Östligt partnerskap (debatt)
Talmannen
Mina damer och herrar! Dagens första punkt är kommissionens uttalande om det östliga partnerskapet.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Det gläder mig mycket att få hålla denna lägliga debatt om det östliga partnerskapet. Det är ett av flaggskeppen i EU:s utrikespolitik och dess strategiska betydelse är uppenbar: mer säkerhet, mer stabilitet och mer välstånd i vårt östra grannskap.
Konflikten i Georgien och även gaskrisen i Ukraina är bara två exempel på de återkommande kriser och den instabilitet som påverkar området. Dessa får direkta effekter för EU och dess medborgare. Till dessa båda kriser måste vi nu lägga finanskrisen som drabbar vårt östra grannskap extra hårt. Även om varje kris måste bemötas på sitt sätt måste vi också vidta åtgärder på medellång och lång sikt för att förhindra att nya problem uppstår. Dessutom vill alla våra grannländer i öst ha starkare band till EU, om än i varierande grad. De behöver också utökat stöd för att befästa de demokratiska institutionerna, staten och rättsstatsprincipen.
EU kan och måste möta dessa utmaningar, och det östliga partnerskapet är så att säga vårt politiska svar. Genom att öka vårt stöd till reformer och hjälpa våra partner att anpassa sig till EU-lagstiftningen kan vi bidra till stabiliseringen i våra östliga grannländer.
Den 3 december 2008 lade kommissionen på mitt initiativ fram ett ambitiöst meddelande om ett östligt partnerskap. Det byggde på tidigare idéer från våra tjeckiska, polska och svenska vänner och på flera av Europaparlamentets förslag och omfattade frihandelsavtal, ökad rörlighet för människor och utökad finansiering. Som ett led i det östliga partnerskapet föreslog vi också att våra politiska förbindelser skulle uppgraderas genom associeringsavtal med varje partner - men först när de har uppfyllt de relevanta politiska reformkriterierna.
Vi föreslog åtgärder för att förbättra samarbetet i fråga om energitrygghet och inte minst för att öka stödet till ekonomisk och social utveckling i syfte att minska skillnaderna inom länderna, som så ofta blir en destabiliserande kraft. Vi rekommenderade även att en multilateral ram skulle inrättas för det östliga partnerskapet, med fyra tematiska samarbetsplattformar: för det första, demokrati, goda styrelseformer och stabilitet; för det andra, ekonomisk integration och konvergens med EU:s politik; för det tredje, energitrygghet; för det fjärde, kontakt mellan människor.
Vi föreslog att Europaparlamentets initiativ Euronest skulle integreras i det östliga partnerskapet och att det skulle inrättas en parlamentarisk trojka bestående av Europaparlamentet, OSSE och Europarådet.
För att genomföra alla dessa förslag och intensifiera stödet till interna reformer begärde kommissionen 350 miljoner euro i nya medel under fyra år. Detta utgör endast 3,1 procent av den totala budgeten för det nuvarande europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet och är t.ex. mycket mindre än de nya anslagen till de ockuperade palestinska områdena enbart under 2007-2009. Detta är kort sagt inte ett överdrivet stort belopp: det är en nödvändig investering i vår långsiktiga säkerhet.
Jag vet att några av er skulle vilja göra ännu mer för våra partner i öst. Ni har sagt att kommissionens förslag inte går tillräckligt långt eller tillräckligt snabbt, särskilt inte i fråga om rörlighet för människor, men andra har sagt tvärtom. Vi måste alltså hitta rätt avvägning mellan ambition och realism, och vi behöver handla snabbt.
Jag är glad att vi alla har samma målsättning - att gradvis föra våra östliga partner närmare EU och även hantera hoten mot deras stabilitet. Det östliga partnerskapet är ett avgörande instrument för att åstadkomma detta.
Jag hoppas att dagens debatt sänder ett kraftfullt budskap till de 27 medlemsstaterna inför nästa veckas möte i Europeiska rådet och förberedelserna för toppmötet om det östliga partnerskapet den 7 maj 2009.
Det östliga partnerskapet gäller själva kärnan i de utmaningar vi står inför i dag. Det ligger i EU:s direkta strategiska intresse: en ny säkerhetskris i vårt östliga grannskap skulle få konsekvenser inte bara för våra grannar utan även för hela EU och dess medborgare. Därför är jag mycket tacksam över parlamentets stöd, och jag ser fram emot att samarbeta med er om ert bidrag och under genomförandet.
Charles Tannock
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Som föredragande för den östliga dimensionen av den europeiska grannskapspolitiken välkomnar jag kommissionens åtagande att fördjupa förbindelserna med sex länder i öst genom det nya östliga partnerskapet. Det är viktigt att betona att det östliga partnerskapet i sig inte utesluter möjligheten att några av dessa länder en dag ansluter sig till EU som fullvärdiga medlemmar. Som ni vet har jag t.ex. länge förespråkat att Ukraina ska ansluta sig till EU, och jag är fortfarande övertygad om att det ligger i EU:s strategiska intresse.
Jag välkomnar också inrättandet av ett nytt parlamentariskt organ, Euronest, som ett forum för ledamöter av Europaparlamentet och nationella parlament i syfte att stärka varandras demokratiska mandat genom dialog, t.ex. genom att hjälpa Armenien och Azerbajdzjan att sätta sig ner tillsammans och diskutera tvisten om Nagorno-Karabach och förhandla om frihandelsavtal och förenklade viseringsförfaranden genom dessa nya associeringsavtal. Jag hoppas emellertid att det östliga partnerskapet inte kommer att leda till att nya skiljelinjer skapas mellan de länder som omfattas av partnerskapet och de länder som ligger längre österut, utanför partnerskapet. Vi måste komma ihåg att centralasiatiska länder som Turkmenistan, Kazakstan och Uzbekistan vänder sig till väst och EU för att få stöd och engagemang. Vi får alltså inte glömma vårt ansvar gentemot Centralasien bara för att vi vill stärka förbindelserna med länder som ligger nära EU:s östra gräns.
När det gäller Vitryssland har jag varit en ständig kritiker av Aleksandr Lukasjenkos diktatur. Ändå välkomnar jag den senaste tidens töväder i förbindelserna. Jag har länge förespråkat att vi ska använda både piska och morot, så att president Lukasjenkos insatser för att åstadkomma demokratiska reformer och demokratisk öppenhet erkänns och belönas med närmare band till EU.
När det gäller huruvida Lukasjenko bör tillåtas att delta i toppmötet i Prag för att lansera det nya östliga partnerskapet anser jag att det skulle vara förhastat, eftersom han fortfarande måste visa att han har gjort ett oåterkalleligt åtagande för EU:s gemensamma värderingar och för demokrati.
Hannes Swoboda
Herr talman, fru kommissionsledamot! Tack för ert uttalande och ert engagemang i frågan.
Jag vill understryka det som ni sa, dvs. att vi står inför enorma utmaningar i samband med våra grannstatsförbindelser när det gäller stabilitet, demokratisk förändring och nu också naturligtvis den ekonomiska utvecklingen. Det är nu ett bra tillfälle för oss att uttrycka vårt engagemang och vår vilja till ett nära samarbete med våra östliga grannstater.
Det är tydligt - och det bör vi också säga öppet - att den påverkan vi som Europeiska unionen har på våra östliga grannstater är av intresse för oss. Vi vill dock öka vår påverkan, inte genom våld, inte genom hot och inte genom tvång, utan genom att erbjuda ett stöd till just dessa länder i deras strävan efter stabilitet och demokratisk förändring. Jag hoppas att de alla verkligen vill ha demokratisk förändring, i synnerhet nu när de, som Ukraina, har enorma ekonomiska problem.
En del av dessa ekonomiska problem kan de inte klandras för, men andra bär de naturligtvis delvis ansvaret för. Vi bör också vara medvetna om att vi även måste kritisera det som vi anser måste kritiseras och kräva att dessa länder gör det som är nödvändigt för att också ta sitt ansvar. Jag tänker särskilt på Ukraina och jag återkommer till detta land om en stund.
Det är oerhört viktigt att vi inte betraktar detta östliga partnerskap som ett verktyg som kan användas mot Ryssland, utan i stället som ett stärkande av de länder som, när det gäller grannar, har EU på ena sidan och Ryssland på den andra, eftersom Ryssland - om allt går väl - bör bli vår partner, särskilt när det gäller denna politik.
Det gläder mig verkligen att Förenta staterna och president Barack Obama, tillsammans med vicepresident Joe Biden och utrikesminister Hillary Clinton, nu har börjat tillämpa en annorlunda politik. Vi bör inte hålla tillbaka vår kritik när det gäller den inrikespolitiska utvecklingen i Ryssland. Den återställningsknapp som Joe Biden talade om i München bör emellertid också användas som ett försök, som ett erbjudande till Ryssland att omvärdera sina förbindelser.
I detta sammanhang är min grupp inte särskilt glad över att Janusz Onyszkiewicz i sitt betänkande, som hade överenskommits i utskottet för utrikesfrågor, inte tar upp det som Förenta staterna nu erbjuder. Vi halkar efter Förenta staterna. Det är fruktansvärt. Vi borde utvecklas tillsammans med Förenta staterna, samtidigt som vi naturligtvis alltid prioriterar de mänskliga rättigheterna. Detta kommer att bli nödvändigt, och jag hoppas att det fortfarande finns möjlighet att utarbeta en gemensam resolution om Ryssland. Jag menar att detta är oerhört viktigt.
Jag har redan nämnt att vårt erbjudande, vårt östliga partnerskap, inte innebär att vi godkänner allt som sker i våra grannstater. Om jag t.ex. bedömer läget i Ukraina är det inte så att ”det inte spelar någon roll vilka dispyter ni har eller vilka problem ni inte lyckas lösa, ni kommer ändå att få EU:s stöd”. De styrande krafterna i Ukraina måste till sist ta itu med problemen tillsammans, eftersom gaskrisen är kopplad till en dispyt inom den politiska sfären i landet, och det är fullständigt oacceptabelt för oss. Jag vill inte lägga skulden på någon här - vi kan alla bilda vår egen uppfattning. Det är i vilket fall som helst mycket viktigt att vi gör detta klart för Ukraina. Samma sak gäller för Georgien och alla andra länder. EU har lämnat ett erbjudande och jag hoppas att våra östliga grannstater kommer att godta detta erbjudande, ta det på allvar och faktiskt skapa stabilitet och demokrati.
István Szent-Iványi
Det östliga partnerskapet utgör en logisk och nödvändig ny prioritet i samband med utvidgningen österut och är kanske det mest ambitiösa utrikespolitiska initiativet i det återförenade Europa. Det är en bra åtgärd, men det kommer att bli meningsfullt och framgångsrikt bara om det finns en verklig politisk vilja bakom genomförandet. Det är därför inte tillräckligt att bara sätta en ny etikett på vår befintliga grannskapspolitik; vi måste sätta målet långt bortom den befintliga politiken och formulera högre ambitioner.
Den första uppgiften är utan tvekan att omvandla de befintliga samarbetsavtalen till associeringsavtal. En del av denna process omfattar också upprättandet av en permanent institutionell organisation, men det är inte den viktigaste delen. Möten mellan stats- och regeringscheferna är naturligtvis nödvändiga, men de kommer bara att lyckas om man gör verkliga framsteg i fråga om de två grundpelarna. Målet är att upprätta ett frihandelsområde med frihandelsavtal och gradvis avskaffa viseringskraven. Vi vet att detta är avlägsna mål för tillfället. De berörda länderna är ännu inte redo för detta och det östliga partnerskapet måste bidra till att dessa länder kan uppfylla villkoren så snart som möjligt, eftersom det är till nytta för alla. De senaste månadernas gaskris har visat hur sårbart EU är när det gäller energi. En särskilt viktig del i avtalen handlar därför om energisamarbete, vilket kan inbegripa transiteringsländer som t.ex. Vitryssland och Ukraina eller exportländer som t.ex. Azerbajdzjan. Vi bedömer alltså att detta är oerhört viktigt.
Jag vill betona att detta samarbete också måste omfatta värderingar. Det östliga partnerskapet kommer att bli en framgång när demokratiska värderingar, rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheterna och minoriteters rättigheter ständigt prioriteras och hjälper länderna i deras utveckling, men även gör dem ansvariga på dessa områden. Det östliga partnerskapet måste också vara tillgängligt för Vitryssland, men först då villkoren har uppfyllts. Vi måste klargöra att landets avståndstagande från Ryssland i sig självt inte innebär att det kommer närmare EU. Ukrainarna har faktiskt mycket att göra när det gäller att kunna garantera mänskliga rättigheter och demokrati innan vägen till samarbete är tillgänglig även för dem. Det östliga partnerskapet får tydliga budgetkonsekvenser: 350 miljoner euro har anslagits för de närmaste åren - men inte ens det kommer förmodligen att vara tillräckligt. Parlamentets uppgift är att tillhandahålla det nödvändiga ekonomiska stödet, och vi måste alltså därför erkänna att EU-strävandena är den viktigaste motiverande faktorn för partnerländerna inom ramen för det östliga partnerskapet. Tack så mycket.
Konrad Szymański
Herr talman! Tillkännagivandet av det östliga partnerskapet har väckt nytt hopp hos våra europeiska grannstater. Om vi återigen grusar detta hopp kommer vi att minska våra möjligheter att påverka på alla områden. Våra grannstater kommer då att drivas in i Rysslands intressesfär, vilket innebär destabilisering och diktatur. Jag vädjar om försiktighet när det gäller Vitryssland. Landets löften om att bli demokratiskt är fortfarande grundlösa. Samtidigt deporterar de vitryska myndigheterna katolska präster med kopplingar till tv-kanalen BelSat, och har vägrat att låta dem registrera sitt kontor i Minsk. Yngre personer som stöder oppositionen skickas till armén. Försök att använda krisen som en förevändning för att vägra att delta i finansieringen i samband med det östliga partnerskapet och fördröja undertecknandet av frihandelsavtalen och viseringsfriheten leder till motgångar för EU i denna del av världen. Om detta sker, kom då ihåg att inte klaga på Rysslands politik. Vi har redan nu tillgång till de nödvändiga instrumenten. Om det östliga partnerskapet bara erbjuder gammalt innehåll i ny förpackning bör vi inte bli överraskade om vi misslyckas i öst.
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Herr talman! För det första välkomnar jag kommissionens mycket välformulerade initiativ. För det andra handlar detta inte om EU:s östliga politik utan om ett nytt koncept, så vi bör ställa oss frågan vad mervärdet blir av detta. Jag menar att vid sidan av det vi har försökt åstadkomma, oavsett om det har fungerat hittills eller inte, nu försöker omge oss inte bara med vänner utan även med vänner som också är vänner sinsemellan. Detta är avgörande för EU:s stabilitet och säkerhet. I denna multilaterala dimension ser jag mervärdet med detta nya projekt. Jag hoppas att det kommer att godkännas av Europeiska rådet i mars. Vi vet att det tjeckiska ordförandeskapet prioriterar detta - även om vi inte har nöjet att se den tjeckiske ministern här i kammaren.
Associeringsavtalen är avgörande för detta och de bör likna varandra, samtidigt som de dock bör anpassas efter möjligheterna och resultaten hos var och en av de sex parterna i denna multilaterala ram. Energitrygghet är som sagt en nyckelfråga. Det är mycket viktigt för oss och de sex länderna att knytas samman genom denna tillgång till energitrygghet.
Under diskussionen kom det upp frågor om huruvida tredjeländer bör delta. Jag anser att strategin att koppla in Turkiet och Ryssland från fall till fall är den rätta. Vitryssland bör naturligtvis bjudas in, men endast under vissa förutsättningar som innebär att vi fastställer en miniminivå när det gäller grundläggande värderingar.
Det gläder oss mycket att kommissionsledamoten har tagit del av och tagit hänsyn till att det östliga partnerskapets parlamentariska församling Euronest - som uppfanns av det här parlamentet - kommer att bli en integrerad del i projektet.
När det gäller finansieringen måste den, om allt ska gå rätt till, hanteras i nästa budgetram. Hittills hoppas jag att dessa 600 kommer att vara nog, men jag har en viktig anmärkning för att undanröja all oenighet. Detta får inte göras på det södra grannskapets bekostnad på något sätt. De södra och östra grannskapen bör båda ge synergieffekter och vara symmetriska i detta sammanhang.
Kristian Vigenin
(BG) Herr talman, fru kommissionsledamot! Vi kan bara göra en positiv bedömning av kommissionens förslag. Valet av tidpunkt är kanske i själva verket idealiskt, eftersom alla europeiska länder behöver solidaritet i dessa kristider. Så sent som i går och dagen före diskuterade vi ganska ingående frågan om solidaritet mellan nya och gamla medlemsstater. Detta är till viss grad en konstgjord argumentation, men en sak som många faktiskt tänker på. Det är dock EU:s grannstater i öst som är i behov av en särskild solidaritet för tillfället eftersom de, rent praktiskt, inte har de stödmekanismer som deras grannstater omedelbart väster om dem har. Ett sådant initiativ skulle därför ge dem en viktig garanti för att EU fortfarande tänker på dem och är berett att satsa på att utveckla förbindelserna med dem.
Samtidigt kan vi säga att detta är ett bra initiativ, men vi får se hur det utvecklas eftersom vi vid en rad tillfällen har sett hur bra initiativ har runnit ut i sanden. Å andra sidan är det så att vissa av de länder som initiativet riktas till prioriterar ett medlemskap i EU. I detta avseende är det mycket viktigt att idén med det östliga partnerskapet inte varken av oss eller våra östliga grannstater uppfattas som ett försök att för gott ersätta ett framtida medlemskap med ett sådant initiativ. Fru kommissionsledamot! Med detta i åtanke vill jag att ni, grundat på era kontakter, berättar för oss hur detta initiativ mottas av våra östliga partnerländer. Officiellt är de naturligtvis bundna att stödja det, men när det gäller ett eventuellt framtida medlemskap undrar jag om de hyser dessa tvivel.
Jag anser dessutom att det saknas ett inslag i detta initiativ, vilket också betonades av vissa kolleger, nämligen Rysslands roll. Vi är förstås medvetna om hur känslig denna fråga är, med tanke på att de aktuella länderna inte bara är grannar till EU utan även till Ryssland. Det är också väldigt viktigt att vi utvecklar förbindelserna med Ryssland med hänsyn till dessa länder, så att det inte uppstår någon rivalitet mellan EU och Ryssland och inga tvister mellan de två mest inflytelserika krafterna i dessa länder som resulterar i politisk instabilitet. Det är faktiskt just detta som vi bevittnar för tillfället, till viss grad. Vissa av länderna är bokstavligen delade och deras medborgare är splittrade mellan Rysslands och EU:s förväntningar. Jag anser att vi måste vara aktivare och erbjuda dessa länder mycket mer.
Jag vill avsluta med att säga att jag stöder de lägre viseringskraven, vilket är ett mycket viktigt steg, men jag vill som en del av detta initiativ se fler åtgärder kopplade till utbildning och utbyte som leder till utökade kontakter mellan medborgare i dessa länder och i EU, såväl som, naturligtvis, till ökade kunskaper om EU i dessa länder. Tack så mycket.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Politiken avseende det östliga partnerskapet är särskilt viktig, på samma sätt som Euronest-projektet som ska genomföras inom den närmaste framtiden. Jag är därför övertygad om att vi måste hitta de ytterligare 350 miljoner euro som krävs för att genomföra det östliga partnerskapet under de kommande fyra åren. När det gäller Vitryssland besökte en delegation från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater Minsk. Vår delegation anlände dagen efter den höge representanten Javier Solanas besök i Vitryssland. Å ena sidan var hans besök en tydlig signal till Vitryssland att EU är berett att inleda ett nytt skede av pragmatiska förbindelser. Å andra sidan verkade det som att många av EU:s tidigare krav har glömts bort; man sa i varje fall inget om dem. För de flesta i Vitryssland lyckades inte de storvulna fraserna om en konstruktiv dialog och diskussionen om grundläggande problem på ett tydligt sätt visa vilken politik EU kommer att föra i framtiden. Det som har skett har skett. Besöket ägde rum och man yttrade inte ett ord om demokratiska värderingar. Det gläder mig att PPE-DE-delegationen var i Minsk dagen efter Javier Solana, och vi betonade särskilt situationen för de mänskliga rättigheterna och pressfrihetskraven. Låt mig avslutningsvis nämna att en inbjudan till Alexandr Lukasjenko att delta i vårtoppmötet i Prag skulle vara obegriplig och svår att rättfärdiga. För det andra måste den vitryska regeringen genomföra demokratiska reformer och fortsätta att genomföra dem. Man får inte ge något carte blanche till Lukasjenkos regering.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Det östliga partnerskapet omfattar sex länder. Ett av dessa - Vitryssland - är ett dramatiskt exempel på självisolering som vi tidigare har bemött med en politik präglad av ”för lite för sent”-syndromet, när det gäller både sanktioner och stimulansåtgärder. Vitryssland har väldigt lite gemensamt med exempelvis Georgien. Samarbetet mellan Aleksandr Lukasjenko och Micheil Saakasjvili ser ut som en kombination av politisk fiktion och politisk skräck.
De övriga fem länderna ligger vid Svarta havet, där vi har en synergi - dvs. det finns ännu ingen strategi. Kan det östliga partnerskapet ersätta en strategi för Svarta havet? Det går knappt att tänka sig en regional strategi där utan Turkiet och Ryssland, men just dessa länder lämnas utanför processen. Det som dessa länder har gemensamt är att de alla ingick i Sovjetunionen och att de alla är grannar till Ryssland, lika mycket som de är grannar till EU. Vi har alltså att göra med ett gemensamt grannskap. Ryssland betraktar detta grannskap som sitt privata intresseområde. Vi kan naturligtvis inte acceptera det, men å andra sidan förefaller det östliga partnerskapet vara ett sätt att bemöta den ryska grannskapspolitiken. Det innebär att grannskapet blir föremål för motstridiga intressen och rivalitet.
Den verkliga utmaningen är hur EU och Ryssland ska kunna utveckla en gemensam politik för sitt gemensamma grannskap. Annars kommer vi inte att skapa säkerhet och stabilitet där - tvärtom. När det gäller allt det andra har vi redan demokrati och gott styre, ekonomisk integration och konvergens, energitrygghet och mänskliga kontakter på dagordningen. Ur den synvinkeln ligger Ukraina mycket längre fram än de andra, och jag förutsätter att landet inte gläder sig särskilt mycket åt att behöva dela vårt erbjudande med de andra.
Det verkliga problemet var inte bristen på etiketter utan bristen på genomförande. Genom att låta vårt ord gå till handling och genom att lägga till lite visionär realism i stället för naiv konfrontation kan vi verkligen omvandla det östliga partnerskapet till en värdefull och positiv tillgång - och ni har förstås helt rätt, fru kommissionsledamot, när ni säger att vi behöver en budget för att skapa en bra politik.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! Jag välkomnar projektet med det östliga partnerskapet, som förhoppningsvis kommer att stärka demokratin och reformerna i vårt östra grannskap. Detta är dock inte bara ett regionalt initiativ: det bör ses som ett alleuropeiskt projekt. Därför måste alla medlemsstater åta sig att bidra fullt ut.
Med ett sådant åtagande hade den traumatiska konflikten i Georgien i augusti förra året sannolikt kunnat förhindras. Därför är det hög tid att alla stater i regionen förstår att sådana projekt inte kan betraktas som en gammalmodig kamp om intresseområden, och jag delar kommissionsledamotens åsikt att målet är att åstadkomma mer stabilitet och säkerhet i vårt eget grannskap.
Det östliga partnerskapet kommer att innebära en uppgradering av EU:s förbindelser med sex av sina grannar. Det kan jämföras med att inrätta fyra gemensamma områden mellan EU och Ryssland, men de viktigaste inslagen i dessa förbindelser kommer att vara ömsesidighet och villkorlighet. Partnerskapet kommer att innebära bilaterala åtaganden om att främja såväl fria marknadsekonomiska förbindelser som rättsstatsprincipen. Förbindelsernas omfattning kommer att vara beroende av vilka framsteg varje partner gör inom dessa områden.
Jag vill lyfta fram ytterligare en princip. Det östliga partnerskapet bör inte vara begränsat till samarbete mellan regeringar. Det måste också omfatta det civila samhället och särskilt stimulera till gräsrotsutbyte mellan medborgare, icke-statliga organisationer och lokala myndigheter.
Vitryska oppositionsledare som var här nu i veckan var för övrigt oroade över att EU öppnar sig för Vitryssland eftersom det civila samhället inte innefattades. När det gäller ett auktoritärt land som Vitryssland anser jag att ett partnerskap tydligt måste bygga på konkreta framsteg på området för mänskliga rättigheter.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Initiativet med det östliga partnerskapet är särskilt viktigt och man måste tillämpa en rad olika instrument så snart som möjligt för att underlätta genomförandet.
Jag välkomnar den samarbetsplattform som främjas genom denna nya partnerskapsram, eftersom det är mycket viktigt att vi ser över förbindelserna med våra grannstater, inte bara för att göra samarbetet effektivare utan även för att kunna lösa de stora problem som vi står inför för tillfället, t.ex. den ekonomiska krisen och en trygg energiförsörjning, och som vi inte bara kan hantera internt.
Partnerskapet uppmuntrar till projekt som är av yttersta vikt för EU genom att främja en institutionaliserad ram som placerar både förbindelser med grannstater och mellanregionalt samarbete mellan grannstater på en högre nivå. Det finns prioriterade projekt som är avgörande när det gäller hanteringen av energikrisen: de i Svarta havsregionen och de som utnyttjar resurser från området kring Kaspiska havet. Dessa projekt kan bara genomföras med ett säkert grannskap och nära förbindelser med de relevanta regionala aktörerna som grund, med utgångspunkt i gemensamma, ömsesidigt fördelaktiga åtaganden.
Christopher Beazley
(EN) Herr talman! Jag vill hänvisa till Laima Liucija Andrikienės anförande då en delegation från detta parlament besökte Minsk nyligen.
Fru kommissionsledamot! I ert svar kanske ni kan bekräfta att ni kommer att avvisa Alexandr Lukasjenkos och hans kollegers åsikt att vi bör ha förbindelser utan villkor. När vi var i Minsk träffade vi förstås de demokratiska oppositionsledarna och vi talade även med pressen. Det är tydligt att Alexandr Lukasjenko verkligen vill ha goda förbindelser med oss, men det är inte för hans godhets skull - det är för att han har mycket svåra ekonomiska problem och vill hålla sig kvar vid makten. Han har beordrat polisen att upplösa fredliga demonstrationer, och efter att ha släppt politiska fångar låter han nu arrestera dem på nytt.
Ni talade i ert anförande - och jag var här då - om kontakter människor emellan. Vad säger vi här i EU egentligen till folket i Vitryssland och till studenterna i Vitryssland? Stöder vi dem eller stöder vi den diktatur som för närvarande styr dem?
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Mitt anförande handlar om förhållandet mellan det östliga partnerskapet och Svartahavssynergin.
Jag anser att det främsta hindret är att hitta synergins rätta plats i denna alltmer komplexa bild av EU:s initiativ i öst. De verkligt viktiga frågorna i Svartahavsområdet, som energi och frusna konflikter, hanteras alltså antingen genom EU:s grannskapspolitik, där pengarna finns, det kommande östliga partnerskapet, som är utformat för att öka förtroendet för säkerheten i de inblandade länderna och trygga EU:s energiförsörjning efter kriget i Georgien, EU:s strategiska förbindelser med Ryssland och Ukraina, eller anslutningssamtalen med Turkiet.
Vad finns det då kvar för Svartahavssynergin att åstadkomma? Inte mycket, skulle jag vilja säga, bortsett från seminarier och undersökningar av hur befintliga EU-initiativ ska kunna utsträckas till det området samt icke-politiska frågor. Därför måste även innehållet i den ram som kallas ”synergi” förbättras, om vi vill upprätthålla dess trovärdighet.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! Det östliga partnerskapet är en komplex uppsättning förslag som borde fungera som stöd för våra östliga grannstater i deras utveckling mot demokrati. Vart och ett av dessa länder har ett val. De kan följa antingen den ryska eller den europeiska modellen. Europeiska gemenskapen kan förvisso erbjuda dem mer. Det östliga partnerskapet är inte ett försök att få kontroll över detta område eller att utvidga vår intressesfär. Det är i stället ett avtal som tydligt kommer att främja båda sidor. Partnerländerna får nya möjligheter och stöd till sin ekonomiska och sociala utveckling. Gemenskapen kommer att garantera större energitrygghet och politisk säkerhet för sig själv.
Vi bör ha som mål att luckra upp viseringskraven. Om vi gör det enklare för medborgarna i de länder som deltar i det östliga partnerskapet att besöka EU, kommer de att upptäcka hur betydande samarbetsvinsterna med EU kan vara. Ökad kontakt mellan medborgarna, särskilt ungdomar, kommer naturligtvis också att föra partnerländerna och EU närmare varandra. Vi bör göra det möjligt för ungdomar att utbilda sig och resa, och vi bör främja utbildningsmässigt och kulturellt utbyte. Ungdomar, som är medvetna och utbildade, är vår världsdels framtid.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Under mitt besök i Ukraina uppmärksammade jag att utvecklingen av rättssystemet ägnas liten uppmärksamhet i vårt östliga grannskap. Införandet av gemenskapens regelverk hjälpte Litauen att reformera sitt ekonomiska system och sitt rättssystem och bli medlem av EU. Jag hoppas att det östliga partnerskapsprogrammet kommer att föra med sig ett ännu större intresse av att utveckla rättssystemen i våra grannstater. Detta kommer inte bara att bidra till att garantera institutionell stabilitet - det kommer även att underlätta genomförandet av ekonomiska reformer. Å andra sidan gör utvecklingen av ett rättssystem det möjligt för oss att främja samarbetet mellan EU och dess östliga grannstater, eftersom det garanterar en stabil miljö för kapitalinvesteringar och för kunskapstillämpning.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Eftersom två av mina kolleger inte är här utnyttjar jag tiden till att säga ett par extra ord om denna fråga som är så viktig för EU:s omedelbara yttre prioriteringar under de kommande åren.
Jag gratulerar kommissionen till initiativet att göra energitrygghet ett av de främsta målen för dialogen och den politiska agendan. En politik för extern energitrygghet är mycket viktig. Vi såg gruffet mellan Ukraina och Ryssland nyligen och vilka effekter det fick för konsumenter så långt bort som i Bulgarien och Slovakien.
Det är viktigt att komma ihåg att flera av de sex berörda länderna - t.ex. Vitryssland, Ukraina och Georgien - är viktiga transitländer. Det finns även producenter, som Azerbajdzjan och de kaspiska gas- och oljefälten. Det finns potential för en transkaspisk länk till Centralasien, vilket som ni vet ligger mig varmt om hjärtat, och jag har alltid förespråkat närmare förbindelser med Kazakstan. Det är viktigt att vi upprätthåller stabiliteten i den kaspiska regionen och även frigör oss från ett alltför stort beroende av gasleveranser från Ryssland och särskilt från Gazprom, som ofta används som ett slags filial till det ryska utrikesministeriet.
Jag måste också med viss sorg säga att det östliga partnerskapet visserligen är utmärkt för länderna i södra Kaukasus - även om det återstår att se om de även kan integreras mer regionalt i stället för att bara ha bilaterala förbindelser med Bryssel - men att det inte för med sig särskilt mycket nytt för länder som Ukraina. Dessa länder har redan tillträde till förhandlingar om frihandelsavtal, med frågan om förenkling av viseringsförfaranden på bordet, tillsammans med deltagande i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och säkerhets- och försvarspolitiken. Det finns inte mycket nytt för Ukraina, tyvärr, men det är bra för de andra länderna.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill ännu en gång påminna er om att vi inte har lyckats lösa de frusna konflikterna i dessa östliga regioner, och vi har inte heller lyckats avstyra krig mellan Ryssland och Georgien.
Jag anser att det östliga partnerskapet är välkommet därför att det i första hand finns ett behov av att stabilisera dessa regioner och undvika att falla i fällan när det gäller intressesfärer, för det finns vi, Förenta staterna, Ryssland och Turkiet. Jag menar också att vi måste fråga oss själva, i samband med detta partnerskap, om det inte finns ett behov av att införa en neutral buffertzon, dvs. stater som skulle ha en neutral ställning, för att undvika de slitningar som vi ser i dag i och med att Georgien och Ukraina söker medlemskap i Nato. Vi känner mycket väl till konsekvenserna av detta medlemskap för Ryssland.
Vi vill att stabilitet och trygg energiförsörjning ska utvecklas genom detta östliga partnerskap. Vi måste garantera denna trygga energiförsörjning eftersom, som en av ledamöterna sa, energi från Kaspiska havet levereras genom Kaukasien; så vi måste alltså ha stabilitet i Kaukasien.
Jag anser också att EU-medborgarna bör få veta mer om dessa regioner, och kommissionen måste nog investera i en del projekt för att åstadkomma detta. Problemet visade sig i själva verket när de nya länderna blev medlemmar. Jag anser att vi måste inleda projekt för att göra dessa regioner kända och se till att de får ett europeiskt perspektiv.
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Herr talman! Förfarandet ”catch-the-eye” är en bra möjlighet till polemik. Jag håller inte med min kollega Adrian Severin. Han vill ge Ryssland kontrollrätt i sina influensområden. Om vi vill ha stabilitet vid våra östra gränser behöver vi mer demokrati och mer marknadsekonomi. Ryssland är mindre demokratiskt och mindre av en marknadsekonomi än dessa grannar, varför ingen gemensam politik kommer att föra oss närmare det målet.
Symmetri med Ryssland i denna politik kommer inte att ge oss mer framsteg i området. Vi blev inte inbjudna av Ryssland när OSS bildades, och en blandning av vår egen och Rysslands politik skulle vara fullständigt kontraproduktiv.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Detta är verkligen en intressant debatt och jag vill tacka ledamöterna för deras överlag stora stöd för strategin med det östliga partnerskapet.
Låt mig säga direkt att det bygger på värderingar. Det stöder såväl politiska som ekonomiska reformer. Det kommer att kräva resurser - jag vill tacka Laima Liucija Andrikienför hennes tydliga stöd i detta. Som många av er har påpekat kommer det också att kräva politisk vilja.
Det är nödvändigt att det, vid sidan av samarbetet mellan regeringarna, finns ett samarbete med befolkningen, vilket det naturligtvis gör, och vi har också den parlamentariska aspekten. Därför är det mycket viktigt att ni utnyttjar det nya Euronest och alla andra medel för att verkligen ingjuta våra idéer. Det är min första kommentar.
Det kan sägas mycket om detta östliga partnerskap. Det första vi måste fråga är vilket mervärde det innebär för vår vanliga grannskapspolitik. Svaret är ”en hel del”! Vi går in mer på djupet: associeringsavtalen är redan mycket breda och djupa. Det bör normalt också finnas frihandelsavtal, vilket inte är lätt att erbjuda alla, eftersom det krävs en mängd strukturella förändringar i de berörda länderna. Detta är mycket viktigt.
Det finns en utveckling mot mer politiskt samarbete och rörlighet för säkerhet, vilket flera av er har nämnt. Det är mycket viktigt att förenkla viseringsförfarandena, men andra länder behöver göra mer i fråga om gränsförvaltning och dokumentsäkerhet osv. Det finns mer att erbjuda.
Sedan har vi den multilaterala komponenten. Grannskapspolitiken är ju, som jag alltid har sagt, i princip ett bilateralt erbjudande tillsammans med det östliga partnerskapet - vilket Hannes Swoboda mycket riktigt påpekade - men det finns också en multilateral komponent som tillåter länder att samarbeta. Det är, precis som i söder, mer komplicerat.
Detta är ett erbjudande och genom detta erbjudande försöker vi föra länderna närmare oss. Vi har inte samma verktyg som vi har för kandidatländerna, som måste uppfylla ett visst antal villkor för att få vara med i ”klubben”, och om de inte gör det så får de inte vara med. Därför måste vi arbeta med initiativ, uppmaningar och positiva impulser. Det kommer att ta tid. Detta handlar också om samhällsförändring, men det är mycket viktigt att finnas där och erbjuda och stödja detta.
Jag är också överens med dem som sa att vi inte ska se detta som ett hot mot Ryssland. Det stämmer, och samtidigt är detta en liten grupp av sex partner tillsammans med EU och vi kan här och där, ad hoc och från fall till fall kanske ta in Ryssland eller Turkiet.
Svartahavssynergin är dock ett mycket viktigt initiativ med projekt som når alla partner, inklusive Ryssland och Turkiet. Det är en ung politik och den måste få en chans. Vi kan inte genomföra en strategi på bara ett år. Vi måste ha tålamod med denna mycket viktiga politik, som vi kontinuerligt måste sträva efter att utveckla.
Vi hjälper våra östliga partner att uppfylla våra villkor. Detta är avgörande. Därför har vi en mekanism för att ge dem möjlighet att bygga ut sin kapacitet och sina institutioner, eftersom vi ser att institutionerna är svaga i vissa fall.
När det gäller Ukraina arbetar vi med den rättsliga ramen, men genomförandet är upp till regeringarna i varje demokratiskt land, så snart parlamentet har antagit lagstiftningen. Genom de östliga partnerskapen försöker vi därför stödja och trycka på, men det är också upp till de länderna att göra sitt arbete. Precis som Hannes Swoboda nämnde är det mycket viktigt att vi även är kritiska när det behövs och när det krävs verklig ledning i ett land. I dag är vi inte alltid säkra på det och vill att landet ska gå vidare.
Jag är mycket tacksam mot Jacek Saryusz-Wolski för hans stöd. Det är alldeles riktigt att differentiering också är avgörande här, eftersom det finns stora olikheter mellan länderna. Ukraina ligger främst, i princip, sedan har vi Moldavien och Georgien och så finns det ett land som Vitryssland, där läget är mycket känsligt.
Jag förbereder ett besök i Vitryssland, där vi måste upprätthålla en mycket känslig balans, eftersom vi vill erbjuda något - särskilt till befolkningen. Kommissionen stödde från första början studenterna i Vilnius och jag skulle vilja se mer stöd från de olika medlemsstaterna, eftersom de som alltid talar om detta också bör göra något. Det har jag alltid förespråkat.
Men vi vill också att Aleksandr Lukasjenko ska fortsätta sina reformer, vilket vi också säger. Det är viktigt att kommunicera på ett sätt som gör detta budskap tydligt. På måndag kommer det att hållas ett möte i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) där frågan om vad som ska göras med Vitryssland säkerligen kommer att tas upp. Resultatet kommer sannolikt att se ut ungefär som i dag, eftersom vi ännu inte är nöjda, men vi har också sett några positiva åtgärder.
Som svar till Kristian Vigenin vill jag säga att detta inte ersätter medlemskap. Det kan inte bli något medlemskap eftersom varken dessa länder eller EU är tillräckligt mogna för detta. Därför måste vi planera. Detta är en politik som är utformad för att ge så mycket vi kan, under förutsättning att länderna vill ta emot det. Problemet är att det, som jag redan har sagt, är mycket lättare att ge något om man fastställer villkor eller om man säger ”försök göra si eller så, så ska vi ge er möjligheter”. I detta fall har vi inget omedelbart mål i form av ett specifikt resultat, men det övergripande resultatet är ökad stabilitet, mer säkerhet och fler möjligheter.
När det gäller säkerhetsfrågorna vill jag säga till Marie Anne Isler Béguin att det stämmer att vi måste arbeta för ökad säkerhet, men det kommer även in många andra frågor i bilden. Vi arbetar mycket hårt med Azerbajdzjan, frågan om Nagorno-Karabach, Moldavien, Transnistrien och Georgien, och vi står mycket beslutsamt fast vid dessa frågor. Detta är en huvudfråga. Vi kommer inte att erkänna Abchaziens eller Sydossetiens självständighet, men samtidigt måste vi arbeta med Ryssland och vi måste ha förbindelser med Ryssland. Här håller jag med Hannes Swoboda om att vi måste vara realistiska, men även göra vår bestämda ståndpunkt mycket klar.
Detta är viktiga frågor, där ni alla har gett värdefulla bidrag. I en multilateral ram är det mycket bra om det civila samhället deltar i alla sina olika former, och det innebär dessutom en fantastisk möjlighet för dem och för oss att arbeta med energitryggheten. I dag är energitrygghet en av de stora frågorna och vi har verkligen ett läge där alla kan vinna. Vi är mycket intresserade och de är mycket intresserade. Vi måste sammanföra detta.
Talmannen
Punkten är härmed avslutad.

José Ribeiro e Castro
(PT) Jag vill fråga presidiet om vi ska diskutera förslaget till Europaparlamentets rekommendation till rådet med tanke på att det inte finns någon företrädare för rådet här. Känner ni till om han kommer att närvara under debatten?
Talmannen
Herr Ribeiro! Vi har ingen information från rådet. Vi hoppas att de har det bra, men nej, vi har ingen information.

Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Urszula Gacek  
skriftlig. - (EN) Under en ekonomisk kris skulle man kunna fråga sig om Europa borde satsa på att ta hand som sina egna i stället för stödja sina grannar i öst.
Europa bör absolut fortsätta att stödja dem.
För det första innebär den ekonomiska instabiliteten i det östliga grannskapet, särskilt i Ukraina som har stora problem, ett hot mot säkerheten i Europa. En stabiliserad ukrainsk ekonomi som i allt högre grad integreras med EU är å andra sidan en enorm potentiell marknad för EU:s medlemsstater.
För det andra är det ett långsiktigt projekt att införliva våra grannar i öst i den europeiska familjen, även om utsikterna för ett faktiskt medlemskap i EU sannolikt ännu inte är ett realistiskt alternativ inom en omedelbar framtid. Den nuvarande krisen har vi förhoppningsvis löst inom de närmaste tolv till arton månaderna. Det östliga partnerskapet är ett projekt som sträcker sig över många år.
Även om ledarna för några av våra grannar i öst, t.ex. den vitryske presidenten och, i mindre omfattning, de grälande ledarna i Ukraina, kanske avskräcker oss från att knyta närmare band, måste vi för det tredje komma ihåg att våra grannar i öst består av mer än sina nuvarande ledare och att de på grund av sina inrikespolitiska problem behöver stöd, förebilder och uppmuntran från oss.
Mieczysław Edmund Janowski  
Vi bör vara glada över att EU skapar nya möjligheter i samband med förbindelserna med sina grannstater i öst. I december 2008 antog Europeiska kommissionen ett förslag som hade lagts fram av Polen och Sverige, i syfte att stärka EU:s samarbete med sex av dess grannstater i öst. Denna åtgärd ger hopp. Jag hoppas att detta projekt inte bara stannar på idéstadiet och att det kommer att genomföras i samband med våra förbindelser med Ukraina, Moldavien, Georgien, Armenien, Azerbajdzjan och Vitryssland. Det östliga partnerskapet innebär en verklig ökning av det politiska samarbetet, inbegripet nya typer av associeringsavtal, långtgående integration med EU:s ekonomi, förenklade resor i EU för medborgare från länder som omfattas av partnerskapet (under förutsättning att säkerhetskraven uppfylls), avtal som syftar till att förbättra energitryggheten, vilket är bra för alla berörda parter, och ökat ekonomiskt stöd.
Vi bör vara medvetna om att det östliga partnerskapet kräver engagemang från både EU och partnerländerna. Detta initiativ kan ge märkbara politiska och ekonomiska fördelar. Det kommer att bidra till ett ökat förtroende mellan parterna och, som ett resultat av detta, stabilitet och säkerhet för alla. Vi har kanske särskilt höga förväntningar på den huvudsakliga ram som föreslås för partnerskapet, särskilt upprättandet av fyra politiska plattformar - demokrati, sund förvaltning och stabilitet, ekonomisk integration och konvergens med EU:s politik - samt trygg energiförsörjning och sociala kontakter. Det finns naturligtvis många tveksamheter, t.ex. den vitryska regeringens verkliga avsikter och frågan om förbindelserna med Ryssland.
