

Talmannen
   .– Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga till kommissionen om Kinas tillämpning av WTO:s regler (B6-0230/2005). 
Enrique Barón Crespo (PSE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den fråga jag har äran att ställa på utskottet för internationell handels vägnar handlar om det nuvarande läget i våra handelsförbindelser med Kina.
Som ni vet blev Kina, med parlamentets stöd och efter omfattande förhandlingar där parlamentet spelade en viktig roll, medlem i Världshandelsorganisationen (WTO) 2001. Det fanns inga tidigare exempel på att en handelspartner vars regler skilde sig så stort från det gemensamma systemet hade blivit medlem i WTO.
Vi bör minnas att Kina hade strävat efter att nå målet att ansluta sig till WTO i tio år, och i detta syfte genomförde landet en rad omfattande koncessioner inom alla sektorer. Det åtog sig att uppfylla alla sina skyldigheter och godtog kontroller av att skyldigheterna uppfylldes. Detta har kinesiska ledare gett uttryck för upprepade gånger, särskilt sedan Deng Xiaopings politik.
Hittills har farhågorna om en allmän konflikt med Kina inte besannats. Med jämna mellanrum uppstår det dock problem på områden som immaterialrättsligt skydd – kampen mot produktförfalskningar och piratkopior – insyn i lagstiftningen, standardisering och certifiering, insyn i tjänster, i synnerhet finansiella tjänster, telekommunikationer och transporter, och många icke-kommersiella hinder, såsom CCC (China Compulsory Certification), Kinas ökända produktcertifieringssystem, vars kriterier är nästan omöjligt att uppfylla. Den grundläggande frågan är dock att Kina måste lära sig att hantera en stor motsägelse, nämligen att öppna sina marknader och skydda sitt eget näringsliv, och följa regler, såsom tillämpning av ILO:s konventioner om barnarbete, inrättande av fria fackföreningar och så vidare, som är viktiga även om de inte faller inom ramen för WTO-bestämmelserna. Detta gäller även miljöskydd, och i detta avseende vill jag påpeka att det nu har gått två år sedan Kina undertecknade Kyotoprotokollet.
I nuläget tycks Kina vara ytterst nära att överskrida det godtagbaras gränser. Som andra ledamöter har nämnt är textilnäringen ett exempel på detta, eftersom den påverkar många länder och inte bara Europeiska unionen.
Jag förespråkar inte att vi skall ifrågasätta det beslut om fullständig avreglering som fattades den 1 januari, utan snarare att vi till exempel skall undersöka hur en politik mot dumpning kan påverka läget när det gäller invaderande marknader, hur energin kan subventioneras, hur finansieringspolitiken tillämpas och om det finns privilegierad finansiering osv. Dessa frågor är viktiga.
Ett annat specifikt och mycket viktigt exempel är inspelningsindustrin, som står inför en mycket dramatisk situation i Europa. För närvarande sker den största delen av piratkopieringen, nästan 70 procent, i Kina, och en stor del av den äger rum på Internet. Dessutom är det nästan omöjligt att få royaltyer, eftersom det inte ens finns något system för detta.
I alla händelser vill jag påpeka att Europeiska unionen har stött Kinas integrering i världsekonomin. Detta är en utmaning för alla, och den kräver ekonomiska och sociala reformer i en hittills okänd omfattning. Kina har fortfarande tio år på sig att fullfölja övergången till marknadsekonomi.
Hur som helst har Kina redan gått från planekonomi till en ekonomi som förefaller styras enligt Manchesterskolans kapitalism och som leds av kommunistiska byråkrater. Det är kinesernas uppgift att ta ansvar för sin egen utveckling, men det är viktigt att vi har kontroll, vilket innebär största möjliga insyn och kunskap.
Herr talman! Sammanfattningsvis har vi nått den sista etappen i Dohaförhandlingarna, som skall slutföras på kinesiskt territorium och som omfattar så avgörande frågor som öppenheten i Kinas ekonomi, den kinesiska valutans växelkurs och stabiliteten i en del av världen där en mycket oroväckande kapprustning sker.
Dessutom fyller Kina en mycket viktig och framträdande funktion i de tjugos klubb, där några av de största tenorerna på den nya världsscenen sammanförs, vilket beror på Kinas vikt, men även på att EU har förespråkat att Kina bör integreras i världshandeln. Jag anser att det är berättigat att vi ställer dessa frågor i detta skede, med tanke på att vi alla är i samma situation, oberoende av våra specifika särdrag, och eftersom vi måste respektera varandra för att kunna överleva tillsammans. 
Peter Mandelson,
   . – Herr talman! Jag vill tacka er för att jag fått möjlighet att kommentera denna debatt. Den är viktig. Den aktualiserar vissa verkligt viktiga frågor för oss, och jag är mycket glad att detta initiativ har tagits. Jag är också mycket tacksam för att ordföranden i utskottet för internationell handel lagt fram sina synpunkter på ett så balanserat och återhållsamt, men ändå allvarligt sätt.
Jag håller med om att vi står inför en stor utmaning när det gäller att gradvis integrera Kina i världsekonomin och i det internationella handelssystemet. Vi har också ett ansvar gentemot dem ni representerar, och som andra av oss också är ansvariga inför, att genomföra dessa förändringar så smidigt vi kan.
Det är sant att Kina på ett sätt testar gränserna för vad som är acceptabelt, som parlamentsledamoten sade. Ett annat sätt att formulera saken är dock att Kina utgör en konkurrensmässig utmaning för oss i Europa som vi måste anpassa oss till. Många har nu gjort det. Men i vissa fall återstår anpassningen ännu att göra, och vi måste hjälpa människor med detta.
Min allmänna uppfattning är att Kinas renässans på senare år inverkar på många olika sätt på Europeiska unionen och att det är viktigt att vi förbereder oss på lämpligt sätt för att hantera dessa utmaningar. Jag tror att Kinas oerhörda ekonomiska tillväxt kommer att vara positiv, inte bara för Kina utan också för Europa och för resten av världen. Därför är det desto viktigare att vi bygger upp det slags dynamiska relation med Kina som bygger på partnerskap, samarbete och respekt, inte bara för varandra utan för ett regelbaserat multilateralt ekonomiskt system.
Det är mot denna bakgrund jag vill ta upp två frågor denna morgon: först och främst vilka åtgärder vi lämpligen bör vidta angående textilimporten från Kina och dessutom vad vi behöver göra för att utöva påtryckningar på Kina i fråga om landets praxis i WTO-relaterade frågor, särskilt hanteringen av immateriella rättigheter.
Jag skall först ta upp textilfrågan. Storleken på textilimporten och den dramatiska ökning vi har sett sedan årets början, när textilkvoterna till slut togs bort, har blivit ett mycket känsligt ämne i många medlemsstater. Många har varit allvarligt oroade. Skälet till detta är tydligt, och jag förstår oron. Jag är säker på att vår reaktion både är lämplig och rimlig, men också juridiskt försvarbar. Vi måste uppfylla båda dessa krav, och basera vår reaktion på fakta och uppgifter. Vi måste agera med viss försiktighet, men också bestämt.
Syftet med kommissionens riktlinjer för användning av en skyddsmekanism var att vi skulle kunna reagera effektivt på eventuellt orimliga ökningar av importen från Kina. Som ni säkert vet har kommissionen nu inlett undersökningar av nio kategorier av kinesisk textilexport till EU med utgångspunkt i importstatistiken för första kvartalet i år. I alla dessa kategorier har importvolymerna för kinesiska textilier nu överskridit de ”larmnivåer” som fastställts av kommissionen. Jag har alltid sagt att jag skulle agera på grundval av relevanta uppgifter, och detta är vad jag gör nu.
Nu när larmmekanismen aktiverats har jag inrättat en erfaren arbetsgrupp som skall genomföra en fullständig och snabb utredning av dessa angivna kategorier. Gruppens slutsatser kommer att vara färdiga inom högst 60 dagar. I utredningen kommer man att undersöka om störningar på marknaden i Europa och på andra håll verkligen har inträffat. Vi måste också väga den faktiska negativa inverkan för producenterna mot de fördelar som finns för konsumenterna. Om det visar sig nödvändigt och berättigat kommer jag att använda de skyddsåtgärder vi har till vårt förfogande. Det finns ett antal andra områden där det ser ut att finnas skäl till oro, men efter noggrant övervägande har jag beslutat att ytterligare analys av uppgifterna krävs. Denna håller på att genomföras.
Dessutom har förfrågningar gjorts om tillämpning av det brådskande förfarande som fastställts i riktlinjerna. Detta skulle innebära omgående formella diskussioner med Kina tillsammans med WTO utan utredning, om det finns bevis för att industrin inom EU skulle förorsakas oersättlig skada om så inte sker. Mina tjänstemän analyserar för närvarande dessa förfrågningar.
Samtidigt har jag tagit initiativ till samtal med de kinesiska myndigheterna för att förvarna dessa i de fall där det är möjligt, för att uppmana dem att lägga fram konkreta bevis för att de åtgärder de har vidtagit har effekt och för att undersöka om de inte kan göra mer och faktiskt uppmana dem att göra mer. Jag har inlett informella samtal med Kina för att försöka hitta en lösning som är godtagbar för alla parter. Detta stod högt upp på min prioriteringslista när jag förra veckan i Paris mötte den kinesiske handelsministern Bo Xilai. Mitt budskap till ministern var att Kina måste vidta mer kraftfulla åtgärder för att dämpa sin exporttillväxt på kort sikt, om man vill undvika att EU vidtar nödvändiga åtgärder. Jag tror att mitt budskap gick fram tydligt.
Jag har noterat uttalandena från Kinas premiärminister Wen Jiabao i går i Peking, och jag välkomnar det faktum att Kina nu förstår de akuta problemen i vissa medlemsstater, vilka Wen Jiabao uttryckte förståelse för i går i Peking, och att Kina, som han sade, föredrar en lösning baserad på dialog och samarbete. Jag välkomnar också det faktum att Kina anser att behovet av att lösa denna fråga är ett av landets primära intressen i relation till EU.
Jag noterade med särskilt intresse uttalandet från Wen Jiabao att Kina, utöver de åtgärder som redan vidtagits för att dämpa ökningen av textilexporten, kommer att vidta ännu kraftfullare åtgärder inom en nära framtid. Jag välkomnar detta, men jag tror också att effekterna måste visa sig snabbt för att vi skall avstå från att genomföra de åtgärder som vi överväger. Det är mycket viktigt att Kina snabbt och detaljerat förklarar vilka slags ytterligare åtgärder man tänker vidta och vilka konsekvenser dessa kommer att få för de framtida handelsströmmarna. Jag ser fram emot att få denna information eftersom den är mycket viktig. Om EU inte snabbt får sådan konkret information minskar dess möjligheter att lösa denna fråga, och detta skulle kunna innebära att jag inte har något annat alternativ än att vidta åtgärder tillsammans med WTO. En grupp av mina tjänstemän är i Peking den här veckan. De sitter just nu i möte med sina kinesiska kolleger för att följa upp mina diskussioner med minister Bo Xilai förra veckan samt gårdagens uttalanden av premiärminister Wen Jiabao.
Låt mig nu övergå till annat som rör praxis i WTO-relaterade frågor. Detta är viktigt därför att WTO-avtalet är grundbulten i utvecklingen av våra handelsrelationer med Kina. Kina har gjort stora framsteg i uppfyllandet av sina WTO-åtaganden, vilka anges i dess anslutningsavtal, men i vissa frågor finns det fortfarande skäl till oro. Jag arbetar med dessa både bilateralt och multilateralt.
Diskussionerna har varit mycket framgångsrika på ett antal olika områden, särskilt i fråga om koks, byggnads- och fordonssektorerna och sanitära och fytosanitära åtgärder. Det finns dock fortfarande problem inom fordonsbranschen, inom tjänstesektorer av typen banktjänster och inom telekommunikationer. Jag tog upp dessa frågor till diskussion när jag var i Peking tidigare i år, och kommer att fortsätta att göra detta.
Jag erkänner att ett särskilt problem är behovet av att uppnå ett korrekt och effektivt skydd för immateriella rättigheter i Kina. Kina har visat god vilja, men genom de fortsatta svårigheter som den europeiska industrin utsätts för på grund av varumärkesförfalskning och piratkopiering har det blivit tydligt att mer arbete behövs. Jag arbetar med denna fråga på två fronter, med en kombination av politiska påtryckningar och samarbete, både bilateralt och multilateralt. Mitt mål är att ge praktiska svar på industrins problem.
Vi tog ett viktigt steg framåt när man från Kinas sida nyligen samtyckte till mitt förslag att inrätta en arbetsgrupp för immaterialrätt. Syftet är att ta itu med problemen på ett systematiskt och sektorsbaserat sätt. I gruppen kommer det att finnas experter från affärslivet som vet var de praktiska problemen i Kinas lagstiftning finns. Men immateriella rättigheter är ett problem i hela världen, och därför krävs det att man arbetar med det på global nivå.
Inom WTO har EU, precis som USA och Japan, använt 2004 års övergångsmekanism för översyn för att ta upp frågan om Kinas uppfyllande av sina åtaganden enligt avtalet om handelsrelaterade immateriella rättigheter, också kallat TRIPs. Kinas svar visade att man var engagerad i kampen mot varumärkesförfalskning och piratkopiering, men utan tvekan behövs ytterligare åtgärder och jag strävar efter att hjälpa Kina att vidta dessa. Från EU:s sida har man också föreslagit att översynsmekanismen lämpligen skulle kunna kompletteras av en multilateral diskussion inom TRIPs-rådet, och jag tänker följa upp detta.
Men jag tror också att en viktig del av vårt samarbete med Kina är att fortsätta att dela med oss av våra expertkunskaper genom att ge teknisk hjälp på det immaterialrättsliga området. Ett avtal om tullsamarbete har nyligen ingåtts mellan Europeiska gemenskapen och Kina. Ett ytterligare exempel på hjälp är EU-finansierad utbildning av domare inom varumärken. Detta är bara två exempel på det slags samarbete som kommer att hjälpa Kina att bygga upp ett hållbart och stabilt kontrollsystem. Slutligen vill jag uppmuntra den europeiska industrin att använda sig av alla tillgängliga medel inom EU och i Kina för att skydda sina egna rättigheter och testa systemet.
Sammanfattningsvis utgör samarbetet och partnerskapet mellan Kina och EU på dessa områden grunden för en dynamisk och mer effektiv relation mellan oss. Ingen bör underskatta de enorma möjliga vinsterna och fördelarna för oss i Europa av att en sådan relation stärks på en sund bas. Det kommer naturligtvis att finnas utmaningar på vägen, och jag kommer att se till att EU reagerar effektivt och i rätt tid. Det kommer dock också att finnas stora möjligheter för Europas industri och producenter att leverera till den snabbt växande kinesiska marknaden. Om vi kan samarbeta för att se till att ett regelbaserat ekonomiskt system respekteras och stärks inom ramen för utvecklingsagendan från Doha, så kommer den snabba ekonomiska tillväxten i Kina att komma EU och resten av världen till godo. Det är därför jag som svar på den ursprungliga frågan återigen säger att vi måste kombinera vår kortsiktiga hantering av de problem som orsakas av Kinas expansion med ett klarsynt, mer långsiktigt perspektiv på de möjligheter som Kinas tillväxt innebär för Europa.
Daniel Caspary,
   . –Herr talman, mina damer och herrar! Under de senaste åren har Kina blivit en betydelsefull aktör på världsmarknaden, vilket innebär att landet har vissa skyldigheter att uppfylla och bär ett avsevärt ansvar. Med anledning av detta vill jag ställa ett antal frågor till kommissionen.
För det första gick 9 000 ärenden om piratkopiering av produkter till domstol i Kina förra året. Detta är en bra början. Vad kommer kommissionen att göra för att stödja kineserna i deras ansträngningar i detta avseende?
För det andra händer det ofta att de domar som meddelas inte verkställs. Hur kommer kommissionen att stödja de kinesiska myndigheterna när det gäller att verkställa de domar som avkunnas om piratkopiering av produkter?
För det tredje bryter de produkter som exporteras från Kina ofta mot patent- och upphovsrättens bestämmelser. Under frågestunden den 8 mars försäkrade kommissionsledamot László Kovács mig att EU skulle erbjuda sig att på egen bekostnad sända tulltjänstemän till Kina vilka skulle hjälpa sina kinesiska motsvarigheter i deras arbete. Har EU verkligen lagt fram detta erbjudande till kineserna, och vad har de svarat på det?
För det fjärde orsakade nyligen ett ångstrykjärn som hade tillverkats i Kina och som var CE-märkt, men som inte uppfyllde tillämpliga normer, två dödsfall i Grekland. Vad kommer kommissionen att göra för att utan dröjsmål införa effektiva marknadskontroller för att förhindra att sådana produkter saluförs och för att tvinga de kinesiska tillverkarna att följa normer och respektera patent?
För det femte finns det än i dag många hinder för europeiska företag i Kina. Vad har kommissionen för avsikt att göra för att effektivt undanröja dessa handelshinder, av vilka de flesta är icke-tariffära?
För det sjätte innehåller moderna vapen den modernaste tekniken. Vilka negativa effekter på företagen och arbetstillfällena i EU väntar sig kommissionen om vapenembargot – och embargot mot överföring av tillhörande teknik – upphävs?
För det sjunde undrar jag vad kommissionen egentligen gör för att förmå Kina att låta den kinesiska valutans växelkurs finna sin naturliga nivå? 
Erika Mann,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! För att vidareutveckla de frågor som Daniel Caspary just ställde vill jag ta upp en rad punkter.
Jag välkomnar varmt de skyddsåtgärder som har vidtagits och hoppas att ni kommer att få tillförlitliga uppgifter, däribland från de enskilda medlemsstaterna. Enligt min åsikt är Rumänien ett exempel på att det inte är lätt att få tag på tillförlitliga uppgifter. Jag hoppas att ni sedan inte kommer att dröja med att lämna uppgifterna till utskottet för internationell handel, så att vi utskottsledamöter kan diskutera dem med er och ge er råd.
Det gladde mig även att höra att ni i ert tal i Singapore den 29 april återupplivade ett gammalt initiativ från parlamentet, som gäller behovet av närmare samarbete mellan EU och Asien. Parlamentet förespråkade tidigare ett frihandelsområde och krävde att detta åtminstone borde inledas med en stat. Vår närvaro i Latinamerika är nu mycket stark, men det finns andra regioner, i synnerhet Asien, som vi verkligen har försummat. När det gäller Kina håller jag med om att vi betalar ett högt pris för detta.
Den största källan till oro – som textilierna kan sägas vara ett ”superexempel” på – är den illojala konkurrens som av flera olika skäl förekommer i Kina. Konkurrensen kan vara avsiktligt illojal, men det illojala inslaget i konkurrensen kan också mycket väl vara ofrivilligt. Vad avser ni att göra åt detta? Vad kan egentligen göras för att se till att man i undersökningarna verkligen synar sådana saker som dolda subventioner? Ni nämnde även immateriella rättigheter, men detta handlar om mycket mer än det.
Det finns en särskild fråga som ni har övervägt under mycket lång tid. Jag skulle uppskatta om ni sade något om den. Frågan har dessutom att göra med icke-järnmetaller, och parlamentet har sedan lång tid tillbaka begärt att de dolda subventionerna avseende dessa metaller utreds. Återbetalning av mervärdesskatt används i synnerhet i Kina för att stödja den lokala återvinningsindustrin. Vilka framsteg har gjorts med undersökningarna av denna fråga? Kan ni kommentera saken?
Bortsett från detta är det bra att ni har gjort något åt investeringarna. Vi stöder er i detta avseende och önskar er all framgång. 
Johan Van Hecke,
   . – Herr talman! För lite och för sent, så kan man beskriva kommissionsledamot Peter Mandelsons tillkännagivande nyligen att den textilspecifika skyddsklausulen kommer att utnyttjas, vilken tillåter att EU begränsar importen till 2008. Detta beslut fattades ungefär en månad efter det att Förenta staterna hade börjat agera.
Gång på gång har kommissionsledamoten sagt att handeln med Kina bör betraktas som en utmaning snarare än ett hot. Det stämmer förvisso, och jag tror att den europeiska textilindustrin är beredd att göra detta, dock på villkor att båda sidor följer handelsspelets regler. I länder som Kina är de otillbörliga affärsmetoderna, däribland exportsubventioner, prisdumpning, direkt och indirekt statligt stöd, fritt kapital samt olagliga imitationer och piratkopior, gängse. Den aggressiva handelspolitiken leder till att den europeiska textil- och konfektionsindustrin spricker i sömmarna. Och ändå, herr kommissionsledamot, är tekoindustrin fortfarande en ytterst viktig industrisektor, med en total omsättning på 200 miljarder euro, spritt över 177 000 företag, som efter utvidgningen sysselsätter 2,7 miljoner textilarbetare, vilket motsvarar 7 procent av den sammanlagda arbetskraften inom industrin. I själva verket riskerar inte bara EU, utan även många utvecklingsländer, att bryta samman till följd av Kinas aggressiva exportpolitik.
I slutet av förra året krävde parlamentet att vi skall föra en mer bestämd handelspolitik gentemot Kina. Att importsiffrorna skulle vara oroväckande kunde man sluta sig till redan av siffrorna för de importprodukter som inte är belagda med kvoter. Jag hoppas att de åtgärder som kommissionen nu har aviserat inte kommer att visa sig vara i senaste laget och framför allt att de bara är ett första steg i riktning mot att skydda vår industri mot illojal konkurrens, varifrån den än kommer, på ett sätt som är godtagbart för WTO. 
Caroline Lucas,
   . – Herr talman! Problemen med Kinas inverkan på andra aktörer inom den internationella handeln är utan tvekan påtagliga. Vi har redan hört talas om effekten av den ökade textilimporten inom EU och det stora problem denna innebär för vissa tillverkare inom EU. Men vi får inte glömma den inverkan den har på andra utvecklingsländer. Kinas deflationstryck håller redan på att pressa ned lönerna i hela tredje världen och tvinga leverantörer i hela världen att försämra sina arbetares villkor för att förbli konkurrenskraftiga till varje pris.
I Filippinerna har regeringen till exempel bestämt att lagen om minimilön inte längre skall gälla för konfektionsindustrin. I Bangladesh meddelade regeringen nyligen att man skulle tillåta mer övertidsarbete och minska restriktionerna för nattarbete för kvinnor. De kinesiska arbetarna har inte heller nödvändigtvis mycket att vinna, mer än sjudagarsvecka, mycket låga löner, fruktansvärda hälso- och säkerhetsrisker och frånvaro av arbetstagarorganisationer.
Var vi ser här är en negativ utveckling inom sociala och miljömässiga standarder, men internationella minimistandarder skulle säkert kunna bromsa denna negativa utveckling. Det är mycket viktigt att denna debatt inte bara fokuseras på enskilda sektorer, textilier eller skor i dag och maskinkomponenter i morgon. Detta handlar om ett systemfel. Det är en utmaning från ett land som har gjort sin entré i det internationella handelssystemet, inte bara med en komparativ fördel utan med nästan totala potentiella fördelar på i stort sett alla områden. Det är självbelåtet och nedlåtande att förutsätta att Europa och västvärlden skall kunna behålla ett monopol på nyskapande och högteknologi, medan Kina bara sköter tillverkningen.
Kineser med akademisk examen tillför också ett allt större förädlingsvärde. Mycket snart kan vi komma att ställas inför möjligheten att det finns mycket lite som Europa kan producera som Kina inte kan producera mer effektivt. Det gamla antagandet att EU och de industrialiserade länderna leder utvecklingen inom den kunskapsintensiva industrin, medan utvecklingsländerna inriktar sig på mindre kompetensintensiva sektorer, kan nu definitivt ifrågasättas.
Reaktionen på utmaningen från Kina måste innefatta en grundlig omprövning av de antaganden som hittills har legat till grund för teorier om internationell handel. Vi måste på nytt gå tillbaka till de gamla tankarna från David Ricardo och senare om att komparativ fördel alltid är till den största nyttan för alla.
Jag hoppas att kommissionen snabbt kommer att vidta åtgärder på textilområdet. Jag skulle också vilja höra vad kommissionsledamoten planerar att göra åt dessa mer långsiktiga systemrelaterade frågor.
Vi behöver ett mer balanserat perspektiv än det som föreslås i denna muntliga fråga. Vi bör undersöka effekterna av liberaliseringen inom själva Kina, för det finns ett stort antal fakta som tyder på att många av de fattigaste i Kina, särskilt inom jordbrukssektorn, kommer att förlora mycket på Kinas anslutning till WTO. Så låt oss skaffa oss ett mer balanserat perspektiv; ett perspektiv som också innefattar framtiden. 
Pedro Guerreiro,
   . – Vi följer inte snällt i hasorna på dem som försöker smita från sitt ansvar för de mål som har stakats ut vid WTO-förhandlingarna och för sättet att föra samtalen. Efter att ha försökt att genomdriva en blind och brutal avreglering av världshandeln, med ytterst skadliga ekonomiska och sociala konsekvenser, försöker de nu vältra över ansvaret på Kina och beskylla landet för allt ont i världen.
Deras tal syftar till att dölja att det är de stora ekonomiska grupperna som har mest att vinna på den avreglering av världshandeln som nu genomförs. Det är de som omlokaliserar sin produktion på jakt efter högre vinster, och det är de som, tack vare att de styr distributionen, kommer undan med lejonparten.
Textil- och konfektionssektorn är ett exempel på denna oroväckande situation. Kina bär inte skulden för hur WTO-förhandlingarna om tekosektorn har förts. Det är kommissionen och rådet som är de skyldiga. Kina är inte ansvarigt för eurons övervärdering, som förvärrar problemen och hämmar konkurrenskraften för de textiler och kläder som tillverkas i EU-länderna. Det är följaktligen rådet och kommissionen, inte Kina, som helt har misslyckats med att aktivera skyddsklausulen, trots den dåliga situation som EU:s textil och konfektionssektor befinner sig i för närvarande, i synnerhet i länder som Portugal. Istället försenar de detta avgörande beslut.
Jag vill därför ställa följande frågor: När kommer skyddsklausulen att aktiveras? När kommer kommissionens mandat för WTO-förhandlingarna att ses över? Det vi måste göra är att avskaffa och slå om kursen för den nuvarande politiken för handelsavreglering. Det vi måste göra är att garantera lika villkor för handeln genom att införa ett system som inriktas på verklig och hållbar utveckling av varje lands potential, ett system som inte bygger på dominans och beroende, utan som i stället inriktas på att så snabbt som möjligt förbättra levnadsstandarden för människor i hela världen och garantera deras rättigheter. 
Bastiaan Belder,
   . – Herr talman! Problemen inom den globala textilsektorn delar Europa i ett nordligt och ett sydligt läger. Kort sagt ställs en billigare textilimport mot försvaret av vår egen textilsektor.
Även om jag förstår att kommissionsledamot Peter Mandelson måste lägga sig på en kurs mellan dem som vill och dem som inte vill vidta åtgärder mot Kina, anser jag att det är alldeles för sent att inleda några undersökningar nu. Kommissionen borde i stället ha utnyttjat de senaste veckorna till att utarbeta en ståndpunkt om en global textilmarknad utan belastningar samt en politik för ändamålet. Jag anser att diskussionen om att vidta tillfälliga skyddsåtgärder bör inriktas på perioden efter 2008, eftersom parlamentet i annat fall kommer att bli tvunget att hålla exakt samma debatt om tre år. Perioden fram till 2008 bör utnyttjas till att inleda en dialog med de kinesiska myndigheterna – en dialog med det dubbla syftet att betona både vikten av en stabil global textilmarknad och Kinas skyldigheter enligt WTO-avtalet.
När allt kommer omkring beviljar WTO Kina rättigheter, men organisationen kräver också att landet exempelvis tar itu med det begränsade marknadstillträdet inom tjänstesektorn när det gäller bankväsende och telekommunikationer. Jag hoppas att kommissionsledamoten kommer att stå på sig i förhandlingarna med sina kinesiska motparter. 
Umberto Pirilli,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Den fråga som vi diskuterar berör i mycket hög grad fortlevnaden för tusentals företag och sysselsättningen för miljoner EU-medborgare, däribland 570 000 italienska medborgare bara inom textilindustrin. Dessutom har vi skoindustrin och andra sektorer, som alla står på tur att drabbas av den kinesiska tsunamieffekten.
De upphävda exportkvoterna till följd av multifiberavtalets upphörande, ikraftträdandet av det bilaterala avtalet mellan EU och Kina från 2000 och förfalskningarna av EG:s varumärke var ämnena för tre frågor som jag ställde till rådet och kommissionen den 6 januari i år. Jag var oroad över följderna av detta och ville veta vilka bestämmelser kommissionen hade för avsikt att införa, med tanke på att Kina bryter mot de principer som WTO-reglerna bygger på (miljön, arbete, icke-skadliga produkter och produktförfalskningar).
Svaren var av preliminär natur, och även i dag agerar kommissionsledamoten – kanske i en missriktad nit att tolka lagen – mer som en notarie än som företrädare för ett politiskt styrande organ. Dessutom måste de effekter som REACH-förordningen kommer att få på företagens konkurrenskraft läggas till. EU är angeläget om att tillämpa och exportera ett ökande antal principer och värderingar, vilket är fullständigt i sin ordning, medan Kina och andra länder bryr sig mer om att producera strumpbyxor, skor, trikåvaror och dylikt till låga kostnader och att exportera dessa varor till Europa, vilket leder till att EU får det angenäma nöjet att beskåda framstegen och de högre sysselsättningsnivåerna i de exporterande länderna.
Bilden kan tyckas vara nästan fullständig om vi betänker att omlokaliseringarna gynnar stora europeiska företag men försvagar Europa, vars välutbildade och kapital – jämte utrustning och maskiner – emigrerar någon annanstans och lämnar kvar tusentals arbetslösa arbetstagare, som får klamra sig fast vid drömmen om sociala värderingar.
Kunskapens, forskningens och innovationens EU kan inte skiljas från ett EU med konkurrenskraftig produktion. Det handlar om orsak och verkan. En framstående och mycket ödmjuk munk, den helige Benedictus av Nursia, upprepade gärna och ofta orden ”be och arbeta” för alla sina bröder, för att bönens abstraktion inte skulle avleda uppmärksamheten från livets verklighet. Vi måste begrunda de omfattande resurser som vi fortfarande förfogar över, de många mål 1-regionerna och stödpolitiken.
Det är nödvändigt att utarbeta en ny strategi, och vi måste dessutom överväga den fattigdom och de behov som finns i EU, däribland behovet av enhetlig utveckling. Vi måste dessutom bedöma om de utsatta regionerna egentligen kan hoppas på verklig utveckling och om de kan locka EU-företag att omlokalisera sin verksamhet till sina regioner. Detta kanske skulle vara möjligt om man utvecklade välutrustade affärsdistrikt i just dessa regioner och införde ett modernt skattelättnadssystem i regionerna. 
Jean-Claude Martinez (NI ).
   – Herr talman, herr Mandelson! Frågan om kinesiska textilier är bara ett belysande exempel på ett mycket större problem.
Två motstridiga faktorer måste förenas i världsekonomin: För det första har vi naturligtvis behovet av handel, som innebär att handelshindren måste undanröjas, och för det andra behovet av tryggade arbetstillfällen och sociala förmåner.
I golftävlingar där både proffs och amatörer deltar löser man detta problem genom att ge proffsen ett handikapp. Inom världshandeln har handikappet tullavgifter skapats. Inom ramen för GATT och WTO har man sedan 1947 dock fattat beslut först om att sänka tullarna och sedan om att avskaffa dem helt. Detta bekräftas i artikel 341 i konstitutionen.
Problemet med Kina är naturligtvis följden av allt detta. Peter Mandelson! Lösningen är att uppfinna en ny tullteknik. I stället för att sänka och avskaffa tullarna måste ni, kommissionsledamot Mandelson, uppmana WTO att sänka tullarna. På så sätt skulle importören göra en tullkredit – ett slags ekonomisk trassering på importörens ekonomi – tillgänglig för exportören.
Genom detta system skulle tullavgifter tas ut på kinesiska textiler som importerades till EU, och Kina skulle få en tullkredit som endast kunde användas till att köpa produkter som hade tillverkats inom EU. På detta sätt skulle en rättvis cirkel skapas. Systemet skulle likna kompensationskontrakten, offshore-kontrakten och systemen inom ramen för Marshallplanen, men i detta fall blir krediten tillgänglig genom själva tullavgiften. Det tvistiga problemet med omlokaliseringar skulle lösas med hjälp av denna nya tullteknik. 
Talmannen
   .– Nu har turen kommit till övriga talare på listan. 20 talare är uppskrivna, och enligt den tidfördelning som grupperna har beslutat om kommer de flesta inläggen att vara en eller två minuter långa. Jag är medveten om att det är mycket svårt att göra ett inlägg på bara en minut, men vi har vissa tekniska problem som står i samband med sammanträdets avslutande, och många ledamöters avresa kommer att förskjutas på grund av en strejk som pågår på Strasbourgs flygplats. Jag kommer att följa talartiderna strikt. 
Manolis Μavrommatis (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Avregleringen av den kinesisk exporten den 1 januari 2005 välkomnades av många som en stor seger för frihandeln.
Några månader senare återgår både Europeiska unionen och Förenta staterna till att vara överbeskyddande. Många har dessutom skyndat sig att kalla denna handelsattack en ”kinesisk feber”. Om man tänker efter ordentligt är detta uppriktigt sagt inte ett krig av känslor, utan ett verkligt krig på alla nivåer, som försämrar EU:s och Förenta staternas förbindelser med Peking.
Det är viktigt att kommentera ett faktum i detta sammanhang: Under första kvartalet 2005 växte Kinas ekonomi i en takt på 9,5 procent, till följd av den exploderande exporten. Exporten ökade med 35 procent, vilket i sin tur ökade Kinas reserver av utländsk valuta till strax över 650 miljoner US-dollar. Vi diskuterar följaktligen en ekonomisk, historisk, kulturell och handelsmässig jätte, som i dag tycks vakna upp efter en lång slummer.
I dag visar Kina sin verkliga styrka och sin gränslösa potential inom den kommersiella sektorn och inom områdena handel, export, teknik och i synnerhet varor, vars råmaterial traditionellt har en historia som går århundraden tillbaka i detta mystikens land med sin underjordiska vulkan, som är redo att få ett utbrott.
Av följande skäl är det viktigt att Europeiska unionen är uppmärksam och vaksam när den antar resolutioner om förbindelserna med Kina:
– För det första är nio kategorier av kinesiska produkter för närvarande föremål för utredning.
– För det andra blir Kina allt starkare på den politiska världsarenan.
– För det tredje är Europeiska unionen Kinas viktigaste handelspartner och Kina EU:s näst viktigaste handelspartner, vilket innebär att vi har starka band till landet.
– För det fjärde kan Kina visa att landet respekterar WTO-reglerna genom att förbättra sin lagstiftning om immaterialrätt och alltså bekämpa tillverkningen av imitationer.
– För det femte beräknar WTO att Kina, med denna taktik och nuvarande takt, kommer att behärska tre femtedelar av exporten 2015, en ställning som landet innehade i tusen år, från 500 till 1 500 e.Kr.
Jag undrar hur Europeiska unionen tänker ta itu med den kinesiska feberjätten. 
David Martin (PSE ).
   – Herr talman! Om kommissionsledamot Mandelson hade kommit till parlamentet i februari och sagt ”Jag kommer nu att tillämpa skyddsklausulerna i textilavtalet” skulle han ha blivit mycket populär. Han skulle ha fått stora applåder i kammaren, men han skulle också haft mycket fel. Jag anser att hans hållning är mycket beundransvärd. Han har lyckats motstå trycket att handla förhastat. Kommissionens förhållningssätt är riktigt därför att man ser till att vi har alla fakta klara för oss, att alla våra åtgärder kan rättfärdigas juridiskt och att åtgärder kommer att genomföras om det finns laglig grund för det. Detta är ett riktigt förhållningssätt. Ett annat förhållningssätt skulle ha resulterat i att EU hade anklagats för att vara protektionistiskt, vilket skulle ha skadat våra relationer med Kina och framför allt skulle ha inneburit mycket negativa signaler för Doha-utvecklingsrundan. Hans förhållningssätt är alltså riktigt.
Jag skulle dock vilja lägga till ett varningens ord. Nyheten i dag om att den amerikanska betalningsbalansen överraskande har förbättrats kanske är goda nyheter för Förenta staterna, men bakom detta finns en tydlig indikation på att importen från Kina har minskat dramatiskt och att det i minskningen av den kinesiska importen ingår en minskning på 21 procent av textilimporten. Jag vill inte att Europa skall ses som lätt att få dit man vill. Jag vill inte att Kina skall tro att man måste ge efter för amerikanska påtryckningar, men inte för påtryckningar från EU. Om statistik och fakta talar för åtgärder från EU är jag därför säker på att kommissionsledamoten kommer att hålla med om att han måste genomföra dessa åtgärder och skicka en mycket tydlig signal till Kina.
Vad gäller andra frågor hoppas jag att kommissionsledamoten – och det gladde mig att höra hans kommentarer om detta – kommer att fortsätta att utöva påtryckningar mot Kina på det immaterialrättsliga området. Den kinesiska ursäkten att detta är för komplext, att skillnaden mellan regionala, nationella och lokala strukturer gör det omöjligt för Kina att tillämpa WTO:s regler, håller bara inte eftersom Kina klarar av att skydda kinesiska immateriella rättigheter. Kina bör förmås att göra detsamma med europeiska immateriella rättigheter.
Det är positivt att Kina är med i WTO. Det är positivt att Kina måste respektera reglerna. Det är vårt jobb att på lång sikt se till att landet håller sig till dessa regler. 
Patrizia Toia (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I dag uppmanar vi er att inta ett synnerligen fast och lämpligt förhållningssätt när ni handskas med denna fråga. Ni har förklarat för oss vad ni har gjort och vilka svar ni väntar er. Vi anser att utredningen har inletts alltför sent.
Oroande statistik, som nådde oss redan i januari, februari, mars och april, visade en onormal – fullständigt exempellös – ökning av importen från Kina. De allvarliga skador som textilindustrin åsamkas är uppenbara och ett av de villkor för att aktivera skyddsmekanismen som WTO åberopar i sitt avtal.
Vi anser att Kina testar gränserna för avtalets tillämpning och att EU därför måste agera ansvarsfullt. Vi gläder oss alla åt att Kina har blivit medlem i WTO. Vi bidrog till att detta mål kunde nås. Herr kommissionsledamot! Vi begär absolut inte några protektionistiska åtgärder eller en återgång till de gamla idéerna om importtullar, men vi vill ha ett EU som agerar kraftfullt och fast för att få Kina att respektera de regler som landet självt har samtyckt till.
Det är uppenbart att landet – jag talar om Kina – strävar efter att bli hela världens tillverkningscentrum. I dag sker detta med textilindustrin, i morgon kommer det att vara den maskintekniska industrin och därefter elektronikindustrin. Europas svar kommer att vara av avgörande vikt, och det kommer att fungera som ett riktmärke för hur kriser inom andra sektorer skall hanteras i framtiden. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Nu har den globala frihandelslogiken drabbat även oss. Då är det hyckleri att kräva att vi skall skyddas mot textilimport samtidigt som vi struntar i villkoren för olje- och ädelmetallindustrin där vi inte har samma hot mot europeiska företag. Vad vi borde göra är att införa allmänna rättvisetariffer, där producenter som inte följer ILO-krav och miljökrav får betala. Dessa tariffer bör sedan gå tillbaka till u-världen för att förbättra deras miljö och sociala situation.
Jag tycker det är märkligt att vi skall satsa på att skydda storbolagens intellektuella rättigheter i Kina, när det är i huvudsak mänskliga rättigheter som behöver skydd i Kina och det ju är där vi borde satsa kraften. Men övergången från fri till rättvis handel kräver nu en reform av hela den ekonomiska politiken, så att handeln blir ett verktyg för människan och inte tvärtom. FN:s miljöskyddsorganisation UNEPO och FN:s utvecklingsprogram UNDP borde ha makt över Världshandelsorganisationen och inte tvärtom. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Det intresse som ni visar för arbetstagarna och för frågan om huruvida Kina uppfyller sina viktiga skyldigheter gentemot WTO eller inte är både hycklande och senkommet.
Kommissionen spelade en huvudroll både i undertecknandet av multifiberavtalet och i WTO, och det är till följd av detta som textilprodukter importeras från Kina.
Textilindustrin och bomullsodlingen började krympa i Europeiska unionens medlemsstater många år före den 1 januari 2005, när import av kinesiska textilprodukter tilläts, med smärtsamma konsekvenser för arbetstagarna.
WTO är en imperialistisk organisation som tjänar de multinationella företagens och storbolagens intressen på bekostnad av arbetstagarnas intressen. De fastställde de synnerligen stränga villkoren för Kinas anslutning till WTO, med andra ord i syfte att öppna och avreglera marknaderna och privatisera dem, för att kunna exploatera Kinas rikedomsalstrande resurser och arbetstagare. I utbyte säkrade Kina fri rörlighet för sina textilprodukter.
Det senkomna intresset för arbetstagarna inom textilindustrin och andra sektorer uttrycks vid en tidpunkt när arbetstagarnas vrede och kamp mot Europeiska unionens gräsrotsfientliga politik i medlemsstaterna ökar. Syftet med detta initiativ är självklart att vilseleda och blidka de arbetstagare som tänker rösta NEJ till konstitutionsfördraget.
Vi noterar även att varningarna om att begränsa den kinesiska importen kommer vid en tidpunkt när Förenta staternas och Europeiska unionens påtryckningar på Peking att bryta den fasta pariteten mellan US-dollarn och yenen kulminerar. De imperialistiska centrumen vill med andra ord ha Kina och övriga länder i Asien som en ofantlig konsumentmarknad för sina varor, utan konkurrens från dessa länder på världsmarknaden.
Faran kommer inte från Kina, utan från imperialisternas internationella konkurrens. Vi kämpar för internationella ekonomiska förbindelser på lika villkor och försvarar folkets rätt att välja sin egen väg. 
Mario Borghezio (IND/DEM ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Nyhetsbyrån har rapporterat att Peter Mandelson, efter torsdagens möte med den kinesiske handelsministern, på nytt bekräftade att han inte har för avsikt att fatta några förhastade beslut för att bemöta inflödet av kinesiska produkter. Han sade bland annat att de långsiktiga insatserna är för höga för att man skall kunna låta kineserna skada partnerskapet och att det behövs mer tid för att göra de lämpliga anpassningarna. Till och med här i dag i parlamentet, när ni ställs inför en begäran från vissa medlemsstater, däribland Italien, om att brådskande vidta åtgärder för att aktivera skyddsmekanismen, svarar ni oss att ni undersöker frågan.
Vad ligger bakom kommissionens senfärdighet? Vilka är de verkliga intressen som står på spel? Hur kan det komma sig att textilindustrin så fräckt har utelämnats på nåd och onåd till en utveckling som med rätta har beskrivits som en tsunamivåg?
Under den utfrågning som vederbörligen anordnades av Enrique Baron Crespo lämnade industriministern en exakt redovisning av siffrorna: 100 miljoner arbetstagare som arbetar dygnet runt. Det rör sig om en krigsmaskin, och ni försöker konfrontera den med juridiska formaliteter? Detta tyder på en ovilja att skydda EU:s textilindustri och de små och medelstora företagen. 
Roberta Angelilli (UEN ).
   – Herr talman mina damer och herrar! När vi nu ställs inför invasionen av kinesiska textilvaror är det absolut nödvändigt att brådskande – och jag betonar att det är brådskande – tillämpa skyddsmekanismen. Det är dock även nödvändigt att utarbeta en ansvarsfull strategi på lång sikt. Jag vill kort fästa gemenskapsinstitutionernas uppmärksamhet på sex punkter.
För det första: Ett starkt åtagande för kampen mot förfalskning av europeiska varor och varumärken, tillsammans med en kraftfullare och effektivare strategi på det immaterialrättsliga området, är absolut nödvändigt.
För det andra: Det krävs en otvetydig politik på EU-nivå för att stärka tullkontrollerna av varor med ursprung utanför EU.
För de tredje: En ursprungsmärkning av varor som inte är tillverkade i EU, vilken även skulle gälla för produkter som endast delvis är tillverkade i tredjeländer, bör införas.
För det fjärde: En seriös diskussion om konsekvenserna av den alltför höga apprecieringen av euron bör föras upp på dagordningen.
För det femte: EU bör lova att äntligen ta upp frågan om den systematiska och otillbörliga devalveringen av den kinesiska valutan (yen) till diskussion inom ramen för WTO.
För det sjätte och sista är det viktigt att begära att Kina skall följa internationella bestämmelser om skydd för arbetstagare och mänskliga rättigheter. 
Tokia Saïfi (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! När Kina anslöt sig till WTO 2001 var detta i teorin ett sätt att bringa handelsförbindelserna mellan Kina och Europeiska unionen i balans. Denna balans rubbas dock när grundreglerna för internationell handel inte respekteras. Jag vill först tala om de åtgärder som krävs – i enlighet med, detta får vi inte glömma, WTO-avtalen – för att skydda immaterialrätten. Dessa åtgärder bidrar till att effektivt bekämpa piratkopiering och produktförfalskning. För att garantera vår textilindustris framtid är det nu EU:s uppgift att se till att de avtal som skyddar textilmönster och modeller respekteras.
När vi nu ställs inför det som erkänns vara en störning av marknaden – och jag avser naturligtvis det som ni själv har bekräftat, nämligen den kinesiska textilindustrins spektakulära utveckling – måste vi tillämpa de rättsliga instrument som vi förfogar över inom ramen för WTO. Herr kommissionsledamot! Anser ni dessutom inte att det nu, när alla indikatorer visar på förlust, är absolut nödvändigt att inleda ett brådskande förfarande som gör det möjligt att vidta skyddsåtgärder? Varför dröjer ni så länge, till skada för våra industrier och industrierna i våra grannländer?
Det går inte att ta igen förlorad tid. Detta handlar inte om att tillämpa protektionistiska åtgärder. I själva verket handlar det om att få Kina att förstå att ett medlemskap i WTO är förenat med såväl rättigheter som skyldigheter. 
Joan Calabuig Rull (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Förra helgen dockade ett av världens största fartyg i Valencias hamn. Det kom från Kina och var lastat med 5 100 containrar, som till största delen innehöll textilvaror.
En del beskrev det som arbetslöshetens fartyg, ett fartyg som symboliserar de förlorade arbetstillfällena. Men en framstående affärsman påpekade att den stora utmaningen är att se till att fartyget inte återvänder tomt till Kina, utan fyllt av produkter för denna oerhört stora och växande marknad.
Jag anser att detta är den stora möjlighet som vi ställs inför som européer. För att lyckas med detta krävs det dock att två förutsättningar infrias: För det första måste öppenheten på marknaderna och utvecklingen för utbytena vara av rimliga dimensioner, och textilsektorn måste stödjas i omstruktureringsprocessen. Vi kan inte tillåta att en allvarlig obalans uppstår, som till slut skulle förgöra EU:s textilindustri och leda till dramatiska sociala konsekvenser för många regioner i EU.
För det andra måste vi alla spela enligt samma regler, och villkoren måste vara ömsesidiga. Detta innebär att WTO-avtalen måste följas, vilket har nämnts av flera talare. Vi måste också kräva att de regler som vi alla måste följa omfattar respekt för ILO-konventionerna och skydd för arbetstagare.
Jag anser att kommissionen måste bemöta det krav som fem av unionens medlemsstater har framfört om att alla produkter som berörs av det kinesiska varuinflödet tydligt måste fastställas och att ett undersöknings- och samrådsförfarande omedelbart måste inledas med Kina.
Herr kommissionsledamot! Jag är säker på att ni har parlamentets stöd i ert fortsatta arbete för att söka en förhandlad och försiktig lösning, som ni har sagt. Om det inte kommer något lämpligt svar, är det trots detta nödvändigt att klargöra att den enda lösningen som återstår är att ta till skyddsåtgärder.
Låt oss klargöra reglerna för det spel som vi alla måste spela i dag. Vi måste föregripa de förändringar som väntar oss och skapa lämpliga förutsättningar så att EU-industrin kan bemöta de väntande utmaningarna. 
Jorgo Chatzimarkakis (ALDE ).
   –Herr talman! Vi européer har all rätt att förvänta oss att Kina skall uppfylla alla de skyldigheter som WTO-medlemskapet medför, men Kina bör också vägledas av andan i WTO-bestämmelserna, på samma sätt som kommissionsledamot Peter Mandelson själv vägleds av konstitutionsfördragets anda, även om det inte har trätt i kraft ännu. Därför välkomnar vi vidtagandet av skyddsåtgärder. Det är nödvändigt att kontrollera att avtalen verkligen följs.
Hittills har Kinas anslutning till WTO naturligtvis varit en triumf, inte bara för Kina utan även – och i synnerhet – för oss européer. Det är dags att vi börjar se diskussionen i en global dimension och inte bara ur en snäv eurocentrerad vinkel. Kommissionsledamot Peter Mandelson har försökt att se saken ur ett globalt perspektiv. Krav framförs om att återinföra handelshinder och strängare kontroller, men detta skulle vara ett slag i ansiktet på de europeiska tillverkare som i tio års tid har kämpat för en övergång från kvotbaserad handel till ökad konkurrens och som nu har lyckats med detta. Att återgå till specialarrangemangen skulle vara att gå tillbaka till protektionism, och detta skulle, särskilt nu, innebära att vi sänder helt fel budskap.
Trots detta är miniminormerna på arbetsmarknaden fortfarande viktiga, och därför bör vi européer göra allt som står i vår makt för att få även WTO att godta mer demokratiska regler. 
Zuzana Roithová (PPE-DE ).
   – Mina damer och herrar! Jag anser att EU har en ansvarslös inställning till det kinesiska sättet att göra affärer på, och jag övertygas inte av argumentet att textiltillverkarna har haft tio år på sig att förbereda sig för den avreglering som för närvarande pågår. Det var inte förrän 2002, efter det att Kina hade anslutit sig till WTO, som EU kunde avgöra vilka effekter den successiva avregleringen skulle få. Priserna föll med 40 procent, och Kina erövrade 75 procent av marknaden i en handvändning. Detta är den allra tydligaste indikationen på att EU:s handelspolitik borde ges en ny inriktning. Ändå är detta exakt vad som inte hände, även om medlemsstaterna har betrott EU med exklusiva befogenheter på det handelspolitiska området.
För närvarande pressar Kina hänsynslöst de allra fattigaste asiatiska och afrikanska länderna, där textilindustrin är ett grundvillkor för överlevnad. En dumpning av priserna kommer att medföra att en miljon europeiska textiltillverkare, däribland tiotusentals kvinnor i Tjeckien, förlorar sina arbeten i områden där textilindustrin är en traditionell näring. Det är inte bara den berömda kinesiska flitigheten som möjliggör sådana priser, utan dessa är också följden av minimala miljömässiga och sociala normer, för att inte tala om barnarbete, och statligt stöd och Kinas undervärderade statligt kontrollerade valuta spelar också in i detta.
Vi öppnar våra marknader, och ändå utestängs textiltillverkare från den kinesiska marknaden. Bilfabrikerna är ett fullödigt bevis på att principen om gemensamt ansvarstagande kränks. Jag anser att det framgår med all önskvärd tydlighet av det jag har sagt att Kina bryter mot WTO-reglerna.
EU måste använda alla kvarvarande ekonomiska och politiska instrument för att få Kina att följa bestämmelserna för sund konkurrens, både av hänsyn till en hållbar utveckling i världen och av hänsyn till de värderingar som har drivit oss att reglera EU-marknaden, trots att vi vet att vi samtidigt ökar kostnaderna för att producera varor i EU, vilket i sin tur leder till att vår konkurrenskraft försämras. Om EU vill öka allmänhetens förtroende för integreringen, måste unionen bilda en enad front och bli en stark WTO-partner som är jämbördig med Japan, Kina och Förenta staterna.
Kommissionen, rådet och även parlamentet bör se detta som en plikt, snarare än en utmaning. Det gläder mig att kommissionen har insett att det är nödvändigt att mildra följderna av avregleringen, men det räcker inte att införa kvoter på 7 procent för ett år. Enligt min mening måste EU göra större förändringar i sin utrikespolitik gentemot Kina, för att se till att denna politik ligger i linje med de långsiktiga målen för EU:s inre marknad. Jag hoppar innerligt att vi kommer att lyckas med denna uppgift. 

Nicola Zingaretti (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi välkomnar ert förhållningssätt i den viktiga frågan om handelsförbindelserna med Kina – till försvar för EU:s intressen, men utan att detta leder till en återgång till omöjlig och farlig handelsprotektionism.
Det är dock viktigt att vi uppmärksammar textilindustrin, och jag anser att detta även rör en fråga som är av politisk karaktär. EU-medborgarna följer händelseutvecklingen med stor oro, och de vänder sig till oss för att vi skall finna den effektiva flyktväg som endast ett enat EU kan erbjuda. De kommer inte att godta förseningar av något slag eller ens intrycket av ofrivillig maktlöshet. Därför är det, som ni sade, nödvändigt att omedelbart vidta ändamålsenliga politiska åtgärder. Förutom att inleda samtal med de kinesiska myndigheterna måste vi uppmuntra vidtagandet av konkreta åtgärder, såsom ursprungsmärkning, för att höja konsumenternas medvetande, och en kraftfullare och intensivare bekämpning av produktförfalskning. Kreativitet, nyskapande teknik och laganda hos institutionerna, näringslivet, arbetsmarknadens parter och forskarvärlden är naturligtvis lika nödvändigt. Jag anser att parlamentet, tillsammans med er, kommer vara lika redo att fylla sin funktion i detta möjliga genombrott. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Kinas anslutning till WTO och landets integrering i världsekonomin är en mycket positiv utveckling. Kina är redan en av världens största handelsmakter, och landets tillväxt får positiva återverkningar på många länders utveckling.
Det finns emellertid indikationer på och underbyggda anklagelser om att Kina inte fullt ut följer sina skyldigheter enligt avtalet om WTO-medlemskap. Kina har behållit begränsningar inom inrikeshandeln och varudistributionen, såsom statligt stöd, diskriminerande skatteförmåner, administrativa hinder och hinder för utländska företags etablering och tillträde inom tjänstesektorn. Dessutom tillämpar inte Kina principen om nationell behandling. Likaså är tillämpningen av WTO-reglerna om skydd för immateriell, kommersiell och industriell äganderätt och för utländska investeringar kraftigt försenade.
Resultatet av allt detta blir begränsat tillträde för EU-företag och blockerad EU-export till den kinesiska marknaden, medan EU:s marknad förblir öppen.
För att inte störa handelsförbindelserna mellan Europeiska unionen och Kina och för att garantera att de nyprotektionistiska rösterna inte får övertaget uppmanas kommissionen att ta andra initiativ i syfte att å ena sidan uppnå balans i den bilaterala handeln och å andra sidan avskaffa alla illojala förfaranden.
Den främsta och bästa lösningen är att ytterligare öppna den kinesiska marknaden för EU-export av produkter och tjänster för industrin och jordbruket och att samtidigt dämpa den aggressiva kinesiska exporten av vissa produkter, såsom textilprodukter i dag och bilar eller andra produkter i morgon. Att tillämpa de skyddsklausuler som föreskrivs i Kinas anslutningsavtal är en rimlig sista utväg, ett rimligt . 
Adam Gierek (PSE ).
   – Herr kommissionsledamot! Enligt min mening finns det tre frågor som kräver ett lämpligt och snabbt svar från kommissionen. Textil-, konfektions- och skomarknaden utgör ett utmärkt exempel på hur kinesisk import kan knäcka en marknad och få en dominoeffekt på andra sektorer. Den första fråga som vi måste inrikta oss på är att det tar lång tid innan kommissionen agerar och att de missriktade beslut som den fattar inte bara är skadliga, utan tyvärr ibland också oåterkalleliga. Den andra frågan rör avregleringen av EU:s marknad, som har lett till ett plötsligt inflöde av subventionerade importvaror, såsom subventionerat kol. Detta har lett till priskonkurrens, med stor oro som följd, och har till slut fördärvat kolmarknaden. Detta har försvårat situationen ytterligare för gruvindustrin, trots denna industris ansträngningar att tillgodose EU:s energibehov. Den tredje och sista frågan rör preferenshandelsavtalen, som slöts när EU fortfarande bara hade 15 medlemsstater.
Det är dags att se över tullavtalet och preferenskvoterna, med hänsyn till det utvidgade EU:s intressen, eftersom förskjutningseffekten inom handeln för närvarande inte alltid ger upphov till den relevanta skapande effekten. Ett exempel på detta är att jordbruks- och livsmedelsprodukter från Förenta staterna fortfarande tränger ut varor från de tio nya medlemsstaterna från EU-marknaden. 
Ivo Belet (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Sedan den 1 januari i år har cirka 500 arbetstillfällen försvunnit i Belgien, vilket även det beror på den oöverträffade ökningen av kinesisk textilimport. Med denna takt uppskattas det att cirka 2 000 arbetstillfällen kommer att försvinna till årsslutet, och om ingenting görs kommer detta att fortsätta under de kommande åren. Herr kommissionsledamot! Låt mig anföra två siffror, som jag tog del av i morse. Dessa siffror avspeglar ökningen av kinesisk import till Belgien under det senaste kvartalet, från januari till april 2005.
Importen av kinesiska jumprar har ökat med 747 procent och importen av herrbyxor med 2 000 procent, vilket motsvarar en tjugofaldig ökning. EU:s – och Belgiens – textil- och konfektionsföretag har trots detta i stor utsträckning anpassat sig till den nya konkurrensen. De har specialiserat sig på en rad produkter, Gud vet hur många, och försöker följaktligen bemöta det nya hotet genom att slå till först. Tyvärr, herr kommissionsledamot, är det oerhört svårt att rusta sig mot en motståndare som tar till illojala metoder som dumpning, vilket har nämnts flera gånger under morgonen, och olaglig produktförfalskning i synnerhet.
Ett ökande antal europeiska textilföretag ställs inför fräcka och olagliga imitationer som produceras av deras kinesiska konkurrenter. Det gladde mig att höra denna förmiddag att ni har beslutat er för att ta itu med detta plågoris. Frågan är hur snabbt ni kommer att agera, eftersom siffrorna från de senaste månaderna visar att situationen är kritisk. I er inledning sade ni att ni vill analysera situationen ytterligare. Exakt vad menar ni med detta? Jag hoppas att det inte betyder ytterligare dröjsmål.
Herr Mandelson! Syftet med debatten är inte att tvinga er att vidta protektionistiska åtgärder mot Kina, naturligtvis under förutsättning att något sådant vore möjligt i detta skede. Det är en vädjan att klargöra för våra kinesiska vänner att dumpning och produktförfalskning inte har någon plats i Europa och är långtifrån sunda handelsmetoder. Det är er och kommissionens uppgift att se till att detta görs. Herr Mandelson! Arbetsgivarna och arbetstagarna i EU:s textil- och konfektionsföretag litar på er. Svik dem inte längre. 
Harald Ettl (PSE ).
   –Herr talman, herr kommissionsledamot! EU har fortfarande anledning att oroa sig över sin textilindustri. Som vice ordförande för den internationella fackföreningen för textil-, beklädnads- och läderarbetare är jag bara alltför väl insatt i det nuvarande läget och i de potentiella sociala följderna om de arbetstillfällen som hotas går förlorade. Medlemsstaternas beredskap för att bemöta detta nya läge varierar dessutom stort.
Att utbytet av varor i världsekonomin ökar alltmer är uppenbart, och detta gäller naturligtvis även Kina. Till och med jag kan se detta, men den nuvarande avregleringstakten av handeln, i kombination med att exporten ökar i en aldrig förut skådad takt, äventyrar naturligtvis allt. Bara i EU är över en miljon arbetstillfällen allvarligt hotade, och globalt sett – och detta säger jag i egenskap av vice ordförande – är över 30 miljoner textilarbetare i riskzonen, och de lever med hotet att deras arbeten skall flyttas någon annanstans. Detta är nuläget på världsmarknaden.
Frågan är därför om de flesta av de 25 medlemsstaterna i EU av solidariska skäl kommer att göra sitt inflytande gällande med hjälp av skyddsklausuler och om det, nu när textilindustrin begär hjälp, kanske även är möjligt att påskynda processen. Det kanske redan är för sent i september. I dag är det textilindustrin, i morgon är det någon annans tur. Det är i dessa ordalag som vi vädjar till er. 
Nikolaos Vakalis (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Vi måste enas om åtgärder för att skydda textilindustrin, åtgärder som gör så att marknaden och handeln kan fungera, och åtgärder för att skydda konsumenterna.
Vi måste säkra dessa åtgärder genom att följa den internationella lagstiftningen och världshandelns regler, i synnerhet genom Kinas anslutningsprotokoll till WTO. Vi skall följa reglerna, men vi inte bara kan, utan måste, aktivera skyddsklausulerna för textilvaror. Jag anser att vår strategi för textilnäringen måste bygga på konkurrenskraft, kvalitet och konsumentskydd.
När det gäller konsumentskyddet anser jag att vi måste vidta åtgärder för att informera konsumenterna genom lämplig märkning, till exempel ursprungsmärkning, kvalitetsmärkning, miljömärkning och, viktigast av allt, märkning som anger produktens effekt på konsumenternas hälsa.
När det gäller konkurrenskraft och kvalitet föreslår jag att forskningen förstärks och inriktas på
a) innovativa produkter av hög kvalitet,
b) inrättande av forsknings- och utvecklingscentrum,
c) forskning om produkters inverkan på miljön och konsumenternas hälsa.
Om kommissionens meddelande om textilier, som anger det strategiska målet att produktionskedjan skall upprätthållas i länderna i Europa–Medelhavsområdet för att resurserna inte till slut skall försvinna via dessa länder, har jag slutligen följande kommentarer:
– För det första måste vi hjälpa små och medelstora företag som är etablerade där att bli mer flexibla och bättre på att bemöta konsumenternas efterfrågan.
–För det andra måste kommissionen uttryckligen åta sig att underlätta handeln i Europa–Medelhavsområdet genom att införa tullar så snabbt som möjligt och vägra att begränsa sig till de nuvarande bilaterala transnationella avtalen. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamot Peter Mandelson för de upplysningar som han har lämnat oss och för den särskilda lyhördhet som han under den senaste tiden har visat för textilnäringens allvarliga problem.
Den statistik för den senaste perioden som medlemsstaterna har lämnat till kommissionen visar hur kritiskt läget är. Situationen är kritisk i medlemsstaterna, särskilt i Grekland, vilket Peter Mandelson kan se i den statistik som de grekiska myndigheterna har lämnat över nedläggningar av textilföretag och förlorade arbetstillfällen.
Jag anser att Europeiska kommissionens meddelande om riktlinjerna är det rätta steget. Jag håller med om att det är ett steg i rätt riktning. Det är bra att kommissionen har fastställt larmnivåer för varje kategori av kinesiska textilprodukter.
Jag vill dock påpeka för kommissionsledamot Mandelson att han bör ompröva den planerade varaktigheten av kommissionens planerade utredning och av förfarandet för inofficiellt samråd med de kinesiska myndigheterna. Dessa tidsperioder, dessa tidslängder, måste minskas. Jag vill dock betona att riktlinjerna borde ha fastställts tidigare. Kommissionen hade lovat att lägga fram dem i höstas. Tyvärr blev de väldigt försenade. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! För närvarande importerar vi ett mycket stort antal produkter från Kina på fördelaktiga villkor eller till lågt pris. Detta ökar naturligtvis EU:s köpkraft. EU har redan världens största köpkraft, och billig import gör oss ännu starkare i detta avseende.
Medaljens baksida att arbetstagarna betalas mycket låga löner i Kina och att de följaktligen har mycket låg köpkraft. De låga lönenivåerna i Kina försätter oss alltså i ett ofördelaktigt läge och gör det mindre troligt att vi kan sälja varor där. Det är därför mycket viktigt att vi diskuterar marknadstillträdet, i synnerhet för små och medelstora företag. Tillträdet till marknaden bör vara balanserat och bygga på ömsesidighet, så att båda sidor kan lära av varandra. I detta avseende är de förhandlingar som vi för just nu särskilt viktiga. Det är också viktigt att vi i EU funderar på vad som kan ske om valutapariteten skulle börja bestämmas av marknaden. De internationella finansmarknaderna kännetecknas för närvarande av avsevärda rörelser och mycket markanta svängningar, och man kan förutsätta att pariteten med Kina kommer att bli tillfälligt rörlig, med oundvikliga konsekvenser för våra marknader.
När det gäller subventioner, beskattning och dumpning bör vi överväga hur vi kan samarbeta med Kina för att tillsammans finna lösningar, och vi bör i synnerhet börja arbeta med att underlätta handeln för att uppnå ökad insyn på detta område i framtiden, möjliggöra samarbete mellan tullmyndigheterna och skapa ömsesidiga relationer, vilket är brukligt mellan likställda handelspartner.
Varje sida bör se på vilka problem den andra sidan har och försöka förhandla fram kompromisser. Jag önskar kommissionsledamoten stor framgång med att göra exakt detta, och jag är övertygad om att parlamentet kommer att stå vid kommissionsledamotens sida och övervaka förhandlingarna. 
Peter Mandelson,
   . – Herr talman! Det här har varit en mycket nyttig, ganska balanserad och väl avvägd debatt, men jag förstår mycket väl den enorma oro som uppstår inför frågan om textilier.
Om jag bland alla de inlägg som gjorts efter inledningsanförandet måste välja ett som jag sympatiserade med mest och som mest överensstämde med mina egna uppfattningar och mitt eget förhållningssätt så skulle det bli inlägget från Joan Calabuig Rull, därför att han verkligen slog huvudet på spiken när han påpekade att vi måste se Kina både som en möjlighet och som ett potentiellt hot samt att de containrar som kommer till Europa med alla dessa textilier och andra varor sedan måste skickas tillbaka till Kina fyllda med varor. När jag talar om varor syftar jag också på en enorm potentiell och växande marknad för europeiska tjänster. Jag håller med om att vi måste hjälpa textilindustrin i Europa att omstrukturera och anpassa sig, och vi ger sådan hjälp. Jag håller med om att Kina måste göra en motprestation genom att öppna sina egna marknader för andras produkter och följa internationella avtal, om landets tillväxt skall accepteras av det internationella ekonomiska samfundet.
Jag håller dock också med om att vi, om vi mot bakgrund av denna mycket plötsliga och dramatiska ökning av den kinesiska exporten måste vidta åtgärder för att klara övergången och mildra effekten av förändringarna, är fria att göra det. Åtgärderna kan vara begränsade i tid och omfattning. Ingen av oss bör överdriva de åtgärder som står till vårt förfogande för att motverka detta, och det gäller särskilt dem som direkt berörs av dessa förändringar. Vi kan åtminstone begränsa tillväxten i den kinesiska exporten tillfälligt. Enligt WTO:s regler får vi inte göra mer än så. I de fall där fakta ger oss skäl att göra detta kommer dock varken jag eller mina kolleger i kommissionen att avstå från det.
Det är enkelt att uttrycka sig generellt i en debatt som denna. Men vi kan inte handla generellt. Vi måste handla från fall till fall och på grundval av fakta. Varför? Därför att vi måste handla på ett sätt som är juridiskt försvarbart. Det sämsta vi i kommissionen skulle kunna göra vore att handla på ett sätt som vi inte efteråt kan försvara, så att vi skulle kunna angripas i WTO och tvingas upphäva våra åtgärder. Det skulle bli en enorm besvikelse och ett stort bakslag för dem som är mest utsatta, och vi måste vara försiktiga. Därför måste vi tillämpa reglerna, men vi kan inte uppfinna reglerna. Detta är vad vi hela tiden måste ha i åtanke.
Det är också en splittrad bild som framträder både i fråga om importnivåernas inverkan på särskilda textilvaror och i fråga om inverkan på produktionsnivåer och sysselsättning inom olika delar av den europeiska textilindustrin. Importen minskar inte bara i Förenta staterna utan också i vissa fall i Europa. I andra fall tränger den kinesiska importen och dess tillväxt undan importen från tredjeländer. Bilden är alltså splittrad.
Vad gäller inverkan av dessa handelsflöden på Europas produktion och sysselsättning är det sant att inverkan i vissa fall ser ut att vara dramatisk, med utgångspunkt i de fakta jag gick igenom med mina avdelningar senast i går, till exempel fakta från Grekland, Portugal och Italien. Här finns en mycket oroande utveckling. Jag måste notera detta och basera mina framtida åtgärder på dessa fakta.
Från vissa andra medlemsstater har jag ännu inte fått relevanta data och relevant information. Inte ens från vissa av de medlemsstater som mest aktivt kräver att jag skall vidta skyndsamma åtgärder har jag fått de fakta som skulle kunna ligga till grund för sådana. Jag är dock säker på att jag kommer att få dessa uppgifter.
Daniel Caspary, Erika Mann och Jean-Claude Martinez tog upp intressanta idéer och tankar, och jag kommer att svara dessa skriftligen så småningom.
Slutligen välkomnar jag gårdagens uttalande från den kinesiske premiärministern Wen Jiabao, som tyder på att han har beslutat sig för att ge instruktioner till berörda kinesiska regeringsdepartement att utforma effektiva åtgärder för att dämpa Kinas exporttillväxt. Vi måste dock granska hur dessa åtgärder ser ut i praktiken när de har beslutats, och bedöma vilken inverkan de kommer att få. Mot denna bakgrund kommer kommissionen att överväga vilka åtgärder som skall vidtas i framtiden. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Marine Le Pen (NI ),
   . – Kinas ekonomiska dynamik och de följder som denna får för EU:s ekonomi har visat hur maktlösa EU-institutionerna är när det gäller att försvara bräckliga industrisektorer såsom textilindustrin.
Principen att upphäva de kvantitativa begränsningarna enligt multifiberavtalet överenskoms 1986, när Uruguayrundans multilaterala handelsförhandlingar inleddes. Vid den tidpunkten var Kina ingen stor leverantör av textilvaror, och landet var heller inte medlem i GATT. Många franska textilföretag hade redan omlokaliserat till Nordafrika eller Egypten. Vidare var inte Kina medlem i det nya WTO när de avtal som fattades under Uruguayrundan för att fastställa tidsplanen och metoden för att upphäva de kvantitativa begränsningarna undertecknades 1994, eftersom landet anslöt sig först 2002.
Kritiken mot Kina kan därför inte dölja kommissionens och EU-regeringarnas ansvar för de mycket stora svårigheter som textilindustrin genomgår och som tyvärr även sprider sig till andra sektorer.
Det är även skandalöst att EU, i världshandelns namn, har gått med på att sluta avtal med världens största totalitära land, där alla de mänskliga, sociala och ekonomiska principer som EU antas vara byggt på överträds. 
Jules Maaten (ALDE ),
   . – Mina tvivel om att låta Kina bli medlem av WTO har besannats, eftersom Kina struntar i att hålla sig till reglerna. Detta gäller inte bara textilindustrin, utan även de immaterialrättsliga frågorna. Genom att släppa in Kina fick vi också Taiwan som medlem av WTO på köpet, men hur värdefullt detta än kan vara befriar det oss inte från plikten att påminna Kina om att landet måste spela efter reglerna.
Även om Kina skulle följa reglerna uppstår även frågan om huruvida industrinäringar som textilindustrin i EU kan konkurrera med låglöneländerna. EU måste specialisera sig och koncentrera sig på produktion av högkvalitetsprodukter samt inrikta sig på att utnyttja välutbildad arbetskraft. Endast så kan vi hantera konkurrensen på världsmarknaden. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0111/2005) av Luis Francisco Herrero-Tejedor för utskottet för kultur och utbildning om genomförandet av Europeiska unionens informations- och kommunikationsstrategi (2004/2238(INI)). 
Luis Francisco Herrero-Tejedor (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Det betänkande som vi om några minuter skall rösta om behandlar, eller utgör ett försök att behandla, två grundläggande mål: för det första att utvärdera tillämpningen av EU-institutionernas informations- och kommunikationsstrategi, med andra ord se tillbaka och undersöka vad vi har gjort för fel, och för det andra att komma med ändamålsenliga förslag som bidrar till att förbättra informations- och kommunikationspolitiken, med andra ord se framåt och undersöka hur vi kan förbättra denna politik.
Jag vill tacka alla de politiska grupperna, i synnerhet skuggföredragandena – María Badía, Giulietto Chiesa, Helga Trüpel och Manuel Portas –, för deras insatser för att berika betänkandet, vilket de utan tvivel har lyckats med, och för att nå bred enighet, så att vi kan rösta om en text som bygger på de fem grundläggande punkter som vi har enats om.
Vi är i stort sett överens om att vi måste se till att informationen når alla medborgare, att de får denna information via de allra modernaste instrumenten, det vill säga TV, radio, Internet och den nya tekniken. Det är inte tillräckligt att utarbeta svar som riktar sig till några få medborgare som redan är medvetna om vad det innebär att vara medborgare i EU och som redan vet vilka frågor de vill ställa. Vi måste se till att medvetenheten om EU och om vad EU-medborgarskapet innebär når alla och att alla, förr eller senare, känner ett behov av att fråga vad Europeiska unionen kan göra för just dem.
Vi är i stort sett överens om att vi för att lyckas med detta måste se till att budskapen från EU-institutionerna når den rätta publiken. Vi måste se till att dessa budskap väcker medborgarnas, varenda medborgares, intresse, alltefter deras respektive önskemål och farhågor, eftersom det är meningslöst att lägga ut massor av pengar på att tillhandahålla allmän information som knappast någon kan använda i slutändan.
Varje hushåll måste få det budskap som är relevant för just det hushållet. För att vi skall lyckas med detta måste informationen vara decentraliserad. Den måste kanaliseras genom lokala och regionala medier, med hjälp av kunniga yrkesmänniskor, verkliga yrkesmänniskor, som kan ge medierna det slags hjälp som dessa verkligen behöver.
Vi är i stort sett överens om att medborgarnas berättigade ambitioner att aktivt delta i Europeiska unionens utveckling kommer att infrias endast om vi kan nå fram till medborgarnas känslor. EU är inte längre någon vanlig internationell organisation med rent ekonomiska mål. Det är en värdegemenskap. Värderingarna är själva själen i Europeiska unionen. Vi måste göra dem synliga, och vi måste göra EU attraktivt för medborgarna.
Vi är i stort sett eniga om att vi inte kan göra mycket utan medlemsstaternas och de nationella parlamentens samverkan.
Och vi är i stort sett överens om att det skulle vara ett misstag att inte se till att det interinstitutionella samarbetet fungerar ordentligt.
Denna sista punkt, om samarbete mellan de olika EU-institutionerna, har hittills lett till en mycket ledig dialog med Europeiska kommissionen under utarbetandet av betänkandet, en ovanligt ledig dialog skulle jag säga, och vi vill alla att den fortsätter. Men det räcker inte att bara vilja. Att önska är inte tillräckligt. Det enda som räknas är fakta.
Med betänkandet har Europaparlamentet försökt att närma sig kommissionen i så stor utsträckning som möjligt. Nu har kommissionen två alternativ, nämligen antingen att infoga parlamentets förslag i det nya meddelande som snart kommer att läggas fram eller att klara sig utan dem. Om ni väljer det första alternativet kommer vi att gå framåt, men om ni väljer det andra alternativet kommer vi att ta ett enormt steg bakåt. Bollen ligger följaktligen hos er, fru Wallström, men eftersom jag är övertygad om att ni vill göra det rätta, och eftersom jag kan intyga er positiva inställning till att diskutera och enas, är jag även övertygad om att ni kommer att ta till vara på detta tillfälle till samarbete mellan parlamentet och kommissionen i denna fascinerande uppgift att förmedla EU. Tack för mig. 
Margot Wallström,
   . – Jag är mycket glad att jag i dag, här i parlamentet, kan ta upp den viktiga frågan om information om Europa till medborgarna. Luis Francisco Herrero-Tejedor har gjort ett mycket bra arbete med ett betänkande där de rätta frågorna ställs och viktiga svar föreslås.
Jag välkomnar föredragandens förslag att kommunikation bör debatteras i kammaren minst en gång per år. Européernas stöd för det europeiska projektet beror på våra ansträngningar att informera. Vi har alla i åratal känt till att Europas medborgare, trots våra gemensamma ansträngningar att informera, fortfarande säger att de inte vet tillräckligt mycket om eller inte är intresserade av Europeiska unionen, och inte förstår dess roll och dess fördelar för dem. Detta framgår också klart och tydligt av den pågående allmänna debatten om ratificeringen av vår konstitution. Färre än hälften av medborgarna röstade i förra årets val till Europaparlamentet. Likgiltighet och okunnighet är fiender till vårt demokratiska fundament.
Som framgår av vår senaste Eurobarometer finns det ett klart samband mellan informationsnivån och stödet för konstitutionsfördraget. 75 procent av dem som kände till konstitutionen väl sade att de var för den, medan stödet från dem som aldrig hört talas om konstitutionen bara var 22 procent. Slutsatsen är uppenbar: att informera om våra projekt är grundläggande för Europeiska unionens framtid.
Att informera om Europa är mycket komplext eftersom själva Europas sammansättning är komplex, eftersom det europeiska projektet är under utveckling och eftersom uppfattningarna om detta projekt varierar och i stor utsträckning bestäms av nationell historia och nationella omständigheter. Dessutom får vi aldrig glömma att ingen information kan vara bättre än den politik den beskriver. Mer än någonsin tidigare behöver man från EU:s sida förklara sina mål och sin politik tydligt och uttömmande.
Det är därför Barrosokommissionen har gjort informationen till en av sina strategiska prioriteringar. Den nuvarande kommissionens främsta prioritering är att kommunicera med medborgarna. Jag vill dock lägga till att detta inte bara är kommissionens ansvar. Faktum är att ansvaret till mycket stor del åligger alla aktörer: parlamentet, rådet och framför allt medlemsstaterna.
Kommissionen kommer därför att lägga fram en vitbok om information. I denna kommer alternativ och möjliga lösningar att anges för de problem som har beskrivits, och den kommer att bli utgångspunkten för en långsiktig process med strukturella reformer och förändringar inom informationskulturen där alla berörda parter i och utanför kommissionen deltar.
Den nya strategin kommer att omfatta tre strategiska principer, som också behandlas i Luis Francisco Herrero-Tejedors förslag till betänkande, som ni debatterar i dag. Den första handlar om att lyssna på människor och ta hänsyn till deras intressen och farhågor, den andra handlar om att förklara vår politik och dess inverkan på människors dagliga liv och den tredje handlar om att skapa kontakt med människor genom att kommunicera mer och så nära som möjligt om ämnen som är av verkligt intresse för medborgarna.
Vi har definierat fem huvudområden för åtgärder. Det första är politiskt engagemang och ägande. Kommissionsledamöterna kommer att fungera som nyckelkommunikatörer för alla ansvarsområden. De kommer också att medverka till en bättre planering och samordning av kommunikationsaktiviteter, som kommer att omfatta alla nivåer. Kommissionen kommer att integrera kommunikationen bättre i vår arbetskultur och i formuleringen av politiken.
Det andra området gäller professionalisering av vår kommunikation. I detta ingår att ge en effektiv och serviceinriktad talesmannatjänst, att förbättra forskningen genom att göra undersökningar och att utvärdera inverkan av våra kommunikationsaktiviteter. Vi måste använda våra verktyg bättre och ge mer och bättre utbildning.
Det tredje området gäller kontakten med och responsen till medborgarna. Detta innefattar att anpassa informationen så att den passar för nationella och lokala intressen – i stället för att ha inställningen att en lösning passar för alla – och förmedla informationen så nära inpå medborgaren som möjligt. Som Luis Francisco Herrero-Tejedor föreslog betyder detta att vi måste använda moderna verktyg, och prioritera dem som man sannolikt kan nå flest medborgare med, till exempel TV, radio och Internet. Vi måste också använda ett språk som människor förstår och decentralisera genomförandet i högre grad, och även använda våra representationer i medlemsstaterna liksom våra informationskanaler och nätverk i nära samarbete med parlamentet och medlemsstaterna.
För det fjärde gäller det att anpassa medlen efter målen. Jag tror att vi alla är överens om att kommunikation är en verksamhet som kräver en stor mängd mänskliga resurser och budgetmedel. Vi kommer därför att behöva tilldela ekonomiska och mänskliga resurser på ett sätt som motsvarar våra mål. Vi kommer att behöva se på kommunikation som en inbyggd kostnad i alla aktiviteter. Allt detta kommer att baseras på en kvalitativ och kvantitativ bedömning av informationsaktiviteterna inom institutionerna.
Sist men inte minst är den femte punkten att vi måste samarbeta. Vi måste samarbeta med medlemsstaterna och med andra aktörer. En progressiv hållning som leder till möjligheten av att nå fram till ett övergripande EU-förhållningssätt till kommunikation med utgångspunkt i verklig samordning och synergieffekter mellan institutionerna bör etableras. Vi får dock inte glömma bort andra viktiga nyckelaktörer, som nationella och regionala regeringar och parlament, civilsamhället och medierna, med särskilt fokus på regionala och lokala medier i medlemsstaterna.
Nästa steg blir vitboken och resultaten av den breda samrådsprocess vi kommer att inleda, som förhoppningsvis kommer att leda till mer konsekvent och effektiv kommunikation med européerna, något som är vårt gemensamma ansvar. 
Othmar Karas,
   . –Herr talman, fru vice ordförande, mina damer och herrar! Information skapar medvetenhet, medan bristen på information försvagar samtycket. Detta vet vi av Eurostats statistik, av vår vardagliga erfarenhet av allmänheten, av lokala opinionsundersökningar och givetvis även av det som pågår omkring direktivet om tjänster på den inre marknaden och debatten om konstitutionen.
Min avsikt här i dag är på intet sätt att fördela skuld, och inte heller kräver jag något av någon. Det är upp till EU:s institutioner själva att vidta åtgärder för att verkligen stödja det som vi under åratal har yttrat i betänkanden. Detta är samtidigt inte en uppgift för institutionerna, utan snarare för medlemmarna, medlemsstaterna, ledamöterna av Europaparlamentet, tjänstemännen, kommissionsledamöterna och för oss själva.
Så förutom det som kommissionsledamot Margot Wallström med rätta sade finns det ett antal saker som jag vill be parlamentet om.
För det första begär jag att man i varje förslag från kommissionen redan från början specificerar i tydliga och bestämda ordalag vilket mervärde den ifrågavarande gemenskapslagstiftningen har för allmänheten.
För det andra begär jag att kommissionen skall lägga fram ett meddelande och en informationsplan för rådet som en del av paketet när rådet skall besluta om något EU-projekt.
För det tredje begär jag en översikt över den EU-omfattande utbildningen och internutbildningen av journalister som skall genomföras av EU:s institutioner.
Låt mig för det fjärde säga att det enligt min mening är rådet som är grundorsaken till denna informationskatastrof. I tre års tid pågick en debatt i konventet om utarbetandet av den nya konstitutionen, en debatt som rådet och medlemsstaterna sov sig igenom. Rådet och medlemsstaterna uppfyller inte sitt gemensamma ansvar för EU:s lagstiftningsprocess, så låt oss göra det, inte minst i våra egna hemländer, genom att tillhandahålla allmänheten övergripande och läglig information.
För det femte begär jag av oss själva att vi skall använda de medel som återstår till information och kommunikation. Det är oacceptabelt att – såsom var fallet i Österrike – ett informationsdokument ges ut om konstitutionen utan någon som helst hänvisning, vare sig i ord eller bild, till Europaparlamentets ledamöter eller till ledamöterna av konventet. Jag begär att man tar bättre vara på besöksgrupper, på utställnings- och skyltningsmöjligheter och på översättningstjänsten, vilket gör det möjligt för oss att göra det vi verkligen vill. 
María Badía i Cutchet,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att betona betydelsen av detta betänkande från parlamentet om genomförandet av Europeiska unionens informations- och kommunikationsstrategi. Jag vill också tacka kommissionen för dess positiva inställning, eftersom strategin för första gången har diskuterats med parlamentet före framläggningen, vilket har gett parlamentet möjlighet att påverka det slutliga innehållet i strategin i stället för att bara reagera på denna.
Målet bör framför allt vara att ständigt hålla medborgarna tillräckligt informerade, i syfte att främja deras kunskap om och deras intresse för och delaktighet i Europeiska unionens angelägenheter.
De debatter som pågår i de olika länderna om godkännandet av konstitutionsfördraget visar att det finns en allvarlig brist på kunskap om unionens verksamhet, politik och arbete. Resultatet av denna strategi torde tydliggöra för medborgarna att medlemskapet i Europeiska unionen gagnar dem i deras dagliga liv.
Vi måste agera på många fronter och till fullo utnyttja de medier som medborgarna fördrar, såsom TV och radio, eftersom dessa i störst utsträckning når dem i hemmen. I informationssamhällets era är det dessutom viktigt att unionens webbsidor finns tillgängliga på unionens samtliga officiella språk och också på de språk som har officiell status i medlemsländerna.
EU:s medborgare har rätt till fullständig och objektiv information om gemenskapens angelägenheter på sitt eget språk, på grundval av respekten och skyddet för den kulturella mångfalden och som en garanti på att de förstår och är delaktiga i det europeiska integrationsprojektet.
Om vi verkligen vill att våra medborgare skall vara informerade anser jag att det är helt i sin ordning att insistera på att EU-studier skall införlivas i medlemsstaternas kursplaner, i syfte att redan från början främja en känsla för och en medvetenhet om det europeiska medborgarskapet.
Unionens kommunikationsstrategi har hittills visat sig vara otillräcklig och bristfällig, och därför är det viktigt att kommissionen tar hänsyn till rekommendationerna i parlamentets betänkande i det meddelande som den skall offentliggöra redan denna månad, för att föra Europeiska unionen närmare medborgarna. 
Giulietto Chiesa,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Den information om EU som är tillgänglig för EU:s medborgare är ytterst begränsad, och skälet till detta är inte tekniskt utan politiskt. I dag skall vi rösta om ett betänkande som gäller Europeiska unionens informations- och kommunikationsstrategi, som syftar till att förbättra den teknik och de metoder som unionen använder för att marknadsföra sig själv. Mellan metoderna och medborgarna reser sig emellertid en mur av likgiltighet, vilket tydligt framgick av valet 2004, som hade det lägsta valdeltagandet någonsin: endast 45,7 procent. Detta är inte bara resultatet av en otillräcklig och byråkratisk kommunikationsstrategi, utan även av ett EU som fortfarande är fjärran från sina medborgare, vilka i sin tur inte känner till hur unionen är uppbyggd, hur den startade, vilket dess syfte är, vem den tjänar, av vem den grundades, vart den leder och om den är användbar eller betydelselös för oss.
Låt oss tala klarspråk: EU är en byggplats, och följaktligen är det självklart att dess huvuddrag ännu inte går att skönja. Dessutom är EU fortfarande i långt högre grad en union av stora ekonomiska, kommersiella och industriella krafter än en union av befolkningar och människor. Till följd av detta drabbas unionens institutioner särskilt hårt, och den stämning som de sprider främjar på intet sätt ett brett folkligt deltagande. Till följd av denna isolering har också en byråkratisk trångsynthet uppstått, som i sin tur har hindrat eller hämmat institutionernas kontakter med folket.
I ett EU med sådana motsättningar är det i själva verket ingen direkt mening med att ha skapat enkelriktade, vertikala informationsstrukturer som löper från mitten och utåt, eftersom detta har medfört en enformig och standardiserad kommunikationsmodell som inte har fungerat. Det är dessutom en modell där medborgarna själva är tvungna att söka information i stället för tvärtom. Detta innebär helt enkelt att informationen inte når ut till den stora majoriteten av de berörda människorna.
Det krävs ett effektivt informationscentrum och en stab av sakkunniga inom kommunikationsområdet. Det krävs emellertid också en föreställning om en decentraliserad kommunikation, som uppkommer i de olika länderna och där kommunikationen ses som ett uttryck för olika tänkesätt och olika språk; en föreställning om kommunikation som inte enbart är propaganda.
Jag är övertygad om man kan informera de europeiska medborgarna om EU på ett effektivt sätt, dvs. genom att inte bara betona dess starka sidor utan också dess svagheter. För det är också där som EU:s verkliga, men outnyttjade, potential finns. Av bland annat denna anledning anser jag att det skulle vara bra om samtliga 25 länder folkomröstade, även de länder, t.ex. Italien, som inte behöver göra det.
Resultatet spelar ingen roll. I slutändan kommer de spanska, franska och brittiska medborgarna att ha en mycket större förståelse för italienarna. Detta är en legitim kommunikationsmetod inom EU. Legitim för att den är demokratisk. 
Helga Trüpel,
   . –Herr talman, mina damer och herrar! Även jag är övertygad om betydelsen av kommunikationsstrategin, som givetvis måste bli mer än bara en teknisk process. Den måste också förmedla EU:s andemening och bakomliggande idé, om vi verkligen skall kunna få över allmänheten på vår sida.
Vi måste helt enkelt förklara för allmänheten att det inte finns något liknande projekt någon annanstans i världen, att vi är delaktiga i dess utveckling, att detta är något som gagnar dem och som handlar om samarbete, ömsesidig förståelse och fred och att det rör sig om ett politiskt projekt. Bara på så sätt kan vi väcka något slags entusiasm hos allmänheten för projektet.
Sedan behöver vi framför allt få ut information till människorna där de befinner sig genom att använda olika slags informationsmontrar och med hjälp av dessa synliggöra både parlamentet och kommissionen i nationerna.
Jag anser också att vi bättre bör tillvarata de möjligheter som skolorna erbjuder, vilket skulle kunna innebära en ändring av kursplanerna. Jag ser inte detta som propaganda utan som politisk utbildning och information – i ordets bästa bemärkelse – med inriktning på EU:s politiska integrering och européernas självförståelse.
Jag håller med om att en telejour bör inrättas, att goda idéer bör belönas med priser, att fler journalister bör bjudas in och att det nu verkligen är på tiden att vi lyfter fram kampanjen för den europeiska konstitutionen. Det bör hållas fler debatter i medlemsstaternas parlament, och i dem bör även vi delta.
Det finns en problematisk aspekt som jag vill nämna. Vi instämmer alla i att information och idéer om EU skall spridas via medierna, men jag är fast övertygad om att det rätta är att fortsätta – kanske genom gemensamma projekt – att stödja befintliga TV-stationer, som t.ex. EuroNews, snarare än att inrätta en parlamentarisk TV-kanal, som jag verkligen inte tror skulle tilltala människorna. Istället bör vi stödja och inrikta våra resurser på den övriga kommunikationsteknik som står till vårt förfogande och som människorna redan är välbekanta med, snarare än att ösa pengar på en TV-station som ägs av Europaparlamentet. Med hjälp av den senare skulle vi nå färre människor än om vi valde något annat samverkande tillvägagångssätt. 
Miguel Portas,
   . – Jag anser att Giulietto Chiesa slog huvudet på spiken när han sade att det finns en enorm klyfta mellan EU:s institutioner, dess ledare och medborgarna. Detta kan först och främst lösas genom sund politik och i mindre grad med hjälp av lämplig teknik. Där våra åsikter kraftigt går isär, fru Wallström, är att vi, när vi säger att det krävs två för att kommunicera, inte menar att den ena sidan skall tillhandahålla informationen och att den andra skall ta in den.
Detta är en gammaldags föreställning som fortfarande florerar i de åsikter som EU:s ledare uttrycker. Jag vill göra tre kommentarer om betänkandet, där man har gjort stora ansträngningar för att nå samförstånd eller samstämmighet. All kultur är kommunikation, men det omvända är inte sant. Vi tycker därför inte att EU och institutionerna skall finansiera diktade verk, filmer och konstverk för att sprida och främja EU:s idéer. Beställningsarbeten skadar kulturen och kreativiteten och därigenom även EU.
Min andra invändning gäller skiljelinjen mellan information och propaganda. Det är en sak att vi i parlamentet försöker göra institutionerna delaktiga i folkomröstningskampanjer, men sanningen är att vi nu talar om kommunikation vars främsta syfte är att garantera den kontradiktoriska principen, rätten till genmäle, men detta nämns inte i det förslag som har lagts fram. För det tredje har vi frågan om att utnyttja offentliga resurser och ekonomiska medel på ett förnuftigt sätt. Idén om en parlamentarisk kanal är byråkratisk och föråldrad. Det är en förfärlig idé. Tvärtom är den rätta vägen framåt att satsa på Euronews, på information som förs fram på grundval av pressfriheten. Detta är rätt väg framåt, en väg som innebär att vi kan få se nyhetsinslag som vi inte tycker om. 
Matteo Salvini,
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag har lagt fram 25 ändringsförslag till betänkandet med stöd av det som har sagts här i parlamentet. Var går skiljelinjen mellan information och propaganda? Det är inte vidare tydligt.
Jag uppmanar de kommissionsledamöter och de av EU:s medborgare som följer debatten att reflektera över vissa begrepp som förekommer i betänkandet, som t.ex. ”övertalning”, ”främjande” och ”kräver”. Sådana begrepp får mig att frukta att gränsen mellan information och propaganda emellanåt överskrids på ett farligt sätt. Den oro som därigenom uppstår är att vi säljer ut EU:s varumärke som om det vore en burk Coca-Cola eller ett par skor.
Om det är så att medborgarna i Italien, där man inte ville ha någon folkomröstning, inte är insatta i den europeiska konstitutionen eller att 80 procent av medborgarna i Spanien, där man rentav godkände konstitutionen med stor majoritet, inte var insatta i den europeiska konstitutionen, anser jag att ett byggnadsprojekt som startar uppifrån i stället för nedifrån oundvikligen är dömt att misslyckas.
I synnerhet får det mig att rysa när jag hör talas om vårt förmenta behov av mer pengar och av en ny offentligt ägd europeisk TV-kanal och om behovet av att ge filmskaparna priser i form av kontanter så att de kan göra oss stolta över att vara européer.
Jag vill påpeka för ledamöterna och för de européer som lyssnar att 250 miljoner euro per år redan har lagts ned på kommunikation om EU. Känslan måste komma nedifrån och inte uppifrån. Miljarder euro kan investeras, men om det inte finns någon genuin demokratisk process kommer ingen att känna sig stolt över att vara europé på grund av ett betänkande från parlamentet. 
Mieczysław Edmund Janowski,
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill tacka föredraganden för det arbete som han har utfört.
Dagens debatt illustrerar att vi fortfarande har en bit kvar innan vi kan säga att EU:s institutioner tillhandahåller vederbörlig information och kommunicerar väl med allmänheten. Den information som tillhandahålls måste också vara pålitlig, och våra medborgare måste behandlas som jämlikar och individer. Vad som är viktigare är att denna information når ut såväl till dem som behöver den som till dem som endast är intresserade av att veta mer. Ytterligare ett problem att övervinna är att informationen inte alltid finns tillgänglig på alla de officiella språken. Jag vill tillägga att öppenhet och mindre byråkrati bör vara de ledande principerna när det gäller att tillhandahålla information. Detta är tyvärr sällan fallet.
Jag vill också kommentera ett antal frågor som avser konstitutionsfördraget. Som jag ser det behövs det tydlig och objektiv information om fördraget snarare än propaganda, vare sig informationen är för eller emot. Konstitutionsfördraget är ett ytterst detaljrikt dokument och resultatet av åtskilliga kompromisser. Våra medborgare bör därför tillhandahållas information som de litar på, och utgångspunkten bör vara bra översättningar. 
Ashley Mote (NI ).
   – Herr talman! I detta betänkande hävdas att kommissionen har ett politiskt ansvar för att stödja ratificeringen av konstitutionen. För att stödja ratifikationsprocessen krävs dock också propaganda enligt jesuiternas filosofi och användning av brittiska skattepengar.
Margot Wallström sade i parlamentet i tisdags kväll att människor kommer att få vad hon valde att kalla ”information” om konstitutionen, men jag tvivlar på att man där kommer att påpeka det som framstående konstitutionsjurister redan påtalat, nämligen att konstitutionen totalt kastar om förhållandet mellan EU och medlemsstaterna. När har det tidigare inträffat att en suverän stat tillåtit utomstående att författa en ny konstitution och tillämpa den på staten, utom efter nederlag i krig? Jag tror inte heller att det brittiska folket kommer att påminnas om att staten i vårt land utövar sin makt med stöd av och med ansvar inför folket. Inom Europeiska unionen strävar nu staten efter ett eget existensberättigande och efter folkets ansvarighet inför staten. Man kommer inte heller att påminna Storbritannien om att våra rättigheter och friheter är vår medfödda rätt. De kan inte ges eller tillåtas av en förbipasserande parad av politiskt obetydliga personer.
Förslaget till konstitution har en stor förtjänst: Hotet har där tagit fast form. Vi befinner oss bortom diskussioner om lagstiftning, och det är dags att ni erkänner att ni försöker bli herrar i någon annans hus, vilket är oacceptabelt. 
Ljudmila Novak (PPE-DE )
   Det finns ett ordspråk som lyder: ”Det vi inte känner till fruktar vi.” Detta gäller även kännedomen om Europeiska unionen och dess institutioner.
I går debatterade vi EU:s framtid 60 år efter kriget. Majoriteten av talarna betonade på olika sätt att EU:s största landvinningar sedan kriget har varit fredens bevarande, försoningen mellan nationerna, samarbetet och erkännandet av vår mångfald. Men freden är inte någonting självklart, och vi måste också hädanefter kämpa för att bevara den.
Demokratin är en ytterst utmanande uppgift, som ger människor stor frihet. Och av den anledningen är det ännu viktigare att ha tillförlitlig, ändamålsenlig och objektiv information, så att vi lättare kan fatta korrekta och förnuftiga beslut.
Jag välkomnar uppmaningen till EU:s institutioner att förbättra villkoren för ackrediterade journalister och arbetsförbindelserna med dem, eftersom de höga kostnaderna medför att i synnerhet tidnings- och TV-företag i mindre länder inte har råd med direktsändningar och rapporteringar från institutionernas sammanträden eller med utbildning för sina journalister så att dessa blir bättre insatta i Europeiska unionens verksamhet.
Inom ramen för projektet ”Vår i Europa” i år deltog jag i ett antal fascinerande evenemang som anordnades i slovenska skolor. Eleverna hade tillsammans med lärarna förberett kulturprogram, utställningar och rundabordssamtal. Vid dessa möten fick jag känslan av att ungdomarna är ytterst intresserade av att veta vad vi gör i Europaparlamentet, hur man kan bli anställd inom EU:s institutioner, vad som faller inom EU:s behörighet och vad konstitutionen kommer att innebära.
Jag välkomnar därför förslaget om att medlemsstaterna skall införa en orientering om EU:s institutioner i sina utbildningsprogram, eftersom det inte går att tillgodogöra sig information utan tillräckliga förkunskaper i ett givet ämne. Dessutom behöver EU:s webbportal göras om, så att alla officiella språk verkligen blir jämställda. 
Christa Prets (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot! Som vi redan har hört flera talare säga är förtroendet för Europeiska unionen och dess institutioner uppenbarligen inte så stort som det skulle kunna vara. Den bakomliggande orsaken till detta är den stora bristen på information, vilken många av mina kolleger och jag själv ständigt påminns om vid olika evenemang. Vi förebrår verkligen oss själva för detta, och därför måste vi anstränga oss för att förbättra situationen.
Det kan inte vara riktigt att det, när vi nu skall besluta om något så viktigt som den europeiska konstitutionen, inte förekommer någon informations- och förklaringskampanj, eller åtminstone ingen långsiktig sådan. Det är oansvarigt av oss att tillåta en sådan ignorans på det här området, vilket leder till stor folklig oro till följd av de många misstolkningarna. Vi har nyss kunnat höra några av dessa från olika delar av kammaren.
Vi måste också ställa oss frågan hur pass effektiva våra nuvarande informations- och kommunikationsstrategier är och hur stor del av folket de når. Förutom att det finns ett behov av bättre samarbete mellan institutionerna finns det också ett behov av ett strukturerat partnerskap med medlemsstaterna. Ingen av oss klarar sig på egen hand. Vi behöver se över och beakta den mångsidiga tekniska utveckling som har uppnåtts inom området för radio, TV och Internet.
Det borde också finnas större utrymme för EU-information i regionerna, även om detta givetvis förutsätter en beredvillighet hos dem som ansvarar för regionerna. Eftersom det är i skolorna som människor ges kunskap och där denna kunskapen utvidgas och fördjupas, borde utbildningsministrarna åta sig att inrätta en permanent plats på schemat för Europeiska unionen och dess institutioner.
I går fick vi höra – i anföranden som var mycket olika men som alla var positiva – hur framgångsrika vi har varit under de senaste åren med att utarbeta EU:s politik och gå vidare med fredsprojektet. Men för att klara av det som framtiden bär med sig måste vi göra allmänheten delaktig, hålla den informerad och förvänta oss att den skall axla sin del av ansvaret. 
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ).
   – Herr talman! Det inte bara är vanligt folk, utan också politiker i medlemsstaterna, opinionsbildare och parlamentsledamöter, som har dålig kunskap om vad Europeiska unionen är, vad den gör, vad den är till för och vilka beslut som fattas här. Genom att förtiga de åtgärder för att hjälpa människorna som har vidtagits inom Europeiska unionen förmedlar de i vissa fall – antingen på grund av okunskap eller mot bättre vetande – det enda budskapet att en del av de problem som de inte kan lösa beror på EU.
Jag anser därför att en kommunikationsstrategi, liksom mycket annat som nämns i betänkandet, i första hand inte enbart bör riktas mot vanligt folk utan också mot opinionsbildare och politiker i medlemsstaterna, framför allt ledamöter av de nationella parlamenten.
För det andra bör strategin ha ett tydligt och mycket bestämt syfte, nämligen att till fullo klargöra för människor vad som händer i EU. Den bör inte, såsom ibland är fallet, enbart handla om hymner, flaggor eller olika slags europeisk musik, som t.ex. ”Hymn till glädjen” ur nionde symfonin. Det handlar om att neutralisera en stor del av den nationella politikens negativa publicitet genom att låta människorna få veta vad som sker i EU och på vilket sätt detta gynnar dem i deras liv. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Information förmedlar objektivt vad som händer, och är bra för en demokrati. PR och propaganda, det är när man vill sälja något som inte är efterfrågat. Kommissionen lyckades hålla balansen mellan dessa någorlunda bra, men tyvärr går betänkandet i riktning mot mer propaganda. Naturligtvis vill man alltid framstå i positivt ljus, men EU-institutioner skall jämställas med myndigheter som skall sakligt och korrekt beskriva regler, lagar och sitt arbete. Därför är jag emot punkt 5, att universitet skall sprida EU:s värden istället för kritiskt tänkande, analys och kunskap.
Jag vänder mig emot punkt 9 som ägnar sig åt ren varumärkesplacering, något vi i vanliga fall försöker begränsa. Kraven på en egen TV-kanal är inte realistiskt – det är bättre att ha rimliga villkor för public service-TV och hårdare regler mot mediakoncentration. 
Thomas Wise (IND/DEM ).
   – Herr talman! Kommunikation är en ömsesidig process. Jag sitter i utskottet för kultur och utbildning, som genom sin föredragande givetvis i vederbörlig ordning kommer att utarbeta ett betänkande som vi alla får rösta om. Jag betvivlar knappast att betänkandet till sist kommer att passera igenom den här kammaren på sin väg till medlemsstaternas författningssamlingar. Är det någon som lyssnar – här i kammaren eller där ute i den verkliga världen? Ingen där ute kan påverka processen. Ingen här inne kan ta initiativ till eller stoppa betänkanden som kommer i vår väg. Så varför skulle någon bry sig?
Men kommissionen vill att de skall bry sig och beslutar därför att satsa miljontals euro på propaganda – för det är precis vad det är. I punkt 40 sammanfattas EU:s strategi för vilseledande och propaganda. I ett och samma andetag förklarar man att unionens institutioner är skyldiga att tydligt och objektivt informera medborgarna om den föreslagna konstitutionen, samtidigt som man i samma stycke hävdar att samma institutioner har ett politiskt ansvar för att stödja ratificeringen.
Det kan väl knappast råda objektivitet om slutmålet redan är bestämt? Och ni undrar varför EU är så föraktat! Mina kolleger i UKIP och jag själv kommer inte att stödja vare sig ratificeringen av konstitutionen eller detta skamliga betänkande, där det verkliga problemet erkänns men där avsikten är att lösa problemet med hjälp av propaganda och lögner. Jag har sagt det tidigare: Om EU är svaret måste det ha varit en dum fråga. Det kan ni i alla fall kommunicera!
Marine Le Pen (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Betänkandet är ett praktexempel på officiell propaganda där kommissionen och regeringarna överträffar varandra i att bygga sin nya värld. Grundvalen för EU:s politik karaktäriseras av utopi, demagogi och politisk korrekthet, samtidigt som den saknar hänvisningar till de värden som vår civilisation bygger på. Till denna önskan att få folk att glömma vad vi är – efter kommunisternas förebild, vilka ville att det förflutna skulle vara ett oskrivet blad – kan läggas en kommersiell dimension. Härigenom blir EU:s kommunikationsstrategi oundvikligen föremål för marknadens principer, så till den grad att man talar om att ta fram ett varumärke för EU, på samma sätt som för ett vanligt tvättmedelspaket.
Barnen, som av entusiastiska EU-anhängarna uppenbarligen ses som mer formbara, är den främsta målgruppen för denna kommunikation. Man ger dem till och med löfte om att definiera själen i detta nya EU – ”själen”, ett märkligt begrepp efter att varje kristen referens i förslaget till konstitution har förkastats. Som grädde på moset framförs möjligheten att ge ekonomisk bonus till de medier som uppenbarligen har kunnat föra ut EU:s idé och värderingar. Korruptionen håller så att säga på att återuppfinnas, men på EU-nivå. Det är en bra början! I Frankrike är vi väl lämpade att fälla ett omdöme om ert sätt att se på information. Mitt under folkomröstningskampanjen och i strid mot vallagen har 14 000 annonstavlor monterats upp, på vilka man kan läsa utvalda och förkortade artiklar som uppmanar till att rösta ”ja”. Vi anser att detta är ytterst oroande för framtiden. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman, kommissionsledamot Wallström! Bara några få meter härifrån ligger Arte Studio, en av de modernaste studiorna i Europa. Det vore lämpligt att, under våra sammanträden här i Strasbourg, samarbeta med denna studio i syfte att låta den europeiska allmänheten se vad som görs för dem här inne. Att till den europeiska allmänheten förmedla det mervärde som parlamentet och dess ledamöter erbjuder är en av våra viktigaste uppgifter.
Ett av huvudproblemen är att de ämnen som diskuteras här i parlamentet är mycket komplexa och vittomfattande, så journalisterna måste motiveras att på ett bättre sätt redogöra för EU-frågorna. Jag föreslår att de bästa journalistiska texterna om vårt arbete här, om länder och om världsomspännande frågor skall belönas med priser. Som redan har nämnts är det ytterst viktigt att vi ägnar vår uppmärksamhet åt journalister och utbildning. Jag förvånas gång på gång över den entusiasm som våra besökare här i parlamentet visar för vårt arbete liksom över deras positiva sinnesstämning när de lämnar parlamentet. Så bör det också hädanefter fortsätta att vara.
Vi bör också försöka göra det lättare för skolor att få tillgång till EU-material genom det nya biblioteksprogram som vi har utvecklat. Det finns en stor mängd utmärkta dvd-skivor som på ett mycket bra sätt beskriver vårt arbete. Ledamöterna borde ha möjlighet att tillgå dessa EU-producerade alster i syfte att tillgängliggöra dem för skolor, universitet och andra berörda parter. 
Marianne Mikko (PSE ).
   – Mina damer och herrar!
När jag nyligen var i Pärnu, i mitt hemland, blev jag rörd när en äldre kvinna kom fram och tackade mig för att jag hade informerat om EU:s konstitutionsfördrag. Hon önskade att det hädanefter skulle finnas betydligt mer information om Europeiska unionen.
Av denna anledning håller jag fullständigt med föredraganden Luis Francisco Herrero-Tejedor om att mer information om Europeiska unionen bör tillhandahållas. Föredraganden har fäst uppmärksamhet vid att det finns gott om utrymme för förbättringar. Det gäller allt från innehållet i den information som förmedlas till en tävling för originella kommunikationsidéer. Jag håller med om att medierna i större utsträckning borde göras delaktiga, och slagordet här är givetvis televisionen, eftersom det är det medium som i störst utsträckning påverkar och engagerar samhället.
Vi borde emellertid ägna oss åt viss själviakttagelse. Anstränger vi oss själva tillräckligt mycket här i parlamentet? Jag vill belysa vad jag menar med ett exempel. Sedan slutet av förra året har parlamentet inte någon informationstjänsteman som talar flytande estniska. Under ett halvårs tid har parlamentet inte publicerat ett enda estniskspråkigt pressmeddelande på sin webbplats – som tur är gäller detta endast mitt modersmål. Samtidigt vill jag ändå uttryckligen fråga: ”Vem i parlamentet är ansvarig för denna fråga och på vilket sätt?” De första intrycken formar ofta vår uppfattning om saker och ting för lång tid framöver. På samma sätt formas i dag de nya medlemsstaternas uppfattning om Europeiska unionen.
Jag är övertygad om att parlamentet bör föregå med gott exempel genom att respektera överenskommelserna om kulturell mångfald och språkpolitik. Iakttagandet av dessa principer förutsätter också ett kontinuerligt estniskspråkigt mediearbete, det vill säga att ett tillräckligt antal offentliga ämbetsmän, översättare och tolkar anställs från de nya medlemsstaterna så snart som möjligt, för att säkerställa ett smidigt, bilateralt informationsutbyte.
Slutligen vill jag påpeka att de estniska medierna företräds av en enda korrespondent här i Bryssel, och till följd av detta är bristen på estniskspråkig rapportering i parlamentet dubbelt tråkig. Detta måste lösas omedelbart och utan dröjsmål.
Tack för uppmärksamheten! 
Jorgo Chatzimarkakis (ALDE ).
   –Herr talman! Vi sätter allt vårt hopp till EU, men att döma av vad som har sagts i debatterna i de medlemsstater som förbereder sig för folkomröstning är EU:s utsikter inte goda.
Vad är orsaken till detta? Det handlar inte enbart om vårt arbete. Snarare står orsaken att finna i den breda allmänna opinionen, och framför allt i hur denna framställs i medierna, för det är snarare medierna än vi själva som påverkar det klimat i vilket den allmänna opinionen formas. Det är således där vi måste börja.
Hur mycket jag än är för ansträngningarna att standardisera skolböcker och att anpassa informationen till de grupper som den är avsedd för, är det väsentliga att vårt informationsarbete – som utförs här i Europaparlamentet och inom EU:s övriga institutioner – blir mer professionellt. Det är till exempel fortfarande så att det inte sker något dramatiskt här i parlamentet som skulle kunna intressera journalisterna och bättre klargöra våra förehavanden. Våra omröstningar hålls helt skilda från våra debatter. Detta innebär att vi måste göra medierna – demokratins fjärde pelare och den fjärde av våra fyra maktfaktorer – mer delaktiga. Detta är vad vi bör sträva efter. 
Guy Bono (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Tack för ordet. Låt mig allra först tacka föredraganden och skuggföredragandena för deras arbete med en så grundläggande fråga som genomförandet av Europeiska unionens informations- och kommunikationsstrategi.
Jag vill först betona de ramar inom vilka vi skall förmås att yttra oss om EU:s informations- och kommunikationspolitik. En del av oss har under några månader deltagit aktivt i folkomröstningskampanjer för konstitutionen. På det stora antal offentliga möten som jag deltar i påminns jag ideligen om hur dåliga kunskaper många av våra landsmän har om Europeiska unionens grundläggande stadgar och politik. Jag vill därför stödja betänkandet och betona tre frågor som jag anser vara avgörande.
För det första finns det ett verkligt behov av att fästa större uppmärksamhet vid budskapens innehåll, för att väcka människors engagemang utifrån deras individuella intressen. Den nyligen TV-sända debatten mellan president Jacques Chirac och franska ungdomar visade återigen i vilken utsträckning de politiska ledarna kämpar för att belysa Europeiska unionens positiva inverkan på våra landsmäns vardagsliv.
Det är dessutom uppenbart att endast ett decentraliserat system kan underlätta tillgången till information för ett större antal européer. Till exempel skulle jag inför parlamentet vilja vitsorda det utmärkta arbete som utförs av Europaparlamentets Marseillebaserade informationskontor i min hemregion.
Slutligen är jag övertygad om att informations- och kommunikationspolitiken, såsom betonas i betänkandet, kommer att bli effektiv först när kunskap om Europeiska unionen och dess institutioner ingår som ett eget ämne i medlemsstaternas kursplaner.
Margot Wallström,
   . – Herr talman! Det är definitivt en oerhörd utmaning att kommunicera i en union med 20 officiella språk och med en mycket komplex struktur, som är under ständig utveckling. Det är också en politisk arena där alla olika synpunkter är företrädda, vilket är något som visar sig här hela tiden.
Jag skulle vilja avsluta debatten med att upprepa mitt tack till er för era synpunkter. Av mycket av det som har sagts, och av en del av de mycket goda idéer som vi har hört, märker jag att det finns en överensstämmelse med det som vi nu förbereder i vitboken. Men jag måste upprepa att kommunikation – och nu riktar jag mig bland annat till Miguel Portas – är en ömsesidig process. Det måste vara en dialog. Det måste även innebära att lyssna på medborgarna. Detta är min andra poäng och jag nämnde den i mitt inledningsanförande. En av de vägledande principerna måste vara att lyssna mer på medborgarna och deras problem, i annat fall kommer vi inte att lyckas.
Jag håller med dem som sade att propaganda inte kommer att fungera. Skrämseltaktik kommer inte heller att fungera, och därför anser jag att vi måste vara mycket försiktiga när vi utformar våra informationsaktiviteter. Jag vill understryka vad Othmar Karas och andra har sagt. Det finns något för alla deltagare. Det måste integreras redan när de olika förslagen börjar förberedas.
Vi har också fått en del mycket goda uppslag, bland annat om journaliststipendier. En rad saker har nämnts som vi kommer att följa upp. När vår vitbok har offentliggjorts kommer vi snart att ha möjlighet att återkomma med ett antal av dessa principer och mycket konkreta förslag. Tack för debatten.
Talmannen
   . – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00. 

Michl Ebner (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill bara säga några ord om artikel 126 och de nästföljande artiklarna i arbetsordningen.
I går – i vissa fall så sent som efter kl. 11.00 – inställdes med kort varsel sammanträden som för flera veckor sedan hade planerats in mellan kl. 15.00 och 17.30. Detta gjordes på uppmaning av talmannen, på grund av den plenardebatt som skulle hållas kl. 15.00.
Även om jag definitivt begriper varför gårdagens debatt var så viktig förstår jag inte varför jag, som ordförande för en tvärpolitisk grupp, informerades så sent som kl. 11.10 om att den skulle äga rum, medan andra ledamöter meddelades mellan kl. 8.30 och 11.00. När ett möte ställs in med så kort varsel har jag heller ingen förståelse för att talmannen, som hade gett denna order, kl. 16.15 ses skåla med några besökare på gårdsplanen till tornet, vid en tidpunkt när vi hade uppmanats att vara i plenum och inte tilläts samlas i våra tvärpolitiska grupper, arbetsgrupper eller andra organ. Jag anser att detta är oacceptabelt.
Talmannen.
   – Jag har noterat ert uttalande. Jag tror för egen del att detta fanns med på dagordningen, men jag skall kontakta vederbörande instanser. 
Robert Atkins (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga enligt artikel 130, 152 eller 166 om den försening som debatten i dag har orsakat. Jag vill inte uppehålla parlamentet länge, eftersom försening ju är själva problemet. Emellertid, hur länge till skall vi fortsätta att fastställa tidpunkter för omröstningar, som i dag skulle ha ägt rum klockan 12.00, vilket sedan ändrades till 12.10 och som nu skall ske klockan 12.20? Parlamentet bör arbeta på ett korrekt sätt och följa arbetsordningen.
I dag pågår en strejk vid Strasbourgs flygplats och många ledamöter har inte kunna ordna sina resor på lämpligt sätt. Kassakontoret har berättat för mig att uppemot 150 ledamöter förlorar en halv dags inkomst vid varje sammanträdesperiod i Strasbourg, eftersom de måste gå tidigt för att hinna med sin enda flygförbindelse. Jag ber parlamentets presidium att tidigarelägga omröstningarna på torsdagar så att vi kan rösta i tid för att hinna med flyget. 
Talmannen.
   – Jag skall framföra denna begäran till presidiet. 
Talmannen.
   – Vi skall nu genomföra omröstningen. 

Hans-Peter Martin (NI ).
   – Herr talman! Under åberopande av artikel 73 i arbetsordningen vill jag återigen säga att juristerna – och förvisso även jag själv – anser att utskottets antagande av betänkandet inte var lagenligt och att vi därför inte borde tillåtas att rösta om det nu. Jag har redan påpekat detta vid ett antal tillfällen. Rättsliga åtgärder kommer att vidtas. Även om jag tar del i omröstningen gör jag det under protest.
Janusz Lewandowski (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag skulle vilja klargöra läget. De muntliga ändringsförslag som bestreds av Hans-Peter Martin lades fram för utskottsledamöterna en dag före omröstningen. Vi hade röstat om flera av ändringsförslagen när Hans-Peter Martin vid två tillfällen började att göra invändningar utan att åberopa någon bestämd artikel i arbetsordningen. Därför gick jag vidare med omröstningen med mitt utskotts fulla stöd.
Talmannen.
   – Ordföranden för budgetutskottet har följaktligen fattat ett beslut på grundval av artikel 151.3, och vi skall nu genomföra omröstningen.
Valdis Dombrovskis (PPE-DE ),
   . – Mina damer och herrar! Föredragandenas och PPE-DE-gruppens ståndpunkt är att summan av reserverna för parlamentets beräknade utgifter bör minskas med 20 miljoner euro, dvs. att summan av den gemensamma reserven för allmänna utgifter och byggnader bör minskas till 70 456 885 euro, jämfört med de 90,5 miljoner euro som har föreslagits av parlamentets administration. Denna utgiftsminskning är förenlig med sparpolitiken, och budgetutskottet har gett den sitt stöd.
De gröna har lagt fram två ändringsförslag, och som föredragande vill jag fästa er uppmärksamhet på följande: I händelse av att man antar det första ändringsförslaget från De gröna, som gäller en ökning av den allmänna reserven till 19,5 miljoner euro, och om man samtidigt förkastar det andra ändringsförslaget från De gröna, som gäller ett tillbakadragande av 10 miljoner euro från byggnadsreserven, kommer 20-procentstaket för Europaparlamentets utgifter att överskridas. För att förhindra att 20-procentstaket för utgiftskategori 5 överskrids uppmanar jag er att rösta mot det första och det andra ändringsförslaget från De gröna. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Som vi vet trädde Århuskonventionen i kraft den 30 oktober 2001, och 19 av konventionens 35 parter är EU-medlemsstater. Dessa länder har följaktligen ett särskilt ansvar för att upprätta de mekanismer som behövs för att genomföra konventionen. Vid det andra partsmötet, som skall äga rum i Almaty i Kazakstan den 25–27 maj 2005, måste därför åtgärder vidtas för att fullfölja det lagstiftningsarbete som leder till att förslagen i konventionen genomförs. I likhet med de rättigheter som redan har införlivats i konventionen är det också viktigt att fastställa detaljerade bestämmelser som garanterar att allmänheten görs vederbörligen delaktig i beslutsprocessen om genmodifierade organismer och direktiv som garanterar dess delaktighet i internationella forum. Dessa bestämmelser och direktiv kommer att fungera som ett instrument med vars hjälp parterna kan förbättra allmänhetens deltagande på regional och global nivå i andra konventioner och fördrag som behandlar miljöfrågor. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vi anser att de nationella parlamenten på egen hand skall avgöra deras respektive position under konferensen i Almaty om Århuskonventionen. Medlemsstaterna skall självständigt bestämma inställningen till deltagande i beslutsprocessen avseende GMO samt inrättandet av ett finansieringssystem som skall garantera en förutsägbar finansiering (paragraf 4).
De länder som inte har ratificerat Århuskonventionen skall självfallet självständigt fatta ett beslut om de önskar göra detta eller inte. EU-parlamentet skall enligt vår uppfattning inte komma med pekpinnar och propåer vad gäller detta. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .– En av huvudfaktorerna för att utveckla den offentliga politik och de åtgärder på offentlig och privat nivå som främjar miljöskyddet är kollektiv och individuell medvetenhet om miljöfrågornas betydelse. Denna fråga, som så ofta felaktigt framställs som en angelägenhet uteslutande för partipolitiska organisationer på vänsterkanten, är av naturen en fråga som konservativa partier och politiker bör vara, och förvisso är, mycket intresserade av.
En välorienterad offentlig debatt är dessutom det bästa sättet att bekämpa miljörelaterad demagogi, som faktiskt förekommer, och sådan politik som innebär att man inte låtsas om våra förpliktelser gentemot den nuvarande och, än viktigare, de framtida generationerna. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– I den resolution som parlamentet i dag har antagit välkomnas beslutet att hålla ett seminarium för regeringarnas sakkunniga för att diskutera EU:s roll i kampen mot klimatförändringar, stödet till forskning och utveckling avseende hållbar energi och begränsningarna av förorenande utsläpp från väg- och lufttransporter samt transporter till havs. Vi stöder detta, men vi vill understryka att effektiva åtgärder måste vidtas och att det måste finnas en politisk vilja hos kommissionen och medlemsstaterna att ta del i dessa ansträngningar. Följaktligen måste förslag läggas fram om en framtida strategi på grundval av Kyotoprotokollet, teknisk innovation och utveckling av miljörelaterad teknik.
Såsom anges i resolutionen beklagar även vi att vissa länder inte har ratificerat Kyotoprotokollet, däribland Förenta staterna, som står för merparten av utsläppen.
Slutligen vill jag påpeka att det ekonomiska stödet måste ökas så att åtgärder kan vidtas i utvecklingsländerna och i de minst utvecklade länderna, även om det är riktigt att utvecklingsländerna inte bör följa industriländernas exempel när det gäller föroreningar. Mot bakgrund av att alla länder har rätt till skälig utveckling bör de beviljas ett nödvändigt stöd så att denna skäliga utveckling kan äga rum. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   .– De globala klimatförändringarna utgör ett problem som vi anser att det finns goda skäl att behandla på internationell nivå. EU är en av flera internationella organisationer som har en viktig uppgift att fylla i detta sammanhang.
Vi ifrågasätter dock varför EU-parlamentet skall uppmana medlemsstaterna och de kommande ordförandeskapen att agera på ett visst sätt i klimatfrågor. I resolutionen finns politiska synpunkter vad gäller energifrågor, Kyotoprotokollet samt anvisningar om hur tredjeländer som Kina, Indien och USA bör agera.
Vi röstar nej till denna resolution. Orsaken till detta ställningstagande är att vi anser att de nationella parlamenten på egen hand skall avgöra deras respektive åtaganden och position inom internationella organisationer och i politiska frågor. Betänkandet innehåller uppmaningar från EU-parlamentet till medlemsländer och tredjeländer om hur de skall agera i den angelägna klimatfrågan. Detta vänder vi oss emot, trots flera goda intentioner i den föreslagna resolutionen. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .– Kyotoprotokollet betraktas med rätta som ett synnerligen viktigt instrument på klimatförändringarnas område. Det är emellertid viktigt att principuttalandena och utfästelserna om att uppfylla förpliktelser av olika slag, som ofta upprepas offentligt, följs upp med praktisk handling. När det gäller miljön, liksom när det handlar om de flesta andra frågor, följs goda föresatser sällan av åtgärder. Att tala om dessa är på intet sätt detsamma som att följa upp dem. Jag anser därför att vi måste gå vidare genom att noggrant och sansat studera den politiska och geopolitiska kampen. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vi har valt att lägga ned våra röster i detta ärende. Många av formuleringarna är ytterst lovvärda. Vi vänder oss dock emot EU: s strävan att spela en utrikespolitisk roll genom att göra uttalanden om humanitära katastrofer i världen. Vi anser inte att EU skall ta position för medlemsländer i internationella frågor och är av uppfattningen att de nationella parlamenten skall formulera sina respektive förhållningssätt vad gäller internationella frågor. Vi står bakom den svenska regeringens ställningstagande i Sudanfrågan. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   . – Även om det är viktigt att förbättra förhållandena gällande demokrati och mänskliga rättigheter i Centralasien anser vi att detta inte är EU:s uppgift, eftersom denna region inte ingår i EU:s närområde. Dessa uppgifter sköts bättre av en alleuropeisk säkerhetsorganisation som Organisationen för Säkerhet och Samarbete i Europa (OSSE).
Vi välkomnar uttalandets skrivelser om att stärka OSSE:s roll, men kan inte stödja uttalandets grundläggande syfte att stärka EU:s utrikes- och säkerhetspolitik. Därför väljer vi att lägger vi ner våra röster. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .– Till skillnad från erfarenheterna i de europeiska länder som stod under sovjetisk dominans har de flesta länder i Centralasien inte gått en väg som vi kan applådera eller vara nöjda med. Nej, långt därifrån. Över hela regionen finner man goda skäl till varför vi aktivt visar vår oro och inriktar alla våra politiska ansträngningar på att skapa ett stort demokratiskt område som präglas av frihet och respekt för de mänskliga rättigheterna. När det gäller både länder som har gått med i EU och angränsande länder har erfarenheten visat att EU i denna fråga och i detta geografiska område har möjlighet att utöva ett positivt inflytande, vilket det måste göra med mod och beslutsamhet. 

Laima Liucija Andrikienė, (PPE-DE ).
   – Allra först vill jag tacka Elmar Brok, som har utarbetat förslaget till resolution om detta viktiga ämne. Den utvidgade europeiska unionen förenar medlemsstater som har olika historia och erfarenhet i det förgångna och som närmar sig förbindelserna med Ryssland på olika sätt. I Europaparlamentet finns det också ledamöter med skilda uppfattningar i frågan, och därför vill jag uttrycka min glädje över att vi har lyckats anta resolutionen om sextioårsdagen efter andra världskrigets slut med så överväldigande majoritet. Det finns inte en enda familj i mitt land som inte har berörts av den sovjetiska ockupationen. Den andra ockupationen. Därför handlar den resolution som vi har antagit i dag också om varenda familj i Litauen. Jag tackar er, mina kolleger. 
Aldis Kušķis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag röstade för resolutionen om sextioårsdagen efter andra världskrigets slut. I denna resolution hedrar Europaparlamentet de soldater som dog på alla fronter under andra världskriget.
Vi bör särskilt betänka att denna resolution skriftligen stärker vår förståelse av den sovjetiska ockupationen av de baltiska staterna och av det förtryck som det stalinistiska Sovjet utövade i Öst- och Centraleuropa. I dag vill vi avslöja hela sanningen om andra världskriget, utan hänsyn till om detta kan vara obehagligt för någon av de inblandade parterna.
Jag menar att resolutionen, som också innehåller en uppmaning om att göra arkivhandlingar tillgängliga för forskning över hela världen, kommer att vara utgångspunkt för ett omfattande gemensamt arbete i framtiden. Lögner och spekulationer kan bara leva vidare i frånvaro av sanningen. Vi får inte låta detta fortsätta längre! Jag uppmanar till fortsatta undersökningar för att avslöja sanningen om diktaturerna, oberoende av ideologi. Jag kräver att denna sanning offentliggörs! Sanningen om historien kräver även ett internationellt fördömande av den totalitära sovjetkommunismen. Därför röstade jag för resolutionen, fullt medveten om mitt ansvar gentemot dem som har röstat på mitt parti, Den nya eran. 
Nicola Zingaretti (PSE ).
   – Herr talman! Den italienska delegationen har röstat ja till förslaget till resolution om andra världskrigets slut trots att vi är tveksamma till mycket av dess innehåll. Vi röstade utifrån en ansvarskänsla och eftersom vi inser att resolutionen är resultatet av en kompromiss mellan de olika riktningarna i parlamentet. Vi betonar dessutom att det inte är parlamentets ansvar att skriva, kommentera eller förvanska historien.
Av den anledningen beklagar vi den oförklarliga frånvaron i texten av någon som helst hänvisning till den europeiska motståndsrörelsen, som spelade en viktig roll för att besegra den nazistiska fascismen och lägga grunden till vår frihet på denna kontinent. 
Tunne Kelam (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag röstade för Brokresolutionen. Med hänsyn till att detta är ett mycket viktigt steg framåt är dock EU:s historiska strategi fortfarande inte helt balanserad och kommunismens offer har fortfarande andra klassens status. I framtiden måste vi därför ha en fullständig bild av Jaltakonferensens historia och konsekvenser. Detta är också viktigt för förbindelserna mellan EU och Ryssland. Vi bör uppmana Ryssland att omvärdera sin egen historia – inklusive återockupationen och annekteringen av Baltstaterna – och be om ursäkt för de missdåd som den rysksovjetiska diktaturen begick. 
Michael Gahler (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även jag röstade för resolutionen. Som tysk är jag tacksam mot alla dem som befriade oss från nationalsocialismen när vi olyckligtvis var ur stånd att själva kasta av oss dess ok. Den började med att beröva det tyska folket dess rättigheter och förblindade många av dem, och störtade sedan nästan hela Europa in i krig och våldsamheter.
Som västtysk är jag tacksam mot dem som befriade oss, framför allt amerikanerna. Om de inte varit närvarande i årtionden hade demokratin inte kunnat slå rot inom våra gränser och på annat håll. Förutom dem som led fram till och med den 8 maj fanns det i den östra halvan av Europa offer även efter den 8 maj, nämligen de oskyldiga offren för en ny diktatur. Efter nationalsocialismen kom det sovjetiska förtryck som det tog 45 år att få på fall.
Dagens Ryssland bör inse att människorna från Tallinn till Leipzig, från Warszawa till Varna inte kunde gå med på att det som Sovjetunionen tvingade på dem efter Hitlers fall skulle vara frihet. Tillsammans med dem betalade de tyskar som befann sig öster om de tre västliga zonerna ett mycket högre pris för Hitlers brott än vad vi gjorde, för vi hade turen att mycket snart kunna spela en roll i det projekt som var och fortfarande är svaret på diktaturernas alla provokationer, nämligen Europeiska unionen. Låt oss därför i framtiden göra bättre ifrån oss på olika områden i Europa! 
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Resolutionsförslaget om Europeiska unionens framtid innehåller en del av den historiska sanningen. För detta vill jag gratulera våra kolleger här. I kommentarerna om kriget och efterkrigstidens förbindelser nämns också de nationer som stängdes in bakom järnridån. 1988 och 1991 betraktades och agerade det ryska folket ofta som en av dessa tillfångatagna nationer, och ryssarna kämpade för demokrati på samma sida av barrikaderna som vi balter, mot den sovjetiska diktaturen. Vladimir Putin kommer inte ihåg detta, eftersom han på den tiden fortfarande agerade mot Tyskland.
Dagens ryska ledare gör inte mycket för att förändra uppfattningen att de tidigare fängslade nationernas politiska och moraliska status var självvald till att Ryssland självt var en nation. Därför betraktas de tidigare fängslade nationernas avveckling nu i Moskva som den största tragedi för en av dem. Det hävdas att ryssarnas fängelser inte var som andras. Ett sådant missförstånd är inte bara förolämpande och moraliskt förödande för vanliga ryssar, utan skadar även ett uppriktigt samarbete.
Herr talman! I detta sammanhang har ni en viktig uppgift i att uppmana det nuvarande ryska ledarskapet att överge sitt ärvda och inrotade sovjetiska tänkesätt och sluta sörja det vanliga Rysslands fängslande förflutna. Vår resolution banar vägen för detta. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag röstade för resolutionen ”Europas framtid sextio år efter andra världskrigets slut” och vill tacka alla dem av mina kolleger som stödde den. Resolutionen skänker alla dem som utsattes för andra världskrigets lidande eller något av det våld som utövades efter kriget ofantlig moralisk tillfredsställelse. Många av dem är inte längre i livet, men de som är det är tacksamma för att Europaparlamentet inte har glömt. Jag tackar på min fars vägnar, min far, Štefan Kányai, som genomlevde nästan nio års helvete i ryskt fångläger. Resolutionen kommer att vara en kunskapskälla för unga människor som gudskelov inte har upplevt något krig, så att de kan dra lärdom av det förgångna och bygga en fri och fredlig framtid i Europa. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vi vänder oss mot formuleringar som finns instoppade i texten för att vara inlägg om EU:s arbetssätt och framtid. Det finns en tro att byggandet av ett federalt EU skapar fred samtidigt som man förminskar den roll som NATO har i Europa och i världen.
Det finns också mycket annat att tillägga i en resolution som behandlar slutet på andra världskriget. Kanadas viktiga roll i slutsegern får inte glömmas bort. Den amerikanska närvaron i Europa under efterkrigstiden får inte heller glömmas bort när det gäller att bevara freden.
Vi vänder oss särskilt emot formuleringarna i resolutionsförslagets paragrafer 1, 7 och 8. Vi har dock för att hedra krigets offer valt att rösta för resolutionen i dess helhet. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   .– Den resolution som en majoritet av ledamöterna i parlamentet i dag har antagit handlar inte om sextioårsdagen av segern över den nazistiska fascismen.
Det verkliga syftet med resolutionen är att fördöma Sovjetunionen. Den är ett försök att retuschera bilden och osynliggöra Sovjetunionens avgörande roll när den nazistiska fascismen besegrades 1945, landets försvar av freden och motstånd mot imperialismens brutalitet, landets roll i den oerhörda förbättringen av miljontals arbetares levnadsstandard, landets solidaritet med dussintals folk som sökte vinna självständighet och suveränitet och landets bidrag till deras frigörelse från kolonialismens ok och till den samverkan av krafter som ägde rum efter andra världskrigets slut.
Denna parlamentsresolution är en skrämmande och skamlig övning i revisionism. Bland många andra allvarliga problem är det, för att uttrycka sig så milt som möjligt, en förvrängning av historien när man i resolutionen påstår att den ”europeiska integrationen” hjälpte till att besegra fascismen i Portugal, när Portugal från början var medlem i Nato, när fascistregimen drog fördel av det tysta medgivandet från regeringarna i många länder som deltog i den ”europeiska integrationen” och när dessa länder stödde den koloniala krigsinsats som den portugisiska fascistregimen genomförde. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   .– Jag och mina brittiska konservativa kolleger har röstat för detta förslag där minnet av de miljoner människor som led och dog under det nazistiska tyranniet hedras. Vi instämmer helt i den tacksamhet som uttrycks i förslaget mot dem som gav sina liv för Europas befrielse. Vi tackar särskilt för det mod som visades och den uppoffring som gjordes av miljontals brittiska män och kvinnor som under Winston Churchills ledarskap spelade en avgörande roll i befrielsen av så många människor.
Vi instämmer i den uppskattning som framförs i resolutionsförslaget av befrielsen av Central- och Östeuropas befolkningar från kommunismens bojor och deras kamp för frihet.
Utvidgningen av Europeiska unionen till att omfatta de tidigare kommunistiska staterna är något som brittiska konservativa länge har eftersträvat. Dessa staters roll i vår framtid har avgörande betydelse.
Vi har dock begärt ett antal separata omröstningar i de fall då det i förslaget talas om europeisk integration, ett begrepp som är förknippat med politisk integration. De brittiska konservativa ledamöterna erkänner att EU har gett ett betydande bidrag till freden mellan länderna på vår kontinent. Vi anser dock att EU bör utvecklas som ett partnerskap mellan oberoende nationella stater, inte som en federal enhet. 
Jules Maaten (ALDE ),
   . – Parlamentet har i dag antagit en resolution om Europas framtid sextio år efter andra världskriget. Resolutionen är ett försök att ge en övergripande analys av europeisk historia under de senaste 60 åren med ämnen som nazism, stalinism, ockupation, frihet och mycket annat. Även om jag i allt väsentligt håller med om det som sägs i resolutionen anser jag att Europaparlamentet är ett politiskt organ snarare än ett forum för historiker. Det kan inte vara vår uppgift att på en och en halv vecka på en ordbehandlare skriva en analys av Europas senare politiska historia. Vi bör hålla oss till det vi är bra på, och av den anledningen har jag lagt ned min röst. 
Michael Henry Nattrass (IND/DEM ),
   .– Vi vill visserligen högtidlighålla minnet av andra världskrigets slut i Europa, men detta dokument innebär en omskrivning av historien. I titeln sägs till och med att andra världskriget slutade den 8 maj 1945, vilket det inte gjorde eftersom världen fortfarande hade Japan att brottas med.
Det propagandistiska tillägget att EU på något sätt skulle ha varit involverat i den därpå följande freden är stötande för mig och för de sju medlemmar i min familj som kämpade i kriget mot axelmakterna.
Jag noterar att resolutionsförslaget i föredragningslistan kallas ”Europas framtid” medan det faktiska resolutionsförslaget har titeln ”Sextioårsdagen av slutet på andra världskriget den 8 maj 1945”. Europaparlamentet bör vara noggrant i sina resolutioner.
Av ovanstående skäl röstade jag mot resolutionsförslaget. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   .– Vi röstade mot denna skamliga resolution, i vilken man använder Goebbels metoder för att förvanska och förvrida historien.
Kommunisterna och Sovjetunionen, som gick i spetsen för motståndet, uppoffringarna och segern mot fascismen, förtalas av just de politiska krafter som närde, stödde och tolererade fascismens uppgång. Genom att kalla Röda arméns befrielse av länderna i Central- och Östeuropa en ny ockupation ger de i dag politisk näring åt dem som vill återuppliva de nazistiska symbolerna. De ger SS-medlöparna och fascismen i dessa länder ett politiskt alibi.
Fascismen föddes ur kapitalismen. Försöket att förvanska historien är ett försök att förgifta de yngre generationernas samvete, så att de skall godta imperialismens brott i dag, och hindra dem från att kämpa för att sätta stopp för dessa brott.
Detta fanatiska antikommunistiska angrepp kommer inte att hindra samhället från att röra sig i riktning mot kommunismen.
Budskapet från segern över fascismen är levande och aktuellt. Det står i direkt samband med folkens förenade kamp mot imperialismens barbari.
Vi kommer ihåg att hur stark den fascistiska axeln än tycktes vara kunde den inte undgå att krossas eller hindra att den röda flaggan med hammaren och skäran hissades på riksdagshuset som en symbol för socialismens seger över fascismen. Samma öde väntar det orättfärdiga, exploaterande kapitalistiska systemet. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag röstade för resolutionen ”Europas framtid sextio år efter andra världskrigets slut” och vill tacka alla dem av mina kolleger som stödde den. Resolutionen skänker alla dem som utsattes för andra världskrigets lidande eller något av det våld som utövades efter kriget ofantlig moralisk tillfredsställelse. Många av dem är inte längre i livet, men de som är det är tacksamma för att Europaparlamentet inte har glömt. Jag tackar på min fars vägnar, min far, Štefan Kányai, som genomlevde nästan nio års helvete i ryskt fångläger. Resolutionen kommer att vara en kunskapskälla för unga människor som gudskelov inte har upplevt något krig, så att de kan dra lärdom av det förgångna och bygga sig en fri och fredlig framtid i Europa. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .– Vi känner alla stark avsky inför andra världskrigets fasor och även ett behov av att minnas vad den mänskliga rasen – dess samhällen och individer – var i stånd att göra. Vi delar därför uppriktigt känslan av att detta tillfälle framför allt skall tjäna till att säga: Aldrig mer. Dessutom är detta roten till EU:s grundande.
Andra minnen får emellertid inte förbises. För länderna i Östeuropa, särskilt de baltiska staterna, är firandet av krigsslutet inte precis ett firande av frihet, med tanke på att befriarna var den sovjetiska militären, som inte började dra sig tillbaka förrän 1989. Samtidigt som det kan tyckas ovidkommande att nämna det sovjetiska imperiet i samma andetag som krigsslutet är detta därför inte ovidkommande betraktat utifrån den delen av världen, med tanke på att det ena blandades med det andra. Hur är det dessutom möjligt att högtidlighålla befrielsen och låtsas som om denna inte följdes av ockupation? Det kan vi inte göra.
Om vi vill ha fred behöver vi veta sanningen. Vi högtidlighåller därför andra världskrigets slut, men vi får inte tro att detta var slutet på alla fasor. Andra människors minnen måste även utgöra en del av vårt minne. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   .– Jag var emot att debatten skulle sluta med en resolution, och jag måste säga att torftigheten i vårt dokument bekräftar mina farhågor. Jag har därför valt att lägga ned min röst.
Debatten var värdefull och upplysande och utan tvivel en av de viktigaste som vi har hållit i det nya parlamentet, som utgör en utvidgad församling efter Europas återförening.
Vad vi har är en mosaik av historier som tillsammans bildar en historia i större format. Debatten har berikats av alla deltagares synsätt och uppfattningar och kan, i det närmaste per definition, inte ligga till grund för ett dokument som är en kompromiss.
Alla i parlamentet som redan har varit med om att förhandla om resolutioner av detta slag vet att de bara är ett lappverk av varje förhandlares bidrag.
Vad som kan fungera när det gäller torkan i Spanien fungerar inte som en redogörelse för komplexiteten i det mest avgörande kapitlet i vår europeiska historia.
Kompromisserna innebär att dokumentet inte längre har någon kraft och inte längre förmedlar något budskap. Personligen hade jag önskat att man till exempel hade koncentrerat sig på punkt 1, som innehåller dokumentets huvudbudskap, det vill säga att vi måste vara medvetna om vårt förflutna så att vi aldrig får uppleva något liknande igen, att vi måste hålla detta minne levande, undervisa människorna om det och föra det vidare. Detta är en utmaning, och vi vill inte uppleva den dag då hälften av våra ungdomar inte ens känner till namnet Hitler. 
Jeffrey Titford (IND/DEM ),
   .– Vi vill visserligen högtidlighålla minnet av andra världskrigets slut i Europa, men denna resolution innebär en omskrivning av historien. I titeln sägs till och med att andra världskriget slutade den 8 maj 1945, vilket det inte gjorde eftersom världen fortfarande hade Japan att brottas med.
UKIP-parlamentsledamöterna har därför ansett sig tvungna att rösta mot resolutionsförslaget. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   .– Det finns många positiva inslag i resolutionsförslaget, som jag röstade för, men viktiga saker har utelämnats och förslaget innehåller felaktigheter. Segern 1945 skulle inte ha varit möjlig utan den uthållighet och det mod som Förenade kungariket och det brittiska imperiet uppvisade genom att ensamma fortsätta att kämpa och hålla stånd mot de tyska trupperna under mer än ett år efter att Frankrike fallit. Sovjetkommunisterna var givetvis allierade med nazisterna under krigets första 20 månader. Efter kriget garanterades västvärldens frihet av de amerikanska styrkornas fortsatta engagemang för Europas säkerhet inom ramen för Nato. Förenade kungariket bidrog oproportionerligt mycket till framgången för detta projekt. Vi skall heller inte underskatta det enorma bidraget från vissa handlingskraftiga nyckelpersoner – Margaret Thatcher, Ronald Reagan och påven Johannes Paulus II – till det sovjetiska förtryckets slutliga sammanbrott. Årsdagen av krigets slut får inte användas som ännu en förevändning att lovprisa EU:s roll, detta projekt som har vissa djupgående odemokratiska aspekter och som leder i fel riktning. Den europeiska integrationsprocessen drivs av en liten politisk klass och är definitivt inte ”resultatet av folkets fria vilja”. 
Sahra Wagenknecht (GUE/NGL ),
   .– Jag röstar nej till resolutionen av följande skäl.
För det första används sextioårsdagen av Tysklands och Europas befrielse till att framföra revisionistiska åsikter om historien genom att Nazityskland och Sovjetunionen behandlas som likvärdiga.
För det andra innebär antagandet om likvärdighet att de brott som den tyska fascismen begick, särskilt utrotandet av Europas judar, förringas. Det är uppenbart att syftet med resolutionen är att relativisera detta temporära övergivande av det civiliserade samhället.
Det finns ingen hänvisning i resolutionen till Sovjetunionens avgörande bidrag till segern över fascismen.
För sextio år sedan befriades världen från nazismen, i vars namn – med stöd från affärsvärlden och industriella intressen samt en stor del av det tyska folket – beslut fattades om en ojämförligt inhuman industrimässig förintelse av judarna, hela Europa störtades i krig och miljontals människor dödades. De brutalaste metoder, inklusive tortyr och mord på tusentals människor, användes för att bryta ned det antifascistiska motståndet, som huvudsakligen utgjordes av kommunister och socialdemokrater. Att i dag ta högtidlighållandet av slutet på nazisternas styre som ett tillfälle att framställa 1989 som den verkliga tidpunkten för befrielsen är att bagatellisera nazistregimens terror, förtala Sovjetunionen och de oerhörda uppoffringar som landets folk och Röda armén gjorde och att uppmuntra nationalismens återuppvaknande, högerextremismen och den ökande benägenheten att relativisera nazisternas brott i Europa. Det behövs en helt annan signal i form av en entydig och uttalad förpliktelse att aldrig ge fascismen en ny chans i Europa. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   .– I svävande ordalag talar rapportören om uppgraderingar av befintliga tjänster, skapandet av nya tjänster, tekniska justeringar, att man förväntar sig “finjusteringar” och extra resurser till informationskontor, främst i Rumänien och Bulgarien. Den text som tas upp för omröstning är otydlig men kan bara tolkas som begäran om tilläggsanslag.
Vi motsätter oss ökade utgifter, i synnerhet när det gäller förslag som innebär ökade administrativa kostnader och ytterligare pengar till en budgetpost som ofta används till ren propaganda. Vi har därför valt att rösta nej till resolutionen i dess helhet. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   .– För perioden 2007–2013 föreslår Europeiska kommissionen cirka 1 000 miljarder euro i anslag för sju år, det vill säga åtagandebemyndiganden motsvarande 1,24 procent av EU:s BNP.
När det gäller EU:s budgetanslag från 2007 till 2013 ägnade sig vårt utskott åt en enkel räkenskapsdebatt angående frågan om vi på sju år skall anslå 1 022 miljarder euro, som kommissionen önskar, 987 miljarder euro, som vår föredragande har föreslagit, eller 977 miljarder euro, som de länder önskar som är de största bidragsgivarna. I stället för att förlora 3 miljarder euro varje år kan Frankrike förlora 5 miljarder euro eller till och med 7 miljarder euro.
Med 2 500 miljarder US-dollar per år är Förenta staternas årliga budget tjugo gånger så stor som EU:s. Detta säger allt: EU med sin globala agenda och minimala budget.
Vid anblicken av detta inser alla att denna skevhet är ohållbar. Från 2014 kommer två frågor att aktualiseras, nämligen explosionen i EU:s budget och införandet av beskattning. Detta är de två områden som det inte står något om i vår resolution. De skattebetalande väljarna får rösta om EU:s konstitution samtidigt som de förblir omedvetna om budgeten. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .– Betänkandet om beräkningen av Europaparlamentets inkomster och utgifter för budgetåret 2006 faller inom ramen för konsolideringen av den senaste utvidgningen och förberedelserna för Rumäniens och Bulgariens kommande anslutning. Med tanke på förslaget om en effektivare och rationellare användning av budgetanslagen och ambitionen att göra nästa budget begripligare och förse den med bättre förklaringar, i syfte att föra parlamentet närmare medborgarna, och att stärka kvaliteten och effektiviteten i parlamentets arbete har jag bestämt mig för att rösta för betänkandet. 

Bruno Gollnisch (NI ),
   .– Vi är inne i en ny cykel av internationella handelsförhandlingar. Det är häpnadsväckande att vi har fortsatt att förhandla om en alltmer långtgående liberalisering av världshandeln utan att göra någon ordentlig uppskattning av denna liberalisering i ekonomiska och sociala termer.
Europeiska unionen är den enda politiska enhet i världen som respekterar WTO:s regler. Dess marknad är den öppnaste som finns och den som är minst skyddad mot till exempel dumpning, otillbörliga metoder och illegala efterbildningar. Man vägrar alltför ofta att tillgripa nödvändiga sanktioner eller skyddsåtgärder, som i fallet med de kinesiska textilierna.
Samtidigt som vi öppnar våra ekonomier för fullständig konkurrens från hela världen ökar EU det antal bestämmelser som är till nackdel för våra företag inför en sådan konkurrens. EU gör dessutom knappt någonting alls för att öppna för export till de marknader som är stängda för våra företag på grund av orimliga tulltariffer eller hindrande bestämmelser. Europeiska centralbanken gör ingenting åt kursen på euron, som är notoriskt övervärderad och dränerar vår export samtidigt som den underlättar lågprisimport.
Föredraganden har rätt. Världshandeln är inte rättvis. Med kommissionens tysta medgivande är emellertid Europa det främsta offret när det gäller arbetslöshet, ökat armod och undergrävd social stabilitet. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vi stödjer betänkandets allmänna syfte om liberalisering av den internationella handeln, vilken dock inte får äventyra grundläggande sociala och miljömässiga krav. Vi stödjer också kraven på att avveckla exportsubventionerna i EU:s gemensamma jordbrukspolitik (GJP) och ge de mindre utvecklade länderna kvot- och tullfritt tillträde till EU:s marknad.
Dessa krav är inte förenliga med betänkandets skrivning om att “den europeiska jordbruksmodellen” inte får ifrågasättas (punkt 16). Liberaliseringen av handelspolitiken måste gå hand i hand med en grundläggande reformering av GJP. 
Anna Hedh (PSE ),
   . – Vi svenska socialdemokrater har valt att rösta för betänkandet om utvärderingen av Doha-rundan efter WTO-överenskommelsen. Den allmänna inriktningen i detta betänkande är bra, eftersom parlamentet ger sitt stöd för fria och rättvisa multilaterala handelssystem inom ramen för en hållbar utveckling. Vi kan däremot inte ställa oss bakom punkterna 16 och 17. Den planerade reformen av jordbrukspolitiken är absolut nödvändig, eftersom den är ett första steg på vägen mot en rättvis världshandel. Vi motsätter oss alla försök göra det svårare för tredje världens länder att sälja sina produkter inom EU. Utvecklingsländernas tillträde till EU-marknaden måste prioriteras framför bibehållet jordbruksstöd. 
David Martin (PSE ),
   .– Det avtal som ingicks i Genève i juli 2004 hade avgörande betydelse för att fullfölja Doharundan. I Genèveavtalet fastställs dock bara en plan. De verkligt svåra besluten återstår ännu att fatta.
EU måste visa en verklig vilja att upphöra med jordbruksstödet. Tredjeländer måste göra eftergifter om marknadstillträde för icke-jordbruksprodukter. Trycket måste lättas på utvecklingsländerna i fråga om tjänster och de så kallade Singaporefrågorna.
Ett framgångsrikt avtal om världshandel i december i år i Hongkong skulle kunna göra mycket för att minska fattigdomen och hopplösheten i världen. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .– Att utveckla den internationella handeln är ett av de mest effektiva vapnen i kampen mot orättvisor mellan olika länder. Det säkraste sättet att nå framsteg, fred och mänsklig utveckling för folken är att ha möjlighet att producera, att släppa ut sina produkter på världsmarknaden och att kunna förvärva nya produkter på grundval av rättvisa konkurrensregler, korrekt övervakning, respekt för de principer som försvarar de mänskliga rättigheterna, skydd för miljön och en hållbar utveckling. Det är därför regeringarnas sak att handla ansvarsfullt och beslutsamt i medvetenhet om vikten av vad som står på spel. 

Christopher Beazley (PPE-DE ),
   .– Genomförandet av Europeiska unionens informations- och kommunikationsstrategi är av största betydelse eftersom allmänhetens medvetenhet om EU-frågor tidigare ofta påverkats av bristande konsekvens, särskilt hos den information som spritts av medlemsstaternas regeringar och av polemiska rapporter i vissa delar av pressen.
Jag kommer att rekommendera kollegerna i min nationella delegation att de lägger ned sin röst i slutomröstningen av en rad skäl, däribland det avsnitt i betänkandet som handlar om ratificeringen av Fördraget om upprättande av en konstitution för Europa. Detta måste primärt vara en fråga som varje medlemsstat skall besluta om. Det är i sig en kontroversiell fråga och den allmänna opinionen skulle kunna bli otillbörligt influerad på ett eller annat sätt om intrycket gavs att påtryckningar utövades av andra än medlemsstaterna. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   .– En god informations- och kommunikationspolitik bör förbättra medborgarnas uppfattning om EU genom att öka deras medvetenhet om den europeiska dimensionen i medborgarskapet och genom att visa dem de praktiska fördelar som EU-medlemskapet medför i deras dagliga liv.
Jag beklagar att EU:s informations- och kommunikationsstrategi inte alls når fram till de uppsatta målen. Enligt Eurobarometern är nivån på allmänhetens kunskap om grundläggande EU-frågor mycket låg, och deltagandet i det senaste valet till Europaparlamentet var mycket lågt.
Jag stöder därför idén om att skapa ett decentraliserat informationssystem där informationen söker upp medborgaren. Detta kommer att kompletteras med en interinstitutionell strategi i syfte att stärka bilden av EU och öka samarbetet mellan kommissionen och parlamentet för att använda de mänskliga och materiella resurserna på bästa möjliga sätt.
Detta måste även inbegripa medlemsstaterna och de nationella regeringarna i samverkan med EU:s institutioner, så att vi kan dra maximal fördel av institutionernas gemensamma strategi och därigenom försäkra oss om maximal effekt på lokal och regional nivå, vilket skulle vara till fördel för EU och alla dess medborgare. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– EU:s informations- och kommunikationsstrategi måste alltid vara saklig och respektera pluralismen, den kulturella mångfalden och de mänskliga rättigheterna. De händelser som vi särskilt på senaste tiden har bevittnat i samband med det så kallade förslaget till konstitutionsfördrag har inte varit exempel på vare sig saklighet eller mångfald. Vad vi har sett är en större propagandakampanj i vilken man inte respekterar mångfalden och de olika uppfattningar som parlamentsledamöterna hyser och inte heller tar hänsyn till det spektrum av åsikter som finns hos allmänheten.
Detta betänkande är ett tydligt exempel på förtäckt manipulation presenterad som EU:s informations- och kommunikationsstrategi. Tag punkt 40, till exempel: ”har … det politiska ansvaret för att stödja ratificeringen av konstitutionen”. Här tas ingen hänsyn till att människorna har olika åsikter, trots att det är känt att omkring hälften av befolkningen i vissa medlemsländer är motståndare till detta förslag till konstitutionsfördrag. Det förbiser även motstridiga ståndpunkter.
Tyvärr avslogs en del förslag som skulle ha förbättrat betänkandet vid omröstningen i plenum. Vi hade därför inget annat val än att rösta mot betänkandet. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vad är “saklig” information och vad är “falsk” information om EU? Vad är information om “Europatanken”?
Givetvis präglas information om politiska institutioner av politiska värderingar. Fakta kan förvridas och endast ett urval av fakta kan presenteras för att påverka medborgarna.
Med en informationsstrategi menar vi att det i den politiska debatten skall ges utrymme för alla åsikter allt från dem som förespråkar ökat överstatligt styre i EU till dem som förespråkar ett strikt mellanstatligt samarbete. En institution som kommissionen skall inte argumentera för förslaget till konstitutionellt fördrag eller för utveckling av ökad överstatlighet i EU.
Vad gäller exempelvis betänkandets punkt 9 är den rent av löjeväckande när det föreslås att EU:s institutioner bör ingå avtal med TV-bolag som kan producera dramaserier, tävlingar, filmer med mera för att föra fram EU:s idéer och värderingar. En del av EU-institutionernas informationsmaterial går över gränsen för vad som kan ses som saklig information och en del av EU-informationen som riktas till barn och ungdomar borde aldrig ha getts ut.
I en demokrati skall olika aktörer verka i en fri och öppen debatt. Det skall inte finnas en aktör som “uppifrån” driver en politisk linje med hjälp av skattepengar. 
Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   .– Den moderata delegationen har idag röstat mot betänkandet om Europeiska unionens informations- och kommunikationsstrategi.
Vi är av den uppfattningen att en politisk institution som Europaparlamentet inte skall användas för opinionsbildning för vissa idéer eller för att påverka media att agera på ett visst sätt i förhållande till den politiska debatten som förs i medlemsländerna. 
Marine Le Pen (NI ),
   .– Betänkandet är ett praktexempel på officiell propaganda där kommissionen och regeringarna överträffar varandra i att bygga sin nya värld.
Denna handling visar, som om det fortfarande fanns ett behov av att göra detta, att det europeiska projektet först och främst är ett totalitärt projekt som syftar till att inpränta ett nytt sätt att tänka, bete sig och leva.
Grunderna i EU:s politik utmärks av utopier, demagogi, politisk korrekthet och frånvaron av varje hänvisning till de värden som vår civilisation bygger på.
Till denna önskan att få oss att glömma vad vi är efter förebild av kommunisterna, som ville göra ett oskrivet blad av det förgångna, kan läggas en kommersiell dimension, varvid EU:s kommunikationsstrategi oundvikligen blir föremål för marknadsprinciper, vilket går så långt att man talar om att främja ett ”europeiskt” varumärke på samma sätt som ett vanligt tvättmedelspaket.
Barnen, som av EU:s ivriga anhängare ses som mer formbara, är det främsta målet för denna kommunikation. Ett löfte har till och med getts om att ”definiera själen” i detta nya Europa – ett märkligt begrepp, ”själ”, när ni har avvisat alla kristna hänvisningar i förslaget till konstitution. Antingen har man eller också har man inte en själ, och Europa har definitivt inte någon själ.
Som ett russin i kakan framförs möjligheten att ekonomiskt premiera medier som har visat sig kunna förmedla EU:s idéer och värderingar. Korruptionen har uppfunnits på nytt, fast på EU-nivå. Detta är en bra start!
Det europeiska projekt som ni håller på att bygga åt oss är en fullkomligt orimlig konstruktion, som i högsta grad påminner om de metoder och förfaringssätt som har präglat andra totalitära system som vi minns med fasa. Vi får emellertid aldrig glömma att de folk som vill bevara sin frihet har en oförytterlig rätt att bjuda motstånd mot allt förtryck. 
David Martin (PSE ),
   .– Jag välkomnar betänkandet och föredragandes erkännande av vikten av en mer effektiv kommunikationsstrategi.
Det gläder mig att kommissionen erkänner behovet av att förbättra kommunikationen med medborgarna och instämmer med föredraganden i att det är väsentligt att Europeiska unionen kommer närmare sina medborgare. Detta är särskilt angeläget med hänsyn till det sjunkande deltagandet i valet till Europaparlamentet, som nådde en rekordlåg nivå på 45,7 procent 2004.
En mer effektiv kommunikationsstrategi skulle göra mycket för att motverka de osanningar om unionen som sprids inom EU. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .– De politiska institutionerna kan bara ha en kommunikationsstrategi, nämligen sanning och insyn, jämte en beredskap att lyssna lika mycket som de gör sig själva hörda. Även om det är sant att en stor majoritet av EU:s medborgare anser sig stå nära kärnan i EU:s anda är det icke desto mindre också sant att det finns en känsla av främlingskap inför EU:s dagliga rutiner och innehållet i några av dess texter. Vårt främsta mål är därför att med hjälp av insynen och sanningen och i en anda av fullständig respekt för mångfalden förbättra synligheten för vad EU är och att lyssna på vad medborgarna säger. All slags kommunikation har två sidor, och detta är ett av dess mest demokratiska kännetecken. Låt oss därför ta oss an detta. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   .– Liksom moderskap och äppelpaj är information och kommunikation något som nästan alla i Europeiska unionen kan tro på. Detta är faktiskt det enda ämne som förenar oss. Från vänster till höger i kammaren är vi alla eniga i vår klagan över den olycksaliga bristen på information och kommunikation.
Det är ett svart hål, i vilket skeptiker av alla slag faller för att sedan sprida sitt gift. Man behöver bara betrakta den debatt som rasar i Frankrike för närvarande. Nejsidan nedlåter sig till alla slags lögner för att föra fram sin sak. I Europas namn, är ingenting heligt?
Det är också högst paradoxalt att kommissionsledamoten för kommunikation, Margot Wallström, som deltog i debatten, hade en profil som var tio gånger så hög med sin förra portfölj – miljön – jämfört med denna, som emellertid borde placera henne i händelsernas centrum.
Stackars gamla Europa, det ämne som man inte kan tala om, kan det tyckas. I likhet med alla andra har inte heller jag någon magisk lösning. Men några saker vet jag med säkerhet.
Jag är till exempel säker när det gäller punkt 5 i vårt betänkande, som handlar om att undervisa om Europa i våra skolor, om att förklara, berätta om och tolka Europa och om att göra detta på ett levande sätt genom dialoger, utbyten och besök. Detta är en helt avgörande uppgift som inte alls är omöjlig. Efter att i sex år ha svarat på frågor från tusentals skolungdomar i de yngre tonåren vet jag personligen att EU:s verklighet aldrig mer för dem kommer att vara enbart virtuell. 


Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om torkan i Spanien. 
Dimas Stavros,
   . – Herr talman! Kommissionen känner väl till att torkan i Spanien är mycket svår. Den har förståelse för den oro som finns och är besluten att hjälpa till. 
Vi har numera resurser som gör det möjligt att lösa situationer som denna. 
Kommissionen fattade redan den 10 maj ett beslut som medger att uttagna arealer får användas för djur på bete i nio autonoma regioner i Spanien. 
Kommissionen har emellertid inte mottagit någon ytterligare särskild begäran från de spanska myndigheterna om direktstöd till följd av kölden och torkan. 
Alla förfrågningar om exempelvis förskottsbetalning som de spanska myndigheterna framställer hos kommissionen kommer att övervägas noggrant. Kommissionens svar kommer att utgå från gällande lagbestämmelser och ta hänsyn till tillgängliga budgetmedel. 
Kommissionen har gjort ett uttalande om vilka olika möjligheter som står till förfogande för risk- och krishantering inom jordbruket. Eftersom samtalen om denna fråga inom institutionerna just har inletts kan kommissionen ännu inte ge några löften om särskilda åtgärder eller ens pilotprojekt. Jag kan emellertid säga att kommissionen, till följd av en begäran från Europaparlamentet, inom kort kommer att inleda en pilotstudie om försäkringssystemen inom jordbruket. 
I detta sammanhang skulle jag också vilja hänvisa till den fråga om överföring av interventionslager som tas upp i resolutionen. Kommissionen motsätter sig bestämt sådan överföring, eftersom den vill motverka en snedvridning av konkurrensen som missgynnar lokala och regionala producenter och grossister. 
De krav på flexibilitet inom den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker som framförs i resolutionen är, under förutsättning att vissa kriterier uppfylls, de spanska myndigheternas ansvar. 
Trots att det finns möjlighet att utnyttja medel för landsbygdsutveckling för att bistå de producenter som har drabbats av torkan och kölden har de spanska myndigheterna ännu inte framställt någon sådan begäran till kommissionen. Skulle en sådan begäran framställas kommer kommissionen omgående att behandla den och göra allt som över huvud taget är möjligt för att hjälpa till. 
Den skulle i detta sammanhang kunna undersöka möjligheten att omfördela de summor som redan finns anslagna för landsbygdsutveckling, genom att styra över dem till åtgärder som innebär att jordbrukarnas möjligheter att förtidspensionera sig och lämna över ansvaret till någon annan stärks, som föreskrivs på grundval av rådets förordning (EG) nr 1257/1999. 
Liksom Portugal gjorde kan även de spanska myndigheterna undersöka möjligheterna till undantag från vissa åtgärder, som exempelvis åtgärder till stöd för miljövänligt jordbruk, genom att till kommissionen anmäla fall som på grundval av kommissionens förordning (EG) nr 817/2004 kan betecknas som force majeure. 
När det gäller risken för skogsbränder kan vissa förebyggande åtgärder anses ingå bland de åtgärder för utveckling av landsbygden som, på grundval av rådets förordning (EG) nr 1257/1999, kan finansieras av Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EAGGF). 
De spanska myndigheterna kan också begära att de regionala programmen ändras, så att åtgärderna för att förhindra skogsbränder förstärks. Det bör emellertid nämnas att extrastöd för ovan nämnda åtgärder endast kan utbetalas under förutsättning att budgeten för befintliga program respekteras. 
När det gäller möjligheten att erhålla medel ur solidaritetsfonden stämmer det att den allvarliga torkan och kölden kan anses utgöra en naturkatastrof och alltså generellt omfattas av denna fond. För att solidaritetsfonden skall kunna utnyttjas måste emellertid den berörda medlemsstaten lämna in en ansökan till kommissionen inom tio dagar efter det att den första skadan upptäcktes. 
För att berättiga till stöd måste den totala beräknade kostnaden för direktskadan antingen överstiga 3 miljarder euro i 2002 års priser eller 0,6 procent av landets bruttonationalprodukt (BNP). Ersättningsbeloppet baseras på det lägsta av dessa belopp. Detta innebär att tröskeln för kostnader för skador för Spaniens del 2005 ligger på drygt 3,1 miljarder euro i dagens priser. 
Solidaritetsfonden kan endast täcka kostnader för särskilt brådskande åtgärder som har vidtagits av de offentliga myndigheterna. Det kan t.ex. gälla tillfälliga åtgärder för att upprätthålla central infrastruktur som gör det möjligt att återuppta den dagliga verksamheten. Det är viktigt att poängtera att Europeiska unionens solidaritetsfond (EUSF) inte tillkom för att täcka samtliga kostnader till följd av naturkatastrofer. Framför allt medger EU:s solidaritetsfond inte kompensation för skador av privat natur inom bl.a. jordbruket.
Kommissionen har vid upprepade tillfällen visat att den ställer samtliga de resurser som erbjuds inom ramen för solidaritetsfonden till katastrofdrabbade staters förfogande. Solidaritetsfonden utnyttjades exempelvis i samband med oljetankern Prestiges förlisning. Att man så långt möjligt vinnlägger sig om att vara flexibel betyder emellertid inte att man kommer att se genom fingrarna med vissa bestämmelser i förordningen. 
Som parlamentsledamöterna känner till godkände kommissionen också den 6 april ett förslag till ny solidaritetsfond. I förslaget, som kommer att behöva behandlas av både rådet parlamentet, tillgodoses bl.a. kraven på en betydande sänkning av den tröskel för skadekostnader som gäller för att fonden skall kunna tas i anspråk. Samtidigt utvidgas tillämpningsområdet till att också omfatta ett större antal stödberättigade åtgärder. Det skulle glädja kommissionen om parlamentet godkände dess förslag, som i mycket stor utsträckning tillgodoser de krav och önskemål som finns i dag. 
Slutligen kan Spanien besluta att ersätta jordbrukarna med statligt stöd för inkomstbortfallet till följd av den allvarliga torkan och kölden. 
De spanska myndigheterna måste anmäla till kommissionen om sådana åtgärder planeras. 
Följande villkor måste dock vara uppfyllda: 
– För det första måste de visa att inkomstbortfallet till följd av väderleksförhållandena uppgår till mer än 20 eller 30 procent. 
– För det andra skall det framgå att det finns ett direkt samband mellan inkomstbortfallet och de ogynnsamma väderleksförhållandena. 
– För det tredje får det inte förekomma någon överkompensation för skadan. 
De spanska myndigheterna kan också åberopa bestämmelsen om statligt stöd av mindre betydelse. Utan att det anmäls till kommissionen kan varje jordbrukare beviljas ett stöd på 3 000 euro under tre år, förutsatt bl.a. att den övre gräns som gäller för Spanien inte överskrids. 
Antonio López-Istúriz White,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Tack så mycket för ert uttalande. Det visar klart och tydligt att ni är medveten om det allvarliga problem, för att inte säga den tragedi, som den spanska landsbygden nu har drabbats av. 
Ni har tyvärr bekräftat en del av mina misstankar om att den spanska regeringen har varit helt handlingsförlamad på denna punkt. Det är min förhoppning att resolutionen och andra åtgärder som snarast måste vidtas i parlamentet också kommer att bli en väckarklocka för vår regering. 
Herr kommissionsledamot! De skador som Spanien har åsamkats genom frosten och torkan överstiger redan 2 miljarder euro, vilket är en tredjedel av det stöd som vårt land får inom den gemensamma jordbrukspolitiken. 
Jordbruksorganisationerna uppskattar att följderna av de ogynnsamma klimatförhållandena i januari, februari och mars kommer att vara kännbara i många år framöver, eftersom ett betydande antal träd har gått förlorade och jordbrukarna inte inom överskådlig tid kommer att uppnå full produktionskapacitet. 
Produktionen av frukt, oliver, växter, blommor och grödor har drabbats särskilt hårt. Också boskapshållningen har drabbats genom förlusten av betesmark och skadorna i vattenförsörjningen. Detta är ett påtagligt problem i min egen region, Balearerna. På Menorca råder det för närvarande brist på drygt 1 500 ton djurfoder, och situationen är alltså mycket allvarlig. 
Bristen på betesmark och problemen med vattendragningen till gårdarna har också allvarligt skadat boskapshållningen över hela Spanien. De stigande bränslepriserna förvärrar också en situation som redan är kritisk, och man gör därför klokt i att beakta kraven på ett EG-direktiv som skulle bromsa de stigande bränslepriserna, som är en så tung belastning för våra jordbrukare. 
De spanska regioner som är hårdast drabbade av frosten och torkan är Valencia, Murcia och Andalusien, där 50 000 hektar olivodlingar riskerar att försvinna och en större miljökatastrof är under uppsegling, som kort därefter kan komma att följas av ökenutbredning. Andra drabbade regioner är Aragonien, Castilla-La Mancha, Katalonien, Extremadura och Balearerna, som jag nämnde tidigare. Även Rioja, med sina vingårdar, och Galicien tillhör de drabbade regionerna. 
EU bör utarbeta särskilda instrument för nödsituationer som den pågående katastrofen i Spanien. Jag vore tacksam, herr kommissionsledamot, om frågan om den försäkringsfond som det talas om också kunde tas upp till behandling. Det handlar om praktiska åtgärder som måste genomföras så snart som möjligt. 
Solidaritetsfonden inrättades för några år sedan till följd av de översvämningar i Centraleuropa som vi alla har i färskt minne. Som ni påpekade togs den även i anspråk för vissa mycket praktiska åtgärder. Jag vill bara påminna om det bidragsstöd som Spanien fick efter olyckan med oljetankern Prestige, de bidrag som den folkpartistiska regeringen i Spanien ansökte om och de pengar som satsades på att återställa växtligheten i de många brandhärjade områdena. 
Solidariteten mellan EU:s medlemsstater bör i detta läge också komma till uttryck genom att bidrag ur fonden ställs till förfogande för att täcka åtminstone de kostnader som många spanska jordbrukare har åsamkats genom bortfallet av tillverkningskapacitet, eftersom frosten i många fall oåterkalleligt har förstört åtskilliga planteringar. 
Som ni framhåller i ert förslag till resolution innebär årets frost och köld stora påfrestningar på ekonomierna och levnadsförhållandena i ett stort antal områden. 
Herr talman! Jag skall försöka sammanfatta mina synpunkter. 
Jag tar tillfället i akt att i kommissionsledamotens närvaro uppmana kommissionen att vara flexibel, eftersom situationen i Spanien sist och slutligen har orsakats av en klimatkatastrof, dvs. den typ av händelse som var det ursprungliga skälet till att solidaritetsfonden inrättades. 
Förutom att hänvisa till fonden anges i resolutionen också åtgärder som enkelt kan vidtas. Det är min förhoppning att den spanska regeringen skall visa sig handlingskraftig och att vi skall kunna genomföra dessa åtgärder. 
Min politiska grupp har föreslagit dessa åtgärder i resolutionen, och jag hoppas att kammaren kommer att godkänna dem. 
Inés Ayala Sender,
   . – Herr talman! Jag vill gärna tacka kommissionsledamoten för hans insiktsfulla synpunkter på ett för Spanien ytterst allvarligt problem, som både i min egen region, Aragonien, och i Pyrenéerna riskerar att utvecklas till en krissituation som kan få en rad återverkningar under flera år framöver. 
Jag vill också säga att förklaringen till detta delvis står att söka i den förra regeringens underlåtenhet att genomföra de planerade åtgärderna i händelse av torka. Dessa skulle ha varit fullt genomförda senast 2003, och vi försöker nu rätta till denna underlåtenhet. Vi måste emellertid under alla förhållanden inrikta oss på de åtgärder som nu är aktuella och som är gångbara i ett framtidsperspektiv. Det förtjänar att påpekas att regeringen redan nu har kontaktat kommissionens tjänstemän, även om någon konkret utvärdering ännu inte har kommit till stånd. Anledningen är att frostskadorna utvärderas i hela den södra delen av landet. Man har nu inlett granskningen av skadornas omfattning i norra Spanien, närmare bestämt i hela den norra halvan av Spanien. Som jag konstaterade har vår regering redan kontaktat era tjänstemän, och såväl era som kommissionsledamot Mariann Fischer Boels inlägg nyligen är en ytterligare sporre att slutföra denna utvärdering, som uppenbarligen, på grund av de tidigare nämnda frostproblemen, blev mer tidskrävande än förväntat. 
De åtgärder som vi i den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet (PSE) har föreslagit innebär närmare bestämt att kommissionen visar den planerade flexibiliteten, att den tillhandahåller det stöd som har utlovats, att den låter spannmålsreserverna gå till djurfoder, och även här är situationen kritisk, och att man dessutom är flexibel med omställning av åkrar från odling av jordbruksgrödor till betesmark för djuren. 
Vi föreslår också, och jag hoppas att kommissionen kommer att beakta detta, att särskild uppmärksamhet ägnas åt att avvärja den ökande brandrisken i norra Spanien, framför allt Galicien, under de kommande månaderna. Vi skulle givetvis också vilja kräva eller föreslå att problemet med torkan beaktas i samband med den pågående omarbetningen av solidaritetsfonden.
Till sist vill vi att kommissionen inrättar ett observatorium för tillsyn av de problem som uppstår i Europa till följd av torka. Vi anser nämligen att torkan varken är en engångsföreteelse eller ett nutidsfenomen utan ett kommande strukturproblem, just på grund av de förestående klimatförändringarna. Sedan skulle vi också vilja att kommissionen samordnar samtliga åtgärder som kan bli aktuella för att förebygga och avhjälpa problemen, liksom alla övriga tänkbara åtgärder, på såväl miljöområdet som jordbruksområdet, så att vi med hjälp av detta europeiska observatorium kan se till att förebygga framtida problem. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Denhär resolutionen börjar med en lång uppräkning av de problem som har drabbat Spanien. Tyvärr är det ingen isolerad företeelse, vi kommer ihåg värmeböljan i Frankrike förra året. Faktum är att nio av de tio varmaste åren under de senaste 500 åren har kommit nu under de senaste tio åren. Och det duger då inte bara att ändra jordbrukspolitiken för att kompensera bönder som drabbas. Vi skall ha planer för hur vi hanterar katastrofer, men den stora planen som framtida generationer förväntar sig av oss här idag, är att bekämpa klimatförändringen, annars kommer detta bara att bli det första exemplet på en lång rad människor, djur och natur som lider under klimatförändringen.
Entydigt visar klimatforskningen att inte ens de ambitiösa mål vi har på maximalt två graders temperaturökning kommer att nås med de mål vi har satt för utsläppsminskningar, tvärtom krävs det mycket kraftigare politik. Vi skall inte anpassa politiken efter katastroferna utan vi skall anpassa politiken för att förhindra orsaken till att katastrofer uppstår. Här måste man då faktiskt rikta kritik mot den spanska före detta regeringen som under lång tid har bekämpat EU-initiativ för att införa klimatskatter och EU-initiativ för att förändra energisystemet för att skydda klimatet. Om denhär kampen mot ett gott klimatarbete fortsätter så kommer Spanien drabbas fler gånger. Jag hoppas därför att Spaniens regering nu kommer att ställa sig i första ledet för att bekämpa klimatförändringarna på vår jord för framtida spanska och övriga världens folk. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Jag vill börja med att framföra en ursäkt från Willy Meyer Pleite, en spansk ledamot av min grupp Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, för att han inte har möjlighet att delta i debatten på grund av de problem med flygtrafiken som ni, herr talman, tog upp. 
Problemet med torkan i Spanien är i alla händelser ett problem också i Portugal. Hela Iberiska halvön lider av följderna av den torka som redan har pågått i flera månader och som i förening med frosten dels har haft en förödande inverkan på grönsaker, blommor, gräs, fruktträd och boskap, dels har medfört svåra avbräck inom vissa tillverkningssektorer. 
I flera portugisiska städer riskerar befolkningen till och med att drabbas av problem med vattenförsörjningen. Jag vill därför ta tillfället i akt att understryka att vatten är en oersättlig allmän egendom och en universell mänsklig rättighet som måste värnas och som inte under några omständigheter får behandlas som en handelsvara. 
Förutom att göra gemensam sak med de spanska och portugisiska åkerbrukarna och kreatursägarna visar vi vår solidaritet med de städer och befolkningar som har drabbats av en tragedi som i en inte alltför avlägsen framtid kan få allvarliga konsekvenser. Engångsinsatser är förvisso viktiga, men sådana åtgärder tar inte hänsyn till att situationen kan komma att pågå i flera månader, på grund av bristen på säd och kreatursfoder. 
Vi är också mycket bekymrade över risken för skogsbränder, och flera regioner befinner sig redan i farozonen. Vi anser därför att effektiva åtgärder snarast måste vidtas. Det krävs ett effektivt, gemenskapsomfattande system för att skydda de europeiska jordbrukarna från de risker och kriser som följer av situationen i Portugal och Spanien. 
Man får inte glömma bort att reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) tvingar jordbrukarna att bära ansvaret för den riskhantering som tidigare omfattades av marknads- och prisstödet. Som en följd av liberaliseringen av handeln är jordbruket numera mycket mer utsatt för särskilda risker och kriser som jordbrukarna inte själva kan påverka. Det räcker därför inte att säga att man planerar att ta itu med det pilotprojekt som man enades om under budgetförfarandet för 2005 och som syftar till att få till stånd ett försäkringssystem för gemenskapsländerna. 
Vi måste skyndsamt inrätta en kompensationsmekanism, t.ex. ett försäkringssystem för jordbrukare, som finansieras med gemenskapsmedel och som, genom att garantera jordbrukarna en minimiinkomst, syftar till att kompensera för följdverkningarna av naturkatastrofer som torka och skogsbränder.
Vi uppmanar dessutom till större öppenhet och flexibilitet, så att medel från solidaritetsfonden kan utnyttjas för att dels minimera de skador på tillverkningskapaciteten som ett flertal regioner har drabbats av, dels avhjälpa de svåraste fallen i Portugal och Spanien. På detta sätt kommer levnadsstandarden och den ekonomiska stabiliteten i ett antal regioner inte att påverkas. 
Ekonomiskt stöd krävs också för att kompensera för kostnadsökningen och nedgången i jordbruksproduktionen, liksom för sänkningen av jordbrukarnas inkomster. Heltidsarbetande, lågavlönade jordbrukare måste också tillfälligt befrias från de obligatoriska sociala avgifterna utan att därför gå miste om sina rättigheter, och dessutom måste säsongskrediterna förlängas räntefritt i två år. Vi anser också att det är viktigt att undersöka möjligheten att inrätta ett europeiskt observatorium för tillsyn av torkans effekter och att vidta åtgärder för att förmå människor att inte i onödan slösa med vattnet. 
Fausto Correia (PSE ).
   – Herr talman! Detta är mitt första anförande i kammaren under ert ordförandeskap, och jag ber att få gratulera till er utnämning och säga att jag inte bara hyser stor aktning för er utan också betraktar er som en mycket god vän. 
Mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! Den 14 april uttryckte Paulo Casaca här i den europeiska demokratins hus sin solidaritet med de människor som har drabbats värst av torkan, och då särskilt jordbrukarna i södra Portugal och regionen , liksom i provinser som t.ex. Sevilla, Huelva, Badajoz och Cáceres. 
Torkan tar tyvärr inte hänsyn till nationsgränserna. Detta är en verklig och omfattande naturkatastrof som EU:s institutioner och därmed Europaparlamentet måste ägna en hel del uppmärksamhet åt. Vi vill därför anknyta till förra månadens debatt och återigen uttrycka vår solidaritet med Spanien och de spanska jordbrukarna. Jordbrukarna, kreatursägarna och skogsproducenterna måste kompenseras för de avsevärda förluster som de har drabbats av och även i fortsättningen kommer att känna av. Vi måste begränsa torkans effekter för de arbetstagare som är beroende av grödor, kreatur och skog och som redan har förlorat sina jobb eller vars jobb är i allvarlig fara. 
Alldeles särskilda åtgärder måste skyndsamt sättas in i Spanien och Portugal för att få fram nya arbetstillfällen i de drabbade områdena. I mitt land beräknar det fackförbund som organiserar jordbruks-, livsmedels- och skogsarbetare att 50 000 arbetstagare redan har förlorat, eller löper risk att förlora, sitt arbete. Läget förväntas bli ännu mer kritiskt när reserverna i vattenskyddsområdena och grundvattenreserverna tar slut, och mot bakgrund av att det är omöjligt att anlägga bevattningskanaler. 
I Portugal och Spanien är ekskogarna utsatta för det största hotet. Tusentals ekar och stenekar på Iberiska halvön håller på att dö. Stora regioner på Iberiska halvön är håller på att förvandlas till ökenområden. Vi skönmålar inte en situation som är ytterst dramatisk. Min händelsebeskrivning grundar sig endast och uteslutande på objektiva fakta och realistiska parametrar. 
Nöden har ingen lag. EU:s institutioner har inte nonchalerat denna katastrof. Exempelvis har kommissionen i sin resolution utlovat hjälp och stöd, vilket vi välkomnar. Vi måste emellertid vidta fler och bättre åtgärder på EU-nivå. Det erbjudna stödet måste förstärkas, och med tanke på den komplicerade situationen med flera samverkande faktorer måste ett flerdimensionellt handlingsprogram upprättas och genomföras.
Det Europa som vi är i färd med att skapa måste ges en verklig innebörd. Detta är anledningen till mitt uttalande i dag, som på samma gång är en översikt och en vädjan om åtgärder – en översikt och vädjan om åtgärder som inte riktar sig till dem som slår dövörat till och sitter tysta, utan till var och en av er, mina damer och herrar, herr kommissionsledamot. Jag talar i första hand till ert samvete som fria, rättvisa och solidariska män och kvinnor. Vi räknar med er. 
Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag tror att vi alla är medvetna om problemet och att vi alla vet att det inte är ett problem som de politiska partierna skall hantera, utan ett problem som skall handläggas på nationell nivå i vart och ett av våra länder. Det är ett europeiskt problem som har skjutits på framtiden när man har ägnat sig åt övergripande politik. 
Jag anser att det är mycket viktigt att komma ihåg att torka är en katastrof som dessutom också drabbar de områden där man har svårast att skydda sig mot vattenbrist eller frostangrepp. 
Mina parlamentskolleger har redan talat om den tragedi som det innebär att förlora över 2 miljarder euro. Jag för min del vill emellertid också tala om den mänskliga faktorn. Varje helg tar jag en promenad i min egen region, och jag vet vad det vill säga att se svarta träd som för alltid har slutat att växa. Jag känner till Medelhavsmänniskornas kynne, och jag vet att de jordbrukare i regionen som äger mycket stora gårdar och som i många fall är på väg att gå i pension utan att ha någon som kan ta över efter dem också anser att det kommer att ta minst sex år för de nyplanterade träden att växa upp. 
Som en följd av katastrofen kommer en stor del av marken att ligga i träda, och risken är att den till slut förvandlas till ren öken. Vi får inte glömma att i den kommande utvärderingen av torkans skadeverkningar eftertryckligt betona att det bl.a. är just olivlundarna och mandelträden som är av avgörande betydelse för att motverka ökenutbredningen och tillvarata de obetydliga regnmängderna i vår jord. 
Vi måste också komma ihåg att kreatur håller på att törsta ihjäl. Häromdagen berättade en herde att 25 procent av hans djur kommer att behöva slaktas i år. Han kan inte hålla sig med så många djur, eftersom det inte finns vatten och djuren är törstiga. 
Jag vill säga en annan sak. Nätverket Natura 2000, som EU är så engagerat i, är i farozonen, eftersom våtmarkerna är uttorkade. Vi som bor i Medelhavsområdet, i Murcia, Valencia eller Andalusien, vet mycket väl att vi inte längre kan höra fåglarna sjunga på morgonen, eftersom de har sökt sig till ställen där de kan få vatten. Trots att hushållen sätter ut vatten till dem räcker det inte, eftersom de inte bara saknar vatten utan även mat. Allt detta vet vi, och EU måste ta med detta bland de aspekter som man kommer att behöva studera. 
Europeiska unionen har föreslagit en rad åtgärder. Jag är tacksam, herr kommissionsledamot, för era ord om skogsstödet, men vi skall komma ihåg att sommaren inte ens har börjat. Det skoningslösa Medelhavsklimatet kommer att bli en verklig prövning, eftersom vår situation redan är kritisk. Det är maj, och vi har inte fått något regn alls. 
Jag är också tacksam för tanken på en pilotstudie, men jag vill påpeka att en sådan studie måste vara allsidig och djuplodande. 
Min regering har inte bara tagit alltför lång tid på sig att agera – den har till råga på allt vidtagit åtgärder som kommer att förvärra situationen. Varför? Av det enkla skälet att EU-kommissionen för fyra år sedan förelades en nationell vattenplan vars syfte var att inte bara dessa regioner utan samtliga jordbruksområden skulle förses med vatten. Kommissionen dröjde med att godkänna planen och ämnet politiserades, varpå det hela slutade med att den spanska regeringen lät vattnet vara där det var. Därtill kommer att vatten skulle ha fått våtmarkerna att frodas. Detta hade ingett visst hopp och fått de träd som har planterats ut i stället för de hårdast frost- och torkdrabbade träden att börja växa igen. Framtidsutsikterna ser nu dystra ut, eftersom en plan har skrinlagts av uteslutande politiska skäl. 
Dimas Stavros,
   . – Herr talman! Jag vill tacka samtliga ledamöter för deras synpunkter på kommissionens uttalande. 
Jag har ett antal korta kommentarer: 
Först och främst har kommissionen vid upprepade tillfällen visat att den är flexibel och använder alla till buds stående medel, exempelvis solidaritetsfonden, som den försökte utnyttja för att tillmötesgå framställningar från olika länder, däribland, som jag tidigare nämnde, Spanien i fallet med oljetankern Prestige. 
När det gäller den ytterst viktiga frågan om försäkringar vill jag till Antonio López-Istúriz White upprepa vad jag sade i mitt inledningsanförande, nämligen att vi har faktiskt redan har inlett studien. Några resultat föreligger ännu inte, men de kommer i alla händelser att ingå i den mer allmänna debatten om kampen mot och hanteringen av faror och kriser inom jordbruket. 
Till Ilda Figueiredo vill jag säga att en försäkring mot inkomstbortfall för jordbrukare strider mot den princip som genomsyrar den reviderade gemensamma jordbrukspolitiken och att de flesta av de frågor som hon hänvisar till är medlemsstaternas behörighet. Som jag konstaterade i mitt inledningsanförande står det i alla händelser den nationella regeringen fritt att, utan andra förfaranden, utbetala 3 000 euro till de jordbrukare som har drabbats av inkomstbortfall. 
Carl Schlyters synpunkter på de anpassningsåtgärder som kommer att krävas i ett antal länder i kampen mot klimatförändringar är helt riktiga. I Buenos Aires enades vi, inom FN:s ram, om de anpassningsåtgärder som krävs i samtliga länder, framför allt i mycket fattiga länder, där man har svårt att uppfylla de krav som ställs till följd av den globala uppvärmningen, och också givetvis i EU:s medlemsstater, där liknande åtgärder krävs. 
Det är värt att notera att Medelhavsområdet kommer att drabbas särskilt hårt av klimatförändringarna, eftersom temperaturen under de senaste 100 åren har stigit med 0,6 °C i världen som helhet men med omkring 0,9 °C i Medelhavsområdet. Vi hade med andra ord en klart högre temperaturstegring och fick till följd av detta ytterligare problem, däribland torkan. 
Detta gör Inés Ayala Senders förslag om ett observatorium för torka och skogsbränder mycket intressant. Kommissionen granskar just nu förslaget och bedömer om det är möjligt att inrätta ett sådant observatorium. Något beslut har dock inte fattats. 
Jag vill avslutningsvis nämna att kommissionen är ytterst bekymrad över situationen i Spanien. Vi har redan vidtagit ett antal åtgärder för att hjälpa jordbrukarna och deras familjer, och dessa åtgärder kommer i sin tur att hjälpa upp de drabbade jordbruksekonomierna. 
Vi förbereder för närvarande ett antal tilläggsåtgärder, och min kollega, kommissionsledamoten med ansvar för jordbruk och landbygdsutveckling, Mariann Fischer Boel, står i ständig kontakt med den spanske jordbruksministern. Jag har tagit till mig de många viktiga synpunkter som har framkommit och skall givetvis vidarebefordra dem till min kollega, som med all säkerhet kommer att ta dem under allvarligt övervägande. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill till kommissionsledamoten säga att jag blev en aning konfunderad tidigare över hans uppgift att de inte hade fått brevet från de spanska myndigheterna, eftersom jag hade fått höra att det faktiskt hade skickats. Jag har nu fått bekräftat att så har skett. Brevet från de spanska myndigheterna skickades faktiskt i förra veckan, och har det ännu inte nått kommissionen kommer det att göra det när som helst. 
Talmannen.
   – Jag har avslutningsvis mottagit fyra resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen(1).
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum omedelbart efter de pågående debatterna. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om sex resolutionsförslag om Togo.(1) 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . – Jag företräder Skottland, vid vår europeiska kontinents nordvästra gräns. Vi återupprättade vår skotska demokrati 1999 i och med inrättandet av det skotska parlamentet, när detta återigen sammankallades av mitt partis ordförande, den tidigare ledamoten av den här kammaren, Winnie Ewing med orden: ”Det skotska parlamentet, som ajournerades 1707, har härmed återigen sammankallats.”
Så varför tar jag upp ämnet Togo och läget där i vårt parlament? Därför att vi i mitt internationalistiska parti blir upprörda över orättfärdigheter var dessa än inträffar, och det är vår plikt i denna kammare att axla vårt globala ansvar.
Sedan 1999 har andra länder över hela Europa återupptäckt demokrati. Ukraina, Georgien och andra länder har hämtat inspiration, vägledning och stöd från EU på sin väg mot demokrati. Därför är det desto viktigare att vår Europeiska union inte förfaller till dubbelmoral. Min grupp och jag befarar att det är just vad EU håller på att göra i fråga om Togo.
Jag hänvisar till vårt resolutionsförslag som jag rekommenderar er att rösta ja till. Under den senaste månadens presidentval i Togo den 24 april har det förekommit anklagelser om valfusk, bland annat att minst en miljon fiktiva väljare skapats, vilket har blåst upp de röstberättigades skara med en tredjedel.
EU:s reaktion på detta och på det därpå följande förfallet i Togo står i bjärt kontrast till Europaparlamentets och EU:s inspirerande gensvar på situationen i Ukraina. I ett uttalande förra fredagen sade vår kommissionsledamot Louis Michel att EU skulle bevaka att Togo infriade de utfästelser landet gjorde förra året i fråga om de mänskliga och medborgerliga rättigheterna. Min grupp säger att vi behöver göra mer än att bevaka. I vårt resolutionsförslag anger vi rationella, rimliga, förnuftiga och konstruktiva åtgärder som vi i EU skulle kunna vidta för att stödja Togo. Jag är glad att kommissionen vill bevaka frågan. Det som min grupp vill veta är: vad kommer den att göra? 
Michael Gahler (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Den 21 april höll den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen ett möte i Bamako i Mali, grannland till Togo. Tre dagar innan Togo gick till valurnorna hade vi en intensiv debatt om läget där. Tyvärr var det så att av de två sidorna i debatten intog européerna ståndpunkten att något var på tok i Togo, medan i synnerhet de flesta av de afrikanska delegaterna protesterade när vi före valet försökte förklara att detta varken var fritt eller rättvist.
Vi hade tyvärr rätt. Redan före valet var det tydligt att inga försök gjordes att hålla det som överenskommits med hjälp av Ecowas, den regionala ekonomiska unionen i Västafrika, nämligen att oppositionspartierna skulle tillåtas att delta i valförberedelserna. Det noterades att upp till en miljon extra väljare helt plötsligt hade tillkommit, att frågan om registreringskort för valet var långt ifrån tydlig och att röstlängderna knappt kontrollerades alls. Våldsutbrott följde.
Vi begärde entydigt att den togolesiska regeringen, som bär det fulla ansvaret för detta, tillsammans med alla intressenter skulle återvända till förhandlingsbordet. Vi uppmanar den togolesiska regeringen att gripa dem som medverkade till att anstifta våldsamheterna. Vi anser att vad vi såg hända i valet inte kan motivera att Europeiska unionen återupptar samarbetet med Togo. Under rådande omständigheter är detta inte möjligt.
Vi uppmanar därför kommissionen att göra klart för Togo hur landet måste bete sig under de kommande månaderna, så att folket där inte behöver betvivla vilken linje vi intar. 
Ιoannis Varvitsiotis,
   . –Herr talman! Denna smala landremsa på Afrikas västra kust har nu under många år kritiserats av världssamfundet för sina systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna och för missförhållandena i den politiska styrningen.
Trots att politiska partier formellt blev tillåtna 1991 och att det har funnits en konstitution sedan 1992 klagar stora internationella organisationer, som Förenta nationerna, Västafrikanska staters ekonomiska gemenskap (Ecowas) och Afrikanska unionen, över att det förekommer systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Kränkningarna av de mänskliga rättigheterna är naturligtvis inte någonting nytt i denna del av världen. De pågick i många år under den dåvarande presidentens 38 år långa diktatur, presidenten, som vid sin död efterträddes av sin son, som valdes till president i valet nyligen.
Valutgången är givetvis resultatet av bedrägeri. Jag tror inte att det kan råda något tvivel om den saken, och detta var givetvis orsaken till utbrotten av ohämmat våld, som redan har kostat över 100 människor livet och tvingat 18 500 människor att ta sin tillflykt till grannländerna.
Europeiska unionen uppmanar med rätta alla politiska krafter och institutioner att visa sin ansvarskänsla genom att fullt ut respektera de mänskliga rättigheterna. De tjugotvå åtaganden som Togos regering gjorde och undertecknade under samråden i enlighet med artikel 96 i Cotonouavtalet om de mänskliga rättigheterna måste undantagslöst infrias i alla avseenden.
Jag stöder dagens resolutionsförslag, där det bland annat erkänns att de åtgärder som Europeiska unionens medlemsstater vidtar måste vara samlade och att man bör undvika alla uttalanden som inte är till konkret hjälp utan enbart leder till reaktioner i området. 
Marios Matsakis,
   . – Herr talman! Under presidentvalet som hölls den 24 april i Togo förekom grava oegentligheter, som ledde till våldsutbrott med många döda och skadade. Dessutom flydde tusentals människor som fruktade för sina liv till grannländerna Benin och Ghana.
Togo har drabbats av våldsutbrott i samband med val vid flera tillfällen förut därför att den tidigare diktatorn och presidenten, den nuvarande presidentens far, upprepade gånger manipulerade valen till sin förmån. Enligt Amnesty International massakrerades flera hundra oppositionsanhängare av statliga säkerhetsstyrkor under valet 1998. Oppositionsanhängarna hävdar att liknande attacker från säkerhetsstyrkorna förekommer i dag.
För att stoppa den pågående upptrappningen av våldet i landet och förhindra att liknande skändligheter inträffar i framtiden instämmer vi med dem som bland annat kräver en nationell samlingsregering i Togo och skyndsamma reformer av konstitutionen och valsystemet. 
Luca Romagnoli (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Åtagandena och åtgärderna från Europeiska unionens sida – särskilt av kommissionen och rådet – bör inriktas både på att övervaka regeringar som har gripit makten – och därvid fastställa eventuellt utländsk inblandning – och på att främja avskrivning av skulder till Internationella valutafonden och Världsbanken – särskilt genom stöd till internationell handel enligt jämlika och samfällda riktlinjer.
I stället för att skicka nödhjälp och uppmana frivilligorganisationerna att ge sitt stöd till utvecklingsprojekt borde medlemsstaterna hellre göra direkta åtaganden för utbildningsinsatser i landet och för bättre utnyttjande av jordbruksresurser, genom att exportera europeisk teknik och europeisk kompetens. Europeiska unionen kunde exempelvis direkt organisera teknikergrupper bestående av nyutexaminerade eller äldre erfarna medborgare som är specialister inom uppbyggnad av infrastruktur, livsmedelsindustri och andra sektorer av vital betydelse för utvecklingen i Togo och andra liknande länder. Vi röstade för resolutionsförslaget. 
Stavros Dimas,
   . – Herr talman! Det presidentval som hölls i Togo den 24 april i år gav upphov till bittra motsättningar med anklagelser om valfusk och våld. Kommissionen har anslutit sig till de starka fördömandena av de upplopp och våldshandlingar mot civila som följde efter tillkännagivandet av de preliminära resultaten och som enligt rapporterna ledde till 50 döda och 300 skadade. Våld och brutalt förtryck från militära styrkor fick också 23 000 togoleser att fly till grannländerna Benin och Ghana.
Med hänsyn till den mycket pressade tidtabellen för valet, som måste ske inom 60 dagar efter president Eyademas död, kunde Europeiska unionen inte skicka en valobservatörsstyrka som skulle ha motsvarat vår normala observationsstandard. Europeiska unionen avhöll sig från uttalanden om huruvida valet var rättvist och öppet eller inte. Obestridligen uppkom det många problem under valförberedelserna och Ecowas valobservatörer rapporterade att oegentligheter förekom på valdagen.
I dag anser vi att det allra viktigaste är att återställa ordning och stabilitet och att förebygga fortsatt våld. För att åstadkomma detta är det av avgörande betydelse att regeringen infriar de 22 åtaganden som den gjorde efter de samråd som hölls i enlighet med artikel 96 i Cotonouavtalet. I dessa åtaganden ingår respekt för de mänskliga rättigheterna och för grundläggande friheter, däribland frihet för pressen och andra medier, liksom verklig politisk dialog med alla politiska ledare i Togo i syfte att förbereda nästa val till den lagstiftande församlingen.
Vi anser att ett effektivt genomförande av de 22 åtagandena, under noga övervakning av Europeiska unionen och det internationella samfundet, kommer att göra det möjligt för landet att gå mot nationell försoning och demokratisk utveckling.
Slutligen skulle jag vilja försäkra er och Alyn Smith om att vi inte enbart bevakar utan också har beslutat att de villkor för återupptagande av samarbetet, som fastställdes i rådets beslut av den 14 november 2004, fortfarande gäller. Ett sådant återupptagande kan ske endast om de 22 åtaganden som jag just nämnt infrias. För att uttrycka sig mer exakt, ett fullständigt återupptagande är inte möjligt förrän fria, rättvisa och öppna val till den lagstiftande församlingen har hållits inom ramen för ett valsystem som godkänts av alla parter. Kommissionen är redo att ge sitt stöd till genomförandet av ett sådant val, inklusive att skicka en valobservationsstyrka från Europeiska unionen. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum omedelbart efter de pågående debatterna. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om sex resolutionsförslag om kränkning av de mänskliga rättigheterna och demokratiprincipen i den ryska republiken Mari El.(1) 
Gyula Hegyi (PSE ),
   . – Herr talman! När jag talar om de svårigheter som Mari El-minoriteten i Ryssland har är inte mitt syfte att ännu en gång klandra de ryska myndigheterna. Ryssland är inte medlem av vår union. Man skulle kunna säga att landet har tillräckligt med problem utan min kritik. Situationen för den ryska minoriteten i vissa europeiska länder är också oroande – kanske vi någon gång kan diskutera även den frågan. Denna eftermiddag talar vi dock om en liten finskugrisk nation någonstans i det väldiga Ryssland.
Omkring 750 000 marier lever i republiken Mari El i Ryska federationen. Den autonoma republiken har sitt namn efter dem, men de har kommit att bli en minoritet i sitt eget land. I ett land med ordentliga minoritetsrättigheter är detta inte något problem, men så är inte fallet i den lilla republiken Mari El. Den rysktalande majoriteten utsåg en rysk president, inte en marisk kandidat, vilket är begripligt. Den återvalda presidenten tycks dock föra en odemokratisk och brutal kamp mot sin opposition och därigenom mot hela det mariska samhället.
Marioppositionens tidningar kan endast tryckas utanför republiken. Oppositionella journalister och intellektuella har ofta attackerats. Somliga av dem har dödats. Undervisningen på minoritetsspråk hotas av de lokala myndigheterna. Vi måste alltid fördöma antidemokratiska missdåd, men i en liten nation är angreppen mot de grundläggande nationella institutionerna, som skolor och medier, ett hot mot nationens själva existens. Det är därför vi fördömer våldet mot den mariska minoriteten i Ryssland, och det är därför vi ber den ryska regeringen att bemöta sina minoriteter på samma sätt som den vill att de ryska minoriteterna skall bemötas på andra håll i Europa.
Jag tror att det är första gången som det mariska folkets namn har nämnts i Europaparlamentet. Jag välkomnar dem här, både som europé och som finskugrisk broder från Ungern. Jag önskar dem lycka till. De bör veta att en nation, hur stor eller liten den än må vara, inom eller utanför Europa, förtjänar samma respekt och samma rättigheter. Jag hoppas att vår ryska partner också förstår att varje minoritet – ryssar utanför Ryssland och icke-ryssar inom Ryssland – förtjänar samma rätt till identitet, kultur och språkligt arv. 
Esko Seppänen (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Många nationer har gemensamma språkliga rötter. Därav följer en respekt för var och ens modersmål. Att få använda sitt eget språk inger dessutom en känsla av trygghet. En persons språk är grunden för hans eller hennes kultur. Kulturen är språkbetingad och språket är kulturbetingat.
Vissa händelser i regionen Mari El i Ryssland har fått oss, som språkligt sett är finskugriska släktingar till det mariska folket, att uppmärksamma minoriteternas och minoritetsspråkens ställning i Ryssland. Detta är också en fråga om demokrati. Demokrati handlar inte bara om att rösta. Demokrati betyder också att tillsammans med andra arbeta med att lösa problem och att kunna använda sitt eget språk. De händelser som har utspelat sig i Mari El och som är klart förknippade med våld och kränkningar av de mänskliga rättigheterna bör göras till föremål för en lokal brottsutredning. Detta skulle öka Rysslands trovärdighet som en stat styrd av rättsstatsprincipen.
Det finns tre finskugriska nationalstater i Europeiska unionen, och dessutom finns det tre miljoner människor som företräder de finskugriska nationerna i Ryssland. Det finns sju länder i Europa med befolkningar som är mindre än de finskugriska folken i Ryssland. Företrädarna för de finskugriska nationerna i Ryssland är dock spridda över många regioner i ett stort land.
I detta sammanhang skulle vi kunna tala mer allmänt om att trygga minoriteternas och minoritetsspråkens ställning i Ryssland. Vi hoppas att de ryska myndigheterna kommer att ge större stöd än de nu gör till skolgång och studier på modersmålet. Kulturell och språklig mångfald är en oerhörd tillgång i Ryssland, och vi hoppas att landet kommer att utnyttja den tillgången bättre och mer än i dag. 
Sepp Kusstatscher (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! För gruppen De gröna skulle jag vilja göra ett kort uttalande om resolutionsförslaget. Jag är glad över att alla partier klart, entydigt och enhälligt tar ställning i frågan.
När grundläggande demokratiska rättigheter och frågor om civila rättigheter och minoriteters rättigheter står på spel är varje åberopande av statsintressen eller ekonomiska intressen falskt och oacceptabelt. Jag kommer från Sydtyrolen, en region med etniska minoriteter som jämfört med andra nu befinner sig i ett privilegierat läge. Särskilt nu, 60 år efter vår befrielse från fascismen och nationalsocialismen, kommer vi fortfarande ihåg hur staten använde de sedvanliga förtrycksmetoderna för att diskriminera minoriteterna, inklusive förbud mot politisk opposition, angrepp mot medierna genom hot mot journalister, ogynnsam behandling av alla som inte talar det officiella språket, förbud mot undervisning på modersmålet, domstolarnas ovilja att ingripa mot dessa orättvisor.
Statsmakten använder alltid samma förtrycksmetoder mot minoriteterna, och för dessa minoriteter är solidariteten från omvärlden mycket viktigt. Jag välkomnar därför kammarens protester mot förryskningen av republiken Mari El. De marisktalande är en liten språkgrupp, och de behöver en hel del solidaritet från det internationella samfundet. 
István Szent-Iványi (ALDE ),
   . – Herr talman! Tsarryssland hade öknamnet nationernas fängelse, och Sovjetunionen kallades nationernas fångläger. Dessvärre ledde kommunismens sammanbrott inte till frihet och inte heller till att de små nationerna i Ryssland beviljades rättigheter. Vid en konferens i slutet av förra veckan sade Vladimir Kozlov, en av dagens oppositionsledare, att en verklig etnisk utrensning pågår i republiken Mari El, särskilt inom förvaltningen, en utrensning vars uttalade mål är att eliminera den autonoma mariska republiken. Hans uttalande är ingen överraskning, eftersom den nuvarande presidenten i republiken Mari El är rysk medborgare, den Moskvafödde Leonid Markelov, som inte ens talar det lokala språket. Under hans presidentskap har angreppen mot den fria pressen blivit oräkneliga, oppositionsledare och journalister har misshandlats, däribland oppositionskandidaten Michail Dolgov, en infödd marier, som misshandlades brutalt. Inom parentes sagt har ingen ännu fällts i domstol i något av dessa fall. Mariskspråkiga skolor håller på att stängas, och utbildning på mariska tillåts endast på grundskolans lägsta nivåer. Endast ryssar kan tjänstgöra inom förvaltningen. Sammantaget tyder allt detta på att minoritetens rättigheter är starkt kringskurna.
Ett avtal, kallat handlingsplanen, slöts högtidligen mellan EU och Ryssland i förrgår. Till sist har vi nu en möjlighet att ge direkt stöd till dem som lever där, i stället för att bara fördöma Rysslands göranden. Planen gör det möjligt för oss att samarbeta på de mänskliga rättigheternas område, dvs. att stimulera bruket av minoritetsspråk, bevarandet av kulturer och publiceringen av läroböcker, att understödja utbytesprogram samt forsknings- och utbildningsstipendier och att främja oberoende medier och undervisning på modersmålet. Handlingsplanen befordrar också ett stärkande av ett oberoende och opartiskt rättssystem. Vi måste därför hjälpa Ryssland att ställa lagbrytarna inför rätta, så att ordning och säkerhet till sist kan råda även i republiken Mari El. Därför vill jag uppmana kommissionen och rådet att på grundval av det nya avtalet uppträda bestämt och att ombesörja specifika program som skyddar den illa behandlade mariska minoriteten. 
Marcin Libicki (UEN ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! I dag debatterar vi ännu en fråga som med fog skulle kunna kallas för känslig. Vi uppmanas att överväga en liten nations tillvaro och tragedi, en nation som uppriktigt sagt har erövrats av Ryssland.
Alltsedan 1500-talet har Ryssland haft en annan strategi för nationell expansion än kolonialmakterna. Trots att de sistnämnda bemäktigade sig olika länder runt om i världen ansåg de i allmänhet inte att dessa länder helt skulle assimileras med det koloniala hemlandet och berövas sin kulturella, nationella och språkliga identitet. Ryssland har haft ett helt annorlunda förhållningssätt genom att omedelbart bestämma sig för att förryska varje land som det erövrat och att beröva landet dess identitet och invånarna deras religion och språk.
Ryssland använde sig av denna strategi mot Polen under 1800-talet, vilket polackerna fick lida mycket av. Rysslands försök att förryska landet var oftast ytterst grymt, eftersom det innebar att tiotusentals och hundratusentals människor förvisades. Även om en del av dem endast uppmanades att ge sig i väg, blev många brutalt borttvingade medan nyanlända ryssar intog deras plats. När kommunisterna kom till makten efter oktoberrevolutionen blev sådana metoder allt vanligare. Det var nämligen då Ryssland bestämde sig för att intensifiera ansträngningarna att förryska alla underlydande länder. Den lilla finskugriska nation som vi diskuterar i dag, republiken Mari El, föll också offer för Ryssland. Denna lilla republik kontrolleras nu helt av de ryssar som flyttade dit, och dess ursprungsinvånare, det finskugriska folket, är nu blott en förföljd minoritet.
Jag vill påminna kammaren om att samma sak faktiskt gäller i de länder som har befriat sig själva från ryskt styre. Majoriteten av folket i dessa länder hör fortfarande till ursprungsbefolkningen, snarare än att vara ryssar, men det finns en mäktig rysk minoritet som inte alls ser sig själv som assimilerad. Detta förhållande råder i Litauen, Lettland och Estland, där de ryska minoriteterna är fast beslutna att göra sin närvaro gällande, oavsett vad som är bäst för de länder där de lever. Man behöver bara titta i en dagstidning i något av dessa länder för att inse att ryssarna är antagonistiska eller regelrätt fientligt inställda mot de länder där de är bosatta. Folkgruppen hävdar ofta rättigheter som vi under alla andra omständigheter skulle erkänna, men där erkännandet av rättigheterna förutsätter att det berörda folket visar åtminstone ett minimum av lojalitet mot de länder där de lever.
Förhållandena är ännu värre i republiken Mari El, eftersom ryssarna nu utgör en majoritet och den ursprungliga befolkningen har blivit en förföljd minoritet. Journalister mördas. Det finns inte tillräckligt med skolor. Det är omöjligt att skaffa sig en utbildning, och alla som talar till förmån för den finskugriska befolkningen förföljs.
Vi måste säkerställa en balans mellan landets ursprungliga invånare och dem som tillhör befolkningsmajoriteten. Den senare är i själva verket endast en ockupationsmakt, och får inte tillåtas att tyrannisera och förfölja minoriteten, som består av de ursprungliga invånarna. 
Tunne Kelam (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag är mycket glad över att nästan alla politiska grupper i parlamentet gemensamt försöker lösa detta mycket allvarliga och alarmerande problem.
I Ryska federationen finns det 19 olika folkslag av den finskugriska familjen, totalt 2,7 miljoner personer. Alla är minoriteter inom sina respektive autonoma republiker. Det finns allvarliga hinder för det praktiska genomförandet av kulturella och utbildningsmässiga rättigheter för dessa minoriteter. Exempelvis tillhandahålls undervisning på det mariska språket endast i vissa grundskolor, så att bara omkring 20 procent av barnen kan få undervisning på sitt modersmål. Publiceringen av läroböcker på mariska är praktiskt taget obefintlig. Därför håller den mariska språkliga identiteten på att långsamt tyna bort.
Jag är också oroad över den politiska utvecklingen i republiken Mari El. I december förra året omvaldes den lokala presidenten Leonid Markelov, som anses vara en starkt Moskvatrogen politiker, något som inte gynnar den ursprungliga kulturens autonomi. När den mariska etniska oppositionen, ledd av Vladimir Kozlov, ifrågasatte valresultatens riktighet blev Vladimir Kozlov brutalt misshandlad. Någon tillfredsställande utredning av detta våldsbrott har ännu inte skett. Det som är alarmerande är att oberoende journalister sedan länge förföljs. Tre av dem mördades 2001. Många andra har trakasserats och deras tidningar har tvingats att lägga ned verksamheten.
Till följd av valet nyligen har också flera mariska rektorer och statstjänstemän med marisk bakgrund förlorat sina jobb. Rektorerna tvingades att förklara varför människor i deras område röstade för oppositionskandidaten.
Ett betydande antal parlamentsledamöter har undertecknat ett upprop till stöd för det mariska folkets rättigheter. Uppropet har fått nästan 10 000 namnunderskrifter. Poängen med vår resolution är att uppmana de ryska myndigheterna att respektera sina skyldigheter enligt internationell lag och ”tillhandahålla högkvalitativ utbildning på invånarnas modersmål på alla nivåer och därmed säkra att mariska och ryska förblir jämställda språk i hela republiken.” 
György Schöpflin,
   .– Herr talman! Både Ryssland och dess föregångare Sovjetunionen har alltid fört en homogeniseringspolitik, och föreställningen om rysk makt står i opposition till mångfald. Under historiens gång har den mariska nationen för det mesta motstått assimileringen och framgångsrikt kämpat för att bevara sitt språk och sin identitet. Efter Sovjetunionens sammanbrott såg det lovande ut för republiken Mari El. Det dröjde dock inte länge, kanske åtta till nio år, innan Ryssland inledde en ny mångfaldsfientlig politik.
Den mariska nationens hopp om att åtnjuta samma rättigheter som ryssarna skingrades. Det mariska språket är utestängt från den offentliga sfären, utbildningen och medierna. Mariska aktivister trakasseras, misshandlas och tvingas att lämna Mari El. Trots att centralmakten självklart borde ingripa, finns det inga tecken alls på att den kommer att göra det. Ovetskap om eller ett tyst godkännande av den antimariska kampanjen är förhärskande. Trycket mot marierna har ökat påtagligt det senaste året. Syftet med resolutionsförslaget är att sända en signal i flera riktningar. För det första till Moskva som en påminnelse om de styrandes åtagande att bevara den kulturella mångfalden i form av landets minoriteter i stället för att eliminera dessa. För det andra bör signalen riktas till den ryska elit som lever i Mari El som en påminnelse om att det på 2000-talet inte går att opåtalat inleda minoritetsförtryck. För det tredje till det mariska folket för att försäkra dem om att allmänheten i Europeiska unionen aktivt följer deras prövningar och är redo att stödja deras sak. 
Marianne Mikko (PSE ).
   – Mina damer och herrar!
I dagens debatt skulle det vara lämpligt att citera Vladimir Lenin. Lenin kallade Tsarryssland för nationernas fängelse, trots att Sovjetunionen inte skilde sig från Tsarryssland i detta avseende. Lenins ord är fortfarande passande i dag eftersom Kreml, som stärker centralmakten och framkallar nationalism, inte visar någon respekt för minoriteter.
Främlingsfientligheten i Ryssland har tagit sig uttryck i fascistiska anfallsstyrkor. Detta är särskilt illavarslande i ett land där en femtedel av befolkningen är av icke-slaviskt ursprung. Förföljelsen och dödandet av icke-ryska journalister är särskilt oroande. Härigenom förenas Vladimir Putins önskan om att förtrycka oberoende medier med hans önskan om etnisk diskriminering.
Ett bevis på att myndigheterna stöder angreppen mot marier är att fascistangreppen har kunnat pågå ostraffat i flera år. I samarbetet med Moskva bör man inte blunda för de etniska minoriteternas situation i Ryssland. I sina tal nämner den ryske presidenten Vladimir Putin ofta sitt ställningstagande för en politik av europeiskt snitt. Rysslands politik mot de etniska minoriteterna har dock ännu en gång bekräftat att president Putins handlingar inte motsvarar hans ord.
Sedan andra världskriget har de etniska konflikterna ökat i Europa. Vi respekterar den kulturella mångfalden och strävar efter att skydda och stödja olika kulturella traditioner. Ett Europasinnat Ryssland bör precis som Europa förstå att kulturell mångfald är Rysslands styrka, inte ett hot. Tyvärr ser vi motsatsen hända. I de politiska diskussionerna med Ryssland måste därför Europeiska unionens företrädare på allvar väcka frågan om skyddet för de etniska minoriteterna i Ryssland.
I Ryssland lever totalt 28 miljoner människor som tillhör etniska minoriteter. Av dessa talar fyra miljoner finskugriska språk. Endast cirka tjugo böcker per år publiceras på mordvinska, som talas av omkring en miljon människor. Det finns ingen dagstidning, och språket lärs inte ut i en enda skola. Läget för marierna är något bättre, men antalet publikationer sjunker snabbt, och bristen på gymnasie- och högskoleutbildning på mariska inverkar också.
En europeisk politik förutsätter inte bara att Ryssland upphör med angreppen mot den etniska minoriteten, utan också att den ryska regeringen stöder bevarandet av de etniska minoriteternas språk och kultur genom lagstiftning och andra åtgärder. För ögonblicket är detta bara en dröm, men det är de europeiska ländernas ansvar att stödja den drömmen och om så krävs kämpa för den.
Tack så mycket! 
Urszula Krupa,
   . – De kränkningar av de mänskliga rättigheterna och den demokratiska principen som vi debatterar i dag äger rum i den lilla republiken Mari El, som ingår i Ryska federationen. Tyvärr tillhör republiken marierna endast till namnet. Den är en av de många länder och nationer som har underkuvats och annekterats av Ryssland. Precis som armenierna, tjetjenerna och många andra har det mariska folket i åratal kämpat för att behålla sin identitet och sitt oberoende. Trots att den autonoma socialistiska sovjetrepubliken Mari förklarade sig självständigt 1990 har läget för nationen dessvärre blivit allt svårare. Dess invånare, som vi alla känner som ”cheremis” från den ryska och polska litteraturen, talar ett finskugriskt språk. De har upprepade gånger blivit föremål för repressiva åtgärder, särskilt under Stalinepoken, då komsomolgrupper högg ned deras heliga lundar och det mariska folket förvisades till Sibirien. Det är därför som endast hälften av det mariska folket för närvarande bor i republiken Mari El, medan resten har skingrats runtom i Ryssland och tvingats att assimilera sig med den ryska befolkningen.
President Leonid Markelov, som styr republiken Mari El, kom till makten efter ett kontroversiellt val. Han är född i Moskva och identifierar sig inte med nationen och kan inte ens tala mariska. Han inskränker systematiskt befolkningens rättigheter, i synnerhet yttrandefriheten. Det mariska folket har svårt att få utbildning på sitt eget språk, eftersom de mariska skolorna har stängts och det inte finns tillräckligt med skolor och universitet. Statstjänstemän av marisk börd har förlorat sina arbeten, och oppositionella journalister förföljs, liksom oberoende privatägda medier. Detta har tvingat dem att söka hjälp, både hos de finskugriska nationerna Finland och Estland, med vilka de har många kulturella likheter, och hos Europaparlamentet.
Det mariska folket har rätt till självbestämmande och till en egen identitet, precis som alla som kämpar för oberoende för länder och nationer i det forna Sovjetunionen och på andra håll i världen. Vi är därför motståndare till den förföljelse som marierna utsätts för och till de försök till avnationalisering och de kränkningar av de mänskliga rättigheterna som äger rum i landet. Även om historien ger oss många exempel på ockuperade nationers mod och uthållighet, och även om deras ansträngningar ofta krönts med framgång, har detta ofta skett till priset av ett stort antal människors lidande och död. Som den framlidne påven Johannes Paulus II en gång sade får en nation aldrig växa på en annan nations bekostnad, det vill säga på bekostnad av en annan nations underordning, erövrande, betvingande, exploatering och död.
Om olika länder och nationer tvingas att leva tillsammans under ett styre, kommer detta förr eller senare att utgöra ett hot mot freden och leda till kamp för oberoende och självständighet. En framväxande supermakt som Europeiska unionen borde lyssna till den varningen. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   –  Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Europeiska normer bör respekteras över hela Europa, inklusive i Ryssland. En av dessa normer är alla folks rätt att använda sitt eget språk, att bevara sin kulturella identitet och främja sin egen kultur, även om språket och kulturen i fråga tillhör en mycket liten nation.
Ryssland undertecknade Europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk för exakt fyra år och två dagar sedan. Därför är det inte alls orimligt att begära av Ryssland att landet skall respektera det mariska språket, som är det officiellt erkända språket i republiken Mari El. Detta är särskilt viktigt i fråga om gymnasier och universitet, där det mariska språket inte respekteras för närvarande. De repressiva åtgärder som vidtagits mot rektorer och journalister som har försvarat denna lilla nations självständighet är också klart oroande.
Vi har ingen önskan att straffa Ryssland, eftersom det är ett land som vi vill ha ett nära samarbete med. Likväl kan vi inte stänga våra ögon och öron för kränkningar av de mänskliga rättigheterna var än i de förekommer i Europa. Vi kan inte offra de mänskliga rättigheterna och minoriteternas rättigheter för det ryska samarbetets skull. 
Dimas Stavros,
   . – Herr talman! Kommissionen är generellt sett medveten om situationen för de infödda finskugriska folken, exempelvis marierna. Vi känner också till de problem som Europaparlamentets ledamöter har tagit upp och som rör behandlingen av marierna – de problem som dryftas här i dag – särskilt i fråga om det mariska språket i skolorna, försvårandet för medierna och det presidentval som nyligen hölls, i december 2004.
Kommissionen anser att gemensamma värden, inklusive respekt för de mänskliga rättigheterna, är hörnstenar i förbindelserna med Ryssland. Under toppmötet mellan EU och Ryssland i Haag i november 2004 kom president Vladimir Putin och kommissionsordförande José Manuel Barroso överens om att hålla regelbundna överläggningar mellan Europeiska unionen och Ryssland om de mänskliga rättigheterna, minoriteternas rättigheter och de grundläggande friheterna.
Kommissionens målsättning är att utnyttja dessa överläggningar för att stärka en öppen och konstruktiv dialog med Ryssland om alla berörda frågor.
En första omgång överläggningar ägde rum den 1 maj 2005 i Luxemburg. Under mötet behandlades vissa frågor, däribland situationen för de mänskliga rättigheterna, rättigheterna för människor som tillhör minoriteter samt de grundläggande friheterna i Ryssland och Europeiska unionen.
Vi har också inlett ett konstruktivt utbyte av information om frågor som rör samarbetet för de mänskliga rättigheterna inom internationella organ, särskilt FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, Europarådet och OSSE.
Kommissionen anser att överläggningarna med Ryssland utgör en lämplig ram för mer ingående samtal med de ryska myndigheterna om mariernas belägenhet.
För detta ändamål kommer det emellertid att krävas mer information, och följaktligen välkomnar vi information och analyser från parlamentsledamöterna.
Slutligen vill jag informera om att nästa omgång av överläggningarna med Ryssland om de mänskliga rättigheterna, rättigheterna för människor som tillhör minoriteter samt de grundläggande friheterna troligen kommer att hållas det andra halvåret 2005, under Förenade kungarikets ordförandeskap. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum omedelbart efter de pågående debatterna. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om sex resolutionsförslag om Burma/Myanmar.(1) 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ),
   . – Världssamfundet bör inte tolerera de kränkningar av de mänskliga rättigheterna som äger rum i Burma.
Under de 40 år som Burma varit under militärt styre och tvingats att följa ”den burmesiska vägen till socialism” har landet gått från att vara ett av de rikaste och mest välutbildade länderna i Sydostasien till ett av de fattigaste. De burmesiska generaler som styr landet, som är en av de mest repressiva diktaturerna i världen, har motstått varje form av påtryckning från världssamfundet under de senaste tio åren. Aspekter av den burmesiska regimen som särskilt bör fördömas är bland annat de burmesiska generalernas bekämpande av oppositionen, den burmesiska arméns användning av kemiska vapen, landets underlåtenhet att på något vis samarbeta med internationella organisationer, förföljelsen av etniska minoriteter och politiskt betingande gripanden. Det är välkänt att de politiska fångarna, vars antal uppgår till cirka 1 300, torteras under förhör och att internationella rättsnormer inte iakttas i det politiska livet. Tvångsarbete är oerhört vanligt och berör 800 000 burmesiska invånare varje dag. Dessutom har begränsningar införts av medborgarnas åsiktsfrihet, informationsfrihet och mötesfrihet, liksom för deltagandet i det politiska livet.
Det burmesiska utbildningssystemet håller på att falla sönder. Sedan 1988 har fler universitet stängts än öppnats, på grund av rädsla för att studenterna skall blir politiskt aktiva. Halva statsbudgeten går till militären och till att underhålla en 400 000 man stark armé, trots att landet för närvarande inte befinner sig i krig. Antalet barn som tvingas att tjänstgöra i armén uppgår nu till 77 000, varav många värvas när de endast är 11 år. Endast en liten del av budgeten avsätts till sjukvård, och sjukvårdssektorn befinner sig i ett katastrofalt tillstånd med brist på basmediciner och kvalificerad personal. Ett annat stort problem är det sexuella utnyttjandet av unga kvinnor, flickor och barn från etniska minoriteter.
Med hänsyn till problemen förefaller det som om vår enda möjlighet att se till att regimen börjar genomföra de nödvändiga förändringarna är att införa hårda ekonomiska sanktioner inriktade på strategiska sektorer där regimen innehar monopol, exempelvis olja, gas, timmer, gruvindustri och marina produkter. Diplomatiska åtgärder från FN:s sida behövs också. FN och Europeiska unionen har båda en moralisk skyldighet att ingripa och till och med att lägga sig i ett lands inre angelägenheter om landet begår så här grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna. 
Marios Matsakis (ALDE ),
   . – Herr talman! Det burmesiska folket fortsätter att plågas av ett omfattande och omänskligt förtryck som utövas av en långlivad och auktoritär militärregim. Tusentals politiska fångar utsätts för misshandel och tortyr och vägras tillgång till advokat och en rättvis rättegång. Burma innehar det vanhedrande rekordet att ha fler barnsoldater än något annat land i världen.
Burma har också det skamliga rekordet att ha världens enda fängslade nobelpristagare, 60-åriga Aung San Suu Kyi. På sin 60-årsdag den 19 juni 2005 kommer denna enastående dam att ha suttit i husarrest i totalt 2 523 dagar.
Den burmesiska armén har begått grova övergrepp mot etniska minoriteter, bland annat summariska rättegångar, tortyr och våldtäkter. Uppskattningsvis en miljon människor har förvisats inom landets gränser och hundratusentals människor har flytt till grannländerna. Det organiserade våld som soldater utövar mot kvinnor, även unga flickor, i konfliktområden är välbekanta grymheter i Burma. Hundratals fall har dokumenterats, varav ett högt procenttal gäller gruppvåldtäkt som i många fall har slutat med att offret dödats.
ALDE-gruppen stöder sedan länge Aung San Suu Kyis ansträngningar att införa demokrati i sitt land och vi vädjar om att hennes husarrest omedelbart skall upphävas. Dessutom önskar min grupp se en ökad roll för FN:s flyktingkommissarie i flyktinglägren utmed gränsen mellan Thailand och Burma och en permanent FN-övervakning av de mänskliga rättigheterna i östra Burma, för att grundligt utreda kränkningarna av de mänskliga rättigheterna. Dessutom fortsätter ALDE-gruppen att uppmana Europeiska unionen att ta varje tillfälle i akt att utöva påtryckningar på den burmesiska juntan att återställa demokratin i landet. Vi stöder också turistbojkotten mot Burma och förordar målinriktade ekonomiska sanktioner mot Burma för att främja en snar demokratisk reform. 
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Vi befinner oss nu i slutet av en vecka fylld av högtidlighållande av årsdagar och hågkomster, eftersom det är 60 år sedan nationalsocialismen besegrades och Europa befriades och 15 år sedan järnridån revs i bitar.
Dessa årsdagar kastar ett föga smickrande ljus över dem som i gångna tider höll tyst om förtryck eller gjorde gemensam sak med dem som utövade förtrycket. Låt oss därför betänka vilken dom framtida generationer kommer att fälla över dem som i dag gör likadant. Järnridån finns för all del inte längre, men det som har kallats bamburidån och som har upprests av socialistiska generaler i Burma finns fortfarande där, och förfärliga tragedier utspelar sig bakom den, alltifrån de brutala kränkningarna av tiotusentals politiska fångars mänskliga rättigheter till användningen av giftgas mot det karenska folket. Bruket av gas innebär ett försök att utplåna ett folk, eller åtminstone att bryta ned deras mod. Detta är förfärliga ting för att pågå under 2000-talet, och de ålägger oss alla ett ansvar.
Två saker bör särskilt betonas. Den första är det trängande behovet av se till att Burma inte tar över ordförandeskapet för Asean 2006. Asean är på sätt och viss en ättling till EU och är precis som EU en federation, må vara än så länge mer ekonomisk än politisk till sin natur, men det är fortfarande vår främsta partner, och det är oacceptabelt att en så viktig partnerorganisation skall ledas av en mördarregim.
För det andra måste vi med alla till buds stående politiska, ekonomiska och rättsliga medel bekämpa dem som fortfarande är samvetslösa nog att göra affärer med en sådan regim. Den fråga som vi givetvis alltid måste ställa oss är: Vad skadar folket, och vad gagnar folket? Att fullständigt isolera landet är uppenbart inte rätt tillvägagångssätt, men att låta dem som har makten skamlöst samla rikedomar medan vi endast kommer med svaga protestskrivelser om kränkningar av de mänskliga rättigheterna får EU:s trovärdighet att haverera. Därför måste våra ord backas upp av handling.
Jag vädjar till kommissionen – och jag skulle vilja säga samma sak till rådet – att en gång för alla inta en hårdare handlingslinje gentemot Burma. Sporadiska protester är verkningslösa. Vi måste utöva systematiska påtryckningar tills denna motbjudande regim försvinner. 
Thomas Mann,
   . – Herr talman! I lördags exploderade sprängladdningar i Myanmars huvudstad Yangon, i köpcenter, i varuhus och i ett mässcenter. Elva personer dödades, medan ytterligare 150 personer skadades allvarligt. För gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokraterna) och Europademokraterna fördömer jag återupptagandet av terrorn. Attackerna visar att läget sedan vår debatt i september 2004 långt ifrån har förbättrats, utan beklagligt nog har blivit mer akut – vilket framhållits av Bernd Posselt och andra som talat tidigare.
Burma/Myanmar är en multietnisk stat som har varit under militärt styre praktiskt taget oavbrutet sedan 1962. I dag vägrar militären att låta oppositionspartiet Nationella förbundet för demokrati (NLD), som vann 1990 års val, bilda regering, och nationalförsamlingen sammanträder utan demokratiskt valda ledamöter. I februari 2005 arresterades ledarna för en rad oppositionspartier och etniska grupper. Trots massiva internationella protester, bland annat – vid många tillfällen – från den här kammaren, hålls nobelpristagaren Aung San Suu Kyi fortfarande i husarrest. Tvångsarbete är så vanligt förekommande att Internationella arbetsorganisationen (ILO) har uppmanat EU:s medlemsstater att ompröva sina förbindelser med Burma.
Kommissionsledamot Dimas! Jag måste säga att jag inte förstår vad kommissionen sysslar med, med tanke på allt detta. Under årets Myanmardag” lade ni fram en rapport i vilken det pekades på möjligheten till ökat ekonomiskt och socialt samarbete med regimen. EU är en värdegemenskap, och de främsta av dessa värden är skyddet för de mänskliga rättigheterna och värnandet om demokratin.
Om EU vill ge ett konkret bidrag, låt då EU utse ett särskilt sändebud för Burma. Sent omsider måste det inledas en dialog mellan militärjuntan och demokratirörelsen. Etniska grupper och minoriteter måste till sist vinna godkännande. Mänskliga och sociala missförhållanden måste undanröjas. Först när det har gjorts påtagliga framsteg inom dessa områden är det motiverat att trappa upp Europeiska unionens stöd. 
Dimas Stavros,
   . – Herr talman! Inledningsvis vill jag påpeka att kommissionen helt delar den oro som parlamentsledamöterna i dag har uttryckt över situationen i Burma/Myanmar. Kommissionen fortsätter att kräva en ovillkorlig frigivning av Daw Aung San Suu Kyi och andra politiska fångar.
Kommissionen fortsätter också att uppmana den burmesiska regimen att delta i en verklig dialog med alla politiska partier, inklusive Nationella förbundet för demokrati (NLD), och alla etniska grupper. Det är uppenbart att nationell försoning och återupprättandet av demokratin endast kan uppnås genom en öppen och konstruktiv dialog mellan alla parter med ett berättigat intresse.
Kommissionen beklagar därför att de villkor som skulle göra det möjligt för NLD och alla andra behöriga företrädare att delta i nationalförsamlingen inte har uppfyllts.
Eftersom ingen positiv utveckling har noterats i fråga om det politiska läget och de mänskliga rättigheterna i landet och med hänsyn till att Daw Aung San Suu Kyi och andra politiska ledare fortfarande hålls fängslade, förnyades Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt om Burma/Myanmar den 25 april för ännu ett år.
De betydande sanktionerna mot militärregimen behålls, och jag kan försäkra parlamentsledamöterna om att alla företrädare för Europeiska unionen kommer att fortsätta att ta varje tillfälle i akt att ta upp specifika frågor, exempelvis frågor om de mänskliga rättigheterna, tvångsarbetet, avsaknaden av demokratisk utveckling och den fortsatta interneringen av Daw Aung San Suu Kyi och andra politiker.
Samtidigt kommer kanalerna för kommunikation med den burmesiska regimen att fortsätta att hållas öppna, i enlighet med den politik som man har kommit överens om i Europeiska unionen. Europeiska unionen är redo för direkta, konkreta och öppna samtal med regimen under konferenser på hög nivå mellan Asien och Europa eller bilateralt i samband med sådana konferenser.
Konferensen nyligen mellan utrikesministrarna inom Sydostasiatiska nationers förbund (Asean) i Kyoto den 6–7 maj var ett tillfälle av första rang att öppet och direkt diskutera Europeiska unionens samtliga farhågor med den burmesiska ledningen.
Diskussionerna ägde rum dels under själva Aseankonferensen, dels mellan EU:s trojka och den burmesiske utrikesministern Nyan Win. Under mötet mellan trojkan och utrikesminister Nyan Win fick denne också ta emot en förteckning över de politiska fångar som Europeiska unionen har uttryckt oro över.
I fråga om ordförandeskapet för Asean fortsätter kommissionen att hoppas att betydande framsteg kan göras i riktning mot nationell försoning och demokratisering samt frigivning av Daw Aung San Suu Kyi under tiden fram till att Myanmar tar över ordförandeskapet för Asean.
Ännu finns ingen överenskommen EU-ståndpunkt om EU:s deltagande i Aseankonferenser ifall Burma/Myanmar tar över ordförandeskapet. Det är dock klart att en rad länder har reservationer mot att delta i Aseans regionala möten om inte en klart positiv utveckling kommer till stånd i Burma/Myanmar före landets övertagande av ordförandeskapet.
Därför är det särskilt hoppingivande att ett stort antal parlamentariker inom Asean försöker förmå Burma/Myanmar att genomföra politiska förändringar innan landet tar över ordförandeskapet.
Till sist skulle jag vilja säga ett par ord om Myanmardagen, som kommissionen anordnade den 5 april och under vilken en debatt hölls med utgångspunkt i en rapport från oberoende experter som hade utarbetats av två utomordentligt kunniga konsulter. Även om det i rapporten också hänvisades till EU:s politik gentemot Burma/Myanmar var syftet med Myanmardagen 2005 att inrikta diskussionen på möjligheterna att tillhandahålla hjälp i Burma/Myanmar.
Detta bistånd kommer inte att kanaliseras genom regeringen utan öppet och ansvarsfullt att förmedlas genom FN-organ och frivilligorganisationer.
EU:s politiska sanktioner diskuterades inte under Myanmardagen. Alla talare var utvalda med hänsyn till sin förmåga att bidra till den övergripande biståndsdiskussionen och sin erfarenhet av arbete i Burma/Myanmar, inte för sina åsikter om sanktionerna.
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen. 
Talmannen.
   – Vi skall nu genomföra omröstningen.

Tunne Kelam (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja lägga fram ett muntligt ändringsförslag av teknisk natur. Det råder en viss förvirring i resolutionsförslaget. I inledningen nämns att presidentvalet i republiken Mari El ägde rum den 19 december 2004. Men i det tredje stycket i resolutionen, där samma presidentval nämns, anges datumet den 4 februari 2005. I själva verket är detta det datum då den mariska oppositionsledaren attackerades.
Jag föreslår att vi ersätter datumet ”den 4 februari 2005” i det tredje stycket med det korrekta datumet för presidentvalet, det vill säga den 19 december 2004. 

Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle bara vilja be er att vid kommande sammanträden här i Strasbourg betänka att vi bör få en kvarts paus före omröstningen, för att därigenom upprätthålla kammarens värdighet under anföranden, omröstningar och besök av gäster. En 15-minuterspaus är bra för koncentrationen, och jag vill be presidiet att sörja för en sådan paus i framtiden. 
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
