Mänskliga rättigheter samt sociala normer och miljönormer i internationella handelsavtal - Internationell handelspolitik inom ramen för de krav som klimatförändringarna medför - Företagens sociala ansvar vid internationella handelsavtal (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om följande betänkanden om internationell handel:
Betänkandet av Tokia Saïfi, för utskottet för internationell handel, om mänskliga rättigheter samt sociala normer och miljönormer i internationella handelsavtal.
Betänkandet av Yannick Jadot, för utskottet för internationell handel, om internationell handelspolitik inom ramen för de krav som klimatförändringarna medför.
Betänkandet av Harlem Désir, för utskottet för internationell handel, om företagens sociala ansvar vid internationella handelsavtal.
Tokia Saïfi
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Betänkandets ämne har orsakat debatt inom världssamfundet. Utvecklingsländerna anser att de utvecklade länderna åberopar klausuler om de mänskliga rättigheterna för att inrätta en sorts förklädd protektionism, medan de utvecklade länderna kritiserar tillväxtländernas sociala och miljömässiga dumpning. Jag ville anta en positiv hållning genom att visa hur sociala normer och miljönormer och kommersiella intressen kan förstärka varandra ömsesidigt om samma villkor gäller för alla länder.
EU måste utnyttja sitt inflytande i internationell handel för att skapa förändring. Det innebär att agera i enlighet med de texter som EU grundas på och som fastställer att EU framför allt bör bidra till hållbar utveckling, fri och rättvis handel och skydd av mänskliga rättigheter. Enligt min åsikt bör EU agera samtidigt på multilateral, bilateral och unilateral nivå.
På multilateral nivå bör EU uppmuntra internationella organisationer, framför allt Världshandelsorganisationen (WTO), att ta mer hänsyn till sociala normer och miljönormer. Samtidigt bör de internationella organisationerna samarbeta mer. Därför föreslår jag att Internationella arbetsorganisationen bör ges status som officiell observatör i WTO.
När det gäller miljön anser jag att man bör prioritera att förbättra tillgången till gröna varor och tekniker eftersom de inte bara främjar nya former av sysselsättningspolitik utan också skapar nya tillväxtmöjligheter för de europeiska företag som är framgångsrika inom området. Man bör också överväga att inrätta en verklig Världsmiljöorganisation som fall av miljödumpning kan överlämnas till.
På den bilaterala nivån kan EU verkligen statuera exempel. Samtidigt som jag är nöjd med att den ”nya generationen” frihandelsavtal innehåller en bindande klausul om mänskliga rättigheter vill jag också att man ska införa ett kapitel om hållbar utveckling i dem.
Dessutom förhandlar kommissionen fram dessa avtal. Den bör se till att de innehåller sociala normer och miljönormer som ska respekteras av alla EU:s handelspartner. Beroende på graden av ekonomisk, social och miljömässig utveckling i landet i fråga kan de grundläggande normerna kompletteras med ytterligare bestämmelser från fall till fall. Denna gradvisa och flexibla strategi medför mer jämlik behandling av våra olika handelspartner och är rättvisare för alla. Framför allt bör genomförandet av de bilaterala avtalen övervakas bättre. Därför föreslår jag att konsekvensbedömningar genomförs före, under och efter förhandlingarna och att de inte längre enbart omfattar hållbar utveckling utan också mänskliga rättigheter.
Slutligen hyser jag stora förhoppningar om att saker och ting kommer att hända snabbt på unilateral nivå eftersom det allmänna preferenssystemet (GSP) bör reformeras snarast. Som ni vet kräver GSP ratificering av 30 internationella konventioner om mänskliga rättigheter, arbetstagares rättigheter, miljöskydd och gott styre. Samtidigt som dessa konventioner har ratificerats av många länder har de i praktiken genomförts bristfälligt och vi bör koncentrera våra insatser inom detta område. Kommissionen bör inleda undersökningar och till och med dra tillbaka förmånerna om det finns flera belägg för att konventionerna inte genomförs.
Sammanfattningsvis kan några av dessa åtgärder vidtas nu men attityderna kommer inte att förändras över en natt. EU bör gradvis vidta åtgärder inom alla områden för att uppnå rättvisare och mer jämlika handelsförbindelser.
Yannick Jadot
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag anser att samtidigt som EU försöker ändra sin handelspolitik efter Lissabonfördraget och göra den förenlig med sin industripolitik bör man välkomna det faktum att parlamentet samtidigt debatterar tre betänkanden vars ämnen faller inom samma politiska och offentliga debatt om vad handel är och hur den kan förenas med sociala, miljömässiga och människorättsliga frågor.
I själva verket befinner vi oss i slutändan i ett läge av permanent schizofreni. Överallt förflyttas företag och sociala rättigheter ifrågasätts samtidigt som vi förhandlar om frihandelsavtal. Vi förhandlar inom WTO om en rad åtgärder som tyvärr rimmar illa med den offentliga debatten som våra medborgare försöker att delta i.
Hur kan vi förklara för allmänheten i dag att en fotboll som kommer in på den europeiska marknaden och som är tillverkad under anständiga arbetsförhållanden där miljön respekteras och en fotboll som tillverkas av barnarbetare eller i ett land där fackföreningarna är förbjudna är samma fotboll? Vi kan inte förklara det för allmänheten. Vårt ansvar i dag är därför att integrera sociala och miljömässiga frågor i handelspolitiken.
När det gäller mitt betänkande och handeln mer specifikt finns det i nuläget ett antal europeiska länder vars import av produkter till stor del väger upp deras egna utsläppsminskningar. En tredjedel av Europas utsläpp produceras inte i Europa utan kommer från importerade varor. Därför är det mycket viktigt att integrera klimatfrågan i vår handelspolitik.
Hur kan vi förklara för allmänheten att samtidigt som vi ingår ett frihandelsavtal som kan leda till avskogning (REDD) åker vi till Cancún för att förhandla om ett avtal om minskade utsläpp från avskogning och skogsförstörelse som syftar till att tillhandahålla ekonomisk ersättning till de länder i söder som avhåller sig från avskogning? Därför är det viktigt att förena de olika frågorna.
När vi utarbetade betänkandet - och jag vill tacka skuggföredragandena från de olika grupperna - försökte vi vara så konstruktiva som möjligt. Jag hoppas att detta kommer att återspeglas i morgondagens omröstning. Vi försökte också få ett slut på svartvita debatter. Vi säger inte längre att handelsliberalisering och bekämpning av klimatförändringarna kommer att förstöra 100 procent av våra industrier i Europa eftersom vi inte bryr oss. Klimatförändringarna måste nämligen komma i första hand.
När vi till exempel diskuterade frågan om koldioxidutsläpp försökte vi alltid ange vilken sektor som kunde vara i riskzonen och vilka verktyg som kunde utvecklas för att skydda den sektorn. Samma sak gäller för lagarna som ligger till grund för diskussionen om antidumpning i WTO. Samma sak gäller för produktionsprocesser och produktionsmetoder. I alla dessa frågor försökte vi, tillsammans med andra grupper, att komma med förslag för att förändra saker och jag anser att vi har kommit med konkreta förslag som motsvarar våra ambitioner och att kommissionen och alla EU-institutioner står bakom oss.
Jag vill bara än en gång påpeka att jag hoppas att den konstruktiva samarbetsanda som vi utarbetade betänkandet i kommer att återspeglas i omröstningen i morgon och jag vill återigen tacka mina kolleger för allt deras arbete.
Harlem Désir
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill också börja med att tacka mina kolleger i utskottet för internationell handel och framför allt skuggföredragandena från de olika grupperna för deras samarbete i samband med utarbetandet av detta tredje betänkande om ett angränsande ämne. Tack vare detta samarbete kan vi i dag lägga fram en uppsättning innovativa, konkreta förslag för att utveckla företagens sociala ansvar (CSR) inom ramen för EU:s handelspolitik.
Efter den internationella krisen och de ekonomiska och sociala skador den orsakade och efter de debatter den föranledde, allmänhetens förväntningar och de politiska förväntningarna att man ska dra lärdom av dessa händelser är vi alla övertygade om att EU:s handelspolitik mer än någonsin måste bidra till uppfyllandet av målen att reglera globaliseringen, och framför allt till de sociala och miljömässiga målen.
Regleringen omfattar staterna och deras ekonomier men det är uppenbart att de viktigaste ekonomiska aktörerna är företag och framför allt multinationella företag: de är huvudaktörer i världshandeln. De har gynnats mest av öppnandet av marknaderna, inte bara genom att få tillgång till kunder utan också genom att de kan flytta ut en del av sin produktion och diversifiera sin försörjningskedja genom att ofta förlita sig på länder där produktionskostnaderna är låga och, framför allt, där de sociala normerna och miljönormerna inte tillämpas lika nitiskt.
Avregleringen av handeln har följts av ökad konkurrens mellan länder som försöker locka till sig utländska investerare och till hårdare konkurrens mellan företag. Detta har alltför ofta lett till ett oacceptabelt missbruk när det gäller arbetsvillkor, brott mot mänskliga rättigheter och skador på miljön.
Från Bhopal-katastrofen med tusentals offer vid dotterbolaget till ett multinationellt kemiföretag i Indien, som moderbolaget ännu inte har ställts till svars för, till olje- och gruvföretagens agerande i Afrika, Myanmar och många andra länder, som förstör miljön och reducerar arbetstagarna till slavar och från barnarbete i asiatiska textilfabriker till mord på fackföreningsrepresentanter för jordbruksföretag i Centralamerika - exemplen är otaliga. Och de är alla ännu mer oacceptabla eftersom de ofta rör företag från industrialiserade länder, deras dotterbolag och deras försörjningskedja, däribland europeiska företag.
Detta gav för många år sedan upphov till en debatt och en kampanj som stöddes vid flera tillfällen i parlamentet genom antagandet av resolutioner om företagens sociala ansvar och miljöansvar. De framsteg som har gjorts när det gäller företagens sociala ansvar är ännu inte i linje med debatten om sociala normer i handelsavtal, som Tokia Saïfis betänkande handlar om. Det är förståeligt eftersom handelsavtal rör rättsliga regler som är bindande för staterna medan företagens sociala ansvar rör frivilliga åtaganden för företagen. På samma gång är det dock paradoxalt eftersom företagens sociala ansvar och de sociala och miljörelaterade bestämmelserna i handelsavtalen går i samma riktning, dvs. mot en globalisering som respekterar mänskliga rättigheter och miljön och som gagnar en hållbar utveckling.
Därför föreslår vi att man inför företagens sociala ansvar i handelsavtalen och framför allt att man införlivar en bestämmelse om företagens sociala ansvar i kapitlen om hållbar utveckling - i synnerhet i frihandelsavtalen - med ett antal tydliga och verifierbara åtaganden som företagen ska ingå. För det första måste EU och dess partner ingå ett ömsesidigt åtagande att uppmuntra företag att ingå åtaganden om socialt ansvar och att bekräfta dem, inrätta kontaktpunkter, dels för att främja tillhandahållande av information men också för att ta emot klagomål från fackföreningarna och det civila samhället samt införa krav på att företagen offentliggör sina balansräkningar med jämna mellanrum, vilket kommer att förbättra insynen, att de lämnar rapporter samt att de visar vederbörlig aktsamhet och vidtar förebyggande åtgärder.
Slutligen föreslår vi att vid allvarliga överträdelser mot principerna om företagens sociala ansvar och brott mot sociala rättigheter och sociallagstiftningar och miljölagstiftningar bör det finnas mekanismer...
(Talmannen avbröt talaren.)
Talmannen
Jag vill be alla om tålamod men det finns vissa saker som helt enkelt inte får hända. Du har en talartid på fyra minuter. Trots att jag avbröt dig har du talat i mer än fyra och en halv minut. Jag fastställer en ungefärlig gräns för alla ledamöter. Jag försöker att vara så rättvis som möjligt men mitt i ditt anförande sade du: ”Jag håller ett öga på tiden.” Om vi vill ha livligare debatter innebär det inte nödvändigtvis att vi måste läsa våra anföranden snabbare. Du borde inte bara tänka på dina franska väljare - och det gäller alla ledamöter, som inte bara bör ta hänsyn till sina egna valkretsar - eftersom alla EU-medborgare har tillgång till tolkningen av anförandena via webbplatsen. Om tolkarna inte kan följa vad som sägs kommer inte resten av Europa att förstå ditt anförande på grund av att du läste det för snabbt. Därför bör alla hålla sig till sin talartid och inte inkräkta på andra ledamöters talartid eftersom denna tid i slutändan tas från ögonkontaktsförfarandet.
William
(EN) Herr talman! Det är andra gången som jag har varit med om att talmannen avbryter en av talarna i parlamentet för att de talar för snabbt.
Jag vet inte hur ofta du själv håller anföranden men du borde förstå att avbrott leder till att anförandet förstörs helt och hållet.
Jag håller visserligen inte med om vad Harlem Désir sade men jag anser verkligen att tolkarna är avlönade anställda och om de inte kan hänga med är det deras problem. Talmannen har inte rätt att avbryta på det sätt som du just gjorde.
Talmannen
Det är givetvis mitt jobb att avbryta. Du kan betala en hundrameterslöpare 1 miljon euro för att springa ett hundrameterslopp på 10 sekunder. Även om du betalar honom 100 miljoner euro kan han inte göra det på 5 sekunder. Jag är tvungen att avbryta ledamöter om de talar för snabbt. Jag har varit parlamentsledamot i 13 år och jag vet väldigt väl när tolkarna inte kan hänga med längre. Då trycker de på en knapp och en lampa tänds på mitt bord. Du är välkommen att titta på den. Den är märkt med ”sakta ner”. Jag har redan upplevt detta i utskotten. Ibland säger tolkarna att de kommer att sluta arbeta. Om en ledamot i så fall klagar stannar allt upp och talaren kan inte fortsätta.
(Häcklande)
Pervenche Berès, jag gör vad du också gör i ditt utskott, vilket är att förklara saker och ting när en ordningsfråga tas upp.
(Häcklande)
Det är exakt samma sak.
Karel De Gucht
Herr talman! Låt mig försäkra er att om jag någonsin skulle springa 100 meter skulle det ta mig minst 15 sekunder så det är inget större problem för mig - åtminstone inte i detta avseende.
För det första vill jag tacka föredragandena och utskottet för internationell handel för betänkandena, som tar upp viktiga frågor angående vad EU:s handelspolitik kan bidra med när det gäller uppnåendet av några av de grundläggande målen inom den offentliga politiken: respekt för mänskliga rättigheter och uppnående av ekonomiskt välstånd, social rättvisa, hållbar tillväxt samt respekt för miljön, framför allt för klimatsystemet.
Ni förstår säkerligen att på den korta tid som jag har till mitt förfogande i dag är det omöjligt att gå in på detaljer för varje enskilt område. Låt mig dock göra några allmänna överväganden.
De tre betänkandena har många gemensamma nämnare. Alla handlar om politisk samordning och mer bestämt om behovet av att handelspolitiken genomförs inom ramen för EU:s övergripande mål, framför allt dess ekonomiska, sociala och miljörelaterade mål. Jag instämmer fullt ut i att man bör använda alla instrument som står till vårt förfogande för att uppnå dessa mål. Samtidigt bör det betonas att för att åtgärderna ska vara effektiva måste man använda de instrument som är mest lämpade för att ta itu med vart och ett av problemen.
Jag ser handelspolitiken som en av de viktigaste faktorerna för att främja och värna om EU:s sociala modell samt dess värden och principer, och jag är medveten om att förväntningarna är höga i detta sammanhang. Vi bör dock ha i åtanke att alla problem inte nödvändigtvis kan lösas genom handelspolitiken. Vi måste också vara medvetna om att kärnan i de politiska insatserna är att balansera olika intressen. Därför finns det alltid val som måste göras.
Utmaningarna kommer att variera beroende på om vi överväger självständiga instrument som GSP, bilaterala avtal eller multilaterala avtal. I Tokia Saïfis betänkande om mänskliga rättigheter samt sociala normer och miljönormer i handelsavtal medger man att var och en av dessa dimensioner utgör olika möjligheter.
I allmänhet kan internationellt samarbete leda till mer effektiva åtgärder. Å andra sidan krävs det två för att dansa tango. Vi måste ta hänsyn till vad som är acceptabelt för våra partner - och till vilket pris.
Framför allt när det gäller multilaterala miljöer kan det vara mycket svårt att uppnå enighet. EU har ett allmänt intresse i att förbättra internationella styrelseformer, däribland genom ökad samstämdhet mellan åtgärder i olika forum: WTO, ILO, de internationella klimatförhandlingarna etc.
I de tre betänkandena tar man upp flera olika inriktningar för arbetet i detta sammanhang. Vi måste vara pragmatiska och kunna skilja mellan de praktiska åtgärder som förväntas ge positiva resultat på kort sikt och de åtgärder som mer sannolikt påverkar de långsiktiga målen. Vi måste ge oss själva utrymme att tänka framåt och att tänka stort. Å andra sidan vill kommissionen att handelspolitiken och våra insatser i handelsorganen ska påverka och leda till resultat.
Det gäller även våra bilaterala avtal. Syftet med bestämmelserna i våra frihandelsavtal är inte att enbart vara förklaringar av goda avsikter. De måste vara ”genomförbara”.
När det gäller Yannick Jadots betänkande om klimatförändringar vill jag betona behovet av att se till att alla alternativ verkligen kan effektivt minska risken för koldioxidläckage och genomföras till rimliga kostnader. Vi vet alla till exempel att alternativ som gränsanpassning väcker ett antal frågor om hur man ska mäta, hur man ska övervaka etc. Sanningen är att vi bör vara försiktiga och bedöma alla relevanta frågor i stället för att dra förhastade slutsatser. Följaktligen bör EU definitivt undersöka alla genomförbara alternativ.
När det gäller Harlem Désirs betänkande om företagens sociala ansvar lägger jag märke till påståendet att ”kommissionen bör ... inrikta sig på att stödja verksamheten inom detta område, snarare än att lagstifta om den”. Där är dock en hårfin gräns mellan att stödja, reglera och förstärka - en gräns som föredraganden skickligt har utforskat men som omfattar ett stort antal politiska och praktiska överväganden. Företagens sociala ansvar kan inte ersätta stater eller befria dem från deras ansvar att förstärka sina lagar - precis som statliga organ inte kan förstärka företagens strategier. Det bör påpekas att många av dessa frågor övervägs vid uppdateringen av OECD:s riktlinjer för multinationella företag som förväntas antas 2011. Det är ett exempel på det värdefulla arbete som genomförs och som vi aktivt deltar i.
De betänkanden som diskuteras i dag tar i detalj upp möjliga sätt att göra våra åtgärder mer långtgående, effektiva, konsekventa och öppna när det gäller sociala och miljörelaterade bestämmelser i frihandelsavtalen, däribland bestämmelser om företagens sociala ansvar eller klimatförändringsfrågor. Givetvis kommer kommissionen att fortsätta överväga de olika åtgärderna. I enlighet med de varningar som jag redan har tagit upp bör ni räkna med allvarliga invändningar angående flera punkter - samt helhjärtade överenskommelser om andra.
Vi kommer att ha många möjligheter, till exempel under nästa års översyn av GSP, att diskutera dessa frågor ytterligare under de kommande månaderna eller åren, bland annat inom ramen för de nära förestående lagstiftnings- eller tillståndsförfarandena. Kommissionen är beredd att - tillsammans med parlamentet - undersöka lämpliga, effektiva och genomförbara sätt att se till att handelspolitiken tar hänsyn till samhällsproblemen. Den vägledande principen bör vara noggrant, analytiskt beslutsfattande som grundas på framåtblickande mål men också på realistiska förväntningar.
David Martin
Herr talman! Bör EU:s handelspolitik enbart handla om att få maximala ekonomiska förmåner eller bör den användas för att främja våra mer långtgående mål: hållbar miljöpolitik, bekämpning av klimatförändringarna, vår sociala modell samt främjande av mänskliga rättigheter och demokratiska värden? De tre talarna före mig - de tre föredragandena - har alla bekräftat att svaret på denna fråga bör vara jakande och jag är glad över att även kommissionsledamoten har gjort det. Vi tar redan tagit upp mänskliga rättigheter, miljöskydd och arbetsnormer i våra bilaterala handelsavtal. Frågan är dock: gör vi det på ett sådant sätt att vi kan garantera att dessa normer tillämpas korrekt och efterlevs?
Underutskottet för mänskliga rättigheter är ytterst tveksamt när det gäller vår effektivitet hittills. När det gäller framtida handelsavtal vill vi se till att man genomför en människorättsbedömning av alla frihandelsavtal innan de undertecknas för att se till att avtalen inte bara ger ekonomiska förmåner utan också gynnar mänskliga rättigheter.
Vi anser att systemet för att upphäva frihandelsavtal på grund av brott mot mänskliga rättigheter måste vara öppnare och mer tillgängligt, och jag medger att Karel De Gucht har slagit in på denna väg i frihandelsavtalet med Sydkorea.
Vi anser att när det gäller GSP+ måste förmånstagarna omfattas av ett mer konsekvent och rättvisare benchmarkingsystem för att se till att de konsekvent och långtgående tillämpar miljönormer, sociala normer och mänskliga rättigheter.
Tokia Saïfi, Harlem Désir och Yannick Jadot har alla tydligt markerat att handeln inte bör ses som ett ändamål i sig utan att den bör ingå i en mer omfattande global strategi för att främja en rättvisare, säkrare och hälsosammare planet.
Filip Kaczmarek
Herr talman! Jag är nöjd med att Karel De Gucht, Harlem Désir och Tokia Saïfi mycket väl förstår att om vi ska ha lika handelsvillkor, måste normerna - och jag menar normer i en vid mening, såsom mänskliga rättigheter och sociala normer och miljönormer - genomgå en omfattande harmonisering. Dessa normer är en oerhört viktig fråga, inte bara för världshandeln utan också för utvecklingssamarbetet och, desto viktigare, för uppnåendet av de värden som vi kallar grundläggande värden.
Utskottet för utveckling har lagt fram flera invändningar angående Tokia Saïfis betänkande. Vi beklagar till exempel att EU saknar en helhetssyn när det gäller företagens respekt för skyldigheterna i fråga om mänskliga rättigheter, vilket innebär att vissa företag och medlemsstater kan kringgå dem. Vi insisterar på att respekten för ILO:s grundläggande arbetsnormer ska vara en förutsättning för ingåendet av handelsavtal.
Catherine Grèze
Herr talman! Jag skulle, för utskottet för utveckling, börja med att upprepa några huvudidéer.
Jag vill upprepa att det är de mest utsatta befolkningarna, däribland ursprungsbefolkningarna, som drabbas av klimatförändringarna och därför är det mycket viktigt att de deltar i beslutsfattandet, framför allt när det gäller handelspolitiken.
Därefter vill jag upprepa att EU:s handelspolitik måste vara konsekvent när det gäller att bekämpa klimatförändringarna och fattigdomen. Vi efterlyser införande av miljöbestämmelser i alla EU:s och WTO:s handelsavtal, översyn av mekanismen för ren utveckling, verklig tekniköverföring och bekämpning av biologiska stölder.
Sist men inte minst, eftersom 20 procent av utsläppen orsakas av transporter måste vi sträva efter kortare distributionskanaler, först och främst inom jordbruket, vilket kommer att leda till att sysselsättningen ökar i våra hemländer samt i utvecklingsländerna och att våra utsläpp minskar.
Pervenche Berès
Herr talman, herr kommissionsledamot! För utskottet för sysselsättning och sociala frågor instämmer vi i de idéer som tas upp i Harlem Désirs betänkande, som har utarbetats inom utskottet för internationell handel. I vårt utskott, precis som i andra forum, är en av de mest omdiskuterade frågorna syftet med företagens sociala ansvar. Är det ett mål i sig eller bör det leda till lagar när det väl har tillämpats av många företag? Debatten är inte självklar. Det uppmuntrar oss att utveckla vårt tänkesätt när det gäller företagsstyrning och att förena de två debatterna.
I utskottet för sysselsättning och sociala frågor anser vi att socialt ansvar är mycket viktigt om vi vill bekämpa skatteflykt och odeklarerat arbete genom handelsavtal. Vi menar också att bland de aktörer som är viktiga för att öka företagens sociala ansvar måste fackföreningar, social dialog och europeiska företagsråd delta fullt ut eftersom deras bidrag är mycket viktigt. Vi anser dessutom att FN:s råd för mänskliga rättigheter och dess initiativ ”Skydda, respektera, åtgärda” fyller en avgörande funktion för att se till att dessa verktyg används fullt ut och att vi bör dra fördel av det.
Vi menar också att företagens sociala ansvar är ett redskap för att förbättra konkurrenskraften som bör undersökas. När enighet har uppnåtts och när företagens sociala ansvar har definierats genom normer som slutligen accepterats allmänt bör man kunna uppnå det utan att det ersätter arbetslagstiftningen eller kollektivavtalen.
Slutligen anser vi att företagens sociala ansvar, däribland handelsavtalen, måste vara dynamiska och kunna anpassas till nya sektorer som omfattas av dem.
Richard Howitt
Herr talman! Som parlamentets föredragande för företagens sociala ansvar under mer än tre mandatperioder välkomnar jag verkligen min kollega Harlem Désirs initiativ om handel och företagens sociala ansvar (CSR).
Företagen säger ofta att de bör integrera CSR, och detta initiativ visar att den offentliga politiken också bör göra det. Jag hoppas verkligen att kommissionsledamot Karel De Gucht kommer att införliva betänkandets rekommendationer i meddelandet om den nya handelspolitiken.
Under de senaste åren har mitt arbete alltmer handlat om att företräda europeiska intressen i samband med utvecklingen av mekanismer för företagens sociala ansvar. Som en anhängare av OECD:s riktlinjer - som enligt min mening i nuläget är de främsta internationella normerna för företagens sociala ansvar och som dessutom har undertecknats av regeringarna - stöder jag bestämt punkt 25 om att framtida EU-handelsavtal ska bygga på riktlinjerna.
Officiellt driver kommissionen nationella kontaktpunkter enligt riktlinjerna och jag hoppas att detta åtagande kommer att ses över.
Som rådgivare till professor John Ruggie i affärs- och människorättsfrågor stöder jag kravet i skäl Q i betänkandet om att företagen ska vidta vederbörlig aktsamhet och jag gratulerar det tidigare ordförandeskapet till dess fulla stöd för införandet av rekommendationerna från FN:s särskilda representanter i rådets slutsatser.
Kommissionen bör framför allt läsa John Ruggies starka kritik av regeringarnas underlåtenhet att respektera mänskliga rättigheter i samband med att den utvecklar sin nya befogenhet när det gäller investering.
I egenskap av ledamot i den rådgivande kommittén till Global Reporting Initiative stöder jag målet om öppenhet i punkt 15 men jag efterlyser också att kommissionens nära förestående offentliga samråd om utlämnande av icke-ekonomisk information bestämt följer principen om integrerad rapportering om företags ekonomiska, sociala, miljömässiga och människorättsliga påverkan.
Talmannen
Jag vill återigen påminna er om detta. Den här gången avstod jag från att avbryta talaren precis före slutet av hans talartid. Direkt när han slutade att tala sade tolkarna dock: ”Han talar verkligen för snabbt. Vi ber om ursäkt.” Jag skulle vilja be ledamöterna att tala i normal takt.
Daniel Caspary
Herr talman, herr Wieland, mina damer och herrar! Jag vill gratulera alla tre föredragandena till deras betänkanden. Jag anser att diskussionerna och förhandlingarna om dem är ett mycket bra exempel på hur vi kan uppnå en gemensam strategi i parlamentet när det gäller viktiga ämnen som dessa.
Jag vill främst koncentrera mig på en punkt. Jag har en känsla av att vi i de tre betänkandena har i detalj diskuterat handelspolitikens bidrag till de tre politikområden som betänkandena handlar om. I Harlem Désirs betänkande, som handlar om företag, i Tokia Saïfis betänkande som handlar om mänskliga rättigheter och miljönormer och i Yannick Jadots betänkande som handlar om klimatförändringar, har vi noggrant undersökt hur handelspolitiken kan bidra till dessa politikområden. Jag undrar dock ofta vad man kan uppnå inom dessa enskilda politikområden. Föreskriver vi tillräckligt långtgående krav för beslutfattarna inom miljöfrågor och sociala frågor och beslutsfattare inom andra områden att utföra sina uppgifter inom sina områden?
För att se till att vi inte missförstår varandra bör jag påpeka att jag tror att alla vi är överens om målen. Ibland är jag dock oroad över att vi överbelastar handelspolitiken medan andra politikområden allt oftare inte utför sina uppgifter. Ett exempel är beslutsfattarna inom miljöpolitiken i Köpenhamn som inte lyckades hitta en lösning inom ramen för klimatförändringspolitiken. Det ledde till att handelspolitiken överbelamrades med ansvaret för att gottgöra alla dessa tillkortakommanden.
Jag skulle vara mycket tacksam om vi här i parlamentet under de kommande veckorna och månaderna allvarligt kunde överväga vilket bidrag andra politikområden kan ge handelspolitiken i detta avseende. Därför vill jag i framtiden höra oss säga ”handel och ...” och inte alltid diskutera allting annat och därefter också handel.
Kriton Arsenis
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag är förvissad om att dina tjänsteavdelningar ofta förklarar för dig att vissa åtgärder som är nödvändiga för att bekämpa klimatförändringarna inte kan vidtas och tillämpas.
Klimatförändringshotet är dock så enormt att frågan inte är vad som kommer att tillämpas utan hur vi kan ta itu med detta problem, hur vi kan tillämpa de åtgärder som krävs.
En lösning som har diskuterats när det gäller handelns bidrag till klimatförändringarna är gränsskattejusteringar, en skatt på import från länder som inte vidtar samma åtgärder som vi när det gäller att bekämpa klimatförändringarna.
Vi bör också undersöka hur vi kan minska viljan att handla med dessa varor. Vatten är en lokal resurs men likväl är länder som Frankrike och Belgien bland de största europeiska exportörerna och importörerna av vatten.
Metin Kazak
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill tacka de tre föredragandena, Tokia Saïfi, Harlem Désir och Yannick Jadot, för deras goda arbete med betänkandena. Jag välkomnar efterlysningen av ett införande av juridiskt bindande klausuler om de mänskliga rättigheterna i internationella handelsavtal och stöder idén om att i större utsträckning uppmärksamma genomförandet av dem.
Jag vill särskilt uppmärksamma efterlevnad av arbetsrätten, framför allt när det gäller kvinnor och barn i de länder som EU handlar i. Både det allmänna preferenssystemet och GSP+ är effektiva instrument för att främja demokratiska värden i partnerländer. Man bör dock upprätta ett tydligare samband mellan klausulerna om mänskliga rättigheter och GSP+. Samordningen bör ökas mellan WTO, å ena sidan, och FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter och ILO, å andra sidan. Därför anser jag att ILO bör ges status som internationell observatör i WTO.
Sist men inte minst, i egenskap av företrädare för EU-medborgarna, bör vi i detalj underrättas om förhandlingar om internationella handelsavtal, i enlighet med de nya befogenheter som parlamentet har tilldelats genom Lissabonfördraget.
När det gäller Yannick Jadots betänkande måste vi givetvis främja ”grön” handel. Vi bör dock återigen vara oerhört försiktiga när vi fastställer varor som klassas som ”gröna”. På samma sätt bör vi lägga större tonvikt vid att främja miljövänliga förnybara energikällor, i stället för att subventionera fossila bränslen.
Att fastställa rättvisa miljöpriser i enlighet med de globala miljöskyddsnormerna är en annan viktig punkt i betänkandet, som jag välkomnar. Eftersom det inte finns några utsikter att inom en nära förestående framtid uppnå ett multilateralt klimatavtal är det viktigt att utarbeta en mekanism på EU-nivå för att minska koldioxidutsläppen. Jag anser att både biobränslen och biomassa omfattas av de obligatoriska hållbarhetskriterierna eftersom de påverkar miljön negativt.
Jag vill återigen tacka mina kolleger och jag hoppas att betänkandena verkligen kommer att påverka förhandlingarna om internationella avtal.
Keith Taylor
Herr talman! Jag var skuggföredragande för De gröna/Europeiska fria alliansen för både Tolkia Saïfis och Harlem Désirs betänkanden. Vi välkomnar dem eftersom de är ett viktigt steg på vägen mot en ökad efterlevnad av mänskliga rättigheter samt sociala normer och miljönormer i de länder som är våra handelspartner.
Om dessa länder vill sälja på de lukrativa EU-marknaderna bör vi uppmuntra dem att anta anständiga och hållbara normer på hemmaplan. Ett sätt att uppnå förbättringar är att införa obligatoriska klausuler och krav i handelsavtalen.
Tokia Saïfi, som utförde ett utmärkt arbete som föredragande, diskuterar konstruktivt de olika nivåerna och aspekterna av mänskliga rättigheter samt miljönormer och sociala normer. Vi instämmer i hennes förslag att inrätta en världsorganisation för miljön och stärka ILO:s status. Vi är positiva till kapitlet om hållbar utveckling i frihandelsavtalen men vi önskar att dessa normer ska vara bindande i stället för frivilliga. På samma sätt bör de allmänna preferenssystemen förstärkas och vara genomförbara.
Vi kan dock inte hålla med föredraganden om att klausulen om mänskliga rättigheter i frihandelsavtalet med Sydkorea var tillfredsställande. I själva verket anser att vi att det var en meningslös, standardiserad klausul för mänskliga rättigheter som leder till att parlamentets strävanden i detta sammanhang blir till åtlöje.
När det gäller Harlem Désirs betänkande instämmer vi helhjärtat med honom när han nämner transnationella företag som en källa till negativa konsekvenser för miljön och våra sociala normer. De har gynnats av avregleringen av handeln och de har utnyttjat billig arbetskraft - och, alltför ofta, billiga material - men de har underlåtit att på lämpligt sätt omfördela den välfärd som de har uppnått på andras bekostnad.
Vi har lyckats ändra båda betänkandena och vi kommer att stödja dem i omröstningen. Avslutningsvis vill jag mycket snabbt betona att mer måste göras för att förtydliga vilka mänskliga rättigheter och sociala ansvarsområden vi vill prioritera. Vi bör göra det genom obligatoriska krav i stället för att förlita oss på frivilliga normer.
Peter van Dalen
för ECR-gruppen. - (NL) Herr talman! Tokia Saïfi har utarbetat ett bra betänkande. Rent kommersiella intressen får aldrig ges utrymme på bekostnad av omsorgen för människor i andra länder, framför allt i utvecklingsländer. Jag syftar även på länder där kristna och andra religiösa minoriteter förföljs på grund av sin tro. EU har till exempel handelsförbindelser med Pakistan. Vi strävar just nu efter att ge detta land ytterligare handelsförmåner för att hjälpa det med återuppbyggnaden efter översvämningarna. Låt oss använda våra handelsförbindelser för att fördöma de religiösa förföljelserna och hädelselagen i Pakistan. Jag vill också ta upp förhandlingarna mellan EU och Indien i detta sammanhang. EU får inte ge efter för Indiens påtryckningar att utelämna frågor som inte rör handel i de nya handelsavtalen. Mänskliga rättigheter och barnarbete kan inte frikopplas från handel och investeringar. Jag uppmanar kommissionen och mina kolleger att anta en bestämd ståndpunkt i denna fråga, i enlighet med Europaparlamentets resolution från mars 2009.
Helmut Scholz
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman, Karel De Gucht, mina damer och herrar! Det finns goda skäl till varför vi diskuterar dessa tre betänkanden i en gemensam debatt. Jag vill tacka de tre föredragandena för deras enastående arbete. Av alla betänkandena framgår det tydligt att grupperna i parlamentet vill införliva EU:s handelspolitik i ett bredare sammanhang.
Tiden för omfattande, ensidigt yttre ekonomiskt stöd bör vara över. Därför äger dagens diskussion rum vid en mycket lämplig tidpunkt i och med att vi debatterar den handelsstrategi som Karel De Gucht lade fram. Strategin bör innehålla flera förslag och överväganden samt särskilda projekt.
Vikten av att skydda klimatet, miljön och den mänskliga värdigheten samt att bekämpa fattigdomen i hela världen har erkänts och bekräftats vara gemensamma uppgifter för alla människor. Dessa uppgifter är mycket viktigare än konventionella handelsintressen. Det är dock mycket viktigt att nyss nämnda mål införs i den moderna handelspolitiken.
Det är i den europeiska ekonomins intresse att öka det sociala välståndet, såsom det definieras genom Human Development Index (HDI), och att förstärka rättsstatsprincipen. På så sätt kommer det att vara möjligt att upprätta kontakter med andra ekonomier. Dessa områden ingår till viss del i företagens sociala ansvar men de kan inte genomföras utan en nationell ram.
Jag vill betona att min grupp önskar att vissa av punkterna i de tre betänkandena skulle ha varit mer långtgående. Även om vi välkomnar att företagen lever upp till sitt sociala ansvar på eget initiativ är det ett faktum att tusentals människor runtom i världen varje dag upptäcker att deras rättigheter bara existerar på pappret och att de nonchaleras i det dagliga arbetslivet. Underentreprenörernas och leverantörernas villkor är ofta hemska, vilket framgår av filmerna om barnarbete inom chokladindustrin.
För att uppnå en hållbar, oavbruten leverans av råvaror och energi, enligt kommissionens strategi, måste vi ta hänsyn till dessa aspekter i de tre betänkandena.
William  Dartmouth
Herr talman! Handel ger ömsesidigt välstånd och jag betonar ordet ”ömsesidigt”. Därmed bör handelspolitiken i stort sett aldrig belastas med en politisk dagordning.
På ett personligt plan hyser jag stor respekt för föredragandena till de tre betänkandena men den filosofi som texterna bygger på har lagts fram under många val och nästan alltid röstats ner.
Vad vi ser är ett försök att manipulera EU:s handelspolitik - som Storbritannien tyvärr är bunden till i nuläget - för att i smyg genomföra en omfattande socialistisk dagordning som konsekvent har förkastats.
På politisk nivå är föredragandenas intriger tämligen imponerande. Eftersom jag är demokrat måste jag dock säga nej och därför kommer vi att rösta nej i morgon.
Laurence J.A.J. Stassen
(NL) Herr talman! Orsakerna till och följderna av klimatförändringarna grundas på en teori som dock snarare verkar vara en religiös övertygelse. Allting är underordnat denna religion, vilket man upptäcker när man läser betänkandet om internationell handel. Man föreslår formligen en klimatdiplomati, med andra ord att EU gladeligen gör affärer men bara enligt stränga villkor om klimatneutralitet - precis som EU vill ha det - som om dess handelspartner inte vill någonting hellre än att själva utan dröjsmål utveckla en inre marknad. När allt kommer omkring innebär export transporter och mer transporter leder till ökade globala koldioxidutsläpp. Nåja, EU kommer verkligen att hjälpa utvecklingsländerna med detta - framför allt länder som är beroende av export av konkurrerande jordbruksprodukter, till exempel. Vad har detta att göra med EU? I betänkandet visar man bristande ekonomiska kunskaper. Jag vill citera punkt 57 i Yannick Jadots betänkande: ”Europaparlamentet beklagar att en betydande del av den internationella handeln utgörs av homogena produkter som likaväl skulle kunna produceras lokalt.” Vilket ekonomiskt geni kom på det? Vem som helst som har ett minimum av ekonomisk utbildning känner till den ekonomiska principen att specialisering och handel är drivkrafterna bakom ekonomisk tillväxt. Det naiva resonemanget i betänkandet är förödande för världsekonomin. Det råder ingen tvekan om att majoriteten av EU-medborgarna och företagen klarar sig utan EU:s klimatmål. Likväl framhärdar EU och upprättar ännu en rad absurda klimatmål. Tillväxtländer som Kina och Indien bryr sig inte om dem och kommer i stället att gynnas av EU:s självpåtagna begränsningar. Vem kommer i slutändan att betala priset för uppnåendet av EU:s Utopia? Jo, medborgarna och företagen.
Małgorzata Handzlik
(PL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Först av allt vill jag tacka Harlem Désir för mycket gott samarbete angående betänkandet om företagens sociala ansvar vid internationella handelsavtal. Jag var skuggföredragande från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) för betänkandet. Företagens sociala ansvar ingår sedan en tid tillbaka i debatterna om internationell handel, vilket framgår av hänvisningarna till principerna om socialt ansvar i de handelsavtal som EU nyligen har förhandlat fram med länder som Sydkorea, Colombia och Peru.
Jag är nöjd med att parlamentet genom betänkandet betonar behovet av att fortsätta att utöka dessa hänvisningar, som det i betänkandet kallar bestämmelser om företagens sociala ansvar. Jag är övertygad om att införandet av dessa bestämmelser i internationell handel kommer att bidra till att man i större utsträckning erkänner instrument för företagens sociala ansvar samt att man främjar och uppmuntrar företagen själva att tillämpa dem i högre grad. Vi får nämligen inte glömma bort att dessa instruments verkan till stor del beror på företagens vilja eftersom det är företagen som bestämmer om de ska gå längre än de rättsligt bindande normerna.
När jag för en kort tid sedan besökte Indien frågade jag de affärsmän som jag träffade vad de gör när det gäller företagens sociala ansvar. Alla gav mycket specifika exempel på åtgärder som de vidtar inom området. Det gör mig personligen mycket optimistisk. Jag hoppas att Harlem Désirs betänkande kommer att fungera som en ny röst angående de åtgärder som EU har vidtagit och att det mer än någonsin kommer att bidra till en mer omfattande tillämpning av normerna om företagens sociala ansvar.
George Sabin Cutaş
(RO) Herr talman! Jag vill gratulera Yannick Jadot till de ambitiösa förslag som han har lagt fram i betänkandet och framför allt till hans villighet att uppnå en kompromiss med alla de politiska grupper som lade fram ändringsförslag.
Vi måste erkänna att det har funnits några viktiga tidpunkter då EU har haft möjlighet att tala med en gemensam röst. Köpenhamnskonferensen var ett av dem och då förväntade sig hela världen att EU skulle spela den ledande rollen i kampen mot klimatförändringarna och dra med sig försiktiga stater i samma riktning. Tyvärr infriades inte förväntningarna och besvikelsen stod i direkt proportion till dem.
Man kan dra slutsatsen att det rådde brist på enighet inom EU. Det finns nationella regeringar som inte alls är beredda att ingå omfattande åtaganden för att minska utsläppen av växthusgaser. En orsak till detta kan utan tvekan vara att den ekonomiska och finansiella krisen har minskat medlemsstaternas vilja att åta sig att utarbeta en ambitiös klimatpolitik.
Kampen mot klimatförändringarna på lokal och global nivå bör dock alltid vara en angelägenhet för alla länder i världen. Det handlar inte bara om att kommande generationers framtid äventyras utan också om global rättvisa.
Det är inte rättvist att utvecklingsländerna tvingas stå för kostnaderna för den globala uppvärmningen medan de industrialiserade länderna bara tänker på sina egna behov. Det krävs verklig solidaritet mellan nord och syd.
Därför ser jag toppmötet i Cancún som en möjlighet att gå längre än en operativ överenskommelse. Cancúnmötet bör leda till en globalt, juridiskt bindande överenskommelse som kan göra det möjligt att tydligt begränsa den globala uppvärmningen till högst 2 °C.
Det krävs också ett kontrollförfarande som är mycket tydligare definierat än det förfarande som inrättades i Köpenhamn. Dessutom kan inte enbart EU:s insatser för att bekämpa klimatförändringarna garantera att man lyckas ingå en överenskommelse efter 2012. Vi måste också lyckas övertala andra parter att ingå mer ambitiösa åtaganden för att minska gasutsläppen, däribland utsläppen av växthusgaser.
Sist men inte minst vill jag kortfattat ta upp förhållandet mellan internationell handel och klimatförändringar. Handel är ett viktigt instrument för tekniköverföring till utvecklingsländerna. Därför måste hindren för grön handel upphävas. Det kan ske genom ett avskaffande av avgifterna för gröna produkter, åtminstone inom Världshandelsorganisationen. Samtidigt bör vi vara medvetna om den globala splittring som har orsakats av det nuvarande handelssystemet när det gäller arbete och tillverkning som kräver transporter. Därför avslutar jag med en vädjan om att man ska uppmuntra lokal produktion i EU.
Catherine Bearder
(EN) Herr talman! Jag vill påpeka för Karel De Gucht att begreppet företagens sociala ansvar och utövandet av det har spridit sig snabbt i affärsvärlden under det senaste årtiondet. Vem kan invända mot så grundläggande värden som att företag ska behandla sina anställda väl och respektera de mänskliga rättigheterna och miljön?
Hittills har dock kopplingen mellan handeln och företagens sociala ansvar i bästa fall varit svag, och många meningsutbyten har förekommit. Internationell handel styrs av avtal mellan stater men bör företagens sociala ansvar vara ett bindande åtagande som företagen måste underteckna? Eller kan de följa dem på frivillig basis?
EU-medborgarna blir alltmer medvetna. Alla de aktuella katastroferna - inte minst BP:s oljeläcka - visar att de normer och etiska regler som våra europeiska företag verkar enligt måste övervakas.
Den europeiska allmänheten är inte längre beredd att välkomna och stödja en utökning av den internationella handeln på enbart ekonomiska grunder. När handeln förstör miljön och sänker lokalbefolkningarnas levnadsstandard säger vi att det räcker. Endast regeringarna kan inrätta normer som garanterar att de som agerar på ett etiskt och öppet sätt inte undermineras av de som inte gör det.
EU bör uppmuntra företagen att anta och rapportera om åtaganden inom ramen för företagens sociala ansvar i all sin företagsverksamhet, såväl i hemlandet som utomlands. Annars finns det en risk för att företagens sociala ansvar inte blir någonting annat än ett utövande av PR för ett fåtal multinationella företag.
Jag välkomnar initiativbetänkandet. I det uppmanas kommissionen att införa företagens sociala ansvar i EU:s handelsavtal. Vi måste se till att respekten för hållbar utveckling och för arbetstagarnas rättigheter förblir lika viktiga vid utövandet av EU:s handelsintressen utomlands.
Jacky Hénin
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen har, i sitt försvar av en okontrollerad fri marknad och vid iscensättandet av EU:s kommersiella nedrustning, fullt ut spelat sin slaviska roll som ett instrument som tjänar ytterst specifika intressen, vilket påverkar de europeiska arbetstagarna negativt. Fri, rättvis konkurrens är en myt som förstör jobb och liv.
Om konkurrensen är fri är alla former av dumpning möjliga, från skattedumpning, social dumpning, valutadumpning och miljödumpning. Det leder till att konkurrensen snedvrids. För att lösa denna situation, som tar död på sysselsättningen inom industrin och tvingar in arbetstagarna och deras familjer i fattigdom, krävs det sträng kontroll av kapitalrörelserna från medlemsstaternas sida. Skatteparadisen måste förstöras, livsviktiga sektorer - energi, vatten, läkemedel, jordbruk och utbildning - måste undantas från handeln och, framför allt, måste miljönormer och sociala normer som garanterar jämlik handel och arbetstagarnas rättigheter fastställas och förstärkas.
Elisabeth Köstinger
(DE) Herr talman! EU har ett stort ansvar för mänskliga rättigheter och sociala normer samt för att skydda miljön i sina nuvarande och framtida handelsförbindelser. Dessa normer utgör en viktig grund för diskussionerna om frihandelsavtal. EU bör föregå med gott exempel i alla sina förhandlingar och efterlysa rättvisa arbetsvillkor och hållbar användning av resurserna. I detta sammanhang vill jag framför allt betona förhandlingarna med Mercosur och Indien. Vill EU verkligen importera billiga produkter som har tillverkats av barnarbetare och som innebär att naturliga resurser förstörs? Vårt mål måste vara att garantera bra arbetsvillkor och bra löner i dessa länder, i stället för snabba vinster. Kommissionen måste fortsätta att införa tydliga normer i framtida handelsavtal och att ta upp dem under internationella förhandlingar.
Dessa normer handlar inte bara om etiska överväganden och om vilka värden EU företräder utan också om lika behandling av tillverkare i och utanför Europa. Andra viktiga faktorer är de europeiska konsumenternas ökade efterfrågan på produkter samt spårbara produktionsmetoder. Mot denna bakgrund vill jag slutligen titta på Yannick Jadots betänkande. I punkt 48 är man mycket kritisk till den gemensamma jordbruksmodellen. Denna modell garanterar dock en trygg tillgång på livsmedel av hög kvalitet. I betänkandet hänvisar man till modellens påtagliga effekter för klimatförändringarna. Jag vill klart och tydligt påpeka att prioriteringen är livsmedelssäkerhet för våra 500 miljoner medborgare. EU måste förbli självförsörjande när det gäller livsmedelsförsörjning och inte vara beroende av importer. Det skulle vara en katastrof. Jag har en viktig förpliktelse gentemot EU-medborgarna och därför kan jag inte stödja den delen av betänkandet.
Zuzana Roithová
(CS) Herr talman! Jag är mycket engagerad i den nya strategin om internationell handel. Som ledamot i utskottet för internationell handel under den föregående mandatperioden efterlyste jag tålmodigt att vår handelspolitik skulle vara ett instrument för att stödja rättvis konkurrens och för att bevara Europas värden och handelsintressen på världsmarknaden. Genom påtryckningar för att förstärka sociala normer och miljönormer kan man undanröja orättvisor och ojämlika konkurrensvillkor inom den internationella handeln. Under sex år har jag efterlyst att alla frihandelsavtal skulle innehålla klausuler om mänskliga rättigheter och att efterlevnad av dem skulle vara ett krav för förmånsbehandling.
Slutligen uppmanar parlamentet i dag genom betänkandet kommissionen att lägga fram ett förslag till förordning om att förbjuda import till EU av varor som tillverkats under förhållanden som utgör moderna former av slaveri och tvångsarbete eller som tillverkats i länder som bryter mot de grundläggande mänskliga rättigheterna. Detta måste gälla såväl AVS-länderna som Kina. Jag vill tacka och uppriktigt gratulera min kollega Tokia Saïfi till betänkandet, som är ett tecken på att parlamentet gör framsteg.
Miroslav Mikolášik
(SK) Herr talman! De möjligheter som antagandet av Lissabonfördraget ger möjliggör det efterlängtade inrättandet av en balans mellan handelslagstiftningen och de mänskliga rättigheterna. Jag är fast övertygad om att EU, för att upprätthålla sin trovärdighet och integritet, aktivt måste utnyttja denna möjlighet i både sin inre och yttre politik.
Jag vill betona uppmaningen till kommissionen att ingå avtal som innehåller demokrati- och människorättsklausuler samt krav på efterlevnad av sociala normer, hälsovårdsnormer och miljönormer och samtidigt garantera att efterlevnaden och genomförandet av dessa normer i praktiken kontrolleras noggrant. I avtalen bör man särskilt uppmärksamma handelsaspekter av immateriella rättigheter för att garantera att rätten till hälsa skyddas, vilket hänger nära samman med rätten till liv. Jag vill gratulera Tokia Saïfi till ett mycket tydligt och konsekvent betänkande.
Carl Schlyter
Herr talman! Jag tycker att man kan sammanfatta dessa tre betänkanden med att man övergår från att se människor som verktyg i handelns tjänst till att se handeln som ett verktyg i människans tjänst. Man vill bort från en logik där en euro vinst av handel motsvaras av två euro förlust i miljö, eller två euro förlust i sociala kostnader. Betänkandena innehåller också många konkreta förslag, t.ex. Tokia Saïfis utmärkta förslag om en världsorganisation för miljön, eller förslaget om ökad makt för ILO, eller om gränsavgifter som medel för att minska illojal konkurrens och klimatutsläpp samt också förslaget om samråd med lokalsamhället före investeringar.
Detta, herr kommissionär, är inte bara goda intentioner som ni ska ta till er, utan nu vill vi se konkreta resultat av våra krav. Vi vill se lagstiftning när det behövs. Vi vill se ändrad implementering när det behövs. Vi vill se kommissionen ta initiativ i internationella förhandlingar för att förbättra reglerna.
Csanád Szegedi
(HU) Herr talman, mina damer och herrar! Mitt parti, Jobbik - rörelsen för ett bättre Ungern, fäster stor vikt vid miljöskydd och återupprättande av ekologisk balans. Vi är övertygade om att Europa inte bara står inför en ekonomisk kris och recession utan också en miljökris. I detta sammanhang anser vi att det är mycket viktigt att upprätta självstyre inom livsmedelsindustrin och den lätta industrin i EU. Ingen förstår varför EU måste importera stora mängder vitlök och paprika från Kina och kyckling från Brasilien när dessa varor kan produceras lokalt. Därför säger vi att vi behöver lokalt självstyre inom livsmedelsindustrin och den lätta industrin. Det är parlamentets ansvar att skydda europeiska jordbrukare, små och medelstora företag och våra medborgare och ge dem möjlighet att få rena livsmedel av hög kvalitet från lokala jordbrukare. Vi anser också att det är mycket viktigt att göra det obligatoriskt att i så stor utsträckning som möjligt använda miljövänliga tekniker.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! Konkurrens är handelns liv. Givetvis måste man kunna konkurrera för att ha konkurrens och vissa av de överenskommelser vi har ingått med tredjeländer missgynnar våra egna producenter.
Elisabeth Köstinger tog upp Mercosur och det är givetvis sant att många jordbruks- och fiskeprodukter som kommer till EU produceras med mycket lägre standard än vi kräver i EU. Detta måste vi givetvis ta itu med.
Det är dock positivt att några av de avtal vi nyligen har ingått är mycket bra, som frihandelsavtalet med Korea. Vi behöver mer av detta. Jag menar att de flesta personer håller med om att det gynnar oss och att det gynnar dem.
Jag vill fråga Karel de Gucht om det finns några planer på att ingå ett ekonomiskt partnerskapsavtal med Japan. Den ekonomiska undersökningen som gjordes i Köpenhamn visar att vi skulle tjäna 33 miljarder euro och att Japan skulle tjäna 18 miljarder euro på ett sådant avtal.
Karel De Gucht
Herr talman! Jag anser att det har varit en mycket givande debatt. Samtidigt som filosofin bakom de tre betänkandena är liknande kan de detaljer, idéer och reaktioner som vi har delat i dag inte bemötas på lämpligt sätt på den korta tid som jag har till mitt förfogande. Vissa idéer är genomförbara och andra inte eftersom vi verkar inom en rättslig, institutionell och politisk ram, både i egenskap av en union med 27 medlemsstater och som medlem i WTO. Jag ska försöka betona vilka jag anser är de viktigaste synpunkterna i vart och ett av betänkandena. Tyvärr kan jag inte vara uttömmande.
När det gäller Tokia Saïfis betänkande har flera av er tagit upp möjligheten att ge ILO status som observatör i WTO. Min utgångspunkt är att det definitivt finns mycket utrymme för förbättrade internationella styrelseformer och ökad samordning mellan internationella organisationer. Min nästa synpunkt är att om vi ska kunna utnyttja handelspolitiken för att uppnå bättre sociala och miljömässiga resultat måste vi fastställa genomförbara mål. Det tar lång tid att genomföra strukturella förändringar och om vi är realistiska när det gäller WTO-medlemskapet är det en långsiktig strävan att skapa en dagordning som består av ”handel och ...”.
Låt mig tillägga att när det gäller förslaget i Tokia Saïfis betänkande att man bör göra en människorättslig bedömning av frihandelsavtalen anser jag att det bör ske under förhandlingarna. Jag är tämligen skeptisk till en särskild period mellan slutet av förhandlingarna och undertecknandet av avtalet. Det diskuterades i morse i ett annat sammanhang men jag anser att vi bör hålla oss till förfarandet i Lissabonfördraget som fastställer mycket tydligt att det är upp till kommissionen att underteckna avtalen. Efter det inleds ratificeringsförfarandet och rådet undertecknar, vilket är dess sätt att ratificera avtalet på, och därefter är det parlamentets rättighet och skyldighet att ratificera det genom en omröstning. När det gäller idén om att genomföra en människorättslig bedömning före undertecknandet - låt oss kalla det en nödvändig förutsättning - är jag inte positiv till det. Å andra sidan anser jag att själva idén om att bedöma ett avtals konsekvenser för de mänskliga rättigheterna är meningsfull, och jag är positiv till den.
Särskilda frågor har även ställts, till exempel om barnarbete. Ni vet att vi håller på att förhandla fram ett frihandelsavtal med Indien och i det måste frågan om hållbarhet tas upp. Indien är mycket tveksamt till ett kapitel om hållbarhet i avtalet, men vi insisterar - och vi kommer att fortsätta att insistera - på att detta kapitel ska finnas med och jag menar att i slutändan kommer det att ingå.
Jag vill bara be er om att ni vid era senare diskussioner om denna fråga tar hänsyn till att tredjeländers syn på ett kapitel om hållbarhet kanske inte bara rör innehållet i det utan också deras inställning i denna fråga.
När det gäller Yannick Jadots betänkande har jag lagt märke till att ni efterlyser ett kapitel om klimat i alla bilaterala avtal. Jag är helt och hållet positiv till miljömässig hållbarhet eftersom framtiden inte tillhör oss. Jag anser dock att vi bör vara försiktiga med att erkänna att allt som måste göras för att på ett tillfredsställande sätt bemöta de utmaningar som klimatförändringarna innebär - från utsläppstak till finansiering - inte kan översättas i bestämmelser i våra handelsavtal. Jag anser att det finns ett bredare forum för detta och eftersom det finns ett avtal i det bredare forumet måste givetvis detta avtal återspeglas i de bilaterala frihandelsavtalen. Om detta även är möjligt under den utvecklingsrunda som vi just har diskuterat, dvs. Doharundan, är mycket mer tveksamt eftersom alla deltagare i denna multilaterala process självfallet inte är överens om ett kapitel om klimat i den slutgiltiga produkten. Vår ståndpunkt kommer dock att vara att vi är positiva till detta.
Slutligen, när det gäller Harlem Désirs betänkande, anser jag att det kommer vid en mycket läglig tidpunkt eftersom kommissionens meddelande om företagens sociala ansvar håller på att utarbetas.
Kommissionen och medlemmarna i OECD bidrar aktivt till att uppdatera de aktuella OECD-riktlinjerna i tid till OECD:s ministermöte i maj 2011.
I all vår verksamhet som har anknytning till företagens sociala ansvar kommer vi omsorgsfullt att överväga olika alternativ för att främja ett ansvarsfullt beteende bland de europeiska företagen, oberoende av var de bedriver sin verksamhet, och särskilt ta hänsyn till genomförbarhet och konsekvenser.
Låt mig tillägga att det inte bara handlar om handel eller om bilaterala och multilaterala handelsavtal. I Förenta staterna antogs nyligen en lagstiftning som innebär att multinationella företag - och inte bara de företag som är verksamma i Förenta staterna utan även de företag som har sitt säte där - är skyldiga att vara ansvarsfulla och att certifiera sina ekonomiska processer och transaktioner när det gäller råvaror.
Jag anser att det är ett mycket lovvärt initiativ som, i själva verket, ligger helt utanför frihandelsavtalen. De flesta av de processer som inbegriper råvaror omfattas inte av bilaterala avtal, utan de är helt enkelt ekonomiska och industriella processer som utförs av multinationella företag, men om företagen har sitt säte i Förenta staterna kan Förenta staterna vidta åtgärder gentemot dem. Jag anser att vi bör överväga att göra exakt samma sak när det gäller europeiska företag som främst bedriver sin verksamhet i länder i tredje världen, och att vi sedan utökar denna strategi till länder som Kanada och Australien så att den i slutändan omfattar merparten av denna typ av industriell verksamhet och utvinningsindustri runtom i världen. Enligt min mening är det ett viktigt bidrag till utvecklingen av hållbara villkor.
Kort och gott gratulerar jag de tre betänkandena. Jag är givetvis beredd att fortsätta att diskutera dessa ämnen med er de kommande månaderna och åren.
Tokia Saïfi
Herr talman! Herr kommissionsledamot, det är alltför lite tid för att återuppta en debatt om det svar du just gav oss. Därför kommer vi att fortsätta diskussionen, som du sade.
Jag vill börja med att tacka alla talare, framför allt skuggföredragandena och mina kolleger Yannick Jadot och Harlem Désir för vårt samarbete. Ämnena hängde ihop och kompletterade varandra och därmed kunde vi utbyta idéer. Vi kunde också uppvisa en konsekvent strategi i vårt arbete: att göra handeln mer mottaglig för de mänskliga rättigheterna, arbetslagstiftningen och miljölagstiftningen.
Som jag påpekade tidigare och som du, Karel De Gucht sade, kommer det att ta tid att förändra attityderna men vi kan inte vänta på att de ska förändras av sig självt. Om vi genomför några av de åtgärder som föreslås i de betänkanden som vi har lagt fram för er i kväll kommer vi följaktligen gradvis att gå mot en rättvisare och grönare ekonomi. EU måste inleda denna förändring och föregå med gott exempel inför sina handelspartner.
Yannick Jadot
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill tacka Karel De Gucht för hans svar och för hans förslag på åtgärder. Jag har noterat hans svar om kapitlet om klimat och jag hoppas att vi också kommer att kunna arbeta med de återstående aspekterna och komma med förslag som leder till att konkreta åtgärder vidtas och att vissa komponenter införs i handelsavtalen. Slutligen ger det faktum att handelsförhandlingarna i Världshandelsorganisationen, som utan tvekan är mycket komplexa, har misslyckats EU flera möjligheter att införa mer innovativa komponenter i bilaterala avtal och att försöka inrätta nya sorters handelsavtal som ytterligare integrerar EU:s mål för miljö, klimat, mänskliga rättigheter eller sociala rättigheter.
Detta är därför på ett sätt en möjlighet. Jag anser att det är ett mycket tydligt krav och om betänkandena får ett brett stöd i morgon kommer detta verkligen att vara - och jag tror att det kommer att bli det - en mycket viktig signal från parlamentet till kommissionen och rådet.
Jag vill svara Laurence J.A.J. Stassen, som har gått, angående ekonomin. Man har fortsatt att skriva böcker i ekonomi efter 1800-talet. Därför vet vi att de utmaningar som rör hur man ska integrera sociala frågor och miljöfrågor i produktionskostnaderna är en viktig faktor för att fastställa de verkliga komparativa fördelarna.
På samma sätt kommer du, Cristiana Muscardini, alltid att ha mitt stöd när det gäller att försvara EU:s livsmedelssuveränitet. Om du, tillsammans med mig och andra personer, är beredd att bekämpa Blair House-avtalet, som när allt kommer omkring är det största hindret för verklig livsmedelssuveränitet i dag i Europa, har du mitt stöd.
Tack därför till alla mina kolleger och till dig Karel De Gucht för att du är öppen för konkret arbete och konkreta åtgärder när det gäller de avtal som snart kommer att förhandlas fram och ingås.
Harlem Désir
Herr talman! Som du kan se har jag två minuter kvar. Du visste det, så om du hade problem med tiden förut kunde du ha tagit tid från den här delen av mitt anförande, som kunde ha varit kortare. Jag vill framför allt tacka mina kolleger och kommissionsledamoten för hans svar.
Det som har varit slående i debatten är den mycket breda enigheten som går bortom skillnaderna mellan grupper. Det beror på behovet av att verkligen ta större hänsyn till sociala frågor och miljöfrågor i handelspolitiken, i de avtal vi förhandlar fram.
När du avbröt mig för ditt mycket intressanta anförande, som jag är säker på att medborgarna i hela EU upplevde som fascinerande, ville jag bara ta upp en punkt som kommissionsledamoten själv tog upp och det är att företagens sociala ansvar inte kan - han har helt rätt - ersätta efterlevnad av lagen och medlemsstaternas ansvar.
Dessutom har Karel De Gucht rätt när han säger att vid denna tidpunkt har man inom OECD och WTO, till följd av John Ruggies rapport, som Richard Howitt nämnde, föreslagit nya åtgärder angående multinationella företags ansvar, inte bara när det gäller utvinning utan också inom många andra ansvarsområden - framför allt när det gäller företagens utländska dotterbolag - inom deras inflytelsesfärer eller deras försörjningskedjor. Rättsligt samarbete kommer också att garantera att moderbolag inte kan smita från sitt ansvar när deras dotterbolag eller underentreprenörer har brutit mot miljöregler eller sociala regler. Allt detta är mycket viktigt.
Jag menar helt enkelt, även om jag medger att det kommer att vara svårt, att vi måste inrätta en koppling till handelsavtalen. Det finns redan några hänvisningar till företagens sociala ansvar i avtalet med Sydkorea och i avtalen med de latinamerikanska länderna. Jag anser att vi genom den dialog som vi har inlett i dag med kommissionen måste fortsätta se till att våra mål för företagens sociala ansvar och för hållbar utveckling är förenliga med varandra i internationella handelsavtal.
Talmannen
Tack så mycket, Harlem Désir.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, torsdagen den 25 november 2010, kl. 12.00.
