under. Miljön som rättslig grund är också helt klart mindre komplicerad och passar som sådan in i projektet för en bättre lagstiftning, som vi alla vill ha. För att undvika missförstånd är inte miljön som rättslig grund ett skäl till att godtyckligt utfärda alla möjliga förbud, det säger sig självt att alla förbud ska vara underbyggda av ett hållbart miljömässigt skäl.
I utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet var en övervägande majoritet för att minska användningen av fluorerade gaser. Många företag arbetar med fluorerade gaser och ett stort antal företag har skickat lobbyister för att få parlamentet att tänka i samma banor som de gör. Lobbyistarmén hävdar att det inte finns något alternativ till att använda fluorerade gaser, och att det inte är så farligt att använda dem, eller att faran är relativt obetydlig. Även om jag självklart kan förstå alla dessa argument, anser jag att innovation är nödvändigt och att vi verkligen bör sluta att använda de farligaste växthusgaserna så snart som möjligt.
Vi måste naturligtvis noggrant tänka över vilken inverkan förbud har på miljön, och vi måste se till att begränsningarna för marknadstillträde är rimliga. Vi skulle gärna göra detta i samråd med rådet. Det råder bred enighet i parlamentet om att vi måste anta en ambitiös klimatpolitik. Tyvärr förefaller det som om bred enighet för en stark klimatpolitik inte är lika viktigt för bilindustrin. Den socialdemokratiska gruppen skulle ha velat tvinga biltillverkare att ersätta de fluorerade gaserna i luftkonditioneringssystemen snabbare. Tyvärr kunde de inte göra det.
Med hjälp av en kompromiss föreslår vår grupp att tidigarelägga det sista datumet för införande med ett år, från 2017 till 2016. Det är ingen drastisk skillnad, men tillräckligt för att bilindustrin ska skicka en stark lobbygrupp för att klargöra för parlamentsledamöterna att det verkligen är oacceptabelt. Produktionscykeln för en bilmodell är sex år, men jag skulle vilja fråga bilindustrin om inte den inställningen i hög grad är ett försvar. Innovation är av största betydelse om bilindustrin vill överleva konkurrensen från Kina, och det är därför olämpligt att ge innovation låg prioritet. Om vi fortsätter att göra detta kommer Lissabonmålen inte heller att uppfyllas. Vi anser att Horst Schnellhardts föreslagna undantag för små volymer är onödigt. 
Vittorio Prodi,
   – Herr talman, ärade kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag skulle för det första vilja tacka Avril Doyle för att hon utarbetat andrabehandlingsrekommendationen och också för att hon har övervakat debatten.
Vi måste protestera mot den globala uppvärmningen mot bakgrund av den enorma inverkan den har på miljön. Jag skulle bara vilja nämna det faktum – som vi kan se i tidningarna varje dag – att de extrema händelserna blir värre: fler skyfall och längre perioder av torka.
Europeiska unionen anser att detta problem är centralt för frågan om en hållbar utveckling, vilken i sin tur är en av unionens grundläggande principer: solidaritet med kommande generationer, som är likställd med individens värdighet och demokrati. Ju mer komplicerad molekylen är, desto större är växthuseffekten. Organiskt fluor tillhör denna kategori och måste övervägas ingående.
Det finns därför desto större anledning att tänka systematiskt – dvs. att se till hela systemet – att inverkan av växthusgaser måste minimeras, och alltså bör vi inte bara oroa oss för den aktuella gasen, utan också för det sätt som den används på. Det är därför mycket viktigt att minimera dess totala globala uppvärmningspotential: potentialen hos gasen och potentialen hos utrustningen.
Om handeln med utsläppsrätter fungerar – vilket den gör – anser jag att vi först och främst bör tillämpa en form av intern handel med utsläppsrätter för de system där metoden används för att först minska gasens och utrustningens effekter till ett minimum och analysera kostnaderna och nyttan. De system som jag syftar på är t.ex. mobila luftkonditioneringssystem, fasta luftkonditioneringsanläggningar, och systemet som omfattar gasen samt den energi som behövs för att få utrustningen att fungera. Gas används för att släcka bränder, och liksom eld är den en källa för växthusgaser, och därför måste effekterna både av gasen och utsläppen från bränder utvärderas. Det är därför viktigt att inte vara normativ och alltför uppmärksam på detaljer, utan att ha som mål att minska växthuseffekten helt.
Det finns gaser, som t.ex. svavelhexafluorid, som det inte finns några alternativ till och som alltså utgör undantag, eftersom mycket viktig utrustning är beroende av sådana gaser. 
Caroline Lucas,
   . – Herr talman! Jag vill tacka Avril Doyle för hennes utmärkta arbete i denna fråga. Min grupp stödjer till fullo ändringen av förordningens rättsliga grund till artikel 175. Det enda målet med denna förordning är uppenbarligen klimatskydd. Man bör komma ihåg att dessa gaser redan 1997 fanns i den grupp av gaser som skulle kontrolleras enligt Kyotoprotokollet och att denna förordning härrör från ett specifikt program som kallades Europeiska klimatförändringsprogrammet. Vi bör därför inte låta oss luras av de lobbyister som förespråkar fluorgaserna, och som argumenterar både för att undvika att den rättsliga grunden ändras och för att bevara status quo för deras produkter, som är skadliga för klimatet.
Klimatvänliga alternativ finns för nästan alla tillämpningsområden, eller håller på att utvecklas. Inget av förslagen om utfasningar och förbud från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet är orealistiskt, som vissa skulle kunna påstå, eftersom de alla tar hänsyn till undantag när så behövs på grund av säkerhetsföreskrifter.
Jag vill också påpeka att fluorgaser fördes ut på marknaden för att ersätta klorfluorkarboner, som orsakar nedbrytning av ozonlagret och hudcancer, av exakt samma stora kemiföretag – som DuPont eller, i mitt eget land, Ineos, som ICI numera heter – som själva var stora producenter av ozonnedbrytande ämnen.
Parlamentet bör inta en bestämd hållning och sätta miljön och Europas medborgares välbefinnande framför dessa kemijättars trångsynta affärsintressen. 
Jonas Sjöstedt,
   . – Herr talman! När vi diskuterar klimatfrågor i detta hus brukar vi vara ganska överens. Vi brukar vara överens om att vi är det största miljöproblemet i vår tid, vi brukar vara överens om att vi måste göra mer. Nu är vi här, nu kan vi göra mer, nu kan vi se till att några av de allra mest skadliga växthusgaserna försvinner eller fasas ut, eller åtminstone begränsas. Vi vet att det finns alternativ, och då gäller det att bekänna färg.
Jag stödjer fullt ut föredragandens krav på att artikel 175 skall vara rättslig grund. Detta är en miljöfråga. Det vore absurt om vi ville sänka de miljökrav som redan finns i några av EU:s medlemsländer när kraven i själva verket borde skärpas. Det hindrar uppfinning och innovation att inte låta länder gå före. Invändningen är då, men kan det inte hindra den inre marknaden? Ja det är möjligt, men min partigrupp anser att demokratiska länders rätt att skärpa miljökraven om det är bra för miljön – och det är det – går före företagens rätt att sälja exakt samma produkt över en viss marknad.
Vi har sett en exempellös och fräck lobbyism i denna fråga från en rad olika företag. Flera av dessa företag attackerar medlemsländernas demokratiska rätt att skärpa sin lagstiftning. Samma företag vill ofta kalla sig miljövänner eller hävdar att de har en modern miljöpolitik. Det kan bara sammanfattas i ett ord, hyckleri. 
Johannes Blokland,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja tacka Avril Doyle för hennes utmärkta arbete. Hon har flyttat ett motiverat förslag, vilket särskilt gäller den rättsliga grunden, och min grupp skulle därför vilja att medlemsstaternas rätt att vidta ytterligare åtgärder kommer fram tydligare i direktivet. Av detta skäl har vi lagt fram ändringsförslag 45. Jag hoppas att föredraganden kan godkänna detta tillägg till ändringen av den rättsliga grunden.
När det gäller förbuden som har lagts till i bilaga 2, särskilt ändringsförslag 34 till 36, kan jag meddela att jag inte stöder dem. Jag skulle vilja se att användningen av fluorerade gaser avvecklas i de tillämpningarna, men vi vet inte om alternativen verkligen är mer energieffektiva. Det är därför för tidigt att införa ett förbud nu. I framtiden kan ett förbud införas när detta direktiv ses över, men endast om forskningen kan bevisa att detta verkligen är mer energieffektivt. Jag skulle vara intresserad av att höra vad kommissionen anser om dessa förbud mot produkter.
Det sista jag vill säga gäller ändringsförslag 19. Vi diskuterade just min egen andrabehandlingsrekommendation om gränsöverskridande transporter av avfall. Liksom många andra ämnen är använda fluorerade gaser avfallsämnen som kan bearbetas mer effektivt i ett annat land. Fluorerade gaser är därför inte så ovanliga som man vill få oss att tro genom detta ändringsförslag, och därför bör vi inte göra något undantag för det normala licensieringsförfarandet för transporter av avfall. Det skulle verkligen vara konstigt om vi under morgondagens omröstning först visade vår lojalitet mot en mer följdriktig syn på transporter av avfall, och sedan slog detta enhetliga synsätt i spillror dagen därpå. Jag vill därför be föredaganden och parlamentet att inte stödja ändringsförslag 19. 
Alessandro Foglietta,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill gratulera föredraganden till det arbete som hon har gjort, som framför allt har syftat till att föra vår lagstiftning närmare de kriterier som vi lovade att uppfylla i Kyoto. Även i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet ansåg jag det vara nödvändigt att ta avstånd från vissa ståndpunkter som endast tycks främja lokala mål och som troligtvis får ödesdigra följder både för miljön och för många av medlemsstaternas ekonomier.
När det gäller den rättsliga grunden skulle en övergång till artikel 175 kunna leda till att tanken med den inre marknaden snedvrids, eftersom den tillåter enskilda medlemsstater att införa mer restriktiva krav och åtgärder. Att välja artikel 175 som rättslig grund kan eventuellt innebära att vi står inför en paradox där några länder bestämmer sig för att förbjuda användningen av svavelhexafluorid SF6 men sedan tillgriper alternativ som är mer förorenande och mindre säkra än fluorerade gaser.
Vi får inte glömma att syftet med förordningen är hålla tillbaka utsläppen av fluorerade gaser och inte att förbjuda dem. Alla förbud, här hänvisar jag särskilt till artikel 7 och 8, bör föregås av en studie där en bedömning görs av både ekonomiska konsekvenser och miljömässiga fördelar.
Jag vill understryka att det är meningslöst att förorsaka allvarliga ekonomiska skador i länder som baserar delar av sin ekonomi på ansvarsfull användning av dessa gaser när det inte är troligt att detta ger några påvisbara miljömässiga fördelar, utan kanske i vissa fall till och med orsakar större skada.
Det är meningslöst att ta till förbud utan några genomförbara vetenskapliga alternativ när det för tillfället skulle räcka med att minska utsläppen. Det är också meningslöst att stå i vägen för harmonisering när detta steg riskerar säkerheten på arbetsplatser. Fluorerade gaser har hög energieffektivitet, är brandsäkra och giftfria och kan hanteras av arbetstagare under helt säkra förhållanden. Statistik visar att alternativa lösningar har förorsakat många dödsfall på arbetsplatser.
En strategi som grundar sig på ansvarsfull användning med samma regler för alla medlemsstater har fördelar som alla vinner på. Den ger minskade energikostnader i kombination med garanterat hög säkerhet och är samtidigt fördelaktig för miljön eftersom utsläpp av växthusgaser reduceras till ett absolut minimum. 
Irena Belohorská (NI ).
   – Jag vill i mitt inlägg tacka föredraganden Avril Doyle för det utmärkta och otvivelaktigt krävande arbete som hon har lagt ned för att förbereda och diskutera förslaget till rättsakten i fråga. Jag håller helt med henne om att vi måste göra vårt yttersta för att skydda miljön. Vi måste noga överväga den illavarslande ökningen av global uppvärmning och inse vårt ansvar även för framtida generationers öde. Därför bör vi sträva efter att minska utsläppen av växthusgaser till ett minimum. Om det finns ersättningar för fluorerade industriella gaser som är mer fördelaktiga för miljön, energieffektiviteten samt för hälsa och säkerhet bör vi utan tvekan byta ut sådana gaser mot mer miljövänliga alternativ.
Låt mig dock betona att detta endast bör gälla om det finns en ersättning. Jag tror till exempel inte att bilindustrin kommer att få vissa problem med att hitta ersättningar fram till 2010. Jag vill dock påpeka att det även finns planer på att förbjuda användandet av svavelhexafluorid SF6. Detta skulle få negativa konsekvenser för behandlingen av cancer eftersom ämnet används vid strålbehandling och ingen annan ersättning finns. Om det förbjuds kommer många patienter i Europa att gå miste om en mycket effektiv behandlingsform. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill börja med att tacka min kollega Avril Doyle för ett utomordentligt arbete. Jag instämmer helt i den linje som hon har slagit in på.
Att Kyotoprotokollet kunde träda i kraft var från början ett resultat av Europeiska unionens insatser. Tre av de sex gaser som finns med i protokollet är fluorerade gaser vars användning har totalförbjudits i både Österrike och Danmark. Genom erfarenheter i dessa länder samt innovationer i andra medlemsstater står det helt klart att det finns tekniskt och ekonomiskt genomförbara alternativ till fluorerade gaser och att de gör mindre skada på miljön. Det finns alternativ till många produkter och anläggningar som avsevärt kan minska utsläppen av växthusgaser och några av dem kan till och med bidra till att minska energikonsumtionen.
Ett stort antal europeiska tillverkare är kapabla att släppa ut alternativ på marknaden. Konsumenter kan redan gå och handla i affärer där man i kyldiskarna använder alternativ till fluorerade gaser. Den tyska federala miljömyndigheten har genomfört en omfattande undersökning av alternativens tillgänglighet och effektivitet, och resultaten visar att alternativen faktiskt kan användas inom många viktiga användningsområden.
Något annat som behöver nämnas är den uppenbara brist på ambition som finns i den gemensamma ståndpunkten. I förslaget till förordning om vissa fluorerade växthusgaser tas inte tillräcklig hänsyn till testad, beprövad och redan tillgänglig utveckling. Att införa förbud och restriktioner som lätt kan nonchaleras motverkar inte bara ekologisk innovation på området utan har också en negativ inverkan på gemenskapens trovärdighet när det gäller utvecklingen av miljöeffektiva alternativ.
Enligt rådets gemensamma ståndpunkt om förordningen ska medlemsstaterna inte heller tillåtas att vidta ambitiösa åtgärder av egen fri vilja för att försöka hitta tekniska alternativ. EU:s överenskommelse om bördefördelning binder olika medlemsstater till mycket skilda mål för att reducera växthusgaserna, vilket gör att enskilda medlemsstater måste vidta olika åtgärder för att uppnå målen. Därför är det mycket viktigt att artikel 175 utgör den rättsliga grunden för hela förordningen. 
Åsa Westlund (PSE ).
   – Herr talman! Tack så mycket till Doyle som jag tycker har gjort ett mycket förtjänstfullt arbete med detta betänkande. Jag ser det som vår uppgift att som lagstiftare stimulera och underlätta framtagandet av ny och miljövänligare teknik. När det finns ny miljövänlig teknik till rimliga kostnader finns det ingen anledning för oss att tillåta äldre miljöförstörande teknik.
I lagstiftningen skall vi också om möjligt undvika att låsa fast oss vid en viss teknisk lösning bara för att den just vid lagstiftningsögonblicket är den bästa för miljön. Istället skall vi ställa krav på maximinivåer för utsläpp och annan miljöpåverkan. Med detta som bakgrund är jag faktiskt ganska nöjd med miljöutskottets förslag om att begränsa användandet av växthusgaser, även om jag självklart hade önskat att några av mina egna ändringsförslag som gick lite längre, t.ex. vad gäller användning av fluorklorväten, också hade bifallits av utskottets majoritet, men miljöutskottet har trots allt beslutat om att kräva att fler ämnen än de som rådet föreslagit skall fasas ut.
Särskilt glad är jag faktiskt över att utskottet har ställt sig bakom att ha artikel 175 som rättslig grund, något som flera talare redan har varit inne på. Det är viktigt att utskottet vill göra det möjligt för länder som har eller vill införa tuffare regler för användning av växthusgaser att få göra detta. Miljökraven skall inte harmoniseras nedåt utan uppåt inom EU.
När det gäller luftkonditionering i bilar så har vi inte blivit övertygade om att det idag finns skäl att kräva att den gas som används inte får ha högre uppvärmningspotential än 50, bland annat för att klimatvinsterna med en sådan sänkning är väldigt liten och samtidigt mycket kostsam, men framför alltför att tekniken med koldioxid ännu är allt för oprövad för att vi skall låsa fast oss vid den. Därför stöder vi i den socialdemokratiska gruppen föredraganden i denna specifika fråga.
Slutligen vill jag uppmana alla att stödja miljöutskottets förslag till ändringar vid omröstningen i morgon, och samtidigt givetvis de ändringsförslag som den socialdemokratiska gruppen har lagt fram, bl.a. de om att införa de strängare reglerna för luftkonditionering i bilar vid en tidigare tidpunkt än vad miljöutskottet har föreslagit. 
Holger Krahmer (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I omröstningen om direktivet om mobila luftkonditioneringssystem kommer min grupp, liksom majoriteten i denna kammare, att följa föredragandes förnuftiga väg och godkänna den gemensamma ståndpunkten, eftersom den utgör en bra kompromiss.
Ett tröskelvärde för GWP (global uppvärmningspotential) på 150 reducerar utsläppen med 90 procent. Tidsfristerna – 2011 för nya typer och 2017 för nya modeller – är ambitiösa nog och kommer inte vara något problem för tillverkarna att hålla. Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har redan förkastat kravet på återinförande av GWP 50. Jämfört med ett tröskelvärde på 150 har ett GWP-tröskelvärde på 50 ingen betydande påverkan på växthuseffekten, vilket har bekräftats, inte av bilindustrin, utan av den brittiska konsekvensbedömningen, kommissionen och det svenska miljödepartementet. Att sätta GWP-värdet på 50 skulle utesluta alla alternativ till koldioxid som kylmedium för mobila luftkonditioneringssystem, men det är inte lagstiftarnas uppgift att bestämma en enda teknik för industrin. Vi bör i stället överlåta detta till ingenjörerna och på så sätt främja konkurrensen mellan miljövänliga alternativ.
Kärnpunkten med förordningen om fluorerade gaser är den rättsliga grunden. Det finns inga uppenbara skäl till varför vi skulle ha olika rättsliga grunder för stationära och mobila luftkonditioneringssystem. I båda fallen handlar det om produktorienterad lagstiftning för den inre marknaden. Om planeringssäkerhet, rättssäkerhet och gemensamma normer ska garanteras på den inre marknaden bör den rättsliga grunden vara artikel 95. Den uttrycker ett tydligt engagemang för både höga miljöstandarder och en fungerande inre marknad där samtliga länder lyder under samma grundläggande regler. Vid en tidpunkt när vi ofta diskuterar bättre lagstiftning vill jag i det här specifika fallet påminna parlamentet om problemen i samband med införlivandet av direktivet om elektroniskt avfall, som har artikel 175 som rättslig grund. 
Margrete Auken (Verts/ALE ).
    –  Herr talman! Jag vill först och främst tacka Avril Doyle för det utmärkta arbete som hon har utfört. Det helt enkelt hårresande när man betänker vad vi står inför och vilken lobbyverksamhet som den fluorerade gasindustrin utsätter oss för. De ger oss felaktig information genom att exempelvis säga att det är mer energieffektivt att använda deras giftiga gaser. Sanningen är att man i nästan alla energisnåla kylskåp, dvs. de som är märkta AA+ och A++, använder naturliga kylmedel i stället för dessa gaser. Det stämmer inte heller att det inte finns några alternativ.
Tack vare sträng lagstiftning och en industri som är fullt modern och välvilligt inställd gentemot miljön har vi i Danmark faktiskt utvecklat alternativ, som gör att vi kan säga att vi i stort sett är kapabla att uppfylla de strängaste kraven. Det skulle vara helt skandalöst om vi tvingas ta ett steg tillbaka på grund av en gammalmodig industri på nedgång som bara tar hänsyn till sina egna intressen. Låt mig till sist få säga ett ord om mobila gaser. Jag förstår inte varför så många miljöutsläpp kommer från denna källa när man tänker på hur få länder i världen som egentligen har behov av luftkonditionering i sina bilar. Det är skrattretande att vi inte kan göra någonting åt detta också. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   – Herr talman! Fluorerade gaser kan förstöra ozonlagret och det är därför viktigt att alla länder uppmanas att göra extra ansträngningar för att få bort dem. Det bästa skulle vara att detta görs genom ett direkt förbud som i Danmark. Som Margrete Auken sa har dansk industri anpassat sig till förbudet och utvecklar miljövänliga alternativ. Varken förslaget från kommissionen eller Avril Doyle hänvisar uttryckligen till detta genomförbara förbud.
Avril Doyle förtjänar beröm för att hon vill använda minimibestämmelser i artikel 175 i stället för en fullständig harmonisering av den inre marknaden. Vi vet att hon har stått under stark press, men hennes förslag räcker knappast till för att behålla det danska förbudet. Tillsammans med Hans Blokland har jag därför lagt fram ändringsförslag 45 som specificerar att alla länder ska tillåtas att gå längre i skyddandet av ozonlagret mot fluorerade gaser. Jag vill vara säker på att vi kan behålla vårt förbud och därmed incitamenten att utveckla hållbara alternativ. Vi vet att kommissionen förvaltar artikel 175 mycket strängt och alltid vill se enhetliga regler i stället för att stödja de länder som vill visa vägen. Kommissionen företräder hellre fullständig harmonisering än främjandet av miljön, ozonhål hellre än själva ozonlagret och det förflutna hellre än vår gemensamma framtid. Jag vill därför uppmana alla mina kolleger att stödja ändringsförslag 45. Det lyder: ”Denna förordning bör inte hindra medlemsstaterna från att bibehålla eller införa striktare skyddsbestämmelser.” 
Luca Romagnoli (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Ofta råder det stor förvirring, men också demagogi, om de skadliga effekter som människornas verksamhet har på miljön. Antingen förnekar vi att vi har något ansvar eller också råder en vansinnig hets där vi förklarar att vi faktiskt har det, hittills med stöd från vetenskapliga argument som inte är allmänt vedertagna.
I vilket fall som helst kan vi vara mer säkra på att de gaser vi talar om förstör ozonmolekylerna än på den förmodade ökningen av medeltemperaturen i atmosfären, som sägs vara förorsakad av högre koldioxidnivåer.
Generellt sett stöder jag därför Avril Doyles betänkande även om det finns vissa punkter som jag inte håller med om. En av dessa punkter är ändringsförslag 38 om ett förbud av fluorkarbon i halvledarindustrin, trots att industrin hittills inte verkar ha använt ämnet i någon större omfattning och alltså har följt de mål som har fastställts i Kyotoprotokollet. Jag kommer därför att rösta mot detta ändringsförslag.
Jag känner också tveksamhet inför ändringsförslag 34, 35 och 36 som innehåller förslag om att införa förbud mot användning av fluorerade gaser i professionell utrustning. Här kommer jag att lägga ned min röst. Jag tänker i stället rösta för ändringsförslag 45. 
Thomas Ulmer (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Enligt det tyska arbetstidsdirektivet borde jag ha varit på rast under de senaste sex timmarna och 26 minuterna, men debatten är trots detta mycket intressant.
Som gruppkollega vill jag varmt tacka föredraganden för hennes utomordentliga arbete. Det budskap som vi förmedlar till världen i den gemensamma ståndpunkten är positivt. Vi visar oss själva att vi tar målen i Kyotoprotokollet på allvar och bemödar oss om att föregå med gott exempel inför resten av världen i denna fråga genom en strävan efter ambitiösa klimatmål och minskad användning av fluorerade gaser.
För att ge oss en fingervisning om den rättsliga ställningen hade jag dock gärna sett att parlamentets utskott för rättsliga frågor hade gjort vad det borde och lagt fram sina åsikter i god tid. Jag är själv för den dubbla rättsliga grunden i artiklarna 95 och 175 som har beskrivits i den gemensamma ståndpunkten, och det beror inte på att jag är negativt inställd till miljön, utan för att jag vill se att såväl den europeiska marknaden som miljön i Europa bibehålls och utvecklas enligt samma höga standarder.
Om vi ska ha en gemensam rättslig grund anser jag att artikel 95 är en bra utgångspunkt. Den ger oss en bättre gemensam grund än om vi följer artikel 175 som lämnar för många alternativ öppna för de enskilda medlemsstaterna. Jag ser också undantagen i artikel 175 som ett problem eftersom de ger allmänheten intrycket av att vi inte agerar tillsammans på detta område. 
Karin Scheele (PSE ).
   – Herr talman! Tre av de sex gaser som finns med i Kyotoprotokollet är fluorerade växthusgaser och det är dessa gaser som ska regleras i förordningen. Om vi ska nå Kyotomålen och närma oss hållbar utveckling borde den förordning som vi diskuterar i dag ska träda i kraft omedelbart.
Kommissionsledamot Dimas Stavros sa i sitt tal att avsikten med att anta denna del av lagstiftningen var att sända en positiv signal, men att detta endast är möjligt om antingen hela gemenskapens mål är ambitiösa och stränga nog – vilket inte är fallet i detta förslag – eller om vi använder artikel 175 som en rättslig grund och därmed ger de medlemsstater som har kommit längre möjligheten att införa en mer strikt och miljövänlig politik som är fördelaktig för klimatet.
Det har redan påpekats att det i Österrike och Danmark råder ett allmänt förbud mot användning av fluorerade växthusgaser. Erfarenheterna från dessa två länder visar att det helt klart finns alternativ till sådana gaser. Man hänvisade också till en omfattande undersökning gjord av tyska federala miljömyndigheten som visar att det finns potential för att minska både utsläppen av växthusgaser och energianvändningen.
Vi måste använda denna lagstiftning för att se till att mer strikta bestämmelser kan behållas. Det är viktigt om medlemsstaterna ska kunna fullfölja de skyldigheter som har ålagts dem i Kyotoprotokollet. Detta alternativ återspeglas i ett rättsutlåtande av parlamentets rättstjänst enligt vilket artikel 175 är den korrekta och lämpliga rättsliga grunden. Den ger också en effektiv och positiv politisk signal som visar att vi inte håller tillbaka de länder som redan har vidtagit åtgärder som sannolikt kommer att motverka skador på miljön och klimatet. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Fluorerade gaser är ett allvarligt hot mot vår miljö. Det verkar som om världen håller på att värmas upp – vi är medvetna om att betydande åtgärder måste vidtas för att bekämpa aktiviteter som bidrar till detta problem. Vi måste också vara bestämda i vårt åtagande att uppfylla Kyotoprotokollet och gå bortom retoriken om miljöskydd.
Vi måste ersätta fluorerade gaser med säkrare alternativ och vidta verkliga åtgärder för att förhindra att de släpps ut i miljön. Det skulle emellertid vara kontraproduktivt att förbjuda dessa gaser på ett sådant sätt att vi helt enkelt förstör europeiska företag, samtidigt som vi helt enkelt flyttar tillverkade produkter som använder fluorgaser till länder där de inte är förbjudna, länder som kanske till och med kan betrakta ett EU-förbud mot fluorerade gaser som en möjlighet att fånga in kylmarknaden och andra relaterade marknader. Hela jorden delar på samma ozonlager.
Utfasningen av användningen av fluorerade gaser till förmån för konkurrenskraftiga alternativ är ett viktigt steg mot att göra verkliga miljöframsteg. Vid utfasningen av ämnen måste vi emellertid också se till att befintliga fluorgaser inte bara släpps ut i miljön. Regleringen av fluorgaser har lett till giftiga avfallsplatser med läckande kylskåp i vissa länder.
Vi måste fråga oss vilket sätt som är bäst för att förhindra att fluorgaser släpps ut i miljön. Kontrollerna av de gaser som redan har producerats måste bli hårdare. Vi måste se till att vi får en mekanism för att se till att vi även kan undanskaffa befintliga fluorerade gaser på ett säkert sätt. 
Frederika Brepoels (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Denna förordning som handlar om hur vi ska ta itu med klimatförändringen är utan tvekan viktig, eftersom den under alla omständigheter kommer att leda till en minskning av fluorerade gaser, men den är bara ett första steg. Därför anser jag att det är bäst att gå framåt med försiktighet.
Kommissionen kommer att behöva lägga fram en bedömningsrapport om ett par år och de viktiga åtgärder som föreslås här måste få en chans att genomföras inom sektorn. Allteftersom forskningen och tekniken utvecklas kommer det att visa sig om tilläggsrestriktionerna är genomförbara eller om fler analyser krävs för detta ändamål.
Den berörda sektorn är trots allt en global industri och om varor ska kunna cirkulera fritt in och ut ur EU kan inte varje land införa sina egna bestämmelser. Vi måste förhindra att skillnaderna mellan olika länders lagstiftning leder till olika konkurrensförhållanden för marknadsaktörerna. Därför är det också viktigt att skapa en bra balans mellan en stabil miljöutveckling och ett begränsat antal restriktioner för den inre marknaden. Enligt min åsikt uppnås detta på bästa sätt genom den kombinerade rättsliga grund som rådet har föreslagit.
Detta är också den bästa möjliga strategin för att i högre grad stimulera forskning och utveckling. EU sätter upp riktlinjer som garanterar en ansvarsfull användning av fluorerade gaser och sektorn kan sedan vidareutveckla forskningen på ett kreativt sätt. Därför anser vi att det är helt oacceptabelt att nu ensidigt och utan rådgivning införa fler ogenomförbara restriktioner för sektorn på användningsområden där det inte finns tillräckliga alternativ tillgängliga eller där alternativen inte är energisnåla om man ser till miljökostnaderna i helhet, om möjligt inom ramen för bestämmelserna i artikel 175. Jag vill gärna höra vad kommissionen har att säga i denna fråga. 
Linda McAvan (PSE ).
   – Herr talman! När det gäller direktivet om mobil luftkonditionering anser jag att vi har en godtagbar kompromiss i parlamentet. Min enda reservation rör ändringsförslaget från Peter Liese med flera om bilar med låg produktionsvolym. Det förefaller mig som att bilar med låg produktionsvolym ofta är mycket sofistikerade bilar med alla möjliga olika egenskaper och jag undrar vad kommissionen anser om ändringsförslaget om att på något sätt undanta dem från kravet på pålitlig mobil luftkonditioneringsteknik.
När det gäller förordningen tror jag att ni har hört att den samstämmiga inställningen i parlamentet kommer att vara för Avril Doyles synsätt, och jag är mycket negativt inställd till att använda EU:s lagstiftning för att sänka miljöstandarderna i olika medlemsstater. Vi har hört från kolleger i olika länder som har sagt att de var rädda för att detta skulle hända. Rådet, kommissionen och parlamentet måste slå sina kloka huvuden ihop för att nå en lösning i denna fråga.
Av samma skäl är jag också ovillig att vid omröstningen enas om en rad förbud mot användningen av fluorgaser, som inte har testats eller analyserats med hänsyn till hälsa och säkerhet, eller ekonomiska eller miljömässiga effekter. Trots att många av skrivelserna från lobbyister på båda sidor i diskussionen mycket väl kan vara välgrundade borde vi ha riktiga analyser innan vi förbjuder saker och ting. Därför, herr kommissionsledamot, håller jag med om det ni sa när ni talade om förbuden och att de måste granskas och läggas fram i översynen.
Jag tackar Avril Doyle för hennes arbete. 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka mina kolleger. Det har varit en mycket intressant debatt. Jag tackar också kommissionsledamot Stavros Dimas.
När jag kom hit för att tala i kväll hade utskottet för rättsliga frågor just inlett arbetet med att överväga – vilket är utskottets skyldighet – den föreslagna ändringen av den rättsliga grunden i den gemensamma ståndpunkten. Jag vill att det noteras i protokollet att den beaktades, dock utan särskilt mycket debatt, och ledamöterna i utskottet för rättsliga frågor fick aldrig reda på att parlamentets juridiska yttrande till utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet var att den dubbla rättsliga grunden aldrig skulle hålla vid en tvist i EG-domstolen.
De enades om att den dubbla rättsliga grunden, som föreslås i den gemensamma ståndpunkten, bör kvarstå. Vårt tydliga juridiska råd är emellertid att den inte kommer att hålla vid en tvist i domstolen. På grundval av detta och i enlighet med det som alla andra har sagt vädjar jag till kollegerna om stöd för artikel 175 som rättslig grund i morgon, där kommissionen själv – om den ville vara så vänlig – övervakar den inre marknaden, vilket krävs av den enligt artikel 176. Detta är viktigast.
Under ordförande José Manuel Barrosos redogörelse om bättre lagstiftning för några veckor sedan nämndes fluorgaserna i samband med konsekvensbedömningar och konsekvensanalyser. Den tidsram på fyra månader som parlamentet har på sig vid den andra behandlingen gav oss ingen möjlighet att exakt ta reda på vad kommissionen egentligen hade tänkt sig. Det är oacceptabelt att be oss anta denna lagstiftning – men vi har inget val, på grund av tidsramen – utan en korrekt och fullständig konsekvensanalys, vilket många av kollegerna har begärt, särskilt när det gäller förbud. Jag stöder generellt inte de ytterligare förbuden, särskilt inte när det gäller SF6 med flera. Jag är generellt för artikel 175, men mot ytterligare förbud. Det är inte godtagbart att branschen ska behöva bära den bördan just nu.
Den politiska verkligheten är att om vi inte uppnår kvalificerad majoritet för artikel 175 som rättslig grund i morgon – och vi behöver en kvalificerad majoritet för en andra behandling – kommer den gemensamma ståndpunkten att kvarstå – den dubbla rättsliga grunden. Den kommer att bestridas inför EG-domstolen, som man har sagt till oss, och vi vet vilka länder som kommer att göra det. Alla juridiska rådgivare säger oss att domstolen kommer att bifalla artikel 175 som rättslig grund. De som inte vill att detta ska ske bör därför ironiskt nog stödja artikel 175 i morgon, så att vi kan inleda en förlikning och själva politiskt bestämma formen, som inte bara kommer att vara artikel 175 eftersom det måste bli fråga om kompromisser.
Vi bör besluta genom förlikning och inte låta domstolen bestämma, även om jag skulle vara mycket optimistisk om att min personliga uppfattning kommer att stödjas av domstolen. Vi är politiker, vi vill bestämma själva. Tack för ert stöd. 
Stavros Dimas,
   . – Herr talman! Jag har noga lyssnat till parlamentsledamöternas anföranden och jag vill lämna några kommentarer till de specifika ändringsförslagen.
De ändringsförslag som rör förordningens rättsliga grund är av särskild betydelse. Ändringsförslag 1, 4, 5 (första delen) och 45 rör etableringen av artikel 175, medan ändringsförslag 33 och 40 rör etableringen av artikel 95 som enda rättsliga grund.
Kommissionen har, som en del av kompromissen, godtagit att direktivet endast bör grundas på artikel 95 och att förordningens rättsliga grund bör vara artikel 175 och artikel 95 när det gäller artiklarna 8, 9 och 10. Kommissionen kommer emellertid noggrant att följa den vidare utvecklingen i denna fråga i både parlamentet och rådet. Jag har noterat era farhågor om denna fråga.
I ändringsförlag 2 och 7 anges i artikel 1, med motsvarande ändring i skälen, att specifika åtgärder behövs för att medlemsstaterna ska kunna nå sina enskilda utsläppsmål enligt Kyotoprotokollet. Som jag redan har sagt kan kommissionen stödja dessa ändringsförslag under förutsättning att medlemsstaterna inte åsidosätter sina övriga skyldigheter enligt fördraget. Kommissionen kan likaså stödja ändringsförslag 6 och 31 om främjande av alternativ teknik, förutsatt att ordalydelsen ändras.
Det finns ett antal ändringsförslag av teknisk karaktär som specifikt avser begränsning. Kommissionen kan stödja de flesta av dessa ändringsförslag, på villkor att språkliga ändringar görs i vissa fall för att avspegla den tekniska verkligheten.
Vi kan också i princip godta ändringsförslag 25, när det gäller behovet att ange den globala uppvärmningspotentialen i märkningen för de tillämpningar som omfattas av denna förordning, även om vi anser att frågan om märkning borde lösas av kommissionen genom utskottet, efter noggranna förberedelser.
Bestämmelsen om översyn är mycket viktig eftersom förordningen bara är ett första steg. I detta sammanhang kan vi vara positiva när det gäller en del av ändringsförslagen som stärker denna översynsprocess. Kommissionen kan emellertid inte godta ändringsförslag 27 och 30, enligt vilka kommissionen skulle vara tvungen att lägga fram ett förslag före ett visst datum, oberoende av resultatet av översynen. Detta skulle undergräva kommissionens initiativrätt när det gäller lagstiftningsförslag och det kan inte godtas.
Kommissionen kan inte stödja ändringsförslag 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38 och 41, genom vilka nya ”förbud mot utsläppande på marknaden” införs. Kommissionen har alltid sagt att en fullständig teknisk och ekonomisk utvärdering behövs innan det kan fastställas om en produkt eller utrustning som innehåller fluorerade gaser bör förbjudas. Enligt översynen ska detta ske fyra år efter förordningens ikraftträdande.
Ändringsförslag 26, enligt vilket HFC endast ska användas i de fall det inte finns några andra säkra, tekniskt genomförbara och miljömässigt godtagbara alternativ, kan inte heller godtas. I praktiken skulle detta innebära att varje medlemsstat skulle kunna göra som den vill när det gäller produkter som innehåller fluorerade växthusgaser, eftersom det inte finns några etablerade kriterier för att avgöra om alternativen är säkra, tekniskt genomförbara och miljömässigt acceptabla osv.
Ett antal andra ändringsförslag som förbättrar några av de allmänna bestämmelserna i förordningen kan godtas. Kommissionen kan emellertid inte godta ändringsförslag 12, i vilket en ny definition av utsläppande på marknaden föreslås. Trots att kommissionen stöder principen i ändringsförslag 19 om behovet att underlätta transporter av återvunna fluorerade växthusgaser inom gemenskapen, anser den att det är onödigt här eftersom denna fråga omfattas av den nya förordningen om transport av avfall.
När det gäller direktivet anser kommissionen att ändringsförslag 1 om skatteincitament inte tillför förslaget något extra mervärde. Medlemsstaterna har redan rätt att bevilja skatteincitament, förutsatt att de uppfyller reglerna om statligt stöd, särskilt riktlinjerna om statligt stöd till skydd för miljön, samt kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna för statligt stöd för åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag. Detsamma gäller för ändringsförslag 2, eftersom medlemsstaterna redan enligt 1999 års direktiv är skyldiga att se till att alla nya bilar som säljs inom Europeiska unionen har märkning där utsläppen av kolidioxid anges. Som en del av sin översyn av detta direktiv, och i syfte att lämna ett ändringsförslag under 2006, ska kommissionen om så är nödvändigt också undersöka möjligheten att ange information om de mobila luftkonditioneringssystemens växthusgaseffekt i märkningen. Märkningen ska omfatta information om både det kylmedel som används och effekten på bränsleförbrukningen. Jag anser att detta kommer att stilla all oro.
Många av de nya ändringsförslag som har lagts fram i syfte att flytta slutdatumet i den gemensamma ståndpunkten från 2017 till 2016 kommer inte att stödjas av kommissionen, eftersom vi anser att de befintliga datumen uppnår vår miljöambition och skulle ge industrin tillräckligt lång tid för att anpassa sig. Det är viktigt att utfasningen uppnås på ett friktionsfritt, effektivt och tekniskt godtagbart sätt.
Sammanfattningsvis anser kommissionen, med tanke på den förhållandevis låga miljövinst som det skulle innebära att förkorta tidsfristen för utfasningen, att det inte är motiverat att ändra den. Vi kan inte heller stödja de ändringsförslag där tröskelvärdet för den globala uppvärmningspotentialen ändras från 150 till 50, eftersom vi anser att det skulle avgöra vilken teknik som industrin måste använda utan att ge någon större miljövinst. Vi anser också att det föreslagna undantaget för små biltillverkare inte är förenligt med systemet för typgodkännanden.
Avslutningsvis kan kommissionen av de 45 ändringsförslagen till förordningen godta fem till fullo, och ytterligare 18 i princip eller delvis. När det gäller direktivet kan kommissionen inte stödja de 10 ändringsförslagen. Jag kommer att lämna en fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt om ändringsförslagen till parlamentets sekretariat.
Slutligen vill jag bara tillägga att kommissionen i en skrivelse från generaldirektören till Karl-Heinz Florenz har lämnat detaljerad information om den diskussion som vi hade i kollegiet om de förslag som ännu inte har behandlats av den lagstiftande myndigheten. Detta syftar endast till att ge parlamentet befintlig tillgänglig information, men inga ytterligare ekonomiska undersökningar är nödvändiga. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdagen den 26 oktober.
Bilaga – kommissionens ståndpunkt
Förordning (2003/0189A(COD))
Kommissionen kan godta följande ändringsförslag: 10, 13, 24, 28 och 29.
Kommissionen kan godta följande ändringsförslag i princip eller delvis: 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 25, 31, 43 och 44.
Kommissionen kan inte godta följande ändringsförslag: 1, 4, 9, 12, 14, 18, 19, 26, 27, 30, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42 och 45.
Direktiv (2003/0189B(COD))
Kommissionen kan inte godta följande ändringsförslag: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 och 10. 

