Leksakers säkerhet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om leksakers säkerhet.
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Fru talman, ärade ledamöter! Vi diskuterar alltid leksakers säkerhet precis före jul, och det är helt rätt, eftersom det är nu som folk är mest intresserade av leksaker. Jag är tacksam över att vi diskuterar detta i år igen, eftersom leksakers säkerhet är en fråga som är av intresse för parlamentet, rådet och kommissionen och något som vi alla ställer höga krav på.
Debatten i eftermiddag har satts igång av rapporter i media från en medlemsstat i synnerhet, nämligen Tyskland. De kommer från det tyska institutet för riskbedömning (Bundesinstitut für Risikobewertung) och den tyska föreningen för teknisk övervakning (Technischer Überwachungsverein). Ingen av dessa institutioner har vänt sig direkt till kommissionen. Tysklands regering har inte heller kontaktat kommissionen i denna fråga ännu. Därmed vet vi inte mer om detta än vad dessa två institutioner har angivit i sina pressmeddelanden och vad som kunde läsas i tysk media. Det är dock ett ämne som vi måste ta på så stort allvar att vi ändå behöver ta upp frågan, även om allt vi har att gå på är rapporter i media.
Analysen i de rapporter vi har pekar på att vi måste hantera fyra olika frågor. Den första frågan är mycket enkel att besvara. Enligt ett uttalande från den tyska föreningen för teknisk övervakning fann man att en betydande andel av de leksaker som man testade och som säljs på den tyska marknaden inte levde upp till EU:s nuvarande lagbestämmelser. I det här fallet är reglerna kristallklara. Om en medlemsstat upptäcker något sådant måste den genast informera alla de andra medlemsstaterna och kommissionen om detta och vidta nödvändiga åtgärder. De kan gå så långt som att genast avlägsna dessa produkter från marknaden i hela Europa, och även införa ett importförbud om dessa produkter tillverkas utanför unionen. Jag hoppas att tyska myndigheter snabbt kommer att informera de andra medlemsstaterna och kommissionen om detta via Rapex. Om det blir nödvändigt med importförbud kan jag här och nu försäkra att kommissionen kommer att godkänna sådana förbud direkt och utan dröjsmål. Som jag har nämnt tidigare har dock ingen sådan information ännu lämnats in till oss av tyska myndigheter.
Marknadsövervakning - och det måste jag vara tydlig med i det här läget - är helt och hållet medlemsstatens ansvar. Varken kommissionen, parlamentet eller rådet har tillgång till några instrument för marknadsövervakning. Sådana instrument har endast medlemsstaterna. Dock är de enligt lag, även enligt det aktuella leksaksdirektivet, tvungna att utföra marknadsövervakning. När jag läser nyheter från Tyskland om att det är tveksamt om landets marknadsövervakning kan leva upp till kraven i det nya leksaksdirektivet, finns det bara en sak jag kan säga, och det är att den tyska regeringen har ett ansvar för att försäkra att tyska myndigheter för marknadsövervakning kan uppfylla dessa krav. Jag anser alltså att svaret på den här frågan är ganska enkelt.
Den andra frågan är också enkel. Det är ett gammalt ämne som parlamentet har diskuterat intensivt i samband med antagandet av leksaksdirektivet och där parlamentets avgörande omröstning resulterade i ett klart och entydigt majoritetsbeslut genom omröstning med namnupprop. Det gällde frågan om obligatorisk certifiering av leksaker av en tredje part. Förslaget lades fram av Tyskland. Den tyska föreningen för teknisk övervakning stod bakom förslaget, som med rätta förkastades eftersom certifiering av en tredje part inte skulle ge någon extra säkerhet alls för leksaker som i vanliga fall inte är tekniskt komplicerade, eftersom det skulle bli prototypen som certifierades i det här fallet.
Problemet med leksaker är inte prototypen, utan problemet är, och det vet vi av erfarenhet, om de höga krav som vi ställer verkligen efterlevs under hela tillverkningsprocessen av alla leverantörer och alla de som ingår i leveranskedjan. För leksaker, som för allt annat, använder vi oss av principen att tillverkaren måste ta fullt ansvar för att en produkt lever upp till gällande lagar. Oavsett var i världen de befinner sig får vi inte undanta tillverkare från detta ansvar.
Om det finns ett problem med pålitlighet i ett visst land måste vi tala med det landet om att förbättra deras tillverkningsvillkor, och det är precis vad kommissionen gör. Jag talar om Kina. Vi har nära och intensiva kontakter med Kina i frågan om hur vi faktiskt kan se till att tillverkningsvillkoren i landet, som är den ojämförligt största leksakstillverkaren i världen, lever upp till våra krav. Framsteg har gjorts, men det finns ännu mer som behöver göras.
Den tredje frågan gäller kemiska ämnen och tungmetaller i leksaker. Detta är en mycket svår och känslig fråga. Den politiska riktlinje som jag gav mina kolleger under arbetet med leksaksdirektivet var att utarbeta så stränga regler som möjligt, så stränga som möjligt! Denna åsikt delades även av rådet och parlamentet. De gränsvärden som inkluderades i det nya leksaksdirektivet, som kommer att genomföras i etapper från och med 2011, motsvarade därför den senaste vetenskapliga kunskapen vid tiden för antagandet av direktivet.
Vi var dock medvetna om att detta är en process som utvecklas - vetenskapen går naturligtvis alltid framåt och det kommer alltid att finnas nya forskningsresultat och nya upptäckter - och tillsammans utformade vi direktivet på ett sådant sätt att nya vetenskapliga upptäckter som avslöjar risker som vi kanske inte tidigare hade sett, och alltför högt satta gränsvärden mycket enkelt kan införlivas i direktivet genom ett kommittéförfarande tillsammans med parlamentet. I det nuvarande rättsläget, som har antagits av parlamentet, krävs medverkande av en behörig vetenskaplig kommitté för att bedöma vilka risker produkterna utgör.
Det har framkommit två gånger i år att det kan finnas nya upptäckter. Den första framkom via en skrivelse som skickades till mig från Tysklands förbundsminister för livsmedel, jordbruk och konsumentskydd under våren i år. Skrivelsen gällde kadmium. Jag såg genast till att denna fråga lämnades in till den vetenskapliga kommittén, inte endast i fråga om kadmium, utan även andra tungmetaller. Vi räknar med att få resultatet av deras granskning under första hälften av 2010, senast vid slutet av juni. Om deras granskning avslöjar nya upptäckter kommer vi genast att lägga fram förslag till skärpning av direktivet, som ännu inte har trätt i kraft, så att det träder i kraft år 2010 med de strängare gränsvärdena.
Det andra fallet är ganska komplicerat och svårt att förklara. Det gäller polycykliska aromatiska kolväten, så kallade PAH, som vi alla omges av i våra dagliga liv - vi är inte ens medvetna om vad vi kommer i kontakt med. I det här fallet fick vi också uppgifter om att gränsvärdena för dessa polycykliska aromatiska kolväten kan vara för högt satta. Den vetenskapliga kommittén kontrollerar nu detta. Resultaten kommer att komma i god tid för oss att hinna göra ändringar.
Låt mig här påpeka att detta är ett problem som vi politiker inte riktigt kan lösa. Det handlar om tekniska frågor som är oerhört komplexa. Jag erkänner helt öppet att jag inte alltid förstår de oerhört komplicerade vetenskapliga analyser som läggs på mitt bord. Jag tror inte att det finns många medlemmar av parlamentet, även om alla var här nu i eftermiddag, som skulle kunna förstå dem. Vi kan inte förstå dem eftersom vi inte har utbildning i ämnet. Till viss del måste vi därför förlita oss på våra experter. Däri ligger problemet.
Vi vet naturligtvis att den vetenskapliga historien är full av exempel på fall där den allmänna läran har visat sig vara felaktig. Den är också full av exempel på så kallade minoritetsåsikter som visat sig vara korrekta. Hur kan vi som politiker fatta beslut när forskarna är oense? Det kan vi inte, och däri finns en risk i vårt arbete som politiker, och den kan vi inte undvika.
Den regel som EU:s institutioner använder i dessa fall är att vi följer rekommendationerna från de behöriga vetenskapliga kommittéerna, och det är vad vi har gjort även i det här fallet. Jag skulle ändå vilja säga helt öppet att jag tar den här frågan så allvarligt att alla indikationer, hur små de än är, på att det kan finnas nya upptäckter - och även om vi enbart får höra talas om dem genom tidningsartiklar - tar kommissionen så allvarligt att frågan får utredas av forskarna.
Den sista frågan är ganska irriterande. Jag måste säga att jag verkligen hade förväntat mig att ett institut som hör till en medlemsstats regering skulle följa minimikraven för god vetenskaplig sed. Påståendet från det tyska institutet för riskbedömning, som har förekommit flitigt i tysk media, att våra gränsvärden för polycykliska aromatiska kolväten är hundra gånger strängare för däck än för leksaker är inget annat än sensationsmakeri. Det är rent och skärt sensationsmakeri och forskarna där vet det.
Sanningen är att de regler som gäller för däcktillverkare, i synnerhet vad gäller de oljor som används vid tillverkningsprocessen, kommer från tiden före Reach och före direktivet om leksakers säkerhet, och i det här fallet har ett av dessa ämnen tagits som referensvärde. Detta ämne representerar dock en grupp av omkring hundra andra ämnen. Därför måste man multiplicera referensvärdet med hundra. Då får man exakt det gränsvärde som gäller även för andra produkter inom EU.
Med andra ord, eftersom gränsvärdet för användningen av vissa oljor vid tillverkningen av däck grundas på det minsta innehållet av dessa ämnen som fortfarande är mätbart i produkten, gäller exakt samma regler även för leksaker. Innehållet definieras utifrån det minsta mätbara innehållet. Jag kan bara uppmana det tyska institutet för riskbedömning att dra tillbaka detta vilseledande och oförsvarbara påstående. Det är verkligen oacceptabelt att vi måste hantera sådant.
Sammanfattningsvis, vad gäller leksaksdirektivet, har vi skapat ett dokument efter bästa förmåga, som motsvarar det som var möjligt vid tiden då det antogs. Vi har även utformat det på ett sådant sätt att nya upptäckter närsomhelst kan införlivas, så att våra säkerhetskrav för leksaker alltid återspeglar vetenskapens och forskningens senaste kunskaper.
Andreas Schwab
Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag vill uppriktigt tacka er för tydligheten och trovärdigheten i ert uttalande om de gränsvärden som vi diskuterar. För PPE-DE-gruppens räkning - vi tillhandahöll även den föredragande för leksaksdirektivet genom Marianne Thyssen - vill jag därför klargöra att även vi vill uppnå och behålla ett fullständigt skydd mot alla skadliga ämnen. Vi vet att vi har ett särskilt ansvar för våra barns hälsa och därmed vår framtid genom den här frågan.
Särskilt före jul - som ni nämnde, herr kommissionsledamot - måste föräldrar och mor- och farföräldrar kunna vara säkra på vilka leksaker som är säkra för deras barn eller barnbarn och vilka leksaker de kan köpa till dem. Precis som ni uppmanar även jag myndigheterna för marknadsövervakning i medlemsstaterna, och i synnerhet i Tyskland, att uppfylla sina skyldigheter och avlägsna farliga leksaker från marknaden. Jag tror att vi fattade rätt beslut om att inte genomföra certifiering av tredje parter som ett allmänt utvärderingskriterium för leksaker.
Vad gäller gränsvärdena gjordes det en liknande uppmaning för ett år sedan - som ni nämnde. Då skrev jag ett brev till er och bad er att vidarebefordra ärendet till kommissionens vetenskapliga kommitté, och det är jag mycket tacksam för att ni gjorde. Jag försökte även då få flera vetenskapliga uttalanden från Tyskland och det har jag fått sedan dess. I en studie gjord av Stuttgarts kemiska och veterinärmedicinska testenhet (Chemisches und Veterinäruntersuchungsamt Stuttgart) anger man att en jämförelse av de högre migrationsgränserna i det nya direktivet med de 15 år gamla värdena i DIN EN 713 är svår att utvärdera från en teknisk ståndpunkt.
Genom detta anser jag mig kunna förklara att det inte handlar om att bara lämpa över frågan på vetenskapen för att själv slippa undersöka och försöka förstå den bättre, utan det rör sig om en genuin och svårlöst tvist mellan experter, och ett institut i Tyskland framför sin ståndpunkt med särskilt eftertryck. Jag uppmanar er dock, herr kommissionsledamot, att göra allt ni kan för att föra samman de berörda vetenskapliga instituten och få dem att slutgiltigt enas kring en vetenskapligt objektiv ståndpunkt.
Sylvana Rapti
Fru talman! Vid den här tiden varje år hjälper föräldrar till så att breven kommer fram till jultomten. I de här breven ber barnen om leksaker. En av dessa leksaker kan vara den här, på samma sätt som den här kan vara en av de 104 leksaker som granskats av det tyska institutet med ansvar för att fastställa faror i konsumentvaror.
Jag har precis hört på hur kommissionsledamoten mer eller mindre skyller på institutet för att det gör sitt jobb. Jag har hört på hur han lägger skuld på vetenskapsmännen. Jag har hört på hur han lägger skuld på medlemsstaterna, som är ansvariga för övervakning. Jag har hört på allt detta med stort intresse, precis som jag har hört hur han ständigt säger till oss, med mycket ärlighet och pålitliga uppgifter, att alla föregående direktiv förbättras då och då med nya uppgifter. Enbart det faktum att så sker bekräftar att det tyska institutet utför sitt arbete på rätt sätt. Så det måste vi komma ihåg.
Direktivet ska genomföras 2011 och vad gäller kemiska ämnen ska det genomföras 2014, som ni vet. Dessutom, den 17 december, det vill säga i övermorgon, ska alla medlemsstater lägga fram sina förslag i samband med förordningen om marknadsövervakning till kommissionen.
Dessa anknyter direkt till julhandeln. Dessa anknyter direkt till våra barns hälsa, som leker med de leksaker vi köper till dem. Slutligen är det mycket viktigt att debatten om leksaker inte hålls vid den här tiden varje år. Debatten om leksaker och säkerhet borde egentligen hållas under hela året. Det är kommissionens ansvar.
Jürgen Creutzmann
Fru talman, herr kommissionsledamot! Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa stöder de åsikter som uttryckts i uttalandet från det tyska institutet för riskbedömning, som innebär att Alara-principen, det vill säga principen om så lågt innehåll som möjligt (as low as reasonably achievable), ska gälla vid bedömningen av cancerframkallande ämnen.
För det andra finns det därmed ett behov av att kommissionen undersöker om den här principen följs i de gränsvärden som har fastställts i leksaksdirektivet.
För det tredje, om så inte sker, uppmanar vi kommissionen att, till dess leksaksdirektivet har införlivats av alla medlemsstaterna 2011, försäkra att gränsvärdena fastställs i leksaksdirektivet på ett sådant sätt att risker för barns hälsa från mjukplast i leksaker elimineras.
För det fjärde, måste principen i leksaksdirektivet om att kemiska ämnen som kan vara cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska inte är tillåtna, genomföras för åtkomliga delar av leksaker. Detta måste uppnås genom de föreskrivna gränsvärdena, eftersom ett sådant direktiv är värdelöst annars.
För det femte behövs därmed i synnerhet bättre och effektivare marknadsövervakning, eftersom det vanligtvis är leksaker som har importerats till EU som överskrider de gränsvärden som har fastställts av unionen. Effektiv marknadsövervakning skulle också göra det möjligt att testa leksaker som tillverkats inom EU för att se om även de följer gränsvärdena.
För det sjätte är det fullkomligt oacceptabelt, om det skulle hända, att lägre standarder skulle gälla för produkter som importeras till EU än för, till exempel, produkter som importeras till Förenta staterna. Men hotet från den tyska förbundsministern för livsmedel, jordbruk och konsumentskydd, Ilse Aigner, att på egen hand förbjuda så kallade ”giftiga leksaker” är, enligt min åsikt, ett helt fel sätt att hantera frågan och fullkomligt kontraproduktivt om man vill skapa förtroende på den europeiska inre marknaden. Att bara se till allmänna nationella åsikter förstör inte bara förtroendet för EU:s institutioner, utan det skadar också den tyska regeringen, eftersom den godkände leksaksdirektivet.
Heide Rühle
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman, herr kommissionsledamot! Vi begärde denna debatt för att tillrättalägga och tydliggöra dessa påståenden för att få reda på vad som är sant och vad som bara är billig populism. Det var bakgrunden. Vi hade förväntat oss att kommissionen skulle gå till pressen tidigare, men om frågan kan redas ut i den här debatten är vi mycket nöjda.
Jag välkomnar ert uttalande om att ni kommer att genomföra tester när det gäller tungmetaller och mjukgörare. Det finns ett trängande behov anser jag. Jag vill påpeka att antalet nya cancerfall bland barn under 15 år ökade med mer än 50 procent mellan 1980, när statistik började samlas in, och 2006.
Elakartade tumörer ligger på andra plats när det gäller dödsorsaker hos barn. Vi måste därför göra något; vi måste kontrollera att siffrorna är korrekta och vi måste reagera därefter. Skulle den senaste studien från German Federal Institute for Risk Assessment visa att det inte finns tillräckligt skydd mot cancerframkallande mjukgörare i det omarbetade leksaksdirektivet måste vi vidta åtgärder.
Det är helt oacceptabelt att barn på bara en timmes hudkontakt får i sig lika stora av mängder cancerframkallande ämnen som det finns i röken från 40 cigaretter. Studien visar att det är tekniskt möjligt att undvika dessa ämnen. Sjuttio procent av alla sålda leksaker ligger under dessa tröskelvärden. Vi kan därför när som helst kräva att alla andra leksaker ligger under dessa gränsvärden också. Det är antagligen en fråga om pris, men enbart marknadskrafter får inte styra när barnens hälsa står på spel. Politiska åtgärder måste vidtas för att anpassa och höja tröskelvärdena i motsvarande grad.
Det är självfallet medlemsstaterna som är ansvariga för marknadsövervakning och inte Europa, parlamentet eller kommissionen. Vi har vid ett flertal tillfällen uppmanat Tyskland att ta sitt ansvar för marknadsövervakning på allvar och vidta lämpliga åtgärder. Med det innebär inte att vi kan avstå från agera om vi är osäkra på om tröskelvärdena verkligen återspeglar de senaste vetenskapliga rönen. Det är därför min förhoppning och begäran att den nya kommissionen så snart som möjligt kommer att lägga fram förslag till parlamentet så att vi kan justera de tillämpliga gränsvärdena i ett kommittéförfarande.
Marianne Thyssen
(NL) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Säkerheten för barnen - våra minsta och mest sårbara konsumenter - har alltid haft högsta prioritet för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater), men också för samtliga ledamöter i parlamentet. Av den anledningen antog vi för ett år sedan ett nytt, strängt direktiv om leksakers säkerhet. Tack vare det utmärkta samarbetet med kommissionsledamoten och hans tjänstemän, med rådets ordförandeskap och med mina kolleger i parlamentet i alla politiska grupper kunde vi snabbt slutföra denna enorma uppgift i en enda behandling. Alla våra institutioner var övertygade om att vi hade skapat den strängaste lagstiftningen i världen och länder långt borta som Kina och Förenta staterna följde detta uppmärksamt.
Parlamentet handlade förnuftigt när det gällde tredjepartscertifiering och intog en särskilt strikt linje för standarder för kemiska substanser som allergiframkallande ämnen och tungmetaller. När det gäller ämnen som är cancerogena, mutagena eller reproduktionstoxiska ämnen (CMR) valde vi ett totalförbud, men några få undantag under mycket stränga villkor. Som vi alla vet för lagstiftning med sig en övergångsperiod - det ingår i systemet - och övergångsperioden är kortare än industrin har sagt att den kan klara av. Mina damer och herrar! Vi har antingen missförstått allting eller misslyckats när det gäller denna rättsakt. Det kan också vara så att forskningen och tekniken har utvecklats till en sådan grad att rättsakten redan behöver ändras och det kan göras snabbt i ett kommittéförfarande. Men det kanske inte är något fel och då får vi inte skapa oro bland människor i onödan, en oro som är berättigad när det gäller barnens säkerhet. Jag har lyssnat kommissionsledamoten och tror på hans ord, och anser att Europeiska kommissionen gör vad de måste göra.
Skulle ytterligare överträdelser komma fram inom detta område visar det att vi kan vara säkra på att det finns en marknadsövervakning och att den fungerar. Då återstår två frågor: Är lagstiftningen förfarande aktuell och fungerar marknadsövervakningen tillräckligt bra? Om svaret på de båda frågorna är ”ja” måste vi se till att inte böja oss för populismen och försäkra medborgarna om att det inte finns någon anledning till oro.
Christel Schaldemose
(DA) Fru talman! Tack herr kommissionsledamot för introduktionen. Om jag har förstått det hela rätt ville ni försäkra oss om att en studie har inletts för att ta reda på om det verkligen finns så många giftiga ämnen i barnleksaker i Tyskland som studien indikerar. Om det stämmer tycker jag att det är en mycket bra idé. Det är mycket viktigt att vi agerar snabbt. Misstänker vi att våra barns säkerhet står på spel måste vi handla. Vi är självfallet tacksamma om kommissionen så snart som möjligt kunde meddela oss här i parlamentet om det ligger någon sanning i dessa påståenden eller inte. Jag vill påpeka att när det gäller mjukgörare i leksaker är det faktiskt många forskare som menar att det inte finns några säkra gränser. Det enda säkra är att avstå helt från mjukgörare i våra barns leksaker. Här behöver vi verkligen ta ställning och överväga att skärpa reglerna. Jag är inte säker på att reglerna räcker till, inte ens reglerna i leksaksdirektivet.
Jag vill gärna ta upp en annan fråga i detta sammanhang. För en och en halv månad sedan fick vi ta del av en studie från kommissionen om hur den nya lagstiftningen om marknadsövervakning har införts i varje medlemsstat. Det stämmer visserligen att det är medlemsstaternas uppgift att se till att marknadsövervakningen fungerar tillfredsställande, men studien visade att trots att vi har skärpt reglerna är det bara två medlemsstater som har valt att avsätta pengar till marknadsövervakning. Vi måste kunna bli bättre än så. Det är just för att slippa tråkiga historier om farliga leksaker på marknaden som vi behöver betydligt bättre marknadsövervakning. Jag hoppas därför att kommissionen ser till att medlemsstaterna lever upp till detta.
Anna Hedh
Fru talman! Jag vill tacka kommissionsledamot Verheugen för att ni har kommit hit för att informera oss om denna viktiga fråga. Vi har ett mycket stort ansvar för att se till att våra barn inte blir sjuka eller utsätts för fara. Jag har ett par frågor som jag vill passa på att ställa angående de utfästelser som kommissionen gjorde i samband med förhandlingarna inför omröstningen vid första behandlingen, men även inför vår plenaromröstning om leksaksdirektivet.
De partigrupper som var med och förhandlade gick bland annat med på att ta bort vissa begränsningar av ljudnivåer, då de skrivningar som röstats fram i utskottet innehöll specifika decibeltal. Kommissionen sade att nivåerna kunde vara för höga och lovade att i stället ta fram en standard baserad på högstanivåer för ihållande och korta ljud. Hur långt har kommissionen kommit i arbetet att se till att leksaker inte ska orsaka hörselskador? När kan vi förvänta oss en standard med högsta ljudnivå för leksaker?
Jag vill också lyfta frågan om textstorlekar på varningstexter. Även i denna fråga fick vi höra att det skulle lösas via standardiseringar. Hur ser kommissionen på vilka regler som ska tillämpas här? När kan vi förvänta oss en standard som innefattar minsta textstorlekar för varningstexter?
Małgorzata Handzlik
(PL) Frågan om hälsofarliga leksaker väcker stort intresse, speciellt under perioden före jul när vi funderar över vilka leksaker vi ska köpa till de yngsta bland oss. Under förra parlamentets mandatperiod förberedde vi det som jag tycker är en mycket bra lösning för att göra leksakerna som våra barn leker med säkrare. Tyvärr måste vi vänta på effekterna av dessa bestämmelser. Jag tror dock inte att det kommer att ge några konkreta resultat.
Jag vill tacka kommissionens tjänsteavdelningar för att de arrangerade Toys Road Show som är ett viktigt initiativ för att hjälpa företag inför de förändringar som direktivet medför.
Det finns emellertid annan information som oroar mig. I slutet av november beslutade Consumer Product Safety Commission i Förenta staterna att återkalla över en miljon barnsängar från marknaden. Ytterligare en miljon kommer att återkallas på den kanadensiska marknaden. En barnsäng används varje dag och är något som barnen kommer i kontakt med oftare än med leksaker. Med tanke på denna omfattande åtgärd skulle jag uppskatta en kommentar från kommissionsledamoten i denna fråga. Kan vi förlita oss på att de barnsängar som finns på den europeiska marknaden är säkra?
Anja Weisgerber
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag vill också tacka så innerligt för ert klara och tydliga uttalande. Man kan säga att leksaksdirektivet totalt sett har bidragit till en avsevärd förbättring av barnens säkerhet. Under arbetet hade vi alla intentionen att skapa den strängaste lagstiftningen i världen. Många föräldrar och mor- och farföräldrar är som ni nämnde oroliga efter studierna från German Federal Institute for Risk Assessment. Vi måste nu fråga oss om institutets påståenden och uppfattning stämmer. I vilket fall som helst måste vi noga undersöka alla fakta i frågan. Det handlar om våra barns säkerhet.
Här vill jag tacka er innerligt för ni har förklarat er villig att göra detta. Men jag anser att det måste gå snabbare. Ni säger att resultaten från den vetenskapliga kommittén inte kommer att finnas tillgängliga förrän under första halvan av nästa år. Det måste ske snabbare än så. Det handlar om våra barns säkerhet. Här vill jag också säga att jag inte förstår varför Federal Institute väntade så länge med att klämma ur sig dessa påståenden.
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru talman! Dussintals incidenter har registrerats under de senaste åren - 36 stycken bara under år 2000 - där man på grund av hälsofarliga ämnen i leksaker behövde göra akuta kirurgiska ingrepp på barn. Jag vill också påminna parlamentet om att så sent som förra veckan publicerades i Amerika en rapport som visar att en tredjedel av alla leksaker på marknaden innehåller farliga kemiska ämnen.
Vi måste därför se det som ett tecken på att det europeiska överensstämmelsemärket (CEE) inte räcker för att garantera leksakers säkerhet. Det delas ut efter att företaget ifråga har skickat över en datafil utan att några förebyggande kontroller eller stickprovskontroller görs av produkten. Vi kan därför inte förutsätta att leksakerna är säkra.
Som någon nämnde tidigare måste vi se till alla julklappar som våra barn - jag har inga själv men hoppas få någon gång - får från tomten är helt säkra och inte behöver oroa föräldrarna. Därför måste vi sätta press på medlemsstaterna att göra grundligare kontroller och självfallet skärpa nuvarande lagstiftning.
Günter Verheugen
Fru talman, mina damer och herrar! Jag gläder mig över den breda enighet som ni har visat i denna debatt. Låt mig bara lämna lite förhandsinformation. Vi har att göra med ett vetenskapligt institut, German Federal Institute for Risk Assessment, som jag har känt till under en tid eftersom det har en tendens att lämna ut alarmerande uppgifter till allmänheten utan att informera kommissionen eller några andra EU-institutioner om sina vetenskapliga rön. Ni får själva bilda er en uppfattning om detta. Det enda jag vet är att den fortsatta finansieringen från Tysklands federala budget av detta institut har ifrågasatts. Det kanske är en förklaring till att institutet vill figurera i media och tydligen inte fäster någon stor vikt vid att låta oss undersöka deras forskningsrön på lämpligt sätt.
Men - här verkar det som ni har missförstått mig - även om vi bara läser något i media räcker det för att vi ska se det som en indikering på eventuella nya vetenskapliga rön och jag har redan överlämnat ärendet till den vetenskapliga kommittén. Ni behöver därför inte säga till mig att göra det. I samma ögonblick som jag får en indikation om att det kan finnas nya vetenskapliga rön som gäller leksakers säkerhet och de satta gränsvärdena skickas denna information till den vetenskapliga kommittén.
Jag måste dock återigen påpeka att ni inte kan förvänta er att jag, på samma sätt som jag inte heller kan förvänta mig att ni, ska ta ett beslut som grundar sig på den oenighet om metoder som råder bland forskarna. Det kan ni inte göra. Jag kan inte göra det och inte ni heller. Jag kan bara säga att frågan om metodik i mätningarna av möjliga gränsvärden har diskuterats intensivt här i parlamentet, i rådet och i kommissionen. Dessutom delar inte något annat vetenskapligt institut i Europa det tyska institutets uppfattning - inte en enda! Om ni anser att jag är tvungen att följa uppfattningen från ett enda institut och ignorera alla andras, får ni gärna säga det och kritisera mig för det. Jag kan inte ta detta ansvar och det kan inte någon av er heller. Men jag upprepar: kommer det fram nya vetenskapliga rön kommer processen att sättas igång.
Fru Weisgerber! Ni sade att det måste gå snabbare, men det kan tyvärr inte gå snabbare. Detta är mycket komplicerade vetenskapliga frågor. Tester måste göras. Ni kanske inte vet att det exempelvis behövs dyra djurförsök för att bekräfta denna typ av påståenden. Ni kan inte driva på forskare att lägga fram forskningsrön inom en speciell tidsram. Det går tyvärr inte. Jag ber er att nöja er med att jag säger att den vetenskapliga kommittén har meddelat att den kommer att lägga fram dokumenterade forskningsresultat i mitten av nästa år och det kommer den att göra. Utifrån dessa forskningsresultat kommer kommissionen omedelbart att förbereda nya förslag i de fall nya rön verkligen skulle komma fram. Jag hoppas jag har uttryckt mig klart.
Herr Creutzmann! Principen med lägsta möjliga risk gäller. Jag behöver inte hjälp från Federal Institute for Risk Assessment för att få reda på det. Därmed har de krav ni ställde uppfyllts.
Fru Rühle! Ni säger att jag skulle ha gått till pressen tidigare. Ni kommer att bli förvånad när jag säger att det är just vad jag gjorde. Lika lite som jag tror att det jag säger här i kväll kommer att hamna i europeisk media, i synnerhet inte i tysk media, lika lite togs min sakliga och, som jag trodde, sansade förklaring av fakta upp i tysk media. Men jag skickade ut det nödvändiga pressmeddelandet och förklarade sakförhållandena. Jag visar er gärna texten.
Fru Davidson! Vi har den strängaste lagstiftningen i världen och det är något som jag är stolt över. Kommissionen kommer inte tillåta att någon annan i världen överträffar oss när det gäller högsta möjliga säkerhetsnivån för leksaker.
Fru Schaldemose, jag kan bara hålla med er och säga att medlemsstaternas ansvar över marknadsövervakning inte får ifrågasättas. Jag håller helt och full med om att genomförande är viktigt här. Vi måste även här göra lämpliga förberedelser.
Den sista frågan från Anna Hedh är mycket viktig. Den gällde standarder på olika områden. Ni nämnde två exempel varav ett var ljudkällor. De aktuella instruktionerna har skickats till europeiska standardiseringsorganisationer. Men detsamma gäller dock för standarder som för annat vetenskapligt arbete. Man kan inte förvänta sig att de ska vara tillgängliga på en vecka och inte heller på en eller flera månader. Det tar tid. Men alla standarder som vi har pratat om är under arbete och kommer att vara tillgängliga inom rimlig tid. Med standarder kan vi göra exakta jämförelser av produkterna och stärka marknadsövervakningen.
Det finns en sista punkt som jag vill ta upp. De barnstolar som nämndes här och som det har varit säkerhetsproblem med i Förenta staterna är inga leksaker. De omfattas därför inte av leksaksdirektivet utan istället av direktivet om allmän produktsäkerhet. Här behöver vi inte gömma oss för amerikanerna. Det system som vi har i Europa med allmän produktsäkerhet har fortsatt att bevisa sitt värde under de senaste åren. Om hälsofarliga produkter skulle komma in på den europeiska marknaden kan vi nästan säkert utgå ifrån att alla andra medlemsstater och kommissionen kommer att få information om dem och att lämpliga åtgärder då vidtas.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Jim Higgins  
Jag välkomnar det nya direktivet 2009/48/EG om leksakers säkerhet som träder i kraft 2011, även om det är beklagligt att det sker först efter julen 2010 när försäljningen sker av de flesta leksaker som tillverkas och importeras till EU. Jag hoppas att medlemsstaterna hittar lämpliga sätt att införliva alla delar i detta viktiga direktiv innan tidsfristen för genomförande löper ut för att föräldrarna som konsumenter ska känna sig lugnare.
Artur Zasada  
Jag tar tillfället i akt att i samband med denna debatt uppmärksamma behovet av att förbättra funktionen av Europeiska unionens register över konsumentolyckor som blandat annat har funktionen att samla in information om olycksfall och kroppsskador som följer av användning av olika produkter som är avsedda för barn. Registret ska fungera som en viktig del i mekanismen av systemet för att skydda konsumenter, däribland de yngsta och mest hjälplösa. Enligt en expert från den tekniska kommittén om produkter för små barn och leksakssäkerhet vid den polska standardiseringskommittén fungerar tyvärr inte informationen mellan medlemsländerna och Europeiska kommissionen om hälsofarliga produkter och inte heller de åtgärder som har vidtagits i vissa länder för att förebygga eller förhindra att de kommer ut på marknaden. Jag skulle därför vilja begära en grundlig utredning av denna fråga.
