Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?
Medina Ortega har ordet.

Medina Ortega
Herr ordförande! En detaljfråga bara. Men eftersom den också rör ordföranden skulle jag vilja att den korrigerades i protokollet.
Konkret står det i mitt första inlägg " Han begärde att parlamentets ordförande offentligt skulle bekräfta att han varit närvarande under detta sammanträde och att han inte tagit flyget för återresa till Spanien förrän kl. 15.00" . Även om parlamentets ordförande brukar resa tillsammans med mig, tror jag att jag just den dagen reste med samma flyg som ordföranden, vilket avgick kl. 13.00.
Detta är väl uppfattat i det fullständiga förhandlingsreferatet där jag säger: " Jag brukar därför inte ta specialflyget utan ett flyg som avgår klockan tre på eftermiddagen, något jag tror ordföranden vet. Detta för att kunna närvara fram till klockan ett." Just den dagen reste jag klockan ett eftersom sammanträdet avslutades tidigare. Det är bara en detaljfråga.

Janssen van Raay
Herr ordförande! Hjärtligt tack för att ni själv var närvarande i Madrid den 12 oktober vid vår match mot rasismen, men det är naturligtvis inte mitt ärende. Men hjärtligt tack. Mitt ärende är att vi som parlament måste ha tillgång till våra egna lagstiftningsdokument vilket vi inte har. Jag kommer att skriva ett brev till er om detta i dag.

Ewing
Herr ordförande! Jag tar till orda för att tala om en sak som togs upp av Coates, som återfinns på sidan 6 i protokollet. Jag anser inte detta vara en korrekt notering. För det första så säger den bara att Coates tog upp en fråga rörande arbetsordningen. Den noterar inte att han tog upp den mycket viktiga frågan om ledamöternas mandat. Det kan inte finnas många frågor som är lika viktiga som denna.
För det andra så återger protokollet inte ordförandens svar, som också det är av stor betydelse. Han sade att detta är en intern fråga. Jag skulle vilja hävda att det inte är en intern fråga. Om en regeringschef i denna union utfärdar en begränsning med avseende på ledamöter, som säger åt dem att inte diskutera valreformer med pressen, så utgör det ett fullständigt inkräktande på oberoendet enligt artikel 2. Jag vill att protokollet skall vara korrekt i denna sak.

Ordföranden
Fru Ewing, det var en intern fråga: det är därför som den inte fanns med där. Det var när jag svarade McMillan-Scott som jag sade att detta inte var det rätta tillfället att tala om interna brittiska politiska problem, vilket är något helt annat. Som svar till Coates sade jag att jag skulle studera hans skrivelse och svara på den i sinom tid.

David
Herr ordförande! Om samma fråga. Det Ewing sagt är utan tvekan orimligt och absurt. Jag skulle vilja bekräfta vad ni just sagt och påpeka att uppträdandekodexen helt uppenbart utgör en intern fråga för Labourpartiet, som rör Labourpartiets ledamöter av denna kammare. Den har ingenting med parlaments privilegier att göra och ingenting över huvud taget att göra med denna kammares verksamhet.
Vad Labourpartiet i Europaparlamentet beträffar så tar vi dessutom helt och hållet avstånd från Coates kommentarer och handlande. Han talar för sig och enbart för sig.
(Applåder)

Perry
Herr ordförande! Jag tar till orda i samma fråga. Kan ni bekräfta huruvida ni har mottagit någon skrivelse från Coates eller ej. Jag vill framhäva den punkt Ewing tog upp och bestrida vad David tog upp. Det är sannerligen en fråga som det ankommer på detta parlament att överväga. Jag har en pressrapport här som säger att Labourpartiets ledamöter inte får göra uttalanden till pressen i denna fråga. Det tycks mig vara att flagrant och öppet begränsa mandatet för öppet valda ledamöter av detta parlament, och jag hoppas verkligen att ni kommer att ta denna fråga på största allvar.
(Applåder)

Ordföranden
Herr Perry, varje fråga som tas upp av ledamöterna tas på största allvar. Jag kommer naturligtvis att svara på skrivelsen och kommer, om det föreligger någon tvekan, att överlämna det till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet, vilket jag anser vara det rätta tillvägagångssättet. Jag kommer inte att tillåta att mer tid ägnas åt denna fråga.

Van Bladel
Herr ordförande! I protokollet kan jag inte se något om det som jag ville uppmärksamma i går, nämligen att en nederländsk besöksgrupp attackerades och att en i gruppen skadades. Kriminaliteten ökar och säkerheten kan inte garanteras. I detta sammanhang framlade jag i mars skriftliga frågor som avser...
(Ordföranden avbryter talaren.)

Ordföranden
Fru van Bladel, era frågor kommer att besvaras vid rätt tillfälle. Redan i går bad jag er att inte ta upp denna fråga i församlingen därför att det inte är rätt forum i detta fall. Om ni tittar i protokollet skall ni se att jag säger precis det, att det inte är en punkt på föredragningslistan.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! På sidan 24 i protokollet från gårdagens sammanträde återges ert förslag å ordförandekonferensens vägnar om sammanträdeskalendern för 1997 och 1998.
Ni hänvisade till ordförandekonferensen i tisdags. Till min stora förvåning fann jag när jag kom ut från vårt sammanträde en sammanträdeskalender för 1998 i mitt brevfack, i stort och litet format. Jag skulle vilja säga att det i värsta fall tyder på att man inte har för avsikt att beakta onsdagens omröstning om sammanträdeskalendern och i bästa fall att de avdelningar som ansvarar för att distribuera kalendern fungerar dåligt när man vet att den kommer att ändras eller åtminstone att ändringar föreslagits.
Jag skulle vilja att ni upplyste oss på den punkten.

Ordföranden
Självfallet, herr Fabre-Aubrespy. Efter den första omröstningen som ägde rum under sammanträdesperioden i september hade behöriga avdelningar publicerat sammanträdeskalendern, enligt detta beslut. Den distribuerades efter mötet med ordförandekonferensen.
Nästa omröstning kan naturligtvis ändra detta beslut. Hittills är det beslutet från september som gäller och man kunde inte dra tillbaka en kalender som redan distribuerats. Andra ledamöter erhöll den sannolikt före onsdagens möte, i ert fall kom den efter.

Falconer
Herr ordförande! Jag vill bara meddela er att några av oss i Labourpartiet delar Coates oro och skulle vilja att denna uppförandekodex förelades parlamentets ordförande.
(Protokollet justerades.)

Beslut om brådskande förfarande
von Wogau
Herr ordförande! Detta är säkert en viktig fråga. Vi håller på med att arbeta med den, men det går tyvärr inte att diskutera frågan vid detta sammanträde. Nästa vecka har vi vårt utskottssammanträde och vi kan då anta ärendet vid första novembersammanträdet. Därför föreslår jag att vi avslår begäran om brådskande förfarande.

Hallam
Herr ordförande! Jag vill insistera på att vi inte ska fortsätta med det brådskande förfarandet, eftersom jag avslöjat kommissionen med ett visst bedrägligt beteende måste jag tyvärr säga. Jag frågade den i somras varför den insisterar på att använda nordiskt guld i euron i stället för nickel. Dagen efter det att utskottet diskuterade frågan erkände kommissionen för mig att den inte hade några som helst medicinska belägg som visade att nickel skulle utgöra något särskilt problem för den större delen av befolkningen, vilket den tycks hävda i sitt dokument.
Jag vill därför uppmana utskottet att hålla ett mycket vaksamt öga på vad kommissionen säger om nickel och nordiskt guld, eftersom vi inte får höra sanningen.

Hautala
Herr ordförande! Eftersom föredraganden Soltwedel-Schäfer inte är här, försvarar jag tanken att detta betänkande skall behandlas enigt planerna först vid sammanträdet i Bryssel i november. Utan att ta ställning till hälsoeffekterna av nordiskt guld eller nickel, håller alla säkert med om att detta bör behandlas omsorgsfullt och att denna begäran om brådskande förfarande inte nu kan bifallas.

Ordföranden
Vi skall nu genomföra omröstning om begäran om brådskande förfarande.
(Parlamentet avslog begäran om brådskande förfarande.)

Europeiska rådets möte om sysselsättning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A4-0307/97) av van Velzen för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om Europaparlamentets förslag till Europeiska rådets extra möte om sysselsättning (20-21 november 1997) - (C4-0389/97).
Föredraganden van Velzen har ordet.

van Velzen, Wim
Herr ordförande! Nu när fördraget innehåller ett kapitel om sysselsättning måste det enligt min mening vara slut med den fas då rådet framförallt diskuterade vad Europa inte fick göra. Nu har tiden kommit att säga vad Europa kan och måste göra. I Amsterdam introducerade regeringscheferna en mekanism som syftar till koordinering, som i det närmaste är identisk med EMU: s koordineringsmekanism. Dessutom har man beslutat att sysselsättning måste tas upp inom alla politiska områden och på toppmötet i Luxemburg måste det enligt min mening klargöras att det nya fördraget inte bara är ord. Därför måste konkreta, kontrollerbara mål ställas upp på såväl europeisk som nationell nivå med bindande tidsgränser. Europeiska kommissionens direktiv erbjuder enligt min mening en god grund för detta, även om jag tyckte att utkastet var bättre och ambitiösare än slutversionen och jag hoppas att Europaparlamentet vad det beträffar kan göra det lite bättre.
I mitt betänkande har jag velat påvisa att det är möjligt att formulera konkreta mål och tidsgränser och jag går här längre än kommissionen. Inte för att jag vill låtsas vara idealist, för de flesta av mina förslag går direkt tillbaka på Jacques Delors vitbok vars analys stöddes mycket entusiastiskt av alla medlemsstaterna vid den tiden, 1992.
Ett par ord om förslagen i mitt betänkande. Betänkandet baseras på en aktiv arbetsmarknadspolitik där man å ena sidan strävar mot ett så stort deltagande som möjligt av människor som kan arbeta och där å andra sidan myndigheter tar sitt ansvar för sysselsättningen och inte passivt avvaktar vad marknaden och den ekonomiska tillväxten kommer att erbjuda. Detta deltagande har jag i mitt betänkande översatt till det så kallade förhållandet inaktiv/aktiv, men instrumenten är minst lika viktiga. Instrument såsom en väsentlig förskjutning av medlen för passiv arbetsmarknadspolitik till aktiv, en höjning av medlen för undervisning, träning, research och development . Kunskap kommer, herr ordförande, att bli den viktigaste källan till arbete och välstånd, och denna kunskap kommer att föråldras i allt snabbare takt. Det innebär att medborgare upprepade gånger måste få chansen att förnya sin kunskap. Det är enligt min mening också ett ansvar för arbetsmarknadsparterna och den individuella medborgaren själv. Det är fullständigt omöjligt att lägga allt ansvar för detta på den offentliga sektorn. Jag vill förorda speciell uppmärksamhet för ungdomar under 25 år och långtidsarbetslösa. Ingen ungdom under 25 år skulle enligt min mening behöva vara arbetslös. Han eller hon har ett jobb eller följer en utbildning. Och var och en som varit arbetslös ett år förtjänar en ny start. Även här är medverkan av arbetsmarknadsparterna i allra högsta grad nödvändig.
För att se till att det också finns arbete för alla dessa välutbildade och arbetslösa måste det naturligtvis skapas ny sysselsättning. Men även sådana arrangemang som arbetstidsförkortning, " arbetsrotation" , sabbatsår osv. kommer att bli nödvändiga. Strukturellt övertidsarbete borde enligt min mening utrotas och där det förekommer borde det betalas ut i ledighet eller tjänste- eller studiekuponger. Det är stor skam att det samtidigt som det finns nästan 30 miljoner arbetslösa, allt som allt, finns ungefär 9 miljoner människor i Europa som strukturellt arbetar övertid. Skatterna utgör ett viktigt instrument för att ombesörja att sysselsättningen kommer tillbaka i vårt samhälle. I samband med detta måste det framhållas att konkurrensen mellan medlemsstaterna är värre än man ofta tror, och att den håller medlemsstaterna fångna i ett sorts " prisoners dilemma" . Ingen vågar göra något av rädsla för att de andra medlemsstaterna därigenom blir attraktivare för investerare. Därigenom belastas den immobila faktorn arbete allt hårdare och förspillandet av energi, råvaror, liksom kapital, förblir billigt. Ett av de viktigaste förslagen ur Delors vitbok, att flytta skatterna från arbete till andra faktorer, måste nu omsättas i handling. Vad det beträffar välkomnar jag förslagen i Montis initiativ. Jag hoppas att dessa också omsätts i handling så snabbt som möjligt, och jag vill också speciellt uppmärksamma det som jag kallar social moms, en sänkning av momsen på arbetsintensiva tjänster. Jag hoppas att medlemsstaterna på toppmötet förstår att jag därmed inte föreslår ett instrument som är obligatoriskt för alla medlemsstater. Det är experiment för de medlemsstater som säger: vi vill ta på oss detta. Det kan möjligen innebära ett inkomstbortfall för oss, men vi har den högre målsättningen sysselsättning för ögonen och är redo att ta det bortfallet.
Några ord om målsättningarna och tidsplanerna. Europeiska kommissionens riktlinjer har redan fått många reaktioner. 12 miljoner jobb som mål har nämnts, vilket häcklas av många. Jag kan inte riktigt förstå denna uppståndelse. Vill vi nå 7 procent arbetslösa, vilket på grundval av den så uppskattade benchmarking med USA är nödvändigt, då behöver vi 12 miljoner jobb. Det är ingen dröm, det är verklighet. Andra betvivlar överhuvudtaget nyttan och möjligheten med målen och tidsplanerna, men jag vill i det sammanhanget hänvisa till EMU. Målen med EMU verkade vid den tiden godtyckliga, verkade för ambitiösa och tiden för detta verkade vara alldeles för kort. Sedan dess uppfyller 13 av 15 medlemsstater i det närmaste kriterierna. Sådan gemensam inställning, sådan disciplinering är också nödvändig och befogad då det gäller sysselsättningen. Enligt min mening står EU: s trovärdighet på spel. Om regeringscheferna vägrar att omsätta orden från Amsterdam i handling, då angriper de enligt min mening grunden till ratifikationen av Amsterdamfördraget. De angriper stödet för processer som EMU och utvidgningen och, är jag rädd, även stödet för EU i sig självt.
Herr ordförande, ni har säkert lagt märke till att jag fram tills nu inte har sagt något om de verkliga pengarna. Jag tar avstånd från de människor som hela tiden säger att det faktum att inga större summor pengar skaffats fram i Amsterdam i själva verket betyder att toppmötet misslyckats. Enligt min mening är den stora mängd pengar som vi hela tiden begär inte det mest primära. Det mest primära är överenskommelsen om att en koordinationsmekanism är på väg för att bringa balans mellan å ena sidan den ensidiga monetära politiken och beskattningspolitiken och å andra sidan sysselsättningspolitiken.
Till sist, herr ordförande, det var ytterst inspirerande för mig att få diskutera en stor del av mitt betänkande med ordföranden för det sociala rådet, herr Juncker, ordföranden för det allmänna rådet. Jag vill också verkligen önska honom lycka till vid det kommande toppmötet, och jag gör det med mycket stort förtroende eftersom jag vet att vi i allt väsentligt egentligen vill nå samma framgång, och det är ingen teater, inget event utan en process med tydligt formulerade mål på grundval av tydliga tidsramar.
(Applåder)

Juncker
Herr ordförande, kommissionsordförande, mina damer och herrar! Sedan flera år tillbaka diskuterar vi i Europa på olika nivåer och olika platser sysselsättningspolitiken och sysselsättningspolitikens olika frågor. Men efter Europeiska rådet i Amsterdam har vi sett en attitydförändring, en förbättring av situationen, eftersom vi fortsatt bedriver den politik som skall föra oss fram till den ekonomiska och monetära unionen och samtidigt kan konstatera - vissa med tillfredsställelse och andra med oro - att sysselsättningen står i centrum för diskussionerna i Europa.
Genom att återupptäcka detta omfattande arbetsfält som sysselsättningspolitiken utgör har det europeiska projektet blivit mer komplett. Det betyder inte att vi inte skall anstränga oss för att fullända och avsluta pågående politikområden. Det handlar till att börja med om att se till - och det kommer vi att göra - att den ekonomiska och monetära unionen blir verklighet den 1 januari 1999. Framstegen när det gäller konvergensen är så imponerande att jag inte hyser några tvivel på området. Om vi inte inrättar den ekonomiska och monetära unionen den 1 januari 1999 kommer vi aldrig att göra det och det är uppenbart att detta skulle resultera i en fruktansvärd ekonomisk kris i Europa. Den som vill kämpa för sysselsättningen måste fortsätta att arbeta för att den ekonomiska och monetära unionen genomförs.
Detsamma gäller för övrigt färdigställandet av den inre marknaden. Om vi inte lyckas fullborda den inre marknaden och se till att den ekonomiska och monetära unionen inrättas som planerat den 1 januari 1999 kommer vi aldrig att få det förtroende som krävs för att placera sysselsättningspolitiken på mer fasta grunder.
Jag tror att vi under toppmötet om sysselsättning måste säga att den makroekonomiska politiken i Europa rent allmänt är bra, eftersom den lett till tillfredsställande resultat på många punkter, med undantag av den viktiga punkten sysselsättningspolitiken. Jag tror inte att vi skall ge efter för signalerna från alla dem som uppmanar oss att göra en hastig makroekonomisk sväng. Ekonomin är inte förtjust i plötsliga rörelser och svängningar.
Vi måste se till att toppmötet den 21 november inte blir ett kvasitoppmöte. Jag läser ofta och det roar mig att toppmötet beslutats för att tillmötesgå den franska regeringen. För att vara den som bär presenten i sina armar måste jag säga att jag inte har känslan av att ha blivit belönad med en present av mina kolleger, så svårt är det att få femton olika regeringar med de politiska sammansättningar ni känner till att komma överens om en gemensam linje när det gäller åtgärder, analyser och tankar.
Vi måste se till att toppmötet inte blir ett kvasitoppmöte eller ett parafrastoppmöte där vi upprepar vad vi redan sagt under tidigare år. Man kan inte samla femton stats- och regeringschefer till ett seminarium och ge intryck av att vi egentligen träffats för att åstadkomma ytterligare en dikt som kan läggas till den redan imponerande mängden europeisk lyrik i ämnet.
Jag tror att toppmötet om det skall vara trovärdigt och leda till trovärdiga åtgärder måste vara konkret. Herr van Velzen, som jag tackar för hans viktiga arbete, och som även han till stor del har inspirerat ordförandeskapets tankar, fäste med rätta vår uppmärksamhet på det faktum att det inte krävs några enorma budgetvolymer för att tro att framgången uppstår automatiskt.
Vi bestämde i Amsterdam, alla femton, att ingen tilläggsfinansiering, vare sig nationell eller gemenskapsmässig, skulle tas fram för sysselsättningspolitiken. Men ni vet ju att ordförandeskapet och parlamentet ibland var för sig, men mycket ofta gemensamt, till stor del samarbetat med Europeiska investeringsbanken för att erhålla omfattande finansiering som borde göra det möjligt för oss att genomföra ett antal politiska prioriteringar.
Dessa kommer till att börja med att gälla små och medelstora företag som vi vet utgör en verklig drivfjäder för sysselsättningspolitiken. Vi borde, jag vågar inte säga lansera på nytt, men åtminstone återupptäcka de stora transeuropeiska näten som vi fattat beslut om vid fyra på varandra följande Europeiska råd. Jag tror att vi på den punkten måste se till att de stora transeuropeiska näten på nytt genomförs i verkligheten.
När det gäller återstoden, herr ordförande, föreslår ordförandeskapet övriga regeringar först ett arbetssätt, och sedan ett innehåll. Arbetssättet är det som kommissionen slutligen valt bland de förslag den antog nyligen och som vi i stort instämmer i. Detta arbetssätt består egentligen av att till sysselsättningsområdet importera den konvergensmetod som användes för Maastrichtfördraget när det gäller den ekonomiska och monetära unionen. Vi skulle vilja att man inom sysselsättningspolitiken lika mycket betonar konvergensen som när det gällde att inom tidsramarna genomföra den ekonomiska och monetära unionen med de konvergensinsatser som ni känner till och som är mycket imponerande i samtliga länder inom Europeiska unionen.
Jag tror att vi måste sätta upp ett antal mål och år efter år på nytt granska de riktlinjer som vi kommit överens om. Om metoden är konvergensmetoden är innehållet en rad förslag som i stort sett överensstämmer med dem som Europeiska kommissionen just lagt fram. Jag tror inte att vi skall koncentrera oss alltför mycket på övergripande kvantifierbara mål. Jag tror att vi inte bör väcka några enorma förhoppningar som vi inte kan uppfylla. Följaktligen anser jag att alla diskussioner om 7 % och 12 miljoner vänder uppmärksamheten från det som är viktigast, nämligen de instrument vi måste inrätta för att genomföra dessa mål.
Vi har sagt att vi inte skulle väcka alltför mycket hopp. Men det innebär inte att vi inte skall ha några ambitioner alls. Vi måste lyckas med att förena en tillräckligt hög ambitionsnivå med nödvändigheten av att inte skapa för mycket förhoppningar. Det innebär att inför toppmötet om sysselsättning behövs kvantifierbara riktlinjer som kan kontrolleras. Dessa skall i huvudsak gälla de stora grupper som är offer för vår otillräckliga sysselsättningspolitik, nämligen de långtidsarbetslösa och ungdomarna.
Dessa kvantifierbara och kontrollerbara riktlinjer bör även omfatta all utbildningspolitik eftersom vi när vi studerar dokumenten från kommissionen kunnat konstatera att endast en av tio arbetslösa för närvarande genomgår någon utbildning eller åtgärd för att komma in på arbetsmarknaden. Att nämna denna siffra är detsamma som att säga att den påtagligt måste justeras uppåt. Det kommer att finnas andra riktlinjer som även om de inte kan kvantifieras emellertid måste vara tillräckligt konkreta. De gäller det som van Velzen kallat för social moms.
Jag skall tillägga att andra inslag av skattepolitik bör kunna ingå i denna helhet. Dessa konkreta men icke kvantifierbara riktlinjer kommer att gälla andelen verksamma och arbetslösa i Europa, en minskning, om det krävs, av den del av arbetskostnaderna som inte hänför sig till löntagarna och problem rörande diverse kostnader för de små och medelstora företagen som kommissionen med rätta bett oss uppmärksamma. Jag menar att riktlinjer som inte är kvantifierbara men ändå konkreta även måste gälla planering av arbetstiden och att vi måste föra in tillräckligt med flexibla inslag och finna skärningspunkten mellan den normativa politiken och den kontraktsenliga för att i Europa utveckla ett gemensamt synsätt på en minskning av arbetstiden. Icke kvantifierbara men ändå konkreta riktlinjer bör också kunna gälla kampen mot övertid.
På inte någon av dessa punkter menar jag att det räcker med att konstatera att vi måste minska de arbetskostnader som inte hänför sig till löntagarna och diverse kostnader för små och medelstora företag samt ändra skattesystemet som i dag bestraffar arbete. De nationella regeringarna måste också inom några månader i Bryssel lägga fram nationella åtgärdsprogram, något som vi gemensamt påpekar. Vi behöver inte orda vidare om det men ge oss konkreta arbetsinstrument. Låt oss var och en på sitt håll inrätta program som gör det möjligt att genomföra ett antal målsättningar som kommissionen med rätta nämnde i sitt dokument.
Metoden kräver naturligtvis en uppföljning. Den skall i första hand genomföras inom ramen för nationella åtgärdsplaner. Den kommer med största säkerhet även att innehålla en multilateral övervakning av samma slag som den vi inrättade inför den ekonomiska och monetära unionen. Jag skulle vilja att Europeiska rådet i december varje år blir ett stort möte om sysselsättningen där stats- och regeringschefer skall förklara varför de under året misslyckats i sina ansträngningar för att uppnå de olika kvantifierbara målsättningar som vi tidigare ställt upp.
Denna multilaterala övervakning skall självfallet även innehålla en granskning av positiva erfarenheter som kan ha framkommit i de olika medlemsstaterna. Jag tror att den sociala dialogen förtjänar att återupprättas i Europa och jag skulle vilja att rådets ordförande inom ramen för uppföljningen av toppmötet om sysselsättningen varje halvår arrangerar ett trepartsmöte med arbetsmarknadens parter, arbetsgivarorganisationerna och fackföreningarna.
Jag har tagit initiativet till att inviga denna rad av möten på högsta nivå för att tillsammans med mina nederländska och brittiska kolleger och kommissionens ordförande träffa arbetsmarknadens parter några dagar innan toppmötet om sysselsättning äger rum. Jag tror att kampen för sysselsättning och mot arbetslöshet inte bara är ett ärende för regeringarna, kommissionen, Europaparlamentet och de olika regionala myndigheterna i Europa, sysselsättningspolitiken gäller på samma sätt och i samma grad arbetsmarknadens parter och aktörerna inom avtalspolitiken.
Jag tror inte att jag fallit offer för en lycksalig och inte så europeisk optimism när det gäller att finna bättre överensstämmelse i sysselsättningspolitiken, men sedan vi börjat förbereda detta toppmöte om sysselsättningen har vi kunnat konstatera här i parlamentet och på många platser i Europa, inbegripet i de femton europeiska huvudstäderna, att det finns en vilja att inte bara göra det vi redan gjort men att ytterligare intensifiera ansträngningarna. Vi måste visa för dem som iakttar oss att i Europa blir två plus två mer än fyra.
(Applåder)

Santer
Herr ordförande, herr rådsordförande, mina damer och herrar parlamentsledamöter! 1997 kan bli ett avgörande år för sysselsättningen.
Till att börja med eftersom resultatet av den makroekonomiska strategin i termer av tillväxt infriats, våra ekonomiska prognoser från hösten vittnar om det, vidare genom att fördraget konsoliderat nödvändigheten av samordnade åtgärder på unionsnivå, slutligen eftersom vi inrättar en verklig samordningspolitik för de nationella arbetsmarknaderna, ett område som hittills varit det minst utvecklade inom unionen. Denna punkt kommer sannolikt att stå i centrum vid det särskilda toppmötet om sysselsättningen.
Vi vet alla att kampen mot arbetslösheten är komplex och har många former och att det skulle vara att underskatta den att bara bedöma den utifrån en enda av sina beståndsdelar. Det är anledningen till att vi sedan flera år fortsätter att tala för en samstämmig och integrerad strategi. Det är för övrigt budskapet i det utmärkta betänkandet från van Velzen vars arbete jag här tackar för.
I år faller pusselbitarna på plats. Vi måste satsa på förslagen i vitboken, i förtroendepakten, i vår makroekonomiska strategi, i den mångfald av åtgärder som inletts och utvidga dem. Vi måste framförallt på nytt placera dessa åtgärder i deras rätta sammanhang och erinra om att de är varaktiga.
Den 1 oktober lade kommissionen fram sina idéer om reformering av de nationella arbetsmarknaderna. I november kommer kommissionen att precisera sina idéer om bidraget till kampen för sysselsättning inom gemenskapspolitiken.
När det gäller riktlinjerna för den nationella sysselsättningspolitiken är synsättet från Amsterdam nyskapande, samtidigt som det bygger på erfarenhet. Jag skulle här vilja säga något om den metod vi förespråkar eftersom jag har intryck av att det föreligger missförstånd.
Vissa verkar fästa hela sin uppmärksamhet på ett inslag i vårt förslag, för övrigt genom att förvränga det, föredragande van Velzen syftade på det. Det handlar om vårt påstående att det är möjligt att skapa 12 miljoner arbetstillfällen på fem år, om de grundläggande makroekonomiska hypoteserna bekräftas och om nödvändiga strukturåtgärder vidtas.
Det viktiga i vårt förslag ligger inte i siffran utan i de medel vi föreslår för att nå dit. Det räcker med att läsa vår text för att förstå det. Jag behöver för övrigt inte upprepa inför kammaren att under perioden 1985 till 1990 lyckades de tolv medlemsländerna skapa tio miljoner nya arbetstillfällen och åstadkom en minskning av inflationen med 3 %, från 10, 5 % till 7, 5 %. Dessa utmaningar är alltså realistiska och vi skall göra allt för att klara dem.
Ytterligare en kommentar är grundläggande i mina ögon. Kommissionen föreslår att de godkända riktlinjerna tillsammans skall överföras till nationella åtgärdsplaner. Detta kommer att göra det möjligt att beakta vissa nationella särdrag på arbetsmarknaden.
Man kan inte låta bli att här dra paralleller med samordningen av den ekonomiska politiken inom ramen för den ekonomiska och monetära unionen. Erfarenheterna från denna visar att den inledande skepticismen beträffande utbyte av bra tillämpningar och dynamiken i uppskattningen av det nominella värdet var obefogad. Den utvecklande dialogen och strävan efter konvergens genom gemensamma målsättningar från lyckade erfarenheter har varit bevis och konvergensansträngningen har naturligtvis åtnjutit instrument med krav i form av exakta kriterier.
När det gäller sysselsättning är detta inte fallet. Ansträngningen för att ömsesidigt övertyga varandra måste vara så mycket större. Det bör också betonas att all strategi för sysselsättningen kräver flera slags åtgärder och måste ses i ett längre tidsperspektiv. När det gäller den senare punkten, måste vi komma ihåg att vi står i början av en process som genomförs på ett föregripande sätt.
Europeiska rådet i Luxemburg skall förmås uttala sig om de idéer som kommissionen fört fram. Är rådet berett att följa vår rekommendation att garantera alla arbetslösa en ny start inom ett år? Alla arbetslösa ungdomar inom sex månader? Kommer rådet att förbinda sig att inom fem år minska med hälften det antal ungdomar som lämnar skolsystemet utan några som helst kvalifikationer? Accepterar de olika medlemsstaterna att i termer av utbildning för arbetslösa sikta på den nivå som uppnåtts av de tre bästa medlemsstaterna, d.v.s. 25 %? Är våra regeringar beredda att såsom van Velzen med kraft också kräver fastställa en exakt målsättning när det gäller antalet personer som skall överföras från passivt till aktivt stöd? Skall man äntligen minska skattetrycket på arbete? Det här är några frågor till stats- och regeringscheferna som jag förväntar mig ett svar på.
Och det är utifrån antalet erhållna svar som de arbetslösa kommer att bedöma värdet av de uttalanden som upprepats vid de Europeiska råden om att prioritera sysselsättningen. Och man får framförallt inte gömma sig bakom en illa förstådd subsidiaritet för att kringgå debatten.
Kraften i vårt förslag ligger just i det faktum att vi fullständigt respekterar medlemsstaternas befogenheter och att våra förslag gör det möjligt att beakta specifika nationella förhållanden. Det åligger medlemsstaterna att ta sitt ansvar inom de riktlinjer de ställt upp.
Herr ordförande, strukturreformerna på de nationella arbetsmarknaderna kommer säkerligen att stå i centrum för våra diskussioner i Luxemburg, men det är inte tillräckligt. Som jag har sagt, varje gång, är det bara ett inslag i vår strategi för sysselsättningen. Den kan inte isoleras: den måste samtidigt innehålla de fyra delar som krävs för att den skall lyckas: en sund makroekonomisk ram, ett verkligt genomförande av den inre marknadens potential, ambitiösa reformer på arbetsmarknaden och ett optimalt utnyttjande av strukturfonderna till förmån för sysselsättningen.
Unionens åtgärder genomförs inte parallellt med staternas. De överlappar i stället varandra på två sätt. På vissa områden skapar unionens åtgärder en referensram som krävs för medlemsstaternas åtgärder. Det gäller för den makroekonomiska ramen, den gemensamma marknaden, skattepolitiken, statligt stöd, förenklad företagsmiljö och miljöskydd. Ett enda exempel räcker för att åskådliggöra mitt påstående. Hur skall en medlemsstat kunna minska skattetrycket på arbete om riskerna med illojal konkurrens när det gäller beskattning av kapitalet berövar den nödvändiga inkomster.
På andra områden kompletterar eller stödjer unionens åtgärder de som genomförs i medlemsstaterna. Jag tänker här på strukturfonderna, de transeuropeiska näten, forskningen, finansieringen av små och medelstora företag, informationssamhället. Jag skall på det här stadiet inte gå in på detaljer, om kommissionen tillkännager sin ståndpunkt innan det särskilda toppmötet. Kommissionen tar tillfället i akt både för att se till att det blir en uppföljning till Amsterdam och för att föra en mer allmän diskussion om våra politiska prioriteringars bidrag till kampen för sysselsättningen.
Herr ordförande, jag sade i mitt installationsanförande den 17 januari 1995 att det som Europa saknar är inte tillgångar, utan en strategi för att utveckla dessa. Jag har en känsla av att vi i dag har möjlighet att äntligen utveckla en sådan strategi, att gå från ord till handling. Den återvunna tillväxten, också tack vare framtidsutsikterna för EMU, måste ställas till förfogande för att anta nödvändiga reformer. Integrerade och samordnade åtgärder, vilka omfattar samtliga aktörer beroende på befogenheter, är på väg att inrättas. De kommer att bära frukt, med all aktning för dem som har en senkommen kritik.
Jag vill bekräfta att den nya balansen i den europeiska integrationen till förmån för de problem som verkligen oroar européerna är på väg.
(Applåder)

Hughes
Herr ordförande! Efter förhandlingarna i Amsterdam och införandet av det nya kapitlet om sysselsättning, och efter beslutet att genomföra ett särskilt toppmöte om sysselsättning, så utmanade Jean-Claude Juncker alla medlemsstaterna och våra institutioner, genom att säga att ett sådant toppmöte bara vore meningsfullt om det ledde till konkreta och genomförbara framsteg. Wim van Velzen är att gratulera till att ha antagit den utmaningen å parlamentets vägnar i sitt utmärkta betänkande.
På motsvarande sätt måste kommissionen gratuleras till sina riktlinjer. Det utkast till riktlinjer man tagit fram för de fyra områdena företagsamhet, anställningsbarhet, anpassningsbarhet och, i synnerhet, lika möjligheter, träffade mitt i prick. Detta är de områden vi måste ta itu med om vi på korrekt sätt ska kunna hantera alla de många olika förändringar som måste hanteras i våra samhällen.
Det finns två möjliga synsätt när det gäller vad som kom fram ur förhandlingarna i Amsterdam. Antingen förverkligade våra ledare en uppriktig önskan att återställa balansen i fördraget mellan omsorgen om konvergens och monetär union å den ena sidan och sysselsättning å den andra - antingen agerade de ärligt för att göra fördraget relevant för varje medborgare i Europa, eller så ägnade de sig åt ett cyniskt förehavande, en förevändning, genom att ta med ett sysselsättningskapitel som de inte hade någon avsikt att ge en verklig mening eller verklig effekt. Om det senare är fallet så är det min bestämda uppfattning att medborgare och röstande vid folkomröstningar kommer att genomskåda förevändningen.
Det står också klart att vi på denna sida av kammaren inte kommer att medverka i en marknadsföringsinsats för att sälja en sådan förevändning. Det avgörande när det gäller att fastställa vilken uppfattning som är den rätta - ett äkta engagemang eller ett cyniskt utövande - kommer att utgöras av det särskilda toppmötet om sysselsättning. Om inte det kan ta sig igenom den hittillsvarande ändlösa rundgående retoriken, om den inte leder till konkreta åtgärder eller garantier för medborgare, så kommer den att anses vara och förtjänas att anses vara ett misslyckande. Det kommer inte att glömmas i tysthet. Det kommer att bli ett misslyckande som kommer att förfölja försöken att få Amsterdamfördraget ratificerat.
Samtidigt måste vi inse att det särskilda sysselsättningstoppmötet utgör början och inte slutet på en ny process. Vi kan inte förvänta oss att alla de erforderliga nya mekanismerna och förfarandena, för att göra sysselsättningskapitlet meningsfullt, riktlinjerna för sysselsättning och rekommendationsförfarandena, skall komma på plats genom att man bara knäpper med fingrarna. Vi bör inte lägga alla våra förväntningar på dessa nya förfaranden på detta enda särskilda toppmöte, men vi måste se en tydlig signal på att dessa förfaranden kommer att få substans och verklig innebörd för våra medborgare. Det innefattar överenskommelse om åtminstone några konkreta åtgärder eller garantier. Det erkänner de flesta regeringar idag. Jag hoppas att de som ännu inte gjort det kommer att göra det per den 20 november.
Enligt min uppfattning, som bygger på överläggningar under de senaste veckorna, så finns det fyra nyckelåtgärder eller -garantier som våra ledare bör kunna komma överens om vid toppmötet: för det första, en garanti att ingen person kommer att tillåtas vara arbetslös under mer än tolv månader utan något ingripande: jobbtilldelning, utbildning eller omskolning, vidareutbildning, eller vad som helst, där blandningen skall fastslås på medlemsstatsnivån; för det andra en garanti att ingen person under 25 års ålder skall klassas som arbetslös, utan snarare som en person som är föremål för utbildning, omskolning, jobbtilldelning, eller vidareutbildning eller högre utbildning; för det tredje ett beslut att tillåta en sänkning av socialavgifterna för arbetskraftsintensiva sysselsättningar till den lägsta tänkbara nivån; för det fjärde en överenskommelse att upprätta en norm utifrån förhållandet mellan den aktiva och den inaktiva befolkningen i de tre medlemsstaterna som lyckats bäst.
Detta utgör, enligt min uppfattning, de viktiga proven utifrån vilka vi bör mäta huruvida toppmötet lyckas eller misslyckas. Jag hoppas att våra ledare antar denna utmaning.

Pronk
Herr ordförande! Först vill jag framföra ett hjärtligt tack till föredraganden för det arbete han har lagt ned på detta betänkande och dessutom för att han har lyckats att hålla detta betänkande kort. Jag tror att det är en anmärkningsvärt stor prestation för detta parlament. Fast när jag ser antalet ändringsförslag verkar det som om somliga ändå skulle vilja förlänga ärendet. Vi tycker att det i sig självt är bra att detta är ett kort betänkande.
Amsterdamfördraget är undertecknat. I detta fördrag finns, som bekant, kapitlet " Sysselsättning" med. En kort sammanfattning: detta kapitel gör det möjligt att ställa upp riktlinjer som medlemsstaterna kan ta med i beräkningen i sin sysselsättningspolitik - artikel 109q, punkt 2; dessutom kan rådet vidta stimuleringsåtgärder och främja nyskapande tillvägagångssätt genom att använda provprojekt - artikel 109r.
Denna förmiddag är det naturligtvis den första delen som är aktuell. I eftermiddag i samband med budgeten kommer vi i någon mån att beröra den andra delen. Men regeringscheferna skall utarbeta detta kapitel. Då menar jag detta kapitel och också hela kapitlet, men ingenting mer än detta kapitel. Ibland får man intrycket att det uppfattas på ett annat sätt.
Rådets ordförande, Juncker, har verkligen gjort sitt bästa och gör verkligen sitt bästa, måste jag säga, för att få medlemsstaterna att närma sig varandra inför toppmötet i Luxemburg. Det är väsentligt. Juncker har varit mycket upptagen med att få till stånd en viss konvergens vad målsättningarna beträffar mellan parlamentet, rådet och kommissionen. Även detta är, tror jag, ganska unikt. För det mesta går våra tre institutioner fram på sitt eget sätt och försöker först i slutskedet att få en viss koordination till stånd. Det har inte varit fallet här. Här har redan från början ett ganska nära samarbete ägt rum mellan de tre institutionerna.
Vi vill, tror jag, alla göra toppmötet i Luxemburg till en stor framgång. Nu gäller det att komma med åtgärder som verkligen gör något för Europas 18 miljoner arbetslösa, trots de skillnader som finns mellan länderna och trots de olika förhållandena i de europeiska medlemsstaterna. I detta sammanhang får det inte glömmas bort att man inte kan uppnå högre sysselsättning utan en väl fungerande ekonomi. Men en bra ekonomi betyder, som vi tidigare har sett, inte alltid att sysselsättningen är helt i sin ordning. Det kommer detta toppmöte också att handla om.
Toppmötet i Luxemburg måste komma fram till något som är jämförbart med den monetära unionen. Det är också tanken. Därför måste vissa kriterier formuleras. Detta måste vara kvantifierbara kriterier, så att länder och, tror jag, senare även regioner kan bedömas efter hur det går för dem. I betänkandet nämns också ett antal av dessa kriterier. Det måste skapas en norm som återger förhållandet mellan aktiva och inaktiva i de tre bäst presterande medlemsstaterna. Denna norm uppmuntrar staterna att göra sitt bästa. Därmed har också problemet med världsmarknaden tagits med. Det är alltid mycket viktigt, just därför att man tar de tre bäst presterande länderna. Vid sidan av detta måste medlemsstaterna naturligtvis stimuleras att lära av varandras bra och dåliga erfarenheter. Det är något som kan ske mycket oftare än vad som fram tills nu har varit fallet.
Vad kriterierna i sig själva beträffar kan PPE-gruppen rösta för Van Velzens betänkande. Ändå finns det ett antal punkter som PPE-gruppen ännu inte är helt nöjd med. För det första rör det sig då om en stram koppling mellan kriterierna och antalet år. Det är mycket svårt att avgöra hur lång tid det tar att minska arbetslösheten till 7 %. Det är bättre att bedöma detta på nytt varje år.
För det andra tror jag inte heller att det är särskilt förståndigt att gå alltför djupt in på exakt hur mycket pengar som skall avsättas för utbildning. Vad det handlar om är att satsningen på utbildning måste ökas enormt.
För det tredje måste vi se över formuleringen när det gäller ärendet med momssatserna. Vi är överens med rådets ordförande att det är mycket angeläget att se över detta. Men om detta nu är den bästa versionen måste vi titta lite mer på.
En sista punkt är strukturfonderna. Vi tror inte att det är trovärdigt att nämna siffran 50 %. Till sist: vi önskar regeringscheferna mycket stor framgång vid deras toppmöte. För det är det enda svar som Europa kan ge de 18 miljoner människor som för närvarande fortfarande är arbetslösa trots välfärden i Europa.
(Applåder)

Hermange
Herr ordförande! Vi måste konstatera att Europa i dag räknar över 18 miljoner arbetslösa, varav 5 miljoner är under 25 år och, vilket ordförande Santer nyss påpekade, nära 50 % är långtidsarbetslösa.
Det är alltså lämpligt, och det är viktigt för oss om vi vill undvika denna destruktiva process, att på nytt erbjuda alla möjlighet till sysselsättning i ett tillväxtsamhälle med mänskligt ansikte. Våra medborgare förväntar sig faktiskt konkreta åtgärder, realistiska åtgärder, vilka är de enda som gör det möjligt för Europa att på nytt genomföra en dynamisk satsning för att skapa sysselsättning.
Vi vet mycket väl att Amsterdamfördraget innehåller sociala förbättringar, i synnerhet när det gäller att bekämpa social utslagning, men vi måste erkänna att när det gäller sysselsättningen är framstegen på juridisk nivå inte tillräckligt konkreta. Det är anledningen till att det särskilda Europeiska rådet om sysselsättningen som skall äga rum den 20 och 21 november kommer att ge upphov till rättmätiga förhoppningar bland befolkningen, eftersom, herr ordförande, mina kära kolleger, våra medborgare förväntar sig att toppmötet om sysselsättning resulterar i påtagliga initiativ och all god vilja måste därför mobiliseras.
Det är i den andan som vi i dag diskuterar ett viktigt betänkande och arbetet som utförts av utskottet för sysselsättning och socialfrågor, under överinseende av dess ordförande och föredragande, är av stor intresse. Hur skall vi då agera konkret? Vår grupp har genom mig lämnat ett ändringsförslag som vi anser mycket viktigt, eftersom vi begär att överskottsmedel från EKSG skall utnyttjas i förskott för att gynna sysselsättningen, tack vare ett särskilt anslag från Europeiska investeringsbanken, så att den främjar projekt som innebär sysselsättning i de små och medelstora företagen. På så sätt kan 50 miljoner ecu lösgöras. Vi anser att den icke byråkratiska metoden, med en öppen förvaltning av medlen, som består i att överlämna medlen direkt till EIB har fördelen att stimulera andan av företagsamhet och innovation och skapa en grund för ett verkligt stöd till varaktig sysselsättning, bl.a. till förmån för de små och medelstora företagen.
I det hänseendet tackar jag föredraganden för hans stöd, för jag tror att det är viktigt att vi gemensamt försvarar detta konstruktiva förslag för sysselsättningen.
Det andra viktiga initiativet är att vi måste främja en ny organisation av arbetet. Jag skulle vilja lämna några kommentarer om det som sägs i betänkandet på detta område. Betänkandet anger att denna omorganisation absolut måste gå via en systematisk minskning av arbetstiden. Jag är verkligen rädd i dag för att uttrycket "arbetstidsförkortning" är på modet i vissa europeiska länder och att denna åtgärd på sikt, kanske inte omedelbart men på sikt, visar sig motstridig och asocial om den tillämpas på ett tvingande sätt för alla företag. Jag fruktar också att en automatisk nedsättning av arbetstiden tvärtom gynnar utvecklingen av övertid, och t.o.m. svartjobb samt mekaniseringen.
Snarare än att systematiskt ta upp en minskning av arbetstiden skulle jag föredra att, för de europeiska företagens konkurrenskraft, överväga en flexibel och klok organisation av arbetstiden som anpassas till företagets ekonomiska och mänskliga verklighet och dess miljö.
Det är i den andan som vår grupp lämnat några ändringsförslag till van Velzens betänkande.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande! Det gläder mig mycket att rådsordföranden är närvarande här, men trots detta måste jag få säga att sedan de första avtalen om arbetsmarknadspolitik slöts på toppmötet i Essen har EU trasslat sig från det ena sysselsättningsförslaget till det andra. Ingredienserna i planerna har hela tiden förblivit desamma. Även kommissionens förslag är en återupprepning då det gäller upplägget. Vari ligger skillnaden? Skillnaden är att det nu finns ett Amsterdamfördrag och detta skall utgöra grunden för toppmötet i Luxemburg.
Rådsordförande Juncker har just gett oss hopp. Men ändå, full av förväntan såg min grupp fram mot det senaste socialministermötet, såväl vad beträffar konkreta avtal på kort sikt som starten för ny politik på längre sikt. Sedan Delors vitbok " Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning" har inte en enda ny idé sett dagens ljus, låt vara att man kollektivt börjat utföra de befintliga förslagen.
Typiskt för detta är att man på nytt kört fast då det gäller frågan om den europeiska bolagsformen. Det har varit känt länge: en europeisk bolagsform kan få den gränsöverskridande företagsamheten i Europa att stiga rejält och leder till en rejäl reduktion av juridiska kostnader. Ändå fortsätter vissa medlemsstater att hårdnackat hålla fast vid sina invanda ståndpunkter och har nu stått i vägen för en beslutsprocess i trettio år.
Även i detta parlament försöker vi alla att komma fram till en gemensam ståndpunkt, varigenom förnyande idéer faller bort. Den politiska debatten skulle egentligen handla om våra skillnader, inte om våra likheter. Men för att hur som helst lyfta fram Europeiska rådet söker man i van Velzens betänkande och de inlämnade ändringsförslagen efter samförstånd, samförstånd i parlamentet och samförstånd mellan parlament och kommission. Naturligtvis ställer vi alla upp på det, för vi anser det vara av mycket stort intresse att bekämpa arbetslösheten i Europa. Ändå, herr ordförande, skulle jag hellre se en riktig politisk debatt här.
Europa kan enligt min mening inte i längden undkomma att införa ett skattesystem som inte belastar faktorn arbete och som går längre än den redan bekanta miljöskatten och energiavgifterna. Effektivitetsförbättringar inom företag är för närvarande så gott som helt inriktade på att rationalisera bort arbete. Det genomsnittliga skattetrycket på arbete och företag inom EU är högt. I många länder mer än 50 %. I många förslag på EU-nivå talas det om en förskjutning av skatter från arbete till kapital. Ingen har dock modet att ta fram ett genomförbart underlag för beskattningen av kapital. Man kör för det mesta fast i en förmögenhetsbeskattning, en beskattning som på grund av ekonomins globalisering blir allt svårare.
Ändå har herr Juncker gett mig hopp genom att ta upp även denna punkt och genom att säga att vi behöver göra något åt denna akt. Andra innovativa idéer, såsom nya pensionssystem, tillväxt och dynamik genom adekvat infrastruktur och en väl fungerande varu- och tjänstemarknad och innovation, allt detta är sådant som man måste ta itu med på allvar, på längre eller kortare sikt, om detta toppmöte om sysselsättning skall bli en framgång. För detta behövs spirit . Spirit från medlemsstaterna, spirit från detta parlament och spirit från Europeiska kommissionen. Det tillönskar jag er.

Moreau
Herr ordförande, ett extra Europeiskt råd om sysselsättningen arrangerat på begäran av den franska regeringen, ställer denna fråga samt den sociala dimensionen av den europeiska integration i centrum för diskussionerna, vilket hittills saknats. Med nära 20 miljoner arbetslösa och 50 miljoner fattiga, har det visat sig att den politik som hittills förts har offrat sysselsättningen och ödelagt tillvaron för miljoner medborgare i våra länder, särskilt ungdomarna. Tyvärr visar inte kommissionen någon politisk vilja att ändra sina riktlinjer. Attraktiva målsättningar har satts upp. Vem skulle inte instämma i idén att skapa 12 miljoner arbetstillfällen, sänka arbetslösheten till 7 % och minska arbetslösheten för ungdomar med hälften före år 2002. Men vilka medel föreslås?
Kommissionen grundar sina förslag på konkurrenskraften och stödjer sig på flexibiliteten, som kamoufleras under koncept som anpassningsbarhet och genomförbarhet vilka, det vill jag betona, föraktar allas grundläggande rätt till en stabil sysselsättning med rimlig ersättning och som kan förenas med ett familjeliv. Kommissionen framhärdar i att betrakta arbetet som en kostnad som till varje pris måste sänkas, men arbete är inte en kostnad - det är en rikedom.
Van Velzens betänkande följer kommissionens målsättningar samt den logik som stödjer dem, nämligen den gemensamma valutan och dess krav. När van Velzens betänkande behandlar sysselsättningen nämner den inte ett ord om arbetstidsförkortning, och det vid ett tillfälle när två regeringar i Europeiska unionen just beslutat att inrikta sig på 35-timmarsvecka under de allra närmaste åren. 35 timmars arbete är ingen modenyck Hermange, det är en viktig målsättning för civilisationen för att leva bättre och skapa sysselsättning.
Vår grupp uppskattar alltså förslaget från den franska och italienska regeringen att göra framsteg i den riktningen och börja bryta mot den politik som hittills bedrivits. De 35 timmarna har stormat in i Europa, skrev nyligen tidningen El Pais i en rubrik. Generalsekreteraren i Ekonomiska och sociala kommittén hade inte fel när han förklarade: "Riktlinjerna för sysselsättningen som beslutas i Luxemburg måste uttryckligen innehålla en framtida omorganisation och minskning av arbetstiden som en av de grundläggande prioriteringarna i kampen mot arbetslösheten" .
Mer allmänt anser vår grupp att vi måste anta utmaningen med sysselsättningen för att sluta äventyra den sociala sammanhållningen i våra samhällen. Medlen för att göra det finns. Avsevärda medel förstörs i börskapitaliseringen, enorma statliga medel utnyttjas dåligt, krediten, beskattningen skadar sysselsättningen och investeringarna. Det är detta vi måste ändra på för att kunna öka köpkraften, för att på nytt lansera industripolitiken, för att utveckla utbildningen i stor skala, för att minska arbetstiden och för att utveckla och förnya den offentliga sektorn. Vår grupp har för avsikt att bidra till detta, med arbetsmarknadens parter och fackföreningarna och verka för att toppmötet i Luxemburg resulterar i politiska åtgärder och inte bara...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Wolf
Herr ordförande, kära kollegor! Den latenta europeiska massarbetslöshetsskandalen är åter på väg att slå över i en öppen, akut skandal. Det är fortfarande inte klart om toppmötet i Luxemburg kommer att vara ett PR-jippo eller om det kan öppna ett nytt spår i den europeiska politiken. Därför är vi tvungna, kära kollegor från GUE-gruppen, att här diskutera minima minimorum. Och det skall vi göra helt seriöst.
Brådskande ärende innebär inte att sysselsättningen är ett undantag utan att utveckligen när det gäller sysselsättningen är ett symptom på en felaktig politik, en ensidig politik av utbudsbefrämjande åtgärder, vars resultat vi nu ser efter 10 år. Vi måste överge denna politik.
Vi har ett tydligt alternativ. Antingen byter vi kurs och inte bara primärt makroekonomiskt utan hela ekonomin i riktning mot en ny social-ekologisk utvecklingsmodell, eller också måste de europeiska regeringarna lyssna till förebråelsen att man inför euron på bekostnad av de arbetslösa. Därför får det inte bli ett toppmöte fullt av "alibilyrik" , diskussioner om avreglering och flexibilisering eller ett påtvingat perspektivlöst arbete.
Visserligen är försöket att tillämpa Maastricht-metoden på sysselsättningspolitiken med de mycket intelligenta förslag som kommit både från herr Juncker och från kommissionen absolut inte bara någon fortsättning på den politik som man hitintills drivit. Det finns en chans, att man med detta hittar en öppning som senare en majoritet av medlemsländerna med sina olika viljor kan ansluta sig till. Jag anspelar på att det politiska kraftfältet nästa år förhoppningsvis har ändrat sig genom att det även i Bonn kommer att finnas en röd-grön regering.
Vi behöver en nysatsning i den europeiska sysselsättningspolitiken på flera plan. Vi behöver en sysselsättningsorienterad policy mix , som måste inkludera social dialog, utbildning och yrkesutbildning. Vi behöver insikten att en omstrukturering av industripolitiken skapar arbete. Vi behöver egentligen en omfördelning av arbete, omorganisation men även förkortning av arbetstiden. Frankrike och Italien har här visat vägen med bra exempel som inger förhoppningar. Vi behöver en tredje sektor mellan det privata näringslivet och det klassiska offentliga tjänstesamhället, som organiserar den sysselsättning som det offentliga ansvarar för i en form som gör det möjligt att undanröja den marginalisering som är resultatet av en mer än 10-årig nyliberal politik.
Vi kommer att på ett grönt toppmöte i början av november samordna våra förslag och utarbeta dem ytterligare. Jag instämmer med van Velzen att det nu inte primärt är en fråga om pengar även om det självklart inte kan finansieras ut frimärkskassan. Nu behöver vi verktygslådan, vi behöver en klar föreställning om vilka uppgifter vi skall ta oss an. Då kommer förbundsregeringen som för närvarande barrikaderat sig inne i bromskuren öppna vägen för en nödvändig nyordning.
Det handlar inte bara om att strategiskt hävda sin trumf, herr kommissionsordförande, det räcker inte! Vi måste faktiskt blanda korten på nytt.

Sainjon
Herr ordförande! Jag vill gratulera herr van Velzen till hans utmärkta arbete. Jag beklagar bara att betänkandet egentligen innebär en återvändsgränd på temat arbetstidsförkortning. Det förefaller mig som om man inte får vara rädd att tala om det som ett medel, bland andra, för att bekämpa arbetslösheten i Europa.
Det handlar förvisso inte, i mina tankar, om att fördjupa sig i en dogmatisk vision genom att på ett auktoritärt sätt införa 35 timmar i ett klassiskt veckoschema, men minskningen av arbetstiden går i historiens riktning. Minskad arbetstid kan skapa hundratusentals arbetstillfällen i Europa, under förutsättning att denna genomförs tillsammans med en verkligen revolution av arbetets organisation, grundad på - varför inte - årsbasis och en nysatsning på innovations- och utbildningspolitik.
Denna politik har redan framhävts av kommissionen. Det visar sig i dag bl.a. att den ekonomiska tillväxten och den minskade arbetslösheten i USA delvis grundas på tekniska innovationer. Varför inte tänka sig en europeisk plan som skulle kunna samla ett antal redan existerande program när det gäller att utveckla industriell teknik? Jag tänker på Brite Euram, men också på informationsteknik med Acts och, det är viktigt i det hänseendet, att de små och medelstora företagen bör få bättre tillgång till Internet. Jag tror att det är lika viktigt med en samordning med Eureka-programmet i detta ärende.
Vi skall inte hoppas för mycket: EIB: s medel som man berättar för oss om är på det hela taget försumbara jämfört med utmaningen. Europas små och medelstora företag har svårigheter, för det mesta, när de inte kan erhålla banklån. Varför fungerar Eurekaprogrammet så bra? För det första för att det ligger nära verkligheten och företagscheferna, men också och framförallt för att det står för ett kvalitetsmärke för teknisk kompetens, vilket styrker vissa företag när det gäller att erhålla banklån. Varför inte fundera över denna idé med kvalitetsmärkning för EIB som skulle gå i borgen för företagen gentemot bankerna?
Idén att obligatoriskt erbjuda ungdomar sysselsättning efter en ettårs- eller sexmånadersperiod förefaller mig utmärkt. Jag anser att för vissa ungdomar från mindre gynnade områden är det i dag nödvändigt med en rejäl insats för att rycka upp dem ur den bottenlösa brunn som vissa sjunker ned i. Jag anser alltså att ett program som skulle föra in dem i det moderna samhället skulle vara ett svar på denna bedrövelse och programmet bör dessutom kombinera kunskap om informationsteknik med språkinlärning utifrån Lingua- och Leonardoprogrammen.
Det danska programmet med arbetskraftsrotation har visat sig användbart: låt oss inspireras av detta exempel. Medan vissa löntagare är föräldralediga eller lediga för att utbilda sig ersätts de av långtidsarbetslösa som på så sätt får utbildning i företaget, och arbetslösa över 50 år berörs ofta. Låt oss alltså delta i denna utmaning utifrån ett Mål 4 och ett utökat Adaptprogram.
Européerna förväntar sig mycket från unionens stater. De har tröttnat på långa tal. De 20 miljonerna arbetslösa och de 50 miljoner personer som lever under djupt osäkra förhållanden förväntar sig konkreta åtgärder. Förslag framställs inför toppmötet i Luxemburg, de går i rätt riktning. En strimma av hopp framträder: låt oss se till att den får mer glans. Att göra det möjligt för de europeiska medborgarna att ha ett arbete är en uppgift av största betydelse för alla politiskt ansvariga. Det är en skyldighet för var och en av oss att göra allt för att besegra denna ekonomiska och sociala cancer. Det är också ett sätt att åter ge livet ett innehåll för miljontals européer.

Lis Jensen
Herr ordförande! Jag förstår att Europeiska unionen har behov av resultat på det extraordinära toppmötet om sysselsättning. Man har ju givit de arbetslösa sådana förväntningar, men det är väl fråga om det över huvudtaget är realistiskt att förvänta sig något resultat, och det är väl också därför vissa ledamöter i kommissionen har börjat kalla toppmötet en slags studiecirkel. Sedan undertecknandet av Amsterdamfördraget har man ju inte hållit inne med vidlyftiga löften. Samma sak upplever jag också i den danska debatten, där bland andra den danska statsministern anser att man flyttat gränsstolparna genom att ta med sysselsättningsavsnittet i det nya unionsfördraget. Ett viktigt tillägg därtill är emellertid att länderna skall åläggas att underordna alla politiska former en stabilitetsinriktad ekonomisk politik på EU-nivå. Detta gäller social-, arbetsmarknads- och sysselsättningspolitiken. Man kan mycket passande ställa sig frågan: Kommer detta överhuvudtaget att gagna sysselsättningen? Mitt svar är klart nej. Det är ju känt att den ekonomiska politiken och genomförandet av EMU kommer att leda till en ökning av arbetslösheten, inte minst inom den offentliga sektorn. Ken Coates har i ett tidigare betänkande om sysselsättningen gjort beräkningar som visar att om EMU genomförs inom angiven tidsfrist så blir det faktiskt ytterligare 2, 1 miljoner människor arbetslösa i Europeiska unionen. Denna aspekt saknar jag i det betänkande som van Velzen presenterar.
Jag saknar det också i den debatt vi har här i dag. När kommissionens ordförande Jacques Santer säger att man skapat många nya arbetsplatser under det sista året, så tycker jag också att det bör läggas till att det först och främst är deltidsarbeten som skapats. Är det överhuvudtaget det de arbetslösa önskar? Så är det i alla fall inte där jag kommer från. Där tar man nämligen i stora delar av den danska fackföreningsrörelsen kraftigt avstånd från den flexibilisering som för närvarande pågår på arbetsmarknaden, med god hjälp från Europeiska unionen.
Betänkandet har enbart lovord för den inställning som går ut på att allt skall underordnas EU: s ekonomiska politik och konkurrensförmågan. Man föreslår emellertid att det skall fastställas någon minsta arbetslöshetsprocent. Jag menar emellertid att arbetslöshetens omfattning är något som de enskilda medlemsländerna själva skall fastställa. Betänkandet visar tydligt hur man i EU tar det ena steget efter det andra i en bestämd riktning. Ända sedan toppmötet i Essen har det gått slag i slag, och när man i det här betänkandet föreslår gemensamma minimiinkomster och gemensamma minimilöner, beger man sig ut på ett plan som varken detta parlament, kommissionen eller människorna i Europeiska unionen kan vara betjänta av.

Randzio-Plath
Herr ordförande, ärade kollegor! Det europeiska toppmötet om sysselsättning måste sätta en sten i rullning så att det politiska systemet inom Europeiska unionen vinner litet mer i trovärdighet. De 18 miljoner arbetslösa har inte mycket hopp kvar om inte Amsterdamfördraget också uppfylls genom konkreta åtgärder. Hur bra än kommissionens föresatser liksom de från rådets ordförandeskap och även från föredraganden är, så behöver vi faktiskt utöver arbetsmarknadspolitiska impulser och reformer helt förändrade ekonomiska politiska villkor. Trots den positiva höstprognosen måste man fortsätta agera. Investeringsnivån inom Europeiska unionen är totalt otillfredsställande och kan inte bidra till att övervinna arbetslösheten. Vi behöver minst 1 % ökning av de offentliga investeringarna och minst 1 % ökning av bruttonationalprodukten vad gäller privata investeringar. Jag hoppas att dessa låter sig kombineras med ett partnerskap mellan det offentliga och den privata sektorn. Därmed skapar man ett europeiskt mervärde inom detta område som är effektivt ur sysselsättningssynpunkt. Jag anser därför att det är mycket viktigt att man på ett resolut sätt angriper detta område på sysselsättningstoppmötet, så att den dramatiska sysselssättningskrisen kan övervinnas.
Det behövs enligt min uppfattning även ett nytänkande vad gäller skatterna inte bara genom att faktorn arbete beskattas lägre utan att därigenom samtidigt också frågan om den inre marknaden främjas.
I sysselsättningens intresse - som inte bara kan främjas genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder - kommer det att behövas - parallellt med benchmarking för investeringar och investeringar inom infrastrukturområdet även en skyldighet att bevisa att de allmänna investeringarna verkligen är sysselsättningseffektiva. Jag anser att detta behöver göras en gång om året. Vi kommer ju med investeringarna i infrastruktur inte bara bygga bort brister i konkurrensen inom Europeiska unionen inom logistik-, transport- och kommunikationsområdet utan även faktiskt skapa nya arbetstillfällen.
Dessutom anser jag att åtgärderna i sysselsättningseffektivitetens intresse, framför allt alla politiska åtgärder inom Europeiska unionen, riktas mot sysselsättningen och att de därför i högre grad måste styras från orientering mot storföretag, särskilt inom industri, teknologi och forskningspolitik, till de största arbetsgivarna, de mindre och medelstora företagen. Då kan vi verkligen också ge ett bidrag till omstruktureringen från en passiv till en aktiv arbetsmarknadspolitik.

Hernández Mollar
Herr ordförande! Jag tror inte att det är en överdrift att säga att vi står inför en avgörande debatt för nuet och framtiden i Europeiska unionen.
Det extra mötet i Luxemburg 21 och 22 november har ett enormt ansvar framför sig för att göra medlemsstaternas oro för sysselsättningsfrågan trovärdig. Det är nödvändigt med politiska beslut om en verklig samordning, med inriktning på att omedelbart tillämpa de positiva erfarenheter som i varje land ger resultat inom sysselsättningen. Kommissionen bör å sin sida införa den moms som förutsätts i Europeiska unionen och som kommer att förutsättas i monetära unionen i den reella inre marknaden.
Konvergensen för de olika ekonomierna har inte annat syfte än att skapa en stark och solid union gentemot konkurrenterna och genom denna soliditet också stärka ett solidariskt socialt trygghetssystem som, långt ifrån att ha en subsidiär karaktär, bidrar till skapandet av sysselsättning för att garantera sitt upprätthållande. Parlamentet behöver också ett tätare samarbete med kommissionen. Dessa månader ser vi att två olika modeller för att möta sysselsättningsproblemet och skapandet av sysselsättning profilerar sig.
Vi som tror på en modell där samhället är den autentiska motorn i ekonomin och i skapandet av arbetstillfällen anser att de sociala och ekonomiska aktörerna bör vara de verkliga huvudrollsinnehavarna. Regeringarna bör övervaka att de nödvändiga ekonomiska förutsättningarna för att utbildning, fortbildning och forskning blir grunden i ekonomierna och som gör det möjligt att skapa arbetstillfällen och bekämpa ungdomsarbetslösheten, de ojämlika möjligheterna och långtidsarbetslösheten. Den andra modellen är den som förordas av de som tror att det är regeringarna som kommer fram ur de politiska växlingarna som plötsligt utifrån ett dekret skall kunna skapa arbetstillfällen.
Man kan inte helt och hållet förkasta gemensamma och kvantifierbara mål, som vår kollega van Velzen föreslår. Men har medlemsstaterna på kort sikt de nödvändiga instrumenten för detta? Är de aktuella socioekonomiska indikatorerna de lämpliga? Har de resurserna för att nå dessa mål?
Låt oss ständigt utvärdera men låt oss inte skapa onödiga förväntningar.
Vad skall vi säga om den stora stjärnan arbetstidsregleringen? När skall kommissionen presentera de studier som begärts för att göra en jämförande studie där detta tillämpas? Det finns ingen enhällighet i tillämpningen av denna lösning. Åsikterna går isär. Till och med inom Europeiska socialdemokratiska partiets grupp finns det de som talar emot att det skall vara regeringarna som plötsligt genom dekret skall införa regleringen.
Låt den flexibla arbetstiden uppnås genom avtal mellan företagen och de anställda, genom deras representanter, företag för företag, sektor för sektor, utan att det inverkar på konkurrenskraften och produktiviteten och utan att de anställdas inkomster sänks. Allt detta är inte lätt att kombinera men man kan självklart inte införa det genom dekret.

Podestà
Fru ordförande, mina damer och herrar! Man har redan från flera håll understrukit denna frågas stora betydelse. Vi diskuterar - jag använder samma ord som Jacques Delors när han lämnade denna församling - den viktigaste frågan för Europa under de kommande femton åren.
Någon använde ett starkt uttryck idag: massarbetslöshet, nästan tjugo miljoner européer saknar ett fast arbete. Utan tvekan är behovet av att öka de resurser som avsätts för utveckling en prioriterad fråga, men jag anser att en av de viktigaste aspekterna är den som rör de villkor under vilka resurserna som avsätts för utveckling kan resultera i en ökad sysselsättning.
Vi lever i en epok när världens ekonomier möts, och det kommer att bli allt mer märkbart. Vi kan med andra ord inte gå fram på vägar som avviker från de allmänna förutsättningarna.
I det här läget väcker det val som två länder gjort - Frankrike och Italien - nämligen att minska arbetstiden på ett byråkratiskt och planerat vis, stor oro. Någon använde I dag, för bara ett par minuter sedan, uttrycket " ett värdigare liv" . Men, mina damer och herrar, arbete är inte ovärdigt! Arbetet är något heligt, det är något som förädlar människan och idén att genom lagstiftning minska arbetstiden är något obegripligt. Tänk efter ett ögonblick: arbetet skapas av företaget och företaget är något levande, något som har sina egna behov.Endast om arbetsmarknadens parter kan skapa en dialog, komma fram till en överenskommelse om behoven och målen kommer det att bli möjligt att verkligen skydda sysselsättningen.
Vad händer om vi med lagens hjälp sänker arbetstiden till 35 timmar? Vi kommer förmodligen att få en ökning av kostnaderna, förmodligen leder det till en ökad rationalisering av produktionen, ökad automatisering, förmodligen kommer det att leda till en ökad utflyttning av företag från Europeiska unionen, inte bara av de stora, men även av de små och medelstora företagen.
Det finns konkreta exempel i Europa: Storbritannien och Holland, där man under ett par år har sänkt arbetslösheten med ett par procent just genom att tillämpa flexibilitet, och inte genom att på ett planerat och byråkratiskt vis tvinga fram en sänkning av arbetstiden.
Även om alla förmodligen anser det vara viktigt att klara av utmaningen att skapa - vilket är det viktigaste - en stabil sysselsättning, skapa välstånd för att kunna garantera tryggheten, så tror jag att Europa måste använda sig av metoder som är effektiva i den globala situation i vilken vi befinner oss.

Watson
Fru ordförande! Vår resolution i dag kommer inte att få någon bindande verkan, men den utgör en viktig bakgrund till medlemsstaternas och kommissionens inställning till toppmötet. Det är beklagligt att vi inte nått en större samstämmighet inom utskottet för sysselsättning och socialfrågor: vi har inte mindre än 55 ändringsförslag från de tre stora politiska grupperna.
Vad vi vet är att vi är på väg mot en återgång till normal tillväxt, men den tillväxten kommer inte att räcka för att begränsa arbetslösheten till en dräglig nivå, och vi måste i synnerhet ta itu med ungdomsarbetslösheten och långtidsarbetslösheten. Vi vet att vi för att klara det måste få den inre marknaden att fungera. Vi måste inse det ömsesidiga beroendet mellan våra ekonomier, och gränserna för den nationella politikens effektivitet, i synnerhet vad gäller penningpolitiken. Det är ironiskt att det är de länder som inte kan bestämma sig om den gemensamma valutan som är de i vilka den monetära unionen skulle komma att få den bästa sysselsättningsskapande effekten.
Vi måste sörja för tillgång till kapital och utbildning, särskilt för småföretag, och utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik har, med mig som föredragande, tagit med budgetposter omfattande totalt 150 miljoner ecu i ett paket för att ge regeringscheferna möjligheter att göra detta. Jag ser fram emot att välkomna kommissionär Flynn till min valkrets om tre veckor för att se hur vi för närvarande använder en del av medlen på dessa budgetposter. Men dessa pengar kommer bara att göras tillgängliga för toppmötet om de nationella regeringarna är beredda att ta saken på allvar. Detta måste bli mer än en parodi; vi måste verkligen anstränga oss när det gäller att skapa jobb. Att realisera de infrastrukturprojekt som diskuterades i Essen skulle utgöra en god start.
Vi måste skatteväxla från saker som är önskvärda, såsom arbetstillfällen och investeringar, till sådana saker vi inte önskar, såsom utnyttjande av knappa naturtillgångar och förorening. Jag välkomnar i synnerhet förslaget till sysselsättningsriktlinjer för toppmötet och dess fyra hörnstenar - anställningsbarhet, företagsamhet, anpassningsbarhet och lika möjligheter - som är så viktiga för att skapa ett klimat där arbetstillfällen kommer att uppenbara sig.
Det är också viktigt med utväxling av bästa erfarenheter. Toppmötet erbjuder en möjlighet för medlemsstaterna att förpliktiga sig att skapa fler arbetstillfällen. Utbyte av erfarenheter utgör en nyckelroll för Europeiska unionen.
Avslutningsvis så kommer den svåraste uppgiften för den rådsordföranden, Junker, att ligga i att hitta en kompromiss mellan olika ideologiska inriktningar vad gäller ekonomisk organisation. Detta får inte bli en Luxemburgkompromiss.

Ojala
Fru ordförande! Det är skäl att agera så att toppmötet om sysselsättning i Luxemburg blir framgångsrikt, alltså så att mötet fattar klara beslut som förbättrar sysselsättningen. Att åstadkomma en bättre sysselsättning är det kanske viktigaste sättet att öka medborgarnas förtroende för EU: s verksamhet. När den monetära unionen EMU kommer i gång behövs en sysselsättningspolitik som är effektivare än den gamla så att den europeiska tillväxten kan fortsätta och så att välståndet fördelas jämnare.
Jag har understött herr van Velzens förslag att godkänna betänkandet eftersom det är viktigt att unionens sysselsättningsåtgärder kommer i gång nu. Annars finns det risk för att åtgärderna förblir bara fagert tal. Det är inte nog att vi gör upp ambitiösa handlingsprogram, om programmens realisering skjuts fram till nästa årtusende. Särskilt viktigt är betänkandets förslag om att lägsta möjliga momsnivå införs för arbetsintensiva servicebranscher. Det är viktigt att trycka på rådet så att det intar en positiv ståndpunkt till detta.
Den finns också brister i betänkandet. Frågan om en förkortning av arbetstiden har fått för lite uppmärksamhet. En förkortning av arbetstiden är det hållbaraste sättet att svara på förlusten av arbetstillfällen genom ökad produktivitet, särskilt inom industrin. Den väsentligaste frågan gäller i mitt tycke inte om arbetstiden skall förkortas genom en lagändring, genom förhandlingar mellan parterna på arbetsmarknaden eller genom arbetstidsprövning. Det viktigaste är att komma i gång nu genast. I Finland har vi mycket intressanta försök med och resultat av ett 6 + 6-system, där det tidigare åttatimmarsskiftet har ersatts med två sextimmarsskift. Arbetstillfällena har blivit fler och företaget har fått en resursökning i form av längre och effektivare daglig utnyttjning av produktionskapaciteten.
Betänkandet fäster inte heller tillräckligt stor uppmärksamhet vid arbetstillfällena inom den offentliga servicesektorn. Speciellt i EU: s nordliga medlemsstater är de viktiga både för den sociala tryggheten och alldeles särskilt för god kvinnosysselsättning. När EMU införs kan den offentliga sektorn dessutom fungera också som en utjämnare av konjunkturer och störningar ur sysselsättningsvinkel sett. Därför måste den offentliga sektorn bli bättre beaktad.

Schörling
Fru ordförande! Jag vill först av allt gratulera Wim van Velzen till detta betänkande om sysselsättning och de förslag som han och Europaparlamentet vill ge inför toppmötet i Luxemburg.
Det finns många bra förslag i detta betänkande som jag kommer att stödja. Toppmötet behöver verkligen all hjälp och alla goda förslag som man kan få, eftersom man har en mycket, mycket besvärlig uppgift. Toppmötet får inte misslyckas och heller inte utmynna i fina formuleringar och förhoppningar, utan man måste verkligen försöka komma fram till en lösning, framför allt för de långtidsarbetslösa och vad gäller ungdomsarbetslösheten.
Vid minisessionen i Bryssel, då ordförande Santer redogjorde för riktlinjerna som toppmötet skall diskutera och ta ställning till, sade han att vi måste akta oss för att skapa för stora förväntningar, vilket vi också har hört andra säga här i dag. Ändå baseras EU: s politik på en väldigt optimistisk tillväxt med en ökning med över 3procent årligen. Det innebär också att sysselsättningspolitiken och EU: s försök att skapa fler jobb också baseras på denna tillväxt och på att stimulera företagen till investeringar. Det är naturligtvis en åtgärd, men man får inte tro att ekonomisk tillväxt är en garant för att skapa sysselsättning. Då lurar man både sig själv och andra. Vad som behövs är mer strukturella grepp mot arbetslösheten i form av kortare arbetstid och varaktig sänkt beskattning av arbete. Arbetstiden skall vara både kortare och naturligtvis flexiblare. Målet bör på litet längre sikt vara 30-timmars arbetsvecka och redan nu en arbetsvecka på 35 timmar.
Sänkningen av arbetsgivaravgiften samt andra skatter och avgifter på arbete bör, tycker vi, finansieras med höjda energi- och miljöskatter, s.k. skatteväxling.
EMU oroar mig liksom den oroar föredraganden. Jag tycker därför att det på toppmötet måste diskuteras att inte EU: s egen politik bidrar till att skapa fler arbetslösa genom att det görs så kraftiga nedskärningar i den offentliga sektorn.
Det är också ett allvarligt strukturellt problem i dagens system, och också i EU: s politik, att alltför många tjänar pengar på att utarma naturresurser och förstöra miljön. Därför har vi ett ändringsförslag, nr 51, som jag hoppas att många stöder. Vi föreslår däri att det ingås en ny pakt som skall balansera andra pakter, en ny pakt med ekologiskt innehåll, dvs. att man skall skapa arbetstillfällen genom ekologiska omställningsprogram.

Scarbonchi
Fru ordförande, herr kommissionsordförande! Efter förhoppningarna från Jacques Delors stora europabygge under 1990-talet, tar Europa äntligen hand om sysselsättningen, därav dagens betänkande.
Det är aldrig för sent att göra något bra: 20 miljoner arbetslösa, detta kommer i längden inte att kunna lämna eurokraternas samvete oberört. Om denna "sysselsättningsplan" som förtjänar att finnas går in i en återvändsgränd när det gäller arbetstidsförkortning måste den huvudsakliga ansträngningen gälla två prioriterade sektorer och det är lika bra. Sektorn för innovation inom kommunikationsteknik och multimedia får all uppmärksamhet och visar samtidigt på betydelsen av utbildning. 50 % av de 20 miljoner - och inte 19 - som är arbetslösa i Europa har varit det i ett år, 30 % i två år. År 2007 kommer 80 % av den teknik som används i dag att vara förlegad. Det är anledningen till att den radikala alliansen föreslår att nära 2 % av den nationella budgeten fr.o.m. år 2000 skall satsas på utbildning.
Den andra prioriteringen i betänkandet är stödet till små och medelstora företag, eftersom det sedan femton år är den enda verkliga källan till sysselsättning i Europa, till skillnad från de stora industrikoncernerna som bara fortsätter att skära ned på personalen. Men för att hjälpa dessa små och medelstora företag måste en stödfond för att inrätta företag skapas i Europa med ett anslag på 800 miljoner ecu för att ansträngningen skall vara betydande.
Det finns andra vägar: inrättande av en europeisk juridisk och skattemässig status för företagsledare, för om man vill uppmuntra individuella initiativ måste man ange och begränsa riskerna för den som tar initiativ till innovationsverksamhet. Andra möjligheter är att inrätta en stimulerande skattepolitik med sänkta avgifter och avskaffa kostnader för att skapa sysselsättning, samt även främja småföretag med arbetsplats i bostaden och distansarbete, eftersom det är 2000-talets ekonomi.
Europeiska unionen måste sluta upp att vara den europeiska ekonomins Red Adair , men behöver ingripa tidigare och fundera på sysselsättningen såsom den kommer att vara under de tjugo närmaste åren. Den måste också fastställa, och det insisterar jag och min grupp på, en fjärde ekonomisk sektor som bygger på föreningslivet och näraktiviteter och som kommer att få oss att övergå från den sociala nyttan till den ekonomiska nyttan. För låt oss inte tvivla på det, fru ordförande, livet i det moderna samhället har, precis som 1800-talets stora tänkare förutspådde, fullgjort sin historiska uppgift: arbetet har befriat oss från arbete.

Nicholson
Fru ordförande! Jag vill börja med att gratulera föredraganden till hans betänkande. När man som jag kommer från ett område som drabbats av en mycket hög arbetslöshet så kan jag säga att detta är ett av de största problemen vi har inom Europeiska unionen för närvarande.
Det är viktigt att ta itu med dessa problem på ett positivt sätt. Föredraganden har alldeles rätt när han tydligt definierar många av de problem vi står inför idag, men att åstadkomma en arbetsmarknadsstrategi som kan ge resultat på kort sikt kommer att bli ytterst svårt. Vi måste vara realistiska och ta itu med det problemet.
Det är naturligtvis rätt att uppmärksamma långtidsarbetslösheten och den stora procentandelen unga arbetslösa. Jag tror fullt och fast att den svåra situationen inte i något av de två fallen kommer att förbättras på kort sikt. Det handlar i stor utsträckning om en ond cirkel, eftersom vi när vi ökar och förbättrar vår teknikanvändning kräver allt färre personer i arbetskraften. Förslag har lagts fram om att förkorta arbetsveckan och om att öka antalet deltidsarbetande, men när allt kommer omkring så vill människor, som andra talare framfört i denna kammare, ha heltidsarbeten.
Vi måste eftersträva en mer radikal inriktning. Svagheten i Europeiska unionen är enligt min uppfattning att den har fortsatt att glida mot mitten, och den fråga vi måste ställa oss nu är exakt var den mitten ligger. Den inre marknaden har bidragit till att komplicera den frågeställningen. Principen med en ständigt föränderlig industri, för att få maximal konkurrenskraft, måste överges och det ska göras av Europeiska unionen. Om vi underlåter att agera beslutsamt för att få ett stopp på glidningen så kommer vi till slut att stå utdömda med avfolkning och ödelägga stora områden i Europeiska unionen.
Ur Europeiska unionens synpunkt vore det fullständigt fel att befria de nationella regeringarna från ansvaret att utveckla sina egna ekonomier. Det skulle vara att gå ett steg för långt och ett som jag inte skulle kunna godta. Vi måste acceptera att varje regering vet bäst när det gäller dess egen befolkning i dess eget land och dess egna regioner, och i detta avseende måste vi ge regeringarna ett maximalt stöd när det gäller att utveckla sina egna strategier, som kommer att på bästa sätt hjälpa dem och deras egna medborgare inom deras egna områden.

Fayot
Fru ordförande, herr rådsordförande! Det luxemburgska ordförandeskapet har lagt ribban mycket högt när det gäller sysselsättningen. Det måste vi gratulera till. Framförallt måste vi gratulera ordförandeskapet till att ha fört in nya idéer och oförtröttligt på nytt lanserat dialogen med medlemsstaterna, med arbetsmarknadens parter, naturligtvis även med Europaparlamentet. Även om det bara skulle gälla denna aspekt kan det här toppmötet inte längre bara vara en pr-åtgärd som herr Wolf misstänkte. Det skulle snarare behöva vara ett toppmöte som bryter med de vackra uttalandena från tidigare toppmöten.
Fru ordförande, låt oss inte tro att man hädanefter kan nöja sig med punktinsatser. Om vi vill undvika ett samhälle med två hastigheter måste vi omarbeta vissa konventioner. Och som om inget hade hänt är van Velzens betänkande samtidigt exakt och djupt eftersom det ifrågasätter det viktiga och samtidigt föreslår var man direkt skall börja.
Som t.ex. förslaget med en social momssats eller en lägre momssats för arbetskraftintensiva tjänster. Den skulle kunna tillämpas på närtjänster, föreningslivet och lärlingssystemet. Det är en radikal perspektivförändring. Det skulle slutligen göra det möjligt att respektera den lokala och regionala ekonomin och dess särdrag, bredvid den globala ekonomin. Det skulle göra det möjligt att för en del av ekonomin ändra den inre marknadens likriktande logik.
Jag tror att kommissionen borde ta till sig denna idé och lämna konkreta förslag inom ramen för Montigruppen. Det borde f.ö. inte hindra medlemsstaterna från att samtidigt vara aktiva.
Sammanfattningsvis, fru ordförande, stats- och regeringscheferna, åtminstone vissa bland dem, som var trötta efter en natts förhandlingar i Amsterdam och som trodde att det skulle bli lugnt när de vidarebefordrade frågan om sysselsättningen till ett särskilt toppmöte, hade inte trott att det skulle gå så bra. De gav Europa ett utmärkt tillfälle att inte bara fundera över sysselsättningen utan också på hela det ekonomiska systemet och framförallt fatta beslut om det. Med van Velzens betänkande, fru ordförande, kan ingen säga att det inte finns några konkreta åtgärder som vi direkt kan fatta beslut om.

Schiedermeier
Fru ordförande, jag delar helt och hållet den ståndpunkt som kommissionens ordförande Santer har, att sysselsättningspolitiken är en uppgift för nationalstaterna. Å andra sidan är jag övertygad om att EU på grund av höga arbetslöshetssiffror inte får blunda inför detta problem. Därför välkomnar jag sysselsättningstoppmötet i november. Jag förväntar mig ärliga resultat för ord har vi hört nog av. Nu måste ord följas av handling. Vi behöver konkreta resultat.
Föredraganden, vår kollega Wim van Velzen, har utan tvivel med stöd av utskottet för sysselsättning och socialfrågor gjort ett bra arbete. Med tanke på sysselsättningstoppmötet innehåller det mycket bra tankegods. Jag håller med om att utbildning av arbetslös ungdom och långtidsarbetslösa är viktig. Om det är nödvändigt med så precisa riktlinjer ifrågasätter jag i likhet med Europeiska rådets ordförande Juncker och min kollega Pronk, eftersom utgångsläget i medlemsländerna är olika och det därför kan väcka falska förhoppningar. Det gäller även för de i procent uttryckta riktlinjerna. Livslångt lärande måste utan tvivel främjas. Om det till detta överallt behövs 0, 5 % är en annan fråga. Arbetsgarantin efter utbildningen är oerhört viktig för motivationen hos de unga arbetstagarna. Att kapa övertidstimmar har vi krävt länge och med rätta. Det leder absolut till högre sysselsättning. Det gäller i Tyskland även för de som anställs under lönevillkor där lönen inte överstiger 610 DEM. Missbruket av denna undantagsregel förstör i oerhört hög grad sysselsättningsmöjligheterna i Förbundsrepubliken Tyskland.
Att rättsligt jämställa atypiska arbetsförhållanden och heltidsarbete kommer av mig få oinskränkt stöd. Kvinnors jämställdhet har vi långt ifrån uppnått. Lönebikostnaderna måste äntligen sänkas för löneintensiva små och medelstora företag. Detta tjänar även bekämpningen av svartarbete som ökar allt mer och som därigenom också orsakar bortfall av arbetstillfällen. Det måste bli lättare att starta företag. Byråkratin måste minska och de juridiska förutsättningarna måste förenklas. Garantiefonder för riskkapital krävs absolut för att innovativa idéer ska kunna omsättas i arbete. EIB kan bidra med det som ankommer på dess lott. Euron måste införas den 1.1.1999. Till detta hör visserligen att alla deltagare, trogna fördraget, uppfyller inträdeskriterierna - endast en hård euro kommer att skapa nya arbetstillfällen.
Låt mig nu avsluta med att säga att rådet och kommissionen nu äntligen måste undanröja medlemsstaternas skattedumpning, eftersom det också innebär färre arbetstillfällen.
Återigen: Det har talats tillräckligt, nu måste ord följas av handling! Vi måste i Europa få en social marknadsekonomi. Den får varken vara socialistisk eller liberal. Slutligen skulle jag vilja hänvisa till att investeringsnivån i Bayern är 5 % högre än i alla röd-grön styrda delstater i Förbundsrepubliken. Därför är rådet från kollegan Wolf, att byta regering fel, det ser ni ju på det exemplet!

Van Bladel
Fru ordförande! Inför den ekonomiska och monetära unionen växer hos medborgaren bilden fram av en union som uteslutande ägnar sig åt fusioner av storföretag och går aktieägarens intressen. Den bilden korrigeras av kollega van Velzens förslag, vilket förtjänar uppskattning. Även om min personliga uppfattning är att det i första hand är företagarens uppgift att skapa arbete kan detta initiativ vara till nytta och då framförallt på utbildningsområdet och då det gäller förskjutningar av skattemedel för att skapa arbeten. Jag sätter dock frågetecken vid begrepp som livslångt lärande. Underbart! Men hur skall det gå till, och vem skall betala det? Problemen med att bannlysa strukturellt övertidsarbete. Varför skall man tvinga människor? Och under tvång arbeta färre timmar. Dessa tre aspekter hör dels till individens kompetens och naturligtvis till arbetsmarknadsparternas befogenhet som vi inte får urholka.
Kollegerna bekymrar sig framförallt om de yngre arbetslösa. Men, fru ordförande, generationerna som har gett Europa välstånd och välfärd får inte ställas åt sidan på grund av åldersdiskriminering. Det måste ges chanser att efter uppnådd pensionsberättigande ålder kunna stanna kvar i arbetsprocessen. Därför har jag lagt fram ett ändringsförslag. För fru ordförande, den demografiska utvecklingen inom EU tvingar oss att behandla detta seriöst. Inte bara för att fortsätta att använda denna generations kunskap och erfarenhet och på så sätt främja en flexibel arbetsmarknad, och pensionerna, ja fru ordförande, att se till att det går att betala ut pensionerna i framtiden. Och det är ju också viktigt.
Fru ordförande, oberoende av om de aspekter där jag har invändningar antas eller inte kommer jag att stödja van Velzens förslag.

Theonas
Fru ordförande! Europas folk och förvärvsarbetande kan inte annat än känna vrede och harm då de hör att sysselsättningen kan få en fast grund i och med framdrivandet av EMU och den inre marknaden, negativa löneförändringar och flexibilitet vad gäller arbetstid. Vi ålägger alltså vargen att valla fåren. Men det är just kriterierna och politiken kring EMU och den inre marknaden som är ansvarig för massarbetslösheten. Flexibiliteten och tänjbarheten inom arbetsmarknaden är ansvariga för massfattigdomen. Rådets ordförande men även vår föredragande har uttryckt oro för toppmötets trovärdighet. Fråga: är ni i stånd att ändra politik? Bara då kommer toppmötet, alibit för accepterandet och framdrivandet av stabilitetsfördraget, att accepteras.
Fru ordförande, endast en kombination av politiska åtgärder som driver fram en minskning av arbetstiden utan minskning av lön, ett stärkande av det breda folklagrets köpkraft, ökningen av de sociala omkostnaderna och den offentliga sektorn, endast en sådan politik skulle kunna bidra till arbetslöshetens avtrubbning och framdrivandet av sysselsättning utan att öka fattigdomen och social uteslutning. Dessa är de förvärvsarbetandes direkta mål och ni kan vara säkra på att de, förr eller senare, med kamp kommer att påtvinga dem.

Raschhofer
Fru ordförande! Inför 18 miljoner arbetslösa är en förbättring av sysselsättningsläget unionens största utmaning. Vi alla upplever i samtal med medborgarna en berättigad portion skepsis, som kommer till uttryck i den ständigt återkommande frågan: Vad hjälper oss Europa, när det inte lyckas garantera våra jobb? Jag tror att, om det är möjligt att i kampen mot arbetslösheten uppnå några betydande framsteg, skulle det även innebära att vi planterar Europa i medborgarnas hjärtan.
Amsterdam gav ett klart uppdrag. Det definierade målet - eller som kommissionär Flynn kallade det resultatet - är att inom fem år skapa 12 miljoner jobb, ett ambitiöst företag. Desto mer som inga extra medel ställdes till förfogande. Två frågor dyker upp. Den första: klarar finansieringsförslagen en kritisk granskning? Den andra: är de åtgärder som vidtas lämpliga?
När man talar om att frigöra en otrolig mängd medel via EIB, så ger det vid en mera noggrann betraktelse en något nyktrare inställning. De EIB-medel som diskuteras räcker enligt en intern tysk studie bara till att skapa maximalt 60 000 arbetstillfällen. De åtgärder som kommissionen föreslagit för att bekämpa arbetslösheten är gamla recept. Rapporten om sysselsättningen i Europa 1997 återupplivar i huvudsak redan ställda krav på t.ex. reformering av skattepolitiken, förbättrad ut- och vidareutbildning, sänkning av lönekostnaderna och många andra.
Det rör sig här om åtgärder vars genomförande ligger i varje enskild medlemsstats kompetens. EU kan bara bidra genom erfarenhetsutbyte, eftersom Europa saknar lämpliga instrument för att skapa sysselsättning. Således måste man avvakta om EU i Luxemburg efter resultaten i Amsterdam får ny kraft men framför allt ökad trovärdighet samt om medborgarnas förhoppningar kommer att uppfyllas.

Donnelly, Alan
Fru ordförande! Jag vill tacka rådets ordförande, kommissionens ordförande och föredraganden för deras kommentarer idag.
Till rådets ordförande vill jag säga att om det viktigaste resultatet av toppmötet i Luxemburg bara blir resurserna från Europeiska investeringsbanken, och om det är det vi skall lägga all vår emfas på, så är det inte det som detta toppmöte bör handla om. Vi bör inse att EIB inte kan lösa problemen med arbetslöshet i Europeiska unionen. Vi bör inte lägga fram detta vid slutet av toppmötet i Luxemburg, såsom universalmedlet för alla våra problem.
Jag skulle mycket hellre vilja använda detta toppmöte som en historisk möjlighet att se på hela frågan om anställningsbarhet och på hur vi kan öka anställningsbarheten i Europeiska unionen. Vi måste på alla sidor i denna kammare vara mycket uppriktiga gentemot oss själva om vi vill att Luxemburg skall bli en framgång. Vi måste betrakta anställningsbarheten i relation till arbetsmönster. Jag använder det uttrycket eftersom ni, herr ordförande, använde uttrycket "arbetsmönster" snarare än "en kortare arbetsvecka" . Vi måste betrakta anställningsbarheten i förhållande till utbildning och yrkesutbilning. Det är katastrofalt med det antal långtidsarbetslösa människor som inte får utbildning eller yrkesutbildning i Europa. Vi måste se på anställningsbarheten vad välfärdsstaten beträffar. Vi måste medge att vi för närvarande har en passiv välfärdsstat snarare än ett aktivt betalningssystem som uppmuntrar människor att ta arbeten i Europeiska unionen. Jag kan säga så eftersom jag representerar ett område i Förenade kungariket som har den allra högsta arbetslösheten utanför Nordirland.
Avslutningsvis så vill vi inte ha någon universalmedicin för arbetslösheten. Vi vill inte ha snabba lösningar. Vi vill att det här skall bli ett historiskt toppmöte som ser på anställningsbarheten, där det inte finns några heliga kor och där vi på alla sidor i denna kammare och på alla sidor i den politiska debatten ser moget och förståndigt på frågan om hur vi skall få våra människor tillbaka i arbete.

Castagnetti
Fru ordförande! Utan tvekan är toppmötet i Luxemburg om sysselsättningen ett av de viktigaste resultaten från toppmötet I Amsterdam. Det är sant att det rör sig om något som hör till de enskilda medlemsstaternas kompetensområde, men det är också sant att Europa inte kan låtsas att man inte märker de europeiska medborgarnas stora förväntningar när det gäller att finna en samordnad och heltäckande lösning på problemet.
Det gläder mig därför att ordförande Santer och rådets ordförande Juncker med kraft har framhållit målet att nå fram till så konkreta lösningar som möjligt. Detta är nämligen något som Europa inte kan undvika att ta ansvar för. Ett sådant agerande skulle utan tvekan strida mot målet med den monetära unionen som är att upprätta en stabilitetspakt, en stabilitetspakt som medför social stabilitet i de olika medlemsstaterna och i och med det även politisk stabilitet.
Som redan har framhållits, den sociala stabiliteten förverkligas genom en harmonisering av skattepolitiken, men även genom en harmonisering av välfärdspolitiken.
Europa måste ta tag i denna fråga, därför att de siffror som lämnats av ordförande Santer pekar på en arbetslöshet som är strukturell. Det finns strukturella element i den europeiska arbetslösheten. Ur det förhållandet att 50 % av de arbetslösa varit utan arbete i ett år, att 30 procent har varit arbetslösa i mer än två år, att 20 % är ungdomar, att 75 % bara har grundskoleutbildning, uppkommer behovet att såväl slutföra en yrkesutbildning och, viket anges i van Velzens betänkande, utnyttja strukturfonderna som, framför allt, konkreta åtgärder till förmån för de små och medelstora företagen - vilket har redan påpekats - som till exempel att minska de administrativa kostnaderna, underlätta tillgången på kapital och krediter, sänka skatten på framför allt arbetskraften och skapa en större flexibilitet när det gäller arbetsmarknaden. Arbetstillfällen - något som ännu inte har sagts här - skapas inte endast genom flexibilitet på arbetsmarknaden, utan även genom att andra produktionsfaktorer är flexibla, framför allt marknaden för produkterna. De länder som har skapat de flesta arbetstillfällena har även genomfört en reell avreglering av marknaden för produkterna.
Den sista fråga jag vill ta upp - i egenskap av italiensk medborgare - gäller förslaget att sänka arbetstiden. Utan tvekan finns det en viss sänkning av arbetstiden inbyggd i de tekniska framstegen. Det har nyligen kommit en studie som bekräftar att om man i Tyskland skulle använda sig av alla de robotar som är kända i dag så skulle där försvinna ytterligare 9 miljoner arbetstillfällen och 25 miljoner i USA! Problemet hur en sänkning av arbetstiden skall genomföras är med andra ord en realitet; det handlar om att ta reda på hur det skall göras. Jag anser inte att det bästa sättet är det som tillämpas av den franska regeringen: en sänkning kan inte genomföras genom dekret, genom lagstiftning. Frågan måste lösas genom avtal, överenskommelser mellan arbetsmarknadens parter, vilket bland annat påpekas i beaktandemeningen J i Rocard-betänkandet, där det sägs att en sänkning av arbetstiden bara kan ske efter avtal mellan arbetsmarknadens parter och även med ekonomiskt stöd. Det skulle inte förvåna mig - jag kräver det faktiskt - om det skulle förekomma ekonomiskt stöd från de enskilda staterna. Det skulle vara mycket bättre om de enskilda staterna betalade för arbete än för arbetslöshet.

Azzolini
Fru ordförande, mina damer och herrar! Den 20 och 21 november i Luxemburg står statsoch regeringscheferna inför en svår uppgift. De skall kunna förena behovet av att finna en gemensam utgångspunkt för att bestämma inriktning och metoder i kampen mot arbetslösheten med nödvändigheten av att inte införa åtgärder som kan utgöra hinder på vägen mot den gemensamma valutan. Europeiska unionen och framför allt de enskilda regeringarna, som har tvingat våra länder att under stora svårigheter - på gränsen till vad som var möjligt - uppnå de budgetmål som anges i Maastricht, har nu en skyldighet att göra lika stora ansträngningar för att lämna ett konkret bidrag till att lösa det allvarliga problemet med arbetslösheten.
Europeiska unionen borde framför allt ha modet och beslutsamheten att varna de medlemsstater som har genomfört en deflationistisk, närmast depressiv, ekonomisk politik till skada för sysselsättningen att inte låta oss gå in i den ekonomiska unionen helt utan resurser. Inlägget från Podestà, som jag ställer mig bakom, kräver inga ytterligare kommentarer.
Vi anser att unionen, när den skall föreskriva reglerna för den gemensamma valutan, måste ange - men det hade behövt göras för länge sedan - vilka vägar man skall gå för att även uppnå full sysselsättning. Om det program som kommissionen har presenterat blir antaget, så anser jag att vi kan känna oss säkra på att vara på rätt väg. Dagens inlägg från ordförande Santer gör att jag känner mig optimistisk.
Ett påpekande vill jag emellertid göra, i hopp om att toppmötet tar det till sig. Det gäller frågan om strukturfonderna, som enligt min mening kan spela en ännu mer betydelsefull roll i sammanhanget. Det är känt att strukturfonderna i vissa länder inte helt har fullgjort de uppgifter de har tilldelats, och inför den allvarliga arbetslösheten får vi inte känna oss fångade av mekanismer som vi själva har startat och som tillhandahåller enorma resurser som i verkligheten ofta inte utnyttjas eller utnyttjas dåligt. Som exempel, och utan illusioner om att uttömma ämnet, vill jag påminna om att denna församling den 16 september förra året med stor majoritet röstade igenom betänkandet som jag hade äran att utarbeta om att utsträcka utnyttjandet av strukturfonderna till de åtgärder som syftar till att bevara och utnyttja det konstnärliga och arkitektoniska arvet, med direkta vinster även vad gäller nya stabila och kvalificerade arbeten.
Fru ordförande! Vi förväntar oss inga mirakulösa lösningar vid toppmötet i november. Vi hoppas att toppmötet inte utmynnar i allmänna deklarationer utan synbara resultat, utan leder till konkreta åtgärder som, i respekt för subsidiaritetsprincipen, pekar ut de lämpligaste nationella och gemensamma åtgärderna, såväl på kort som på lång sikt, för ekonomisk återhämtning, utveckling och sysselsättning. En önskan inför toppmötet i Luxemburg!

Lindqvist
Fru ordförande! EU skall ägna sig åt de stora frågorna. Sysselsättningen är en sådan stor fråga som engagerar människor och påverkar dem. Det är därför bra att den nu sätts högt på dagordningen. Konvergenskriterier för sysselsättning och arbetslöshet måste därför införas i EU-fördraget så att de tillmäts samma tyngd som kraven för medlemskap i EMU. Som EMU är konstruerad i dag finns det dessvärre en risk för att den i stället kommer att öka arbetslösheten.
Jag ser tre huvudområden för insatser:
1.Ett gott näringslivsklimat som skapar fler små och medelstora företag med ökade investeringar, bättre högskola och lärlingsutbildning.2.En skatteväxling med minskad skatt på arbete för låg- och medelinkomsttagare samt ökade skatter på naturresurser, energi- och miljöutsläpp.3.En flexibel arbetstid, nedemot en arbetsvecka på 35 timmar, genom förhandlingar och i sista hand genom lagstiftning.Fru ordförande! Konvergenskrav, opinionsarbete, goda exempel och samordning på EU-nivå samt lagstiftning, kollektivavtal och genomförande på nationell nivå kan vara vägen att minska arbetslösheten i Europa.

Eriksson
Fru ordförande! Jag delar föredragandens uppfattning om att det är viktigt att vi kommer att vara konkreta både före, under och efter detta toppmöte.
Jag skulle vilja ge några exempel på sådana konkreta saker. Jag delar föredragandens uppfattning om livslångt lärande och kunskap, men konkret har vi under de senaste åren i mitt land sett hur man skär ned i utbildningsväsendet från första klass ända upp på universitetsnivå, och att segregeringen ökar när det gäller grundutbildning.
Jag delar uppfattningen om aktiva åtgärder i stället för passiva, men samtidigt har vi i Sverige under de senaste åren sett tiotusentals kvinnor gå från sina välbehövliga arbeten i offentlig sektor till passiv arbetslöshet. Detta är alltså en kritik mot de konvergenskriterier som fastställts inför den ekonomiska och monetära unionen.
Till sist: TEN-projekten. De transeuropeiska transportnäten har dessutom den senaste tiden skapat en oerhörd miljökatastrof i Sverige. När vi diskuterar dessa projekt, tror jag därför att det är mycket, mycket viktigt att se vad som händer konkret med det som vi faktiskt gör.

Moretti
Fru ordförande! Även i dag skall vi parlamentariker i inlägg på i genomsnitt en minut, en och en halv minut, försöka föreslå lösningar på det stora problemet med arbetslösheten i Europa. Och som vanligt måste vi föreslå lösningar som kommissionen sedan inte tar den minsta hänsyn till, på grund av det usla system enligt vilket Europaparlamentets arbete är organiserat.
Alla klagar över att arbetslösheten ökar, alla anser att lösningen ligger i de små och medelstora företagen, som skulle kunna spela en viktig roll när det gäller anställningar. Trots detta är det mycket få medlemsstater som verkligen uppmuntrar de små och medelstora företagen att anställa ungdomar för att förbättra deras yrkesutbildning. I Italien är det faktiskt förbjudet för ett litet eller medelstort företag att anställa ungdomar: gällande lagar motverkar alla bra förslag, eftersom den enkelspåriga fackföreningslogiken kräver att lärlingar skall kosta ett företag lika mycket som specialiserade arbetare. Resultatet blir att vi ser allt mindre ungdomar i verkstäderna, och det produceras hela tiden färre specialister, färre experter, vilket medför stora framtida skador för den europeiska ekonomin.
Under det fåtal sekunder som jag fortfarande har till mitt förfogande, fru ordförande, vill jag lägga fram mitt eget konkreta förslag om hur nya arbetsplatser kan skapas i Europa: samla alla grupplösa medlemmar i Europaparlamentet i en enda blandad grupp, så att man kan anställa nya unga tjänstemän och på så vis lämna ett positivt bidrag till att minska antalet unga arbetslösa i Europa.

Dury
Fru ordförande! Tillsammans med Bérès och några andra kolleger har vi lämnat in tre ändringsförslag till van Velzens betänkande som vi röstar för och som jag hoppas skall tas upp under diskussionerna vid toppmötet i Luxemburg.
För det första måste vi konstatera att för att bekämpa arbetslösheten kan man inte bara förvalta den, man måste också skapa sysselsättning. Liksom ni ställer vi frågan om den makroekonomiska ramen. Men vi påstår att de medel som ställs till de stora nätens förfogande, t.o.m. EIB: s medel och vår budget, är för små. Vi vill på nytt lansera idén med ett stort europeiskt lån och vi vill veta vad ni anser om det.
För det andra tror vi att det krävs en europeisk industripolitik inom känsliga sektorer som bilindustrin, förvisso, men också inom mer aktiva sektorer som telekommunikationer, data och multimedia eller framtidsområden som rymden. Vi måste skapa sysselsättning i Europa, den måste skapas inom dynamiska industrisektorer och ge upphov till såväl offentliga som privata investeringar.
För det tredje har debatten om arbetstidsförkortning obestridligt kommit in i Europa bl.a. genom den franska regeringens politik. Vi anser att man måste gripa sig an problemet på europeisk nivå eftersom några med rätta ställer sig frågande till företagens konkurrenskraft och vi vill veta hur mycket ni kan lova när det gäller avtal om 35timmarsvecka och t.o.m. vad ni anser om den normativa vägen.
Santer sade med rätta att vi måste få Europa i balans igen. Uppenbarligen är vi på det politiska planet medvetna om att vi nu måste ha en social union och en sysselsättningsunion bredvid den ekonomiska och monetära unionen. Det är ett krav från fackförbundshåll. Men vad skall vi göra på arbetsgivarsidan? Arbetsgivarna har fått allt från Europa: valutan, den inre marknaden, avregleringen. Men nu står de inte vid vår sida för att verkligen bedriva en sysselsättningspolitik. Tala om för oss hur ni tänker övertyga dem.

Chanterie
Fru ordförande, ärade kollegor! Vi har denna förmiddag från såväl premiärminister Juncker som kommissionsordförande Santer kunnat höra att många förordningar, betänkanden, resolutioner, rapporter har framlagts under de senaste åren, många ord har flödat, men att det tyvärr har fattats få beslut, och att de stora planerna som funnits fram tills nu egentligen inte kunnat förändra detta faktum, i synnerhet att arbetslösheten inom EU har förblivit oacceptabelt hög, 18 miljoner arbetslösa. Men jag erinrar mig att kommissionär Flynn har antytt att en högre siffra är mer realistisk, kanske 25 miljoner.
Tyvärr tror man fortfarande i för hög grad att sysselsättning exklusivt är förbundet med ekonomisk tillväxt. Vi behöver naturligtvis ekonomisk tillväxt. Utan ekonomisk tillväxt kan inte extra sysselsättning skapas direkt, men vi har lika stort behov av en aktiv och effektiv arbetsmarknadspolitik, såväl i perioder av högkonjunktur som av lågkonjunktur. Jag skulle vilja knyta fyra konkreta arenor till de förslag vi har hört denna förmiddag.
För det första de transeuropeiska nätverkens arena. Jag hoppas att denna arena nu äntligen släpps fri, och att man i Luxemburg beslutar om de finansiella medlen som är nödvändiga till detta, för vi vet att dessa transeuropeiska nätverk egentligen är drivaxlar som för med sig extra investeringar, vilka kommer att stimulera den ekonomiska tillväxten och som även direkt kommer att föra med sig högre sysselsättning.
Andra arenan: kapitalinjektionerna till de små eller medelstora företagen. De företag som i sig redan är de som skapar flest jobb.
Tredje arenan: finansiell stimulans för vetenskaplig forskning och teknologisk utveckling för att kunna minska klyftan till Japan och USA, men också krediter till arbetsförmedling, yrkesutbildning, sysselsättningsmöjligheter i miljösektorn och de kulturella sektorerna och i den så kallade tredje sektorn, den sociala ekonomins sektor.
Fjärde arenan: arenan för reducering av skatten på arbete, både inom och utom ramen för skattelagstiftning. Kommissionär Monti har vad denna problematik beträffar egentligen utfört banbrytande arbete. Jag hoppas att några steg framåt ska kunna tas även här med det luxemburgska ordförandeskapets ansträngningar.
Då kommer jag till det sista elementet, det element som vi fullständigt kan sluta upp bakom i fråga om de förslag om hur man skall ta itu med detta. Jag tror att det verkligen är bra att säga att den enda effektiva metoden - det har bevisats i samband med EMU - är konvergensmetoden, under förutsättning att den kombineras med ett tidsschema. Det är denna metod som vi måste kunna konkretisera på ett område som ungdomssysselsättningen, vid definitionen av sysselsättningsnivån, till exempel 65 % över fem år, skolning av långtidsarbetslösa, reformering av arbetstiden och annat.
Tre aktörer måste spela en viktig roll och ta sig an denna uppgift tillsammans. EU, som måste ge impulserna, medlemsstaterna, som måste utarbeta sina årliga handlingsprogram, och arbetsmarknadsparterna, som måste kunna ta sitt ansvar. Detta är vägen till toppmötet i Luxemburg. Jag hoppas att denna väg, som två eminenta luxemburgska politiker har visat för oss, också är den riktiga vägen till den sociala unionen.

Haarder
Fru ordförande! Det finns i detta parlament en beklaglig tro på att vi är klokare än ledamöterna i de nationella parlamenten. Detta måste vi vänja oss av med, framför allt när det blir 25 medlemsländer, eftersom det då inte kan vara någon nytta med att vi i detta parlament behandlar alla möjliga saker som hör hemma i de nationella parlamenten. Jag är säker på att van Velzens betänkande är bra för en socialdemokratisk regering i Holland, men den skulle inte fungera i mitt land och heller inte i flera andra länder, eftersom problemen där ser annorlunda ut. Några behöver mer utbildning, andra ett undanröjande av ämnesgränser och ytterligare andra mer stöd i arbetssökandet. Detta skall behandlas och redas ut i de nationella parlamenten, därför skall vi här försöka begränsa mängden allmänna och, ursäkta att jag säger det, onödiga råd om saker som unionen inte har inflytande på. Låt oss koncentrera oss på det unionen kan göra: skapa stabila ramar, gemensam valuta, tillgång till marknader, forskning, innovation. Jag håller med om att ingen under 25 bör få passiv försörjning, men också detta är en sak som bör behandlas i de nationella parlamenten.

Sornosa Martínez
Fru ordförande! Jag delar uppfattningen om att Europeiska rådets extra möte om sysselsättning är av stor vikt för Europeiska unionens trovärdighet. Mina kollegor har betonat att den viktigaste frågan är arbetstidsförkortningen. Jag vill betona två saker som för mig är mycket viktiga: de små och mellanstora företagen samt kvinnorna.
De små och mellanstora företagen är väsentliga för att skapa och behålla sysselsättningen. Vi har ett utmärkt bevis på det i Valencia där jag bor. Där finns ett oräkneligt antal små och medelstora företag med keramik, leksaker, skor, möbler och som har en hög arbetsintensitet. Men de befinner sig i kris därför att deras konkurrenskraft baseras på billig arbetskraft. Det är nödvändigt att de förändras och att deras produktion inriktas på kvalitetsprodukter med avancerad utformning och teknologi. Men denna anpassning, jag skulle nästan kalla den revolution, kan inte ske på egen hand. De måste ha hjälp och de behöver finansiell hjälp och kostnadsreduceringar.
Vad gäller kvinnorna så utgör vi 83 % av alla deltidsanställda och 4 % över hälften av de arbetslösa i gemenskapen. På extramötet måste det vidtas konkreta åtgärder som garanterar en tillgång till arbetsmarknaden på lika villkor. Jag tror att parlamentet och gemenskapsinstitutionerna blir trovärdiga om vi kan ge svar på det viktigaste problemet för unionens medborgare: skapandet av sysselsättning.

Ghilardotti
Fru ordförande! Betänkandet från van Velzen, som jag gratulerar, föreslår att vi skall gå från ord till handling genom att omsätta i konkreta åtgärder det som Europaparlamentet alltid har hävdat: om man vill att en samordnad sysselsättningspolitik skall få någon betydelse och ge den samma dignitet som man ger processen som skall leda fram till en gemensam valuta, så måste man fatta beslut som rör konvergenskriterier för sysselsättningen tillsammans med mål på medellång sikt och riktlinjer för hur de målen skall uppnås.
Den springande punkten är med andra ord att man måste visa en vilja att styra processerna, även med hjälp av en samordnad europeisk politik som tvingar institutionerna, på alla nivåer, europeiska, nationella, lokala, att rikta in alla sina ekonomiska beslut mot en ny utvecklingsmodell och att skapa de övergripande villkor som krävs för att denna utveckling skall gå i riktning mot att skapa fler arbetstillfällen. Jag tror att man kan skapa dessa övergripande förutsättningar just med hjälp av de metoder som anges i van Velzen-betänkandet: åtgärder för utbildning och livslångt lärande, omfördelning och sänkning av arbetstiden. När det gäller denna sista punkt skulle jag vilja göra en liten utvikning: min regering, den italienska, har enligt min mening fattat ett modigt beslut när man har låtit bli att lagstifta om en sänkning av arbetstiden i dekret som tvingar alla, utan i stället genom ingripanden, även från olika institutioner, försöker nå en överenskommelse mellan arbetsmarknadens parter för att man skall komma fram till en sänkning av arbetstiden. Denna inriktning är till fördel för alla arbetslösa, men, tror jag, framför allt till fördel för kvinnorna, som när det gäller arbetslösheten är den grupp som har drabbats värst och som alltid har utgjort ett bevis på att det är nödvändigt att utforma arbetstiden så att den passar alla, män och kvinnor. De övergripande förutsättningarna skapar man dessutom via ingripanden som främjar omskolning, teknisk förnyelse och ekonomiskt stöd till små och medelstora företag.
Europaparlamentet har gjort detta, inte bara med van Velzen-betänkandet men även genom sina val när det gäller budgeten, som kommer att diskuteras i dag på eftermiddagen. Europaparlamentet har visat mod. Det är sant, som van Velzen sade, att det inte alltid krävs resurser, men erfarenheten säger mig att om inte strategierna även omsätts i resurser så kommer de lätt att förbli döda bokstäver. Europaparlamentet har gjort ett bestämt val: ett sysselsättningspaket som innehåller åtgärder till fördel för små och medelstora företag i samarbete med EIB, men som även stödjer pilotprojekt på lokal nivå för sysselsättningen.
Jag tror att kommissionen, med sina riktlinjer, och Europaparlamentet, med de precisa förslag som anges i van Velzen-betänkandet och med de val som gjorts i samband med budgeten, har gjort sin del. Hela ansvaret vilar nu på rådet. Toppmötet i Luxemburg måste avslutas med konkreta val som även formas till en rättslig grund för dessa program. Låt mig säga till rådets ordförande Juncker, som har visat stort mod när han har lagt fram sina förslag: toppmötet måste avslutas med konkreta åtgärder, dvs. rättsliga grunder för programmet, annars kommer det än en gång att stanna vid enbart ord.

Pirker
Fru ordförande! Det gläder mig att vi alla här gemensamt kan konstatera att sysselsättningspolitiken blivit en hjärtefråga för Europeiska unionen. Det beror inte minst på det faktum att rådets ordförande Juncker och kommissionens ordförande Santer så starkt har anammat denna fråga. Det är också absolut nödvändigt, speciellt när vi betraktar ungdomsarbetslösheten som under tiden på europeisk nivå kommit upp till 20 %. I många stater har siffran klättrat över 40 %-strecket. Det betyder att om vi inte tar oss an denna fråga så kommer vi att ha ett social- och samhällspolitiskt sprängstoff i unionen som på sikt även skulle kunna äventyra hela unionens framtida existens..
Jag vill därför speciellt rikta min uppmärksamhet på de åtgärder mot ungdomsarbetslösheten som vi - och det vädjar jag om - borde se till att de får ett starkare genombrott för de ansträngningar som görs såväl på nationell som på europeisk nivå. Här anser ordförande Santer att vi behöver nya strategier, som måste vara mångfacetterade och permanenta samt inte minst - vill jag tillägga - konkreta.
Här skulle jag vilja poängtera några programpunkter. Att förverkliga dem tror jag är nödvändigt för att ungdomsarbetslösheten skall kunna bekämpas. För det första: vi borde försöka att ge ungdomarna en grundutbildning, som dels omfattar baskunskaper i ADB, dels ett språk från ett annat unionsland för att öka deras rörlighet.
Punkt nummer två: De borde lära sig att bli rörliga och jag menar då i lika hög grad de som skall utbildas som utbildarna, som ofta fortfarande inte känner till dessa möjligheter. Det betyder att vi måste försöka forcera unionens utbud i programmen för rörlighet och undanröja de hinder som finns för att utnyttja dessa program.
Punkt nummer tre: Vi måste lära oss att kvalificera människorna för det verkliga arbetsmarknadsbehovet. Vi skapar mycket ofta kvalifikationer som inte efterfrågas. Jag föreslår därför att vi årligen presenterar analyser som stöd för de enskilda länderna som bidrar till att man verkligen skapar de kvalifikationer som motsvarar det framtida behovet.
Punkt fyra: Vi borde harmonisera yrkesutbildningen dvs. till den nivå som kommissionen föreslagit. Exempelvis borde varvad utbildning, som vi anser vara den som är bäst, införas i alla europeiska länder.
Punkt fem: Forcera startandet av företag, eftersom det i små och medelstora företag finns den största potentialen och eftersom många unga människor gärna vill förverkliga sig som utbildare, att föra över systemet med business angels från Amerika.
Den sista punkten som jag föreslår för att nya idéer skall omsättas i företagen, är att i Europa införa "idébanker" i form av nätverk för att erbjuda och förverkliga nya idéer. Jag ser toppmötet som en verkligt stor chans att ge unionen och särskilt vår ungdom sysselsättningsimpulser inför framtiden.

Cabezón Alonso
Fru ordförande! Den stora debatten så här i slutet av seklet är hur vi skall skapa sysselsättning i våra samhällen. I denna debatt kan man varken agera med förutseende eller försvar och inte heller genom att använda formuleringar som kanske gällde förr men inte har samma värde i dag. Lite oräddhet skulle vara användbart för att fokusera den aktuella situationen. Inför avregleringarna som tycks omfatta allt, borde vi uttrycka våra förslag och förena flexibilitet och säkerhet genom att ha i åtanke att det inte finns endast en sysselsättningspolitik, utan att all politik kan och bör vara användbar för sysselsättningen även om en aktiv sysselsättningspolitik också är nödvändig.
Det finns höga förväntningar på det kommande extramötet om sysselsättning, kanske alltför höga. Låt oss lita på att dessa förväntningar inte kommer på skam.
Det vore önskvärt att, som Wim van Welzens betänkande tar upp, uppnå konkreta och även kvantifierbara mål, medvetna om att arbetslöshetssiffrorna i början inte är likadana i alla medlemsstater och att inte heller förutsättningarna för att skapa arbetstillfällen, sysselsättning, är likadana i varje medlemsstat. För det går bara att skapa sysselsättning genom att skapa arbeten. Man skapar sysselsättning när man skapar arbeten för att tillfredsställa traditionella och nya behov.
För ungdomar utan arbete, med ytterligare svårigheter att finna arbetstillfällen, behövs det uppslagsrika och till och med riskfyllda lösningar för att öka procenten som utbildar sig genom att knyta ihop fortbildning och arbetslivserfarenhet och beslutsamt satsa på ständig fortbildning. Vi måste dela erfarenheter om hur man förvandlar en passiv politik till en aktiv, förvandlar arbetslöshetsunderstöd till stöd för nya arbetstillfällen.
De sociala aktörerna måste erbjuda konkreta överenskommelser som syftar till att skapa sysselsättning, exempelvis förvandla övertiden till arbetstillfällen. I mitt land arbetades det förra året 65 miljoner timmar övertid. Man kan göra om dessa övertidstimmar till anställningar, och inte till ersättning, med flexibla arbeten genom till exempel beslut om arbetstidsförkortning, hela tiden så att företagens produktivitet tryggas, och satsa på avtal om nya former för arbetsorganisation.
Vi måste insistera på en skatteflexibilitet för arbetsintensiva eller okvalificerade arbeten.
Uppmärksamheten på småföretagen bör vara litet mer än bara en deklaration om avsikter och beviljande av fördelaktiga lån. Småföretagen behöver stöd för att känna sig som en del av den inre marknadens potentialer och känna hur de kan dra nytta av en gemensam valuta.
Europeiska unionen bör, som redan har sagts så många gånger tidigare, finna ett mervärde i medlemsstaternas politik och beslutsamt stödja vissa aktiva sysselsättningspolitiska åtgärder. Om det blir så, kan extramötet om sysselsättning i Luxemburg ge form åt en europeisk pakt för sysselsättning och solidaritet.

Menrad
Fru ordförande, ärade kollegor! När mer än 18 miljoner människor inom Europeiska gemenskapen är arbetslösa, då utmanar det även Europeiska unionen i sig även om det huvudsakliga ansvaret för sysselsättningspolitiken ligger hos medlemsstaterna, framför allt hos arbetsmarknadens parter. Denna insikt kom fram vid rådet i Amsterdam och fick genomslag i ett sysselsättningskapitel samt i ett tilläggsprotokoll med målet att anordna ett toppmöte. Europaparlamentet har på ett framgångsrikt sätt engagerat sig för toppmötet i Luxemburg. Wim van Velzen har med sitt arbete i utskottet för sysselsättning och socialfrågor presterat ett bra bidrag till detta möte. Tack och lycka till!
Vi samtycker till flera punkter för övrigt även till det som kommissionens ordförande sagt. Av de många förslag som i dag förts fram för att bekämpa arbetslösheten upprepar jag endast hur betydelsefullt de anställdas kvalifikationer men framför allt de arbetslösas är. Den frågan borde få en särskild tyngdpunkt vid det extra toppmötet med statsoch regeringscheferna i Luxemburg.
Även impulser till en ständig fortbildning, för ett livslångt lärande är nödvändiga. Europa som sådant behöver inte bara högteknologins moderna maskiner utan även arbetstagare som kan använda dem. Wim van Velzen för fram intressanta förslag till yrkesutbildning för vuxna och bekämpningen av ungdomsarbetslösheten. Några av dem är visserligen - som flera talare påpekat -för fixerade vid procentsatser och planer. Det vill PPE-gruppen korrigera och luckra upp genom ändringsförslag.
Rådets ordförande anförde en uppfriskande ton i den europeiska diskussionen. Med rätta varnar han för att sätta ribban för högt. Juncker kommer - det är jag övertygad om - att prestera ett väsentligt bidrag för ett toppmöte som kommer att fatta konkreta praktiska beslut. Förhoppningsvis begraver det sig inte heller i tråkiga teoretiska resonemang. Men utan pengar går det inte! Käre kollega van Velzen, det vet ni. Rad för rad i den europeiska budgeten måste gås igenom för att se om det inte gömmer sig några reserver någonstans. Davignonrapporten föreslår ett europeiskt aktiebolag som ett idealiskt rättsligt instrument med vilket särskilt privat kapital skulle kunna mobiliseras för att bilda transeuropeiska nätverk. Hittills har projektet vad gäller ett europeiskt bolag stupat på stridsfrågan om medbestämmande. Det luxemburgska ordförandeskapet har utvecklat ett intressant kompromissförslag i frågan. En politisk enighet i ministerrådet inom detta år med en lösning baserad på partnerskap vore bra även för den europeiska sysselsättningspolitiken.
Svaret på utmaningarna på arbetsmarknaden heter inte fri utan social marknadsekonomi och partnerskap!

Weiler
Fru ordförande, mina damer och herrar! Socialdemokraterna är glada att vi idag kommit till denna debatt. Jag är speciellt glad över att alla kollegor kommit till den insikten att det inte går att skapa arbetstillfällen genom social nedrustning.
Herr rådsordförande, jag skulle vilja påminna om att sysselsättningskapitlet i Amsterdamfördraget i början var ett oälskat barn. Särskilt Tyskland försökte i det längsta vägra att anta det. Först genom den allmänna debatten, Europaparlamentets, kommissionens och några medlemsstaters insats har vi kommit fram till detta resultat.
Jag nämner detta, eftersom det naturligtvis finns en risk att de som hittills varit motståndare den 21 november kommer att förstöra och bojkotta ansträngningarna från vår sida. Vi har förlorat mycket tid på grund av oenigheten i rådet, när det gällt att godkänna Elise-programmet. Riskkapital till små och medelstora företag kommer nu att ha högsta prioritet i Luxemburg. De nationella parlamenten och regeringarna kommer inte att befrias från sitt ansvar, men Santer, ni har rätt, en subsidiaritet byggd på en felaktig uppfattning leder oss inte vidare.
Jag skulle kort vilja hänvisa till tre aspekter. Vi behöver kvalificerade och varaktiga arbetstillfällen. Lågt betalda jobb utan utbildning, utan framtid och utan social trygghet har vi redan nog av. För det andra behöver vi arbetstillfällen för kvinnor. Det innebär i dag åter ett visst mod att kräva det. Det är nämligen för de ansvariga mycket bekvämare att skicka tillbaka kvinnorna till spisen eller till deltid. För det tredje behöver vi nya idéer. Det som medlemsstaterna inte kan, det som de försummar, det som de ännu inte tror sig om att kunna, det skulle kunna realiseras i pilotprojekt.
Jag är också säker på att de planerade ekonomiska medlen i Europeiska investeringsbanken inom det medelfristiga området inte kommer att räcka om ministerrådet tar sin uppgift på allvar. Juncker, vi kommer att följa Europeiska rådets aktiviteter både kritiskt och positivt, kräva resultat och fortsätta att lägga oss i på ett konstruktivt sätt.

Carlsson
Fru ordförande! Gemensamt besitter EU i dag de nödvändiga verktygen för att kunna dra nytta av en pågående globalisering och en teknologisk omvandling. Genom skapandet av den inre marknaden och införandet av EMU har vi lagt grunden för att tillvarata nya möjligheter. Det förutsätter dock en ökad anpassningsförmåga bland nationer, regioner och individer i Europa.
Problemet med van Velzen-betänkandet är att det enbart tar sikte på symtomen med en dåligt fungerande marknad. Man har välvilliga sysselsättningsinitiativ och vill sätta upp ambitiösa mål, men detta riskerar att faktiskt bli rent av kontraproduktivt. Jag tror nämligen att risken är stor att vi flyr från en nödvändig strukturdiskussion. Vem har i dag frågat sig varför vi inte får en tillväxt av nya jobb i Europa? Då borde vi i stället diskutera strukturproblemen. Kostnadsläget - vi har alltför höga skatter. Regleringar - det finns trösklar för att anställa. Entreprenörskapet - det är inte tillräckligt många nya företag i Europa. Kunskapsnivån sjunker i stället för att öka i en tid då kunskaper är allt viktigare.
Jag vet att dessa frågeställningar inte är nya, men jag tycker att det är en skam att man inte har gjort hemläxan bättre från Essen och börjat genomföra många av de saker som nu behöver åtgärdas. Det hjälper inte att kommissionen har ambitiösa analyser. Det kan nämligen inte kompensera när regeringschefer underlåter att göra nationella förändringar.
Jag avundas inte rådsordförande Juncker som har tagit på sig en stor roll. Jag hoppas verkligen att han och EU inte " blir sittande med svarte Petter" , dvs. får skulden för en arbetslöshet som har sin grund i dåligt fungerande nationella arbetsmarknader. Mitt råd till er är att satsa på det som bara EU kan, nämligen inre marknad och gemensam valuta samt gärna utbyte av goda idéer - det är en självklarhet bland vänner. Men stirra er inte blind på bara EU; vi lever ju i en global ekonomi och kan lära av andra länder och kontinenter, där sysselsättningsgraden ökar och arbetslösheten minskar. Våga analysera ordet flexibilitet. Låt inte uttrycket aktiv arbetsmarknadspolitik locka till övernationella budgetsatsningar.
Lika litet som Europa kan vila sig till nya jobb och välstånd hoppas jag att ni tar semester när många arbetsuppgifter väntar. Jag tycker att det är så förunderligt att så många verkar tro att vi kan få det bättre genom att arbeta mindre. De som företräder den linjen anser jag har givit upp; de förespråkar en stagnerande och krympande arbetsmarknad.

Van Lancker
Herr rådsordförande! Ni sade just mycket poetiskt i er inledning att ni önskar att toppmötet inte blir någon parafras. Le sommet ne peut pas accoucher d'un autre poème. Jag hade inte kunnat säga det bättre själv, och jag delar denna uppfattning helt och hållet. Jag skulle för övrigt vilja säga till Johanna: vi behöver egentligen inga nya idéer. Vi har tagit fram tillräckligt med idéer. Kommissionen i vitboken, i förtroendepakten, detta parlament i Rocards betänkande, i de olika resolutioner som parlamentet har producerat. Vad vi nu behöver är att få dessa idéer utförda. Om Luxemburg skall bli en framgång, då är det åtminstone två saker som behövs, herr rådsordförande.
För det första, toppmötet måste formulera klarare målsättningar. Det har redan sagts här ett par gånger: en europeisk sysselsättningspakt måste våga att äntligen formulera konvergensnormer med tanke på sysselsättningen. Toppmötet måste också våga att formulera målsättningar för utbildningar, investeringar i arbete, jobbgarantier och även för arbetstid. Jag måste ärligt talat säga att det har förvånat mig lite att vissa kollegor har upprepat denna passus från Van Velzens betänkande. Men jag blir ännu mer förundrad när jag hör vad det är som ger många regeringar kalla kårar och som jag själv ser ibland i vissa ändringsförslag från PPE och liberalerna när det gäller att formulera konkreta målsättningar. Vi har nu genom erfarenheterna med den monetära konvergensen sedan länge vetat att sådana normer är nödvändiga för att få alla att sträva åt samma håll. Jag hoppas, herr rådsordförande, att toppmötet skall lyckas med detta.
För det andra, allt kostar pengar. Och det gäller också för en europeisk sysselsättningsstrategi som inte vill resultera i workfare -projekt, utan jobbgarantier, investeringar i arbete, en bättre framtid. Och där kanske min betoning ligger lite annorlunda jämfört med vår föredragande Wim Van Velzen. Naturligtvis är det så att sysselsättning måste upp på den nationella dagordningen och att det budgetmässiga utrymme som är tillgängligt i medlemsstaterna i första hand således måste läggas maximalt på sysselsättning. Men det kommer inte att räcka, ärade kolleger. Ansvaret för sunda statsfinanser, som för övrigt är fastställt i stabilitetstraktatet, gör att det politiska utrymmet, i varje fall i mitt land, herr rådsordförande, är mycket litet och att det således behövs nytt syre för att få fart på den europeiska ekonomin. Och därför krävs åtminstone att engagemanget från Amsterdam vad beträffar finansieringen av ett europeiskt tillväxtalternativ konkretiseras. Vad mig beträffar borde för övrigt Eurobonds från ett initiativ av Delors på nytt tas upp på dagordningen.
I vilket fall som helst, avslutningsvis skulle jag, herr rådsordförande, vilja säga lycka till. Jag hoppas att toppmötet på nytt inte resulterar i en vacker dikt.

Mann, Thomas
Fru ordförande! Vi förväntar oss inga under av sysselsättningstoppmötet, men vi räknar starkt med att fr.o.m. nu kommer bekämpningen av arbetslösheten på 18 miljoner i Europa att finnas där den hör hemma, nämligen högst upp på allas dagordning. Trovärdigheten i europeisk politik beror inte bara på hur bra de genomförda resultaten uppnås för miljoner av de berörda och deras anhöriga. Det vore som Jean-Claude Juncker nyss sade, det skulle inte vara mer än att stämma upp gamla visor utan att verkligen sätta nya melodier till nya texter.
Subsidiaritetsprincipen berörs inte. Huvudansvaret ligger ju kvar hos medlemsländerna. Det handlar ju om att konkretisera de gemensamma strategier för sysselsättningen som man beslutade om vid Essenmötet. Kommissionens ordförande Jacques Santer hade rätt när han nyss sa att vi måste satsa på integrerade och koordinerade aktiviteter och det genast.
Essenmötets fem områden som bestämdes: investeringar i yrkesutbildning, ökning av sysselsättningsintensiteten, sänkning av lönebikostnader, effektivare arbetsmarknadspolitik och åtgärder för de av arbetslöshet berörda grupperna är precis som tidigare den rätta basen. De är även huvudingredienserna i Wim van Velzens betänkande, där han lyckats med att utarbeta ett precist och på väsentligheter koncentrerat betänkande, som vi i PPE-gruppen vill förbättra med några ändringsförslag.
Sysselsättning och ekonomisk politik är de båda sidorna av samma mynt i den sociala marknadsekonomin. Således behöver vi som komplettering till den stabilitetspakt som Theo Waigel initierat konvergenskriterier för sysselsättningen. Medlemsstaternas engagemang måste kunna kontrolleras och mätas. Offentligt skall man göra bokslut över vad som uppnåtts, men även över det som man inte uppnått också med hjälp av årsrapporter här i Europaparlamentet. Först genom kvalitativa mål med tidsmässigt tydliga villkor uppnår man en nivå som förtjänar utvärdering av en effektiv samordning av flera länders nationella politik.
De punkter som vi föreslår, t.ex. vad gäller mänskliga resurser, är genomförbara. Kostnader för utbildningsåtgärder bör i de nationella budgetarna orientera sig mot genomsnittsvärdet i de tre bästa medlemsstaterna. Utbildningssystemen måste mer flexibelt anpassas till marknadsbehoven. Arbetsmarknadens parter bör sluta avtal så att de långtidsarbetslösa och ungdomarna efter utbildning, får möjlighet till arbete - även tillfälliga. Eller när det gäller små och medelstora företag: att hantera risker vid start av företag, garantifonder för lån i Europeiska investeringsbanken och naturligtvis att stärka konkurrenskraften hos dessa garanter för det övervägande antalet utbildnings- och arbetsplatser i Europa, samt inom regionerna skapa lokala sysselsättningsinitiativ och -åtgärder till förmån för samarbetsavtal i gränsområdena.
Jag anser att Europaparlamentet har fyllt rådets direktiv om tillväxt och sysselsättning samt även sysselsättningskapitlet i Amsterdam med innehåll. Ert ambitiösa mål, herr ordförande i Europeiska rådet, att få till stånd ett toppmöte med handfasta resultat har inte minst p.g.a. er stora personliga insats och ert inspirerande sätt alla chanser att nå framgång.

Kirsten Jensen
Fru ordförande! Vi har genom Amsterdamfördraget tagit ett stort steg mot ett bättre Europa. EU skall ta tag i det som är viktigast för Europas befolkning, nämligen sysselsättningen och därmed försvaret av välfärdsstaten. Fördrag löser inte problemen av sig självt. De många förslagen och goda intentionerna skall leda till handling.
1992-1993 hade Danmark stor arbetslöshet och underskott i statsfinanserna. Vi gjorde en finanspolitisk anpassning genom en omläggning av vårt skattesystem och en omfattande arbetsmarknadsreform. Detta har i dag gjort Danmark till europamästare vad gäller att skapa nya arbeten. Vi vill snabbstarta ekonomin och på det sättet försäkra oss om en bättre sysselsättning och samtidigt överskott i statens finanser. Vi har genomfört en skattereform som var inledningen på en lägre beskattning av arbete och en högre beskattning på resursanvändning. Vi har genomfört en arbetsmarknadsreform som aktiverat de arbetslösa och utbildnings- och föräldraledighet har bidragit till en mer flexibel och social arbetsmarknad, för både företag och löntagare. Vi har valt en strategi som satsar på utbildning och inte på passivitet, en strategi där tillväxt och sysselsättning går hand i hand med en hållbar ekonomi. Vi har i Danmark kommit ett bra stycke på vägen mot både högre sysselsättning och ordning i statsfinanserna, samtidigt som vi har kvar ett socialt ansvarsfullt samhälle och hänsyn till miljön.
Det skulle nu vara bra om alla EU-länder förpliktar sig att uppfylla konkreta mål i kampen mot arbetslösheten. När det gäller att skapa nya arbeten skall vi i Europa satsa på utbildning, forskning och kvalitet och på så sätt förbättra vår konkurrenskraft gentemot tredje land. Den inre marknaden innebär att vi har en till 90 % gemensam ekonomi och därför är beroende av varandra. Den danska insatsen skulle ha ännu större effekt om motsvarande snabbstart av ekonomin skett överallt inom EU. Jag önskar er lycka till med toppmötet i november!

Mendonça
Fru ordförande, mina damer och herrar! Det extraordinära möte Europeiska rådet skall hålla i Luxemburg under november månad varken bör eller kan utgöra ytterligare en av de många europeiska toppmöten där man på ett beslutsamt och dömande sätt presenterar deklarationer med goda intentioner, som aldrig kommer att omsättas i praktiken. Det är heller inget tillfälle till mer synpunkter på och kontroller av arbetslösheten, det bör vara ett tillfälle att konkretisera och praktiskt genomföra de texter som antagits av Europeiska rådet i Amsterdam, framför allt de som är väsentliga för utvecklingen av en aktiv och samordnad europeisk sysselsättningsstrategi.
Det nya sysselsättningskapitlet i fördraget, resolutionen om ökningen av sysselsättningen och ordförandens slutsatser om sysselsättningen, konkurrenskraften och tillväxten förutsätter principer, bestämmelser och avsikter av sådan betydelse att de omedelbart bör utnyttjas och införas till sista stavelsen. Man kan på det extraordinära sammanträdet i Luxemburg inte vänta på nya idéer. Det som är viktigt är att konkretisera den oändliga mängd koncept som redan spridits och grundligt diskuterats.
Medlemsstaterna betraktar, i enlighet med Amsterdamfördraget, sysselsättningen som en fråga av gemensamt intresse, där gemenskapen bidrar till en hög sysselsättningsnivå uppmuntra till samarbete mellan medlemsstaterna samt stöd och vid behov komplettering av de nationella åtgärderna. Gemenskapen skall respektera medlemsstaternas befogenheter, samtidigt som medlemsstaterna inte får upphöra att ta sitt ansvar för att lösa detta oroande sociala problem.
De europeiska medborgarna, framför allt miljonerna arbetslösa ungdomar och alla andra miljoner långvarigt arbetslösa, väntar kanske fortfarande med visst hopp på att det bland andra åtgärder snabbt införs marknadsanpassad utbildning för arbetslösa, arbetstiden organiseras, inte enbart en minskning av arbetstiden, finansiella åtgärder och samordningen av den ekonomiska politiken.
Det betänkande som nu debatteras utgör ett viktigt närmande till toppmötet i Luxemburg. I betänkandet försöker man sammanställa de nya möjligheter som uppkommit genom Amsterdamfördraget och sammanställer utifrån detta ett antal viktiga och konkreta förslag, som bör beaktas vid mötet i Luxemburg och införas dagen efter sammanträdets slut, utan vidare förseningar.

Jöns
Fru ordförande, kära kollegor! Först vill även jag naturligtvis varmt tacka Wim van Velzen för hans utmärkta betänkande. Även jag välkomnar de föreslagna åtgärderna för ökad flexibilitet på arbetsplatsen och vad gäller mer flexibla arbetstider. Flexibilisering får dock inte ske utan sociala garantier. Flexibilitet för företagare är ena sidan av medaljen, men social trygghet måste vara den andra. Här har vi alla skyldigheter, inte bara regeringarna, utan även arbetsmarknadens parter. Den oerhörda ökningen av tillfälliga anställningar och galopperande deltider sker som resultat av Manchesterkapitalismen, där företagen på ett likartat sätt suger ut de anställda präglad av den globala konkurrensen. Eftersom det är bättre att ha någon form av arbete än inget alls, ser sig allt fler människor i sin nödsituation tvingade att acceptera den typen av sysselsättningsformer, trots att de för det mesta saknar varje form av social trygghet och även arbetsrättsligt är långt från att vara likställda de heltidssysselsatta. Här manifesterar sig en stor brist i den europeiska socialpolitiken som vi borde ha som högsta krav på oss att undanröja, om vi menar allvar med flexibiliteten. Här gäller det att skapa fasta regler och konkreta europeiska minimistandarder. För om vi låter det stanna vid den modlöshet som arbetsmarknadens parter visade upp i sitt europeiska deltidsavtal, då kan vi lika gärna säga godnatt!
Ett nollavtal har aldrig inneburit några sociala framsteg och det kommer inte heller i framtiden innebära arbetsfred. Vi behöver flexibla arbetsvillkor men utan diskriminering av arbetsrätt och social trygghet.

Malone
Fru ordförande! Också jag vill gratulera föredraganden till att ha tagit fram ett mycket koncist betänkande, som hoppar över all den vanliga mångordighet vi tillämpar när vi talar om att minska arbetslösheten. Vad detta beträffar så skulle jag vilja tillbakavisa den kritik som framförts här av Carlsson och andra med avseende på betänkandet.
I förra veckan fick vi i Bryssel ta del av kommissionens senaste ekonomiska prognoser, och på basis av dessa prognoser meddelade oss kommissionär de Silguy att upp till elva medlemsstater kommer att vara med i EMU från januari 1999. Detta skall välkomnas, men det betyder väldigt litet för miljontals människor runt om i Europeiska unionen. I synnerhet vill jag påstå att det inte betyder någonting för de 18 miljoner människor om vilka det har talats så många gånger här denna förmiddag - de europeiska medborgare och landsmän till oss som saknar arbete.
I mitt land, Irland, har vi upplevt en mycket välkommen omsvängning av landets ekonomiska omständigheter under de senaste fem åren, men till och med vår "keltiska tiger" lider av arbetslöshetens cancer. Dess rytande är i mitt tycke en förseelse mot våra många långtidsarbetslösa och mot våra ungdomar som inte får något start alls i arbetslivet. Konkreta åtgärder måste vidtas vid toppmötet i Luxemburg för att säkerställa att kampen mot arbetslösheten kan vinnas. Ett mycket viktigt steg som medlemsstaterna skulle kunna ta vore att ändra sin ståndpunkt vad gäller avskaffandet av den skattefria försäljningen vid resor inom EU. Detta beslut, som fattades av Bertie Ahern och de andra finansministrarna år 1991, kommer att få drastiska följder för tusentals arbetstagare runt om i Europeiska unionen. Det är ironiskt att vi å ena sidan talar om att skapa arbetstillfällen och å andra sidan själva avskaffar arbetstillfällen genom vårt agerande. Jag skulle vilja fråga kommissionär Flynn, som är här hos oss i dag, var han står i denna fråga. Kan han tala om var han står när det gäller skattefri försäljning och kommer han att förorda dess bibehållande på kommissionsnivån? I annat fall kommer ytterligare tusentals arbetstagare att tillföras vår nesliga statistik.
Slutligen så har jag just kommit från ett sammanträde med intergruppen om åldrandet. Santer kanske vill försäkra oss om att de äldre arbetstagarnas intressen kommer att beaktas vid hans överläggningar i Luxemburg.

Andersson
Fru ordförande! Jag vill börja med att tacka föredraganden för ett bra betänkande. I mitt hemland går diskussionen ibland så att den höga arbetslösheten skulle bero på EU. Det är ju inte sant, eftersom EU hittills inte har haft instrumenten för att föra en aktiv sysselsättningspolitik. Det är i stället medlemsländerna som hittills har haft instrumenten, men som inte ensamma har klarat av att föra en god sysselsättningspolitik. Nu finns dessa instrument i Amsterdamfördraget. Det innebär emellertid inte att man skall frånta vare sig regionerna eller nationerna deras ansvar för den framtida sysselsättningspolitiken, utan det gäller att skapa ett mervärde. När vi skapar detta mervärde gäller det att vara konkret.
Det får inte på nytt bli ett möte som innebär stolta, till intet förpliktigande deklarationer. Det gäller att ha klara målsättningar när det gäller sysselsättningsnivån, arbetslösheten, särskilt ungdomsarbetslösheten och långtidsarbetslösheten. Det gäller också att ha klara målsättningar när det gäller frågan om en aktiv arbetsmarknadspolitik. På denna punkt är Wim van Velzens betänkande klargörande. Ta då lärdom av detta på rådsmötet i Luxemburg, och låt det inte bli ett allmänt hållet dokument!
När det gäller arbetstidsfrågan är det ju så, att en sänkt arbetstid, rätt utförd, kan skapa arbetstillfällen. Vi vet det, vi har sådana exempel runtom i Europa.
Vad vi kan lära av EMU är följande: Skapar man tydliga, konkreta målsättningar, kommer också länderna att försöka uppfylla dem. Det har man gjort på inflationens område och när det gäller budgetunderskotten. Låt oss nu göra samma sak när det gäller sysselsättning och arbetslöshet. Det är en stor utmaning, men det är en utmaning som rådet måste anta.
Avslutningsvis vill jag också ansluta mig till Malones synpunkter i fråga om taxfree-försäljningen. Låt oss nu se till att vi inte - samtidigt som vi jobbar för ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet - ökar arbetslösheten på specifika områden på grund av tidigare fattade beslut! Låt nu sysselsättningen vara det övergripande målet! Då skjuter vi upp förslaget om slopad taxfree-försäljning.

Lienemann
Fru ordförande, herrar ordföranden, kära kolleger! I samband med enhetsakten berättade vi för våra folk att vi skulle skapa en mängd arbetstillfällen. Men arbetslösheten bara fortsätter att öka. I samband med Maastricht - samma löften som inte hölls. De stränga konvergenskriterierna gjorde det inte möjligt att komma ur arbetslöshetsspiralen.
Vi ser det tydligt och vi måste byta kurs. Byta makroekonomisk kurs kanske, men även metod. Vi kan inte längre acceptera ekonomiska tvingande kriterier utan att det samtidigt i Europa fastställs sociala skyddskriterier som är positiva för sysselsättningen.
Det är anledningen till att Europa snabbt måste gå mot en arbetstidsförkortning. Produktivitetsvinster och nya tekniker bör påskynda denna hundraåriga rörelse i historien. Vi kan arbeta mindre för att producera mer. Vi måste därför dela på arbetet, minska arbetstiden.
För att detta skall skapa arbetstillfällen måste minskningen vara massiv, snabb och allmän. Naturligtvis är det bättre med förhandlingar. Naturligtvis är det bättre med stimulans. Men inför 2000-talet, inför år 2000, måste Europa överallt i alla företag ha gått ned till 35 timmar. Det är möjligt. Samma argument har alltid förts fram tidigare: ekonomin klarar det inte, företagen kommer inte längre att vara konkurrenskraftiga. Det fick Jaurès höra vid övergången till åttatimmarsdag, det sades också i samband med den betalda semestern. Men historien avgjorde: det blev inte så.
Vi kan skapa mängder av arbetstillfällen om vi samtidigt med arbetstidsförkortningen på nytt balanserar förhållandet mellan kapital och arbete, som var märkligt obalanserat på löntagarnas bekostnad, och om vi genomför en reform av skatteuttagen och de sociala avgifterna som gynnar arbetskraftsintensiva företag och straffar dem med hög vinst som inte skapar någon sysselsättning. Det krävs alltså en europeisk skattepolitik tillsammans med den minskade arbetstiden.
Det här toppmötet bör inte handla om en ökad social avreglering. Mötet måste i stället snabbt sätta stopp för denna avreglering för vad har vi för nytta, herr ordförande, av konvergensandelar med lägre andel öppen arbetslöshet om löntagare som inte längre syns i statistiken i verkligheten inte har tillräckligt att leva av och lever under gränsen för fattigdom?
Det är inte det slags Europa vi vill ha. Det sociala Europa måste satsa på nytt på kampen mot avregleringen. Sociala framsteg skall medföra ekonomiska framsteg. De kommer inte spontant som ett slags oundviklig konsekvens, tyvärr!

Myller
Fru ordförande! För första gången i Europas historia har vi verkliga möjligheter att skapa en sysselsättningsstrategi för detta område. Parlamentet har länge varit aktivt och krävt handling. Ett ypperligt exempel på detta har vi i van Velzens betänkande. Rådet för sin del har först på allra sista tiden kommit med i samarbetet sedan de behövliga politiska omställningarna efter valen har ägt rum i medlemsstaternas regeringar. I detta nu finns det verkliga möjligheter att åstadkomma ett sysselsättningsprogram som innehåller konkreta mål. Från toppmötet för sysselsättning i Luxemburg får statscheferna inte åka hem med tomma händer.
De konkreta mål som kommissionen har lagt fram har kritiserats för att de är svåra att mäta. Enligt min åsikt behövs konkreta mål emellertid just därför att de ger oss redskap att bedöma hur effektiva sysselsättningsåtgärderna är. Detta betyder inte att en arbetslöshetsgrad på sju % på några villkor vore eftersträvansvärd och att den vore tillräckligt amibitiös, men det behövs också mål på vägen så att framgångarna kan skärskådas.
Nyckeln är utan tvekan att skapa arbetstillfällen. Vi måste erkänna att EU: s budget har sina gränser, men vi skall utnyttja alla de möjligheter som strukturfonderna och Europeiska investeringsbanken erbjuder. Också här har rådet fler möjligheter att agera än vad det hittills har varit berett att utnyttja.
I en marknadsekonomi är beskattningen ett effektivt sätt att styra tillgång och efterfrågan också på arbetsmarknaden. Flera talare har framhållit det önskvärda i att styra om beskattningen från arbetskraftsintensiva branscher till beskattning energi, kapital och miljö. Det är en ändring som verkligen måste fås tills stånd, men samtidigt måste man inse att en förskjutning av beskattningsfokus självfallet inte får hota välfärdsstaten.
Kriterierna för sysselsättningsprogrammet måste bli lika trovärdiga som kriterierna för EMU och toppmötet för sysselsättning i Luxemburg måste parallellt med EMU-kriterierna ta fram också sysselsättningskriterier. Då har mötet lyckats i sin uppgift.

Papakyriazis
Fru ordförande! Bekämpandet av arbetslösheten är i dag ett grundläggande begrepp för upprättandet och skyddandet av den sociala sammanhållningen i Europeiska unionen. Detta utmärker sig numer som förutsättningen för det europeiska samhällets möjlighet att svara mot den utmaning som globaliseringen utgör. Jag talar då, naturligtvis, om den europeiska modellen och inte någon ram made in USA eller made in Japan.
18 miljoner arbetslösa i Europeiska unionen, landsmän till oss, aktningsvärda personer, men det gäller inte endast denna monstruösa siffra. I den onda cirkeln ingår även förvärvsarbetande som kämpar med sin ovisshet och unga presumptiva förvärvsarbetande som plågas av osäkerhet. Denna mardrömslika cirkel blir naturligtvis större, då den även inbegriper dessas familjer.
Dessa förtvivlade medborgare bryr sig til syvende og sisdt inte om vem eller vad som bär ansvaret. De kräver, med all rätt, lösningar och resultat. Detta betyder fördelning och åtagande av ansvar, skyldigheter och aktioner inom hela spektret av verksamhetsfält och från alla håll. Det extra mötet om sysselsättning kan bokstavligt talat vara historiskt. Nu eller aldrig!

Junker
Fru ordförande, mina damer och herrar! Jag måste säga att denna debatt är frustrerande. Inte på grund av sitt innehåll men genom förfarandet. Ni har varit många som uttalat er och jag inbillar mig att många blir frustrerade inför en sådan anstormning av idéer och de svaga reaktionerna från ordföranden vilka jag på grund av tidsbrist måste begränsa väldigt.
Ja, jag skulle gärna ha velat delta i en debatt vars vidd vi i dag fått en uppfattning om, bl.a. i Durys inlägg, som angav flera vägar som vi borde koncentrera oss på ytterligare. Men jag kan tyvärr inte gå igenom alla de vägar ni nämnde i dag.
Jag skall bara säga att denna debatt visade att stämningen har ändrats, eftersom t.o.m. parlamentet i dag tar upp sysselsättningsproblemet på ett lite annorlunda sätt än vad det gjorde för några år sedan. Med några få undantag, förvisso beklagliga men inte nödvändigtvis signifikativa, är vi alla överens om den metod som bör användas, denna konvergensmetod som Maastrichtfördraget givit oss och som vi för övrigt fördömde eftersom den skulle tvinga medlemsstaterna att acceptera skyldigheter med resultat. I dag när vi bedömer att metoden har visat vad den duger till vill vi tillämpa den på sysselsättningspolitiken.
Vi är alla överens om att det krävs konkreta resultat och majoriteten av oss anser att riktlinjerna borde vara kvantifierbara och kontrollerbara. Det finns f.ö. här en gemensam analysgrund som borde göra det möjligt för oss att uträtta ett bra jobb på den punkten.
Jag noterade förvånat och ibland på gränsen till roat entusiasmen hos dem för vilka den senaste utvecklingen av inrikespolitiken i Europeiska unionens olika medlemsstater borde förenkla ordförandefrågan och bättre förbereda oss för toppmötet om sysselsättning.
Om det nu är sant skulle jag vara den första att applådera dem som uttryckt denna ståndpunkt. Tyvärr är samtliga medlemsstater ännu inte övertygade om att det synsätt vi valt, den metod kommissionen föreslagit, är den riktiga. Vi konstaterar, hos dem som inte delar vår uppfattning, och som inte delar den uppfattning som uttryckts här, ett uttryck för en vacker ekumenism. För att lugna vissa - de konservativa är inte ensamma om att spärra vägen för det sunda förnuftet och entusiasmen när det gäller att kämpa för sysselsättningen.
Jag uppmanar er alltså, mina damer och herrar, ni som vill inleda mycket fördjupade diskussioner med dem som ännu inte delar vår uppfattning. När vi lämnar Strasbourg för att resa hem till våra respektive länder skall vi träffa alla berörda för att övertyga dem om att följa de vägar som parlamentet mycket riktigt angivit i dag, vägar, inriktningar och idéer där mycket få skiljaktigheter råder. Men om alla kunde dela dessa idéer i London, Bonn, Luxemburg, Bryssel, Rom eller Paris, med tanke på att alla politiska strömningar uttryckt sig i samma riktning i dag, kommer vi att kunna förfoga över samtliga beståndsdelar och alla inslag som gör det möjligt för ordförandeskapet att blanda en cocktail som skulle tas emot av dem som blir serverade den, som något tillräckligt nyskapande för att på nytt inge hopp till dem som inget längre har.
Vi är ansvariga inför dessa män och kvinnor och alla dem som skulle vilja genomföra ett litterärt toppmöte, ett kvasitoppmöte, skulle bära ett tungt ansvar om deras uppfattning skulle gälla. Det beror på er och oss om vi skall kunna få dem att följa de metoder, förslag och idéer som ni upprepat denna förmiddag och som till mycket stor del motsvarar ordförandeskapets åsikter och idéer.
(Applåder)

Flynn
Låt mig framföra mina tack till alla dem som bidragit till diskussionerna denna förmiddag. Jag skulle särskilt vilja gratulera van Velzen och parlamentet till resolutionens innehåll. Det gör oss verkligen förtröstansfulla att veta att alla politiska krafter i Europa nu mobiliseras på ett så effektivt sätt i kampen mot arbetslösheten.
Det är något annat nu jämfört med hur det var tidigare. Skillnaden ligger i exakt det som rådets ordförande hänvisade till: förändringen till följd av Amsterdamfördraget och det faktum att sysselsättningen nu är ett gemensamt problemområde som flyttat in i rampljuset. Vi har nu dessutom kopplingen mellan den ekonomiska politiken och arbetsmarknadspolitiken på en och samma dagordning. Om man till det lägger vad ordförande Santer sade - att vi nu också har en ny sysselsättningsstrategi för att matcha fördragets innehåll - så tror jag att vi nu är på väg.
Jag stöder det som Hughes sade om behovet av snabba åtgärder. Det måste framstå som självklart för oss alla. Det redovisas på ett smärtsamt sätt för oss i vad jag ibland kallar den europeiska arbetsmarknadens "skamliga statistik" . Vi får inte glömma att dagens politik ökar antalet långtidsarbetslösa i Europa med ytterligare två miljoner varje år. Om man beaktar det faktum att var femte av alla dem som lämnar utbildnings- eller ykesutbildningssystem i Europa inte har några marknadsförbara färdigheter, och om vi vidare beaktar att en arbetslös av tio aldrig får något tillfälle till yrkesutbildning alls, så är det lätt att ställa sig bakom våra sysselsättningsriktlinjer, som säger att det föreligger en jobbklyfta, en färdighetsklyfta, och att den kräver ett gensvar och en genomgripande förändring av synsättet på hur våra system fungerar: våra utbildningssystem, yrkesutbildningssystem, socialförsäkringssystem och skattesystem. För att kunna göra framsteg måste vi inse tidigare misslyckanden. Jag kan konstatera tidigare misslyckanden inom tre områden: dålig ekonomisk förvaltning, bristande investeringar i personella resurser och föråldrade arbetsmarknads- och socialförsäkringssystem. Jag anser nu att det grundläggande fel medlemsstaterna gjorde var att alltför länge inta en vänta-och-se-attityd, som genomsyrade allt tänkande.
Därför håller jag med Hughes, och Pirker påpekade det också med eftertryck, om att tidig identifiering och tidiga ingripanden är absolut nödvändiga om vi skall kunna gripa oss an dessa problem, och de måste bygga på de enskilda behoven hos de människor som berörs. Men lyckligtvis så förändras saker och ting. Vi är helt visst på gång nu, och jag tror att EMU och den gemensamma valutan kommer att få bukt med detta det allra första misslyckandet, frågan om dålig ekonomisk politik. Våra riktlinjer kan klara upp misslyckandena vad gäller färdigheterna och systemen.
Våra sysselsättningsambitioner är realistiska och uppnåeliga vad gäller såväl jobbens kvalitet som deras antal. För att uppnå dem måste vi säkerställa att den pågående ekonomiska återhämtningen fortsätter, inte bara i några års tid utan de närmaste tio åren. Vi måste agera beslutsamt för att få bukt med de strukturella reformerna.
Vi har gjort allt detta tidigare. Vi får inte glömma att 10 miljoner nya jobb skapades under andra hälften av 1980-talet i Europa, i en mycket svagare ekonomisk situation - före den inre marknaden, före den gemensamma valutan och utan någon systematisk aktivering av arbetsmarknadspolitiken. Matematiken är ganska enkel. Produktivitetstillväxten i Europa är 2 % per år, varför vi behöver en ekonomisk tillväxt på minst 2 % bara för att hålla sysselsättningen på dess nuvarande nivå. Vi måste verkligen känna oss uppmuntrade - som en av talarna påpekade - när vi ser på de senaste prognoserna med avseende på den fortlöpande återhämtning vi nu upplever. Den är välgrundad och det är en stadig återhämtning. Vi kan åstadkomma ökningen på 3 %. Om vi lyckas bättre än så, och kombinerar det med de mycket välbehövliga strukturella reformer som vi talat om, så förbättras situationen anmärkningsvärt och snabbt. Vi skapar inte bara fler arbetstillfällen - 2 miljoner eller fler om året - utan de ekonomiska satsningarna på arbetsförhållanden kan också öka, de ekonomiska satsningarna på arbetslösheten sjunker och skatteintäkterna ökar. Detta är den goda cirkel som jag tror kommer att skapa tillräckligt med arbetstillfällen - 12 miljoner som vi talar om totalt - för att få upp vår sysselsättningsgrad till det mål på 65 % för unionen i dess helhet som vi ställt upp i riktlinjerna för sysselsättningspolitiken.
Alla tilltalas inte av tanken på specifika mål. Vi skulle verkligen kunna förstå det, om de bara var gripna ur luften och det inte fanns några politiska åtaganden eller några mekanismer för genomförande för att säkerställa att de uppnås. Men det är inte så vi betraktar målen i riktlinjerna och inte så vi förväntar oss att medlemsstaterna skall reagera. Riktlinjernas målsättningar utgör uppnåeliga prestationer. De utgör följderna av åtgärder och de visar oss var vi kan vara i unionen om vi genomdriver de strategier och den politik som lagts fram i såväl sysselsättningsriktlinjerna som i de övergripande ekonomiska riktlinjerna.
Förväntningarna är stora men förväntningar är viktiga, och utan strikta och krävande förväntningar finns det inga tvingande anledningar att ompröva gammal politik och få till stånd till den slags sysselsättningsgrad som är en realitet för våra handelspartners. Våra målsättningar är alltså realistiska och lika uppnåbara på sitt eget sätt som de konvergenskriterier som medlemsstaterna har antagit och eftersträvat alltsedan Maastricht. Ghilardotti slår huvudet på spiken här.
Jag skulle vilja säga att när det gäller de föreslagna riktlinjerna så har kommissionen inte krånglat sig ifrån frågan om arbetstiden. Under rubriken anpassningsbarhet bekräftar kommissionen att förkortad arbetstid kan vara lämpligt inom vissa sektorer eller i vissa situationer, men att sådana förkortningar bör förhandlas fram mellan arbetsmarknadens parter. Det övergripande målet måste emellertid vara att göra företag produktiva och konkurrenskraftiga och att åstadkomma den nödvändiga balansen mellan flexibilitet för företaget och trygghet för den enskilde arbetstagaren.
Vad beträffar sysselsättningsgrader och indikatorer, och de riktlinjer som kommissionen kommer att komma med, så avser vi att lägga fram ett förslag för att säkerställa en överenskommen jämförbar databas i medlemsstaterna, och överenskomna indikatorer, i syfte att övervaka genomförandet. Detta kommer att utgöra en prioriterad uppgift efter toppmötets slutsatser 1998.
Vad gäller frågan om strukturfonderna så uppmanar riktlinjerna medlemsstaterna att öka den strukturella finansiering som avser deras politik för utveckling av personella resurser. Jag välkomnar därför verkligen det faktum att ni delar vår önskan att se en betydligt större ekonomisk satsning på mänskliga resurser i framtiden.
Slutligen så är det omfattande stödet för sysselsättningsriktlinjerna i denna kammare lugnande. Dessa riktlinjer är modiga och jag är mycket tacksam för Europaparlamentets insatser för att stödja dem. Det är lugnande inte bara för institutionerna, utan också för de miljontals fördrivna och desillusionerade medborgare som är beroende av oss för det rätta ledarskapet och de rätta visionerna för att förändra sin livssituation. De får inte bli besvikna på nytt, och det har med rätta sagts att vi får inte få ett antal uttalanden eller pliktskyldiga föresatser, eftersom detta toppmöte, som rådsordföranden själv sagt, annars kommer att bli ett fuskverk. Jag ser fram emot tidsfristen den 21 november såsom sanningens ögonblick vad gäller utvecklingen av en verkligt europeisk sysselsättningsstrategi. Vi kan inte tänka oss ett misslyckande och vi kan bara inte stå overksamma.
(Applåder)

Ordföranden
Jag tackar kommissionär Flynn.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum om några minuter, kl. 12.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.25 och återupptogs kl. 12.30)

Omröstning
van Velzen, Wim
Jag måste säga att jag vid ett antal resultat kände starkt för att rekommendera att rösta nej, framförallt för att jag känner att detta är en stark fråga vilket egentligen skulle innebära överenskommelser och överläggningar. Men det skulle absolut vara en skandal om inte Europaparlamentet skulle vara i stånd att presentera ett betänkande inför toppmötet. Det är det enda men också tillräckliga skälet till att starkt rekommendera att rösta för betänkandet.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Wolf
Herr ordförande, jag är ledsen att jag inte kan tala förrän efter omröstningen. Europaparlamentet har redan genom sin överläggning åstadkommit en skandal när det behandlade detta viktiga betänkande med mycket liten bemanning - endast sysselsättningsexperterna från utskottet för socialfrågor och sysselsättning arbetade med betänkandet. Nu har vi faktiskt skapat en till genom att vi med vårt bidrag till sysselsättningstoppmötet lagt oss under absoluta minimum. Det är en skandal! Vi har bara röstat ja till det för att skandalen inte ska bli ännu större.

Ojala
Herr ordförande! Också jag ville ha ordet för att förklara varför jag till slut röstade för detta betänkande. Precis som Wolf sade, hade det varit skandal om betänkandet hade förkastats här.
(Ordföranden avbröt talaren.)

Holm
V-gruppen har i dag valt att rösta för förlikningskommitténs resultat gällande översynen av det fjärde ramprogrammet. Vi gör det dock utan större entusiasm.
Kompromissen är verkligen ingen framgång för Europaparlamentet. Fördelningen av pengarna är i rätt riktning, men summorna är inom flera av områdena alldeles för små. De pengar som avsätts, bl.a. de 9 miljonerna till förnybara energikällor, är en löjlig summa med tanke på de behov som finns inom EU. Skall vi lyckas med att fasa ut kärnkraften, måste betydligt större belopp avsättas för de förnybara energikällorna. Vi ser det naturligtvis som positivt att pengar avsätts till kampen mot att ta bort de avskyvärda person-/landminorna, men de pengar som nu avsätts räcker inte på långa vägar för att ta bort de över 100 miljoner minor som finns utplacerade runtom i världen.
En stor kritisk punkt gäller de pengar som avsätts för forskning kring BSE. Vi har inget emot forskning inom detta område, men det finns en stor risk att pengarna är bortkastade, eftersom problemets grundkärna är EU: s jordbrukspolitik. Så länge man inte förändrar EU: s jordbrukspolitik så att användningen av kemikalierna minskar, slutar med användningen av antibiotika, stoppar de grymma djurtransporterna, stoppar försöken med kloning, tar bort de genmanipulerade produkterna osv., så kommer problemen att fortsätta. Ett ekologiskt jordbruk är en förutsättning för att vi skall kunna få en minskning av de avarter vi i dag finner inom EU: s jordbruksområde. Några omvälvande initiativ i denna riktning lyser dock med sin frånvaro inom Europeiska kommissionen.

Lindqvist
Revideringen av det fjärde ramprogrammet för forskning är en följd av Sveriges, Finlands och Österrikes medlemskap i unionen. De nya satsningar som har gjorts är bra, men nivåerna är för låga. Jag har bedömt att detta är den kompromiss som är möjlig och har därför röstat ja till förslaget.
Industriolyckor (C4-469/97)
Striby
En konvention från Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa om gränsöverskridande konsekvenser av industriolyckor undertecknades den 16 mars 1992 i Helsingfors. 26 länder har ratificerat den, däribland 14 av gemenskapens medlemsländer samt gemenskapen själv.
Såsom förtroendevald från ett gränsområde, nära både en medlemsstat och ett tredje land, kunde jag bara rösta för detta förslag till beslut från rådet.
Miljöförstöringen känner inte de administrativa skiljelinjerna som gränserna mellan länder utgör. I Alsace fick vi för några år sedan utsläpp från Schweiz (industriolycka), Ukraina (kärnkraftsolycka) och länderna i Central- och Östeuropa (industriolyckor som medförde försurning)...
Arbetet med att utarbeta förslaget till konvention har till stor del påverkats av Frankrikes och gemenskapens politik beträffande faror i anslutning till stora olyckor med farliga ämnen, naturligtvis med beaktande av principen "förorenaren betalar" som allmän princip för den internationella miljörätten.
Vi förfogar följaktligen över de juridiska och tekniska instrument som krävs för att uppfylla våra skyldigheter enligt konventionen. Det är nödvändigt att Europeiska unionens samtliga medlemsländer, men också kandidatländer, eftersom dessa kan bli medlemmar i unionen inom en snar framtid, rättar sig efter slutsatserna i denna konvention.
Jag skall sluta med att erinra om att det inom ramen för utvidgningen krävs att de framtida medlemsstaterna införlivar regelverket inklusive miljökraven. Det är med stor förvåning jag konstaterat att kraven i anslutning till denna konvention inte nämns i kommissionens meddelande med namnet Agenda 2000.
Bonnkonventionen (C4-470/97)
Striby
Hela min grupp röstade för rådets förslag till beslut om ändring av Bonnkonventionen om skydd av flyttande vilda djur.
Vid konferensens femte sammanträde, som ägde rum mellan den 10 och 16 april 1997, lades 21 hotade vilda djur till i bilaga 1 och 22 i bilaga 2. Elva av dessa arter omfattas av rådets direktiv 79/409/EG om skydd av vilda fåglar.
Det är denna senare punkt jag vill ta upp i dag. Vi kan naturligtvis bara, och jag har sagt det vid ett flertal tillfällen, instämma i att vi måste skydda vilda djur och växter. Vi måste skydda alla arter för att bevara ekosystemet i sin helhet.
Vid flera tillfällen har jag däremot kämpat för problemet med storskarven. Efter att ha skyddat denna art bevittnar vi sedan några år en spektakulär utveckling av populationen av storskarvar på europeiskt territorium. Man måste kunna skydda alla arter, men göra det med urskiljning. Storskarven som var en hotad fågel har nu på grund av sin överpopulation blivit en hotande fågel. Den är hotande för yrkesfiskare, vattenbrukare och helt enkelt för fiskarna.
Det är nödvändigt, och jag har begärt det direkt hos van Putten som är föredragande i ärendet i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, att göra det som krävs omedelbart. Ekologin skall inte vara någon religion, den skall i stället analyseras som en vetenskap som möjliggör en utveckling med respekt miljön.
Jag väntar otåligt på hennes svar så att jag kan vidarebefordra det till berörda personer som lider stora förluster i sin ekonomiska verksamhet som är lika grundläggande såväl för regionalpolitiken som för respekten för våra landskap.
Fayots betänkande (A4-311/97)
Cunha
, skriftlig. (PT) I maj 1994, under inledningen av valkampanjen för Europaparlamentet, förolämpades jag och min ära skadades av ingenjör António Campos, i dag kollega till mig här i detta parlament.
Av denna anledning gjorde jag en anmäla om brott, vilket ledde till att brottsmålsdomstolen i Lissabon fann att den anklagade ledamoten António Campos hade begått brottet falsk tillvitelse och förolämpat min person.
Eftersom domstolens dom inte kunde träda i laga kraft utan att den parlamentariska immuniteten upphävdes, begärde brottsmålsdomstolen i Lissabon att Europaparlamentet skulle besluta om upphävande av immuniteten.
Eftersom Europaparlamentet som praxis aldrig upphäver immuniteten "i samtliga fall då de handlingar som ledamöterna i Europaparlamentet anklagas för har att göra med en politisk aktivitet" (se Fayots betänkande, sidan 9), återstod endast möjligheten att ledamot António Campos själv begärde att den parlamentariska immuniteten skulle upphävas eller att han avsade sig sitt mandat, för att kunna dömas. Han gjorde varken det ena eller det andra, tvärt emot vad han tidigare lovat, vilket innebär att han är rädd för att bli dömd vid domstolen. I slutänden är det alltid så att "den skyldige svettas" .
Eftersom han säkerligen kommer att fortsätta att gömma sig bakom den parlamentariska immuniteten, har jag kommit till den beklagliga slutsatsen att brott lönar sig, för vissa personer.
Jag vill därför informera mina kollegor om att jag inte kommer att vidta några ytterligare åtgärder i detta ärende. Till sist vill jag informera parlamentet om att jag avstod från att delta i den nyss genomförda omröstningen.
Wim van Velzens betänkande (A4-307/97)
Berthu
Herr ordförande, de förslag vi granskar inför det extra rådsmötet om sysselsättningen bygger på en utmärkt ursprungsidé. Det skulle vara lämpligt att medlemsstaterna utbyter erfarenheter om sysselsättningen för att alla skall kunna dra nytta av de övrigas framgångar och fortsatt ansvara för sin egen politik.
Tyvärr förefaller förfarandena genom tillämpning av denna goda idé, bl.a. i Amsterdamförslaget, extremt byråkratiska. Gemenskapen kommer inte att nöja sig med en enkel samordning utan borde fastställa en relativt sträng ram med referensnormer för alla. Vi har bara nätt och jämt undvikit att inrätta ett system med sanktioner som vissa kräver. Dessutom förefaller befogenheterna hos gemenskapens stater i praktiken mycket tilltrasslade eftersom rådet kommer att utarbeta riktlinjer som kan vara tillräckligt detaljerade och att det f.ö. kan anta lägst godtagbara föreskrifter på det sociala området.
Förfarandet med att minska skillnaderna mellan medlemsstaterna som föreskrivs i Amsterdamförslaget, men som uppenbarligen kommer att tillämpas i förtid, förefaller fruktansvärt komplext eftersom man kan räkna till inte mindre än tio olika etapper. Denna samordning slutligen, som skulle ha kunnat vara mycket användbar i form av samråd och ömsesidigt utbyte, riskerar att övergå i tvång och ett byråkratiskt maraton.
När det gäller sakfrågan förefaller Europaparlamentets förslag i van Velzens betänkande inspirerade av sunt förnuft, i synnerhet när det gäller utbildning och flexibel arbetstid samt lättnader i avgifter för de låga lönerna. Vi har emellertid två invändningar. Betänkandet visar på en alltför stor respekt för den systematiska minskningen av arbetstiden, en idé som står i motsats till den nuvarande ekonomins utveckling men som gör det möjligt för alla dem som inte har några riktiga lösningar på arbetslöshetsproblemet att tillfälligt skaffa sig ett rent samvete genom att bedriva agitation.
För det andra noterar man ännu en gång såväl i slutsatserna från rådet i Amsterdam som i kommissionens eller Europaparlamentets förslag, den totala avsaknaden av någon som helst hänvisning till den europeiska politikens roll när det gäller att försvara handeln i kampen för sysselsättningen. Men för oss måste denna politik absolut ingå i definitionen av en sund makroekonomisk ram för Europeiska unionen.

Lulling
Herr ordförande, det har talats mycket här i dag denna förmiddag om mer eller mindre bra recept för att sänka arbetslösheten i Europa. Vissa har förespråkat lösningar som arbetstidsförkortning med stor aktionsradie och med fullständig kompensation för löntagarna. Vi kan lika gärna svartmåla flexibiliteten och den nya organisationen av arbetet! Det gäller recept som riskerar att ytterligare förstöra sysselsättningen i Europa.
Samtidigt med alla lovvärda ansträngningar för att det kommande toppmötet i Luxemburg skall lyckas, och inte bli ytterligare en litterär akt utöver de som avlöst varandra sedan Essen, anstränger sig kommissionen och särskilt kommissionsledamot Monti för att förstöra åtminstone ytterligare en kvarts miljon arbetstillfällen, eftersom de vägrar att ta ett initiativ som skulle kunna stoppa den lagstiftning som 1999 automatiskt kommer att leda till att taxfreebutikerna försvinner på flygplatser och båtar för passagerare som reser mellan gemenskapens länder.
Vi har just röstat om en punkt 17 i resolutionen om toppmötet om sysselsättningen som uppmanar rådet att förklara att Montis förslag om den inre marknaden snarast måste antas med tanke på den mycket positiva inverkan man kan hoppas på för sysselsättningen. Detta gäller säkerligen inte Montis ståndpunkt att avskaffa taxfreeförsäljningen i Europa och det är anledningen till att jag inte kunnat rösta för betänkandet.

Eriksson
Herr ordförande! Jag måste säga att jag verkligen beklagar att jag inte kunde rösta för eller lägga ned rösten, utan aktivt röstade emot detta betänkande. Jag tycker att vi har talat mycket - och det är bra - om de 20 miljoner arbetslösa, men inte någonting om de 55 miljoner fattiga, av vilka många faktiskt har ett arbete. Jag tycker inte heller att vi har behandlat den grundläggande ekonomiska politikens systemfel som vi lyder under. När vi nu fortsätter på denna väg, ganska blint, utan att ta in några andra förändringar när vi ser att vi går åt fel håll, så har jag alltså aktivt röstat emot detta.
Det är en ironi, som vi flera gånger i liten skala har konstaterat under dagens debatt, att de beslut som vi också fattar här leder till ökad arbetslöshet, fastän vi säger motsatsen. Jag skulle ha sett fram emot en debatt och ett beslut som tog mer hänsyn till människovärdet än aktievärdet. Jag anar nu att hoppet står till den franska och den italienska regeringen inför det kommande toppmötet i Luxemburg, vilket jag beklagar att vi inte kunde stötta upp.

Ojala
Herr ordförande! Jag röstade för detta betänkande trots att herr van Velzens betänkande ytterligare urvattnades under behandlingen här i salen. Det innehöll redan vissa brister, men beklagligtvis, för att det över huvud taget skulle gå igenom här, godkändes förslag som i själva verket innebar försämringar i betänkandet. Emellertid tycker jag att det är viktigare att parlamentet har klara mål för en förkortning av arbetstiden och för sysselsättningen att lägga fram för toppmötet. Det vore omåttligt genant att inte ha någonting att komma med.
Jag kommer dock inte att känna mig bunden av de ändringsförslag som jag röstade emot. Trots att jag gav min röst för helheten engagerar jag mig inte för att skapa långlönebranscher, vilket bland annat liberalernas förslag innehöll och vilket majoriteten av parlamentet accepterade. Men jag ansåg det viktigt att parlamentet äntligen får en ståndpunkt att anföra. Det hade varit snopet att åka till Luxemburg utan ett ställningstagande från parlamentets sida.

Burenstam Linder, Carlsson, Cederschiöld och Stenmarck
Van Velzenbetänkandet bygger på föreställningen att politiker genom interventionistiska ingrepp, i form av stora och små regleringar och subventioner, kan skapa verklig ny sysselsättning.
I betänkandet saknas förslag på åtgärder som stimulerar företagare och företagsamhet, dvs. basen för hållbar ny sysselsättning. Begreppet " konkurrenskraft" som grund för hållbar sysselsättning saknas.
Tanken att man genom påbjudna arbetstidsförkortningar kan leda företag till att anställa flera personer är illa underbyggd. En kraftig minskning av arbetstiden till 6-timmarsdag kan jämföras med en förlängning av den lagstadgade semestern med ytterligare två månader! Åtgärder av det slaget är i stället ägnade att höja kostnadsnivåerna och därmed minska konkurrenskraften och sysselsättningen. Arbetstidsförkortningar bör komma på frivillig väg på en flexibel arbetsmarknad.
Åtgärder för att öka kompetens- och kunskapsnivåer är av stor betydelse. Många lämnar skolorna med bristfälliga kunskaper och med ringa möjligheter att i " kunskapssamhället" få krävande arbeten. Erbjudanden om mera okvalificerade arbeten saknas, eftersom höga minimilöner gör sådana arbeten olönsamma för företagen. Dessa ungdomar blir långvarigt arbetslösa och stängs därmed ute även från den utbildning som varje arbetsplats innebär. Men meningsfulla utbildningsprogram för ungdomar måste framför allt bygga på förbättringar i grundutbildningen.
Det finns ståndpunkter i van Velzenbetänkandet som vi också omfattar, men på grund av dess grundläggande brister väljer vi att rösta emot detta betänkande.

Caudron
Det är ingen överdrift att påstå att slutsatserna från toppmötet i Amsterdam framförallt lyser genom sin medelmåttighet. De gör antieuropéerna missnöjda och anhängarna av ett enat Europa förtvivlade.
Även om inte allt är negativt lider den behandlade framtiden brist på inspiration.
Lyckligtvis fanns toppmötet i Luxemburg som helt ägnas åt sysselsättningen bland de positiva punkterna, på begäran av vänsterregeringarna och den franska regeringen.
Detta toppmöte får inte misslyckas. Det skulle den europeiska opinionen aldrig förlåta oss. Europaparlamentet och van Velzen har arbetat hårt. Flera regeringar har mobiliserat sig. Det luxemburgska ordförandeskapet och herr Junker har visat prov på kompetens och tillgänglighet.
Jag vill gratulera dem till det. Vad kan vi då förvänta oss av detta toppmöte? Stora uttalanden, en femtielfte påminnelse om de stora principerna? Konkreta och t.o.m. begränsade åtgärder eller en kombination av alla tre? Hur skall de finansieras? I vilken utsträckning? Av vem? Och när? Kommer vi att orka ta upp frågan om arbetstid och minskad arbetstid?
De är alla grundläggande frågor... Personligen anser jag att det krävs konkreta frågor, kvantitativa och innovativa, som omfattas av stora principer och stöds på stora arbeten, med omfattande utnyttjande av lån, utbildningspolitik, återinförande av arbetslösa i arbetslivet, politiska satsningar för sysselsättning för ungdomar, utvidgade forskningsprogram, planering och minskning av arbetstiden, kommersiell aggressivitet gentemot Förenta staterna, ett partnerskap med länderna i söder.
Vi ser att utmaningen är avsevärd och ministerrådet borde beakta våra kommentarer och förslag även om en majoritet till höger under sammanträdet på sätt och vis har förvanskat vissa av dem.
52 år efter andra världskrigets slut kräver freden i världen mer än någonsin en europeisk integration. Denna integration ställer två villkor:
solida politiska institutioner, -en omfattande minskning eller t.o.m. utrotning av arbetslösheten
Fourçans
Van Velzens betänkande utgår från en god tanke. Att klart och tydligt bekräfta att toppmötet om sysselsättningen inte ännu en gång skall vara en förevändning för nya texter, nya lösningar på arbetslösheten som förblir betydelselösa. I det sammanhanget instämmer jag med föredraganden. Däremot har vi olika uppfattningar när det gäller att ta fram medel för att sänka arbetslösheten i Europa.
Jag tror inte att vi lyckas med detta företag genom att använda teknokraternas knep: att fastställa andelen arbetslösa till 7 % av den aktiva befolkningen som ett mål som skall uppnås inom tre år förefaller mig föga inspirerat. Varför inte 5 % eller 3 %? Nej, denna typ av åtgärd kan man bara använda för att skaffa sig gott samvete. Man kan inte fastställa en andel arbetslöshet som mål på samma sätt som man ställt upp andra ekonomiska konvergenskriterier. Vi måste naturligtvis minska arbetslösheten. Men fastställa en siffra är utan ekonomisk grund. Och medlen för att bekämpa bristen på sysselsättning är kända: bl.a. att göra arbetsmarknaden mer flexibel, minska arbetskostnaderna, intensifiera utbildningen och samtidigt se till att de mest värnlösa skyddas.
För att göra detta har naturligtvis Europa en roll att spela och euron kommer att vara till stor hjälp. Men det är framförallt från de nationella ekonomierna som lösningen måste komma genom att de strukturreformer som krävs inrättas.
Van Velzens betänkande är alltför långt från den ekonomiska verkligheten. Jag kan inte rösta för det om inte vissa av PPE: s ändringsförslag antas.

Kirsten Jensen, Iversen och Blak
, skriftlig. (DA) De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för Wim van Velzens betänkande om toppmötet om sysselsättning. I betänkandet lämnas en rad goda förslag till hur EU-länderna kan förplikta sig gentemot varandra att bekämpa arbetslösheten. De danska socialdemokraterna instämmer i de många goda förslagen om skapande av arbetsplatser i betänkandet. Man uppmanar i betänkandet till en lägre momssats på arbetskraftintensiv verksamhet. De danska socialdemokraterna ser emellertid inte detta som den rätta vägen i kampen mot lägre arbetslöshet. Man bör istället satsa på utbildning, forskning och kvalitet, om Europa skall komma till rätta med arbetslösheten.

Lindqvist
Arbetslöshet, sysselsättning och nya jobb är nationella uppgifter. När nu EU är på väg att införa en gemensam valuta, genom EMU, är det dock nödvändigt att också behandla sysselsättningen i samband med denna fråga. Allmänheten väntar sig att EU ägnar kraft åt de stora frågorna; arbetslösheten och sysselsättningen är en sådan stor fråga. Konvergenskriterier för sysselsättning måste därför införas i EU-fördraget för att inte arbetslösheten skall öka ännu mer genom EMU.
Sysselsättningen kan stimuleras på EU-nivå genom konvergenskrav för sysselsättning, som skall ha samma tyngd som konvergenskraven för EMU, opinionsarbete och goda exempel. Medlemsstaterna och de nationella parlamenten skall ha huvudansvaret genom lagstiftning, skatte- och stimulanspolitik, kollektivavtal och genomförande. Jag har med ovanstående motiveringar röstat ja till betänkandet.

Murphy
Jag och mina kollegor i Europaparlamentets Labourparti välkomnar i det stora hela van Velzens betänkande. Det tar upp vad som utgör en kolossalt viktig fråga för Europa - arbetslösheten.
Vårt allmänna stöd för detta betänkande måste emellertid dämpas av vissa reservationer. Punkt 1 är alltför specifik och normativ. Punkterna 3 och 5 förordar vad vi anser vara onödiga tillkommande utgiftsåtaganden. Punkt 7 är också den alltför specifik och normativ, under det att punkt 11 brister i samma avseende och dessutom innehåller ett onödigt utgiftsåtagande. Slutligen har också punkt 13 olyckliga utgiftsmässiga konsekvenser.
Som en allmän anmärkning så är det viktigt att inse att ekonomier faktiskt reagerar på olika sätt vid olika tillfällen.

Reding
Van Velzens betänkande har lyckats med att överge den vidlyftiga retoriken om de ekonomiska och sociala problemen, som upprepas år från år och från råd till råd. Det är välkommet för bara på det sättet kommer det luxemburgska toppmötet om sysselsättningen att kunna åstadkomma tillfredsställande resultat.
Som rådets ordförande, Jean-Claude Juncker, ofta upprepat så är det konkret handling som gäller. Därvid måste man visserligen ta hänsyn till att sysselsättningspolitiken i och för sig måste föras på nationell nivå. Det är inte en uppgift för Europeiska unionen att ge medlemsstaterna noga anvisningar hur de skall lösa arbetslöshetsproblemet. Respektive situation i de enskilda staterna är för olika för att en europeisk linje skall kunna lyftas fram som exempel.
Snarare måste EU ge ledtrådar för att utarbeta en sammanhängande (koherent) strategisk ram inom vilken medlemsstaterna uppmanas att handla på nationell nivå. Denna ram får inte kallas för något för att inte på konstgjord väg underblåsa besvikelse och desillusion, bara för att abstrakt framräknade kriterier inte kunde uppnås. Därför är det fel att ställa kvantitativa kriterier i förgrunden, så som kommissionen föreslår i sitt strategipapper. Som det föreslås i själva betänkandet måste först de " bästa praktiska exemplen" (best practices) identifieras innan man kan hitta några belägg. Det är alltså för tidigt för att nu låta sig påverkas av kontroversiella försök från vissa medlemsstater.
Den kritik, som gäller några artiklar i betänkandet, bör inte fördunkla de förslag som är bra och kvalitativa i betänkandet: utbildning som medel att anpassa de arbetslösa till arbetsmarknadens efterfrågan, större flexibilitet i organiserandet av arbetstiden, lägre mervärdeskattesatser för arbetsintensiva tjänster, bättre hänsyn till arbetspolitiska mål i samband med strukturellt stöd, generell reducering av skattetrycket på arbete, mindre bördor för de små och medelstora företagen.
Exemplet arbetstidsförkortning visar att flexibilitet visserligen är nödvändig men det är lönlöst att lägga fast rigida eller t.o.m. nationella arbetstidsramar inom Europa. Det måste överlämnas till de enskilda företagen att i samstämmighet med arbetsmarknadens parter vidta lämpliga mått och steg.
Viktigare än att lägga fast kvalitativt stränga konvergenskriterier är en bättre samordning av den europeiska näringslivs-, finans-, inkomst- och valutapolitiken för att utforma en ram inom vilken tillväxt, investeringar och sysselsättning favoriseras likvärdigt.

Wibe
Visserligen har jag röstat för van Velzenbetänkandet i enlighet med den socialdemokratiska gruppens linje. Men på ett par punkter har jag starka invändningar.
Innebörden i punkt 9 är att momsen skall sänkas i arbetsintensiva sektorer. Detta betecknas i Sverige som subventionering av " pigtjänster" och anses inte ge någon ökning av sysselsättningen som motsvaras av de negativa effekter som skattesänkningen medför.
I punkt 10 yrkas på att skatten på arbete skall sänkas medan den skall ökas för energi och naturresurser. Detta är en ofta framförd åsikt att detta skall skapa nya arbeten, men det finns inget som helst teoretiskt eller empiriskt stöd för detta.
Trots en lovvärd ambition, blir min slutsats att den inriktning som skisseras i van Velzens betänkande inte kommer att minska arbetslösheten i unionen. Toppmötet riskerar att producera " ytterligare en volym poesi" om sysselsättningen.

Ordföranden
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.10 och återupptogs kl. 15.00.)

Ändrings- och tilläggsbudget nr 1 för 1997 - Förslag till allmän budget för 1998 -  Ändringsbudget till EKSG: s driftsbudget för 1997
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0299/97 av Brinkhorst och Fabra Valles för budgetutskottet om förslag till ändrings- och tilläggsbudget nr 1 för budgetåret 1997, -A4-0290/07 av Tillich för budgetutskottet om förslag till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1998Avsnitt III - Kommissionen (KOM(97)280 - C4-300/97),
A4-0280/97 av Tomlinson för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1998 (KOM(97)280 - C4-300/97)Avsnitt I - Europaparlamentet Bilaga Ombudsmannen Avsnitt II - Rådet Avsnitt IV - Domstolen Avsnitt V - Revisionsrätten Avsnitt VI - Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén,
A4-314/97 av Giansily för budgetutskottet om ändringsbudget till EKSG: s driftsbudget för 1997 (SEK(97)933 - C4270/97 och C4-249/97).
Brinkhorst
Herr ordförande! Detta är en gemensam debatt om ett antal olika betänkanden. Jag vill bara komma med en kommentar med avseende på det betänkande som jag är föredragande för. Jag beklagar att vi inte kunde komma överens med rådet för att få detta klart med en behandling. Rådsförfarandet gjorde det omöjligt trots att endast mycket obetydliga ändringar gjordes. Det har bland annat resulterat i en försening i antagandet av tilläggsposten för GD XXIV - tjänster för att bekämpa BSE.
Detta är en beklaglig situation. Jag vill verkligen framhäva att Europaparlamentets ansvar inte ifrågasätts härvidlag och jag skulle vilja be kommissionen att åtminstone visa flexibiliteten att vidta åtgärder mycket snabbt för att ta itu med GD XXIV.
Vad beträffar de två huvudbetänkandena så vill jag komplimentera Tillich och Tomlinson för deras betänkanden. John Tomlinson är ett säkert kort och har än en gång i år infört ytterligare öppenhet i Europaparlamentet. Min grupp anser det vara viktigt att vi går ett steg längre än vad han gör vad gäller själva parlamentets funktion, i synnerhet med avseende på de många kostnader och de olika specialarrangemang som finns till ledamöternas förmån. Om vi kritiserar andra bör vi själva vara öppna för kritik.
Tillich - vår föredragande för 1998 - har fått till stånd ett utsökt samarbete med ett antal specifika utskott och framför allt, liksom tidigare år, med utskottet för jordbruk och landsbygdsutveckling. Det är inte dåligt gjort i denna kammare. Det var till hjälp att det var Mulder som var föredragande från jordbrukssidan. Det står helt klart att vi är på väg åt rätt håll när vi bygger upp reserver, liksom också vad gäller att uppmana kommissionen att vara tillmötesgående med att lägga fram ändringar som kommer att ge oss möjlighet att upprätta en jordbruksbudget vid årets slut, som överensstämmer bättre med verkligheten.
1998 års budget är återigen en uppenbart mycket sträng budget och parlamentet har återigen bidragit i betydande grad i detta skede. Vi ligger nu under 1, 15 %, det vill säga 0, 11 % lägre än vad som tilläts i Edinburgh. Det är på tiden - och jag gläder mig åt att se rådets ordförande närvarande - att rådet inser att parlamentet också ansvarar för Europeiska gemenskapens förändrade utgiftskultur. Det skulle därför vara väldigt bra om rådets budgetutskott också kunde inse att viktiga budgetposter, som är relevanta för Europas medborgare, såsom de som rör information, icke-statliga organisationer, utveckling, miljö och konsumenter, inte bara kan skäras ner till nära nog noll och att parlamentets andel sedan används för att återställa dem. Det är en barnslig lek och det skulle utgöra ett framsteg om två sådana fullvuxna institutioner som rådet och parlamentet kunde vidta de erforderliga gemensamma åtgärderna för att säkerställa att denna pingpongmatch blir onödig i framtiden.
Ett huvudinitiativ för året är det som rör sysselsättningen. Jag skulle vilja gratulera det luxemburgska ordförandeskapet till att ha samarbetat på ett så aktivt sätt med parlamentet i denna fråga. 150 miljoner ecu har preliminärt avdelats, och dessa kan få betydande inverkan genom det särskilda sätt på vilket de kan användas för Europeiska investeringsbankens lån och garantier. Det står också klart att rådet bör förstå följande budskap. Om det inte betalar med samma mynt - och vi känner till att det luxemburgska ordförandeskapet gärna vill arbeta aktivt i den riktningen - och inte skapar den tillbörliga rättsliga strukturen, så kommer parlamentet tvivelsutan att välja en annan inriktning vid andrabehandlingen. Dogmatiskt beteende från rådets sida har legat till grund för att enkla frågor om rättslig grund drabbats av svårigheter under alltför lång tid.
Jag har en eller två kommentarer om enskilda poster. Det är väldigt viktigt att vi vad gäller intern politik kommit igång med avseende på verklig informationspolitik. Det faktum att parlamentet troligen kommer att föra 30 % till reserven utgör ett tecken på att vi ännu inte är helt tillfredsställda. Ett europeiskt informationssystem som gör skäl för namnet kan bara åstadkommas om det föreligger ett verkligt samarbete mellan kommissionen och parlamentet. Det är därför väldigt viktigt att vi förenar alla våra resurser i det avseendet.
Slutligen så har vi i år för första gången gjort frågan om subventioner till ett centralt tema i vår debatt. Subventioner utgör inte insiderpengar att leka med. Subventionerna är till för att hjälpa nyttiga institutioner i sitt arbete för att förbättra situationen i Europa inom ett antal olika områden. Det är av den anledningen som vi har avvisat tanken på att det bakom varje budgetpost skulle finnas ett specifikt ansikte. Det ankommer nu på kommissionen att agera. Det ankommer på parlamentet att vara helt säkert på hur det tänker utöva kontrollen. Jag hoppas vi kan fortsätta på detta sätt under de kommande åren.

Fabra Vallés
Herr ordförand! I denna gemensamma debatt skall jag börja med att kommentera presentationen av tilläggs- och ändringsbudget nr 1 1997 för revisionsrätten.
Som vi alla känner till har revisionsrätten ett underskott på revisorer beroende på i första hand det stora kontrollområde den har hand om, i andra hand på den ökade arbetsbördan och i tredje hand på omfånget av kontrollerna av räkenskapernas tillförlitlighet som genomförs.
En studie genomfördes över vilka behov institutionen hade och man kom fram till att det behövdes 48 tjänster. Man ansåg att en del av dessa, det vill säga 23 stycken, skulle kunna täckas genom en tilläggs- och ändringsbudget för 1997 års budget och 25 skulle täckas av den budget som Tomlinson kommer att presentera sedan. Vad gäller de 23 tjänster som hör till 1997 års budget har vi funnit att rådet i sin första behandling gett sitt bifall till fem stycken och i den andra behandlingen ytterligare fem. Jag hoppas, önskar och begär att även de resterande 13 till slut skall bifallas, förutom de tio som ni här har bifallit, så att de kan täckas och vi kan räkna med de totalt 23 tjänsterna vi har begärt till revisionsrätten för 1997.
Jag vill härifrån gratulera revisionsrätten till det arbete den utför och framför allt, den klara och tydliga tillämpningen som den alltid gör, då det existerar och i det här fallet gör det det, av den gynnsamma utvecklingen av valutakursen ecu - belgiska franc, eftersom det inte är i alla institutioner vi kan se den tillämpningen.
Jag vill också minna om det oumbärliga arbete som revisionsrätten utför i det kontrollarbete som parlamentet står för.
Beträffande den budget som Tomlinson kommer att presentera anser jag att det är en mycket bra budget han har genomfört. Det finns inga andra trådar att sy ihop en bättre budget med och detta är det vi har. Det är en återhållsam budget, den går vidare på samma linje från de tidigare åren och den följer dessutom den linje vi kräver av medlemsstaterna för att den monetära unionen. Jag tror inte att institutionernas möjligheter att fungera på lämpligt sätt kommer att försvåras, trots återhållsamheten.
Jag vill också gratulera Tomlinson till de förbättringar han har presenterat angående personalfrågan där faktorn kostnad-effektivitet har tagits i beaktande och lika möjligheter för personalen, liksom också institutionernas objektiva behov vad gäller lokaler, att det vidtas åtgärder för att stärka och förbättra samarbetet mellan institutionerna, att en sammanhängande informationspolitik garanteras och att användandet av ny teknologi gynnas.
Vad gäller kommissionens stora budget som presenterats av Tillich kan jag bara tillägga att jag ser med blida ögon på att Peace-initiativet har kunnat gå vidare, att strukturfonderna har återfått en miljard ecu och att det i exempelvis kategori 3 har inrättats en budgetpost kallad " Arbetsmarknaden och teknisk innovation" och att krediterna till Latinamerika också har ökat även om det har skett genom ändringsförslag. Jag skulle också vilja framhäva att det i ett ändringsförslag godkändes en reserv på 10 % för Meda-programmet, fastän vi i församlingen här kanske kan vänta ett nytt ändringsförslag.
Jag vill påminna om att det var ett ändringsförslag från just mig förra året som drog ned reserven för Medaprogrammet. Jag hävdar att genom reserven hämmas inte arbetet. Nu behövs det ett betänkande med en interimistisk utvärderingsrapport och jag tror att 10 % är något som inte försvårar och emellertid tror jag att det visar kommissionen på ett tydligt sätt vilket som är parlamentets begäran: vi behöver den sagda interimistiska utvärderingsrapporten.

Tillich
Herr ordförande, herr rådsordförande, herr kommissionär, kära kollegor! Jag är tacksam mot de två tidigare talarna för att de redan så att säga befriat mig från en del av mitt arbete. Det är ju inte så mycket mer att säga om ändrings- och tilläggsbudgeten för 1997. Därför har budgeten för 1998 spelat en mer dominerande roll i de båda kollegornas anföranden. Det kommer att gälla mig också. Jag kommer försöka att inte att ta alla de 15 minuterna i anspråk, eftersom det helt enkelt är ovant för mig att få tala 15 minuter i plenum.
Vår målsättning i samband med budgeten 1998 är egentligen att med denna budget sätta en europeisk kvalitetsstämpel som kännetecknas av sparsamhet, insyn, garantier för det europeiska mervärdet, bekämpning av arbetslösheten och stöd till ungdomen, även finansiellt för att inspirera dem till ett gemensamt Europa.
Europaparlamentet lägger i sin första behandling ett förslag till budget som väl motsvarar medlemsstaternas önskemål om att ha en sparsam och vettig budget för 1998. Kommissionens förslag till budget 1998 omfattar 1, 15 % av bruttonationalprodukten, rådets 1, 12 % av bruttonationalprodukten. Vi presenterar ett förslag som ligger mittemellan. Edinburgh, som jag vill påminna om, ser en möjlig utgiftsökning med 1, 26 % av BNP för 1998.
Kommissionen har i sitt preliminära förslag låtit stora differenser under rubrikernas övre gränser vara kvar. Jag tror mig med rätta kunna säga att vi visserligen förde en häftig politisk debatt, vi har även med det nuvarande förslaget visat prov på vårt ansvar. Det finns nämligen kvar en differens på ca 700 miljoner ecu. Det är mycket, mycket mer än under de senaste åren tillsammans. Detta resultat var inte lätt att uppnå. Här skulle jag även vilja tacka föredragandena i de enskilda fackutskotten för deras kollegiala samarbete för att vi kunde uppnå detta resultat.
Resultatet betyder samtidigt även en ny kvalitet i samarbetet mellan institutionerna. Jag vill uppmana kommissionen och framför allt rådet att erkänna detta resultat och framför allt anta det politiskt. Detta säger jag även med tanke på sysselsättningsinitiativet. Inte bara differensen är ett bra resultat, utan även stödet från vår sida för ett lyckat extra toppmöte om sysselsättningen i november i Luxemburg.
150 miljoner ecu i budgeten för 1998 vill Europaparlamentet ställa till förfogande inom området inre politik, dvs. rubrik 3 för att det i samarbete mellan rådets ordförandeskap, kommissionen och parlamentet samt Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden ska skapas nya instrument som kan ge de små och medelstora företagen impulser till investeringar i nya arbetstillfällen. Rådet anmodas att besluta om en rättslig grund och i november i Luxemburg genomföra tydliga nysatsningar.
Rådet borde vara medvetet om att det i och med detta uppstått en ny dimension i samarbetet mellan de båda budgetmyndigheterna. Det ligger i era händer, herr rådsordförande, att övertyga era kollegor om det. Europaparlamentet har med sitt förslag satt igång arbetet med att klara av sin del av läxan, övertygat om att det därigenom genomför en prioritering i budgetriktlinjerna för 1998, som vi beslöt i mars detta år. Amsterdam och regeringarna följde efter sent på våren och då med hänsyn till sysselsättningsproblematiken i Europeiska unionen.
Om rådet inte skulle vara i stånd att åstadkomma sin del, skulle inte bara Europaparlamentet bli mycket besviket utan säkert även allmänheten i Europa. Men samtidigt skulle nog inte EP upprepa en sådan ansträngning i budgetförfarandet. För 1998 skulle vi utnyttja våra tekniska resurser inom ramen för andrabehandlingen helt, men för de följande åren finns det inget skäl för Europaparlamentet att avstå egna prioriteringar till förmån för gemensamma.
I detta sammanhang skulle jag vilja understryka det utmärkta samarbetet och samverkan med det luxemburgska ordförandeskapet. Vi uppskattar mycket ert arbete och även ert samtycke i brevet från den 6 oktober, att inte lämna några försök ogjorda för att även i detta hänseende låta det extra toppmötet bli en framgång. Det tvivlar vi inte heller på. Men tyvärr vet vi ju inte med hundraprocentig säkerhet att alla era kollegor tänker så. Därför, och bara därför, har vi skapat tekniska förutsättningar för att inte försvaga vår position i budgetförfarandet. Vi som Europaparlament räknar med framgång. Men i huvudföredraganden har ni en föredragande vars hembygd är samma som Meißenporslinets. Därför är det tyska ordspråket vårt motto: " Den som är försiktig vinner inget."
Och nu några synpunkter på enskilda utgiftsrubriker. Först jordbruksutgifterna: genom att hålla öppet för ett ad-hocförfarande och därmed möjligheten för kommissionen att till sitt budgetförslag lägga fram en rättelse, kommer vi, de båda budgetmyndigheterna, kunna godkänna en realistisk budgetsatsning med en orientering mot de verkliga utgiftsbehoven för 1998. Det är ett viktigt bidrag till en strängare budgethållning som vi ordinerat. Men det betyder också - och till det är ni inbjuden precis som vi - att vi uppnår en överenskommelse om denna rättelse.
Nu till strukturpolitiken. Det har min kollega Fabra Vallés redan talat om. Här var återinförandet av ett betalningsbemyndigande på en miljard till strukturfonderna för oss i princip ingen diskussionsfråga. Det står vi för, det antydde vi redan från början och det har vi även hållit fast vid i förslaget. Vi gläder oss över att kommissionen hittat en möjlighet att ekonomiskt stödja fredsinitiativet för Nordirland. Jag skulle uttryckligen vilja betona att detta skedde under förutsättning att det inte rörde besluten i Edinburgh samt att befintliga gemenskapsinitiativ för finansiering inte togs i anspråk. Under denna förutsättning är vi beredda att rösta ja till kommissionens förslag och har låtit det ingå i vårt förslag.
Jag skulle även vilja erinra om besluten från 1995 i specialbetänkandet, där vi kommit överens om att gemenskapsinitiativen Rechar och Retex är Europaparlamentets prioriteringar. Eftersom kommissionen under rubrik 2 hitttade pengar för Peace-projektet och siffrorna vid förhandlingarna med kommissionen hela tiden ökade fanns det för oss som Europaparlament inget som låg oss närmare än att till slut också tappa denna sprudlande källa på pengar för att finansiera Rechar och Retex.
Inom området inre politik skulle jag vilja hänvisa till att vi naturligtvis håller fast vid de prioriteringar som vi beslöt i mars, Sokrates och att stödja det Europeiska volontäråret.
Jag vill än en gång betona - och då kommer jag tillbaka till det som min kollega Brinkhorst redan sagt - att Europaparlamentet sedan tre år tillbaka kräver en europeisk informationspolitik. Framstegen är visserligen synliga men det interinstitutionella samarbetet mellan parlamentet och kommissionen lämnar fortfarande en del övrigt att önska. Tillsammans med de direktiv som Europaparlamentets initiativbetänkande om informationspolitiken gav upphov till, borde man på högsta nivå mellan representanter för parlamentet och kommissionen komma överens om politiska riktlinjer för ett europeiskt informationssystem.
Kommissionen anmodas att äntligen skapa klarhet visavi de senaste myndigheterna på marknaden. Det håller inte att det finns ett virrvarr av olika regler som inte tillåter någon budgetinsyn. Veterinärmyndigheten, som nu skall skapas på Irland, är ett nytt exempel på en ny struktur och nya föreskrifter. Här gäller det att konsekvent driva på harmoniseringen av föreskrifterna och att till sist sluta avtal om dem.
Inom forskningsområdet ligger det ett förslag på bordet som tack vare pressen på insyn i förvaltningsutgifterna lovar att ge besparingar på mer än 13 miljoner ecu. Det är nästan lika mycket som tio förhandlingar i förlikningsförfarandet mellan Europaparlamentet och rådet lyckades få igenom.
Till ökad insyn borde även det krav som finns på kommissionen bidra, nämligen att i framtiden legitimera den andel som, t.ex. i Sokrates-programmet är planerad för länder med vilka det slutits associationsavtal. Till detta har vi lagt fram ett ändringsförslag. Om det är allvarligt menat och bidragen är planerade, då vill vi som Europaparlament även veta vilka bidrag som är planerade.
I utrikespolitiken har vi återställt balansen mellan länderna runt Medelhavet, i Central- och Östeuropa samt Latinamerika till förmån för Latinamerika. Sedan vi fått ett regelbundet rapportsystem i Phare-programmet, vill vi ha ett liknande även för Meda och Tacis. Därför presenterar vi ett ändringsförslag för att äntligen tvinga kommissionen att även tillåta mer insyn inom områdena Meda och Tacis, dessutom som kommissionen i ett delbetänkande medgav att den inte klarade av att presentera en utvärderingsrapport över Meda-programmet.
Därför är en tioprocentig reserv enligt min uppfattning lagom. Den förhindrar inte att programmet genomförs men den tvingar kommissionen att äntligen även här gå med på vår önskan och våra villkor. Och vad gäller förvaltningsutgifterna stöder vi slutligen kommissionens försök att åstadkomma nolltillväxt och vi tillstyrker inte den av rådet planerade besparingen inom detta område.
Men vi kräver av kommissionen att den skapar förutsättning för det. Därför har vi även avsatt vissa medel i reserven för att vara rustade inför utvidgningsförhandlingarna med inträdeskandidaterna, för att slutligen rättfärdiga och stödja det arbete som krävs i GD XIV, liksom i de enskilda undersökningsutskotten och för att garantera UCLAF: s insatser inom området tredje land. Av den anledningen ställer vi detta krav på kommissionen att den personellt garanterar och företar de nödvändiga omstruktureringarna inom kommissionen.
Sist skulle jag än en gång hjärtligt vilja tacka alla de kollegor som arbetat med det betänkande som nu ligger framför er och som gett impulser och stöd till detta. Jag skall inte heller glömma att även tacka de tjänstemän här i parlamentet som har bidragit till det framgångsrika förberedelsearbetet med det budetförslag som i dag ligger framför er.
(Applåder) Till sist en önskan till alla politiska grupper och alla kollegor i denna kammare om att rösta för resultatet av budgetförhandlingarna i budgetutskottet. Då kan även denna budget för 1998 bli en framgång för Europaparlamentet.

Tomlinson
Herr ordförande! Jag vill först gratulera Tillich till hans utsökta presentation av kommissionens budget och tacka såväl Brinkhorst som Fabra Valles för de vänliga ord som tagits in i tilläggsbudgeten och ändringsbudgeten. Jag tänker återkomma till Brinkhorsts specifika fråga senare.
Jag vill hävda att sammanhanget är mycket likt det som Tillich har beskrivit, ett sammanhang med budgetmässig stränghet och med införande av stramhet i vad som kan synas vara ganska generösa administrativa anslag. Jag har gjort det helt klart i det förklarande uttalande som medföljer min del av budgeten att det, trots det faktum att det synes finnas en angenäm marginal i rubrik 5, hade inneburit en oansvarig handling att ha betraktat rubrik 5anslag som på något sätt mer lättillgängliga än andra anslag, i andra delar av budgeten. Det skulle ha åsidosatt reglerna för sund ekonomisk förvaltning, omintetgjort de ansträngningar som görs för att förbättra insitutionernas administrativa maskineri och berövat institutionerna den nödvändiga dynamiken och uppfinningsandan för att införa vad jag vill kalla intelligenta metoder för förvaltning och samarbete mellan institutionerna. Det hade också givit det intrycket att vi hade haft pengar att slösa med och det hade verkligen varit illa.
Så sammanhanget för budgeten är en sträng tillämpning av de tillgängliga anslagen och att Europaparlamentet förbinder sig till ett tak på 20 % av de tillgängliga rubrik 5-anslagen. Jag tänker återkomma till hur vi tog itu med det senare.
Först skulle jag vilja tacka alla berörda personer vid de andra institutionerna, till exempel EG-domstolen, revisionsrätten, Regionala kommittén, Ekonomiska och sociala kommittén och den gemensamma organisationsstrukturen för den konstruktiva dialogen. Jag är säker på att de alla ansåg sig befinna sig i besvärliga omständigheter, eftersom de måste uttrycka sina förhoppningar samtidigt som de var nära nog säkra på att inga av dem skulle uppfyllas på ett sätt som på något som helst sätt närmade sig deras tillfredsställelse.
EG-domstolen har utan tvivel blivit lidande till följd av den restriktiva personalpolitiken, men inte i en utsträckning som gör det omöjligt för den att fortsätta sitt arbete på korrekt sätt. Den hade särskilda problem med avseende på Palaisbyggnaden i Luxemburg, vilka jag inte behöver berätta om för rådets ordförande. Han vet genom vår budgetresolution hur viktigt det är med en snabb och permanent lösning på den frågan.
För revisionsrätten har det alltid stått klart att parlamentet avsåg att betrakta den som det enda undantaget till regeln om att inga personalökningar skulle tillåtas. Vi hade gått med på att inte bara öka personalen, som Fabra Valles påmint dem, utan att göra det i två steg med 23 befattningar i tilläggs- och ändringsbudgeten och 25 befattningar i min budget. Dessa 48 befattningar är också de långt under deras förväntningar. De bad om 125 befattningar under det innevarande året - de fick 48 befattningar i en överenskommelse som nu sträcker sig in i nästa årtusende. Några ytterligare befattningar för revisionsrätten kommer inte att tas under övervägande innan den fyraårsperiod som omfattas av denna överenskommelse löper ut. Vid erkännandet av denna speciella begäran från revisionsrätten, av detta speciella behov, så erkände vi också den skyldighet som ålades revisionsrätten genom Maastrichtavtalet att inte bara utföra sitt vanliga revisionsarbete, utan att också arbeta med försäkransuttalandet. Budgetutskottet, och jag tror parlamentet i sin helhet, har i allt högra grad kommit att sätta värde på detta uttalande.
Med Regionala kommittén, Ekonomiska och sociala kommittén och den gemensamma organisationsstrukturen har vi haft en nyttig dialog, men under loppet av våra diskussioner har omständigheterna förändrats på ett dramatiskt sätt. Jag tror inte att vi exempelvis hade förväntat oss att toppmötet i Amsterdam skulle komma fram till en slutsats som efter en viss tid kommer att eliminera den gemensamma organisationsstrukturen. Mot bakgrund av det beslutet blev det viktigt att vi i förslaget till Amsterdamfördrag såg en lösning på den Ekonomiska och sociala kommitténs och den Regionala kommitténs problem, som inte på något vis tillät dem att skilja på sig till följd av att den gemensamma organisationsstrukturen försvinner. Det spelade en viktig roll i de diskussioner vi hade med avseende på den fastighetspolitik som utgör ett huvudtema i budgeten.
Det föreligger ett antal gemensamma teman för dessa andra institutioner och parlamentet självt. Jag tänker ta upp bara ett eller två av dessa gemensamma teman. Jag börjar med ett som kanske förorsakat mer av avsiktligt missförstånd bland folket i denna kammare, i synnerhet bland medlemmar av personalen som borde vara bättre insatta än alla andra, och det är det bakomliggande temat rörande serveringar och restauranger vid gemenskapens institutioner. De får alla omfattande subventioner och besöks av personer som är någorlunda välbesuttna. De får alla omfattande subventioner genom tillhandahållandet av byggnaderna, uppvärmningen, belysningen, städningen, utrustningen och underhåll. Vad det handlar om är ett bakomliggande tema i alla insitutionernas budgetar för året innebärande eliminerandet av eventuella kontanta subventioner därutöver. Vi har gjort detta vid de institutioner som vi ansvarar för och vi förväntar oss att kommissionen skall införa den parallella punkt som ingår i Tillichs resolutionsförslag. Jag kan inte se någon här som behöver någon ytterligare offentlig subventionering av en måltid vid ett matställe. Förslaget går ut på att eliminera dem över en tid på fyra år, inte på att eliminera subventionen, utan bara den tillkommande kontanta subventionen.
Vi talar om att förbättra utbildningskvaliten i parlamentet. De medlemmar av parlamentets personalgrupp som går omkring och delar ut flygblad som talar nedsättande såväl om parlamentets generalsekreterare som om mig bör lära sig, innan de skriver engelska, att "canteen" stavas " c-a-n-t-e-e-n" . Det ord som stavas " ...t-i-n-e" är den metallkoffert vi bär våra papper i. Så när vi sparar litet pengar på personalsubventionerna till serveringarna så kanske vi kan förbättra skrivkunnigheten hos några av våra tjänstemän, och få dem att arbeta något mer produktivt i de europeiska medborgarnas intresse.
Ett annat gemensamt tema för alla institutionerna är avregleringen av telekommunikationsmarknaden och den interinstitutionella anbudsinfordran, så att vi och de europeiska skattebetalarna kan dra nytta av telekommunikationsmarknadens avreglering. Pengar har därför reserverats i avvaktan på denna interinstitutionella anbudsinfordran.
På motsvarande sätt finns ett bakomliggande tema med avseende på ökad klarhet och insyn vad gäller användningen av vissa anslag för databehandling och användning av modern teknologi.
Jag övergår nu specifikt till parlamentets budget. Vi har skurit ner förslagen till budgetberäkning med 4, 1 miljoner ecu. Vi hade gjort ett åtagande. Vi har gjort det och infriade därför utfästelsen vad gäller taket på 20 %. I Europaparlamentets budget finns omfattande ändringar på intäktssidan, för att införa en ökad klarhet och insyn. Vad ledamöternas ersättningar beträffar så finns den punkt som Brinkhorst hänvisade till i punkterna 12 och 13 i resolutionsförslaget. Jag vill göra det fullt klart att vi, när dessa ord i den resolutionen hävdar att presidiets förslag inte är fullt tillräckliga, inte bara kritiserar det de har gjort. Vi säger att det finns andra saker som vi måste titta på; inte bara resor utan också på hur dagtraktamentet och andra ersättningar fungerar. Men det är presidiets privilegium. Vi uttrycker bara en åsikt i budgetresolutionen.
I punkt 14 hänvisar vi till toppmötet i Edinburgh med avseende på vilket vi kommer att rösta om vissa konsekvenser denna vecka. Om konsekvensen av beslutet i EG-domstolen blir att vi genomför en tolfte fullständig sammanträdesperiod här i Strasbourg, så finns pengarna redan där i budgeten. De finns i reserven. Jag är säker på att budgetutskottets ordförande är överens med mig om att vi kommer att frigöra pengar från reserven så fort parlamentet har fattat ett beslut som kräver att dessa pengar görs tillgängliga. De andra konsekvenserna av toppmötet i Edinburgh behöver också undersökas, eftersom toppmötet i Edinburgh inte bara talade om sessioner i kammaren utan också om var utskottssammanträdena skall äga rum.
Det sista stora problemet med avseende på parlamentets budget rör egendomspolitiken. Det är absolut nödvändigt och kan inte upprepas för många gånger att parlamentet måste ha gjort allting för att kunna köpa D3-byggnaden när denna förvärvsoption löper ut den 31 maj 1998. Vi måste inte bara förvärva byggnaden, utan vi måste göra det på ett sådant sätt att vi får de fulla ekonomiska bidrag som utlovats av såväl Kungariket Belgien som Franska Republiken. Vi måste göra det och samtidigt göra oss av med vår överskottsegendom. Det är en huvudmålsättning för denna budget.
Det finns många andra saker i parlamentets budget. De står alla där så att ledamöterna kan läsa dem. Jag tänker inte gå igenom dem, men jag vill ansluta mig till Tillichs anmärkningar när han tackar personalen - i synnerhet budgetutskottets sekretariat och Van den Berge och hans personal - för att ha försett oss med all den nödvändiga informationen för att upprätta budgeten och parlamentets budgetberäkning.
(Applåder)

Giansily
Herr ordförande, mina kära kollegor! Jag skall alltså med mötets godkännande sammanställa de två inläggen för i dag till ett enda, som kommer att vara uppdelat i två avsnitt: det första för budgetutskottet kommer att gälla EKSG: s budget, och det andra gäller UPE-gruppens yttrande om övriga diskuterade betänkanden.
Det första inlägget till att börja med. Förslaget till EKSG: s ändrings- och tilläggsbudget för 1997, som är föremål för diskussion i dag, kräver inte någon särskild kommentar från min sida men jag skulle vilja fästa kollegornas uppmärksamhet på det förslag som för närvarande granskas juridiskt och som jag skulle vilja lägga fram för budgetutskottets räkning, vilket innebär att vi avser att under 1998 bibehålla den planerade avsättningen på 0, 011 % av omsättningen i kol- och stålindustrin.
EKSG som skapades 1952 för en period av femtio år kommer att försvinna som särskild institutionell enhet år 2002. Eftersom de lån som finansierats av EKSG löper på fem år kommer inga fler lån att beviljas efter 1998. Detta förefaller i rådets ögon motivera avskaffande av detta uttag som är - och jag vill understryka det - den enda gemenskapsskatten, alltså det enda verktyget för inkomst, där kammaren får säga sitt.
När nu Europeiska unionen måste visa prov på initiativ på sysselsättningsområdet och när var och en mycket väl vet att framtiden inte ligger i att skapa småjobb i en redan överfylld offentlig sektor utan att det i stället krävs ett selektivt stöd till små och medelstora företag och industrier som enligt den allmänna uppfattningen utgör den mylla där sysselsättningen verkligen växer, förefaller det mig som om en gest på 50 miljoner ecu ur EKSG: s budget, vars kassa om man får tro kommissionen skulle uppgå till över en miljard ecu, en gest alltså, som skulle bestå i att till EIB överföra 50 miljoner ecu för att göra det möjligt för banken att bevilja lån med räntegaranti till små och medelstora företag och industrier som använder komponenter från kol- och stålsektorn, denna gest skulle uppfattas positivt, i solidaritetens namn för en industri som fullständigt omstrukturerats tack vare gemenskapssystemet och som, förefaller det mig, måste se till, att systemet fortsätter.
Låt oss nu komma till vår grupps åsikt om de övriga betänkanden som diskuteras. När det gäller budgeten för 1998 förefaller den i UPE: s ögon betydligt mer fruktbar än de tidigare åren, bl.a. med tanke på den stora vilja till dialog som det nederländska och luxemburgska ordförandeskapet visat prov på i detta sammanhang, och som, sannolikt på grund av den ekonomiska strukturen, kännetecknas av den tydliga viljan att uppnå konsensus en månad innan toppmötet i Luxemburg om sysselsättning. Jag måste säga att så gott som samtliga tendenser inom budgetutskottet accepterade att utvidga den uppmaning de fått från Junker att göra en särskild ansträngning för att uppbåda de finansiella medel som krävs för att lyckas.
Föredraganden, vår kollega Stansilaw Tillich, föreslog oss att i avsnitt III ta fram en summa på 150 miljoner ecu för att främja sysselsättningsskapande åtgärder. Det säger sig självt att vår grupp inte kan vara annat än positiv till förslaget och att risken förefaller mycket liten att kommissionen skulle utnyttja medel som på detta sätt gjorts tillgängliga till ett annat område än det som står i centrum för hela Europas alla bekymmer.
Vår grupp vill inte att man följer rådet i dess förslag att med en miljard ecu under 1998 minska betalningsbemyndigandena avsedda för strukturfonderna. Ur vår synvinkel är det självklart att det interinstitutionella avtalet respekteras bokstavligen när det gäller ett så brett utnyttjande som möjligt av åtaganden för programperioden 1994-1999.
Vi skall inte glömma att dessa medel också innebär arbetstillfällen, bl.a. inom byggnadssektorn och offentliga arbeten, och låt oss helt enkelt påminna oss om att 1998 och 1999 är de två sista åren när sammanhållningsfonden helt ägnas åt områden med svårigheter inom de femton medlemsstaterna.
Utvidgningen kan inte, med mindre än att den jämvikt som vi efter mycket arbete uppnått under åren offras, ta sig uttryck i en överföring från länderna i sammanhållningsfonden till kandidatländerna, utan att man får tänka sig andra system för regionerna med de lägsta inkomsterna. Detta är uppgiften för programmet Agenda 2000 som vi på nytt kommer att uttala oss om. Men det är ytterligare en anledning till att de åtaganden som tidigare gjorts uppfylls och att betalningsbemyndigandena utan minsta förändring följder de åtaganden som redan gjorts.
När det gäller särskilda anslag, och bl.a. de särskilda programmen Phare, Tacis, Meda och programmet för återuppbyggnad av f.d. Jugoslavien måste en verklig kontroll och optimering genomföras utan dröjsmål. Det skulle vara mycket beklagansvärt om programmen avsedda att möjliggöra en utvidgning under bästa möjliga förhållanden, att lösa svårigheterna med de tidigare republikerna i Sovjetunionen, att utveckla EuropaMedelhavspartnerskapet och få slut på kriget i f.d. Jugoslavien inte utnyttjas på grund av bristande organisation, kontroll och kort sagt ineffektivitet. Det är anledningen till att det faktum att man placerat 30 % av de bemyndiganden som är avsedda för återuppbyggnad av f.d. Jugoslavien i en reserv måste ses som en vilja att noggrant kontrollera att medlen används på ett riktigt sätt, oavsett mottagare.
Europa som raskt är på väg mot utgifter på över 5 miljarder ecu för samtliga program, förbrukar, med alla proportioner bibehållna, betydligt mer än det som förr utgjorde Marshallplanen, som många européer ändå bevarat minnet av. Men dessa nya arbetsuppgifter som numera inverkar på revisionsrätten, som är en nödvändig institution för att Europeiska unionens budgetsystem skall bli enhetligt, kräver ytterligare stora medel. Det är med stort nöje alltså som UPE-gruppen följer vår kollega Tomlinson i hans förslag att inrätta tjänster för revisionsrätten under 1998.
På ett annat område, nämligen kommunikationsområdet, stödjer vår grupp förslaget från ekonomiutskottet vilket syftar till att på ett betydande sätt öka medlen avsedda att informera den allmänna opinionen i medlemsstaterna om införandet av euron. Den är här om mindre än femton månader. Låt oss inte ta risken att införa den bland medborgare som är dåligt informreade, när de inte är avsiktligt desinformerade.
Denna budget skall även, och det är för oss en huvudpunkt, vara ett tillfälle för att införa obestridliga rättsliga grunder, som t.ex för garantifonden för audiovisuella hjälpmedel. Den kompromiss som uppnåtts i budgetutskottet om resolutionen förefaller mig gå i önskad riktning.
Sammanfattningsvis skall jag avsluta med jordbruksutgifterna som är så viktiga för sammanhållningen inom den europeiska politiken och utgör en modell för gemensam politik. Den mycket strama beräkning som upprättats av kommissionen för nästa år har vårt godkännande. Vi får nu hoppas att ingen katastrof av typen galna kosjukan rubbar en konstruktion som sannolikt kan bemöta en enkel konjunktur, men som inte skulle kunna stå emot alltför stora spänningar när det gäller de olika systemen för gemensamma marknadsorganisationer.

Daskalaki
Herr ordförande! I utskottet för utrikesfrågor försökte vi, vad gäller 1998 års budget, att återställa nivån på 1997 års finansiering och ta hänsyn till de politiska prioriteterna i kommissionens och parlamentets gemensamma överenskommelse.
För det första uppmärksammade vi Meda-programmet och vi lade tonvikten på de observationer vilka vi ber er ta hänsyn till.
För det andra uppmärksammade vi vad gäller summorna för KEDO i återivesteringarna i syfte att värna Europaparlamentets rättigheter och
för det tredje insisterade vi på att behålla Phare på 1997 års nivå.
Vår grupp är generellt sett nöjd med föredragandens och budgetutskottets betänkande och därför inlämnar vi endast ett ändringsförslag vad gäller ordalydelsen: det avser rubrik B7-661 och kampanjen för truppminor, vilket är vår prioritering.
Vi ber om 3 miljoner ecu utöver vad som beslutats i budgetutskottet och vi ber parlamentet att rösta för detta förslag.

Mulder
Herr ordförande! Jag skulle denna gång återigen vilja börja på samma sätt som vid tidigare tillfällen, och jag skulle vilja Tillich för det goda samarbete som vi haft som föredraganden. Det har lett till att för första gången, så vitt jag kan minnas, är inte parlamentets ansträngningar avslutade efter omröstningen på torsdag. Ad hoc-förfarandet förblir öppet och det tolkar jag som att parlamentet kan få ett större inflytande på jordbruksbudgeten och det är positivt.
Nu väntar vi på kommissionens lettre rectificative . Vi förväntar oss att det förblir inom höjningen på 0, 45 %, men jag kan försäkra er att vad de andra ärendena beträffar skall jordbruksutskottet verkligen bemöda sig att få fram medlen. Vi har redan vid tidigare tillfällen uttalat att vi föredrar att det inte är någon lineär nedskärning, utan en anpassad nedskärning eller ökning av de individuella budgetposterna vad det än leder till.
Vi gläds som jordbruksutskott över att de flesta ändringsförslagen har antagits av budgetutskottet. Vi är neutrala vad budgeten beträffar, och samtliga ändringsförslag avser ett miljövänligare jordbruk, mer bedrägeribekämpning i jordbruksutgifterna och högre kvalitet på jordbruksprodukterna genom aktiva kampanjer. Vi hoppas att rådet och kommissionen skall ge dessa ändringsförslag ett välvilligt mottagande.
Viktigt i rubrik B1 är också de medföljande åtgärderna. Vad detta beträffar är det mycket nedslående att parlamentet, trots löftet från kommissionen, ännu inte har kunnat ta itu med resultaten från detta program. När kan parlamentet ta itu med detta betänkande.
Vad andra kategorier beträffar, alla ändringsförslag som ogillats, åtminstone de flesta utom ett som ogillats av budgetutskottet, har jordbruksutskottet ingivit på nytt. Jag skulle vilja göra er uppmärksamma på ett av dessa, nämligen ändringsförslaget som avser B2-5122, bland annat hjälp till lantbrukare som blivit åsidosatta på grund av allehanda politiska åtgärder som beror på jordbrukspolitiken. Vi råder er starkt att ta detta i beaktande, och vi hoppas att plenumet skall godkänna detta.

Watson
Herr ordförande! Jag har inte tid att på två minuter gå in mer i detalj på vad vi har gjort. Låt mig dock försöka redogöra för några av huvudlinjerna vid diskussionerna i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik.
Utskottet har i år än en gång försökt lägga fram en balanserad budget, det vill säga balansera eventuella tillägg vi gjort till budgetposterna med nedskärningar inom andra områden. Det kanske viktigaste tillägg vi gjort är att skapa en budget på 40 miljoner ecu för Prince-programmet, informationsprogrammet för europeiska medborgare. Vi anser det vara särskilt viktigt att de europeiska medborgarna under det kommande året hålls väl informerade om införandet av den gemensamma valutan - ett betydande steg framåt i utvecklingen av Europa.
Jag ser det som en ironi att regeringen i mitt eget land slutligen har bestämt sig för att använda pengar från denna budgetpost samtidigt som den inte kan bestämma sig för huruvida den skall gå med i den gemensamma valutan eller inte. Icke desto mindre välkomnar jag det faktum att möjligheten föreligger för de brittiska medborgarna att bli bättre informerade om en sådan viktig utveckling.
Samtidigt har vi gjort nedskärningar i budgeten, och vi har i synnerhet tagit bort 30 miljoner ecu från utgivningen av S-serien av Europeiska gemenskapens officiella tidning. Den ges för närvarande ut på papper och ingen läser den. Det finns ingen anledning till varför den inte skulle ges ut elektroniskt, den form i vilken de flesta människor kan få tillgång till den.
Det kanske mest iögonfallande hos årets budget är emellertid de olika budgetposter vi har sammanfört, till ett värde på omkring 150 miljoner ecu sammanlagt, till hjälp vid toppmötet om sysselsättningen. Detta är budgetposter som bidragit till skapandet av arbetstillfällen, som vi har sammanfört till ett paket och som vi erbjuder som hjälp till regeringscheferna för att upprätta ett mer övergripande budgetpaket. Jag hoppas att de kan hitta nya medel från sina egna källor att använda tillsammans med dessa.
Totalt så omfattar årets budget bara 87 miljarder ecu, och det är skandalöst att 5 miljarder ecu betalas tillbaka till medlemsstaterna i slutet av varje år. Om medlemsstaterna menar allvar när det gäller sådana saker som att skapa arbetstillfällen så låt dem då lägga sina pengar på det.
Jag vill avsluta med att tacka föredragandena för yttrande från ekonomiutskottet och budgetföredraganden Tillich för deras hjälpsamma och samarbetsvilliga sinnelag i allt vårt arbete.

Moorhouse
Herr ordförande! Under årens lopp har budgeten för utskottet för externa ekonomiska förbindelser vuxit i betydande grad i och med att våra förbindelser med Öst- och Centraleuropa, forna Sovjetunionen och Meda-länderna har utvecklats. Av enbart detta skäl måste vi som utskott utöva en allt större vaksamhet.
Jag kan inte uppriktigt hävda att vi har fullständigt grepp om budgeten för dessa tre ytterst viktiga områden. Kommissionen känner emellertid till att vi hela tiden kräver ökad ansvarighet. Det innebär inte att jag finner gensvaret från kommissionens tjänstemän i kommissionen vara ens i närheten av tillräckligt. Detta är en fråga som kommissionärerna verkligen borde överväga på nytt: Phare-programmet, Tacis-programmet och Medaprogrammet.
Vad gäller detaljfrågorna så har vi ifrågasatt omfattningen av budgeten för externa delegationer. Mina kollegor är pigga på att stödja vissa europeiska/latinamerikanska organisationer och jag är med på det. Det finns stöd för textilindustrin som är relaterat till budgeten för externa förbindelser. Det står högt upp på vår lista och jag hänvisar i synnerhet till Ferrers ändringsförslag.
Vi vill ha kvar budgetposten för främjande av europeisk export till Japan, som vi betraktar som en av de stora framgångssagorna. Tyvärr vill rådet - jag kan inte förstå varför - skära ner detta, men vi motsätter oss bestämt varje nedskärning. Jag vill göra rådets representanter uppmärksamma på just detta, eftersom många ledamöter här väl känner till de enastående framgångarna med utbildningsprogrammet för företagsledare, som varje år ger unga män och kvinnor möjlighet att resa till Japan för att lära sig japanska under 12 månader, och att tillbringa 6 månader i det japanska näringslivet för att lära sig knepen. Inte mindre än 650 akademiker har dragit nytta av detta program, vilket innebär ännu ett uppsving för den europeiska exporten till Japan och för investeringar i det landet.

Pronk
Herr ordförande! Detta års budget går i sparsamhetens tecken, både från parlamentets sida som från rådets och kommissionens sida. Jag tror att Tillich på ett mycket bra sätt har lyckats att kombinera denna sparsamhet med en välformulerad budget. Den viktigast aspekten vad socialpolitiken beträffar var sysselsättningsinitiativet. Parlamentet har här skapat ett paket, Tillich-paketet, som omfattar 150 miljoner. Det speciella med detta paket är att det består av såväl åtgärder som kan ha direkt inflytande på sysselsättningen som av arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Därmed har vi sträckt ut en hand till rådet och i synnerhet till er, herr rådsordförande, och även till er premiärminister, att inom ramen för toppmötet i Luxemburg göra något med detta. Paketet är flexibelt, men också tillräckligt tydligt. Det är ett paket med vilket 150 miljoner kan komma till god användning och med vilket 200 miljoner faktiskt kan sparas. Jag tror att vi har lyckats mycket bra där, och att detta är en kärnpunkt i denna budget. Jag är också å socialutskottets vägnar mycket glad att detta har kommit till stånd.
För övrigt, herr ordförande, måste jag ändå säga några ord om kommissionen. Kommissionen har i sitt budgetförslag ändå ganska kraftigt underskattat kapitlet socialfrågor och sysselsättning. Det framgick tydligt vad parlamentet prioriterar och i kommissionens prioriteringar fanns det för mycket av " sysselsättning är money " för Kinnock; jag tror att det inte är avsikten och att det strider mot det som beslutades i Amsterdam. Jag tror att det måste komma ett balanserat paket varvid även det som rör transporten måste uppmärksammas, men det behöver inte bli så exklusivt som kommissionen hade föreslagit. Jag tror att vi har lyckats att bringa ned den punkten något. Jag tror att vi har gjort en bra budget av det och för detta vill jag särskilt framföra ett hjärtligt tack till föredraganden.

Pimenta
, fördragande av yttrande för utskottet för regionalpolitik. (PT) Herr ordförande, kära kollegor! Jag talar också för min kollega Costa Neves räkning, som är förhindrad att vara med oss här i dag, och jag vill understryka att parlamentets förslag i grunden är bättre än det dåliga budgetförslag som rådet skickat oss. Ledamot Tillich bör särskilt lovordas för detta.
Rådet har faktiskt sagt att man vill främja en sysselsättningspolitik. Trots detta innehåller det förslag man presenterat oss ingenting om arbetstillfällena. Man har i strukturfonderna förberett sig för att skära ner en miljard ecu i utgifterna. Det var parlamentet som genom föredragande Tillich, från utskottet för regionalpolitik, förde tillbaka denna miljard ecu. Dessa pengar är tillskott, vilket redan sagts, som skall användas i projekt som uppenbart främjar sysselsättningen i de minst gynnade områdena.
Rådet föreslår oss ingenting om programmen Retex och Rechar, som budgetutskottet sagt oss, och som är program som skapar sysselsättning i områden som berörs av omstruktureringen inom gruv- och textilverksamheten. Rådet säger ingenting om arbetslöshetspaketet. Det finns ett brev från Jünkers, vilket jag anser vara ett poetiskt brev, eftersom vi talar om budgeten och alltså om huruvida rådet menade allvar med att föreslå ett sysselsättningsinitiativ. Man borde ha tagit med i det budgetförslag man skickade till denna kammare.
Det var detta parlament som, huvudsakligen genom föredragande Tillich, skapade mekanismen för att ta fram en budget på 250 miljoner ecu, vilket rådet inte lyckades med i de nedskärningar man gjort kors och tvärs i Europeiska gemenskapens budget.
Slutligen något om utbildningen och rörligheten för ungdomarna. Det är detta parlament som stödjer programmen Socrates och Leonardo. Dessa program är grundläggande instrument för att skapa sysselsättning för ungdomarna, för deras tekniska utbildning och yrkesutbildning, för deras rörlighet, det är vi som måste ta det budgetbeslut som herrarna inte klarar av. Vi talar här till och med om Prince-programmet för en förstärkning av informationen till medborgarna. Jag skulle bara som en liten anmärkning vilja be ledamot Tillich att han, kanske under de sista dagarna, visar sin välvilja vad gäller den tropiska växtligheten, som också är ett extremt viktigt program vad gäller bistånd och bilden av Europeiska unionen.

Florenz
Herr ordförande, mina damer och herrar! Om det hade gått som kommissionen och rådet velat skulle skandalen rörande finansieringen av konsumentskyddet och miljöpolitiken varit ett faktum. Att så inte blev fallet beror på att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd lagt fram ett mycket användbart förslag och att föredraganden, Herr Stanislaw Tillich, bistått oss på ett utomordentligt sätt. Jag vill tacka honom särskilt för det men även budgetutskottet, som varit mycket lätt att samarbeta med.
Vi är åter på rätt väg för att driva miljöpolitiken och konsumentpolitiken vidare på det sätt som vi gjort under de senaste åren. Att kommentera de enskilda posterna skulle föra för långt. Men jag tror att de grundförutsättningar, som vi lagt under de senaste åren, kan vi bygga vidare på, t.ex. frågan att medborgarna verkligen kan bli delaktiga i den inre marknaden, t.ex. vid standardiseringen. Vi kunde utvidga miljöområdet Life. Vad gäller folkhälsan har vi utvecklat de strukturer som behövs för att i framtiden definiera och genomföra hälsopolitiken, samt att nu äntligen tvinga kommissionen att göra något. Det har den tyvärr försummat under de senaste åren i fråga om Alzheimersjukdomen! Vi har utvidgat åtgärderna inom forskningsområdet för denna sjukdom.
Miljöpolitik är emellertid inte bara en fråga om pengar utan också om fantasi. Med det menar vi " screening" av budgeten inte med syfte att stryka pengar inom strukturområdena utan att låta miljöpolitiska åtgärder genomsyra alla strukturområden och miljöfrämjande åtgärder. Vi vill mycket gärna låta kompetensen inom dessa områden ligga kvar hos dem där den lagligen hör hemma. Men vi måste insistera på att regler som beslutats på europeisk nivå även vad gäller strukturåtgärder i framtiden måste följas. Vi får inte ignorera miljö- och konkurrenspolitiska intressen. Jag tror att det är ett bra initiativ att låta strukturpolitiken bli " grönare" , att man i framtiden också gör jordbrukspolitiken "grönare" . Det kommer säkert några att invända mot, men det är enda chansen att helskinnad komma ur de kommande jordbruksförhandlingarna. Jag vill än en gång tacka föredraganden.

Koch
Herr ordförande, kära kollegor! I budgetförfarandet för 1998 i allmänhet och vid mitt utarbetande av yttrandet för utskottet för transport och turism växte det fram ett konstruktivt samarbete mellan kommissionen och parlamentet men även mellan parlamentarikerna i de olika länderna och partierna. Därför ett hjärtligt tack till alla dem som bidragit till detta.
Utskottet för transport och turism välkomnar den icke föraktliga ökningen av medlen för att förverkliga de transeuropeiska transportnäten som kommer att skapa arbetstillfällen både på kort och på lång sikt. De senaste fyra EU-toppmötena har alla sett TEN som motor för att gjuta nytt liv i konjunkturen. Även om det ekonomiska utrymmet i budgetposten " Transeuropeiska nät" inte når upp till löftet respektive avsiktsförklaringen från kommissionen och parlamentet är det en bra signal för det som vi borde understödja.
Utskottet för transport och turism är enigt i att bidragsökningen vad gäller transeuropeiska nät inte får bli på bekostnad av alla andra transportpolitiska frågor. Därför är utskottet bekymrat över besparingar inom området trafiksäkerhet och rörande främjandet av kombinerade transporter respektive en på sikt accepterad rörlighet. Där har vi nått smärtgränsen.
Om jag ändå rekommenderar att rösta för detta förslag från budgetutskottet, gör jag det i trygg förvissning om att bidragen kommer att användas på ett effektivt sätt inom ramen för sysselsättningsinitiativen. Jag vill däremot rekommendera alla mina kollegor att inte följa budgetutskottets förslag vad gäller budgetpost B5-325: Åtgärder för att främja turismen. Om man erkänner alla sudsidiaritetsdiskussioner, kan och får det inte vara så att Europeiska unionen inte ställer några budgetmedel till förfogande för en så arbetsintensiv och dynamisk industrigren.

Morgan
Herr ordförande! Som föredragande för kulturutskottet vill jag anföra att vi på det hela taget är mycket nöjda med utfallet av budgetprocessen, som innebär ett erkännande av kulturens, utbildningens och medias roll i processen för att skapa arbetstillfällen.
Vår infallsvinkel har varit öppenhet och insyn och vi har slutat med att öronmärka specifika projekt. Det gläder oss särskilt att ha kunnat konstatera det stöd vi fått för Sokrates - utbildningsprogrammet - och vi hoppas att den betydande ökning vi funnit i Europaparlamentets budget nu motsvaras av ett åtagande från Europeiska rådet.
Vad kulturprogrammen beträffar så är vi mycket besvikna över det belopp som föreslås för Raphaël, i synnerhet efter en lång medlingsprocess. Det belopp som föreslås av den allmänna föredraganden beaktar inte det nya samlingsprogrammet för kultur som föreslås om två års tid. Jag hoppas detta kommer att beaktas vid omröstningen.
Vad gäller budgetens mediaaspekt så är vi besvikna över att rådet inte gått med på filmgarantifonden och hoppas att man kommer att hitta ett tillfälle längre fram att återinföra dessa medel, när en rättslig grund har säkerställts.
Med avseende på informationsposterna så oroar vi oss i hög grad för att en stor del av medlen för länkarna kanske kommer att gå till endast fem stora dokumentationscentra, men bortsett från det vill jag garantera föredraganden till ett väl utfört arbete.

Pons Grau
Herr ordförande! Utskottet för utveckling och samarbete har från första stund ansett rådets budgetförslag fullkomligt oacceptabelt vad gäller rubriken " Externa åtgärder" .
Redan utkastet som presenterades av kommissionen innebar betydande nedskärningar i budgetposten för utveckling. Men om kommissionens förslag innehöll i sig en mycket begränsad utgiftstillväxt på 0, 41 % så betyder rubriken " Externa åtgärder" en verklig reduktion med 2 % jämfört med 1997 års budget och det är det ekonomiska samarbetet med länder i Afrika, Asien och Amerika som har påverkats mest.
De resultat vi har uppnått efter omröstningen i budgetutskottet är tillfredsställande tack vare föredragande Tillichs inställning, vilken vi vill visa vår tacksamhet mot, med tanke på att några ändringsförslag har bifallits. Andra kommer att leva vidare i plenarförsamlingen.
Jag skulle under den minut jag har till mitt förfogande, herr ordförande, vilja erinra om att besparingarna i Europeiska unionen inte alltid kan baseras på de mest behövande ländernas bekostnad.

Deprez
Herr ordförande, kära kollegor! I min egenskap av föredragande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter skulle jag för det första vilja beklaga att de ändringsförslag vi lagt fram - åtminstone vissa av dem, som i våra ögon var viktiga - inte beaktats av mina värderade kollegor i budgetutskottet.
Jag talar bl.a. om de blygsamma extra anslag vi begärde för att bekämpa den organiserade brottsligheten och stödja rådets gemensamma ansträngning. Man har avsatt betydligt större belopp till vänorter: det är sannolikt det man kallar för den " stora politiken" .
Jag tänker framförallt - och det är det viktigaste i mitt inlägg - på att budgetutskottet vägrade att lägga till en franc till budgetposten B3 4109, som avser genomförande av åtgärder för att bekämpa våld mot barn, ungdomar och kvinnor.
Jag vill här inte uppehålla mig vid de tragiska händelserna i Dutroux-affären som försänkte mitt land i sorg och chockade hela Europa. Jag vill emellertid erinra om att till följd av dessa händelser har hela Europeiska unionen förklarat att skydd för barnen och kampen mot människohandeln är en grundläggande prioritering för unionen.
Jag erinrar också om att om fjorton dagar skall Europaparlamentet anta vår kollega Schulz betänkande, som innehåller en rad brådskande rekommendationer som är nödvändiga och oundvikliga och vars genomförande kräver ytterligare medel.
Jag uppmanar därför parlamentet att stödja begäran från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och bevilja ytterligare anslag för budgetpost B3 4109. Jag vet att det här i parlamentet finns kolleger som anser att de gör mycket för att skydda barnen om de kräver att en europeiska domare avgår.
Jag för min del bekräftar att de som inte röstar för ytterligare anslag till budgetpost B3 4109 och samtidigt ikläder sig rollen som moraliskt överlägsen gentemot en domare uppträder som skämtare och, vad värre är, som bedragare.

Souchet
Herr ordförande! I min egenskap av föredragande för fiskeriutskottet uttalade jag mig flera gånger under budgetförfarandet, för att fästa den allmänna föredragandens uppmärksamhet på det faktum att det inte var möjligt att - som man planerat - genomföra en nedsättning av samtliga budgetposter avseendet fisket utan att ifrågasätta om den fleråriga programplaneringen med grundläggande inslag för den gemensamma fiskeripolitiken sköttes korrekt. Jag är glad att budgetutskottet lyssnade på mig när det gäller denna viktiga punkt.
Genom att enhälligt anta de två ändringsförslag jag lämnat avseende posterna B2-910 och B2-901 och 902, visade fiskeriutskottet på ett särskilt intresse för två grundläggande aspekter av den gemensamma fiskeripolitiken, i detta fall prioriteringen av det småskaliga fisket och de medel som absolut krävs för en rättvis kontroll.
När det gäller det småskaliga fisket är jag glad över att budgetutskottet följt vårt förslag att anslå 2 miljoner ecu till denna post. Det småskaliga kustfisket är en permanent verksamhet av avgörande betydelse för en rad havsnära regioners överlevnad. Det var alltså nödvändigt att fortsätta de åtgärder som inleddes 1995 till förmån för en yrkesverksamhet som använder en mängd lokal arbetskraft och som spelar en avgörande roll inom ekonomi, sociala frågor och regionplanering.
Beträffande kontroller följde inte budgetutskottet vår åsikt vilket jag livligt beklagar. Om kammaren bekräftar denna omröstning kommer ni inte har tillräckliga medel för att genomföra en målsättning som ändå är nödvändig för en effektiv gemensam fiskeripolitik.

McNally
Herr ordförande! Jag vill tacka Tillich. Han har varit hjälpsam och samarbetsvillig hela tiden. Jag är mycket besviken över den fortsatta nedskärningen av medlen till förnybar energi och energieffektivitet. Vi har problem med rättsliga grunder. De måste åtgärdas av kommissionen.
Vad gäller forskningen så har vi alltid uppskattat stödet från budgetutskottet, och det har vi fått också i år. Vi förstår att kommissionen kommer att göra anpassningar av sina administrativa system för att vidmakthålla tjänstens behov, samtidigt som man säkerställer att de görs ansvariga. Insynen är i själva verket större när det gäller forskningsprogrammen än för något annat, eftersom det framgår helt klart hur mycket som går åt till administration för vart och ett av dessa specifika program.
På grund av avsaknaden av en rättslig bas och små framsteg vad energin beträffar så skickar vi våra delegater till Kyoto med mycket litet att komma med. Våra prioriteringar måste fortsätta att vara förnybar energi och energieffektivitet.

Fischbach
Herr ordförande, mina damer och herrar parlamentsledamöter! Den 16 september i år hade jag äran att för er lägga fram huvudpunkterna i förslaget till budget för 1998, såsom de fastställts vid rådets första behandling i juli.
I dag när ni skall genomföra den första behandlingen av förslaget till budget är det mycket viktigt för mig att kommentera det som i det nuvarande budgetförfarandet förefaller grundläggande för den institution jag representerar.
Till att börja med skall jag säga att den viktigaste skyldigheten för varje budgetmyndighet - och särskilt gemenskapens budgetmyndigheter - borde vara att bedriva en så kraftfull och effektiv utgiftspolitik som möjligt. Respekten för denna regel - respekten för denna budgetprincip - är ett måste inom ramen för den strama budgeten för budgetåret 1998. Det är f.ö. utifrån denna målsättning som rådet beräknat utgifterna i förslaget till budget för 1998.
Herr ordförande, det ni i dag och i övermorgon ägnar er åt är en viktig händelse i budgetförfarandet. Jag säger " en viktig händelse" eftersom de ändringsförslag ni skall diskutera och rösta om egentligen utgör den budgetmässiga överföringen av de riktlinjer som fastställdes av kammaren i resolutionen i mars. Det är en viktig händelse eftersom dessa ändringsförslag till stor del speglar bilden av förslaget till budget som parlamentets ordförande definitivt skall underteckna i december. Det är en stor händelse eftersom - och man bryter inte mot traditionen - ett antal av ändringsförslagen innehåller antingen ros eller ris till den andra budgetmyndigheten och jag konstaterar ännu en gång att det innevarande budgetåret inte är något undantag.
Herr ordförande, mina damer och herrar, utan att föregripa omröstningen på torsdag om de ändringsförslag ni skall diskutera, skulle jag särskilt vilja ta upp ändringsförslag 815 som gäller finansiering av sysselsättningsfrämjande åtgärder till vilken ordförandeskapet önskat knyta parlamentet till redan från budgetförfarandets början. Detta initiativ, herr ordförande, är helt parlamentets förtjänst, eftersom det på ett avgörande sätt bidrar till att legitimera " sysselsättningspaketet" såsom det överlämnats till det särskilda toppmötet om sysselsättningen den 20 och 21 november. Men detta initiativ blir desto mer trovärdigt om ni visar er beredda att under rubrik 3 bibehålla en tillräcklig marginal i likhet med de mycket omfattande marginaler som ni planerar att behålla under rubrik 4 och 5.
När det gäller mer specifikt rubrik 1 tar ordförandeskapet upp ändringarna - jag säger alltså ändringar, jag talar inte om korrigeringar - i underrubrik 8.1 som återfinns i bilagan till förslaget till resolution från vår ärade föredragande Tillich. Dessa förändringar är ett förhandlingsmandat för parlamentets diskussioner med rådet vid den kommande trialogen om det korrigeringsmeddelande som kommissionen skall fastställa den 29 oktober.
Rådet skall uttala sig om detta ändringsbrev från kommissionen men jag vill redan nu erinra om det bilaterala åtagandet från april för att säga er, herr ordförande, att ordförandeskapet kommer att göra allt för att förfarandet skall kunna avslutas vid en och samma behandling.
När det gäller rubrik 2 har jag förstått att parlamentet förbereder sig för att återinföra de betalningsbemyndiganden som minskades av rådet vid den första behandlingen. Jag vill för ordningens skulle erinra om att detta beslut grundas på det förutsebara verkställandet av betalningsbemyndigandena under kommande budgetår.
Beträffande Peace-initiativet har vi noterat alternativet till preliminär budget, såsom det föreslagits av kommissionen, som alltså skulle vilja utnyttja anslag som inte tagits i anspråk under rubrik 2.
Ordförandeskapet är förtjust över denna lösning som det med all kraft kommer att stödja, under förutsättning naturligtvis att den respekterar besluten från Edinburgh och mer exakt besluten avseende tillgängliga medel för åtaganden enligt mål 1.
När det gäller finansieringen av GUSP måste jag säga att trepartsmötet den 6 oktober var mycket givande tack vare undertecknandet av det interinstitutionella avtalet den 16 juli. Detta trepartsmöte granskade en ny fördelning av det totala beloppet över de olika budgetposterna såsom de fastställts av rådet. Rådet kommer alltså att uttala sig slutgiltigt om denna fördelning.
Avslutningsvis, herr ordförande, skulle jag vilja säga att jag ser det som mycket positivt att budgetmyndighetens två grenar varit exemplariskt eniga redan från budgetförfarandets inledning, tack vare parlamentets tillgänglighet och ansvarskänsla. Jag konstaterar att samarbetet mellan parlamentet och rådet redan gett påtagliga resultat, såväl när det gäller jordbruksutgifter som utgifter för fiske och GUSP.
Herr ordförande, det här var vad jag ville säga när ni nu planerar för den första behandlingen av förslaget till budget. För att avsluta skulle jag också och framförallt vilja tacka alla som i parlamentet på ett avgörande sätt bidragit till de resultat vi erhållit i detta stadium av budgetförfarandet. Jag vill i det sammanhanget nämna ordföranden för budgetutskottet, Samland. Jag vill även nämna två föredraganden: Tillich och Tomlinson och, last but not least , skulle jag naturligtvis vilja nämna min uppskattning av det avsevärda arbete som utförts av kommissionsledamot Liikanen och hans avdelningar, och inbegripa dem i mina tack.
Med detta, herr ordförande, tackar jag för er uppmärksamhet. Jag kommer att vara fortsatt uppmärksam på parlamentets diskussioner.

Ordföranden
Jag ber att få tacka minister Fischbach, också för era vänliga ord till parlamentet och Liikanen.

Välkomsthälsning
Ordföranden
Jag vill gärna hälsa den franska nationalförsamlingens delegation till Europeiska unionen, under ledning av ordförande Nallet, som tagit plats på åhörarläktaren välkommen. Detta är delegationens första besök i parlamentet efter det nyligen genomförda valet i Frankrike. Delegationen har fört en rad samtal i frågor av gemensamt intresse, bland annat om Amsterdamfördraget ur en utvidgningsaspekt och den Europeiska monetära unionen. Jag är övertygad om att dessa sammanträden kommer att bidra till att stärka det fruktbara samarbetet mellan det franska parlamentet och Europeiska unionen, och jag önskar ännu en gång delegationen hjärtligt välkommen.
(Applåder)

Ändrings- och tilläggsbudget nr 1 för 1997 - Förslag till allmän budget för 1998 - Ändringsbudget till EKSG: s driftsbudget för 1997 (fortsättning)
Liikanen
Herr ordförande! Efter att i dag ha lyssnat till föredragandenas presentationer och till rådets kommentarer så vill jag påminna er om förra årets budgetdebatt. Den var ytterst besvärlig, läget var spänt och vi hade svårt att hitta en gemensam linje för institutionerna. Vi måste alla glädja oss mycket åt förändringen och åt förnyelsen av det interinstitutionella samarbetet, vilket inleddes väl i början av budgetförfarandet av det nederländska ordförandeskapet och vilket fortsätter nu i höst. Vi måste nu få igenom budgeten i samma anda.
Vad tilläggs- och ändringsbudgeten för 1997 beträffar så upprättar parlamentets andrabehandling samförståndslösningar för så gott som alla frågor som tagits upp. Det är olyckligt att förfarandet har dragit ut på tiden men resultatet medger, i synnerhet, ett första viktigt steg i förstärkandet av gemenskapens insatser för konsumentskydd. Jag vill tacka såväl föredraganden, Brinkhorst, som budgetutskottets ordförande, Samland, för de betydande ansträngningar de gjort för att åstadkomma detta resultat.
Vad Europeiska kol- och stålgemenskapen beträffar så finns det en överenskommelse mellan parlamentet och kommissionen om 1997 års tilläggs- och ändringsbudgetar. Jag har förstått att föredraganden, Giansily, vill undersöka kommissionens färska förslag med avseende på fortsättning av vissa EKSG-aktiviteter efter år 2002, innan han lägger sista handen vid sina synpunkter på förslaget till budget för 1998. Denna debatt kommer därför att genomföras i ett senare skede.
För att så övergå till förstabehandlingen av förslaget till allmän budget för 1997 så kan värdet av det interinstitutionella samarbetet belysas i de flesta delar av budgeten. Vad gäller obligatoriska utgifter så har överenskommelserna om de belopp som skall skrivas in utökats till att beakta den allra senaste informationen i ändringsbrevet. Det är något som Europaparlamentet har önskat under lång tid och nu kommer det att ske. Resultatets substans återstår att se, men trialogerna har hitintills uppvisat en åsiktskonvergens.
När det gäller den interna politiken så utgör parlamentets och rådets sysselsättningsintiativ en lovande prestation. Det bygger på allvarlig stränghet och det koncentrerar utgifterna till program som kan få en verklig inverkan vad gäller att skapa arbetstillfällen och på arbetsmarknaderna i gemenskapen. I kombination med den mobilisering av EIB: s resurser som överenskoms i Amsterdam kan detta initiativ, om rådet gillar det, i betydande grad bidraga till toppmötet om sysselsättning. Institutionerna fortsätter sitt arbete för att hitta de lämpliga instrumenten för att tillföra mesta möjliga tillkommande värde för skapande av arbetstillfällen från initiativen.
Vad gäller rubrik 4 är det bra att veta att överenskommelser mellan institutionerna på senare tid rörande budgeterna för de internationella fiskeriavtalen och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken har tillämpats på ett effektivt sätt.
Mot denna allmänna tillfredsställelse kan förstås vissa bekymmer ställas. Parlamentets inriktningar för verkställandet av 1998 års budget förutser en rådgivande arbetsgrupp för att godkänna program inom området mänskliga rättigheter. Kommissionen finns alltid tillgänglig för interninstitutionellt samarbete vad gäller respektive institutions behörigheter och ansvar. Men det är viktigt att inte urholka ansvarigheterna och att inte äventyra ett effektivt genomförande av gemenskapsprogram.
För att så gå över till några mer specifika saker så kommer kommissionen att utarbeta 1999 års budget med euron som avräkningsvaluta. Den rapport om jordbrukets produktionsmetoder som Mulder efterfrågade kommer att finnas tillgänglig före andrabehandlingen. Parlamentets preferenser med avseende på Rechar och Retex, som omnämnts många gånger, är vi mycket väl medvetna om. De initiativ som kan tas i detta avseende kommer att undersökas, men denna undersökning bör även innefatta realistiska möjligheter att genomföras. Parlamentet har många gånger ägnat omtanke åt genomförandesiffrorna, och det är därför vi bör göra det också här.
Vad Europeiska gemenskapens officiella tidning beträffar så kommer initiativen till elektronisk publicering att gå igenom. Vi tog ett betydande initiativ med den elektroniska publiceringen av Agenda 2000 i somras. Närmare 20 000 européer kontaktade oss på Internet den dag dokumenten lades ut. Det är emellertid inte sannolikt att detta kommer att medföra de mycket betydande besparingar parlamentet förväntar sig för 1998. Vi måste ändra ett antal direktiv innan de blir rättsligt bindande. Viktiga framsteg har gjorts för att få insyn i och harmonisering av finansieringen av kommittéorganen, i synnerhet till följd av de betydande ansträngningar som gjorts av ledamöter av Europaparlamentet. Tappin är inte här, men hans ansträngningar är väl kända i denna kammare.
Det är upp till rådet att ta itu med de förslag som nu ligger på bordet i en konstruktiv anda. Vad subventionerna beträffar så delar kommissionen till fullo avsikten att ge de berörda organisationerna ett incitament att bredda sina finansieringskällor. När det gäller genomförandet kan ytterligare överväganden komma att erfordras för att göra det hanterbart för kommissionen, för parlamentet och för de berörda organisationerna. Men i fråga om principerna så delar vi dem till fullo.
Slutligen så har jag noterat den allt större vikt parlamentet lägger vid nollbaserad budgetering. Om jag har förstått de bakomliggande tankarna så är avsikten att utmana budgettröghet och att stärka ex-post- och ex-anteutvärderingen innan något budgetmässigt stadgande beslutas. Detta förstärker de initiativ kommissionen tagit i samband med SEM 200 för att stärka utvärderingen, i synnerhet vad de fleråriga programmen beträffar. En rapport om kommissionens utvärderingsaktiviteter håller på att utarbetas och bör åskådliggöra de framsteg som gjorts. Jag är säker på att det är parlamentets avsikt att tillämpa höga värderingsnormer för alla initiativ till budgetutgifter oavsett var de kommer ifrån.
Jag vill avsluta med att gratulera föredragandena, Tillich och Tomlinson, liksom också budgetutskottets ordförande, Samland, för deras arbete med förslaget till allmän budget för 1998. Jag vill också tacka Fischbach, rådets ordförande, för hans mycket samarbetsvilliga inställning till de diskussioner vi haft.
(Applåder)

Bourlanges
Herr ordförande! Å utskottet för institutionella frågors vägnar skulle jag helt enkelt vilja uttrycka såväl oro som tillfredsställelse och beslutsamhet.
Den lite för tidiga oron gäller att det kommande Amsterdamfördragets hänvisning till staternas ansvar inom ramen för genomförandet av budgeten inte får ta sig uttryck i att kommissionens ansvar urvattnas, bl.a. genom det faktum att kommissionen inte längre ensam skulle ansvara för ansvarsfriheten inför denna institution.
Tillfredsställelsen gäller det faktum att det interinstitutionella avtalet om GUSP redan tillämpas och det är bra, eftersom det visar att dessa utgifter betraktas som icke obligatoriska utgifter, dvs. som ordinarie utgifter.
Beslutsamheten slutligen skulle bestå i att se kommissionen, och bl.a. Oreja, slutföra informationspolitiken om Amsterdamfördraget och om de institutionella frågorna. Detta fördrag är redan tillräckligt komplicerat och obegripligt för medborgarna för att man inte skalllägga till något, och en informations- och pedagogikansträngning krävs uppenbarligen.
Det här, mina kära kolleger, är vad jag fått i uppdrag att säga å utskottet för institutionella frågors vägnar. Låt mig lägga till några personliga ord i form av lyckönskningar, kanske något för tidiga, eftersom vi endast är vid den första behandlingen, till det luxemburgska ordförandeskapet. Jag tror att kvalitén i förbindelserna mellan detta ordförandeskap och parlamentet visar vad som kan uppnås genom ett gott samarbete mellan institutionerna. Ingen tvivlar på att det är detta samarbete som gör det möjligt att sätta lite kött på benen när det gäller initiativet om sysselsättningen och det europeiska råd i Luxemburg som skall ägnas åt frågan. Måtte förbindelserna mellan parlamentet och rådets ordförande få många efterföljare, för nu är vi på god väg.
(Applåder)

Wynn
Herr ordförande! Jag vill upprepa vad Bourlanges och kommissionär Liikanen sagt om det goda samarbete vi haft med rådet denna gång, jämfört med exempelvis förra året. Det visar vad som kan åstadkommas när vi samarbetar. Det kommer dock ett "men" inom kort. Jag vill gratulera bägge föredragandena, eftersom det arbete de har utfört har hjälpt oss i oerhört hög grad. I Tomlinsons fall har de betänkandet om de andra institutionerna löpt rätt så smidigt, och i Stanislaw Tillichs fall så har han gjort allt som går för att samarbeta med de olika grupperna för att försöka få goda resultat när vi röstade i utskottet.
Jag vill också tacka Jan Mulder, föredraganden för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, eftersom de problem vi tidigare haft med avseende på jordbruksbudgeten löpt oerhört mycket smidigare tack vare honom. Jag behöver inte säga mycket om rubrik 1, eftersom Jan redan har sagt det.
Jag vill klargöra att socialisterna har försökt vara konsekventa i sin inställning till budgeten. Vi vet att en sträng och välgenomtänkt budget behövdes och vi vet också att sysselsättningen måste stå överst på dagordningen. Vi har försökt att se till parlamentets ståndpunkter och till vad som hade respektive inte hade en rättslig grund. Vi har sett till utskottets önskemål och till hur posterna har använts. Med beaktande av dessa saker har vi verkligen kommit fram till en konsekvent politik. Ibland har vi gjort saker som jag inte samtyckt till. Inom jordbruksområdet ledde jag i själva verket röstningen mot utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om tobakssektorn, där vi kom överens om att lämna kvar medlen för tobak där de finns snarare än lyfta ut dem, eftersom parlamentet röstade så i juli. Detta är bara ett exempel på när vi försökt följa parlamentets önskemål.
Vad strukturfonderna beträffar utgör de 100 miljoner ecu vi nu kommit överens om för den irländska fredsprocessen ett utmärkt exempel på hur de tre institutionerna har samarbetat för att säkerställa att detta kunnat åstadkommas utan en rättslig grund. Jag vill göra en sak klar för kommissionen i detta sammanhang - jag är inte alltför säker på att den riktar sig till GD XIX lika mycket som till GD XVI: vi skojar inte, det här är på allvar, vi vill se de medel vi gjort tillgängliga för Rechar och Retex användas. Det är parlamentets önskemål från förra året och vi vill säkerställa att dessa pengar för Rechar och Retex verkligen används.
Vad gäller rubrik 3 så har vår prioritering, som jag sade, legat på sysselsättningskapitlet. I detta sammanhang vill jag säga följande till rådets ordförande: vår grupp har lagt ner mycket arbete på att åstadkomma ett åtagande och en överenskommelse rörande denna strategi. Ibland har det inte varit lätt. Vi har sett en del budgetposter offras för att vi skulle kunna följa denna strategi. Vi har sett en del poster skäras ner och en del poster försvinna, samtidigt som en del av våra kollegor bett oss att vidmakthålla eller öka dem. Det har inte varit lätt att övertyga våra kollegor om det riktiga med detta. Vi har emellertid hållit oss fast vid det, vi har fortsatt det, och vi hoppas att parlamentet på torsdag kan rösta igenom ett program som kommer att bidraga till att skapa arbetstillfällen i Europa.
Till den rådets ordförande vill jag säga - och det är här vi kommer till mitt "men" - att vårt goda samarbete är beroende av detta. Om rådet inte kan göra vad som ska göras, om vi inte får en rättslig grund, och om hans kollegor hanterar detta på ett nonchalant sätt, då kommer det att ta hus i helvete. Dessa 350 miljoner ecu kommer att omfördelas i hela rubrik 3. Vi kommer att hitta poster de kan gå till, vi kommer att se till att de hamnar på poster där de kan användas, och det kommer att göra vår strategi till ett skämt. Mycket hänger på huruvida rådets ordförande kan övertala sina kollegor i rådet, och jag är säker på att han kommer att göra det. Om så blir fallet, om vi blir framgångsrika, så kan vi än en gång visa att vi, om vi har ett bra interinstitutionellt samarbete, kan hitta de lösningar vi alla söker efter inom många olika områden.
Vad gäller rubrik 4 så har gruppen varit konsekvent i sin inställning till Turkiet och Meda. Vi står inte bakom omröstningsutslaget i utskottet om att placera ett belopp i reserven. Jag vill påpeka nu att vi kommer att rösta emot det ändringsförslag som går ut på att lägga Meda-medlen i posten.
Två poster i rubrik 4 bör nämnas specifikt: den ena är posten om sexturism, som införts av Colom, som vi måste göra någonting åt. Den andra är GUSP med avseende på antipersonminorna. De bör få fullt stöd från alla grupper.

Elles
Herr ordförande! Liksom andra vill också jag gratulera de båda föredragandena, men i synnerhet Tillich. Jag anser att han har utfört ett utmärkt arbete under vad som inte har varit ett enkelt budgetår. Liksom Liikanen så föredrar jag detta slags atmosfär framför den vi hade förra året. Men jag vill bara påpeka att vi i PPE är lika konsekventa som vi var förra året när det gäller att eftersträva en strikt och sträng inriktning på budgeten, liksom också att vidmakthålla våra åtaganden som vi, såsom ett parlament, har undertecknat i och med det interinstitutionella avtalet.
Låt mig föra fram tre saker för PPE: s räkning i denna debatt. För det första så skulle jag vilja stryka under det som föredraganden har påpekat med avseende på Europaparlamentets stränga inställning till denna budget. Vi kommer att hamna någonstans mellan rådets 1, 12 % vid förstabehandlingen och kommissionens 1, 15 %. Det bör lugna dem som trott att denna institution bara är intresserad av att göra av med pengar ända upp till gränserna. Marginalerna i rubrik 3 är på över 200 miljoner ecu, och i rubrik 4, externa åtgärder, där vi hade kunnat satsa på att göra av med medel på tropiska regnskogar eller andra viktiga områden, som vi tidigare gjort, så har vi behållit en marginal på nästan 500 miljoner ecu. Det innebär totalt över 700 miljoner ecu vid förstabehandlingen. Det är första gången så vitt jag vet.
För det andra så skulle jag, när vi kommer till de andra institutionerna - om föredraganden kan ställa in sig på min våglängd, Tomlinson - vilja välkomna det faktum att vi faktiskt uppfyllt vårt åtagande att hålla oss inom de 20 %, som vi alltid har gjort. Jag vill rikta ett särskilt tack till vår egen generalsekreterare och till parlamentets sekretariat för att ha lagt fram en rapport om interinstitutionellt samarbete. Den har visat att det har fungerat. Det tillför värde till vår förmåga att få valuta för pengarna vid institutionerna. Jag stöder verkligen rekommendationen i slutet av den rapporten, att det bör finnas en årlig process i budgetsystemet genom vilken vi, när generalsekreteraren inkommer med sina förslag till budgetberäkning, får en rapport om detta. Kanske kan kommissionen också lägga in detta regelmässigt i sin presentation av budgeten.
Vad de andra institutionerna beträffar, och Europaparlamentets budget i synnerhet, så vill jag dra uppmärksamheten till vad vi anser vara innovationen att ha en tydlig offentlig redovisning av kostnaderna för alla byggnader som de europeiska institutionerna äger. Vi anser detta vara ett gemensamt "arvegods" för Europeiska unionen, och åtminstone på detta sätt kan man komma igång vad gäller att åstadkomma klarhet om var pengarna används. Vi hoppas att den kommer att antas på årlig basis.
För att så gå till själva den europeiska budgeten så finns det för kommissionen för det första, avsnitt III, sysselsättningsinitiativet. Ända sedan 1994 har vi ställt oss bakom att det skulle finnas en inriktning med avseende på tillväxt och sysselsättning. Det är var tanken ursprungligen kommer ifrån, men den har hela tiden stäckts av avsaknaden av en rättslig grund. I PPE stöder vi vad den socialistiska gruppen har sagt. Vi förväntar oss en överenskommelse vid toppmötet som gör att vi kan få en andrabehandling som går som planerat. Vi skulle också, som Tillichs betänkande tydligt påpekar, vilja ha ett åtagande vid toppmötet att vi när vi ser mer långsiktigt på saken - när vi kommer till december och talar om Agenda 2000 - sammanför alla element i skapandet av arbetstillfällen till en sektion under det ekonomiska perspektivet. Det verkar något underligt att tala om rubrik 3 när det gäller att skapa arbetstillfällen, samtidigt som rubrik 2 också gör betydande insatser i det perspektivet.
Avslutningsvis har vi, när vi kommer till användningen av reserverna, visat att vi i systemet för Jet - där vi vill ha en lösning vid andrabehandlingen, och också för informationssystemet - som parlament på ett omdömesgillt sätt använt frågorna i politiska syften, så att vi därmed kan säkerställa att systemet fungerar så som vi i parlamentet vill att det ska.

Gallagher
Herr ordförande! Överläggningar om nästa program för strukturfonderna pågår mellan de nationella regeringarna och kommissionen, och denna budget inverkar på strukturfonderna.
Den europeiska budgeten kommer att spela en central roll i beaktande av att inga budgetökningar föreslås. Ur ett irländskt perspektiv så måste vi komma ihåg att den beryktade keltiska tigern inte fått till stånd något uppsving i hela mitt land. Delar av den valkrets jag representerar, i grevskapen vid gränsen och i västra Irland, har inte sett några effekter av denna keltiska tiger.
Genomsnittsinkomsten per person i min region ligger långt under genomsnittet för landet, för att inte tala om genomsnittet för EU. År 1999 kommer den genomsnittliga inkomsten per person för hela Irland att ligga vid nära 90 % av genomsnittet för EU, medan det i min region kommer att ligga på under 75 %. Budgetomfördelningar av EU: s regionala fonder, sociala fonder, jordbruksfonder och fiskerifonder måste i framtiden utarbetas för varje region för sig, med beaktande av varje regions sociala och ekonomiska problem i kombination med nackdelarna med att de ligger så avlägset.
Grevskapen vid Irlands gräns och i västra Irland måste ges Mål 1-status, som garanterar maximala belopp från EU: s strukturfonder under programmet för 2000-2006. Det är vare sig rättvist eller skäligt att min region, vad gäller medelstilldelning från EU: s strukturfonder, jämförs med mer förmögna regioner i landet och även i Europa. Det är alldeles nödvändigt att grevskapen vid gränsen och i västra Irland behandlas som en region för sig vad strukturfonden beträffar, och det är ingenting som är nytt eller innovativt med detta. Man ordnade med en speciallösning för norra Skottland liksom också för södra Italien. Det finns därför ingen anledning till varför en speciallösning inte skulle kunna ordnas för det lika missgynnade västra Irland.
Avslutningsvis vill jag uppmana parlamentet att hålla tassarna borta: inga neddragningar eller fortsatta neddragningar inom områden där mindre använda språk talas. Mindre använda språk utgör en integrerad del av vår kultur och i stället för att minska medelstilldelningen så borde vi öka den. Avslutningsvis vill jag framföra mitt tack för den ytterligare tilldelningen till freds- och försoningsfonden.

Virrankoski
Herr ordförande! Europeiska unionens budget för 1998 år uppgjord med omsorg och ansvarskänsla. För det vill jag tacka föredragandena Tillich och Tomlinson samt budgetutskottets ordförande Samland.
Att förbättra sysselsättningen är budgetens centrala princip. Den viktigaste reformen är det nya sysselsättningsinitiativet för vilket en rättslig grund förhoppningsvis går att påvisa. Initiativet föreslår att medel anslås bland annat för riskfinansiering av små och medelstora företag på så sätt att Europeiska unionen garanterar Europeiska investeringsbankens lån. Det vore kanske också värt att utreda möjligheterna att använda räntesubventionslån. Sådana kunde bland annat vara lättare att administrera.
Ett samband med sysselsättningen har också finansieringen av initiativet om små och medelstora företag. Den har stärkts, men det viktigaste är att den miljard ecu som rådet skar bort ur strukturfonderna har återställts. Trots att det förekommer ineffektivitet vid förvaltningen av strukturfonderna är de i alla fall EU: s viktigaste redskap för att förbättra sysselsättningen.
Ett par problem kom åter fram vid behandlingen av budgeten. De specialiserade byråernas förvaltning och budgetering är fortfarande oklar. Trots att de specialiserade byråerna utövar en makt som bygger på Europeiska unionens lagstiftning och uppbär avgifter på denna grund, är finansieringen och kontrollen av byråerna oredig. Eftersom de avgifter som uppbärs inte räknas in i medlemsstaternas finansiella andelar, har inte heller kommissionen något större intresse av att följa dessa organ. Därför borde deras förvaltning göras klarare.
Det andra problemet gäller rubriken administrativa utgifter i kapitlet A-30 - Gemenskapsbidrag. Kapitlet torde vara alltför detaljerat, och bidragen och summorna torde återspegla gångna parlamentarikergenerationers personliga favoritorganisationer. Denna punkt i budgeten bör därför formulera klarare. Men trots dessa anmärkningar måste budgetförslaget anses gott och acceptabelt.

Miranda
Herr ordförande! Också jag vill gratulera fördragandena, även om jag i allmänna termer redan nu måste anmärka på den djupgående avvikelsen från den mycket restriktiva inriktning som föreslås för oss för år 1998, framför allt i rådets förslag.
Detta eftersom det är ett tydligt tecken i det nuvarande budgetförfarandet och som i övrigt visar sig vara ett motsatsförhållande till den prioritering man har för avsikt att ge sysselsättningsfrågan. Vi kan uppenbarligen inte avstå från att medge en prioritering av sysselsättningsfrågan. Denna fråga bör alltså inte bara vara budgetprioriterad, utan också ha allmän prioritet inom unionen. Att vi nu instämmer och röstar för ett införande av en budgetpost i detta syfte innebär därför inte att vi har stora illusioner om vad denna prioritering kan ge.
Detta i första hand eftersom vi inser att kampen mot arbetslösheten och för att skapa sysselsättning för det första borde föregås av att man överger den nuvarande restriktiva politiken. Sen, eftersom det angivna beloppet inte bara är begränsat, som de 390 miljonerna ecu som är avsedda för detta ändamål, i huvudsak skaffats genom en finansiering i den högre skolan, som leder till att man drar tillbaka eller styrs om budgetposter för flera andra mål, framför allt från sociala, till att inriktas på det nya målet.
Betydelsen av denna prioritering kräver ännu mer av oss. Det kräver nya medel i tillräcklig utsträckning för att kunna normalisera den mycket svåra situation vi alla känner till inom detta område. Det är riktigt att Europaparlamentet inte kan göra mycket mer inför rådets preliminära förslag och förslag. Vi får hur som helst inte avstå från att registrera de stora begränsningarna i denna åtgärd, som särskilt visas genom gjorda besparingar, särskilt då på viktiga punkter inom social-, utbildnings- och ungdomspolitik, kultur, miljö, konsumentskydd och forskning, för att bara peka på några av de mest betydelsefulla områdena. Dessa begränsningar visas också genom de ökningar som förslås för andra områden, framför allt då de som föreslås för informationskampanjerna, som ökas till 106 miljoner ecu och som gör att denna fråga omvandlas till en ej meddelad prioriteringsfråga.
Vad gäller nedskärningsförslaget vill jag här upprepa att vi insisterade på ett återinförande av några offrade poster vid fredagens omröstning, eftersom vi insisterade på en förstärkning av vissa mål. Detta är fallet för rubriken turism, som försvann, det är fallet med bekämpningen av rasismen, den audiovisuella frågan och frågan om de perifera områdena. Vad gäller några andra aspekter i denna process vill jag påpeka att vi anser det vara positivt att man föreslår ett förkastande av nedskärningen på en miljard ecu för betalningen av de strukturåtgärder som antagits av rådet. Det handlar om ett för alla poster oacceptabelt förslag och bör just därför inte förkastas. Under tiden och med samma tankegång varken förstår vi eller accepterar att budgetutskottet infört 100 miljoner ecu i kategori II, för Prince-initiativet, eftersom vi inte instämmer med att förstärkningarna av Retex- och Rechar-programmen med totalt 60 miljoner ecu skall genomföras på bekostnad av de vanliga strukturåtgärderna. Vi instämmer med dessa mål, vi instämmer inte med den väg man valt för tilldelningen.

Müller
Herr ordförande, mina damer och herrar! Årets budgetförfarande står i skuggan av diskussionerna om Agenda 2000. Stora strategiska beslut var därför inte att vänta. Men man kan undra om inte detta budgetförfarande uttrycker de europeiska institutionernas, rådets, parlamentets och kommissionens brist på tillräcklig kreativitet.
Först det positiva exemplet: en central punkt för vårt budgetförfarande detta år var att bevisa EU: s handlingsförmåga i kampen mot arbetslösheten. På de många vackra talen skulle det följa handling. Men vad gör man inför det faktum att den europeiska budgeten med sina knappa 6 miljarder ecu för området inre politik sannerligen inte tillåter några glädjesprång precis. Hur kan man förebygga illusionen att EU skulle kunna göra det som egentligen är medlemsstaternas, regionernas, kommunernas och företagens uppgift, nämligen att främja nya sysselsättningsmöjligheter på ett sätt som präglas av reformlust och innovativa idéer?
Hur kan man komma undan den avsikt som finns hos kollegorna i kammaren att nu vilja omtolka varje befintligt program som innehåller ingrediensen sysselsättning till ett sysselsättningsbefrämjande program? Hur förhindrar man att väcka nya förväntningar som inte går att uppfylla som t.ex. när det gäller de transeuropeiska näten? Det som vi numera i en koncentrerad handlingsplan utvecklat för rådet har nu blivit ett synligt förslag. 150 miljoner ecu för kreditbevillningar som totalt ger ett kapital om 5 till 6 miljarder ecu, tillgängligt för små och medelstora företag. Dessa initiativ lovar större framgång än det med pompa och ståt presenterade sysselsättningsinitiativet, som då hette transeuropeiska nät, där andelen sysselsättning från början huvudsakligen var en fiktion. Det är att beklaga att man inte gjorde något allmänt bokslut över resultatet, för då skulle man ha sagt: Fiktioner slutar fiktivt.
Det nuvarande initiativet är bättre eftersom det för det första inte ensidigt satsar på en sektor, byggnadssektorn, och för det andra på mindre i stället för i stora investeringsobjekt och för det tredje hämtar företagardynamik där den finns och därmed fungerar maximalt som en katalysator. Det är bara att hoppas att rådet och så många nationella regeringar som möjligt som t.ex. även de tyska antar detta erbjudande från parlamentet.
Nu till det negativa exemplet. I december 1995 ställde denna kammare för första gången 150 miljoner ecu till förfogande för ett brådskande återuppbyggnadsprogram i före detta Jugoslavien. Sedan dess har det förflutit en del tid men tyvärr litet och knappast effektivt pengar. Siffrorna för genomförda projekt är alarmerande dåliga, uppbyggnadsprocessen har stannat av och speciellt husprogrammet, den väsentligaste förutsättningen för flyktingarnas återvändande, är som representanter för de internationella organisationerna rapporterat i utskottet totalt bristfälligt utrustat.
Även här saknas utvärdering och bokslut, denna gång för området för internationellt arbete. För att ändra på detta sakernas tillstånd och bara av den orsaken har utskottet satt av en del av medlen i reserven. Nu är det kommissionens tur. Den måste förbättra sin interna personalledning och öppna snabbare vägar för medelsanvändningen. Här kan den få hjälp av den numera beslutade stiftelsen för demokratin i BosnienHercegovina. Men även rådet slipper inte här sitt ansvar. Bestämmelserna borde förenklas så att det inte första hand tas hänsyn till inhemska producenter, t.ex. från Spanien utan till människorna i Bosnien.
Således, vilken slutsats borde jag dra av vår kreativitet? Svaret på detta överlämnar jag till den vishet som finns i denna kammare.

Dell'Alba
Herr ordförande, herr rådsordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Traditionen bjuder att representanter för de olika grupperna i slutet av budgetprocessen och budgetbehandlingen pliktskyldigast och ödmjukast skall tacka de olika föredraganden som har lett det svåra arbetet med att jämka samman de olika ståndpunkterna, dvs. att komma fram till en gemensam ståndpunkt för Europaparlamentet som är kompakt, homogen, lämpad att stärka parlamentets roll och vara en utgångspunkt såväl för oss som för rådet och kommissionen. Vilja att föra en dialog, tålamod, förmåga att förstå vad som skulle kunna vara gemensamma prioriteringar i en institution som har behov av enighet när det gäller budgeten just för att lyfta fram sina förutsättningar: detta tror jag är grundförutsättningarna för föredragandenas svåra arbete som på torsdag kommer att avslutas, åtminstone när det gäller förstabehandlingen.
Som representant för min grupp vill även jag tacka huvudföredraganden, Tillich, föredragandena för ändrings- och tilläggsbudgeten för 1997, Brinkhorst och Fabra Vallés, Giansily för EKSG: s budget, ordföranden Samland, samtliga sekreterariat samt - vilket redan har påpekats - rådet och kommissionen för det utmärkta samarbete de har gett prov på under hela denna period.
Personligen ser jag inget motiv för att tacka föredraganden för övriga institutioner som, på min begäran om att införa en liten ändring för att höja avsättningen till Sacharovpriset svarade att Europaparlamentet och budgetutskottet inte sysslar med politik. Som om förslaget att gå från 12 till 11 sammanträdesperioder, inklusive budgetbehandlingen, inte skulle vara att syssla med politik - men detta säger huvudföredraganden, och huvudföredraganden är en hedersman - och som om beslutet från budgetutskottet att banta eller smula sönder olika budgetposter för att ytterligare kunna öka de medel som avsätts för byggnaderna i Bryssel inte skulle vara politik! Men detta säger föredraganden Tomlinson, och Tomlinson är en hedersman.
Jag ansluter mig alltså inte till de tack som hittills har framförts och jag hoppas att församlingen, åtminstone när det gäller detta, stöder det ändringsförslag som jag presenterat tillsammans med 35 kolleger, för att, efter 8 år, avsättningen på 15 000 ecu till Sacharovpriset skall höjas och därigenom förfoga över det minimum som innebär ett reellt erkännande av detta viktiga initiativ från Europaparlamentets sida inom området mänskliga rättigheter.
När det gäller övriga frågor och mer i allmänhet - bortom denna lilla interna diskussion - vill jag här i budgetprocessens slutskede påpeka för församlingen att vi alla verkligen uppskattar denna återhållsamma politik - och ve den som försöker spräcka denna enhet! - men låt oss samtidigt se till att Europaparlamentet och rådet även fortsättningsvis är överens om att hålla sig ovanför det minimum - eller, bättre uttryckt, det högsta uttag, som ända alltid är ett minimum - som bestämdes i Edinburgh: att man inte riskerar att i slutändan betrakta Europeiska unionens budget som ett underskott i de offentliga finanserna som skall saneras, minskas, etc, etc. Jag har nästan fått det intrycket efter de senaste två åren, att, bortsett från frågorna om den ekonomiska och monetära unionen, så menar vi och säger också inför den allmänna opinionen att ju mer vi spenderar, desto mer ökar detta hypotetiska offentliga underskott, som om 1, 26 eller 1, 16 skulle vara ett underskott och inte i stället ett nödvändigt verktyg för att genomföra gemenskapens politik.
Låt oss med andra ord vara försiktiga när det gäller detta! Och låt oss även den 21 november avstå från att påstå att med 350 miljoner löser vi problemet med arbetslösheten i Europa. I år har vi sammankallat denna konferens. Även jag hoppas och förväntar mig att det skall komma positiva resultat från Luxemburgmötet den 21 november. Men vi måste alla vara medvetna om att denna budget inte är en budget över förlorade tillgångar och att de medel som står till förfogande verkligen verkar vara otillräckliga för att man skall kunna tala om en riktig sysselsättningspolitik.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Budgetutskottet vägrar liksom förra året att gå med på den sparsamhet som förespråkas av rådet, som antagit en budget för 1998 med nolltillväxt i konstanta ecu. Budgetutskottet som alltid är mån om att bekräfta Europaparlamentets budgetbefogenheter föreslår att marginalen i den övre delen av budgetplanen minskas, från 1, 350 miljarder ecu till 500 miljoner ecu, mot 950 miljoner ecu i kommissionens preliminära budget.
Vår grupp kommer att rösta mot detta förslag till budget och beklagar att budgetutskottet inte behållit de stora linjerna i rådets ursprungliga förslag till budget. Ett förslag där 82, 5 miljarder ecu i betalningsbemyndiganden, samtidigt som de var 1, 8 miljarder ecu lägre än i den preliminära budgeten, översteg de verkliga utgifterna 1996 med 8 %, och som är anpassade till det planerade behovet för verkställande.
Ökningen i rådets förslag till budget begränsas till 0, 7 % jämfört med budget 1997. Ansträngningen balanseras mellan rubrikerna med framförallt en nedsättning på en miljard ecu för strukturfonderna, som ändå ökar med 4, 2 %. På detta sätt tar förslaget till budget hänsyn till nödvändigheten av att begränsa de nationella bidragen till gemenskapens budget.
Tre kommentarer för att illustrera det välgrundade i denna målsättning. Frankrikes bidrag under 1998 uppgår redan till 91, 5 miljarder franc, eller 6, 3 % av skatteintäkterna eller 36 % av budgetunderskottet. Om förslaget från budgetutskottet accepteras innebär det en ökning av detta bidrag med 1, 9 miljarder, eller 2, 2 %, mot 1, 4 % höjning av den allmänna utgiftsökningen. Om den franska budgeten hade indexreglerats efter ökningen av BNP som förslaget till budget föreslår skulle de ytterligare utgifterna för Frankrike ha utgjort 45 miljarder francs, eller 0, 5 % av BNP. Det finns en skillnad, herr ordförande, mellan de tal som vårt Europaparlament håller om nödvändigheten av att inrätta den gemensamma valutan och dess uppträdande som budgetmyndighet.

Le Gallou
Herr ordförande, den här budgeten är både överdriven, klientilistisk och kosmetisk. Den är överdriven av tre anledningar.
För det första för att Europeiska rådet 1992 övervärderade behoven av gemenskapsutgifter och uppmanade rådet till släpphänthet i budgeten genom att fastställa taket för de egna resurserna till 1, 27 % av BNP i medlemsstaterna. Denna släpphänthet fick regeringarna att för 1998 föreslå en budget som i betalningsbemyndiganden var 8 % högre än de utgifter som verkligen genomförts under 1996.
Denna släpphänthet tvingar också parlamentets budgetutskott att bjuda över och föreslå en ökning i betalningsbemyndiganden och åtagandebemyndiganden på 2, 9 %, nära 3 %, i förhållande till budgeten för 1997. Det vill säga mycket större höjningar än i de nationella budgeterna där kraven är mycket strängare.
Dessa överdrivna utgifter förklaras till att börja med av klientilismen. Klientilism i strukturfonderna där beloppet fastställs godtyckligt på en för hög nivå, vilket får staterna, regionerna, provinserna, kommunerna och de offentliga och privata organisationerna att förgäves anstränga sig för att finna tillfällen till utgifter som ofta är onödiga och ibland skadliga.
Man återfinner denna klientilism i inrikespolitiken, med en mängd anslag utan kontroll. Jag har här med hjälp av kommissionens svar på mina skriftliga frågor upprättat en förteckning, och jag tackar kommissionsledamoten för det, med de anslag som lämnats inte till samtliga organisationer, men till de franska organisationerna, vilket innebär att det finns motsvarande femton gånger denna förteckning för hela Europa. Hur kan man tro att dessa utgifter alla verkligen är nödvändiga och kontrollerade?
I verkligheten lyssnar parlamentet onödigt mycket på de överallt närvarande lobbyisterna och inte tillräckligt på skattebetalarna och vi har alltför ofta intrycket inom den europeiska högern att vi är de enda som försvarar Europas skattebetalare.
Denna budget är slutligen kosmetisk eftersom den syftar till att sminka verkligheten. Budgetutskottet föreslår 150 miljoner ecu för att bekämpa arbetslösheten. 150 miljoner ecu för 20 miljoner arbetslösa, är det verkligen allvar? Vem tror att vi kan lösa problemet med 7 ecu per arbetslös? I verkligheten handlar det inte om att med dessa ecu lösa problemet med arbetslösheten, som beror på att gränserna öppnats, på frihandeln och den överdrivna invandringen, det handlar om att se till att den europeiska budgeten diskuteras. 150 miljoner ecu räcker inte för att lösa problemet men till att göra sig hörd i media. Denna budget som är klientilistisk, kosmetisk, överdriven och inflationistisk...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Samland
Herr ordförande, ärade kollegor! Gallou ha inte sagt oss någonting nytt, det är bara det, Gallou, att skillnaden mellan er och oss i budgetutskottet är - ni var ju inte närvarande vid omröstningarna som vi genomförde - att vi inte diskuterar utan att vi beslutar.
Vi har - och det kan man säga med fullt fog - beslutat om en budget som pläderar för att stärka penninghanteringen och som verkligen vet att skydda skattebetalarnas intressen helt i motsats till era utläggningar, Gallou. Jag skulle vilja illustrera det med tre exempel.
För det första: Vi har precis proklamerat det som ni just framhållit, Gallou, och gett subventionsmissbruket ett handfast svar. För att av de allestädes närvarande lobbyister som sitter utanför våra dörrar och lurpassar inte längre bara de som sitter utanför flest dörrar skall kunna hävda sig, har föredraganden planerat ett koncept, som tål att presenteras när det gäller att finansiera organisationer inom Europeiska unionen. Organisationerna anmodas att skaffa fram minst 10 % av egna medel. Kommissionen anmodas att varje september följande år presentera ett betänkande över hur de medel använts som gemenskapen har gett till en organisation. Det skall även innehålla ett omdöme om det i fortsättningen skall ges medel till dessa organisationer. Annars kommer de att åka ur precis som i en fotbollsserie.
För det andra: Vi har bidragit till att strukturen i förvaltningsutgifterna ändrats på ett genomgripande sätt. I Europeiska unionens historia har det hitintills inte funnits någon budget där kommissionens organisationsschema för efterföljande budgetår förutser färre tjänster än det föregående. Det vill vi genomföra med vårt beslut och vi vill även därmed markera att vi strukturellt sätter pekfingret på detta fenomen. Det duger inte att antalet A-tjänster i kommissionen är lika högt som C-tjänsterna. Även om den nya informationsteknologin gjort sitt intåg i kommissionen är det til syvende og sidst en prestigefråga om en C-tjänst läggs till en A-tjänst. Därför måste det ske en ändring i strukturen i organisationsschemat. Därför kommer vi, herr kommissionär, att hålla fast vi att inte bara detta år utan även under kommande år skall denna struktur ändras.
För det tredje. Vi har ansett att det finns bevis för att vi faktiskt har förberett utvidgningen. Varken rådet eller kommissionen har tagit hänsyn till att de i Agenda 2000 själva föreslagit, nämligen att fr.o.m. den 1 januari 1998 skall förhandlingarna börja med parterna - hur många de än är. För en sådan förhandling behövs det en struktur. För att göra denna struktur majoritetsduglig har vi gjort ett förslag. Det säger jag här helt öppet och klart - härmed tar jag upp en diskussion från Bryssel som vi hade i samband med Notenboom-förfarandet. Den som, precis som generaldirektorat I, inte kan hantera Jugoslavien-programmet, Phare-programmet och Tacis-programmet så att vi blir nöjda, kan inte anförtros ansvaret för utvidgningsprocessen, om man inte vill att det första landet först om 25 år blir medlem i Europeiska unionen. Därför måste det vara tydligt: Medlen som vi satt av i reserven för en ny förvaltningsstruktur kommer bara att finnas om det finns ett funktionsdugligt organisationsschema i kommissionen som ser annorlunda än det nuvarande. Det duger inte att denna uppgift överförs till dem som nu redan inte klarar av att förvalta medlen.
Jag har medvetet lagt tyngdpunkten på en annan fråga än bara på frågan om sysselsättningspolitiken och andra ämnen som man redan talat om. Diskussionen i detta budgetförfarande var mycket intressant för den innehöll ett flertal element, även nya institutionella. Med rätta hänvisades det till att vi när det gäller de obligatoriska utgifterna har hittat ett förfarande som för några år sedan var otänkbart: korrigeringsmeddelande efter första behandlingen av budgeten i parlamentet, inte ställa några ändringsförslag till omröstning vid första behandlingen i parlamentet och sedan ett gemensamt förfarande i trialogen inför andra behandlingen av budgeten i rådet, det är ett institutionellt steg framåt.
Men låt mig göra följande kommentar: Jag citerade redan i går kväll i budgetutskottet Bert Brecht som sa en gång: Tiderna är inte så eller är inte alltid så. Problemet är att vi för närvarande har ett ordförandeskap med vilket det är möjligt att driva ett förtroendefullt samarbete. Tyvärr kan det även komma tider när det åter finns ordförandeskap som varken är förtroendeingivande eller starka nog att själva ens i rådet genomföra de intressen som de själva formulerar. Därför är detta förfarande, som vi nu börjat, en inbjudan till rådet att interinstitutionellt förändra villkoren och slutligen ändra i fördraget så att vi äntligen får klara linjer, även inom jordbrukspolitiken.

Seppänen
Herr ordförande! För tillfället skapas deflation i Europa och det är fel metod att bekämpa arbetslösheten. Denna deflation sker med hjälpa av kriterierna för EMU. Också parlamentet är inne på denna deflatoriska väg. Det avsåg herr Tillich när han sade att parlamentet har läst sin läxa och gjort sitt hemarbete. Parlamentets initiativ om sysselsättningen kommer nämligen inte att ha någon större inverkan på bekämpningen av arbetslösheten i Europa. Det betyder att ungefär en ecu per arbetslös och månad finns disponibel. Det var enligt den metoden som en man för länge sedan mättade femtusen människor med fem bröd och två fiskar. Jag tror inte att det fungerar i vår tid. Därför är toppmötet om sysselsättning dömt att bli ett propagandamöte och att misslyckas om det inte finns pengar att ta till.
Jag vill fästa uppmärksamhet vid herr Tomlinsons betänkande. Han har utfört ett betydande byggarbete och därvid drivit Europaparlamentets intresse mycket väl. Det är två saker jag vill framhålla: han står i begrepp att öppna för partistöd till europeiska politiska partier och han har ändrat på grunderna för parlamentets anslag så att pengar kan avsättas för stöd till europeiska partier. Det tycker jag är fel grund för att trygga parlamentarikernas oberoende och frihet.
Också här i parlamentet borde man våga ta ställning för en reform av systemet med kostnadsersättningar, vilket herr Tomlinson inte har varit beredd att göra. När alla kostnader är betalda får jag lön och ersättningar som uppgår till 12 000 ecu per månad, och det är på tok för mycket. Vi nordbor kan inte leva med sådana löner. När vi tar i tu med att reformera lönesystemet, måste vi också göra upp med Elmar Brok och andra ledamöter som är anställda av privata företag samtidigt som de är ledamöter av parlamentet.

Van Dam
Herr ordförande! Även om sysselsättningsinitiativet är viktigast i den här debatten, kan EU med 150 miljoner ecu inte bidra särskilt mycket till sysselsättning. På sin höjd kan EU bidra till exempel till informationsutbyte mellan medlemsstaterna. Sysselsättningspolitik måste i första hand förbli en angelägenhet för medlemsstaterna. Jag är särskilt olycklig över den procedur med vilken Europaparlamentet försöker få grepp om sysselsättningslagstiftningen genom rådet. Parlamentet överskrider därigenom sina befogenheter. Förslaget att sammanfoga alla ändringsförslag i rubrik 3 till ett enda stort ändringsförslag strider mot budgetprocedurens anda. I andra behandlingen bör bara de budgetposter komma ifråga som har ändrats av rådet, inte en hel kategori utgåvor.
Informationen har fortfarande för mycket karaktären av propaganda för den federalistiska modellen. Det är då också bra att det i kommentaren till budgetpost B3-300 kommer att stå att informations- och kommunikationspolicyn måste ta mer hänsyn till olika synsätt på den europeiska integrationen. En objektiv informationskälla bör i vilket fall som helst vara oberoende. Därför har jag kraftiga invändningar mot att införa Euronews i den europeiska informationen.
Jag tycker inte heller att det är önskvärt att betalningarna på 1 miljard ecu ur strukturfonderna som rådet strukit åter ska ökas. Utgiftsnivån under 1997 ger ingen anledning till detta. I rådets budgetförslag stiger betalningskrediterna ändå med 4, 18 % i jämförelse med 1997.

Lukas
Herr ordförande, jag vill inte förringa föredragandens goda arbete men förslaget till budget presenterar i huvudsak en fortsättning av tidigare intentioner utan att klart ta hänsyn till de stora politiska prioriteringarna och utan någon äkta reformvilja. Det tyngst vägande problemet - det vet vi alla - är den höga arbetslösheten, särskilt ungdoms- och långtidsarbetslösheten. Det initiativ som fått mycket beröm och som nu presenteras för att bekämpa detta megaproblem är visserligen mycket beaktansvärt men fortfarande mycket otillfredsställande, speciellt när det gäller medel till forskning och teknisk utveckling som med sina 3, 5 miljarder ecu utgör mindre än 4 % av den totala budgeten.
Knappast några andra områden är faktiskt så viktiga för den långsiktiga sysselsättningspolitiken som just forskning och utveckling speciellt även med tanke på det faktum att EU inom det tekniska området visavi USA och de asiatiska länderna hela tiden förlorar i konkurrenskraft. Endast som en frisk och konkurrenskraftig ekonomi kan Europa verkligen skapa arbetstillfällen.

Colom i Naval
Herr ordförande! Jag skall börja med Tomlinsons betänkande och jag vill gratulera honom till det excellenta betänkande han lägger fram för oss och som är ett resultat av oerhört mycket arbete. Och därför vill jag säga att, till skillnad från vad jag gjorde i utskottet, kommer jag av dessa skäl att rösta för.
Emellertid vill jag från denna talarstol påtala att man har skadat, att detta arbete har ansatts av en rad populistiska och demagogiska ändringsförslag, som enbart kan bidra till att förstärka redan uppenbara fördomar, till exempel TV-sändningen som plenum diskuterade i går, och som definitivt är till skada för institutionens anseende.
Parlamentet får ta konsekvenserna för avsaknaden av politisk vilja hos rådet, vilket fram till Amsterdam inte har ansett det nödvändigt med en gemensam stadga för ledamöterna. Det har funnits en stadga för tjänstemännen, en stadga för kommissionsledamöterna, en stadga för domarna i revisionsrätten och domstolen, men det har inte funnits någon gemensam stadga för Europaparlamentets ledamöter. Detta har inneburit en rad konsekvenser som har gått emot ersättningssystemet för parlamentarikerna. Jag menar att det är dags att lösa detta en gång föra alla och på ett allmänt sätt. Varje delåtgärd skapar otillfredsställelse och orättvisor. Jag vill inte insistera mer i den frågan.
Jag skall gå över till den allmänna budgeten, ärade ledamöter. Jag vill tacka Tillich för hans arbete men det finns alltför många ad hoc -förfaranden. Vi finner ändringsförslag i resolutionen men inte i budgetposten. Det finns också för många rättelser, eller rådets kompromiss för att godkänna en rättslig grund för åtgärder mot arbetslösheten, men att de ännu inte är antagna vid tiden för första behandlingen, etc. etc. etc.
I vilket fall tror jag, min vän Tillich, herr ordförande, att om vi frågade en normal person om han har förstått någonting skulle svaret bli nej. Därför tror jag att detta budgetförfarande visar ända till självklarhet att Amsterdamfördraget kom av sig genom att fördragets artikel 203 inte aktualiserades. Jag anser att det är en mycket tydlig punkt.
Jag skall inte insistera i frågan om Meda-programmet men jag vill däremot påpeka, ärade ledamöter, att det förvånar mig att vi för två veckor sedan röstade för en ovanlig gratulation till kommissionen för det goda utförandet av programmet och nu, i budgeten, försöker vi föra över en del av dess medel till reserven.
Angående strukturfonderna anser jag formuleringen för i år vara bra och jag vill tacka Europeiska folkpartiet för deras förändrade inställning jämfört med förra året, eftersom vi i år kan räkna med pengarna till strukturfonderna helt och hållet. Vi måste påpeka att strukturfonderna i denna sektor är föremål för utgifter och att med förra årets inställning skulle det kunna innebära ett mycket allvarligt hypotek inför framtiden.
Ärade ledamöter, jag skulle vilja avsluta med att nämna initiativet för sysselsättningen. Jag gratulerar ordförandeskapet i Luxemburg för detta och för sitt åtagande och jag tvivlar inte ett ögonblick på ordförande Junckers ord. Men tillåt mig att säga att jag hyser många betänkligheter och en motiverad misstro mot inställningen hos några av rådets medlemmar och således skulle jag inte vilja att parlamentet uppoffrade några icke obligatoriska utgifter, av de vi skulle kunna disponera, bara för att betala innehavarna av ett nyhetsprogram dagen efter extramötet i Luxemburg.
Ärade ledamöter, jag anser och hoppas till och med, för Fischbach sade det på ett mycket diplomatiskt sätt, att vårt ändringsförslag i frågan är ett misstroendebevis. Förvisso. Vi hoppas att detta misstroende undanröjs och inom en månad får vi se bevisen genom rådets beslut. Men det är mer än så, ärade ledamöter, det är nu dags att mobilisera hela gemenskapsbudgeten, släppa loss andra initiativ mot arbetslösheten som blockeras av rådet sedan lång tid. Låt därför hela gemenskapsbudgeten vara inriktad mot arbetslösheten så att vi kan motivera medborgarna och förbereda unionen för utvidgningen.

Alavanos
Herr ordförande, jag tror att herr Tillich, herr Tomlinson, herr Samland och hela budgetutskottet alla har utfört ett substantiellt och tröttsamt arbete, jag tror dock att detta är ett spel, vilket spelas varje år, det kräver sin teknik, sin konst, det har sina svårigheter, det är roligt, men ger egentligen inte parlamentet möjligheten att ange sina riktningar och att betvivla några av de grundläggande aspekterna av den Europeiska unionens fullbordande.
I denna mening är den första anmärkning jag vill göra den att också 1998 års budget visar att vi har en Europeisk union som står på lerfötter, med stora ambitioner, stora möjligheter, men utan substantiell finansieringsmekanism för att kunna fungera på en planet vilken pressas av konkurrens.
Den andra anärkningen jag skulle vilja göra är att vi välkomnar sysselsättningsinitiativet, men vi kan inte glömma erfarenheterna vi gjorde i de transeuropeiska nätverken och att några substantiella resultat vad gäller att vända trenden att skapa arbetslöshet i den Europeiska unionen inte uppnåddes. Vi skall även säga att vi, tyvärr, om vi delar 150 miljoner ecu med 20 miljoner arbetslösa, talar om småpengar.
Jag måste tyvärr sluta här, herr ordförande. Tack.

Nicholson
Herr ordförande! Jag vill framför allt hänvisa till Tillichs betänkande och till förlängningen med ytterligare två år av freds- och försoningsfonden för Nordirland.
Ledamöterna av denna kammare är bara alltför väl medvetna om den mycket ömtåliga situationen för närvarande i min valkrets med avseende på samtalen. Jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt att tacka Tillich och de övriga ledamöterna av budgetutskottet som for till Nordirland för att själva se det stöd för fred som finns i den valkretsen, och för att se hur människor med olika bakgrund samarbetar för att uppnå konsensus. Till Samland, Tomlinson, Wynn och Tillich framför vi vårt tack för ert initiativ att resa till Nordirland och se saken med egna ögon och lägga ner er värdefulla tid.
Freds- och försoningsfonden började från noll och denna fondmekanism består av många olika element. Om jag skulle komma med någon kritik så skulle det vara att det förekommer alltför mycket byråkrati. För de kommande två åren måste den göras mer användarvänlig. Ett positivt påpekande är att distriktspartnerskapen blivit en rungande framgång som samlat alla arbetsmarknadens parter för att bygga en framtid för alla. Detta är ingen dålig prestation i vårt delade samhälle. Ett gott föredöme som jag tror att vi inte bara kan bygga vidare på i Nordirland, men som också kan utvecklas och överflyttas till andra områden i Europeiska unionen, i synnerhet när vi utvidgas mot de östeuropeiska länderna.
Jag och mina kolleger hyser oro men jag vill uttrycka mitt stöd för det programmet och upprepa mitt tack till budgetutskottet. Jag är medveten om att det föreligger en dispyt mellan budgetutskottet och kommissionen. Vi förstår budgetutskottets ståndpunkt, vi stöder er i denna dispyt med kommissionen, och den kommer att ordnas upp.

Dührkop Dührkop
Herr ordförande! Tiden ger mig bara möjlighet att göra en specifik anmärkning i budgeten och liksom de fem senaste åren skall jag tala om kulturpolitiken.
Äntligen, efter nästan två års försoning med rådet, föds ett kulturprogram i gemenskapen, kallat Raphaël. Därigenom föds ett mycket väntat och efterlängtat barn men olyckligtvis en aning tunt i avsaknad av lämpligt finansiellt anslag. Ett barn utan verkliga möjligheter att uppfylla sitt öde. Jag undrar: när vi talar om social sammanhållning, inkluderar vi inte även kulturen då? Och när vi talar om ekonomisk utveckling och om arbetslöshetsproblemen, är inte då kulturen en källa till sysselsättning och ekonomisk utveckling?
Det måste komma en tid när alla uttalanden om goda föresatser här i kammaren, återspeglas i budgeten. Jag hoppas att jag som föredragande nästa år kan behandla Raphaël som ett verkligt barn och inte som ett styvbarn.

Sjöstedt
Herr ordförande! Det budgetförslag som nu har lagts fram är förhållandevis restriktivt. Jag tycker att det är bra att det är en ganska snäv ram. Det borde kunna fortsätta vara så i framtiden, framför allt om man lyckas åstadkomma ordentliga reformer inom jordbrukspolitik och regionalstöd de år som kommer.
Jag tycker också att det initiativ som finns med att få loss pengar för ett sysselsättningsinitiativ är positivt. Men det beror naturligtvis sedan på vilket politiskt innehåll som kommer i detta initiativ, vilket ju är fullständigt oklart i dag. Jag blir litet tveksam när jag ser på hur det skall finansieras, eftersom risken finns att inte så mycket nytt händer egentligen, utan att det i stället försvinner på annat håll bara, med likartad verksamhet.
Jag vänder mig mot förslagen till informationskampanjerna som i praktiken är en form av politisk propaganda till fördel för t.ex. euron eller Amsterdamfördraget. Det är inte rimligt att EU skall propagera för en viss uppfattning, t.ex. i förhållande till Amsterdamfördaget, när det är en kontroversiell politisk fråga i många länder.
Jag tycker också att parlamentet skall ta chansen att vinna trovärdighet genom att reformera sina egna system för t.ex. reseersättningar. Jag har därför varit med och lagt fram ett sådant ändringsförslag.

Tappin
Herr ordförande! Jag tänker tala om de decentraliserade organen. Först vill jag tacka Liikanen, och genom honom hans kollega Mingasson, för det sätt på vilket vi agerat för att harmonisera föreskrifterna. Genom utnämnandet av en ekonomisk offentlig revisor bör överskotten komma att återgå till den europeiska budgeten och vi har tagit stora kliv framåt vad gäller kontrollen över ansvarsfrihet. Det gläder mig mycket att se det paket ni förelägger rådet för dess godkännande. Tack för er hjälp med det: sunt förnuft råder.
För det andra så utvecklas vi nu mot att få ett effektivt och öppet system med organ, som rapporteras i budgeten. Vi utvecklas mot målinriktad styrning; insyn varigenom såväl bemanning som administrativa kostnader och sakkostnader nu redovisas i budgetanmärkningarna. Det är en bra utveckling.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att uppgiften att upprätta och utveckla organ inte utgör någon görs på ett år. Europaparlamentet måste vidmakthålla sina åtaganden mot tidigare organ när de budgetmässiga prioriteringarna definieras om.
Tack slutligen för era mycket vänliga uttalanden, som min besöksgrupp berättade för mig om.

Dankert
Vid slutet av berättelsen kan jag komma med sensmoralen. Jag tänkte ta upp parlamentets trovärdighet i ett antal medlemsstater. Jag tror inte att det redan har gått så långt som en journalist från ert land nyligen försökte intala mig när han förebrådde mig att man knappast kan tala med bedragare om bedrägeri, men faktum är att jag får det allt svårare att konstatera att Europaparlamentet tas på allvar.
Diskussionen som nu pågått i ett år om vårt system med ersättningar, framförallt reseersättningen, i Nederländerna nu även återigen den om våra frivilliga pensionsfonder, de bidrar starkt till detta klimat. Ibland kan man, såsom det gjordes i går med anledning av en nederländsk TV-utsändning i fredags, med lugnt samvete ge pressen skulden. Men ibland skulle vi också själva behöva ägna större möda åt att bli trovärdiga.
Jag vet att det är besvärligt i ett parlament som består av femton stater där ledamöterna får femton olika löner och dessutom måste arbeta omgivna av högt betalda europeiska tjänstemän. I Tomlinsons resolution görs, med rätta enligt min uppfattning, trots detta försök att förmå presidiet att ta ytterligare några steg än de steg som hittills har tagits.
Ledamöterna från det nederländska socialdemokratiska partiet anser att denna resolutionstext inte går tillräckligt långt. Vi har tillsammans med många andra, även från andra länder, därför lagt fram ett ändringsförslag i syfte att skärpa texten. Vi anser också att pensionsfonden än en gång måste ses över och att kostnaderna måste flyttas från parlamentet till parlamentarikerna. Det rör sig när allt kommer omkring - vi har ännu ingen gemensam stadga - om en kompletterande pension. Jag vet att det kommer att ta tid att få helt sunda förhållanden. Därför behöver vi ett statut. Lika arbete, lika lön, lika bröder, lika kappor. Det har vi beslutat med avseende på britterna i Culham med andra löner än de europeiska tjänstemännen. Vi skulle också behöva ha det med avseende på oss själva. Detta statut måste komma. Jag tror att det till och med är av vikt för, på längre sikt, EU: s legitimitet.

Willockx
Herr ordförande, kolleger! Jag kan inget annat säga än att jag i de flamländska socialisternas namn fullständigt ansluter mig till det som kollega Dankert just har sagt. Jag tycker att denna budget är positiv i den bemärkelsen att vi har lyckats ställa sysselsättning centralt i diskussionen och i utformningen av budgeten. Jag tycker också att det är positivt att den budgetära översättningen säkrar att vi i den andra behandlingen skall kunna göra en budgetär utvärdering av resultaten från toppmötet i Luxemburg vad beträffar sysselsättning. Jag vill understryka att denna utvärdering måste vara en global utvärdering, och det är vad som enligt mig fattas i den resolution som ligger framför oss. I resolutionen betonas i alltför hög grad problemen kring den rättsliga grunden. Det är ett viktigt problem, men det är bara en av aspekterna. Vi skulle således i den andra versionen behöva pröva resultaten från sysselsättningskonferensen i Luxemburg mot globaliteten i det som kollega Van Velzen framlagt i dag för godkännande av parlamentet. Vi måste under den andra versionen försöka att omvärdera budgetinstrumentets politiska roll, och det kan vi bara göra genom att ta den unika chansen att få en bedömning av sysselsättningskonferensen.

Fischbach
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka alla parlamentsledamöter som uttalat sig under debatten. Dess kvalitet står i proportion till unionens utmaningar. Parlamentets initiativ när det gäller sysselsättningen visar i vilken utsträckning ledamöterna önskar att äntligen få se ekonomin i människans tjänst och inte tvärtom. Den förväntade framgången som ordförandeskapet till varje pris vill uppnå delas därför till stor del av parlamentet. Men det är inte slut på eländet och vi måste fortsätta att arbeta hårt för att uppnå det beräknade resultatet.
Med detta vill jag säga, herr ordförande, att den debatt jag just deltagit i har berikat mig personligen. Den har berikat ordförandeskapet som sådant och kommer att inspirera det och rikta in det på de framtida åtgärderna.

Ordföranden
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 10.00.

Allmänna marknader
Ordföranden
Nästa punkt på dagordningen är betänkande (A4-0309/97) av Tappin för utskottet för ekonomi, valutafrågor och valutafrågor och industripolitik om kommissionens grönbok om offentlig upphandling inom Europeiska unionen: överväganden inför framtiden (KOM(96)0583 - C4-0009/97).

Tappin
föredragande. (EN) Herr ordförande! Det gläder mig mycket att få presentera betänkandet om offentlig upphandling för parlamentet. Grönboken är ett policydokument. Det handlar inte om lagstiftning och parlamentets svar måste därför beakta detta. Det finns saker som vi kan få kommissionen att ta itu med nu, och andra åtgärder som kräver en ändring i rådsresolutioner innan de kan vidtas.
Vad kan vi göra på kort sikt? En av de första saker kommissionen kan och måste ta itu med är behovet av klargörande av reglerna, förfarandena och språken i direktiven. Denna aspekt av ändringsförslaget bör inte innebära några svårigheter för mina kollegor. Logiskt sett borde heller inte kraven på klargöranden av förfaranden göra det. För tillfället är det helt legalt för en kontraktspart att specificera arten hos den produkt eller tjänst de önskar bli tillhandahållna, så länge specifikationerna inte medför en snedvridning av konkurrensförhållandena. Detta tycks vara en skälig ståndpunkt. Ändå vill en del kollegor på kammarens andra sida förvägra eller begränsa den grundläggande rättigheten.
Ändringsförslag har lagts fram som begär att kommissionen skall förklara hur andra kriterier än priskriteriet kan tas med i förutsättningarna för ett upphandlingskontrakt, för att ge kontrakterande myndigheter möjlighet att anpassa produkten till sina behov, däribland kvalitativa, miljömässiga och alla andra kriterier som inte förvränger konkurrensförhållandena, om de så önskar. Jag upprepar "om de så önskar" . Ingen kan tvinga någon om inte rådets förordningar ändras. Med de gällande direktiven finns redan valmöjligheten. Problemet är att många kontraktsparter till följd av upphandlingslagstiftningens komplicerade natur, och den jämförelsevis stora bristen på sakkunskap, känner sig oroliga över att lita till något annat än priset för den händelse de kommer i konflikt med lagen.
Så, om parlamentet röstar emot dessa ändringsförslag så ändrar de inte några lagar, och de främjar inte heller den fria marknadens sak, om det inte är okunnighet och fruktan de vill att den fria marknaden skall handla om. Eftersom det lägsta priset inte alltid ger bäst valuta för pengarna så hindrar de medborgaren från att göra det bästa avslutet. Dessutom kan lägstapriskriterier favorisera stora företag framför små och medelstora företag, som vanligen är baserade i den region där kontrakten upphandlas. Parlamentet vill göra något för att uppmuntra små och medelstora företag att vara med på denna marknad med en omslutning på 720 miljarder ecu. Vi har förbundit oss att uppmuntra små och medelstora företag att skapa arbetstillfällen och välstånd i regionerna och att främja diversifiering i skapandet av välstånd. Vi har en möjlighet här med detta betänkande.
I betraktande av problemen med att förstå de direktiv som nu gäller har vi bett medlemsstatena att rapportera eller upprätta ett eller flera upphandlingscentra. Detta är platser där offentlig information om upphandling kan införskaffas. Detta är inte ytterligare en byråkratisk nivå, eftersom ett befintligt kontor, centrum eller nätverk kan användas. Vad det innebär är att tala om vart man kan vända sig för korrekta råd och korrekt information. Det finns ingen kontrollfunktion och detta förslag står för subsidiaritet. Från centrala eller regionala informationscentra hoppas jag på ett flöde av god information via sådana informella centra som bibliotek, diversehandlar med mera.
För att slutföra den långa raden av goda råd har jag föreslagit att medlemsstaterna skall ordna för nationella examina för upphandlingsauktorisering. Detta skulle ge upphandlingstjänstemän i företag och vid affärscentra, eller personer på advokat- och redovisningsbyråer, möjlighet att bli auktoriserade rådgivare. Detta är ett program inom den privata sektorn och är därför självfinansierande och fullständigt effektivt. Denna tanke har välkomnats av såväl stora som små företag liksom också av regeringar och andra organisationer. Behovet är uppenbart. Ett affärsdrivande verk rapporterade att 75 % av offerterna från små och medelstora företag måste avvisas till följd av bristfälligt innehåll. Vi måste ge såväl små och medelstora företag som större företag möjlighet att vara konkurrenskraftiga. Det är en global marknad vi agerar på. Spridning är därför viktig.
På längre sikt måste vi också bestämma andra markörer för framtida revidering och detta kommer att bli föremål för lagstiftning. Vi måste insistera på att framtida revideringar genomförs i enlighet med tidplanen, att de blir fullständiga revideringar och inte bara godkänns slentrianmässigt, att det kommer en tidpunkt och en möjlighet att bestämma vilka sektorer som skall innefattas, hur olika förfaranden kan förenklas och hur vi kan åstadkomma genomdrivande utan att binda alla med regler och föreskrifter.
Tidpunkter och detaljer måste också diskuteras. Vi kan be kommissionen att titta på olika sätt på vilka genomdrivandet kan göras effektivare och mindre omständligt, sätt att förbättra kommunikationen på via Internet, undersökningar avseende hållbarhet, åtgärder för att höja trösklar. En del av dessa kan EU inte klara på egen hand. Vi utgör redan en partner i avtalet om offentlig upphandling (GPA-avtalet) och i världshandelsorganisationen. Ändringsförslag med kraftfulla uttalanden om hur förhandlingarna skall föras har lagts fram och jag hoppas vi får stöd över partigränserna.
Slutligen skulle jag vilja tacka kommissionen, kollegor och sekretariatet för all den hjälp de gett mig med detta betänkande. EU: s problem med upphandling kommer inte att försvinna. Det är den inre marknadens svarta hål, och genom detta betänkande hoppas jag att parlamentet har kunnat sprida litet ljus. Syftet med detta betänkande har varit att bestämma parametrarna för en framtida debatt och jag tackar kollegornas för deras stöd som hjälp för att uppnå detta syfte.

Thors
Herr ordförande! Är det fråga om läpparnas bekännelser när medlemsstaterna har godkänt gemenskapens direktiv om offentlig upphandling? Den frågan ställer man sig när man ser hur staterna har följt upp direktiven, eller snarare låtit bli att göra det.
Kommissionen var i fjol tvungen att behandla 148 ärenden som gällde klagomål mot medlemsstaterna. De nya samordnande direktiven har genomförts så dåligt att domstolen fällt tre medlemsländer våren 1996 för att de inte vidtagit åtgärder. Flera nya processer är på gång. Detta är bara uppgifter om att inget har gjorts. Vi har många exempel på att saker har gjorts fel, 29 fall pågår. Det är alltså inte bara fråga om otydlighet, utan också ovilja. Jag kan inte hjälpa att jag får lust att travestera Machiavellis ordspråk om förhållandet mellan moral och lag: " Utan moral finns ej lag, utan lag finns ej moral" . I detta fall: " Utan vilja finns inte sakliga regler, men utan regler finns inte heller en rättvis upphandling" .
Botemedlet kan inte vara att kommissionen tar på sig ytterligare direkt makt och uppgifter i medlemsstaterna, och att byråkratin därigenom ökar, såsom en av frågorna var i grönboken. Det finns mer kostnadseffektiva sätt att genomföra det som vi har kommit överens om här i unionen. Det är att öka risken för betydande ekonomiska påföljder, såsom också juridiska utskottet föreslår.
Diskussionen om förhållandet mellan inre marknad och hög skyddsnivå för miljö samt arbetarskydd dominerar i dag debatten. Jag delar föredragande Tappins uppfattning om att det går att kombinera detta regelverk. Vi skall ha en god expertis inom upphandlingen som kan uppställa rätta, icke-diskriminerande villkor, och som vet hur man köper miljövänliga bussar eller miljövänligt tvättmedel.
Det som jag emellertid tycker att vi har glömt även i dag är att reglerna om upphandling syftar till att alla skall behandlas lika, till att de facto förhindra korruption, att vissa grupper kan dra fördel på det allmännas bekostnad, och att det offentliga förlänar kontrakt som tack för tjänsten. Detta är den viktigaste delen av den offentliga upphandlingen till medborgarnas fördel. Det skall vi inte glömma.

Sindal
Herr ordförande! Betänkandet som sådant är utmärkt, men jag ser det som min uppgift att peka på vissa punkter som vi bör fortsätta debattera. Debatten om anbud och inköp skall utgå från en rad fakta. Vi har skapat den inre marknaden och arbetar på att fullända den. Vi har skapat fri konkurrens, vi har liberaliserat ett stort antal områden. Bägge delarna har skett på gemenskapsnivå. Samtidigt skall man ta hänsyn till många olika traditioner i de enskilda länderna. Det är en stor uppgift att skapa något gemensamt och förnuftigt i med hänsyn till subsidiaritetsprincipen.
Man nämner i betänkandet en ny roll för kommissionen vad gäller anbudsområdet. Kommissionen får samma tillgång till anbudsområdet som till konkurrensområdet, något jag finner märkligt. Kommissionen vill på detta sätt få möjlighet att ge böter med villkor och uppphävande. Frågan om böter och upphävande är för mig en angelägenhet för den nationella domstolen. En ändring av detta skulle strida mot subsidiaritetsprincipen. Det avgörande på detta område är att medlemsstaterna upprättar nationella och regionala kontrollmyndigheter. Jag tänker här inte bara på egentliga överklagningsinstanser, utan också på en kontrollmyndighet, på det sätt man har i länder som t ex Danmark, Sverige och Holland.
I offentliga anbud skall också andra parametrar än priset beaktas. Det skall finnas utrymme för miljö- och andra kvalitetskrav vid offentliga anbud. Genom sådana krav kan man säkra en verklig konkurrens och inte bara en priskonkurrens. Europaparlamentets inställning spelar en stor roll i debatten om allmänna marknader, och jag menar att vi med detta betänkande gett ett gott bidrag till diskussionen på området. Jag ser fram mot en vidare debatt, som kommer att uppstå på grund av kommissionens grönbok och parlamentets betänkande.

Langen
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar! Till vad behöver vi egentligen ett europeiskt regelverk för offentlig upphandling? Den är en viktig del av den europeiska inre marknaden och kommissionen har i sin grönbok försökt att presentera en inventering. Vi behöver den också, eftersom vi måste kunna garantera en rationell användning av offentliga medel, ett öppet och juste anbudssystem, konkurrens på anbudsgivarsidan och en så fri tillgång som möjligt för företagen till den stora marknaden till ett värde på över 700 miljarder ecu. Om vi inte kan garantera konkurrens hotar korruption, för höga priser, ojuste behandling av konkurrenter och felaktiga investeringar. Därför är det riktigt att vi tar oss an denna fråga.
Kommissionen har utvärderat det nuvarande systemet. Endast 3 % av de offentliga uppdragen var gränsöverskridande. Omsättningen av de rättsliga bestämmelserna i nationell rätt har stannat upp, även handräckningsprocesserna i Europa sker inte på samma sätt. Förfarandena är byråkratiska och speciellt för små och medelstora företag svåra att hantera. Därför fungerar inte den inre marknaden inom detta område och det är viktigt att vi här lägger fram konkreta förslag till en vidareutveckling.
Vilka förslag tar nu kommissionen fram? Först gör den en relativt pessimistisk utvärdering genom att den nämner medlemsstaternas juridiska olydnad som orsak till att de gränsöverskridande offentliga upphandlingarna inte är tillräckligt livliga. Den föreslår att upphandling kopplas till andra mål som miljö-, social- och konsumentskydd. Den vill dessutom skapa sanktionsbefogenheter för kommissionen, t.ex. genom att inrätta en central byrå som samlar korruptions- och bedrägerifall något som egentligen är medlemsländernas kompetensområde. De vill - det är positivt - utbilda och sätta in informationsteknologi för att öka möjligheterna till insyn för små och medelstora företag. Den lägger inte fram inte några förslag om hur regelverket skall vidareutvecklas, ungefär som artikel 8 i sektorsdirektivet rörande telekommunikation.
Kollegan Tappin har arbetat mycket intensivt. Jag vill tacka honom för det. Betänkandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik innehåller dock några orimligheter som i och för sig inte stämmer överens med det som vi diskuterade i parlamentet och även vid den offentliga utfrågningen, t.ex. finns det inga vettiga riktlinjer för att höja tröskelvärdena inom tjänstesektorn. I den tekniska dialogen kommer ett ackrediteringsförfarande föreslås. Det anser jag vara vansinnigt.
För att behandla telekommunikation på en liberaliserad och privatiserad marknad lägger man inga förslag. Den som verkligen vill ha den inre marknaden kan inte skärpa föreskrifterna ytterligare och försvåra speciellt för små och medelstora företag. Artfrämmande överväganden leder åt fel håll och gör insynen urvattnad. Direktiven blir mer komplicerade i stället för enklare. Vi vill inte ha någon superbyråkrati i Bryssel, men vi vill samtidigt att medlemsstaterna till slut gör sina läxor. Det är målet i min politiska grupp.

Giansily
Herr ordförande, mina kära kollegor! Sektorn för allmänna marknader motsvarar i våra länder 720 miljarder ecu per år, eller om man så föredrar 11 % av Europeiska unionens BNP. Efter att en europeisk lagstiftning inrättats har denna sektor konkurrensutsatts inom gemenskapen och det är bra, både för konsumenterna och företagen. Även om Europeiska unionen redan gjort avsevärda framsteg när det gäller att genomföra sin politik för allmänna marknader måste också direktiven kontrolleras och genomföras mer effektivt, bl.a. genom att vid behov fastställa stora sanktioner mot dem som inte respekterar reglerna, t.ex. genom att förbjuda de företag som bryter mot reglerna att lämna anbud under en viss tid.
På det internationella planet måste kommissionen förvisso agera på ett sådant sätt att det blir möjligt för tredje land att få tillträde till unionens allmänna marknader, men tillträdet måste vara ömsesidigt. Inför den kommande utvidgningen med staterna i Central- och Östeuropa, är det grundläggande att ansökarländerna antar de nuvarande bestämmelserna för de allmänna marknaderna inom en så snar framtid som möjligt. Det är också lika viktigt, för de små och medelstora företagen, att kommissionen inom ramen för WTO kämpar för att höja de gränsvärden som styr tillämpningen av direktiven.
Vår grupp begär slutligen, herr ordförande, separat omröstning om punkt 5 i betänkandet som vi inte kan godkänna. Vi anser att denna problematik inte har någon plats här. Men som avslutning skulle jag vilja tacka herr Tappin för kvalitén på hans betänkande och för det arbete han utfört, men också för att ha beaktat våra funderingar och kommentarer i formuleringen av sin text och i motiveringen.

Riis-Jørgensen
Herr ordförande! Jag vill gärna tacka föredragande Tappin för hans grundliga arbete med detta betänkande. Han har varit mycket lyhörd för de olika politiska inställningarna på detta område. Jag håller naturligtvis med föredraganden om att det finns ett behov av en bedömning av situationen för offentliga anbud inom unionen. Det är dessvärre många länder, vilket vi också hört här i debatten, som ännu inte tillämpar befintliga direktiv, vilket är ett mycket stort problem. Detta innebär en oöversiktlig marknad och olika behandling av anbudsgivarna. För att få bättre konkurrensvillkor och en fullständig inre marknad är det därför nödvändigt att kommissionen ser på tillämpningen och genomförandet av direktiven.
En annan sak jag gärna vill påpeka är det är viktigt att det inte råder några tvivel om tolkningen av direktiven. Därför bör kommissionen överväga en mer enhetlig utformning av direktiven vid framtida revideringar, för att på så sätt undanröja tvetydigheten. Man skulle också kunna överväga att standardisera kraven på referensunderlaget och referensinformationen. Kommissionen skall naturligtvis bedriva en effektiv kontroll med direktiven och företagen skall ha bättre möjligheter att överklaga. Det skall vara enkelt och snabbt för enskilda företag att överklaga. Men vad händer då när en offentlig anbudsinfordrare bryter mot bestämmelserna? Händer det någonting? Nej! Var är påföljderna? Detta problem måste vi ta tag i, och jag vill uppmana kommissionen att titta på påföljdsfrågan.
Slutligen vill jag rikta kommissionens uppmärksamhet på frågan om miljökrav vid offentliga inköp. Jag anser att anbudsinfordraren skall ha möjlighet att ställa miljökrav i alla led av tillverkningsprocessen och inte bara vad gäller produktens slutegenskaper. På detta sätt kan vi leva upp till EU: s miljöpolitik. Jag skulle gärna vilja höra kommissionär Montis inställning i frågan om standardisering av referensunderlaget, till påföljdsfrågan och till frågan om att ta upp miljösynpunkter vid tilldelning av kontrakt.

Hautala
Herr ordförande! Den offentliga upphandlingen är faktiskt en mycket viktig form av ekonomisk verksamhet. I EU används årligen 720 miljarder ecu för offentlig upphandling av varor och tjänster och dessa pengar är en ansenlig del av de femton medlemsstaternas bruttonationalprodukt, nästan tolv procent.
Men jag vill ta upp också ekologiska och sociala kriterier som nödvändigt måste beaktas vid offentlig upphandling. Jag vill till exempel nämna att lokala myndigheter i många sammanhang har börjat genomföra strategin för hållbar utveckling, Agenda 21, och att dessa myndigheter i sitt agerande verkligen vill följa ekologiska kriterier. Det kan ju vara av betydelse vid lösningen av miljöproblem även på unionens nivå. Jag tycker att det förhåller sig precis såsom fru Riis-Jørgensen sade; vi måste säkerställa att reglerna för unionens offentliga upphandling gör det möjligt att beakta miljökriterierna.
Viktiga är också de sociala kriterierna. När man är ute efter inbesparingar och effektivitet, måste man också göra upp kriterier för vad som är en god servicestandard. En dag skrev en svensk tidning om ett fall som nyligen uppdagats i Sverige: ett danskt omsorgsföretag som sålde service till ålderdomshem i Sverige hade underlåtit att sköta om åldringarna. Vem skyller vi då på? Vi måste kunna försäkra oss om att offentliga tjänster även uppfyller de kvalitetskriterier som folk vill ha. Det räcker inte att man nöjer sig enbart med effektivitet.
Jag är mycket glad att herr Tappin som föredrog betänkandet var villig att lyssna på dessa synpunkter, men beklagligtvis förkastade ekonomiutskottet de flesta av våra förslag.

Paasilinna
Herr ordförande, bästa kollegor! Först vill jag tacka herr Tappin för ett brett upplagt och väl förberett betänkande som tar upp problematiska punkter i kommissionens grönbok om offentlig upphandling. Betänkandet är mycket viktigt också därför att den offentliga marknaden står för 720 miljarder ecu av EU: s bruttonationalprodukt, såsom vi nyss hörde.
Den offentliga upphandlingen betalas offentligt, dvs. marknaden är ansvarig gentemot konsumenterna. Så konstaterar ju Tappin. Det sägs att en effektiv offentlig upphandling främjar möjligheterna för industrin och handeln att dra nytta den den gemensamma marknaden och ger de europeiska företagen bättre möjligheter att konkurrera på världsmarknaden.
Kommissionen har dock blivit tvungen att medge, att unionens egna offentliga upphandling inte har fungerat så effektivt som väntat. Den viktigaste orsaken till att det förhåller sig så är kommissionens ojämna förvaltning samt det att medlemsstaterna inte i tillräckligt stor omfattning har tagit in direktiven om offentlig upphandling i sin nationella lagstiftning.
Den offentliga upphandlingen har inom unionen legat utom räckhåll för små och medelstora företag. Men just nu behövs en satsning på de små och medelstora företagen eftersom denna sektor ses som en av de viktigaste när det gäller att avhjälpa sysselsättningsproblemen. Jag är fullt ense med herr Tappin när han talar för att informera och utbilda personalen i små och medelstora företag. Ett hinder för dessa företag att komma in på marknaden är också upphandlingsenheternas långsamma betalningar. Vi här i parlamentet måste kunna påverka på åtminstone dessa missförhållanden.
Den centrala svagheten i kommissionen åtgärdspolitik vad gäller offentlig upphandling är att denna upphandling ses bara som ett medel att genomföra den inre marknaden. Betraktelsesättet är nästan uteslutande det privata näringslivets. Kommissionens dokument innehåller inte heller någon som helst bedömning av hur en konkurrenspolitik stödjer utvecklingen av de offentliga tjänsternas tillgänglighet, kvalitet och kostnadseffektivitet. Den offentliga upphandlingen är ju i alla fall en del av den offentliga myndighetens förvaltning och service.
Kommissionen ser också på det egentliga upphandlingsförfarandet och dess problem bara ur producentens, den privata sektorns synvinkel. Beställarens eller den offentliga sektorns, med andra ord den offentliga myndighetens behov har inte blivit beaktade. Konkurrensutsättning och anbudsförfarande är, när det gäller offentlig upphandling, också bakvänt ur personalens synvinkel. Därför borde förfarandet vid offentlig upphandling utvecklas så att man vid konkurrensutsättningen kan beakta de förmåner som sammanhänger med anställningstryggheten och anställningsvillkoren för dem som är sysselsatta inom de tjänster som upphandlingen avser. Vid stor arbetslöshet bör den offentliga upphandlingen ökas. Då beaktas både marknadskrafterna och arbetsmarknadskrafterna; alltså bör såväl sysselsättnings- som social- och miljöpolitiken medverka vid processen.

Peijs
Herr ordförande! Såväl den part som erbjuder sina tjänster som den upphandlande parten har sina problem i samband med offentlig upphandling. Därför stämplade nyligen en nederländsk branschorganisation inom byggbranschen den europeiska upphandlingen som nonsens och ytterst kostsam. Det viktigaste klagomålet från alla som har med direktiven att göra är att de är otydliga. Precis på de punkter som är viktiga blir man lämnad i sticket av texten. Anta att en region med allvarlig arbetslöshet måste upphandla ett arbete. Får den regionen kräva av den som erbjuder sina tjänster att han anställer ett antal lokala eller regionala arbetslösa för att utföra arbetet? Ingen vet.
Får en upphandlande myndighet ställa strängare krav, exempelvis på miljöområdet, på företag från det egna landet än på utländska företag eftersom myndigheten kan ställa dessa krav som myndighet? Dyra offerter som inte sällan kostar hundratusentals gulden kastas i papperskorgen därför att en enda kopia saknas, och inte sällan missar det medelstora eller lilla företaget i det ögonblicket tåget medan de tidigare lätt kunde ta hem orderna. På grund av de byråkratiska procedurernas natur har de ingen chans längre. Här finns det många frågor som kommissionen måste ge ett svar på. Hittills har en del länder efterlevt direktiven, medan andra länder inte har brytt sig om det. Lika behandling, även på detta område, skall vara självklart. Vad kommer kommissionären att göra åt detta?
För byggsektorn har direktiven gett ett katastrofalt resultat. Aitkinsrapporten varnade för att ohejdad konkurrens inom byggsektorn inte betyder att priset blir lägre och kvaliteten högre. Det har i stället lett till motsatsen. Marginalerna är pressade, företag tar sig an arbete för ett ansvarslöst lågt pris, och konsumenten får ett dåligt arbete i utbyte, men det upptäcker han ofta först tio år senare, tyvärr. Enligt min åsikt, och det är inte föredragandens åsikt, var denna rapport faktiskt platsen för att också uppmärksamma branschspecifika ärenden. Man säger, herr kommissionär, att det inte kommer någon vitbok. När skall man då tala om branscher? Och kan kommissionären ange med vem han kommer att överlägga om branscherna i ett senare skede?

Podestà
Herr ordförande! Låt mig gratulera Tappin till det betänkande han presenterat och koncentrera mig på byggnadsssektorn när det gäller större arbeten. Huvudmålen är uppenbarligen, vilket redan har framhållits flera gånger, öppenhet, att förhindra diskriminering, inte bara mellan olika länder utan även mellan olika företag. Naturligtvis gäller det också, och detta sades även i det inlägg som föregick mitt, att få klarhet vad gäller de juridiska förutsättningarna och att få till stånd förenklade procedurer. Jag tror framför allt det är nödvändigt för offentliga myndigheter att vara säkra på att arbetena avslutas i tid och till den kostnad som överenskommits.
Min fråga är denna, herr kommissionär: tror inte kommissionen att man kan och bör införa garantier som skiljer sig från dem som är vanliga i många europeiska länder, och till exempel de performance bonds som redan har införts i USA och i Storbritannien?
Det finns en avgörande skillnad som det är nödvändigt att stryka under, det säger jag till de kolleger som inte förtrogna med dessa saker: I dag lämnas garantier som framför allt avser företagets tillgångar, medan i stället de verkliga garantier som vi talar om här är relaterade till företagets tekniska-organisatoriska förutsättningar att inom avtalad tid utföra det aktuella uppdraget.
Detta ger offentliga myndigheter möjlighet att inte bara kunna få ersättning i efterskott för eventuella skador och om arbetet inte är slutfört, utan att få arbetet utfört och kunna utnyttja t.ex. byggnaden inom den tid som avtalats och företagen behöver inte uttömma de resurser som bankerna kan ställa till deras förfogande.

Monti
Herr ordförande! Denna debatt om betänkandet från Tappin, som jag gratulerar, rör en avgörande fråga för den inre marknaden: att öppna en viktig del av leveranserna, arbetena och tjänsterna som produceras i Europeiska unionen för konkurrens när de läggs ut på anbud av offentliga myndigheter eller av företag som tillhandahåller tjänster som är av allmänt ekonomiskt intresse.
Som redan har påpekats så talar vi om 11 % av den totala bruttonationalprodukten. Reglerna för anbudsförfaranden i samband med allmänna marknader som gäller för tillfället har hittills haft en begränsad effekt på marknaden. Denna situation är oroande och just på grund av detta är det vår fasta avsikt att med ert stöd förslå lämpliga initiativ, så att den inre marknaden utvecklar hela sin potential även inom detta område - de mål som står på spel är verkligen viktiga - så att leverantörernas konkurrenskraft stärks, utbudets kvalitet höjs, priserna går ner, de tjänster som erbjuds av den offentliga sektorn hela tiden blir bättre, så att med andra ord de pengar som spenderas används effektivare, vilket också skulle bidra till att sänka de offentliga underskotten.
Man skall dessutom inte glömma att ett rigoröst iakttagande av spelets regler tillåter en effektivare kamp mot korruptionen på anbudsområdet. Det är därför nödvändigt att de regler som gäller det aktuella området upptas i den nationella lagstiftningen och tillämpas på ett korrekt vis. Men för att gemenskapsrätten skall ge önskade effekter så räcker det inte att koncentrera sig på juridiska texter: det gäller att modifiera tillvägagångssätt och uppföranden som i det förflutna har gjort att anbudsförfarandet har hamnat inom den övervägande nationella sfären. Det är därför nödvändigt att det finns en verklig vilja att nå fram till det mål som på engelska kallas best value for money och uppmuntra leverantörerna att gå över nationsgränserna och delta i anbudsförfaranden på samtliga marknader inom unionen.
Med vår grönbok ville vi på rikta uppmärksamheten på den allmänna marknaden och vi har i och med det fått till stånd en omfattande och djupgående diskussion i ämnet. Europaparlamentets position är av avgörande betydelse för vår analys. Ert bidrag, tillsammans med dem från de övriga trehundra bidragsgivarna från olika håll - gemenskapens institutioner, medlemsstater, inköpare, leverantörer - gör det möjligt för kommissionen att bestämma mål och riktlinjer för en ny politik för offentliga anbud i ett meddelande som kommissionen kommer att presentera i början på nästa år.
Det förslag till betänkande som ligger framför oss innehåller intressanta idéer och förslag. Dagens diskussion och de debatter som har förekommit tidigare i utskottet om ekonomi, valutafrågor och industripolitik har riktat in sig på kärnpunkterna i frågeställningen.
Låt mig understryka, herr ordförande, några av de huvudpunkter som framträder. Jag delar helt påståendet i betänkandet att det är nödvändigt att vidta åtgärder så att gällande regler tillämpas i samtliga medlemsstater, vilket skulle göra det möjligt för samtliga operatörer inom Europeiska unionen att delta i anbudsförfaranden på lika villkor. Kommissionen har vidtagit alla lämpliga åtgärder för att de medlemsstater som ännu inte har upptagit de aktuella reglerna i sin nationella lagstiftning skall göra detta snarast. Låt mig påminna om följande: inom ramen för handlingsplanen för den inre marknaden, som Europaparlamentet har givit sitt mycket uppskattade stöd, bestämdes ett datum - den 1 oktober - som har respekterats av de flesta medlemsstater, för att presentera en tidsplan för hur de direktiv som ännu inte har upptagits skall införas i den nationella lagstiftningen och i det sammanhanget spelar reglerna om anbudsförfaranden tyvärr en betydande roll.
Vi måste också se till att gällande lagar motsvarar behoven på marknaden. För vissa frågor - som de som sammanhänger med möjligheterna att utnyttja elektroniska rutiner - blir det nödvändigt att göra särskilda ändringar i direktiven. Andra tänkbara anpassningar, där de nödvändiga förutsättningarna finns skulle kunna vara vissa specialsektorer för vilka man på europeisk nivå håller på att genomföra en gradvis avreglering. Samma sak gäller frågan om partnerskap mellan offentligt och privat som är löst på olika sätt för varje enskild medlemsstat.
När det gäller andra frågor, som till exempel att tillgripa förhandlingar, så pågår fortfarande diskussionen. Inom andra sektorer kanske det räcker att klarlägga gällande regler via tolkningsdokument eller instruktioner.
Det finns ett behov som vi understryker och som jag tror att flera parter har strukit under: behovet av stabilitet när det gäller regelverket. Låt mig tillägga att det rör sig om ett extremt viktigt budskap för de marknader som under de senaste åren har försökt att anpassa sig till reglerna för anbudsförfaranden. Om det är sant att man på vissa punkter måste anpassa och förtydliga gällande regler, och garantera att de får en korrekt och enhetlig tillämpning i samtliga medlemsstater, så är det lika sant att man måste inleda en serie stödingripanden som gör det möjligt att ur regelverket till fullo utvinna de förväntade fördelarna. Ett viktigt stödområde gäller utbildning och information, samt att förbereda olika marknader för elektronisk handel.
Betänkandet understryker den viktiga roll som de små och medelstora företagen kan spela när det gäller att avreglera den allmänna marknaden. Jag delar till fullo den uppfattningen och jag är övertygad om att bättre tillgänglighet vad gäller informationen om allmänna marknader och regler, även via elektroniska medier, skulle utgöra ett viktigt framsteg mot en effektivare integrering av de små och medelstora företagen i denna sektor.
När det gäller de speciella frågor som har framförts skall jag fatta mig mycket kort, herr ordförande. När det gäller telekommunikationer har direktivet " Särskilda sektorer" bestämt villkoren för att telekommunikationerna skall utelämnas från direktivets tillämpningsområde. Domstolen har dessutom preciserat villkoren och påpekat att ett eventuellt uteslutande av telekommunikationerna från direktivet " Särskilda sektorer" kan ske när den sektorn verkar under verkliga konkurrensförhållanden på marknaden. Kommissionen kommer att gå vidare med sin undersöknng av den faktiska situationen på marknaden på det sätt som domstolen har angivit.
När det gäller den viktiga frågan om miljön och den allmänna marknaden så är målet för en riktig anbudspolitik att välja den bästa produkten till de fördelaktigaste villkor som marknaden har att erbjuda. Anbuden utgör inte ett lämpligt sammanhang för att följa olika system. Detta innebär emellertid inte att delar av miljöpolitiken inte kan och bör tas under övervägande. Det finns konkreta möjligheter att skydda miljön inom ramen för gällande regler, till exempel när det gäller att definiera de tekniska eller kvalitativa egenskaperna för en viss produkt, men jag skulle också kunna lämna andra exempel.
När det gäller standardisering, så går vi fram område för område. När det gäller att eventuellt införa nya typer av garantier - till exempel performance bonds - så tror jag att det skulle vara en bra idé och att man måste se till att de inte skadar de små och medelstora företagen. Genom en undersökning av erfarenheterna på området, även de amerikanska, tror jag att man skulle kunna göra framsteg inom detta område.
Låt mig slutligen stryka under att när det gäller tillämpningen av gemenskapsrätten, ett område där vi hela tiden skärper kraven, så riktas uppmärksamheten alltmer mot den allmänna marknaden. Någon av er har påmint om antalet överträdelseprocedurer vi har inlett och, med hänvisning till den framtida inre marknaden - den som gäller länderna i Central- och Östeuropa - så kan jag försäkra er om att, i det förberedande arbete som vi nu genomför med dessa länder, ger vi frågan om anbud den högsta prioritet.
Låt mig sluta med att än en gång tacka Tappin och, för deras bidrag, även föredragandena från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, Thors, och för utskottet för socialfrågor och sysselsättning, Hughes. De bidrag som har lämnats kommer utan tvekan att vara av största betydelse för det meddelande som kommissionen snart kommer att följa upp debatten med.

Ordföranden
Kommisionär Montis mycket specifika svar på många av kollegornas anmärkningar krävde sin tillbörliga tid. Tiden är också mycket längre än den tid vi i regel räknar med för kommisionärernas anföranden. I detta fall har jag inte för avsikt att protestera då jag anser att detta underlättar en heltäckande diskussion. Vi borde dock kanske ha detta i åtanke för att kunna planera vårt arbete på ett bättre sätt.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.

Indirekt mätta finansiella tjänster (FISIM)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0282/97) av Katiforis för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslag till rådets förordning (EG) om fördelning av indirekt mätta finansiella tjänster (FISIM) inom ramen för det Europeiska systemet för national- och regionalräkenskaper (ENS) (KOM(97)0050 - C4-0138/97-97/0037(CNS)).

Katiforis
Herr ordförande, det förslag till förordning som vi ombetts ta ställning till härrör från behovet av att harmonisera - nyckelordet är här "harmonisera" - verksamheten vid de statistiska tjänsterna i medlemsstaterna.
Det här behovet bottnar i det faktum att Europeiska unionen ännu inte har någon enhetlig statistisk tjänst - förhoppningsvis kommer en sådan att inrättas i framtiden. Verksamheten vid Eurostat, gemenskapernas statistikkontor, bygger på de mekanismer som de statistiska tjänsterna i medlemsstaterna använder sig av för att samla information. Men för att åstadkomma den enhetlighet som krävs avseende metoderna för insamling och presentation är man vid Eurostat tvungen att tillgripa förordningar utfärdade av EU: s lagstiftande organ - till och med i frågor som man vid en samordnad statistisk tjänst skulle kunna lösa med hjälp av interna förfaranden. Det är uppenbart att man vid Eurostat anser att det här är ett sätt att kringgå oenighet och meningsskiljaktligheter mellan olika nationella experter, något som för Eurostats del skulle innebära ändlösa förseningar när förpliktelserna gentemot EU skall uppfyllas. Ur praktisk synvinkel kan det hända att den här lösningen är riktig men den har det felet att den låter lagstiftande politiska organ fatta beslut i tekniska frågor som de här organen inte är rustade för att diskutera och behandla.
Vidare skulle det kunna hävdas att ett rättsligt ingripande i frågor som rör statistik - trots avsaknad av onda avsikter - innebär en kränkning av principen om vetenskapligt oberoende för statistikerna. Respekt för den principen är en förutsättning för att de skall kunna utföra ett objektivt arbete.
Här, vad gäller den fråga vi sysselsätter oss med, finns naturligtvis inte något sådant problem. Vår intervention sker på Eurostats anmodan, men principfrågan kvarstår fram till dess att en enhetlig statistisk tjänst inrättas, något som givetvis är att föredra framför en rättslig reglering av tekniska detaljer. Och jag anser, herr ordförande, att denna diskussion ger oss möjligheten att föra upp denna viktiga fråga på dagordningen, frågan om inrättandet av en enhetlig statistisk tjänst för den Europeiska unionen.
Den konkreta reglering som den här förordningen syftar till gäller beräkning av värdet på produkter inom den finansiella sektorn. Av de olika immateriella tjänster som produceras inom den finansiella sektorn ersätts en del genom särskilda provisioner med angivna priser medan priset för andra ingår i räntor för in- och utlåning. Tjänsterna som ersätts genom specifik provision och där faktura utställs skapar inga problem för statistiken. Värdet på dessa tjänster framgår tydligt, det beräknas tillsammans med och läggs till övriga komponenter vid försäljning av produkter inom den finansiella sektorn. Problemet uppstår med de tjänster vars pris ingår i betalda räntor och därför inte syns i finansföretagets räkenskaper.
Eurostat följde förut följande metod: man ansåg att den betalning som ingår i räntor är att betrakta som mellanhandsförsäljning. Någon sådan typ av försäljning ingår som bekänt inte i det slutvärde som beräknas för bruttonationalprodukten. Alltså beräknades inte en del av de tjänster inom den finansiella sektorn och lades inte heller till bruttonationalprodukten. En relativt viktig del undgick statistiken.
Som en lösning på problemet föreslår nu Eurostat att man fastställer skillnaden mellan den faktiska räntesatsen och den ränta som privatpersoner får betala, sedan låter man denna skillnad spela rollen av ett hypotetiskt pris för de tjänster som inte har ett fast pris för de slutgiltiga konsumenterna, som då man tar ett lån för att, till exempel, bygga sitt hus och betalar en något större räntesats än bankens räntesats.
Tekniskt är inte denna lösning, vilken är approximativ, en vetenskapligt exakt lösning; som approximativ lösning anser jag dock att den är tillfredsställande och föreslår att vi accepterar den. Det finns naturligtvis vissa problem vad gäller anpassandet till den som de statistiska myndigheterna behöver för att anpassa sig till den nya metod som föreslås från den Europeiska unionens statistikkontor, därför har jag föreslagit två ändringsförslag vars enda målsättning är att underlätta anpassandet till de nya metoderna för medlemsstaterna.
Med undantag för denna reservation anser jag, herr ordförande, att statistikkontorets förslag är nyttigt och att vi bör acceptera det. Jag betonar dock att det inte är vår uppgift att lösa Eurostats frågor och att den idealiska lösningen vore att inrätta en enhetlig statistisk tjänst för hela unionen, vilket vore en väldigt bra början på en politisk enighet kring en relativ enkel fråga.

Herman
Herr ordförande, mina kära kollegor! Jag skulle vilja tacka Katiforis för detta betänkande. Jag vill genast säga att det här inte är rätt tillfälle att föra en stor diskussion om statistikens art och exakthet. Vi vet att varje land har sin metod för att beräkna vissa saker och när vi vill göra jämförelser och fatta beslut på grundval av dessa jämförelser måste sakerna vara jämförbara.
Jag skall inte följa Katiforis i hans ifrågasättande eller hans tvivel när det gäller hur statistikerna utarbetat detta förslag. Jag tror att om man vill vara fullständigt noggrann är ingen beräkning riktig. Vi vet alla att det sätt på vilket medlemsstaterna fastställer sin statistik är tvivelaktigt så snart man verkligen går in på detaljerna. Vi måste alltså nöja oss med den bästa statistik som finns tillgänglig. För våra målsättningar är det ofta tillräckligt. Det viktiga är att det inte föreligger någon skillnad mellan ett land och ett annat. Det är anledningen till att det förslag som lämnats går i rätt riktning när de likställer alla genom en enda metod. Även om denna metod inte är den bästa är det viktiga att alla använder samma. I det fallet tror jag att vi kan använda olika statistik.
Det är anledningen, herr ordförande, till att vår grupp stödjer kommissionens förslag.
Vi förvånades lite av föredragandens förslag att begära fyra år. Det låter mycket. Jag har rådfrågat lite i mitt land och man har sagt: " Men hos oss behöver vi nog inte så många år" . Jag känner inte till situationen i de övriga länderna men jag skulle ha önskat att kommissionen säger vad den tycker. Den har kanske information som vi inte har. Det är mycket troligt att Katiforis när han lämnade detta förslag låtit sig inspireras av det ena eller andra landet som han bättre känner till. Man får heller inte bortse från vikten av att ha tillgång till dessa dokument så tidigt som möjligt. Jag tror därför att tidsgränsen på fyra år är ett maximum maximorum. Jag skulle ha föredragit - men allt beror på vad kommissionen kommer att säga till oss om detta - att diskutera med Katiforis om man inte kan komma överens om tre år, eller något i närheten.

Gasòliba i Böhm
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag vill göra ett kort inlägg för att uttrycka min grupps stöd till detta förslag som jag anser vara intressant som exempel på ett europeiskt framsteg på en ekonomisk, finansiell och monetär nivå inom olika områden.
Föredraganden Katiforis pekade på behovet av att fördjupa en statistisk service på en autentisk europeisk nivå, inte enbart koordination, liksom vår kollega Herman i sitt inlägg som påpekade det lämpliga i att bättre precisera kriterierna i några sektorer som hela tiden har ökat sin betydelse i den europeiska ekonomin, såsom tjänstesektorn och inom den, de finansiella. Jag tror de visar att det är nödvändigt att fortsätta att fördjupa oss såväl i tillämpningen av den europeiska dimensionen och i dess statistiska uttryck, som att förbättra precisionen.
Beträffande föredragandens förslag till tidsfrist accepterade vår grupp den i utskottet, men jag tror att man kan nå konsensus om en tid som på allvar garanterar att den statistiska servicen hos alla medlemsstater erbjuder en information som är trovärdig mot effekterna i detta betänkande.

de Silguy
Herr ordförande, mina damer och herrar! Det förslag till förordning som i dag överlämnats till er syftar till att ändra hur indirekt mätta finansiella tjänster, det vi kallar FISIM, skall bokföras i de nationella räkenskaperna.
Herr Katiforis, ni tog upp problemet med den enda statistiska avdelningen, det är ett omfattande ämne men det ingår inte i dagens debatt. Det borde vara föremål för en lång debatt för sig, präglad av samstämmighet och subsidiaritetsprincipen. Då förstår ni att jag i dag vill begränsa mitt inlägg till problemet med FISIM.
Dessa berömda indirekt mätta finansiella tjänster är, precis som föredraganden betonade, tjänster som tillhandahålls av finansyrken och som inte uttryckligen faktureras. Den finansiella aktören ersätts indirekt genom att kunden erbjuds eller krävs på en annan räntesats än den som den finansiella aktören tillämpar. Hittills har dessa tjänster systematiskt bokförts i de nationella räkenskaperna som mellanliggande konsumtion medan, som ni talare betonat, bokföringslogiken säger att när dessa tjänster tillhandahålls slutkunder skall de fördelas på posterna för slutlig konsumtion.
Det är anledningen till att kommissionen föreslår föreliggande förordning för att komplettera ENS 1995, dvs. det nu gällande europeiska nationella och regionala räkenskapssystemet. ENS 1995 fastställer bokföringsregler som skall tillämpas för att erhålla en samstämmig, tillförlitlig och jämförbar mätbar beskrivning av medlemsstaternas ekonomi. Denna ENS 1995 antogs av rådet den 25 juni 1996, det är förordning 2223/96 och den anger för övrigt i artikel 2.3 att rådet innan 1997 års slut skall uttala sig om införandet av ett system för fördelning av FISIM.
Förslaget till FISIM-förordning som i dag granskas är egentligen en teknisk anpassning av dokumentet ENS 1995 som motsvarar en rent bokföringsmässig logik. Denna nya förordning gör det möjligt att bättre mäta respektive medlemsstats BNP och den kommer dessutom att på ett betydande sätt förbättra överensstämmelsen mellan vårt räkenskapssystem och Förenta nationernas.
Förordningen får två viktiga konsekvenser. För det första blir det lättare att på sikt mäta BNP i varje medlemsstat. Jag vill tillägga att i vilket fall som helst kommer detta förslag till förordning inte att ha någon som helst inverkan på vilka medlemsstater som deltar i den ekonomiska och monetära unionen. Jag vet inte om det var viktigt att garantera den punkten.
För det andra, vilket Herman mycket riktigt betonade, kommer det att på ett grundläggande sätt förbättra möjligheten att jämföra de europeiska ekonomierna, vilket är nödvändigt för att i framtiden kunna uppfylla kraven från bl.a. förvaltningen av den ekonomiska och monetära unionen.
Denna rättsakt, eftersom det uppenbarligen rör sig om en förordning från rådet, gör det möjligt att fastställa en referensram för räkenskapsreglerna inom fördelningen av FISIM. Men genomförandet av fördelningen av dessa FISIM hör även fortsättningsvis till medlemsstaternas befogenheter, och de måste anpassa sina statistiksystem.
Kammaren lämnar två ändringsförslag om försöksperioden på fyra år för att prova beräkningsmetoden. Kommissionen kan acceptera det. Kommissionen erkänner att det är lämpligt att inrätta en obligatorisk försöksperiod för samtliga medlemsstater, för att utvärdera den föreslagna metodens effektivitet och innan den definitivt beaktas i gemenskapens handlingar. Fyra år tyckte ni var lite länge, Herman. Det är troligt att denna tidsperiod måste accepteras och är acceptabel, då ett antal länder är mycket betänksamma till idén att införa metoden på mycket kort sikt och framförallt för att några länder, Tyskland, Danmark och Finland, för närvarande inte har nödvändiga uppgifter. Jag tror därför att det är en rimlig tidsperiod, föredraganden, och vi kan acceptera era ändringsförslag.
(Applåder)

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.

Bedrägeribekämpning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0287/97) av Bösch för budgetkontrollutskottet om kommissionens årsrapport 1996 (KOM(97)0200 - C4-0231/97) och arbetsprogram 1997-1998 om skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen och bedrägeribekämpning (KOM(97)0199 - C4-0231/97).

Bösch
Herr ordförande, mina damer och herrar! Som ni kanske kan konstatera är det ansvariga utskottet något dåligt representerat, men det är signifikativt för det flitiga Europaparlamentet att vi samtidigt har sammanträde i utskottet och plenarsammanträde. Jag hoppas att även den eventuelle reportern från denna kammare tar till sig hur flitiga vi ledamöter är i Europaparlamentet.
Betänkandet som vi har framför oss till skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen och bedrägeribekämpning och som jag presenterar för er i denna kammare är egentligen i många stycken ett icke-betänkande. I centrum för mina funderingar står nämligen de redogörelser över ett ämne som kommissionen inte nämnt med ett enda ord, nämligen korruption, felaktig hantering, bedrägeri i en rad europeiska institutioner.
Jag anser egentligen att det är fräckt att vid en tidpunkt när vi som ledamöter dagligdags i våra valkretsar konfronteras med skenbara och påstådda bedrägerifall i Brysselbyråkratin, att lägga fram ett sådant betänkande med sådana luckor. Jag har klart för mig att vi som direktvalda ledamöter i Europaparlamentet och därmed även som representanter för skattebetalarna inte kan acceptera den typen av försummelser från kommissionens sida.
Efter betänkandet och slutsatserna i tillfälliga undersökningskommittén för gemenskapens transiteringssystem står det klart att en av de centrala orsakerna till den mycket höga bedrägerinivån i den europeiska budgeten består i att det på ena sidan finns en europeisk kompetens för den inre marknaden men på den andra sidan finns 15 mer eller mindre pålitliga beskyddare av just denna inre marknad, som delvis samarbetar med medeltida metoder.
Det kan därför, och till detta resultat kom ju även den tillfälliga undersökningskommittén i sin slutbetänkande, till sist bara handla om att de fenomen som orsakar dessa bedrägerifall undanröjs om dessa kompetenser läggs samman på europeisk nivå. Vi vet att det fortfarande finns många problem på vägen dit, men en förutsättning är att vi under alla omständigheter garanterar att Europeiska kommissionen som utpost för dessa utvidgade kompetenser, som vi ju gärna för över till den, i frågor som rör hundraprocentig korrekt hantering av skattepengar, står utom allt tvivel.
För närvarande är jag inte så övertygad om detta. Hur skall jag kunna göra klart för väljare i min valkrets eller någon annanstans i Europa, att det för mig som direktvald ledamot i denna kammare och dessutom som ledamot i det ansvariga budgetkontrollutskottet efter upprepade utfrågningar i slutna utskottssammanträden varken gick att få information vare sig från Europeiska kommissionen eller Enheten för bekämpning av bedrägeri UCLAF, vilken tjänsteman som var ansvarig för en viss underskrift, för ett visst avtal.
Det håller emellertid inte i längden att vi som definitionsmässigt skall kontrollera Brysselbyråkratin, i tidningsartiklar kan och måste läsa om alla fall av missbruk av skattemedel. Det är ett systemfel, som försvagar trovärdigheten i hela Europeiska kommissionen och integrationen. Därför är det klart att vi bara kan fullgöra vår uppgift som representant för folket om vi till slut får de medel i vår hand som är nödvändiga för detta.
För detta ändamål är det av central betydelse att kravet på en europeisk undersökningstjänst där dagens UCLAF möjligtvis skulle kunna tjäna som bas. I så fall kommer det visserligen att bli nödvändigt att a) bevilja medarbetarna vid UCLAF en särskild ställning inom ramen för gemenskapens statsbildning med målet att garantera dem skydd mot påtryckning, b) att UCLAF får större budgetmässigt oberoende, c) att UCLAF till sist blir ansvarigt politiskt gentemot vår kammare.
Vi måste redan i inledningsskedet när vi bygger upp en sådan undersökningstjänst vara på den säkra sidan så att det inte händer samma sak som när man byggde upp Europol, om vilken en tysk advokat konstaterade förra söndagen - jag citerar ur en tidning - " Denna typ av europeisk föreningspolitik inom området brottsbekämpning äventyrar rättsstaten" .
Detta betänkande med de slutsatser som det innehåller representerar förhoppningsvis, och jag utgår ifrån det, ett viktigt och väsentligt steg på vägen mot ökad insyn i Europa. Jag ber om ert stöd.

Ordföranden
Herr Bösch, jag lät er dra ut rätt mycket på er tid då jag tror att en föredragande som arbetat seriöst med en fråga också bör ha möjlighet att formulera vissa tankar.

Bontempi
Herr ordförande! Diskussionen om bedrägeribekämpning och den avstämning vi gör även i år i och med det utmärkta betänkandet från Bösch är ett slags lackmustest för att mäta Europeiska unionens förmåga att samtidigt utvecklas på två sätt: ökad effektivitet, men med bibehållna grundläggande demokratiska egenskaper. Detta är själva kärnpunkten: den diskussion som vi redan har fört under alla dessa år och framför allt under de senaste åren och månaderna verkar peka mot mer utvecklade samarbetsformer som ett sätt att garantera denna effektivitet, dock inom ramen för grundläggande parlamentariska och juridiska kontroller. Detta gäller framför allt administrativa tjänster och utredningssektorn, men även de rättsskipande myndigheterna.
Men jag tror dessutom att det, även utifrån den värdering som görs i år av arbetsprogrammet, kan vara lämpligt att påminna om resultaten från den studie som kallas corpus juris , och som just när det gäller kampen mot bedrägeri pekar på nödvändigheten av att komma fram till enhetliga straffrättsliga och processrättsliga regler för att göra det möjligt för de verktyg vi har i vår demokratiska organisation, dvs. Europaparlamentet och domstolen, att med sina kontroller bidra till åtgärder som endast genom samstämmighet kan bli effektivare.
Det är därför vi är fullständigt medvetna om att det inte bara gäller att vidta åtgärder för att garantera medborgarnas säkerhet och tillfredsställa kraven från våra finanser, utan också att bygga upp en effektiv demokratisk struktur när det gäller kampen mot kriminalitet i stort.

Wemheuer
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kollegor! Herbert Bösch har i sitt betänkande men även här i sina redogörelser tagit upp att det finns ett absolut missnöje i budgetkontrollutskottet inte bara med bedrägeribekämpningen i allmänhet och i medlemsstaterna utan även med våra kontakter, vårt samarbete med kommissionen och våra diskussioner om hur bedrägeribekämpningen borde organiseras i dialog med parlamentet.
Det finns flera exempel på detta och jag vill inte nu gå in på alla. Vi är under tidspress det vet jag. De kommer att tas upp på andra ställen. Jag vill bara påpeka en sak. Ett exempel på något som gett upphov till missnöje var att budgetkontrollutskottet redan för flera veckor sedan beslöt att sända en skrivelse om detta till kommissionens ordförande Santer för att be om ett möte. Brevet har intill denna dag inte besvarats. Det stärker inte vårt förtroende i samarbetet med kommissionen. Det passar även till den bild som vår kollega Bösch målade upp, nämligen att kommissionen visserligen pratar om mycket men inte så gärna om de åtgärder som den tänkt ta itu med, när det handlar om att de själva eventuellt snärjt in sig i bedrägeri och korruption.
Det är visserligen inte vårt ämne men jag tar trots det upp det. I sitt meddelande om korruptionsbekämpning har kommissionen tagit upp mycket men inte den eventuella korruption som finns i det egna huset och det är en brist. Vi ser det så. Det är inte bara en tillfällig brist, det är en brist som blir allt tydligare för oss. Varför blir inte kommissionen som mest verksam där den själv sitter med korten på hand, där den själv kan ange tempo och riktning? Det är ingen teoretisk, ingen retorisk fråga. Vi frågar oss fortfarande: Varför agerar inte kommissionen i sitt eget hus? Den skulle kunna vara ett exempel för medlemsstaterna för den ofta kritiserade genomförandekontrollen och även med rätta för den kritiserade kontroll som den genomför i medlemsstaterna. Det skulle vara så mycket mer trovärdigt om vi i vår kammare, om ni i ert eget hus ville visa vägen
Jag vill nämna ett annat exempel. Det tillkännagavs på flera ställen i ert arbetsprogram att ni skulle sända över ett meddelande om bedrägeri i de allmänna tullpreferenssystemen. Fru kommissionär, när man läser det, verkar det mycket övertygande, men detta står redan för tredje eller fjärde gången i arbetsprogrammet! Det har tillkännagetts flera gånger. Vi vet att det finns ett stort problem och det handlar om kommissionens kompetens. Kommissionen har lovat oss, rådet och parlamentet att presentera ett meddelande eftersom det är ett angeläget problem. Ni tog upp det som ett angeläget problem för flera år sedan! Vår kollega Bösch förbereder en utfrågning om detta och skulle gärna velat åberopa ert meddelande som arbetsunderlag. Utfrågningen har blivit uppskjuten på ett år, tror jag.
Vi väntar också på er! Först gjorde vi det med tålamod och hövlighet. Nu väntar vi bara med hövlighet, vårt tålamod har tagit slut!

Mulder
Herr ordförande! Jag skulle också vilja börja med att framföra mina komplimanger till Böschs betänkande. Jag tror att om det finns ett ämne som vi aldrig kan ägna oss för mycket åt, så är det bedrägeribekämpning och jag tror att Europaparlamentet har en speciell roll att fylla i detta sammanhang. Det är nu en gång så att inte ett enda nationellt parlament kan kontrollera Europeiska kommissionen eller vilket annat europeiskt organ som helst under vars överinseende eller ansvar bedrägeri skulle kunna äga rum. I detta sammanhang tror jag att UCLAF spelar en väsentlig roll. Hur bedömer vi UCLAF: s roll? Min grupp anser att vi inte behöver inrätta något nytt självständigt organ inom EU. Det är inte nödvändigt, men vad som är nödvändigt är att UCLAF inom själva kommissionen får en mycket självständig position. En självständig position som möjligen bara är ansvarig inför kommissionens ordförande och som kan uppträda helt oberoende gentemot vilket generaldirektörsämbete som helst, även i själva kommissionen. I det avseendet är demokratisk kontroll väsentlig och jag tror att det därför är nödvändigt att det speciellt hålls en debatt med jämna mellanrum om vad UCLAF gör i detta sammanhang.
När vi talar om bedrägeribekämpning och vi konstaterar vad som är fel i det avseendet, då är det väsentligt att det finns sanktioner. Jag tycker att kommissionen, undersökningskommittén, i detta avseende har gjort mycket behjärtansvärda påpekanden, och jag tror också att kommissionen kommer att fortsätta med detta, det är åtminstone det intryck jag har. Det är också viktigt att kommissionen, och det är också något för undersökningsutskottet, mycket oftare gör bruk av rättigheterna beträffande de tio procent som betalas till medlemsstaterna för att utöva kontrollen, framförallt vid de yttre gränserna. Om det inte görs ordentligt, då är det inte omöjligt att dessa tio procent kan komma att ifrågasättas. Jag tror att kommissionen skulle behöva överväga lite mer att börja göra detta.

Holm
Herr ordförande! Mycket har redan sagts. Jag tänker därför enbart koncentrera mig på det som handlar om den interna korruptionen. Det finns ett flertal fall som har visat på att det uppenbarligen finns både korruption och bedrägerier inom bland annat Europeiska kommissionen, vilket ju är allvarligt. Trots detta tas inte dessa frågor upp i kommissionens arbetsprogram, vilket måste ses som ett ganska stort misstag. Eller är det så att man vill mörklägga historierna?
Med anledning av detta hade jag tänkt att lägga fram ett antal ändringsförslag, men jag har tyvärr missat tidsfristen för detta och vill därför muntligen göra ett litet enkelt ändringsförslag. Jag skulle vilja lägga till några ord i punkt nr 11, nämligen genom ökad öppenhet och insyn. Punkt 11 skulle då lyda som följer: " anser att bedrägeri och korruption internt inom EU: s institutioner kan hanteras på ett adekvat sätt endast genom ökad öppenhet och insyn och av en självständig europeisk rättsmyndighet" osv. Jag tror nämligen att just öppenhet och insyn skulle kunna motverka risken för oegentligheter. Det kan inte eliminera risken, men det är ett steg i rätt riktning. Jag vill gärna veta vad kommissionär Gradin har för åsikt om ett sådant här ändringsförslag.
Slutligen vill jag tacka Wemheuer för hennes ändringsförslag nr 1 som vi i V-gruppen kommer att stödja. Naturligtvis vill jag också tacka Bösch för betänkandet.

Rack
Herr ordförande! Tidplaneringen var faktiskt svår. Inte bara budgetkontrollutskottet har sammanträde vid samma tid utan också tillfälliga utskottet för uppföljning av rekommendationerna beträffande BSE. Jag har just lämnat diskussionen med ordförande Santer för att kunna bevaka detta tillfälle, och det passar såtillvida bra. Vår kollega Bösch, som vi bör tacka för ett utomordentligt betänkande, har med all rätt uppmanat till ett bättre samarbete mellan kommissionen och Europaparlamentet inom flera känsliga områden. Inte minst även i denna fråga som har så stort intresse för befolkningarna i våra länder, nämligen vad som faktiskt händer i med Europas pengar och om de framför allt sätts in där de kommer till sin rätt. I mycket kan vi till fullo hålla med vår kollega Bösch, som mycket kritiskt satt kommissionens verksamhet, liksom på vissa punkter även UCLAF: s verksamhet, under lupp.
Jag vill nu en andra gång komma tillbaka till det tillfälliga BSE-utskottet. Där har det just visat sig att det inte minst var UCLAF: s verksamhet - som ur den synpunkten kan vara och är mycket effektivt - som gjorde det möjligt för oss att upptäcka nötköttexporten från Storbritannien via den s.k. Irish Connection till gemenskapen. Jag anser därför att det ligger i allas vårt intresse att fortsätta på denna väg av gemenskap men även för att stärka det befintliga instrumentet.
Parallellt med de saker som redan tagits upp, anser jag det på sikt vara oundvikligt att vi tar itu med de faktiska fall som vi har inom straffrättsområdet som rör bedrägerier med gemenskapspengar. Just den bilden som vi har av gemenskapen, vill vi inte ha, att den alltid och överallt blandar sig i ursprungligen statliga sektorer. Men där det är nödvändigt och där det i den ekonomiska korrekthetens tjänst är ovillkorligt, där borde vi inte avstå.

Fabra Vallés
Herr ordförande, jag instämmer i det som har sagts angående det problem vi har i dag vad gäller organisationen av utskott och plenarsammanträden, eftersom vi just varit hos budgetkontrollutskottet, vilket är det som skall ha hand om denna fråga.
Jag skulle vilja utnyttja detta tillfälle, nu när vi har tolkar, bra tolkar, för att se om Bösch och jag äntligen kan komma överens om innehållet i det två ändringsförslag jag inger.
Det första ändringsförslaget jag inger, Bösch, är å ena sidan, ett försök att uppdra åt parlamentets budgetkontrollutskott att lägga fram ett betänkande om UCLAF: s självständighet, dess roll och ett reglemente för UCLAF och, å andra sidan, ett betänkande om de rättsliga förfarandena för att garantera skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen. Det tycks inte vara något problem angående detta, däremot var inplaceringen av ändringsförslaget ett problem, men jag anser att det bör stå mellan punkt 12 och 13.
I det andra ändringsförslaget gör jag ett tillägg i punkt tre, på tredje raden, om att det betänkande som vi uppdrar åt kommissionen skall överensstämma med den inriktning som Europaparlamentet formulerar, det vill säga, med det betänkande som vi tidigare har framställt i budgetkontrollutskottet.
Och på sista raden i punkt 13 gör jag tillägget: " i EU-institutionerna" , alltså: " se över ansvarskedjan i fall av påstådd intern korruption och bedrägeri i EU-institutionerna" . Här talar jag alltså inte enbart om bedrägerier som har begåtts i medlemsstaterna eller bedrägerier som kan förekomma i kommissionen. Nej. Jag inkluderar alla typer av bedrägerier som kan förekomma i EU-institutionerna. Varför? Jo, därför att vi många gånger konstaterar att samarbetet med någon i institutionerna har försvårat för oss att upptäcka ett bedrägeri. Därför anser jag att det bör återspeglas här.
Eftersom jag fortfarande har 15 sekunder kvar, herr ordförande, vill jag framhäva den betydelse budgetkontrollutskottets arbete har, och som med hjälp av parlamentets påföljande omröstning har nått stora framsteg. Här är det enda problemet, och med det slutar jag, att uppdelningen av rättsområdet som fortsätter att gälla i Europa förhindrar oss från att nå ända fram. Så länge staterna inte är medvetna om att ligorna är internationella och att vi därför behöver skapa ett enda rättsområdet kommer vi inte att göra fler framsteg.

Gradin
Herr ordförande! Skattebetalarnas pengar måste förvaltas effektivt och på ett sätt som skyddar dem från fusk och bedrägerier. Det har hela tiden varit denna kommissions bestämda åsikt. Som parlamentet föreslagit har vi beslutat att presentera årsrapporten och det nya arbetsprogrammet i ett sammanhang denna gång. Jag tror att det är bra att kunna utvärdera de redan genomförda åtgärderna samtidigt som vi planerar för det fortsatta arbetet. Låt mig också slå fast, herr ordförande, att jag för min del har bemödat mig om goda relationer med utskottet. Jag har alltid ställt upp på utfrågningar och möten i utskottet. Jag har försett ledamöter i denna kammare med åtskilligt informationsmaterial.
Bösch betänkande tjänar ett gott syfte. Betänkandet pekar på det senaste årets framsteg i kommissionens arbete för att upptäcka och utreda fusk och bedrägerier. Samtidigt kritiserar det att de resurser som vi nu har för detta arbete är alltför begränsade. Betänkandet går sedan in på olika förslag till förbättringar. Detta är ett bra arbetssätt. För min del vill jag gärna vara lyhörd för nya, konstruktiva förslag.
Låt mig först säga några ord om själva analysen. Det är visserligen sant att ökningen av antalet upptäckta fall av fusk och bedrägerier var mindre under 1996 än under tidigare år. Ändå måste man konstatera att antalet ligger kvar på en oacceptabelt hög nivå. Det gäller både för på utgiftssidan och inkomstsidan. På utgiftssidan kan det ökade fusket med strukturfondspengarna delvis förklaras med det förbättrade rapporteringssystemet. När det gäller jordbruket hoppas vi att fusket skall avta i takt med att jordbruksstödet skiftar från prisstöd till ett direkt inkomststöd till jordbrukarna.
Årets rapport bekräftar att den organiserade brottsligheten ligger bakom en stor del av bedrägerierna med EU: s pengar. Detta visar tydligt att vi måste få möjlighet att bekämpa fusk och bedrägerier på ett mer systematiskt och samordnat sätt, både i medlemsländerna och inom kommissionen. Detta för mig över till frågan om samarbetet med medlemsländerna.
Kommissionen kan inte bekämpa fusk och bedrägerier effektivt på egen hand. Det kommer vi aldrig att kunna göra. Det är medlemsländerna som helt och hållet själva svarar för inkomstsidan i EU: s budget. De ansvarar också för 80 % av utgifterna. Jag är därför mycket bekymrad över att inte ett enda medlemsland ännu har ratificerat konventionen om skydd för EU: s finansiella intressen. Detsamma gäller de två tilläggsprotokollen om juridiskt samarbete och korruption. Jag välkomnar det stöd som parlamentet kan ge oss för att vi skall få dessa viktiga instrument på plats.
Kommissionen har i år tagit flera initiativ i kampen mot fusket. Ett av dessa handlar om att skärpa systemet med handelspreferenser. Vi har också föreslagit ett särskilt informationssystem för att kunna ge tidigare varningssignaler när vissa av marknadens aktörer kräver ökad uppmärksamhet. Vidare har UCLAF byggt ut sina underrättelsekontakter väsentligt med motsvarande institutioner i medlemsländerna. Inom ramen för SEM2000programmet har vi förbättrat samarbete i fråga om skötseln och kontrollen av de gemensamma finanserna. När det gäller UCLAF kan jag tillägga att enheten har byggt upp ett effektivare och smidigare kontaktnät med de specialiserade undersökningsorganen i medlemsländerna. Men för att det skall bli effektivt, måste det praktiska samarbetet kompletteras med ett juridiskt ramverk. Ett sådant krävs för att göra det möjligt att framlägga bevis inför domstol och för att kunna åtala och rannsaka misstänkta fuskare och bedragare. En del av dessa tankar finns i den corpus juris -studie som parlamentet har låtit göra. Jag instämmer gärna i att dessa frågor behöver övervägas vidare, både ur teknisk och konstitutionell synvinkel, och inte minst mot bakgrund av Amsterdamfördraget. Men tyvärr tillgodoser inte detta fördrag de behoven.
Jag vill också passa på att nämna något om UCLAF: s roll och funktioner. Först något om att UCLAF har en oberoende ställning: Det är absolut nödvändigt att kommissionen har den typ av undersökande kapacitet som UCLAF representerar för att kunna undersöka fusk och andra finansiella oegentligheter. Vi skulle ställas inför svåra rättsliga och konstitutionella problem om vi var beroende av externa institutioner för att utreda misstänkt fusk inom kommissionen. Jag delar helt uppfattningen att UCLAF måste kunna arbeta på ett oberoende sätt. Detsamma gäller dess arbete med att följa upp undersökningarna. För att ytterligare stärka UCLAF: s oberoende överväger kommissionen att förvandla den till en task force . Jag kommer att informera parlamentet så snart kommissionen har fattat beslut i denna fråga.
Parlamentet har också diskuterat om UCLAF formellt bör ges ett ansvar även för sådana fuskutredningar som rör andra EU-institutioner. Det har redan hänt och UCLAF har ombetts att hjälpa till i några enskilda utredningar. I detta sammanhang vill jag samtidigt peka på varje institutions oberoende och dess självständiga ansvar för de egna finanserna. Med detta följer också ansvaret för att fusk och korruption bekämpas inom verksamheten.
När det gäller misstänkta fall av oegentligheter inom kommissionen är vi skyldiga att följa de personaladministrativa reglerna och det särskilda immunitetsprotokollet. Vi måste också respektera den grundläggande rättigheten för varje anställd att försvara sig mot sådana misstankar. Men vi har absolut inte för avsikt att mörklägga någonting som skulle kunna ha förekommit inom kommissionen. Det är självklart att varje beslut av kommissionen i ett disciplinärende måste kunna hålla för en rättslig prövning i domstolen i Luxemburg. Självfallet fäster kommissionen stor vikt vid dessa frågor och vid behovet av att korrekt och noggrant följa upp varje enskilt ärende.
De nya bestämmelserna för kontroll på plats, alltså on the spot controls , ger UCLAF möjlighet att starta utredningar på eget initiativ. Det är ett klart steg framåt, men vi möter fortfarande flera svårigheter i det juridiska samarbetet, bland annat i fråga om bevisupptagning och jurisdiktion. Jag hoppas att rådet kommer att ta sig an dessa problem.
Jag vill också säga några ord om hur kommissionens arbete med att bekämpa fusk har organiserats. Det är viktigt att ta till sig den kritik som framförs. Vi har därför inom kommissionen följt upp parlamentets förslag om att skapa en särskild enhet för att hantera misstänkt fusk i Phare-, Tacis- och Meda-programmen liksom i andra biståndsprojekt. Det är särskilt viktigt inför utvidgningen av unionen. Förberedelserna för anslutning av nya medlemsländer från Öst- och Centraleuropa innebär att ett väsentligt ökat stöd måste ges. Mer personal har redan avsatts för detta ändamål, men vi måste också vara helt på det klara med de stora problem som möter oss i mottagarländerna på detta område.
Kommissionen har reagerat positivt på tankarna om juridisk samverkan, legal interface . Detsamma gäller förslaget om en speciell underrättelseenhet för fusk i tullärenden. Mot bakgrund av utskottsbetänkandet om transit tog därför kommissionen upp dessa rekommendationer i det nya arbetsprogrammet. Jag delar uppfattningen att UCLAF bör ges en roll också i dessa ärenden. Det är viktigt att åklagare och domare får allt det stöd som krävs för ett effektivt rättsligt samarbete i Europa. Eftersom vi saknar en gemensam europeisk tullunion, är behovet mycket stort av ett effektivt informationsutbyte mellan de nationella tullorganen. Det är både min kollega kommissionär Monti och jag överens om. Annars står vi oss slätt i kampen mot fusk och bedrägerier i Europa. Detta kräver dock ett tillskott av resurser. Det kan ske antingen genom en omfördelning av befintliga resurser eller genom att de budgetansvariga institutionerna anslår medel för nya tjänster. Ordförande Santer har varit mycket tydlig på denna punkt. I en frågestund i parlamentet den 15 april i år förklarade han att UCLAF: s arbete inte kan utökas enbart genom en omfördelning av resurser, det krävs ett beslut om nya resurser.
Kommissionen välkomnar de framsteg som gjordes i Amsterdam när det gäller den rättsliga grunden för kampen mot fusk och bedrägerier. Den nya och förbättrade artikeln 209a, i det nya fördraget artikel 280, möjliggör en effektiv och likvärdig bekämpning av fusk i alla medlemsländerna. Ett beslut om detta kommer att tas med kvalificerad majoritet i rådet, och parlamentet kommer att involveras fullt ut. Detta tycker jag är en klar förbättring. Så snart det nya fördraget har ratificerats kan naturligtvis kommissionen börja använda sin initiativrätt också på detta område.

Ordföranden
Även jag beklagar, då alla kolleger vilka kunde ha varit närvarande vid diskussionen om en så viktig fråga i budgetkontrollutskottets parallella sammanträde tyvärr inte tilläts närvara.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.15 och återupptogs kl. 21.00.)

Frågestund (kommissionen)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B4-0524/97). Vi skall behandla frågor till kommissionen.

Van Miert
Det finns inget sådant förslag som den ärade parlamentsledamoten anför med avseende på den berörda frågan. Det vi för närvarande överväger - och jag betonar överväger - är ett avskaffande av den så kallade icke-diskrimineringsregel som innefattas av vissa betalningssystem. Denna regel förbjuder köpmännen att ta ut en avgift av kunderna för användning av det betalningssätt som deras specifika betalningssystem erbjuder.
Den fråga som övervägs rör icke-diskrimineringsregelns förenlighet med EU: s konkurrensregler.
Om kommissionen tar ställning till avskaffandet av icke-diskrimineringsreglerna med avseende på ett visst nationellt betalningssätt, så är detta naturligtvis tillämpligt i alla de medlemsstater där systemet tillämpades.
När det gäller Sverige så avskaffade Sverige icke-diskrimineringsregeln redan år 1995. Detsamma gäller en del andra medlemsstater.

Wibe
Jag skall bara ställa en väldigt kort följdfråga. Det gläder mig att detta bara är på " funderingsstadiet" , eftersom detta är en fråga av mycket stor vikt för konsumenterna i Europa. Jag tror att de skulle ta mycket illa upp om det förslaget genomfördes, åtminstone som det har återgetts i svensk press.
Min följdfråga är: Hur långt har man kommit i dessa funderingar? Kan vi vänta oss ett förslag från kommissionen någon gång under nästa år, eller ligger det ännu längre fram i tiden? Det var min enkla fråga.

Van Miert
Återigen kommer det inte att bli något förslag i begreppets klassiska bemärkelse. I slutet av förfarandet kan kommissionen eventuellt komma att på basis av konkurrensreglerna avskaffa ickediskrimineringsregeln. Den är under övervägande för närvarande.
Vi kommer att överlägga med de berörda nationella konkurrensmyndigheterna och utnyttja oss av erfarenheterna från vissa medlemsstater. Som jag sade tidigare har icke-diskrimineringsregeln redan avskaffats i Sverige, och tidigare i Storbritannien, och uppenbarligen så är konsumentorganisationerna mycket nöjda med det. De har också avskaffats i Nederländerna och två andra medlemsstater. Konkurrensmyndigheterna i de berörda medlemsstaterna - Finland och Irland - överväger också aktivt att avskaffa icke-diskrimineringsregeln.
Situationen är något mer förvirrad i vissa andra medlemsstater, och de övriga har fortfarande regeln kvar. Det är ganska komplicerad bild om man ser till situationen i de olika medlemsstaterna. Vi anser att detta behöver diskuteras och måste leda till ett beslut från kommissionens sida i slutet av denna process. Kommissionen kommer sedan omsider att fatta ett beslut; inte på basis av ett förslag, utan bara som konkurrensmyndigheter och vi själva vanligen gör.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr. 31.
Fråga nr 32 av Julio Añoveros Trias de Bes (H- 0709/97):
Angående: Handel med läskedrycker mellan medlemsstaterna
Tillåter gemenskapsrätten att företag köper in läskedrycker i en medlemsstat och säljer dem vidare i sin egen stat, med bibehållen originaletikett? Vilken ställning har den officiella distributören av ett läskedrycksmärke i den stat där sådana importerade läskedryckor säljs? Kan det faktum att läskedryckerna är märkta på ett annat språk innebära några hälsorisker för konsumenterna i den stat där läskedryckerna säljs, även om läskedryckerna har en erkänd internationell spridning på marknaderna?

Van Miert
Märkning av livsmedel, inbegripet kylda drycker, styrs på gemenskapsnivå av direktiv 79/112.
Direktivet anger i artikel 14 att de uppgifter som obligatoriskt måste finnas i märkningen skall återges på ett för köparen lättförståeligt språk. Det handlar om att garantera bra information till konsumenten om alla egenskaper hos det livsmedel han eller hon köper och alltså undvika alla hälsorisker.
Denna bestämmelse har varit föremål för tolkning inom ramen för ett meddelande från kommissionen 1993. I detta meddelande anges att ett officiellt språk i den medlemsstat där produkten marknadsförs i princip är ett språk som garanterar att konsumenten lätt kan förstå märkningen.
Medlemsstaterna är skyldiga att kontrollera att dessa bestämmelser tillämpas. Medlemsstaternas kontrollmyndigheter granskar från fall till fall om märkningen av de livsmedel som säljs inom territoriet är lätt att förstå för köparna. Det bör också noteras att gemenskapens bestämmelser tillåter att flera språk används på samma märkning.
Sammanfattningsvis kan drycker som köps i en medlemsstat för att säljas i en annan medlemsstat behålla sin ursprungliga märkning bara om uppgifterna är begripliga för konsumenterna i den medlemsstat där produkten skall marknadsföras.

Añoveros Trias de Bes
Herr ordförande, jag vill inte ställa ytterligare frågor eftersom svaret från kommissionsledamoten var fullkomligt tillfredsställande.

Ordföranden
Fråga nr 33 av Hadar Cars (H-0734/97):
Angående: Risken att narkotika från Schweiz når medborgarna i EU
I folkomröstningen den 28 september 1997 bestämde schweizarna att fortsätta och utvidga verksamheten med fri distribution av heroin till narkotikamissbrukare. Denna legalisering av knark kan innebära problem för övriga EU-länder vid ett Schengenavtal med Schweiz.
Risken förefaller ha blivit större för att knark från Schweiz kan spridas till andra delar av Europa. Denna risk förefaller särskilt stor om Schweiz skulle omfattas av Schengenavtalet. Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att förhindra att narkotika från Schweiz tränger in i EU?

Gradin
I Schweiz har det tagits ett beslut om att fortsätta den medicinskt kontrollerade distributionen av heroin till ett begränsat antal tunga missbrukare. Projektet syftar till att begränsa de skadliga effekter som drogmissbruket har i det schweiziska samhället. Det riktar sig speciellt till kroniskt beroende som är i dåligt fysiskt och mentalt tillstånd, och som har misslyckats med andra behandlingsprogram. Den schweiziska regeringen har föreskrivit att missbrukare som deltar i programmet bara kan få tillgång till drogerna under strikt övervakning. En missbrukare kan under inga förhållanden lämna lokalerna med drogerna. Projektet är dessutom en del av ett vetenskapligt forskningsprogram.
Detta projekt har utvecklats för den speciella situationen i Schweiz. Vi i Europeiska kommissionen kan inte bedöma om resultaten är relevanta för något annat land. Det är min förhoppning att projekt som detta inte kommer att innebära att mer droger smugglas in på den illegala europeiska marknaden. Men förutsättningen är naturligtvis att kontroller och övervakning sker på ett korrekt sätt.
Kommissionen och EU: s medlemsländer är starkt engagerade i arbetet mot missbruk och smuggling av droger. Detta är en fråga om att ta socialt ansvar för medborgarna i EU, att utnyttja alla lämpliga medel när det gäller att bekämpa drogsmuggling. För att ha effektiva verktyg mot drogsmuggling, behöver vi ett Europol som fungerar fullt ut. Jag vill därför uppmana alla vänner i detta parlament att arbeta för att konventionen om Europol ratificeras så snart som möjligt och påminna våra ministrar i respektive land om att man har lovat varandra att ratificera Europol under 1997.
Enligt Schengenavtalet är det bara medlemsländer i EU som kan bli medlemmar. Undantagsfallen med Norge och Island är resultatet av ett särskilt arrangemang som tar hänsyn till den fria rörligheten för personer inom de nordiska länderna.

Cars
Jag vill först tacka kommissionär Gradin för svaret och säga att när det gäller ratificeringen av Europol är det ingen svårighet för mig att verka för att alla länder skall göra det, alla som jag kan påverka.
Jag vill också säga att det svar som kommissionären ger är ett annat svar än det som har framgått av pressen, av resultatet av folkomröstningen i Schweiz och vad den har betytt. Jag är övertygad om att hennes svar bygger på korrekta fakta. I så fall förefaller ju inte risken att man denna vägen skall kunna få in narkotika till Europeiska unionen särskilt överhängande. Men det är viktigt och värdefullt om kommissionen uppmärksammar var sådana risker kan dyka upp, så att man på ett tidigt stadium inskrider om det finns någon anledning att tro att narkotika lättare skulle komma in i Europeiska unionen som följd av den typ av frågor som var aktuella i folkomröstningen.
Jag hade faktiskt en sekund kvar av min talartid när ordföranden slog med klubban. Jag är tacksam om ordföranden inte använder klubban förrän min tid är ute.

Gradin
Skälet till att jag är angelägen just om att vi ratificerar Europol är att när den dagen kommer finns möjligheter till polissamarbete över gränserna. Då ser jag också en möjlighet att ha ett polissamarbete även med de schweiziska myndigheterna när det gäller narkotikahandel. Det tror jag kommer att kunna vara värdefullt.

von Habsburg
Herr ordförande, fru Gradin! Först hjärtligt tack för att ni engagerat er så för Europol! Mitt önskan är följande: Schweiz är inte bara en fara för oss vad gäller droger utan även på ett annat område. Det finns nu speciellt i Tyskland ett vilt hetsande mot euron. Där får många fattiga människor, t.ex. pensionärer, brev från Schweiz, där det står att de borde placera sina pengar i Schweiz för att undgå eurofaran. Samtidigt erbjuds de investmentfonder som lovar dem 30 % i avkastning, något som absolut inte finns i näringslivet. Det är början till pyramidspel som byggs upp i Schweiz, precis som det på sin tid fanns i de olika befriade länderna. Fru Gradin, jag ber er om att man gör något seriöst för att varna människorna!

Ordföranden
Fråga nr 34 av Anita Pollack (H-0736/97):
Angående: Skogsbränderna i Indonesien
Företar kommissionen några utvärderingar av de globala verkningarna på medellång och lång sikt av miljökatastrofen i Sydostasien till följd av skogsbränder och torka och vilka eventuella åtgärder föreslås?

Papoutsis
Herr ordförande, ärade ledamöter av parlamentet! Kommissionen och medlemsstaternas representationer i Jakarta utgjorde en gemensam kommission av experter i Europeiska unionen.
Denna kommission består av experter inom skogsbrandsområdet från kommissionens och medlemsstaternas olika program i Indonesien. Detta expertteams uppgift är att, vid behov, tillhandahålla information och råd till den lokala regeringen, att dagligen följa och värdera situationen, att uppskatta de eventuella behoven, till exempel vad gäller utrustningen för brandsläckning, samt att förbättra effektiviteten i de åtgärder som den lokala regeringen vidtar. I denna fas uppskattar kommissionen skogsbrändernas medellångsiktiga och långsiktiga efterverkningar, både på lokal och global nivå, som förvärras av fenomenet El Niño. Detta utgör en del av uppgifterna för den Europeiska unionens expertteam. Detsamma kommer tvivelsutan FN: s kompetenta team för uppskattning av katastrofer och samordning, vilket också nyligen anlände till Jakarta, fullborda.
Kommissionen är, naturligtvis inom ramen för dess befogenheter, villig att hjälpa regeringen och den lokala befolkningen, på varje sätt den ombeds göra detta.

Pollack
Får jag fråga kommissionen, till följd av det uppmuntrande svaret, om kommittén kommer att ta sig an effekterna av klimatet i Europa såväl som lokalt. Detta är kanske ett av de bästa exemplen vi har på någonting som förvärrar klimatförändringsproblemet och som i främsta rummet orsakas av klimatförändringsproblemet. Detta gör det till en unik möjlighet att försöka ta reda på exakt vad som händer. Är kommissionen och expertkommittén också medvetna om de problem som sannolikt kommer att ansätta vårt klimat här i Europa under de närmaste åren till följd av vad som liknar en vulkan som får ett utbrott?

Papoutsis
Herr Ordförande, jag skulle vilja försäkra herr Pollack om att den Europeiska Kommissionen verkligen, vilket jag också nämnde i mitt svar, kommer att rikta sina försök och sina efterforskningar på att precist konstatera konsekvenserna som detta fenomen och bränderna i detta område i Indonesien kommer att ha för alla stater, både på global nivå och, naturligtvis, för den Europeiska unionen. Det är självklart uppenbart att vi delar herr Pollacks oro att det kan komma att finnas sådana konsekvenser. I vilket fall som helst vill jag dock, än en gång, försäkra er om att experterna kommer att rikta sina försök även i denna riktning för att det exakt skall kunna konstateras vilka de framtida konsekvenserna för Europa kommer att vara.

Ordföranden
Fråga nr 35 av Caroline Jackson (H-0717/97):
Angående: Avlysning av stöd till kooperativa föreningar, ekonomiska föreningar, föreningar och stiftelser
Europeiska kommissionen meddelade i augusti i år de ansökande att den hade dragit tillbaka uppmaningen till förslagsinlämning för åtgärder för subventionering av kooperativa föreningar, ekonomiska föreningar, föreningar och stiftelser (96/C 246/15). Detta beslut fick den europeiska stiftelsen för benskörhet meddelande om i brev den 18 augusti 1997, trots att den hade inkommit med en ansökan till kommissionen (GD XXIII) i december 1996 och inte hade fått något besked om en eventuell annullering när den var i kontakt med kommissionen i mars och juni 1997.
Varför har dessa åtgärder för subventionering av kooperativa föreningar, ekonomiska föreningar, föreningar och stiftelser dragits tillbaka och vad har hänt med pengarna?

Papoutsis
Herr ordförande! Jag förstår och delar besvikelsen hos de experter i de olika program som inte finansierats, trots arbete de utfört för att förbereda sitt förslag.
Uppmaningen till förslagsinlämning vilken bägge parlamentsledamöter refererar till publicerades den 24 augusti 1996 och kombinerades med kommissionens förslag till rådets beslut om en mångårig arbetsplan - jag påminner er om att den gällde 1994 till och med 1996 - för kooperationer, för kassor för ömsesidig hjälp, för fackföreningar och stiftelser, alltså hela det område vi kallar samhällsekonomi.
Tyvärr antogs inte detta förslag av rådet innan 1996 års slut. Under tiden betvivlades, som ni känner till, i enlighet med beslutet om temporära åtgärder från ordföranden för EG-domstolen den 24 September 1996, lagligheten av kommissionens utgifter som inte grundar sig på beslut som antagits av ministerrådet.
Kommissionen var alltså tvingad att hitta en lämplig lösning på finansieringen av de förslag som inkom inom ramen för uppmaningen till förslagsinlämning. I detta syfte drog kommissionen först tillbaka sitt förslag om en mångårig arbetsplan 1994-1996 i vilket uppmaningen till förslagsinlämning hade nämnts och, fortsättningsvis, annulerade kommissionen denna kallelse. Samtidigt beslutade kommissionen om finansieringen under 1997 av 12 förslag vilka hade valts ut bland de som lämnats in inom ramen för uppmaningen till förslagsinlämning. Allt detta inträffade den 29 juli 1997.
I augusti 1997 skickade kommissionens behöriga institutioner ett brev till alla intresserade vilkas förslag hade avvisats för att förklara hur situationen var. Jag inser, både från olika skrivna reaktioner och från era svar, att skälen till annuleringen inte har klargjorts tillräckligt.
Nu vänder jag mig till fru Jackson och skulle vilja säga att kommissionens beslut angående annuleringen togs den 29 juli 1997 och det var alltså inte möjligt att ge stiftelsen för benskörhet, vilket hade bett om finansiering av förslaget som lämnats in, ett klarare svar i mars eller juni 1997, det vill säga när institutets ansvariga kom i kontakt med Kommissionens behöriga institutioner. Herr ordförande, tillåt mig även, trots att herr Killilea inte befinner sig i salen, att säga att skälen för att välja att inte finansiera ett förslag alltid är desamma: antingen att kriterierna för förslagsinlämning inte uppfylls, eller att förslaget inte är det bästa ur kvalitets- eller kostnadssynpunkt. Till exempel, just vad gäller förslaget från stiftelsen för benskörhet vilket fru Jackson refererar till, bedömdes det att det inte stod i relation till frågor inom samhällsekonomi men i högre grad till frågor inom politik för folkhälsa. Då det, som jag förklarat, inte finns något samband mellan annuleringen av uppmaningen till förslagsinlämning och avvisandet av ett förslag, tror jag inte att det är rätt att ställa några som helst krav på ekonomisk kompensation.
Jag tror och är säker på att ni kommer att hålla med mig att kommissionen inte bör täcka omkostnaderna för de företag eller organisationer vilka inkommit med ett förslag till finansiering som avvisats. Tänk om detta hände för alla de förslag som inkommer till kommissionen inom alla områden.
Vad gäller den mer generella frågan om sättet på vilket kommissionen förfogar över det kapital som I budgeten anslagits till samhällsekonomiska ändamål, skulle jag vilja säga att Kommissionen har för avsikt att inkomma med ett förslag till rådet om en flerårig arbetsplan för perioden 1998-2000. Inom ramen för detta har kommissionen alltså beslutat att ur 1997 års budget finansiera, förutom de 12 förslag som valdes ur de som inkom inom ramen för kallelsen till förslagsinlämning, vissa nya förberedande aktioner, speciellt då ur krediterna som anförs i budgetpost B5-321, alltså kapitlet som anför sig speciellt på samhällsekonomin. Dessa aktioners huvudsakliga mål är just att stärka de samhällsekonomiska kassorna, kooperationerna, kassorna för ömsesidig hjälp, fackföreningar och stiftelser, i syfte att förbättra deras företagsmässiga effektivitet så att de skall kunna spela en grundläggande roll i bemötandet av de problem som finns idag, speciellt under denna period på grund av ökande arbetslöshet.

Jackson
Det var ett ganska förvirrande svar. Jag undrar om jag inte bara kan be kommissionären bekräfta att det program vi talar om inte hade antagits av ministerrådet vid slutet av 1996, men att man i kommissionen icke desto mindre beslöt sig för att finansiera tolv projekt inom det program som inte hade antagits. Hans svar var förvirrande i det avseendet. Hur kommer det sig, om rådet inte hade antagit beslutet vid slutet av år 1996, att hans kontor ändå sände en skrivelse till den europeiska osteoporosstiftelsen, och i mars 1997 via GD XXIII informerade den att de skulle få höra av kommissionen i juni 1997? Hur kommer det sig, om programmet hade annullerats, att ni fortfarande uppmuntrade ansökningar? Varför säger ni att ni inte skulle kompensera en organisation ekonomiskt som uppmuntrades att ansöka till ett program som hade annullerats? Och vilket hopp kan ni erbjuda en organisation som denna i framtiden, när organisationens styrelse själv sannolikt kommer att säga: " varför bry sig om att ansöka om något som hanteras så illa?"

Papoutsis
Herr ordförande! Jag skulle vilja ge ett svar till den ärade parlamentsledamoten att kommissionen verkligen hoppades att ministerrådet innan slutet av 1996 skulle komma att godkänna den fleråriga arbetsplanen till förmån för samhällsekonomin och precis därefter, under de följande månaderna, fortsatte vi hoppas att det under 1997 års första månader skulle bli möjligt att få ett godkännande, låt vara försenat, från rådet i syfte att kunna ge värde åt de krediter vilka ställs till förfogande för samhällsekonomin inom ramen för en av rådet accepterad laglig bas. Detta blev dock möjligt. Därför angav mitt kansli till den organisation ni refererar till, stiftelsen för benskörhet, att vi under de kommande månaderna skulle komma att informera er om den exakta utvecklingen.
Kommissionens beslut att annullera den mångåriga arbetsplanen för samhällsekonomin fattades i juli 1997 och offentliggjordes i början av augusti 1997 i den Europeiska Gemenskapens officiella tidning. Under samma period måste vi dock fatta ett politiskt beslut gällande vissa planer rörande sahmällsekonomin. Av detta skäl togs alltså beslutet om finansiering av de tolv förslagen, efter att kallelsen till förslagsinlämning annulerats. För att det inte skulle finnas några klagomål från alla dem som hade visat sitt intresse, valdes tolv av de 173 vilka hade kallats att inkomma med förslag.
Vad gäller just denna stiftelse för benskörhet, är anledningen till avvisande av anhållan om finansiering av detta förslag att stiftelsen för benskörhet själv inkom med ett förslag till kommissionen med aktioner vilka inte hade att göra med samhällsekonomi, men med andra områden som har att göra med allmänhälsan. De hade ingenting med samhällsekonomi att göra. Av dessa skäl avvisades deras anhållan.
I vilket fall som helst, om det finns motsvarande stiftelser vilka verkligen är verksamma inom området samhällsekonomi och uppfyller de kriterier som anges av parlamentets egen budget på motsvarande rad till förmån för samhällsekonomi och framförallt anmärkningarna på budgetpost B5-321, där kriterierna för finansiering av dessa program anges, alltså att de verkligen förstärker samhällsekonomins funktion, att de skapar sysselsättningsplatser, att de bidrar till dessa stiftelsers ökade konkurrenskraft då de blir aktiva inom ramen för marknadsekonomi, självklart, då skulle finansieringen kunna förverkligas. I det specifika fallet, framförallt vad gäller stiftelsen för benskörhet vilken ni refererar till, fanns dock inte denna möjlighet, i den meningen att - och jag upprepar - förslagen rörde folkhälsan och inte samhällsekonomin.

Pollack
Skulle inte kommissionen, snarare än att försöka flytta över skulden på rådet, som vi alla älskar att göra, kunna hålla med om det här handlar om långt gående vanskötsel? Att för det första publicera en anbudsinfodran för något som inte fått rådets godkännande anser jag vara minst sagt mycket märkvärdigt; och för det andra så tycks det mig kanske vara välmenande, men icke desto mindre långt gående vanskötsel, att uppmuntra en organisation som uppenbarligen är involverad i den offentliga vården att begära in en offert om den sociala ekonomin.
Kan kommissionen hålla med om att detta verkligen inte är det rätta sättet att försöka stödja program, som vi kanske alla vill stödja, på, eftersom det bara slutar i bedrövelse?

Papoutsis
Herr ordförande! Jag skulle till att börja med vilja specificera att de stiftelser vilka är aktiva och inkommer med förslag inom ramen för folkhälsan har möjlighet att inkomma med samma förslag till den kommissionens och den Europeiska unionens motsvarande program vilka vänder sig till allmännyttan. Samhällsekonomin avser kooperationer, stiftelser för ömsesidig hjälp, stiftelser, sammangåenden och kooperationer vilka är aktiva inom den fria marknaden och marknadsekonomin. Programmet för samhällsekonomin, vilket Europaparlamentet självt har givit sitt stöd vid upprepade tillfällen, har förbundit kommissionen vad avser utförandet av budgetens krediter på budgetpost B5-321, där det väldigt specifikt anges mot vilka aktioner dessa krediter skulle kunna riktas. Kommissionen kunde inte komma ifrån denna ram, hur gärna den än ville. I detta fall kunde den inte komma ifrån denna ram.
Vad avser den fleråriga arbetsplanen, godkändes denna verkligen inte av rådet, trots de upprepade och kontinuerliga försöken vilka vi gjorde under hela tiden för de senaste ordförandeskapen, speciellt under hela tidsperioden för Nederländernas ordförandeskap.
Vi hyste hopp om att denna plan skulle godkännas, ända till och med våren 1997. Trots detta godkändes den inte. Fristen för denna plan hade dock redan gått ut. Jag påminner er om att planen löpte till slutet av 1996. Vi väntade även under 1997 års första månader och inga framsteg gjordes. Vi kommer att fortsätta våra försök i syfte att presentera en ny flerårig plan som skall avse åren 1998 och 2000. Under tiden fanns dock budgetens finansiella medel, vilka Europaparlamentet självt har skrivit in - och jag vill än en gång tacka parlamentet för detta politiska initiativ och den politiska förpliktelse vilken det ingått - alltså fanns de tillgängliga krediter som i enlighet med den politiska avsikt parlamentet självt uttryckt att tillgå. Just denna parlamentets uppmuntran följde vi i syfte att finansiera vissa av dessa planer - tolv av dessa - vilka naturligtvis inte ingår i den fleråriga planen, de är numer självständiga och självklart tog vi å andra sidan på oss att finansiera vissa pilotprojekt som skall förbereda presentationen av en ny flerårig plan för samhällsekonomi.
Jag upprepar att kommissionen, speciellt inom det samhällsekonomiska området, just på grund av de problem som uppkommer i rådet och den oförmåga rådet har att komma fram till att anta en laglig grund, vill ha ett nära samarbete med Europaparlamentet och inte bara detta. I det föreliggande fallet följer vi troget era befallningar.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 36.
Fråga nr 37 av Ivar Virgin (H-0724/97):
Angående: Statlig dominans på elmarknaden
Den svenska regeringen har i sin proposition " En ny ellag" (96/97: 136) föreslagit att nya regleringar införs som syftar till att statliga Svenska Kraftnät får ensam koncession på att dra nya elkablar för utrikesförbindelser, samt att det införs ett anmälningssystem för att elproducenter ska få utnyttja de nya kablarna.
Strider inte detta mot EG-fördragets artikel 30 om fri rörlighet för varor och diskriminering av utländska intressen enligt artikel 37 om statliga handelsmonopol?

Papoutsis
Herr ordförande! Den inre marknaden för elektricitet regleras av direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 vad avser gemensamma bestämmelser för den inre marknaden för elektricitet.
Föreliggande direktiv trädde i kraft den 19 februari 1997. Sverige hade 2 års uppskov för att implementera de lagstiftande, principiella och administrativa förordningar vilka är nödvändiga för att rätta sig efter detta direktiv. Kommissionen har ett nära samarbete med alla medlemsstater i syfte att försäkra att direktivet tillämpas inom tillbörlig tid och på rätt sätt. Detta samarbete består av tvådagarsmöten med de lokala administrationerna, bland annat med reglerande myndigheter, samt av flerdagarsmöten med alla medlemsstater.
Direktivet fastställer bestämmelserna som avser organisationen och funktionen av elektricitetsområdet, tillgången till marknaden, kriterier och procedurer som tillämpas på tillkännagivandet av upphandlingar och utgivandet av tillstånd samt även mekanismerna för utnyttjandet av de elektriska systemen. Direktivet reglerar dock inte frågor som avser frågor om ägande av eltransportnät och tvingar inte medlemsstaterna att öppna upp konstruktionen av nya elledningar för konkurrens, varken i medlemsstaterna eller mellan medlemsstater.
Dock fastställer artikel 21 i direktivet att produktionen av elektricitet och företag som tillhandahåller elektricitet, i de fall medlemsstaterna tillåter deras existens, kan förfoga över sina egna byggnader, de kan ha dotterbolag och kunder som köper elektricitet uppkopplade med direktledning. Konstruktionen av direktledningar skall ske på grundval av godkännanden, med objektiva kriterier som inte tillåter diskriminering. Detta godkännande kan vara kopplat till ett tidigare avslag av tillgång till existerande elledningar, till exempel på grund av avsaknad av kraft. I och med detta direktorat, vilket anges i artikel 21, paragraf 4, kan parallella elledningar undvikas när tillräcklig kraft finns.
Kommissionen följer noggrant detta fall, naturligtvis inklusive det föreslagna systemet för kungörelse och under nästa tvådagarsmöte som vi skall ha med de svenska myndigheterna skall vi diskutera frågan ni ställde och, om ni så önskar, kommer vi att skriftligen meddela er resultaten.

Carlsson
Tack för svaret, herr kommissionär, framför allt slutet som jag tycker indikerar att ni här har uppmärksammat att något är lurt och behöver tittas litet närmare på.
Jag ser här en stor risk när Svenska Kraftnät är koncessionsmyndighet och samtidigt skall bedriva drift. Det finns stor risk att de kommer att utnyttja monopolrättigheterna. Detta är ett genuint gemenskapsintresse, framför allt nu när vi står inför att öppna upp energimarknaderna i Europa. Jag förmodar därför att ni kommer att ha fortsatt kontroll över detta, och jag hoppas verkligen att vi kan få ett bättre täckande direktiv som också beaktar denna sak. Så som det ser ut i Sverige just nu på elmarknadsområdet, går det nämligen i helt fel riktning.

Papoutsis
Herr ordförande! Jag skulle vilja försäkra den ärade parlamentsledamoten att vi verkligen kommer att fortsätta försöket att direktivets genomförande sker på ett korrekt sätt, genom ett nära samarbete med de svenska myndigheterna med också med alla medlemsstaters regeringar. Jag skulle också vilja försäkra att kommissionen kommer att uttömma alla sina möjligheter att ingripa i denna diskussion i syfte att genomförandet av direktivet tillåter full konkurrens inom elmarknaden och inte skapandet av fysiska monopol.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 38.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 39.
Fråga nr 40 av Roy Perry (H-0732/97):
Angående: Kärnsäkerhet
Den franska regeringen har upphört med sitt rengöringsarbete vid upparbetningsanläggningen på Cap de la Hague. Kan kommissionen garantera att den nuvarande verksamheten på Cap de la Hague är helt ofarlig för befolkningen på båda sidorna av den Engelska kanalen samt att de statliga franska kontrollerna av radioaktivitet och upparbetningsanläggningar är säkra?

Bjerregaard
, ledamot av kommissionen. (DA) Herr ordförande! Frankrike och Förenade kungariket har åtagit sig att följa förbudet mot dumpning av radioaktiva ämnen i havet, enligt konventionen från 1992 om skydd av havsmiljön i den nordostliga delen av Atlanten. Detta förbud avser dumpning av avfall i havet och inte utsläppandet av lågradioaktivt, flytande avfall från landanläggningar. Sådana utsläpp är emellertid underställda stränga godkännandekrav från de nationella myndigheterna. Det är upp till den enskilda medlemsstaten att tillse att de grundläggande bestämmelserna om skydd av befolkningens och arbetstagarnas hälsa mot faror i samband med joniserande strålning uppfylls. Det är därför den behöriga nationella myndigheten som utövar tillsyn med de kontrollsystem som upprättats för ändamålet. I juli 1996 kontrollerade kommissionen dessutom de miljökontrollanläggningar som uppförts på och runt La Hague-anläggningen avseende bestämmelserna i atomfördragets artikel 35. Ett liknande kontrollbesök gjordes i Sellafield-området i december 1993. Man drog då slutsatsen att båda medlemsstaterna hade vidtagit tillräckliga övervakningsåtgärder av den radioaktiva nivån i den omgivande miljön.
Kommissionen har uppmärksammat att det framkommit påståenden i samband med rengöring av den rörledning som leder ut avfallet från La Hague och att det även tidigare gjorts påståenden om en oacceptabelt stor radioaktiv förorening av den omgivande miljön. De franska myndigheterna har undersökt saken och skickat rapporter om förhållandena avseende rengöringen av rörledningen. Man drog slutsatsen att arbetet trots några regelbrott utfördes utan risk för miljön.
Det tidigare påståendena om utsläpp av högradioaktivt material ledde till att befintliga begränsningar avseende allmänhetens tillträde till området kring rörledningen tillfälligt utvidgades, medan de franska myndigheterna utförde oberoende undersökningar av den radioaktiva nivån i området. I undersökningsrapporten dras slutsatsen att radioaktiviteten i det utsläppta materialet ligger inom de gränsvärden som fastställts av behöriga nationella myndigheter och att radioaktiviteten i omgivande miljö för de mest utsatta enskilda personerna i befolkningen innebar doser som låg ett bra stycke under de gränsvärden som föreskrivs i gemenskapens grundläggande säkerhetsbestämmelser. Märk väl att hårdare bestämmelser, som medlemsstaterna skall tillämpa som nationell rätt, antogs 1996 och skall träda i kraft senast i maj år 2000. Dosen för de mest utsatta enskilda personerna i befolkningen, det vill alltså säga de som bor nära anläggningen, är mycket låg och dosen i det Förenade Kungariket ligger ännu lägre. Det är alltså ännu mindre grund för oro om förhållandena där.
Frågan om radioaktivitet i hummer i Irländska sjön behandlades i svaret på den skriftliga frågan nummer 0443/97 från Pollack. Kommissionen har emellertid fått uppgifter från 1996 från brittiska myndigheter. Det visar sig att den högsta årliga dosen för människor som äter lokal fisk och fiskprodukter stigit något, huvudsakligen som en följd av en ökad förtäring av hummer, men den ligger under 0, 2 millisievert (mSv) i förhållande till värdet från 1995. Dosen för teknetium 99 var 0, 018 mSv 1995 och 0, 042 mSv 1996. Även om uppfyllandet av de grundläggande säkerhetsbestämmelserna är varje enskild medlemsstats ansvar kommer kommissionen fortsättningsvis att hålla sig noga orienterad i dessa frågor.

Perry
Jag tackar kommissionären för det svaret. Jag hör inte till de ledamöter som motsätter sig kärnkraft som sådan, men jag anser att om det skall finnas kärnkraft så finns det inte plats för ett enda misstag. Det är därför som man var oroliga på den engelska sydkusten och på Isle of Wight när den franske miljöministern inte bara beordrade tillfälligt förbud mot sjöfart och bad i närheten av Cap de la Hague, utan senare efter kontrollen i juli beordrade ett avbrytande av rengöringsprocessen.
Jag skulle vara mycket tacksam om kommissionären kanske kunde lämna oss ytterligare information om de kontroller kommissionen genomförde i juli, som hon hänvisade till, och huruvida några ytterligare kontroller har genomförts av kommissionen eller Euratoms myndigheter efter det att den franska regeringen beordrade att rengöringsprocessen vid Cap de la Hague skulle avslutas. Jag är säker på att kommissionären kommer att förstå att människor som bor på den engelska sydkusten, även om de inte står inför ett allvarligt hot, måste övertygas om att kommissionen själv tittar på dessa problem.

Bjerregaard
Jag delar helt Perrys uppfattning om att det åligger oss att ha en tillfredsställande kontroll över befintliga anläggningar, och när det uppstår misstanke om att något är fel är det naturligtvis vår uppgift att få denna misstanke kontrollerad så noggrant som vi överhuvudtaget kan. Det var också därför jag hänvisade till våra undersökningsrapporter, och jag får just nu veta att vi fortsatt med denna kontroll på området. Vi kan därför inte komma över tillåtna doser, vilket jag också sagt i mitt första inlägg. Vi fortsätter med andra ord att följa utvecklingen.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 41.
Fråga nr 42 av Hans Lindqvist (H-0697/97):
Angående: Retursystem för flaskor och burkar
I Sverige har vi sedan en lång tid haft ett väl fungerande retursystem för både glasflaskor och aluminiumburkar (över 95 % återvinns idag!). Sedan några år tillbaka finns även en väl fungerande returhantering av plastflaskor. Den allt mer internationaliserade handeln och öppnandet av gränserna inom EU har till viss del lett till ökad produktmångfald. Tyvärr har den här utvecklingen medfört allvarliga störningar i det svenska retursystemet. Importburkar passar inte p.g.a. att ursprungspant inte betalats i Sverige osv. Inom det svenska Systembolaget har returhanteringen i det närmaste brutit samman p.g.a. de olika utländska flasktyper som förs in.
Denna utveckling är miljömässigt förkastlig. Finns det planer på en standardisering av flaskor och burkar? Kan ett enskilt medlemsland av miljöskäl kräva att alla importerade flaskor och burkar skall vara anpassade till respektive lands retursystem?

Bjerregaard
, ledamot av kommissionen. (DA) Herr ordförande! Vi har i kommissionen med intresse gått igenom informationen i frågan om det svenska retursystemet. Kommissionen är klar över att dessa system finns och att det allmänt anses vara en bra lösning på hanteringen av förpackningar och förpackningsavfall. Vi har emellertid inte från andra håll fått kännedom om att dessa system näst intill har kollapsat, på det sätt som framgår av frågan. Enligt vår information fungerar retursystemen fortfarande alldeles förträffligt. Vi kommer därför att kontakta de svenska myndigheterna för att få aktuella och kompletterande upplysningar i denna fråga, och ni kommer naturligtvis hållas informerade därom. Vi hade förstått att ökningen av mängden förpackningar från andra medlemsstater och tredje land skedde gradvis och att retursystemen kunde anpassas därtill.
Kommissionen har givit den europeiska standardiseringsorganisationen mandat att utarbeta harmoniserade standarder för förpackningar, standarder som kan användas som dokumentation över uppfyllandet av direktivets väsentliga krav. Det skall göras en generell standard för återanvändning och denna kan eventuellt kompletteras med delstandarder för särskilda förpackningstyper. Man förutsätter emellertid för närvarande inte att detta kommer att leda till restriktioner för flaskornas utformning, så att de skall passa vissa bestämda retursystem. Systemen för hantering av förpackningar och förpackningsavfall skulle, inom ramarna för direktiv 94/68 om förpackningar och förpackningsavfall, under alla omständigheter ge en hög miljöskyddsnivå och säkra den inre marknadens korrekta funktion. Medlemsstaterna kan alltså gynna system för återanvändning av förpackningar, så länge det sker i överensstämmelse med fördraget.
Det föreligger inget hinder för att återanvändningssystemet i en medlemsstat skall gälla samtliga produkter, oavsett om dessa är inhemska produkter eller produkter tillverkade i andra medlemsstater eller i tredje land, naturligtvis förutsatt att dessa system inte gäller för icke inrikes produkter på icke diskriminerande förutsättningar. Om ett visst system står i överensstämmelse med fördraget skall undersökning göras i varje enskilt fall, för att säkra att eventuella handelshinder och konkurrensförskjutningar står i rimligt förhållande till miljövinsten. Det bör här också nämnas att domstolen i den danska flaskfrågan hävdade att retursystemet var ett fullt ut acceptabelt system för återanvändningsbara förpackningar och att det naturligtvis också är en möjlig lösning för andra förpackningar som inte återanvänds, vilket är fallet i Sverige.

Lindqvist
Tack för svaret, kommissionär Bjerregaard. Jag tycker att det system som vi har i Sverige fungerar bra. Det fungerar bra även efter det att 20-30 procent av flaskorna inte längre återvinns som tidigare. Det ser man nämligen inte i själva återvinningsprocessen. Där ser man bara de flaskor som går att återvinna. Alla andra flaskor ligger ju i garagen, i kylskåpen eller hemma i skafferierna och syns ju inte, men de syns på avfallstipparna runtom i Sverige. Det ser säkert vi, men det kanske man inte ser på kontoren där man söker informationen.
Min fråga är då: Är detta en så viktig fråga att ett medlemsland av miljöskäl, med hänvisning till miljögarantin, skulle kunna kräva att importerade flaskor, burkar och liknande skall vara anpassade till det egna landets system? Skulle man alltså, för att få behålla sitt system, kunna hänvisa till den miljögaranti som nu enligt kommissionen och ministerrådet har skärpts i Amsterdamfördraget?

Bjerregaard
För det första vill jag då gärna tacka för bekräftelsen på att det svenska systemet fungerar väl. Jag fick mina tvivel när jag såg frågans formulering, så det var glädjande att få veta att systemet fungerar. Vad beträffar möjligheten att behålla nuvarande system och göra miljögarantin gällande, så är det ett beslut den enskilda medlemsstaten tar, och jag kan inte här i dag fatta något beslut om huruvida det skulle vara riktigt eller felaktigt av Sverige att göra något sådant. Jag kan heller inte säga något om vad det skulle leda till. Som jag nämnde i svaret på frågan så kommer det att bli på det sättet att vi bedömer de enskilda, befintliga systemen var för sig, och man kan inte säga något generellt om dessa system. Detta hänger också samman med att det är ganska många olika system i medlemsstaterna.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 43.
Fråga nr 44 av Mihail Papayannakis (H-0713/97):
Angående: Överträdelse av direktiv om dricksvatten
Enligt övervakare av folkhälsan har man nyligen funnit att hälften av vattennäten i Grekland är otjänliga då man i flera fall har påträffat bromat i vatten på flaskor. Ämnet förekom i tiofaldig mängd jämfört med de 10 mikrogram per liter som direktiv 80/777/EEG och 80/778/EEG anger som övre tillåtna nivå.
Kan kommissionen redogöra för på vilket stadium medlemsstaterna befinner sig vad gäller att genomföra bestämmelserna i de ovannämnda direktiven och om dessa, särskilt i Grekland, anpassas till nationell lagstiftning på ett bristfälligt eller felaktigt sätt?
Vilka skall vidare påföljderna bli för ett bristfälligt genomförande av ovannämnda direktiv, om så är fallet, särskilt vad gäller överträdelse av högsta tillåtna nivå av bromat samt mot artikel 12 i direktiv 80/778/EEG enligt vilket medlemsstaterna skall vidta alla åtgärder som behövs för att säkerställa en regelbunden kontroll av kvaliteten på det dricksvatten som når konsumenterna?

Bjerregaard
, ledamot av kommissionen. (DA) Herr ordförande! Kommissionen förstår de två ärade ledamöternas betänklighet i denna fråga, som behandlar något så vitalt som kvaliteten på dricksvattnet. Naturligt mineralvatten och källvatten omfattas av direktiv 80/777, som är direktivet om naturligt mineralvatten och som ändrats genom direktiv 96/70. Alla andra typer av vatten, vare sig de är på flaska eller ej, omfattas av direktiv 80/778. Det är det direktiv vi kallar för dricksvattendirektivet. Inget av dessa direktiv innehåller bestämmelser om bromat. Orsaken till detta är att bromat normalt inte förväntas finnas i råvatten, eftersom det är en biprodukt från desinfektion. Bromat finns nämligen i ozonbehandlat vatten. Nuvarande dricksvattendirektiv är grundat på den kunskap som fanns på 1970-talet, och vid den tiden fanns det inte skäl att anta att bromat kunde finnas i dricksvatten.
I ljuset av WHO: s riktlinjer för dricksvatten och nuvarande kunskap om bromats cancerframkallande egenskaper har kommissionen tagit med bromat i sitt förslag till revidering av dricksvattendirektivet och föreslår ett gränsvärde på 10 mg per liter. Så vitt jag kommer i håg är WHO: s riktlinjer 25 mg per liter. Vad gäller naturligt mineralvatten får detta enligt direktivet om naturligt mineralvatten inte desinficeras, och jag hänvisar här till artikel 4. Bromat borde således inte kunna finnas i naturligt mineralvatten.
Kommissionen har inte officiellt underrättats om att vissa typer av mineralvatten på flaska i Grekland enligt pressen skulle innehålla bromat i mängder som var flera gånger större än det gränsvärde som föreslås för dricksvatten. Kommissionen kommer under någon av de närmaste dagarna att skicka ett brev till de grekiska myndigheterna för att undersöka om det handlar om ett brott mot EU-lagstiftningen och om det i så fall skall vidtas ytterligare åtgärder. Som ett led i informationen om 13 vattendirektiv, som kommissionen kommer att offentliggöra en rapport om nästa år, gör man för närvarande en bedömning av informationen av dricksvattenkvaliteten i Grekland såväl som i andra medlemsstater.

Papayannakis
Fru kommissionär! Jag förstod inte alla tekniska detaljer ni nämnde, men jag förmodar att era direktorat känner till dem bättre än vi. Dock avsåg frågan två saker:
För det första, vad avser bromat, har vi rapporter och information om minst åtta märken för mineralvatten som överstiger den kända gränsen om 10 mg/kg. Vad gäller detta, skulle jag vilja att ni talade om för mig vad kommissionen skulle kunna förutse och göra utöver detta? Ty det verkar som om ni inte har fullständig information från Grekland vad gäller hur kvaliteten på det dricksvatten som går till konsumenterna skyddas, något som förutses i direktiv 80/778/EG.
För det andra, hade vi förut, även jag personligen, ställt frågor till ert generaldirektorat gällande kvaliteten på vattenledningsnäten: det finns i stadssystem bly och asbest, och jag frågade för att få reda på vilka åtgärder kommissionen skulle vidta. Skulle ni kunna upplysa mig om några nyheter vad gäller detta?

Bjerregaard
Som jag nämnde i mitt första svar så förhåller det sig på det sättet att kommissionen inte officiellt informerats om detta problem, som tydligen tagits upp i grekisk media. På grund av den fråga ni ställt herr Papayannakis, kommer vi emellertid att vända oss till de grekiska myndigheterna för att be dem undersöka saken. Detta är det normala förfarandet vid den här typen av frågor. Om de grekiska myndigheterna hittar ämnen i mineralvatten som inte skall finnas där, så utgår vi först och främst från att de grekiska myndigheterna själva kommer att rätta till de missförhållanden som uppstått, och om så inte är fallet så vet ni lika väl som jag att det inleds ett förfarande som i ytterlighetsfallet kan sluta vid en domstol. I slutet av mitt första svar nämnde jag också för er att vi faktiskt är i färd med att undersöka dricksvattenkvaliteten och alla våra vattendirektiv, samt medlemsstaternas tillämpning av dessa. Vi räknar med att kunna offentliggöra en rapport under nästa år, och där kommer vi så klart att kunna se hur det står till i medlemsstaterna.

Ordföranden
Fråga nr 45 av Bárbara Dührkop Dührkop (H-0727/97):
Angående: Ändring i den spanska jaktlagstiftningen
Det spanska parlamentet har nyligen (den 26 september 1997) antagit en ändring i lag 4/1989 om bevarande av naturområden och vilda växter och djur. Denna ändring innebär att det, under rigorös kontroll från myndigheternas sida och med konkreta avgränsningar för att säkerställa bevarandet av arterna, blir tillåtet att jaga ett litet antal fåglar på deras traditionella platser under flytten före parningen eller under våren, det vill säga när fåglarna flyttar från den iberiska halvön till mellersta eller norra Europa för att häcka.
EG-domstolen har tidigare dömt Italien, Frankrike och Tyskland för att ha tillåtit jakt under flytten.
Känner kommissionen till den nya spanska lagstiftningen? Innebär denna en överträdelse av rådets direktiv (art. 7.4) om bevarande av vilda fåglar, där det sägs att flyttfåglar inte skall jagas under återvändandet till häckningsplatserna?

Bjerregaard
, ledamot av kommissionen. (DA) Herr ordförande! Kommissionen har fått kännedom om ett ändringsförslag till den spanska lagen nr 4/1989 om bevarande av naturtyper samt vilda djur och växter, som uppenbarligen kommer att tillåta jakt på fågel under sträck på väg tillbaka till häckningplatsen. Kommissionen har redan informerat de spanska myndigheterna om att införandet av en sådan åtgärd skulle strida mot bestämmelserna i artikel 7.4 i rådets direktiv 79/409 från april 1979 om skydd av vildfågel. Vi har meddelat de spanska myndigheterna om att denna åtgärd klart kommer att resultera i ett brott mot ovannämnda direktiv. De spanska myndigheterna svarade den 1 augusti 1997 och förklarade att syftet med ändringsförslaget till lag nr 4/1989 var att anpassa den till en dom som fällts av den spanska författningsdomstolen och enligt vilken Spanien tvingades att ta hänsyn till fördelningen av befogenheterna mellan den spanska centralregeringen och de enskilda självstyrande områdena. Enligt den information kommissionen har, har det varit stor risk för att det i ändringen av lag nr 4/1989 skulle komma att ingå en tillåtelse till jakt på fågel under fåglarnas årliga sträck tillbaka till häckningsplatserna. Nu bekräftar den ärade ledamoten att det spanska parlamentet redan godkänt den aktuella ändringen av lag nr 4/1989, inklusive detta olovliga tillstånd. Om denna ändring skulle komma att träda i kraft kommer kommissionen att vidta alla nödvändiga åtgärder, inklusive förfarandet i artikel 169, för att se till att direktivet tillämpas i sin helhet.

Dührkop Dührkop
 Fru kommissionär! Jag tror att det svaret kan chockera till och med den spanska miljöministern, eftersom hon i det spanska parlamentet har sagt att det är just Europeiska kommissionen som har krävt denna ändring i den spanska lagstiftningen för att reglera undantagen från jaktförbud mot fåglar under häckningsperioden. Jag skulle vilja att kommissionären bedömer detta rättfärdigande från den spanska ministern om det är möjligt.
För det andra, vad anser kommissionsledamoten om en annan ändring i samma lag som avskaffar den obligatoriska examen för att få en jaktlicens?

Bjerregaard
Jag förstår att frågeställaren var synnerligen tillfreds med det svar jag gav, där jag gav uttryck för att vi naturligtvis inte accepterar att man bryter antagen lagstiftning. Vad gäller jaktbestämmelserna måste jag säga att de ligger utanför min kompetens. Jag vet inte vilken gemenskapslagstiftning som gäller på detta område. Därför bör frågan nog ställas till någon annan.

Imaz San Miguel
Fru kommissionär! Jag vill säga att om denna reform enbart har bestått av införlivandet av ett undantag under några precisa förutsättningar som behandlas i rådets direktiv nr. 79/409, i den spanska lagen 4/89, så kan man se att dessa ändringar och införlivanden har genomförts i en ännu mer restriktiv ram än den som själva direktivet omfattar. Det vill säga, undantagen är mer restriktiva eftersom rådets direktiv tar i beaktande att dessa undantag kan tillämpas på alla typer av fåglar och här begränsas det till vissa arter av jaktfåglar och vissa icke katalogiserade arter.
Det begränsas också till små kvantiteter, och detta uttryck har själva domstolen inte tolkat som ett absolut värde utan ett relativt värde. Dessutom skulle kontrollen utföras av behörigt organ för reglering och kontroll av undantag, vilket är de autonoma regionernas regeringar.
Under dessa omständigheter vill jag därför fråga kommissionären om ni förstår eller delar detta kriterium om att denna anpassning alltså är mer restriktiv än rådets direktiv vad gäller undantaget och om kommissionsledamoten håller med om att kommissionen inte skulle behöva sätta några restriktioner eller hinder för godkännandet av denna spanska lag, om de små kvantiteterna är reglerade och kontrollen perfekt reglerad.

Bjerregaard
Jag hör att vi nu är på väg in i en intern spansk debatt. Jag tänker inte gå in i denna debatt, utan jag nöjer mig med att hålla mig till det svar jag tidigare gav på Dührkops fråga. Jag sa att vi redan vid en tidigare kontakt med de spanska myndigheterna påpekat att vi menade att ändringen inte var i överensstämmelse med direktivet.
Enligt den information kommissionen har tillgång till har det varit stor risk att det i ändringen av den aktuella lagen skulle komma att ingå ett tillstånd för jakt på fåglar under deras årliga sträckning tillbaka till spelplatserna. Detta blir vi naturligtvis tvingade att undersöka, för om så är fallet så strider det mot antagna fågeldirektiv, och Spanien skall naturligtvis, liksom andra medlemsstater, rätta sig efter antagen lagstiftning. Vi kommer därför att bli tvungna att ta ytterligare kontakt med de spanska myndigheterna för att få klarhet i denna fråga.

Ordföranden
Fråga nr 46 av Heidi Hautala (H-0744/97):
Angående: Natura 2000 och militärområden
EU: s medlemsstater utarbetar Natura 2000-förslaget på grundval av fågel- och miljödirektiv. I vissa medlemsstater har man emellertid börjat låta bli att föreslå områden som Natura 2000-områden, eftersom områdena befinner sig på militärområden. Kan kommissionen ge närmare uppgifter om gemenskapslagstiftningen och klargöra bestämmelserna i fråga om Natura 2000-områden i de fall då de utsträcker sig till eller hör till militära mål?

Bjerregaard
, ledamot av kommissionen. (DA) Herr ordförande! Natura 2000 består av två delar: särskilt skyddade områden upptagna i enlighet med direktiv 79/409 om skydd av vildfågel, som dessutom är det direktiv vi också talat om under föregående fråga - men också särskilda områden i enlighet med direktiv 92/43, om bevarande av naturtyper samt vilda djur och växter. Gemenskapen har tagit med en lista över sådana områden utifrån listor utarbetade av de enskilda medlemsstaterna. EU-domstolen har, för särskilt skyddade områden, bekräftat att utnämnandet som sådant område uteslutande skall göras utifrån ornitologiska kriterier. Direktivet innehåller naturvetenskapliga kriterier för särskilda områden i enlighet med direktiv 92/43, och dessa kriterier skall tillämpas vid utarbetandet av medlemsländernas och gemenskapens listor. Kommissionen är av den principiella uppfattningen att inget av de två direktiven ger möjlighet att undanta militära områden från att bli upptagna i Natura 2000-programmet, om områdena uppfyller ovannämnda kriterier.

Hautala
Herr ordförande! Jag tackar för svaret och vill ställa en annan fråga som har att göra med Natura 2000 - med avgränsning av områdena i Finland. En sak förvånar mig. En biträdande stadsdirektör i Helsingfors har offentligt sagt att han från kommissionens sida har fått garantier om att en storhamn kan byggas i Helsingfors, trots att, som ni mycket väl vet och även har sagt i offentligheten, fågelvärdena i det aktuella området mycket klart har konstaterats enligt fågeldirektivet. Kan det vara möjligt att biträdande stadsdirektören i Helsingfors talar sanning, eller var är det egentligen fråga om? Han säger alltså att kommissionen har försäkrat att denna hamn kan byggas.

Bjerregaard
Jag måste säga att både Natura 2000 och fågeldirektivet kan leda oss till många platser. Den fråga jag skulle svara på här i dag handlar om militära områden och den tilläggsfråga jag fått handlar om hamnen i Helsingfors. Självklart kan jag inte svara på denna fråga utan att först undersöka saken.

Thors
Om det är så att man finner att vi har ett visst antal skyddsområden som bör inrättas och man finner att ett land har lagt fram ett förslag om t.ex. skydd av en art enligt fågeldirektivet, så att man kan säga att den artens bestånd då är tillräckligt, finns det inte då, fru kommissionär, möjligheter att anse att arten är tillräckligt skyddad och att man då skulle kunna undanta områden? Det kan vara av olika orsaker. Hur som helst har landet lagt fram ett sådant förslag efter det att man har konstaterat att vi har dessa områden som uppfyller kriterierna. Sedan väljer man bland dem när det har gjorts en vetenskaplig analys.

Bjerregaard
Jag kan inte gå närmare in på det urval av Natura 2000-områden som gjorts i Finland. Jag vet att urvalet givit upphov till en mycket omfattande och livlig debatt i Finland. Vad gäller konkreta val i förhållande till andra anläggningar, tar vi ställning till det om vi stöter på en överträdelse eller om vi får en begäran från den finska regeringen att söka alternativa lösningar. Jag har i samband med frågan här i dag inte undersökt om en sådan begäran föreligger och vilka möjligheter som i så fall skulle finnas.

Ordföranden
Då tiden för frågor till Bjerregaard är slut kommer frågorna nr 47 och 48 att besvaras skriftligt.

Flynn
Som kommissionen förstår frågan så önskar den ärade parlamentarikern få reda på huruvida Förenade kungarikets lag om underhåll av barn eventuellt står i strid med artikel 6 i rådets direktiv 93/104, som är arbetstidsdirektivet.
I ett svar till den skriftliga frågan nummer 1175/93 har jag anfört: " Frågor om underhåll till ensamstående kvinnor med barn, som utgår i enlighet med lagen om underhåll av barn, utgör en sak som enbart rör Förenade kungariket" . Gemenskapen har inga befogenheter att agera inom detta område. Enligt information som finns tillgänglig för kommissionen har emellertid byrån för underhåll av barn inga befogenheter att tvinga någon att arbeta ett visst antal timmar.
Även om det framgår att den automatiska, regelbundna översynen av utredningar med avseende på underhåll av barn normalt bara äger rum vartannat år, så ger artikel 17 i lagen om underhåll av barn uttryckligen den berörda föräldern möjlighet att begära en utredning när som helst, om hans eller hennes förhållanden har förändrats. Som kommissionen förstår det görs utredningarna om underhåll på basis av den faktiska inkomsten, varvid det enda undantaget utgörs av det nödfallsbelopp som tillämpas då den förälder som inte har vårdnaden vägrar att samarbeta och lämna uppgifter om sin inkomst och sina kostnader.
Dessutom framgår det också att om en förälder som gjorts till föremål för en utredning om underhåll av barn är missnöjd med den utredande tjänstemannens beslut, så kan beslutet ifråga överklagas till en särskild, självständig nämnd och därefter, enbart i rättsfall, till en självständig kommissionär, till appellationsdomstolen och i sista hand till överhuset.
Mot bakgrund av vad som sagts tycks det inte föreligga någon koppling mellan det som byrån för underhåll av barn gör och artikel 6 i arbetstidsdirektivet.

Truscott
Jag ber att få tacka kommissionär Flynn för hans svar. Jag hoppas att han kommer att fortsätta att övervaka de enskilda medlemsstaternas genomförande av direktivet, även om det kanske ankommer på dem att genomföra det i detalj.
Jag vill bara klarlägga att han låter förstå att enligt hans uppfattning, i detta fall, en byrå för underhåll av barn inte bör medräkna övertids- och bonusbetalningar inom arbetsveckan på 48 timmar. Hävdar han också att det enligt hans uppfattning, om en tvist föreligger, bör föreligga en rättslig utväg i Förenade kungariket?

Flynn
Ni känner till att hela frågan om genomförandeföreskrifterna inte kommer att ha trätt i kraft i Förenade kungariket förrän ungefär i april nästa år. Men vi kommer absolut att göra som ni säger. Vi kommer att fortsätta att övervaka genomförandet. Men som jag har försökt klargöra så finns det möjlighet att överklaga, ända upp till överhuset. Man får hoppas att det aldrig skall behöva gå så långt, men den möjligheten står till buds om någon är missnöjd. Han eller hon kan vända sig till den självständiga nämnden, och därefter till andra utvägar också.
Slutligen så ser vi fram emot ett tidigt genomförande i Förenade kungariket. Ni känner till att ett rådfrågningsdokument sändes ut när den senaste regeringen satt vid makten. Det håller på att utvärderas i syfte att omarbetas till en lag vid en så tidig tidpunkt som möjligt. Vi kommer att fullfölja det så strikt som möjligt också.

Ordföranden
Fråga nr 50 av Anne McIntosh (H-0627/97):
Angående: Arbetslösheten inom Europeiska unionens servicesektor
Vilket särskilt stöd finns under Europeiska socialfonden (ESF) för att underlätta bekämpningen av arbetslöshetens effekter inom hamn- och turistrelaterade industrier?
Överväger kommissionen att utvidga de initiativ som tagits fram för industrierna inom servicesektorn i den förestående översynen av strukturfonderna för perioden efter år 2000, så att problemet med arbetslöshet inom hamn- och turistrelaterade industrier kan mötas effektivt?

Flynn
Europeiska socialfonden är Europeiska unionens viktigaste verktyg för att utveckla mänskliga resurser och för att förbättra det sätt arbetsmarknaden fungerar på i hela unionen. Den är inte sektorsuppdelad till sin inriktning, utan omfattar ett stort antal olika verksamheter som syftar till att förbättra människors anställningsbarhet på den lokala arbetsmarknaden, genom att utbilda dem så att de kan ta de jobb som finns tillgängliga eller få tillgång till nya anställningsmöjligheter.
Sådan personcentrerad verksamhet kan ha avseende på verksamhet inom tjänstesektorn, däribland turism. Faktum är att förbättrade kvalifikationer ur yrkesutbildningssynpunkt och ledningsfärdigheter utgör grundläggande krav för utveckling av turistindustrin, som anses erbjuda betydande möjligheter till tillväxt vad gäller tillskapande av arbetstillfällen, och som redan svarar för omkring 6 % av den totala sysselsättningen i unionen. Eftersom socialfondens bistånd till företagen inom tjänstesektorn ingår i de allmänna utvecklingsprogrammen för mänskliga resurser så är det inte specifikt och enkelt identifierbart i programdokumenten. En del socialfondsprogram har emellertid dragits igång i flera länder för att stötta förekommande regionala ansträngningar att utveckla turismen - två exempel är Portugal och Grekland.
I detta regionala sammanhang uppgår socialfondens bidrag för förbättrade kvalifikationer med avseende på turism till över 200 miljoner ecu för perioden 1994-1999, och det omfattar mer än 100 000 medverkande. Socialfondens insatser inom detta område förstärks naturligtvis om man också beaktar omfattningen av generella program för utveckling av mänskliga resurser.
För perioden efter år 2000 har kommissionens dokument Agenda 2000 skisserat en ny ram, som bygger på två regionala mål och ett horisontellt mål avseende mänskliga resurser, som innebär en konsekvent transversal inriktning vad gäller utveckling av mänskliga resurser.
Prioriteringarna i de nya målsättningarna för mänskliga resurser är mycket lika dem som eftersträvas för närvarande: yrkesmässig anpassningsbarhet, fortlöpande utbildning, social delaktighet och en förebyggande attityd gentemot arbetslöshet. Verksamheterna inom företag i tjänstesektorn som sysslar med utveckling av mänskliga resurser kommer därför också fortsatt att vara berättigade till stöd från socialfonden i enlighet med de principer som skisserats.
Slutligen vill jag tillägga att jag inte förstår referensen till " hamnrelaterad industri" och att det inte är möjligt att ta upp denna aspekt av frågan separat. De påpekanden jag redan gjort med avseende på turism, och särskilt det om den horisontella och inte branschvisa karaktären hos socialfondens stöd gäller emellertid på samma sätt för de flesta, och kanske alla, industri- och tjänsteaktiviteter i hamnar.

McIntosh
Jag uppskattar verkligen det fullständiga svar vi fått här i kväll från kommissionären. Eftersom jag representerar ett område som inte innefattar någon del av Portugal eller Grekland så kanske ni kan förstå min otålighet. Om jag bara får förklara att hamnrelaterad verksamhet avser verksamhet inom ett hamnområde, i mitt fall Harwich - fast det kunde lika gärna vara Aten eller hamnen i Hamburg, där människor förlorat sina jobb till följd av en minskning av hamnverksamheten och en allmän minskning av sjötransporterna. Den bästa parallell vi kan dra är kanske med framgången med Konver-programmet, vilket av alla socialfondens program och andra program faktiskt tillfört mest av medel för mänskliga resurser och utbildning till grevskapen Essex och Suffolk; också i relation till turismen, och Adapt-programmet likaså, till Felixstowe, som jag inte representerar.
Allt vi ber om är att kommissionen, inom Agenda 2000-programmet, skall vara litet mer flexibel, för att få över de tankar som ingår i Adapt- och Konver-programmen till andra socialfondsprogram.

Flynn
Jag vill gärna svara McIntosh genom att säga att det som kan tillämpas i ett visst land kan tillämpas i alla medlemsstater. Jag valde bara Portugal och Grekland som exempel på hur turistföretag kan hjälpas. De kan hjälpas i vilket land som helst. Ni har helt rätt när ni säger att det finns områden i förfall och områden som drabbats hårt till följd av brist på verksamhet och förändrade omständigheter. Säkert är att socialfonden kan tillämpas på ett horisontellt sätt för verksamheter som omskolar människor och får tillbaka dem ut på arbetsmarknaden. Sådan hjälp och sådant stöd finns. Det finns säkerligen tillgängligt för ert område, precis som det gör för andra områden inom Förenade kungariket.

Ordföranden
Fråga nr 51 av Graham Watson (H-0667/97):
Angående: Europa i kampen mot cancer
Håller kommissionen med om att mycket större eftertryck borde läggas på förebyggande åtgärder i kampen mot cancer?
På vilket sätt avser kommissionen minska antalet nya cancerfall under de kommande tio åren?

Flynn
Cancer har alltid utgjort ett av de viktigaste områdena för den offentliga europeiska hälsovårdspolitiken. Omkring en tredjedel av alla europeiska medborgare kommer att få diagnosen cancer i något skede av sina liv. En fjärdedel kommer att dö av sjukdomen. Kommissionens gällande tredje åtgärdsprogram betonar därför speciellt vikten av hälsoutbildning och information till allmänheten inom cancerområdet, eftersom man allmänt anser att omkring 70 % av alla cancerrelaterade dödsfall har sitt ursprung i enskilda val som inverkar på levnadssätt och miljöer.
Ett viktigt redskap som programmet Europa mot cancer använder i sina upplysningskampanjer är den europeiska kodexen mot cancer, som utgör en serie rekommendationer som innefattar de viktigaste budskap för förebyggande av cancer som upprättats av ledande europeiska cancerexperter. Varje år anordnar programmet Europa mot cancer den europeiska veckan mot cancer, som utgör en kampanj riktad till allmänheten i dess helhet och som inriktar sig på ett av dessa förebyggandebudskap. Årets tema är exempelvis förebyggande, tidig upptäckt och screening av bröst- och livmodercancer. Programmet Europa mot cancer har också gått i främsta ledet när det gällt att komma med rekommendationer för anordnande av och kvalitetssäkring för screeningprogram för bröst- och livmodercancer, vilket kan leda till en viktig minskning av utbredningen av dessa sjukdomar.
Dessutom stöder och samordnar programmet en av världens största epidemiologiska undersökningar inom canceroch näringsområdet, som omfattar mer än 400 000 försökspersoner och som kommer att utarbeta dieter som kan minska risken för vissa former av cancer.
Vad frågans andra del beträffar så förutser cancerexperterna, huvudsakligen till följd av Europas åldrande befolkning, en ökning av cancerförekomsten under de kommande åren. Individuella val bidrar också till denna ökning. Exempelvis så kan det faktum att en stor andel av kvinnorna i södra Europa börjat röka under det senaste årtiondet förväntas medföra en markant ökning av antalet lungcancerfall bland kvinnorna där under de närmaste åren. De cancerförebyggande aktiviteter kommissionen för närvarande bedriver eller stöder innefattar information, hälsoutbildning och aktiviteter för en tidig upptäckt. Dessa är avsedda att sänka den takt med vilken cancern utbreder sig och att förhindra att den uppträder i lägre åldrar.

Watson
Jag välkomnar kommissionärens svar och de åtgärder kommissionen vidtar, eftersom detta är ett fruktansvärt viktigt område, och ett där vi kan göra mycket på europeisk nivå.
I år har vi haft den femte " Europa mot cancer" -veckan och prioritering nummer två för den bestämdes till hälsa, utbildning och information.
Herr kommissionär, som en del av denna " vecka" så besökte jag ett av de lokala sjukhusen i min valkrets - ja faktiskt den största cancerenheten av alla de lokala sjukhusen - i en medelstor stad, just därför att det var Europa mot cancer-veckan. Till min besvikelse tvingades jag konstatera att detta sjukhus aldrig ens hört talas om Europa mot cancer-veckan, trots det faktum att det var dess femte år, och att sjukhuset sannerligen inte hade hört talas om den tiopunktsplan jag skulle lansera vid mitt besök.
Jag undrar om kommissionären skulle kunna undersöka i vilken utsträckning denna information tränger ut. Jag läste i någon av kommissionens dokumentation att man gått ut med en offentlig anbudsinfordran och valt en professionell kommunikationsbyrå med kontor i så gott som alla medlemsstaterna. Jag kan bara dra den slutsatsen, herr kommissionär, att denna byrå inte gör sitt jobb som den ska i Förenade kungariket.

Flynn
Först vill jag tacka Wilson för upplysningen. Jag beklagar att han ansåg detta vara särskilt problematiskt. Det är något beklämmande och jag avser att driva saken vidare. Jag är tacksam för hans intresse.
Jag skulle vilja säga att vi inte har massor av pengar för programmet, vilket han mycket väl känner till: omkring 1112 miljoner ecu om året fördelat över 15 medlemsstater är mycket litet pengar. Vi genomför emellertid en djupgående utvärdering av den europeiska veckan mot cancer. Den genomförs, som ni vet, den andra veckan i oktober varje år. Kampanjen äger rum och mer än sex miljoner foldrar trycks och distribueras runt om i Europa, i kombination med annonser i pressen, och vi får också viss TV- och videotäckning. Jag har meddelats att man haft mellan 300 och 500 miljoner kontakter med europeiska medborgare varje år. Men också med all denna täckning kan det inträffa att informationen hamnar underst i högen, och att foldrarna som kommer genom dörren inte uppmärksammas.
Kampanjens genomslagskraft mäts av Eurobarometer, som genomför undersökningar före och efter kampanjen. Det är intressant att se på 1995 års kampanj där undersökningsresultaten lades fram för Europaparlamentet. De visar exempelvis att 20 miljoner ytterligare europeiska medborgare efter kampanjen var övertygade om att cancer kan förebyggas, och om att de olika riskfaktorerna - exempelvis rökning och bristen på frukt, grönsaker och spannmål i kosten - var bättre kända efter kampanjen. Det är allt jag kan säga. Det tycktes föreligga ett gott gensvar ur den synvinkeln, men vi litar till experterna som ni säger.
Jag skulle hemskt gärna vilja att ni ger mig namnet på sjukhuset privat, utan att göra något vidare väsen av det, så skall jag gärna kontrollera om de finns med på listan över kontakter, eftersom de borde göra det.

Thors
För oss kvinnor är det ett angeläget tema som i år var aktuellt, dvs. att man skall försöka förebygga cancer. Det som bekymrar är dock att man säger att dålig prevention är sämre än ingen prevention. Tyvärr har det framkommit tecken på att vi har laboratorier i Europa som utför t.ex. test och kontroll av kvinnors cancerprov på ett sätt som inte är vetenskapligt heltäckande och riktigt.
Vilken vägledning tänker kommissionen ge medlemsländerna i detta avseende? Det är uppenbart att vi behöver en slags kvalitetskontroll av de laboratorier som kontrollerar testerna.
Den andra frågan är: Hur ser kommissionären på möjligheterna att verkligen få heltäckande preventionssystem, screening systems , i medlemsländerna? Jag tror att det är avgörande för att vi skall lyckas i kampen mot cancer.

Flynn
Ni gör helt rätt i att framhäva frågan om kvalitetskontroll och hela frågan om screening. En hel del av de saker vi rekommenderar inom detta område refererar i själva verket till den kvalitet som är absolut nödvändig vad var och en av dessa screeningprocesser anbelangar. Jag vill rekommendera er en broschyr vi har om kodexen mot cancer, som skisserar samtliga rekommendationer tillsammans med de tio punkter som utarbetats av cancerexperter från hela unionen. Det är ett mycket användbart dokument och det tar upp såväl de primära som de sekundära elementen. Vad primärområdet beträffar så talar vi om uteslutning och riskfaktorer, t.ex. rökning och drickande och för mycket exponering för solsken, och sekundärområdet handlar om tidig upptäckt, vilket är var hela frågan om rutinmässiga undersökningar och kontroller kommer in i bilden. Vi satsar väldigt mycket på att främja god kvalitetskontroll och screening, men det är naturligtvis upp till medlemsstaterna hur de anordnar sina screeningaktiviteter. Vi skulle önska att de valde den bästa praxis som finns tillgänglig och vi försöker göra den tillgänglig för dem.

Elchlepp
Ursäkta herr kommissionär! Diskussionen inspirerar mig till en följdfråga: Uppfattar ni det inte många gånger som motsägelsefullt att kommissionen å ena sidan på ett beundransvärt sätt informerar om cancerfaran för att sedan å andra sidan varje år tillhandahålla avsevärda medel - troligen väsentligt mer - för att gynna tobaksodling, som dessutom är ett område där detta knappast är försvarbart ur sysselsättningspolitiska synpunkter?

Flynn
Det korta svaret är att ni har rätt. Det föreligger en motsägelse här, som jag har uttalat mig om vid ett flertal tillfällen. När man stöder en produkt som enligt min uppfattning är skadlig så får man ett indirekt stöd för hela näringen, och jag beklagar det. Jag önskar att det inte vore så och jag ser fram emot den dag då det inte kommer att vara så.
Ni känner till att kommissionen antog en rapport om tobaksmarknadens organisation samtidigt med sitt meddelande om förebyggande av rökning. Det var förra september. Genom att välja detta parallella agerande visade den att tobaksmarknadens reformering och främjandet av folkhälsan måste betraktas i ett sammanhang. En mycket stor reform genomfördes efter en hel del stridigheter, vilken jag stöder aktivt och enligt min uppfattning kommer det beslut som togs vid det tillfället att leda till en förbättring av situationen. Det gick att få in en del ytterligare medel, eftersom 1 % av alla subventioner drogs in för användning av gemenskapens fond för tobaksforskning och - information, och jag hoppas de kan användas på ett fördelaktigt sätt.
Ni har emellertid helt rätt och jag stödjer er. Jag er fram emot den dag då denna union inte genom subventioner kommer att stödja odlingen av en produkt som orsakar skador, smärta, sjukdom och död.

Ordföranden
Då tiden för frågestund till kommissionen är slut kommer frågorna nr 52 till 89 att besvaras skriftligt.

Avtal med före detta jugoslaviska republiken Makedonien - Avtal med Slovenien
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0296/97 av Kaklamanis för utskottet för transport och turism om förslag till rådets beslut om slutandet av ett avtal inom transportområdet mellan Europeiska gemenskapen och före detta jugoslaviska republiken Makedonien (KOM(96)0533 - C4-0310/97-96/0260(AVC)), -A4-0275/97 av Baldarelli för utskottet för transport och turism om förslag till rådets beslut om slutande av ett tilläggsprotokoll till avtalet på transportområdet mellan Europeiska gemenskapen och Slovenien (KOM(96)0544 - C4-0144/97-96/0261(CNS)).
Kaklamanis
Herr ordförande! Jag skulle till att börja med vilja tacka transportutskottets sekretariat, vilket, som alltid, utförde sitt arbete och utförde de order det fick från transportutskottet och föredraganden, med stor noggrannhet. Detta säger jag då transportutskottets sekretariat utsattes för attack från personer som inte hade någon som helst sådan befogenhet. Jag är, som föredragande, fullkomligt nöjd med sättet på vilket transportutskottets sekretariat fungerade.
Denna rekommendation, ärade kolleger, har utfärdats i enlighet med artikel 90 i arbetsordningen, vilket betyder att vad som skrivits har skrivits. Parlamentet har inte möjlighet att påverka genom ändringsförslag om ordalydelse. Alltså accepterar parlamentet betänkandet som det är, eller förkastar det som det är.
I enlighet med artikel 90 i arbetsordningen, var kommissionen dock skyldig att, under det att den utfärdade denna rekommendation, informera parlamentet om detta. Jag beklagar att jag är tvingad att meddela kollegerna att kommissionen aldrig informerade parlamentet under utfärdandet av rekommendationen.
Det andra jag måste säga vad gäller denna fråga är att kommissionen, när den tillfrågades varför den inte gjorde det, sade att det berodde på bristfällig kommunikation och att den skulle se till att detta inte skulle upprepa sig i framtiden. Det är upp till er att dra slutsatser.
Denna rekommendation inordnas i ramen för Europeiska unionens politik för ekonomin men också det politiska stärkandet av detta område, Balkan, i och med finansieringen av vissa program. Så finansieras alltså dessa nätverk, vilka inbegriper både järnvägar och vägtransporter, av den Europeiska unionen med 150 milj. ecu plus 20 milj. ecu som är en garanti, faktiskt gratis, emedan det första är i form av ett lån från den Europeiska Investeringsbanken.
Fram till detta är allt i sin ordning och jag håller personligen med. Mina invändningar börjar här, då denna rekommendation, vilken som jag sade parlamentet inte kan ändra, innehåller tre punkter vilka är särskilt ogynnsamma för den Europeiska unionen och ännu mer så för en medlemsstat som gränsar till före detta jugoslaviska republiken Makedonien, alltså Grekland.
Rekommendationen säger alltså att denna överenskommelse mellan före detta jugoslaviska republiken Makedonien och Europeiska unionen upprättas och därefter börjar tillämpas så snabbt som möjligt. Ni inser att uttrycket "så snabbt som möjligt" inte säger någonting. Jag skickade ett brev gällande denna fråga till kommissionen så att den kunde fastställa vad "så snabbt som möjligt" betyder. Kollegerna i transportutskottet vet om detta. Något svar fick jag inte.
Denna rekommendations andra problem är att den ger ett tredje land, i detta fall före detta jugoslaviska republiken Makedonien, rätten att påbjuda speciell skatt på fordon, på bilar från den Europeiska unionen som inte uppfyller detta lands bestämmelser. Dessa bilar skall alltså, trots att de uppfyller de bestämmelser vilka vi i denna sal har fastställt och röstat fram, alltså den Europeiska unionens bestämmeler, åläggas speciell skatt.
En tredje invändning jag har är att rekommendationen också ger landet rätt att påbjuda skatt i de fall dessa bilar, enligt regeringen i före detta jugoslaviska republiken Makedonien, frambringar skada på vägarna. Även vad gäller dessa frågor skrev jag ett liknande brev till kommissionen men fick inte något bindande svar. Svaren var vaga och man sade mig att det kommer att utses en kommission vilken skall lösa meningsskiljaktligheterna och att före detta jugoslaviska republiken Makedonien, i fall av lika röster, kommer att bestämma. Efter detta säger jag med sorg att kollegerna är fria att rösta som de vill, men jag som föredragande, kan inte rösta för en rekommendation som är till skada för den Europeiska unionen.

Baldarelli
Herr ordförande! I det europeiska associeringsavtalet med Slovenien ingår ett avsnitt om transportsektorn. Det handlar om ett förmånsavtal som skall ersätta handels- och samarbetsavtalet och som upprättar ett frihandelsområde efter en övergångsperiod på högst sex år. Avtalet innehåller bestämmelser om fri rörlighet för varor och människor, rätten att starta transportföretag och fri rörlighet för tjänster. Dessutom övervägs ett ekonomiskt samarbete även inom sektorerna transporter, post och turism. Slutligen upprättas ett ekonomiskt samarbete genom Sloveniens deltagande i Phare-programmet och genom att landet får finansieringsstöd från EIB. Samtidigt med detta blandade förmånsavtal inleds också en politisk dialog, något som är mycket viktigt.
Avtalet innehåller särskilda föreskrifter när det gäller transporter: bestämmelserna i transportavtalet mellan Europeiska unionen och Slovenien som avser jordbundna transporter, reglerna för fritt utbyte av transporttjänster och rätten att starta företag skall gälla även i fortsättningen. Det kan vara lämpligt att påminna om att rätten att starta företag regleras i bilaterala avtal mellan mellan medlemsstaterna och Slovenien och alltså inte kan tillämpas på relationerna mellan Europeiska gemenskapen och Slovenien.
I enlighet med artikel 46 i protokollet tillämpas dessutom inte - och detta är en stor brist -avtalen som avser lufttransporter, intern sjöfart och cabotage i samband med sjötransporter. Detta är frågor som skall behandlas senare, i samband med anslutningen.
Vi hoppas naturligtvis att detta avtal skall kunna bidra till att Slovenien blir fullvärdig medlem av Europeiska unionen. Vi är dessutom medvetna om att Europeiska unionen omfattar ett känsligt område, alpregionen, som dras med stora problem även vad gäller miljön: det är ingen tillfällighet att man i avtalet har infört en särskild paragraf som gäller Slovenien och Österrike och för godstrafiken och vägtrafiken anges speciellt systemet med ekopunkter som de enskilda länderna skall bedöma och villkora. Detta är en fråga som rör framför allt miljöskyddet.
En annan viktig fråga gäller infrastrukturerna. Avtalet föreskriver omfattande investeringar vad gäller denna sektor: Slovenien förbinder sig att betala 50 procent av den uppskattade kostnaden för infrastruktursatsningar, medan resterande belopp skall komma från olika internationella finansieringsinstitut. När det gäller denna fråga står vi emellertid fortfarande inför en allmän principförklaring: vi vet i själva verket att medan Slovenien redan har avsatt en betydande del av sin budget för att förverkliga infrastruktursatsningar, så har de resterande 50 procenten från internationella finansinstitut ännu inte kommit fram. De bidrag som finns rör sig om endast cirka 12-15 procent. De internationella finansinstituten har således fortfarande inte helt motsvarat de förväntningar som anges i avtalet för att förverkliga den fria rörligheten för varor och människor. Ur den synpunkten förekommer i själva verket ett underskott från Europeiska unionens sida. Samtidigt som man i avtal bekräftar och understryker vissa viktiga faktorer och skapar de organisatoriska förutsättningarna har man sedan problem med att leva upp till de åtaganden som gjorts i förhållande till de aktuella länderna när det gäller att få fram de finansiella resurser som krävs. När det gäller finansieringen anser jag det vara viktigt att framhärda tills man får till stånd grundläggande infrastrukturer för att kunna ta sig genom Slovenien till de andra länderna i Central- och Östeuropa: jag tänker på Ungern, Tjeckien och övriga länder som sedan länge är knutna till Slovenien med kommersiella band.
Låt mig avslutningsvis säga att detta är ett viktigt avtal som måste godkännas. Naturligtvis måste vi även se till att kommissionen bidrar med den information som krävs.

Elchlepp
Herr ordförande, kära kollegor! Efter det att det kommit fram en del kritik skulle jag vilja ta fram det positiva i detta avtal. Detta avtal mellan Europeiska gemenskapen och den före detta jugoslaviska republiken Makedonien - ett långt namn men jag tycker det är bättre att uttrycka det så än att använda det konstgjorda namnet Fyrom - är för mig en ljuspunkt i denna ekonomiskt och även politiskt mycket labila europeiska region. Därför borde vi rösta ja till avtalet. Just att gynna och bygga ut infrastrukturen inom transportsektorn i detta land betraktar jag som en nyckel till dess vidare positiva ekonomiska utveckling.
Nå, så helt oegennyttigt har inte EU slutit detta avtal. För det första representerar det ett viktigt bidrag till fullföljandet av den inre marknaden genom en bättre transittrafik från norr till söder i Europa, till Grekland och till utbyggnaden av förbindelserna mellan Makedonien och Grekland. För det andra stärker avtalet med sin interregionala satsning detta lands position som ekonomisk och politisk faktor i Sydösteuropas krisregion.
Kommissionen uppmanas nu att särskilt se till att planeringarna av trafikprojekten inte genomförs isolerat utan i nära avstämning med grannstaterna, särskilt med Förbundsrepubliken Jugoslavien - som bidrag till det ekonomiska tillfrisknandet i hela krisregionen.
När det gäller handelsområdet verkar det för mig vara väsentligt att förbättra villkoren för produkter från den före detta jugoslaviska republiken Makedonien att få tillgång till den inre marknaden. I detta sammanhang måste man tänka på att förhandlingarna om ett avtal för att förenkla kontroller och formaliteter för godstrafiken till förmån för att minska handelshindren utan dröjsmål måste tas upp.
Slutligen anser jag även att det är viktigt att man i detta avtal inte bara tar hänsyn till miljöaspekter utan även genomför konkreta åtgärder för att skydda miljön utefter de nya transportvägarna genom att prioritera järnväg och kombinerade transporter.

Swoboda
Herr ordförande! Jag skulle naturligtvis varit mycket olycklig, jag skulle inte ha kunna sova i natt om jag inte haft denna chans att nu bli uppropad av er!
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vi har här två avtal som är mycket viktiga för mig. Jag är mycket lycklig över att herr kommissionär van den Broek är här, eftersom det ju väsentligen inte handlar om detaljerade transportpolitiska frågor i en snävare bemärkelse utan om att vi i vårt nära eller vidare grannskap kommer till infrastrukturer inom transportsektorn som även är anpassade till nödvändigheterna i den senaste respektive den kommande utvidgningsprocessen.
Jag åkte för några veckor sedan till Slovenien för att delta i det blandade sammanträdet mellan parlamentariker från Europaparlamentet och från Slovenien. Eftersom jag av tidsmässiga skäl inte kunde ta det tidiga planet från Wien måste jag flyga från Wien till Frankfurt och från Frankfurt till Laibach. De befintliga tågförbindelserna är så långsamma att jag hade missat kvällsmötet på söndagen i Ljubljana, alltså Laibach. Det visar tydligt att man idag i näraliggande regioner måste stå ut med omständliga och säkert inte så miljövänliga, men tidskrävande transportvägar för att komma till ett grannland. Därför är det mycket viktigt - och i detta avtal är en grundsten lagt för detta - att vi kommer igång med en utbyggnad av infrastrukturen inom transportsektorn, som även motsvarar dagens och de framtida uppgifterna som vi måste klara av. Just för Slovenien som inträdeskandidat av första ordningen är det viktigt. Även för den ekonomiska strukturen som behöver reformeras i Slovenien, även om själva näringslivet utvecklas bra där, så måste denna infrastruktur inom transportsektorn byggas ut.
Det finns inte så mycket mer att säga om detta. Utbyggnaden av infrastrukturen kommer naturligtvis bli en faktor i inträdespartnerskapet. Jag skulle även vilja nämna att vi bett slovenerna att framför allt bygga upp förbindelserna med Kroatien och att inte glömma det.
Vad gäller det andra avtalet handlar det om Fyrom eller Makedonien; här ligger sakerna annorlunda till för det kommer naturligtvis inte dröja länge till inträde. Ändå tycker jag att det är viktigt och just borde ligga även i Greklands intresse att infrastrukturen inom transportsektorn - järnväg och naturligtvis vägar - byggs ut på lämpligt sätt, för Greklands förbindelsen med övriga Europa, om jag får säga det, kommer att till väsentlig del gå via före detta jugoslaviska republiken Makedonien och allt som bidrar till en förbättring av dessa förbindelser är inte till nytta bara för Makedonien utan även för Europeiska unionen. Med den innebörden, herr ordförande, skulle jag vilja rekommendera, trots de informationsbrister som finns, att vi röstar ja till dessa båda betänkanden av transportpolitiska men även av utrikespolitiska skäl.

Sarlis
Herr ordförande! Jag skulle till att börja med vilja anmärka endast två saker gällande de två överenskommelserna, både vad gäller protokollet med Slovenien och avtalet med före detta jugoslaviska republiken Jugoslavien. Det första jag skulle vilja anmärka på, och jag gläder mig åt att herr van den Broek är här, är att artikel 90 inte har iakttagits, det vill säga att kommissionen bör informera då den får order från rådet att anordna ett avtal, såsom artikel 90 föreskriver.
Arbetsordningens artikel 90 är ett resultat av det kända institutionella avtalet mellan kommissionen och parlamentet, en överenskommelse vilken vi fäste stor vikt vid precis efter det att Maastrichtfördraget skrivits under. Denna iakttogs inte och att detta fördrag inte iakttogs blottställer föredraganden vad gäller avtalet med före detta jugoslaviska republiken Jugoslavien, ty han inkom sent med sitt betänkande och många kolleger började fråga sig vad denna försening berodde på och varför den inträffat, emedan det visade sig att ett brev hade skickats till kommissionen och kommissionen inte svarade, att den alltså aldrig ville informera transportutskottet gällande överläggningarna samt om vad som hänt, hur den avtalat och innehållet av ordern. Detta är den ena anmärkningen.
Den andra anmärkningen är att man bör rösta för bägge dessa avtal. De är inne på samma gamla hjulspår som avtalen vilka parlamentet slutit. Ni, herr kommissionär, kanske kan dra er till minnes att det 1990 hade skrivits under ett avtal om transporter med före detta Jugoslavien. Även det tredje finansieringsprotokollet hade skrivits under. Tyvärr tillämpades det aldrig. Det upphävdes i början och i princip finns idag inte det protokoll som, minns jag, 1990 förutsåg ungefär 800 miljoner dollar för hela Jugoslavien.
Det andra jag vill säga är att det i före detta Jugoslaviens länder har skapats en egendomlig transportsituation. Visst är det så att vi, som jag betonade, fortsätter och godkänner och det är bra att vi delar upp godkännandet av avtalen, men jag skulle inte säga att det finns en gemensam grund.
Jag börjar med avtalet med Slovenien: ni känner till att det finns en stor motsättning mellan Slovenien och Kroatien angående den kända knutpunkten i Maribor. Vad gäller detta kan vi inte gå sakta till väga, ett land i taget och plötsligt se att dessa länder inte kan utnyttja de finansiella medel de får från unionen, då denna motsättning mellan Slovenien och Kroatien finns. Ett mångsidigt avtal gällande huvudsakligen järnvägarna, inte bilarna, måste alltså träffas så att dessa länder kan iordningställa sina järnvägsnät.
Med dessa noteringar skulle jag vilja att van den Broek, som huvudsakligen sysslar med andra utrikespolitiska frågor, vidarebefordrade dessa saker till de behöriga generaldirektoraten och de behöriga personerna, Kinnock, exempelvis, som är en stor retoriker; jag tror dock att dessa detaljer vissa gånger har en stor betydelse för att tjäna gemenskapens effektiva utrikespolitik på Balkan.

Santini
Herr ordförande! Låt mig stryka under den stora betydelsen, kanske till och med föredömet, som projektet att öppna upp för Slovenien utgör, ett dynamiskt land som inte bara är en port mot Central- och Östeuropa, något som vår föredragande så tydligt har understrukit, utan kanske till och med en modell att följa om man vill förstå hur och med vilken snabbhet vissa av länderna i Central- och Östeuropa kan förena sig och harmoniseras med Västeuropa. Det är inte bara en port eftersom, om vi ser till landets blomstrande och aktiva ekonomi, Slovenien redan uppfyller Maastrichtkriterierna, nästan allihop med god marginal, för att bli en partner på lika villkor med alla övriga länder. Det finns visserligen redan ett ekonomiskt avtal som har varit till stor hjälp, men det finns också en väl utvecklad privat sektor. Idag säger vår föredragande att 90 procent av Sloveniens produktion exporteras, något som även underlättas av förekomsten av stora transportlänkar. Det arbetas intensivt, såväl vad gäller vägbyggen som när det gäller järnvägen, vilket kommer att resultera i ytterligare 200 km motorväg och 700 km järnväg under 1998.
Låt mig så rikta uppmärksamheten mot ett faktum som har förbryllat mig och som får mig att göra en reflektion. På sidan 7, där man talar om gränser, sägs det att man kommer att slutföra konstruktionen av terminaler för tunga transporter med hjälp av Phare och andra strukturer. Jag skulle vilja rikta kommissionärens uppmärksamhet på ett unikt problem som vi har sysslat med i detta parlament under de senaste två månaderna: det gäller problemet Gorizia och Nya Gorizia, två städer som delas av en gräns, eller snarare en enda stad, ett sista litet Berlin i Europa. Gränsen som delar dessa små städer i två delar kommer att försvinna mellan 2002 och 2003. Vad kommer då att ske? Det finns en risk att man får en omfattande arbetslöshet, 2 500-3 000 arbetslösa mer i en stad med ca. 30 000 invånare. I denna dubbla stad finns det en lastbilsterminal som är bland de största i Europa, konstruerad med stor framsynthet för ett par år sedan. Egentligen rör det sig om två terminaler, en italiensk och en slovensk, delad av ett nät som är färdigt att falla och när det sker kommer de två anläggningarna att hänga perfekt samman.
Innan man bygger nya anläggningar skulle jag vilja påminna om förekomsten av denna stora lastbilsterminal med all den kringservice som borgmästarna i de båda tvillingstäderna tänker bygga upp inom ramen för ett europeiskt projekt. Det skulle vara ett föredöme om man kunde använda något som redan existerar utan att spendera extra pengar.
Jag ser att man vill ta efter den österrikiska modellen. Gärna det: låt oss kopiera den när det gäller miljöpunkterna, men inte när det gäller motorvägsavgifterna!

Jarzembowski
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kollegor som finns kvar i kammaren! Jag skulle först vilja tacka kollegorna Baldarelli och Kaklamanis för deras betänkande. Jag delar visserligen inte min kollega Kaklamanis slutsatser från sammanträdet i dag men de båda kollegorna har ansträngt sig att bearbeta detta ämne och jag tror att förebråelsen om att intresserade kollegor har försökt att dra ut på avtalet, inte går att hålla vid liv.
Kommissionär van den Broek - och det gäller även kommissionär Kinnock - vi måste väl tänka ut ett nytt system för hur parlamentet kan informeras bättre om de förhandlingar som kommissionen helt logiskt måste föra, så att det inte uppstår den här typen av missförstånd mellan parlamentet och kommissionen.
Jag tror, herr Kaklamanis, trots alla brister i rekommendationen att vi borde vara glada över att parlamentet förhoppningsvis i morgon med stor majoritet kommer att rösta ja. Dessa avtal är inte bara viktiga för återuppbyggnaden respektive den transportpolitiska exploateringen i de båda sydösteuropeiska länderna utan de hjälper även våra grekiska vänner, som ju genom kriget i före detta Jugoslavien har upplevt svåra hinder i sina transporter och i sin handel med den övriga gemenskapen - för att utrycka det positivt. Att hjälpa länderna Makedonien och Slovenien, men även Grekland är en viktig uppgift.
Dessutom hade vi just för hela Europa den tredje stora transportkonferensen i Helsingfors i juni detta år. Den visade oss att vi behöver mer samarbete på transportområdet inom Europa både i avseende på infrastrukturer och transportordning. Såtillvida borde vi vara glada över att båda betänkanden diskuteras idag och att omröstningen om dem sker imorgon. De båda berörda staterna har således ingen anledning att vara arga på parlamentet. Vi kommer att rösta ja, sedan kan avtalen träda i kraft.

Van den Broek
Herr ordförande! Jag vill också framföra min uppskattning för de båda betänkandena från Kaklamanis respektive Baldarelli. Men jag inleder med att säga något om transportavtalet mellan gemenskapen och före detta jugoslaviska republiken Makedonien. Detta avtal utgör en viktig del av det mer allmänna tillvägagångssätt som EU har föresatt sig vad beträffar förbindelserna med denna före detta jugoslaviska republik. Som föredraganden, Kaklamanis, med rätta påpekade, utgör detta avtal ett bidrag till att lösa de ekonomiska problemen i detta land och bidrar dessutom till att hitta en lösning för de politiska svårigheterna. Avtalet är likaså av stor vikt för EU, eftersom varuflödet mellan Grekland och de övriga medlemsstaterna via före detta Jugoslavien, som avbröts efter det att krisen i regionen börjat -91, nu kan återställas på nytt. Detta avtal knyter an till det transportavtal som EG slöt med Slovenien 1993 och kommer, när den politiska situationen tillåter det, att utökas med likartade överenskommelser med Kroatien och i sinom tid, efter vad vi hoppas, även med den federativa republiken Jugoslavien.
Avtalet är i grund och botten nästan likadant som det med Slovenien. Därför kan kommissionen, med tanke på den mycket positiva erfarenheten med hur avtalet med Slovenien har fungerat sedan 1993, knappast dela föredragandens bekymran över vissa bestämmelser i avtalen med före detta jugoslaviska republiken Makedonien. Jag kan dock försäkra Kaklamanis att kommissionen noggrant kommer att se till att vi, om de särskilda bestämmelserna i avtalet han avser åberopas, skall se till att det är fullständigt berättigat och att det under alla omständigheter har en så liten effekt som möjligt på gemenskapens intressen.
En viktig del i avtalet är naturligtvis valet av de prioriterade färdvägarna som det har talats om, vilka är aktuella för finansiellt stöd från gemenskapen för utveckling av infrastrukturen. Jag hänvisar också till det som Swoboda sagt om detta, vilket jag gärna kan instämma i. Denna aspekt kommer att vara särskilt viktig för att förbättra den nya alleuropeiska transportkorridoren X, som förbinder Grekland med Österrike via länderna i före detta Jugoslavien.
Detta avtal är ett första steg för att få till stånd fullständiga förbindelser på transportområdet mellan gemenskapen och före detta republiken Makedonien, och jag är glad över att betänkandet från utskottet för transport och turism föreslår parlamentet att godkänna avtalet. Jag vill inte alls förbigå de något kritiska ord som yttrats av föredraganden och andra med avseende på det sätt som parlamentet informerats om framstegen i förhandlingarna. Det är helt klart att Europeiska kommissionen vill respektera det interinstitutionella avtalet såväl bokstavligen som andligen. Vi har därför föreslagit utskottet för transport och turism att i detta utskott hålla ett regelbundet meningsutbyte om angelägenheter som berör utrikesförbindelser. Även den kommentar som Sarlis gjort, som tyvärr har lämnat plenisalen under tiden, har därigenom fått ett tillfredsställande svar. Detta förefaller oss vara det lämpligaste sättet att informera parlamentet regelbundet och i tid, medan man samtidigt undviker svårigheterna som annars skulle kunna uppstå på grund av att kalendrarna i kommissionen alltid är fulltecknade. Det har också varit till nackdel i detta fall - Kaklamanis känner till att avtalsförhandlingarna låg helt nere under en tremånadersperiod, och att det också har förorsakat problem att hela tiden hitta utrymme för att kunna sätta upp detta viktiga avtal på utskottet för transport och turisms kalender. Men än en gång, jag hoppas att den föreslagna proceduren vad det beträffar även kan undanröja parlamentets klagan, och jag beklagar att denna situation tidigare har uppstått. Detta säger jag också på kollega Kinnocks vägnar.
Herr ordförande! Skulle jag nu kunna få säga några ord om Baldarellis betänkande om Slovenien? Som klart framgår av detta betänkande är förslagets räckvidd begränsad, för det avser en anpassning av transportavtalet med Slovenien från 1993 för att ta med i beräkningen att speciella transitbestämmelser för lastbilar gäller för en del av EU: s område sedan 1 januari 1995, nämligen Österrike. Detta är en speciell situation, som uteslutande gäller Slovenien, då EG före Österrikes anslutning inte slutit några andra jämförbara avtal. I avvaktan på att detta protokoll skall slutföras tillämpas sedan den 1 januari i år ekopoängssystemet på en de facto-bas på lastbilarna från Slovenien. Slutförandet av detta protokoll kommer nu att ge en formell karaktär åt denna situation. Jag uppskattar naturligtvis rekommendationerna från båda föredragandena, Kaklamanis och Baldarelli, och jag skulle också verkligen vilja uttrycka min uppskattning, jag talar även för kollega Kinnock, inte bara för innehållet i deras betänkanden, utan också för att betänkandena förelagts plenum så skyndsamt. En sådan gest från parlamentet uppskattas verkligen av kommissionen.

Ordföranden
Tack så mycket Van den Broek.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.17.)

