
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 15. januar 2004, for genoptaget.(1) 
Berès (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne stille Dem et spørgsmål angående de oplysninger, De forelagde Parlamentet den 12. januar. De henviste på grundlag af forretningsordenens artikel 7, stk. 4, den skrivelse, De modtog angående hr. Raymonds mandat, til Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Under de nuværende omstændigheder, hvor spørgsmålet om en statut for Europa-Parlamentets medlemmer sætter fokus på Parlamentet og dets privilegier, og i en tid, hvor Budgetkontroludvalget jagter enhver ansats til svig, fejlagtig tildeling eller uredelighed i forbindelse med EU-budgettet, finder jeg Deres beslutning yderst kontroversiel. Faktum er, at hr. Raymond, nu hvor Frankrigs højeste appelret har afsagt sin endelige dom, er blevet dømt for svig mod EU-budgettet. De nationale myndigheder har helt i overensstemmelse med gældende lovgivning henvist sagen til Dem, og jeg har fået at vide, at De ikke blot ønskede at konstatere hr. Raymonds mandatbortfald som foreskrevet i akten fra 1976, fordi De frygtede en langvarig appelsag i Retten i Første Instans, idet hr. Le Pen rent faktisk har anlagt en sådan sag. Men i Jean Marie Le Pens sag, som har visse træk til fælles med den aktuelle sag, afsagde Retten i Første Instans den 10. april 2003 en klar dom, som indbefattede en fortolkning af akten fra 1976 og artikel 7, stk. 4, i Parlamentets forretningsorden, som De har lagt til grund for Deres beslutning. I afgørelsen af 10. april 2003 fastslår Retten, at Parlamentets undersøgelsesbeføjelser i forbindelse med konstatering af mandatbortfald finder anvendelse inden diskvalificeringen og følgelig mandatbortfaldet. Ifølge forretningsordenens artikel 7 henviser parlamentsformanden sagen til det kompetente udvalg, hvis "medlemsstaternes kompetente myndigheder indleder en procedure, som kan føre til mandatbortfald for et medlem". Jeg mener derfor, hr. formand, at De ifølge akten fra 1976, Europa-Parlamentets forretningsorden og Førsteinstansrettens retspraksis var forpligtet til at konstatere, at hr. Raymonds mandat var bortfaldet, og ikke burde have henvist spørgsmålet til behandling i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. 
Formanden.
   - Fru Berès, jeg er heldigvis ikke ekspert i dette spørgsmål og heller ikke i de mange juridiske dimensioner, som De gør opmærksom på, så jeg har søgt råd hos dem, der er det. Jeg fik at vide, at jeg gjorde det rigtige.
Jeg vil gerne citere den relevante del af artikel 7, stk. 4, in extenso: "Indleder medlemsstaternes kompetente myndigheder en procedure, som kan føre til mandatbortfald for et medlem, anmoder formanden dem om at blive løbende orienteret om sagens udvikling. Han henviser sagen til det kompetente udvalg, på hvis forslag Parlamentet kan afgive udtalelse".
Det er, hvad jeg har gjort. Der er ingen grund til at tage en forhandling om det, men jeg ikke har noget imod at drøfte det med Dem på tomandshånd. Jeg mener, at jeg har handlet i overensstemmelse med forretningsordenen. Jeg har handlet ud fra de råd, jeg har fået, og som jeg mener er givet uden bagtanker eller ond vilje. Når jeg har hørt fra udvalget, vil jeg fortsat handle, som mine pligter byder mig. 

Formanden.
   - Jeg byder velkommen til en libysk delegation, som besøger Europa-Parlamentet i dag. Det er mig en glæde at kunne meddele, at der er sket store fremskridt med vores interparlamentariske forbindelser med Libyen. Delegationen fra det libyske folkeparti, Congrès du Peuple de Libye, ledes af partiets næstformand, hr. Ahmed Mohamed Ibrahim.
Hr. Ibrahim, jeg vil gerne ønske Dem og Deres kolleger velkommen og understrege den store betydning, vi tillægger Deres besøg under de nuværende omstændigheder. De foranstaltninger, som Libyen har truffet for nylig, giver os et vist håb. Nu skal vi opbygge dette håb sammen. Tak, fordi De besøger os. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om det irske formandskabs program og den europæiske forfatning. 
Roche,
   Hr. formand, det er mig en stor glæde at få lejlighed til at gøre status over regeringskonferencen, og jeg ser frem til at høre Deres synspunkter.
Som det vil være Dem bekendt, har vi i overensstemmelse med vores mandat fra Det Europæiske Råds møde i Bruxelles foretaget en bred høring blandt vores partnere. har allerede enten talt eller mødtes med de fleste af sine kolleger i Det Europæiske Råd og vil have været i kontakt med dem alle inden længe. Der er planlagt adskillige møder i de kommende uger. Udenrigsminister Cowen og jeg har også haft samtaler og møder med så mange af vores kolleger som muligt.
Vi drøftede også regeringskonferencen over frokosten på mandagens møde i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser). Uanset at bilaterale høringer bestemt er vigtige, følte vi, at regeringskonferencen også skal betragtes som et kollektivt foretagende, og at vi bør have en uformel diskussion om den nuværende situation. Det glædede mig meget, at Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) gav sin fulde opbakning til vores tilgang. Diskussionen var yderst positiv og viste, at vi ser ens på mange ting. Vi arbejder alle intenst for at gennemføre regeringskonferencen og få den afsluttet så hurtigt som muligt. Men vi erkender også, at nogle af de endnu ikke afklarede emner er både følsomme og komplekse.
Under høringerne med vores partnere og alle, der deltager i regeringskonferencen, herunder selvfølgelig Europa-Parlamentet, søger vi at skabe et komplet billede af situationen. Vi ønsker at få en fuldstændig forståelse af alle parters holdninger og bekymringer, at lytte til alle og gennem en aktiv dialog få indblik i alle nuancer i deres holdninger. Det vil gøre det lettere at komme videre med den anden og mere komplekse fase af vores mandat, nemlig at udlede konklusioner af vores kontakter og udarbejde en rapport til Det Europæiske Råds møde i marts. Jeg ønsker ikke på nuværende tidspunkt at foregribe, hvad denne udtalelse kommer til at indeholde.
Vi ved bestemt godt, at det er en vanskelig opgave. Der er måske ikke så mange spørgsmål, der skal løses, men dem, der er, er yderst følsomme og vanskelige. Vi vil søge at gøre fremskridt, at opbygge en gensidig forståelse og finde fælles grund. Men vi kan ikke gennemtvinge en aftale, hvis der ikke er en fælles politisk vilje til det. Alle er forpligtede til ikke blot at varetage egne, men også EU's interesser som helhed. I den sammenhæng vil jeg gentage, hvad sagde i Strasbourg, og som også udenrigsministeren, hr. Cowen, gav udtryk for før mødet i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender i sidste uge: "Hvis det viser sig, at der er reelle udsigter til, at der kan indgås en aftale under vores formandskab, vil vi ikke tøve med at gøre det". Vi vil forelægge Det Europæiske Råd en så fuldstændig rapport som muligt.
Konventet indledte traktatændringsprocessen og gav os en ny indfaldsvinkel. Vi er alle - både parlamenter og regeringer - ansvarlige over for vores befolkninger, og konventets demokratiske legitimitet blev understreget af den meget brede deltagerkreds. Det glæder mig, at størstedelen af resultaterne fra konventet har klaret sig gennem regeringskonferencen og fortsat består. Teksten indeholder f.eks. en klar kompetencefordeling mellem EU og medlemsstaterne og principperne for deres arbejde. Den forenkler lovgivningsprocedurer og -redskaber. Den gør EU til en juridisk person. Den styrker Parlamentets rolle og giver også de nationale parlamenter en vigtig rolle i den overordnede struktur.
Ved at inkorporere chartret om grundlæggende rettigheder giver man i udkastet menneskerettighedsspørgsmål større betydning i EU's arbejde. EU's værdier og målsætninger kommer klarere til udtryk. Forslaget om at oprette et fælles EU-udenrigsministerium og en fælles tjeneste for EU's optræden udadtil vil gøre EU's eksterne politiker mere effektive og sammenhængende.
Konventets rapport er og vil også fremover være udgangspunktet for regeringskonferencens arbejde. Men både juridisk og politisk er regeringerne forpligtede til at gennemgå den meget nøje og især se på de aspekter, der mest direkte kan få betydning for dem. Det bliver så vores pligt at få den ratificeret i medlemsstaterne, for nogle medlemsstaters vedkommende gennem en folkeafstemning.
Takket være det italienske formandskabs indsats blev der gjort store fremskridt med hensyn til at få afklaret de fleste af regeringernes spørgsmål. Det arbejde, der blev udført før konklavemødet i Napoli i slutningen af november 2003 og også på selve Napoli-mødet, var meget produktivt. I det meget værdifulde dokument, som blev udarbejdet umiddelbart før Det Europæiske Råds møde, deles sol og vind lige. Selv om der naturligvis ikke aftales noget, før der er opnået enighed om alt, og selv om der ikke blev opnået endelig konsensus om enkelte aspekter i det italienske formandskabs gode arbejde, mener vi, at vi i videst muligt omfang skal søge at fastholde de fine fremskridt, der er gjort indtil videre.
Da udenrigsminister Cowen deltog i mødet i Forfatningsudvalget, forsikrede han, at det irske formandskab bliver åbent, retfærdigt og afbalanceret, og at vi vil lytte til alle synspunkter og forsøge at imødekomme dem. Dette budskab vil jeg gerne gentage i dag. Vi har ingen skjulte dagsordener, ingen kæpheste. Vi vil gøre alt for, at der ikke kan sættes spørgsmålstegn ved vores upartiskhed. Måske lykkes det, måske ikke. Men Parlamentet kan være forsikret om, at vi vil gøre, hvad vi kan.
Barnier,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, jeg erindrer et kendt ordsprog, hvoraf det fremgår, at man kan tøve så længe, at man aldrig når nogen vegne. Hr. rådsformand, De var til stede, da Det Europæiske Råd i Bruxelles for nogle få måneder siden besluttede at føre en henholdende politik i forhold til den europæiske forfatning. Dengang var vi mange, der som ministrene i Bruxelles konkluderede, at denne tøven var at foretrække frem for en øjeblikkelig, men dårlig aftale, som ville have undermineret konventets arbejde.
Jeg skal dog på vegne af Kommissionen og især på vegne af kommissær Vitorino sige, at vi ikke kan forlige os med denne tøven, som ingen vegne fører. Dagens forhandling, som Parlamentet har ønsket, giver Dem mulighed for at indgå i et samarbejde med os om at tage forfatningsprocessen op igen og bevare den europæiske ånd, som vi opbyggede under konventets 18 måneders arbejde. Det kræver en velvillig indstilling hos alle parter, herunder formandskabet, Rådets medlemsstater, Parlamentet og Kommissionen og de nationale folkevalgte repræsentanter med støtte fra regionerne og det organiserede civile samfund. Vi bør alle arbejde sammen for igen at skabe tiltro til denne proces og mobilisere opinionen.
Kommissionens bidrag i denne hastesag vil være baseret på tre præmisser. Den første er, at vi ønsker en samlet aftale. En samlet aftale er ikke en aftale, der er opnået bid for bid eller stykke for stykke, men en samlet aftale, som alle erkender skaber en ligevægt baseret på en tekst, som alle har kendskab til. Det er grunden til, at Kommissionen ikke mener, at der er vundet noget ved drøftelserne i Bruxelles, som hr. Roche udtalte det tidligere. Især når resultatet blot ville have været et tilbageskridt. Der er dog visse tendenser, som hensigtsmæssigt vil kunne tages i betragtning ved genoptagelsen af det afbrudte arbejde. Men de bør gøres til genstand for en åben, gennemskuelig og tidssvarende debat. Vi erkender, at der er udført et meget nyttigt arbejde under det italienske formandskabs ledelse, og som blev behandlet i det forberedende dokument til ministermødet i Napoli.
Den anden ting, vi er overbeviste om, er, at vi ønsker en aftale, der alene er baseret på det forfatningsudkast, konventet har udarbejdet. Det er det eneste resultat, vi mener, der bør tages hensyn til, fordi vi som mange andre er overbeviste om, at det ikke vil være muligt at gøre det bedre eller nå længere end med dette resultat af en 18 måneder lang kollektiv og demokratisk indsats. De er naturligvis bekendt med Kommissionens holdning til udkastet. Vi mener, at nogle enkelte punkter bør klarlægges, tilpasses eller forbedres, hvad angår Kommissionens sammensætning og arbejdsmetoder, at anvendelsesområdet for kvalificeret flertal bør udvides, og at der naturligvis bør indføres en mere fleksibel traktatrevisionsprocedure. Men vi ønsker ligesom Parlamentet at bevare den generelle balance i udkastet, især hvad angår de finansielle og budgetmæssige spørgsmål.
Den tredje præmis er, at vi ønsker en aftale snarest muligt. Det irske formandskab har om man så må sige taget vandrestokken frem. Det har genoptaget høringerne og forhandlingerne mellem regeringskonferencens deltagere. Hr. formand, Kommissionen støtter Deres fremgangsmåde helt og fuldt og finder denne indsats uundværlig.
Det bliver ikke let at skabe enighed - jeg tror endog, at det bliver meget vanskeligere i november 2004 end i april eller maj 2004. Hvis vi forpasser de symbolske datoer, som er den 1. maj eller den 9. maj samt den politisk meget vigtige 13. juni, som De især kan tage æren for, vil vi, som jeg sagde i min indledning, ikke nå nogen vegne med forfatningsudkastet. Med andre ord støtter Kommissionen alle bestræbelser på at holde gang i denne forfatningsproces.
Hr. formand, det næste afgørende skridt er som sagt Det Europæiske Råd i marts, hvor formandskabet vil evaluere resultatet af de bilaterale høringer, og hvor vi alle i fællesskab vil få kendskab til regeringschefernes standpunkter. Vi vil bl.a. kunne se, om deres holdning i marts er forskellig fra deres holdning i Bruxelles i december. Det er, hr. formand, årsagen til, at Kommissionen godkender og støtter det forslag til beslutning, Parlamentet har udarbejdet. 
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, også jeg vil gerne takke det irske formandskab. Jeg synes, at det i det fornødne omfang er gået ind på Parlamentets beslutning fra december, og det har bragt bevægelse i diskussionen. Det har fundet nye muligheder for strukturen for den gensidige dialog, og det gør det med den nødvendige følsomhed. Alt det får mig tilsammen til at konkludere, at der virkelig er en chance for at komme nærmere på Parlamentets mål og nå et resultat allerede før den 1. maj eller før valget til Europa-Parlamentet. Det tror jeg er vigtigt, og jeg tror, at man på alle sider har indset, at man ikke vil holde liv i diskussionen frem til december og heller ikke i den kollektive bevidsthed om, hvad der mere eller mindre blev aftalt allerede under det italienske formandskab, at man er nødt til at holde de to ting sammen, og at vi derfor må gøre det over en kortere periode. Fordi det er den almindelige opfattelse, er der også en diskussion i de forskellige medlemslande, og jeg fornemmer, at der er en bred vilje til at nå frem til et resultat så hurtigt som muligt.
Samtidig skal vi huske, hvad det er, Europa-Parlamentet ønsker. Det er naturligvis for det første den fortsatte demokratisering af EU og budgetspørgsmålet, som er afgørende for os, og som jeg gerne vil minde om endnu en gang. Spørgsmålet om gennemsigtighed, så borgerne ved, hvem der har ansvar i Europa, men også her selvfølgelig spørgsmålet om effektivitet. Det er den diskussion, som det er afgørende, at vi fører her og nu.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi ikke lægger os entydigt fast på millimeternøjagtige modeller. Det afgørende må være, at beslutningsstrukturen bliver mere effektiv end i Nice, så det udvidede EU bliver handlekraftigt. Det må være det kriterium, det skal måles på. Og jeg tror, at vi på dette grundlag og med den nødvendige fantasi vil være i stand til at finde en udligning, så de lande, som ofte har vanskeligheder med dette spørgsmål, kan acceptere det, fordi det også hænger sammen med andre spørgsmål eller kan gøre det, så vi på denne måde virkelig kan finde en retfærdig udligning, som samtidig lever op til de tre mål: demokratisering, gennemsigtighed og effektivitet.
Lad mig nævne et sidste punkt her. Efter Bruxelles har vi haft så mange diskussioner om Europa i flere hastigheder. Inden for traktaten har vi altid haft det, om det nu var euroen, Schengen eller andre ting. Men det har altid været sådan, at alle kunne tale med alle i de samme organer, og at det stod åbent for alle medlemmer at være med. Det, vi taler om som en nødvendighed i dag, er en forsvarsunion. Hvis forfatningen ikke kommer, vil det blive nødvendigt at oprette en forsvarsunion uden for EU's rammer. Så er man ikke længere tvunget til at tale med hinanden hver dag i de samme organer, så vil man glide fra hinanden, så får vi ikke et Europa i flere hastigheder inden for EU's rammer, så vil Europa drive fra hinanden. Og resultatet ville være - ikke fordi nogen ønsker det, men fordi det er sådan, det går - at vi på et eller andet tidspunkt om fem eller 10 år atter står med et alliancernes Europa som i 1914. Det synes jeg, vi alle bør være kloge nok til at undgå, og derfor bør det være vores ansvar at nå frem til et resultat nu.
Hänsch (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. formand for Rådet, vi har brug for forfatningen, og vi har brug for den med 25 medlemmer. Alt det, der bliver sagt om et Kerneeuropa, tyngdecentre og forskellige hastigheder, er ikke nogen erstatning for forfatningen. Tværtimod, det fører i den gale retning, til et kludetæppe-Europa med rænker og splid, og det er netop det, vi skal undgå.
For det andet har vi brug for en forfatning før valget, fordi vi må sende et signal til vælgerne i hele Europa, som i stigende grad venter på, at denne forfatning skal blive vedtaget, og fordi vi ikke tror, det bliver lettere til efteråret eller til næste år, tværtimod vil alt, hvad der har med forfatningen at gøre, blive vanskeligere.
For det tredje er vi helt klar over, at det ikke må mislykkes på regeringskonferencen endnu en gang. Det er vigtigt, at det bliver en succes denne gang, og jeg støtter det irske formandskab i på forhånd at få klarlagt, om vi kan nå frem til et positivt resultat.
For det fjerde skal der ikke sættes spørgsmålstegn ved resultaterne fra Napoli. Argumenterne er udvekslet. Vi befinder os et sted, hvor vi ikke altid har ønsket at komme hen, men det er et grundlag for den videre procedure. Jeg ved, at et flertal af medlemsstaterne er villige til at acceptere Napoli, sådan som det italienske formandskab har fremlagt det som konsensus. I øvrigt er der ét punkt, Elmar, hvor jeg har en lidt anden opfattelse end dig. Det er sikkert rigtigt, at kriteriet er effektivitet, men det er også rigtigt, at kriteriet om demokratisk legitimation bliver anvendt på EU's beslutningsprocesser. Men mon ikke der vil komme lidt mere enighed på dette punkt i løbet af de næste uger?
Vi vil støtte det irske formandskab af alle kræfter, og det gælder både den metode, som De forsøger at opnå konsensus med, og målet om ikke blot at opstille en tidsplan, men også en skitse for de mulige resultater i marts. Til sidst vil jeg gerne give udtryk for et håb. Efter denne mandag, efter det uformelle møde, aftegner der sig en ganske smal sølvstribe i horisonten. Kære formandskab, gør den sølvstribe i horisonten til en europæisk solopgang!
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, det er også vores ønske - hvis hr. Hänsch vil høre efter - at solen må skinne. Det er ganske vist kolde dage her i Bruxelles, men vi med en kristen motivation er jo i forvejen altid besjælet af håb og optimisme, og derfor er der heller ingen, der kan begrænse vores arbejde med en europæisk forfatning, mine damer og herrer.
I kalder det morgenrøde, farven rød er jo en smuk farve, bare ikke i forbindelse med socialisterne i Europa …
… det er misbrug af denne farve.
Men nu til det alvorlige, til 2004. Det er et afgørende år, som vi alle ved. Den 1. maj vil 10 lande blive optaget i EU, og vi bliver 450 millioner mennesker i EU. Det er langt flere mennesker, end der tilsammen bor i USA og Rusland, og alene størrelsesordenen viser, hvor nødvendigt det er, at vi får et grundlag for, hvordan disse 25 stater - og snart flere stater - hvordan disse 450 millioner mennesker kan holdes sammen. Det er vigtigt, at vi den 10. og 13. juni møder vælgerne med en forfatning, som viser os vejen for, hvordan vi i fredeligt samarbejde og fredelig integration af vores kontinent kan gå gennem det 21. århundrede.
Jeg kan sige for PPE-delen af vores fælles PPE-DE-Gruppe, at forfatningen er den absolut højeste prioritering. Det var jo netop på grundlag af erfaringen fra Nice, at vi oprettede konventet. Det var jo netop Parlamentet - og jeg vil ikke kun give vores gruppe æren for det - som krævede konventet. Hvis konventet havde kunnet beslutte alene, kære kolleger, så ville vi have en forfatning i dag. Det, der er blevet foreslået, er i princippet et rigtigt projekt, og derfor må det faktum, at topmødet i Bruxelles mislykkedes, ikke betyde, at den europæiske forfatning mislykkes, og alle involverede må nu lære af erfaringerne fra Bruxelles. Vi kommer ikke videre ved at skyde skylden på hinanden, og det er ikke kun en politisk erfaring, men en menneskelig erfaring, at det aldrig, eller næsten aldrig, kun er én, der har skylden, der er altid flere, der har del i den. Derfor kræver vi nu forslag til kompromis og vilje til kompromis fra alle, og hvis vi skal have succes, kræver det især et psykologisk grundlag, nemlig at vi har respekt for hinanden, og at de små lande bliver behandlet med samme respekt som de største lande. At man er et stort land, er ikke automatisk ensbetydende med, at man har ret.
Der findes altså ikke første- og andenklassesmedlemmer af EU. Man hører jo de mest utrolige argumenter mod forfatningen. Der findes folk, som siger: "Ja, forfatningen, det er den europæiske superstat, centralismen." Og det er de samme mennesker, som afviser en forfatning, og som lamenterer over det angiveligt enerådende bureaukrati i Europa. Derfor siger vi, at en forfatning er vores middel til at gennemføre demokrati og parlamentarisme i EU.
Ja, det gælder mange, hr. Schulz, men jeg vil ikke gøre Dem endnu mere berømt, end De er i forvejen.
Europa-Parlamentet bliver styrket med forfatningen, men også de nationale parlamenter bliver styrket, for de får nemlig den klagemulighed, at de kan skride ind sågar mod en planlagt lovgivning i EU på grundlag af subsidiaritetsprincippet. Og man må også sige til kritikerne af den europæiske forfatning, at det kommunale selvstyre nu for første gang bliver nedskrevet i en europæisk forfatning. Og når der er uenighed om, hvorvidt det inden for det europæiske kompetencesystem er Europa, der har kompetencen, eller det er nationalstaterne, eller hvis det regionale og kommunale selvstyre bliver knægtet, så er det af meget stor betydning, ikke kun politisk, men også juridisk, at EF-Domstolen kan henvise til den artikel, som fastsætter det kommunale selvstyre.
Der er blevet talt om et Kerneeuropa og om de mange hastigheder, og her støtter jeg klart Elmar Broks og Klaus Hänschs udtalelser. De har begge været medlemmer af Parlamentet i mange år, og derfor vil de små meningsforskelle, som stadig findes mellem dem trods deres intensive samarbejde i konventet, også blive overvundet, og hvis de skulle få brug for mægling, er der tilstrækkeligt med medlemmer fra vores gruppe, som gerne stiller sig til rådighed.
Vi skal stræbe efter samme mål i Europa. Vi har det samme fælles mål. Og dette mål vil vi nå i fællesskab. De, der taler om Kerneeuropa, ønsker i grunden en tilbagevenden til det mellemstatslige samarbejde, og jeg kan sige Dem, at den går ikke med vores gruppe, og vi vil kraftigt modsætte os det. Hvor der er en vilje, er der en vej …
... , og vi skal have respekt for hinanden, og det vigtigste er, at vi skal have tillid til hinanden. Hr. rådsformand, vi har tillid til Dem, til Deres regering, til Deres , til formanden for Det Europæiske Råd, til Deres udenrigsminister, til Dem personligt, vi har også tillid til Michel Barnier - lad mig nøjes med det i dag for Kommissionens vedkommende - og hvis vi beslutsomt går …
... denne fælles vej og forsvarer det fælles Europa, så vil det også lykkes for os i fællesskab i sidste ende, det er jeg overbevist om.
Formanden.
   - En prisværdig ny form for dialog på tværs af trosretningerne! 
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede kommissærer, mine damer og herrer, da jeg ved, at det irske formandskab er meget modtageligt for poesi, vil jeg indlede med at sige det positivt, som kommissær Barnier har sagt negativt.
Den verdenskendte spanske digter Antonio Machado sagde i et meget berømt digt "Menneske, der er ingen vej. Vejen bliver til, når du går." Og De er begyndt at gå forsigtigt, men beslutsomt, og det bør Parlamentet efter min mening værdsætte.
De åbner vej og overvinder en meget dramatisk fastlåst og stagneret situation i Europa. Vi har hørt referatet fra vores repræsentanter i regeringskonferencen, hr. Hänsch og hr. Brok, og det, som de begge to siger, er, at stemningen har ændret sig. Jeg tror, at den irske gæstfrihed spiller en positiv rolle i den forbindelse, og det er meget vigtigt, at stemningen er ændret til det bedre. Jeg bifalder også hr. Poetterings meget positive indlæg, og jeg er sikker på, at han har talt på vegne af mindst tre fjerdedele af sin gruppe. Jeg kan forestille mig, at de britiske konservative ikke vil være lykkelige, men jeg mener, at der er en klar overensstemmelse mellem os ... Selv om jeg skal indrømme, at det gælder 80 %.
Der er et første vigtigt problem, som stadig er uløst - og jeg tror ikke, at det italienske formandskab har givet Dem et eneste dokument om det - og det er status for ændringerne af forfatningsteksten på Det Europæiske Råd i Bruxelles.
Efter at have lyttet til det irske formandskab og studeret de pågældende ændringer i Parlamentet forstår jeg, at man er begyndt at arbejde på forfatningsteksten igen, det vil sige, at der ikke har været en konsolidering af disse tekster, og det har betydning for vurderingen af de tilbageskridt, der er sket. Og det er nødvendigt at indlede arbejdet på det område.
Jeg mener også, at det skal understreges, at en række lande, som var meget kritiske på topmødet i Bruxelles - og det drejer sig bl.a. om mit eget land, Spanien, Polen, Tyskland og Frankrig - gennem deres ministre offentligt har givet udtryk for deres vilje til at opnå en aftale.
Og hvad angår Europa i to hastigheder, vil jeg sige noget meget elementært: Problemet er ikke så meget, at der er to hastigheder, men snarere at overtale dem, der hele tiden træder på bremsen, til at holde op med det. Jeg mener, at det er kernen i problemet for øjeblikket, for man kan ikke gøre fremskridt, hvis der er en række lande, som hele tiden træder på bremsen. Det ville efter min opfattelse være et godt udgangspunkt.
Og det er helt indlysende, at vi skal forsøge at forhindre endnu en fiasko på regeringskonferencen, men det er også, for at sige det positivt, meget vigtigt, at vi erkender vores ansvar. Hvorfor? Jo, fordi konventet med deltagelse af de nye medlemsstater og af nogle, der stadig er i gang med forhandlingerne, udarbejdede en tekst, og vi skal præsentere vælgerne - som vi om kort tid skal have i tale - for et resultat af vores arbejde, som kan føre til, at Unionen arbejder og fungerer mere demokratisk og effektivt. Det er et ansvar, som vi er fælles om, og derfor skal vi med henblik på valget kunne indtage den holdning.
Men jeg vil nævne andre ting i tidsplanen for i år. For det første vil der komme et nyt Parlament og en ny Kommission, og vi kan ikke på nuværende tidspunkt nægte dem retten til også at foreslå de ændringer, som de finder hensigtsmæssige. Det drejer sig ikke om at se, om det kommende Parlament gør det bedre, det drejer sig om, at vi kan komme i en situation, hvor vi er nødt til at begynde forfra med det nye Parlament og den nye Kommission. Det er et vigtigt spørgsmål.
Vi står også over for vigtige internationale afgørelser, der vil få indflydelse på EU i de kommende måneder: reformen af FN, som europæerne er direkte involveret i - i morgen får vi besøg af FN's generalsekretær - situationen i Irak, situationen i Mellemøsten, EU's internationale politik og ansvar.
Desuden er det, uden at der skal høres nogen trusler eller beskyldninger, indlysende, at vi nu og i fællesskab, fordi det fremgår af tidsplanen, skal diskutere ajourføringen af Lissabon-strategien og de finansielle overslag, det vil sige den økonomiske dimension og solidariteten i Unionen, og det skal vi forsøge at gøre konstruktivt. Det er utænkeligt, at vi kan gøre fremskridt med den økonomiske dimension uden også at gøre det med den politiske.
Derfor er det bydende nødvendigt - og jeg glæder mig over det irske formandskabs vilje - at vi optræder positivt og proaktivt.
Duff (ELDR ).
   - Hr. formand, også jeg glæder mig over statusrapporten fra hr. Roche, min kollega fra konventet.Vi går nu fremad i den rigtige retning efter den fiasko, vi oplevede på topmødet i Bruxelles. Jeg er sikker på, at det er muligt at nå til enighed før den 1. maj. Der er dog stadig tre sæt af problemstillinger, som vi ikke har løst: modellen for kvalificerede flertalsafstemninger, Kommissionens størrelse og form, og hvilke spørgsmål der skal gøres til genstand for kvalificerede flertalsafstemninger. Det ville være uheldigt, hvis vores optagethed af de første to store patriotiske spørgsmål helt overskyggede det tredje - i hvilket omfang kvalificerede afstemninger skal anvendes - hvilket på sin vis er vigtigere.
Under pres fra især premierminister Blair gik det italienske formandskab på flere punkter væk fra konventets beskedne og afbalancerede forslag om at øge antallet af kvalificerede flertalsafstemninger og den fælles beslutningsprocedure med Parlamentet. Den Liberale Gruppe kan ikke acceptere den italienske såkaldte endelige kompromispakke, og det tror jeg heller ikke, at et flertal i Parlamentet kan. Det ville især være kedeligt, hvis vi går bort fra kvalificerede flertalsafstemninger på følgende områder: socialsikring for vandrende arbejdstagere, afskaffelse af den fælles beslutningstagning i forbindelse med bestemmelserne i rammeprogrammet for forskning og teknologisk udvikling, genoptagelse af det nationale veto og ophævelse af Parlamentets lovgivningsmæssige rettigheder på området retligt samarbejde i kriminalsager samt endelig det utiltalende supplement til de gradvise -klausuler, nemlig en vetoret til det enkelte nationale parlament - hvilket er en sikker opskrift på, hvordan man kan forhindre Det Europæiske Råd i at træffe beslutninger og fuldstændig lamme det europæiske politiske system.
Det irske formandskab har ret i, at alle medlemsstater skal arbejde for en vellykket regeringskonference, og det gælder ikke mindst den britiske premierminister, uanset hvem det er.
Seppänen (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, forfatningen siges at afspejle både borgernes og staternes vilje. Vi ved, hvordan staternes vilje måles: Den bliver besluttet af parlamenterne. Det er ikke nødvendigvis det samme som borgernes vilje. Hvis der skal træffes beslutning om forfatningen på nationalt plan, mener langt størstedelen af vores gruppe, at borgernes vilje skal måles gennem en folkeafstemning i alle medlemsstater. De lande, der vedtager forfatningen, vil stifte en ny Union. Hensigten er at fortsætte den gamle Unions arbejde. I henhold til forfatningen vil den nuværende Union blive opløst. Det skal være en enstemmig beslutning i henhold til wienerkonventionen om traktatret mellem stater. Hvis et land er uenigt, er det dets lovfæstede ret. Hvis den Union, som mange lande tilsluttede sig efter en folkeafstemning, opløses, vil der også skulle arrangeres en folkeafstemning om tiltrædelse af den nye Union i så mange medlemsstater som muligt.
Forfatningen er praktisk talt blevet afsluttet på en regeringskonference. I Napoli blev der indgået aftale om artiklerne om militære anliggender, deriblandt er der en ny model for strukturelt samarbejde. Disse drejer sig ikke bare om forsvar, der indgår også en særlig protokol om alle krævende militæroperationer, der kan betegnes som "fredsskabelse", og som derfor også omfatter invasion. EU forbereder sig altså ikke på forsvar, men på angreb. Vores gruppe mener ikke, at denne form for militarisering af EU er nødvendig. NATO's engagement burde heller ikke skrives ind i forfatningen, som det er tilfældet nu. Hvad der stadig mangler at blive skrevet ind i forfatningen, er reglen om, at EU's krisestyring skal være baseret på et mandat fra FN.
Vores gruppe er rede til at deltage i strukturelt arbejde i et socialt Europa. Udkastet til forfatning er imidlertid ikke tilfredsstillende på dette område. Vi ønsker at ændre det for at sikre levering af tjenesteydelser til alle EU-borgere. Vi har brug for social sikkerhed og ikke europæisk militarisme. Vores gruppe ønsker således et socialt Europa, men hverken konventet eller regeringskonferencen har efter vores opfattelse truffet nogen tilfredsstillende beslutninger på det område. Vi mener ikke, at det var hensigtsmæssigt, at forfatningen blev udfærdiget samtidig med forhandlingerne om EU's nye finansielle overslag. Medlemsstaterne kan ikke tvinges til at acceptere en forfatning, som deres borgere ikke kan gå ind for. Vi må have folkeafstemninger. 96 medlemmer af konventet krævede folkeafstemning. De repræsenterede både stemmer for og stemmer imod i fremtidige folkeafstemninger. Folkeafstemninger er folkets demokrati.
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Jeg har tre korte kommentarer, hr. formand. Målet med en forfatningsmæssig reform er at gøre EU mere demokratisk og mere effektivt og ikke at beregne magtbalancen mellem medlemsstaterne. Regeringskonferencen er imidlertid gået i stå på det punkt, og det er klart, at beslutningstagningsmetoden, der tillader veto, er EU's kræftsvulst, det er den, der dræber enhver form for solidaritet i EU.
For flertallet i min gruppe repræsenterede - eller rettere sagt repræsenterer - den tekst, som konventet vedtog, et fremskridt, men bestemt ikke nogen revolution. Jeg er sikker på, at et temmelig stort flertal i Parlamentet mener det samme, men jeg synes, at der i formandskabets ord og i vores forhandling er en grundlæggende tvetydighed. Vi er alle sammen optimistiske og håbefulde, vi opmuntrer det irske formandskab til at gøre sit bedste, men hvad er det, vi opmuntrer det til at gøre? Vi afviser endog ethvert parlamentarisk initiativ, der kunne genere formandskabet, vi beslutter ikke at fejre 20-årsdagen for Spinelli, for den formelle vedtagelse af konventet. Jeg gentager: Hvad er det, vi opmuntrer det til at gøre?
Hr. Hänsch, hvis demokratisering er et kriterium for Deres vurdering, kan vi ikke acceptere resultaterne af Napoli af den simple årsag, at resultaterne fra Napoli for de fleste forslags vedkommende repræsenterer et tilbageskridt i forhold til konventet og, i visse tilfælde, navnlig i forbindelse med budgettet og den aktuelle situation. Hvordan kan De som vores repræsentant acceptere sådan noget? Det kan ikke være rigtigt! Det smager af tvetydighed, og det er en modsigelse! Efter min mening kan vi derfor overhovedet ikke være tilfredse med at tale om, hvorvidt glasset er halvtomt eller halvfuldt. Hvad angår de 5-6 punkter, hvorpå der mere eller mindre blev opnået enighed i Napoli, vil jeg gerne høre, hvad det irske formandskab har at sige. Jeg vil gerne vide, hvad det vil gøre, og hvad det vil forsøge at opnå enighed om: om konventets tekst eller om det, som De i dag har betegnet som et godt udgangspunkt, hr. formand. Ud fra det, De sagde ved begyndelsen af Deres formandskab, fik jeg det indtryk, at de 82 punkter ikke eksisterede. Eksisterer de, eller eksisterer de ikke? Er de eller er de ikke et udgangspunkt? Det har jeg ærligt talt ikke forstået, og jeg synes, at det er farligt, at vores to repræsentanter indtager den holdning, at dette er et godt forhandlingsgrundlag, for det er det faktisk ikke, og dette er ikke Parlamentets holdning.
For det andet en hurtig kommentar: Jeg synes ærligt talt, at vi hjælper det irske formandskab bedst ved at mobilisere medlemmerne og offentligheden omkring et projekt for demokrati. Hvis vi igen beslutter at overlade alt til regeringskonferencen i marts og i maj, ender vi med et projekt, der er værre end det, der blev foreslået i Napoli. Jeg opfordrer derfor medlemmerne, de forskellige parlamentariske grupper, som er i flertal i forhold til min gruppe, til at insistere på idéen om møder, insistere på idéen om større parlamentarisk initiativ i maj for på den måde at støtte og bistå det irske formandskab og ikke overlade det til dets kolleger, der ikke på egen hånd vil skabe et bedre Europa.
Collins (UEN ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig meget over hr. Roches udtalelse på det irske formandskabs vegne her i eftermiddag. Det glæder mig at høre, at udenrigsministrene på mødet i sidste uge havde en konstruktiv meningsudveksling om nødvendigheden af at få en ny traktat. Vi har nu lagt begivenhederne på topmødet i Bruxelles i december bag os. Alle har indset nødvendigheden af at sætte nyt skub i processen for at få en ny EU-traktat, og forsinkelser, udflugter, gensidige beskyldninger og konfrontationer bidrager på ingen måde til denne politiske proces.
Derfor glæder det mig, at rådsformanden, vores , Bertie Ahern, netop nu gennemfører en omfattende runde med bilaterale forhandlinger med EU's ledere. Allerede i denne uge har han været i Madrid til møde med den spanske premierminister. Inden ugens udgang skal han mødes med den polske premierminister. Vi vil alle bedre kunne vurdere, hvilke forhandlinger der er nødvendige for at få en ny EU-traktat, når aflægger beretning om sine bilaterale drøftelser på Det Europæiske Råds møde i marts.
Vi ved alle, hvad de centrale spørgsmål er, det er ikke nogen hemmelighed. En af de klare fordele ved konventet er, at vi allerede har et traktatudkast, som danner grundlag for de nuværende drøftelser. Men nogle af EU's regeringer skal nu væk fra de tilsyneladende fastlåste politiske holdninger. Det er af afgørende betydning. Der kan ikke vedtages en ny traktat, medmindre den politiske proces bliver mere fleksibel. Vi bør alle huske, at vi har masser at være stolte af i Europa, og det ændres ikke af, at vi nu befinder os i en blindgyde med hensyn til at få færdiggjort en ny EU-traktat. Vi glæder os til at få 10 nye medlemmer i EU den 1. maj 2004. Denne historiske begivenhed indvarsler afslutningen på den kunstige opsplitning, vi har haft i Europa siden slutningen af Anden Verdenskrig. EU's udvidelse styrker Europas stemme på den internationale arena.
Endelig mener jeg, at vi alle kan glæde os over, at drøftelserne mellem EU's regeringer er blevet intensiveret, således at der kan indgås en aftale om traktaten. Der er et presserende behov for at strømline Europas funktion, og jo før vi får en aftale, jo bedre. 
Abitbol (EDD ).
   - Hr. formand, den polske premierminister gav for nogle dage siden en efter min opfattelse ganske overraskende grund til hurtigt at nå til enighed om forfatningen, idet han erklærede, at den om et halvt år grundlæggende ikke ville tjene noget formål. Enten er hr. Miller tilhænger af fader Ubu, hvilket ikke ville være overraskende for en polak, eller også betyder denne udtalelse snarere, at hr. Miller har erkendt, at denne tekst i virkeligheden ikke fører nogen vegne, og at det derfor ikke tjener noget formål at forhale vedtagelsen heraf meget længere. For, hr. Barnier, debatten går ikke på, om det bliver senere eller aldrig, men på, om det bliver et eller andet sted eller ingen steder, og dette forfatningsudkast fører os ingen steder hen.
I virkeligheden klynger de europæiske institutioner, Kommissionen og Parlamentet sig i fællesskab til dette såkaldte forfatningsudkast som til en redningsplanke, fordi deres politik især i år er slået så gruelig fejl, og fordi der er så udbredt skuffelse over dem i offentligheden, hvis man skal tro den seneste Eurobarometer-undersøgelse, som er ganske oplysende.
I virkeligheden er de eneste politikker, der fungerer på europæisk plan, dem, der fastlægges uden for de institutionelle rammer, som vi har set det med de franske, tyske og britiske udenrigsministres fælles indsats i forhold til Iran eller de første skridt, der forhåbentligt fører i retning af et fælles europæisk forsvar for de samme tre lande, der har været i stand til at sætte sig ud over alle de institutionelle forslag fra ministre eller kommissærer med to eller tre forskellige kasketter.
Der kommer en forfatning, fordi det europæiske maskineri ikke kan tillade sig et nederlag, hvilket alle her har påpeget. Der vil således komme en forfatning eller noget, der benævnes sådan. Men hvis der er tale om demokrati, og en forfatning er for mig essensen af et demokrati - hvilket hr. Poettering ofte henviser til - kan man kun indføre et europæisk demokrati på én måde og må løbe de risici, det indebærer, og det er gennem folkeafstemninger. Og hvis der ikke foreskrives folkeafstemning - og her må jeg beklage, at Parlamentets tekst som sædvanlig ikke omhandler emnet - kan De, hr. Poettering, og alle andre være forvissede om, at vælgerne i juni vil vise Dem, hvad de mener om Deres såkaldte demokrati. 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, selv om vi fortsat ikke ved, hvilke delkompromiser der blev eller ikke blev indgået på regeringskonferencen inden blokeringen i december sidste år, kræver flere og bl.a. Europa-Parlamentet en fremskyndelse og hurtig afslutning af forhandlingerne. Vi afviser denne tanke af to årsager.
For det første kunne man hensigtsmæssigt udnytte den forsinkelse, forhandlingssammenbruddet har afstedkommet, til at gøre sig nogle yderligere overvejelser angående denne forfatning. Anstødsstenen - definitionen af dobbelt flertal - var ikke tilfældig. Den var endog afgørende for de forskellige landes nationale suverænitet, i lighed med mange andre af udkastets bestemmelser. Formanden for den franske Nationalforsamlings delegation ved EU, som støtter udkastet, har erkendt, at i spørgsmålet om dobbelt flertal havde, og jeg citerer, "vi ud fra et nationalt synspunkt ikke desto mindre lige så stor interesse i at bevare status quo som Spanien og Polen". Jeg tror, at forhandlerne bør betragte denne indrømmelse som en advarsel.
For det andet er der fra flere sider fremsat erklæringer om, at forhandlingerne muligvis kunne afsluttes lige inden valget til Europa-Parlamentet. Jeg må i denne forbindelse endnu en gang advare alle, der ønsker at liste noget igennem i forhold til borgerne. Det ser nemlig ud, som om man fra flere sider ønsker, at der bliver indgået et kompromis lige inden valget, så debatten kan afkortes, og man efter valget kan henvise til resultatet, hvis det er tilstrækkeligt fordelagtigt for de føderale partier, og således undgå en folkeafstemning om forfatningen. Et sådant kunstgreb vil være ulovligt, for valget til Europa-Parlamentet afholdes udelukkende for at vælge repræsentanterne hertil, som skal tage stilling til mange forskellige emner, men ikke en eventuel forfatning, som vedtages i henhold til andre procedurer.
Vi vil bekæmpe alle forsøg på at omgå de gældende bestemmelser. Jeg håber også, hr. formand, at denne debat vil bevare et mindstemål af ærlighed og værdighed. 
Cornillet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er ikke noget problem at rejse sig igen, når man er faldet, og det er, som kommissær Barnier påpegede det, følgelig vigtigt igen at mobilisere den offentlige mening og de nationale politikere.
Det er formålet med denne beslutning, som bør opfattes som et meget stærkt politisk signal. Forestil Dem blot, at de fire vigtigste partier i vores respektive nationale forsamlinger stillede et fælles beslutningsforslag. Det ville skabe en vis opmærksomhed. Hvorfor denne enighed? Fordi vi alle er enige om, at det er nødvendigt at sikre, at udvidelsen i bredden ledsages af en udvidelse i dybden. Antallet af spillere vil blive ændret, banen bliver en anden, og følgelig bør også reglerne ændres.
Det er sådan, denne beslutning skal fortolkes, hr. rådsformand, som en støtte, en opmuntring og en tilskyndelse. Jeg skal henlede Deres opmærksomhed på, at beslutningen er yderst tilbageholdende. Dels foreslår vi, at De tager udgangspunkt i konventets udkast - i denne forbindelse håber vi, at der ikke forekommer alt for store afvigelser - dels foreslår vi, at datoen fastsættes til den 1. og ikke den 9. maj. Vi vil nemlig i så fald have endnu en mødeperiode i Parlamentet fra den 3. til den 6. maj. Det burde ikke være nødvendigt, at vi politisk bliver nødt til at påtage os opgaven som konstituerende forsamling, hvis ikke regeringerne lever op til deres ansvar. 
Napolitano (PSE ).
   - Hr. formand, i den beslutning, som Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har foreslået, fastsættes den 1. maj som datoen for den positive afslutning på regeringskonferencens arbejde. Jeg vil forklare hvorfor: Umiddelbart efter begynder valgkampen, og før den begynder, skal forfatningen være på plads, først og fremmest for at få vælgerne til at stemme - ellers vil de blive vildledt og undlade at stemme - så den kan underkastes deres bedømmelse, hvilket er vores demokratiske pligt, vores basislov. Lad mig tilslutte mig hr. Duffs og fru Frassonis ord og gøre det helt klart, at for os er udkastet til forfatning det eneste realistiske. Vi har nøje undersøgt de 82 punkter, som den tidligere, italienske rådsformand henviste til, og de 45 ændringsforslag, der nu bliver talt om. De indeholder mange forvirrende og tvetydige punkter og repræsenterer mange tilbageskridt. Der er ingen enighed om dem - i hvert fald ikke i Europa-Parlamentet - og det anmoder jeg Dem om at overveje nøje, hr. formand.
Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg optræder her i Parlamentet som talsmand for pensionister og gamle mennesker over hele Europa, som endnu en gang har sagt til mig: "Vi har ikke tid til at vente på den europæiske forfatning. Vi er 80, 90 eller 100 år gamle: Der er ikke tid til det!" Jeg vil derfor anmode det irske formandskab om at være opmærksomt på dette, eller endnu bedre, at minde alle de andre formænd om det. Hvis dette ikke er muligt, vil jeg som et alternativ foreslå, at gamle mennesker og pensionister bliver givet mere tid. Hvordan? Eftersom Rådets formand, hr. Berlusconi, synes at være blevet 10 år yngre - som følge af plastikkirurgi, siges det - vil jeg anmode om, at alle pensionister og gamle mennesker i Europa får mulighed for at gøre det samme på statens bekostning, så de også kan blive 10 år yngre og have tid til at vente på, at Det Europæiske Råd engang giver os forfatningen.
Corbett (PSE ).
   - Hr. formand, på min gruppes vegne vil jeg også lykønske det irske formandskab med den strategi, det har lagt, og som efter min mening er den rette. Min gruppe er dog også overbevist om, at hvis det irske formandskab uforskyldt ikke skulle nå frem til nogen resultater forholdsvis snart, kan vores Parlament ikke køre videre med . Det bliver stedse vanskeligere for os og for mange medlemsstater i Rådet at lade, som om dette spørgsmål bare kan lægges til side i måneds- eller årevis. Vi er nødt til at finde en løsning hurtigst muligt af de grunde, som mine kolleger allerede har beskrevet.
Jeg vil gerne spørge formandskabet, hvordan det har til hensigt at nå frem til et kompromis om det vanskelige spørgsmål om afstemningssystemet i Rådet? Det overvejende flertal ønsker et system med dobbelt flertal, men et par lande er imod. Hvordan vil formandskabet få disse lande til at ændre kurs? Hvilken slags tilpasningsmekanisme eller erklæring vil blive brugt for at få disse lande til at acceptere afstemningssystemet? 
Malmström (ELDR ).
   - Hr. formand, det forgange år var næppe det mest vellykkede i EU's historie. Det giver anledning til bekymring, ikke blot med tanke på valgprocenten ved det kommende parlamentsvalg, men også fordi tiltroen til hele det europæiske projekt kan blive udhulet. Derfor skal 2004 være et meget vellykket år, og det kan det godt blive med den historiske udvidelse - Europas forening - som står for døren. Det er interessant at bemærke sig, at EU er blevet nomineret til Nobels fredspris af den norske socialdemokratiske politiker Thorbjørn Jagland. Af en nordmand!
Hvis det udvidede Europa skal fungere, uanset om vi får nobelprisen eller ej, må vi have klare regler. Der skal være orden i tingene, og derfor skal vi have vedtaget et forfatning. Det er rimeligt, at borgerne også tager stilling til en sådan forfatning i forbindelse med parlamentsvalget. At visse lande ikke vil godtage disse regler, men vil gå videre på egen hånd, er ikke acceptabelt.
Hr. rådsformand, De kan sikkert fornemme den velvilje, der strømmer Dem i møde her i salen. Hvis det bare var et spørgsmål om Dem og os, så skulle vi hurtigt få klaret denne forfatning. Jeg håber, De vil bruge alle Deres diplomatiske evner til også at overbevise Deres venner i Rådet om dette. 
Marinho (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, da De jo så udmærket kender konventets tekst, vil jeg gerne bede Dem om åbent og oprigtigt at oplyse, om De kender nogen tekst, der bedre og i højere grad lægger op til en positiv konklusion end konventets udkast. Jeg stiller dette spørgsmål, fordi De, ligesom jeg, så udmærket kender konventets tekst. Jeg vil også gerne bede Dem om oplysninger i et andet spørgsmål, som vi kredser om i denne debat - og ikke kun her, men også udenfor - nemlig den berømte Napoli-tekst, som der tales og skrives så meget om. Hvad er Napoli-teksten for noget? Er det teksten fra Rådet i Napoli, som den var forelagt dér, eller er det, som den tager sig ud, efter at den har været gennem møllen på topmødet i Bruxelles? Jeg ser gerne, at vi åbent og oprigtigt får oplysninger om disse to punkter. 
Dupuis (NI ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede kommissærer, de fleste af mine kolleger har lovprist det skønne Europa, eller det Europa, som forventes at blive endnu skønnere. Jeg vil tale om et fejt, vederstyggeligt, uværdigt Europa, det Europa, som hr. de Villepin talte om i Moskva for to dage siden, et Europa, som ikke siger fra over for den åbne krig i Tjetjenien.
For 10 dage siden indledte jeg en sultestrejke, fordi jeg var træt af denne tavshed. Jeg krævede ikke det umulige, jeg er ikke morbid eller anorektisk, som fru Nicholson of Winterbourne påstod. Jeg mener, at det er vores Europa, der er morbidt, dette Europa, der ikke griber ind i forhold til Tjetjenien.
Hr. rådsformand, jeg beder Dem såvel som Kommissionen om én lille ting. Vi har artikel 14, stk. 3, i EF-traktaten, som giver EU mulighed for at sortliste personer og nægte dem adgang til Unionens territorium. Der er ifølge samme bestemmelse også mulighed for at "hvidliste" personer og således give dem - i dette tilfælde tjetjenerne - adgang til frit at rejse og tage ophold inden for Unionens territorium for at tale dette forfulgte folks sag. Hr. rådsformand, jeg vil være Dem meget taknemmelig, hvis De under Deres formandskab og med bistand fra hr. Vitorino kan få vedtaget denne reform. 
Formanden.
   - Hr. Dupuis, Deres politiske udtalelse er vigtig, men vi er ved at drøfte udkastet til forfatningstraktat. 
Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, det irske formandskab har chancen for at opfylde et stort løfte, nemlig at uddybelsen kommer før udvidelsen. Dette løfte fik borgerne for 10 år siden. Vi opfordrer Dem til at få forfatningen i hus, gerne før den 1. maj, men i det mindste parallelt med udvidelsen, før valget til Europa-Parlamentet. Jeg ville også gerne vide, hvad der er, De stadig forhandler om. Hold Dem så tæt som muligt til konventets tekst. Hr. Berlusconi har aldrig fortalt os, hvad det var for 82 emner, der blev opnået enighed om i Napoli. Det kunne man måske offentliggøre. Jeg mener, at afstemningen i Rådet, det dobbelte flertal, fortsat skal være grundlaget. Der skal være en chance for at træffe beslutninger og ikke en chance for flere blokeringer. Det bør være Deres kriterium, og hvis forfatningen ikke bliver til noget, så vil der alligevel være en risiko for det Europa i to hastigheder, som vi ikke ønsker. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i min egenskab af mindst kvart irer byder jeg det irske formandskab velkommen.
Hr. Barón Crespo har ret. De britiske Konservative begræder ikke, at EU's forfatningsprojekt er afgået ved døden, og vi takker Spanien og Portugal for deres kompromisløse holdning. Dokumentet var alt for centraliserende og føderalistisk for os, alt for langt og både præskriptivt og ufleksibelt. Så vi siger "Hvil i fred". Jeg håber dog, at Irlands historiske bånd til USA vil fremme en om ikke fuldstændig frihandelsaftale mellem EU og USA, nu da WTO efter Cancún er dødeligt såret, så i det mindste et fælles økonomisk område for handel med varer og tjenesteydelser, især finansielle tjenesteydelser.
Mange punkter på Lissabon-dagsordenen er heller ikke gennemført her, hvor vi står over for et Tyskland, der befinder sig i dyb krise. Dette problem løses ikke med en overvurderet euro og en valutapolitik, der skal være ens for alle. Nu, hvor Kommissionen har indbragt Tyskland for Domstolen på grund af overtrædelsen af stabilitets- og vækstpagten, ligger landet, som det har redt.
Med udvidelsen bliver dette et fantastisk halvår. Jeg ønsker det irske formandskab alt det held, som dets befolkning er så berømt for. 
Carnero González (PSE ).
   - Hr. formand, vi siger ofte, at folk vasker deres hænder i en sag. Disse ord gælder imidlertid ikke i dette tilfælde, for selv om de forsøgte at vaske deres hænder, ville sagen ikke blive skyllet bort.
På trods af regeringskonferencen er konventets udkast til forfatning stadig på dagsordenen bl.a. på grund af Parlamentets pres og ord, som dem Parlamentets formand, hr. Cox, udtalte i mandags i Madrid, hvor han krævede, at regeringskonferencen afslutter sit arbejde ordentligt og til tiden, det vil sige inden valget til Europa-Parlamentet, og - hvorfor ikke? - inden denne valgperiode slutter. Helvedes vej er altså brolagt med gode intentioner.
Jeg anmoder det irske formandskab om at støtte og vise tillid, men også om at stille krav om, at der bliver arbejdet på udkastet til forfatning og ikke på mystiske kompromiser og uforståelige rænkespil, der er tilbageskridt, og desuden at det sker offentligt og gennemsigtigt. De bilaterale kontakter kan være nyttige, men regeringskonferencen er et organ, der bør optræde samlet, diskutere og indgå aftaler for til sidst at komme til enighed.
Roche,
   Hr. formand, jeg vil gerne gentage den gamle talemåde, som hr. Poettering brugte under forhandlingen: "Hvor der er en vilje, er der en vej". Hvis der i dette særlige tilfælde er en politisk vilje, kan vi også finde en vej. Sådan er realiteterne, hvad angår denne forfatningstraktat. Både medlemmerne og jeg er klar over, at den præmie, vi kan vinde i denne forhandling, er en klar, entydig, ja, endog visionær forfatningstraktat, som omfatter alle Europas befolkninger, og det er en formidabel præmie. De europæiske befolkninger og medlemsstaternes regeringer har gennem deres samarbejde vist, at Europa kan gøre fantastiske ting. Der er allerede gjort et enormt arbejde, hvilket det irske formandskab er ganske klar over.
Mange medlemmer har stillet specifikke spørgsmål til teksten og dens udgangspunkt. Men det særlige ved alle forhandlinger er, at intet er vedtaget, før alt er vedtaget. Vi arbejder dag og nat for at skabe den politiske vilje.
Hr. Fatuzzo påpegede meget morsomt, at vi alle bliver ældre. Det har han helt ret i - ingen af os bliver yngre. Han foreslog også, at vi kunne tilbyde pensionisterne en ansigtsløftning. Som De ved, hr. formand, er Irland meget berømt for de mange naturalieydelser, vi giver vores pensionister - gratis transport, tv, telefon, el osv. Vi har endnu ikke overvejet gratis ansigtsløftninger, men vi har noteret os hr. Fatuzzos ord.
Tak for alle Parlamentets gode ønsker. De vil være en stor hjælp for formandskabet, når det skal tilskynde de regeringsledere, der har det svært med disse spørgsmål, til at tage et par skridt mere i den rigtige retning. Præmien er kolossal, og det ville være vidunderligt, hvis vi kunne vinde den - jo hurtigere, jo bedre. 
Formanden.
   - Hr. minister, De er som de bedste plastickirurger - opløftende! 
Vitorino,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er bange for, at jeg må skuffe hr. Poettering, når jeg nu tager ordet på vegne af Kommissionen i stedet for hr. Barnier. Men det er kollegialitetens pris.
Jeg kan fuldt ud tilslutte mig hr. Barniers indlæg. Jeg vil blot redegøre lidt nærmere for Kommissionens holdning. Vi mener, at arbejdsgrundlaget må være konventets tekst, og vi mener, at teksten fra Napoli på visse punkter sikrer en klarere forfatningstekst. Den respekterer ånden i konventets udkast og indeholder en række positive tendenser, som man kan arbejde videre på. Men visse af Napoli-tekstens aspekter og især visse af de bilaterale forhandlinger, der fandt sted mellem Napoli og Det Europæiske Råd i Bruxelles, indebærer en række tilbageskridt på meget følsomme områder såsom budgetbeføjelserne eller anvendelsen af kvalificeret flertal. Disse tilbageskridt fortjener ikke uforbeholden støtte eller tilsagn fra Kommissionens side, og vi mener ikke, at de bør betragtes som en del af forhandlingsgrundlaget. For, som hr. Roche påpegede det, intet er vedtaget, før helheden er vedtaget.
Der eksisterer dog også parallelle initiativer, der er taget efter Napoli, og som fortjener vores tilslutning. Jeg kan som eksempel nævne aftalen vedrørende forsvaret. Forsvaret er et vigtigt element og et af Unionens store fremtidsprojekter. Kommissionen er yderst tilfreds med, at det lykkedes regeringskonferencen at nå til enighed på forsvarsområdet og bl.a. om indholdet af den protokol, der blev drøftet efter konklaven i Napoli.
Forsvarsspørgsmålet er et udmærket eksempel. Der er ikke tale om at bygge et Europa i to hastigheder på grundlag af forsvarsaftalen. Den aftale, der er fastlagt på et så følsomt område som forsvaret, viser, at den aftale bør integreres i forfatningen som helhed og sikre generel enighed om forfatningen, herunder forsvarsdimensionen. Det er grunden til, at vi fortsat støtter det irske formandskabs bestræbelser på hurtigst muligt og med mindst mulig forsinkelse at skabe enighed om en europæisk forfatning.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget to beslutningsforslag.(1)
Afstemningen finder sted i morgen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelsen fra Rådet om medlemmernes statut. 
Roche,
   Hr. formand, på Rådets møde den 26. januar 2004 gennemgik det udkastet til beslutning om en statut for Europa-Parlamentets medlemmer. Diskussionen var baseret på den tekst, som Parlamentet vedtog den 3. og 4. juni 2003, og den efterfølgende beslutning af 17. december 2003. I lyset af Parlamentets anmodning om, at Rådet reagerer så hurtigt som muligt på beslutningen af 17. december, forsikrede formandskabet, at sagen var rede til at blive behandlet af ministrene ved førstkommende lejlighed, hvilket var sidste uges møde i Rådet.
Som alle medlemmer vil vide, skal der opnås kvalificeret flertal for alle artikler i udkastet til statut med undtagelse af artikel 12, som i den konsoliderede tekst omhandler beskatning, og her skal der naturligvis være enstemmighed. Formandskabets strategi var derfor at fastslå, om der var kvalificeret flertal for hele forslaget undtagen beskatningsaspektet, og - hvis det var tilfældet - atter at bekræfte, at Rådet vedtog beskatningselementerne, der jo er en integrerende del af det samlede forslag, enstemmigt.
For at sikre fuld åbenhed vil jeg sige, at det grundlag, som formandskabet bad Rådet om at træffe beslutning på, var, at det foreslåede lønniveau for Parlamentets medlemmer skal være 50 % af lønnen for en dommer ved Domstolen på tidspunktet for den relevante parlamentsbeslutning - det vil sige 8.670 euro pr. måned.
Formandskabets mål var at sikre politisk enighed om udkastet til statut. Vores strategi har været klar hele tiden. I tale i Parlamentet den 14. januar 2004 understregede han, hvor vigtig formandskabet finder medlemmernes statut, han glædede sig over Parlamentets afstemning i december 2003 og sagde, at "vi vil gøre alt, hvad vi kan under vores formandskab for at nå frem til et positivt resultat". Formandskabet beskrev i Rådet i sidste uge, hvad dets strategi har været, og hvordan det vurderer situationen.
De fleste rådsmedlemmer støttede forslaget og mente, at Parlamentet havde besvaret Rådets spørgsmål, men fire medlemmer gjorde klart, at de havde problemer med forslagene og ikke kunne støtte dem. Efter denne holdningstilkendegivelse var formandskabet nødt til at konkludere, at den nødvendige støtte til statutten i overensstemmelse med traktatens artikel 190, stk. 5, ikke var til stede. Det var derfor ikke nødvendigt at undersøge, om der kunne opnås enstemmighed om beskatningsdelen. Formandskabet sagde, at det ville meddele Parlamentet resultatet. Det gør jeg så i dag.
Det er vigtigt at understrege, at formandskabet har gjort alt for at sikre, at Rådet kunne træffe en beslutning på et velinformeret grundlag. Ministrene havde forberedt sig grundigt forud for drøftelserne. Nogle medlemsstater bad Parlamentet om at uddybe bestemte områder, og det har Parlamentet efter vores mening også gjort. Jeg vil gerne takke for den støtte og bistand, som Parlamentet har ydet formandskabet i denne sag, især Dem, hr. Cox.
Jeg ville have foretrukket at komme med et andet og mere positivt budskab til Dem i dag. Det er desværre ikke muligt. Jeg føler, at det er vigtigt, at jeg i min egenskab af formand for Rådet giver Dem en klar, utvetydig erklæring om situationen.
Jeg takker Dem igen, hr. Cox, for Deres støtte i denne meget vigtige sag. 
Formanden.
   - Selv om vi ikke skal have en forhandling om denne sag, håber jeg, at Parlamentet vil tillade, at jeg kommer med et kort svar på dets vegne.
For det første vil jeg gerne gennem Dem takke det irske formandskab for den store indsats, De har lagt for dagen i denne sag, og for Deres ihærdighed. Som De sagde, kunne det irske formandskab ikke sikre et flertal. Det er ikke formandskabets fejl, det er måske Rådets, men man er nødt til at skelne mellem tingene. Jeg beklager, at det ikke lykkedes i denne omgang. I forbindelse med det arbejde, som mine forgængere og jeg selv har udført, og især den utrættelighed, som vores ordfører, hr. Rothley, og Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har lagt for dagen, vil jeg gerne fremhæve, at resultatet er meget frustrerende ud fra størstedelen af Parlamentets synspunkt efter en lang involveringsproces mellem Parlamentet og Rådet, som blev indledt i sin nyeste form på Cardiff-topmødet i løbet af det britiske formandskab i 1998. Jeg er personligt dybt skuffet over dette, og jeg mener, at vi her i Parlamentet har handlet i fuldstændig god tro under forhandlingerne og i vores drøftelser med Rådet. 
Jeg er nødt til at sige, at det er vanskeligt at indgå en aftale med en anden myndighed i Unionen, når taktikken ændres, og målstangen flyttes. Vi mener, at flertallet her i Parlamentet i december forsøgte at forlige de forskellige synspunkter, som alle aktørerne i god tro gav udtryk for på det tidspunkt.
Jeg mener, at fejlen desværre er symptomatisk for et Europa, som udviser en større kapacitet for funktionssvigt end for funktion i forbindelse med en række vigtige konstitutionelle spørgsmål. Jeg håber, at vi igen kan finde den europæiske ånd og ikke det, som blokerede dette vigtige - på sin egen ubetydelige måde - konstitutionelle initiativ.
Tak igen, hr. minister, for formandskabets arbejde. Jeg vil endnu en gang gerne understrege, at jeg er af den stærke personlige overbevisning, at den manglende evne til at udvise et positivt resultat her i dag, som De har tilkendegivet over for os, ikke afspejler den store indsats og store integritet med det formål, som formandskabet og tidligere formandskaber har haft i forbindelse med denne vigtige opgave.
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker ikke at indlede en debat om dette emne, men som De så rigtigt sagde, er det et forfatningsanliggende. Det er desuden et led i lovgivningsproceduren. Det ville være meget nyttigt for Parlamentet at få rådsformandskabet til at fortælle om årsagerne til og begrundelserne for de fire førnævnte regeringers modstand mod statutten. Så kunne vi måske komme videre. Lige nu ved vi ikke, hvilke forbehold disse regeringer har. 
Formanden.
   - Hvis Rådet rent formelt med tiden kan give os nogle oplysninger om denne sag, er jeg sikker på, at vi vil sætte pris på det. Jeg er nødt til at sige til Dem, der har fulgt sagen lige så nøje som mig, at der var flere grunde til, at det ikke lykkedes at opnå flertal denne gang. Vi kan måske få en fuldstændig redegørelse på et senere tidspunkt.
Dette punkt er hermed afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelsen fra Kommissionen om konkurrencepolitik. 
Monti,
    Hr. formand, mine damer og herrer, den beslutning, der forelægges i dag, er baseret på debatten i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om den årlige beretning om konkurrencepolitikken for 2002. Jeg vil takke hr. Della Vedova oprigtigt for det betydningsfulde arbejde, som han har udført. Jeg vil også, hr. formand, sige, hvor meget jeg værdsætter det fremragende samarbejde med de parlamentariske udvalg, og hvor betydningsfuldt det var, navnlig samarbejdet med Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Den foreslåede beslutning afspejler efter min opfattelse nøje udvalgets støtte til Kommissionens konkurrencepolitik.
Jeg vil benytte lejligheden til kort at forklare den fase, som konkurrencepolitikken er i nu, og give Dem en idé om den retning, vi ønsker at gå i i nærmeste fremtid. Som De ved, er reformen af alle konkurrenceregler blevet indledt og i vid udstrækning afsluttet i den nuværende Kommissions mandatperiode. Det fælles mål for de forskellige dele af den reform har været at gøre vores kontrolprocedurer mere effektive og afskaffe overflødigt bureaukrati uden at underminere substansen i konkurrencereglerne. Jeg mener, at dette kan bidrage til at forøge konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse i Europa.
Jeg vil sige nogle få ord om hvert af de tre hovedområder, som konkurrencepolitikken drejer sig om, nemlig karteller, fusioner og statsstøtte. På kartelområdet vedtog Rådet i slutningen af 2002 forordning nr. 1/2003 om en ny ramme for gennemførelse EF-traktatens artikel 81 og 82. Denne forordning er indledningen på et nyt kapitel i gennemførelsen af Fællesskabets konkurrenceregler. Det er faktisk den mest omfattende reform af kartelreglerne siden 1962, og den træder i kraft den 1. maj 2004. De to hovedaspekter af det nye system er følgende: afskaffelse af anmeldelsesordningen for virksomhedsaftaler og etablering af ensartede betingelser for, hvordan virksomheder skal operere på fællesmarkedet. Anvendelsen af EF-konkurrencereglerne skal være den standard, der giver virksomheder mulighed for at gennemføre projekter på en meget enklere måde end med det nuværende system, hvor virksomhedsaftaler ikke bare reguleres af fællesskabsbestemmelser, men også af 25 nationale retssystemer. Samtidig bliver virksomhederne med det nye system fritaget for anmeldelsesbyrden, og Kommissionen kan bruge alle sine ressourcer på at forfølge de alvorligste overtrædelser af konkurrencereglerne. Reformen mobiliserer nationale konkurrencemyndigheders og nationale domstoles fulde potentiale til at bidrage til gennemførelsen af de europæiske kartelforordninger. Der er for øjeblikket ved at blive etableret et netværk bestående af de 25 nationale myndigheder med det formål at sikre, at opgaverne fordeles mere effektivt og virkningsfuldt mellem Kommissionen og de nationale myndigheder. Kommissionen får den - meget krævende - opgave at sørge for, at forordningerne anvendes konsekvent. 
Jeg kunne give mange flere oplysninger, men det vil jeg ikke gøre nu. Jeg vil imidlertid fremhæve et aspekt af denne konkurrencepolitik, som vil blive proaktiv, fordi den er mindre baseret på afventning af anmeldelser og mere på initiativer taget af Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder. Vi ønskede at give forbrugerne en særlig rolle, da det er dem, som vores konkurrencepolitik i den sidste ende skal begunstige, f.eks. ved hjælp af en række bestemmelser, som skal fremme inddragelsen af forbrugerorganisationer i undersøgelser om forhold vedrørende konkurrence og samtidig tilskynde dem til at indgive klager.
Nu kommer jeg til den anden del af vores reform, som vedrører kontrol med fusioner. Jeg vil gerne påpege med det samme, at denne kontrol ikke er så interventionsorienteret, som den kunne se ud til ved første øjekast. Kommissionen har bestemt ingen intentioner om at forhindre omstrukturering af markederne. Fusioner er nødvendige for at klare udfordringerne forbundet med en økonomi i udvikling. Hvis vi ser på statistikken, kan vi faktisk konstatere, at Kommissionen siden 1990 kun har standset 18 ud af de over 2200 fusioner, der er blevet anmeldt. Det er altså en meget lille del, men det er naturligvis bedre nyhedsstof, at en fusion er blevet standset, end at den er blevet godkendt. Med den for nylig vedtagne reform af fusionsforordningen indføres der en vis grad af fleksibilitet, hvad angår tidsgrænser for undersøgelse af transaktionen. Princippet om kun én kontrolinstans, som er yderst fordelagtigt for virksomheder, styrkes, og det fastsættes, at transaktioner især skal vurderes ud fra kriteriet om alle former for skadelige situationer, hvad enten det drejer sig om en enkelt virksomheds dominerende stilling eller virkningerne af en situation, hvor der er et oligopol, som kunne skade forbrugernes interesser.
Hvad angår Kommissionens interne organisation, har vi på det område, der beskæftiger sig med konkurrence, lavet en række temmelig gennemgribende fornyelser - som flere medlemmer har fulgt meget tæt og har tilskyndet til - bl.a. større vægt på økonomiske analyser i forbindelse med vurdering af konkurrencesager. Siden september 2003 har der været en ny figur, chefkonkurrenceøkonomen, tilknyttet Generaldirektoratet for Konkurrence, som giver nyt input til vores beslutningstagning, hvad angår økonomisk analyse.
Hr. formand, jeg vil nu kort komme ind på det tredje område, som konkurrencepolitikken er baseret på, nemlig kontrol af statsstøtte. Parlamentet og Rådet har gentagne gange og med rette understreget, at den samlede statsstøtte skal begrænses, og at statsstøtten samtidig skal være mere rettet mod at støtte horisontale mål end mod ofte kunstigt at støtte bestemte sektorer eller enkelte virksomheder. Som De ved, har Parlamentet støttet det skridt: I juli 2001 etablerede vi en vurderingsramme - en resultattavle for statsstøtte - og de seneste tal fra sidste forår bekræftede, at der var en tendens i retning af begrænsning af støtteniveauet. Når de nye tal kommer i april, får vi at se, om den tendens har fortsat.
Ligesom det gælder for karteller og fusioner, har vi i forbindelse med statsstøtte forsøgt at omlægge Kommissionens arbejde i retning af de aktiviteter, der kan være til størst skade for konkurrencen i Europa. Vi har stadig fra nu og frem til slutningen på Kommissionens mandatperiode et hårdt arbejdsprogram på statsstøtteområdet, som er centreret om tre hovedaspekter, nemlig mere effektive ændringer af arbejdsmetoder og procedurer, udvikling af enklere metoder til behandling af ubetydelige støttesager og gennemgang af de mange gældende forordninger om statsstøtte. Arbejdet med procedurereformen er allerede godt i gang, vi er ved at udarbejde en forordning med gennemførelsesbestemmelserne for Rådets procedureregler, og vi vil udvikle nye instrumenter til forenkling af behandlingen af støtte, der ikke skaber nogen særlige konkurrenceproblemer. Som en opfølgning på Kommissionens grønbog om forsyningspligtydelser, som Parlamentet har udvist stor interesse for, vil der blive lagt vægt på at afklare den kontrolmekanisme, der styrer betaling af kompensation for omkostninger forbundet med levering af forsyningspligtydelser.
For ikke at overskride den tid, jeg har fået til rådighed, stopper jeg nu, men ikke før jeg har sagt nogle få ord, hr. formand, om det, vi har gjort i denne periode, igen med Parlamentets støtte, hvad angår den internationale dimension af konkurrencepolitikken, både ved yderligere at udvikle visse former for bilateralt samarbejde mellem konkurrencemyndigheder - hovedsageligt konkurrencemyndigheder i USA - og ved sammen med andre partnere at oprette det første multilaterale konkurrenceorgan, Det Internationale Konkurrencenet. Vi håber, at globaliseringens styreformer vil blomstre og ikke visne hen i denne sektor, som det desværre sker i andre sektorer. Jeg vil naturligvis lytte til Deres indlæg og om nødvendigt kommentere dem.
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hr. kommissær, jeg takker Dem for denne redegørelse, som er en konsekvens af arbejdet i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som De understregede. I Deres indlæg talte De især om det tekniske arbejde med at kontrollere konkurrenceevnen og om forbedringer.
Jeg mener imidlertid, at vi i højere grad skal forsøge at påvirke, hvad der kan gøres for at gøre Europa mere konkurrencedygtigt. Når jeg læser Kommissionens redegørelse om konkurrenceevnen 2003, står der helt klart, at der er opnået stor produktivitetstilvækst i virksomhederne, hvor organisatoriske forbedringer går hånd i hånd med investeringer i ny teknologi, især i informations- og kommunikationsteknologi. Det betyder, at vi skal blive hurtigere, mere fleksible, mere mobile, flittigere, mere reformvenlige, i første omgang mere europæiske i vores tænke- og handlemåde og i anden omgang mere åbne over for omverdenen.
Det betyder, at vi skal skabe et for alle markedsdeltagere i det indre marked og fjerne hindringerne i det indre marked og for det indre markeds konkurrenceevne. Vi skal gøre det indre marked til det indre marked. Det indre marked er ikke noget indre marked, fordi vi også har kompetenceproblemer. Og kompetenceproblemer har vi inden for skattepolitikken, arbejdsretten og arbejdstiden. Socialpolitikken er udelukkende medlemsstaternes sag, og EU kan på alle disse politiske områder altid kun tigge og bede om, at det nødvendige hjemmearbejde bliver gjort.
Hr. formand, derfor er det vigtigt, at vi nu erkender, at der er en sammenhæng mellem det indre markeds kvalitet, EU's konkurrenceevne, opfyldelse af målene fra Lissabon og målene for vækst og beskæftigelse. Grundlaget for det er vores sociale markedsøkonomi og stabilitet. Jeg beder Dem om omgående at forelægge os Deres liste over krav til medlemsstaterne med klare tal og tidsplaner for, hvordan vi kan øge Europas konkurrenceevne, og hvilket hjemmearbejde medlemsstaterne skal lave. 
Rapkay (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg ville gerne give hr. Karas ret i de punkter, han netop har nævnt i sit indlæg, for sådan, som han stillede det op, er der ikke meget at indvende mod det. Ikke desto mindre: Når vi diskuterer lidt længere med hinanden - og i udvalget diskuterer vi jo lidt længere med hinanden - så opstår der altid her og der ganske dybtgående modsætninger, og det tror jeg også, vi bliver nødt til at tale lidt om og få skabt lidt større klarhed om indbyrdes.
Én ting er klar, nemlig at konkurrencepolitik er et vigtigt og uundværligt instrument til at sikre, at det indre marked i Europa fungerer, at integrationen fortsat uddybes, at de velstandsgevinster og effektivitetsgevinster, som et stort, integreret marked bringer med sig, kan udnyttes. Men konkurrencepolitik er netop et instrument - instrument, sagde jeg - den er ikke et mål i sig selv, for hvis den var et mål i sig selv, så ville konkurrencepolitikken meget hurtigt degenerere til ren ideologi. Konkurrencepolitik er et instrument, som skal underordne sig sociale og samfundspolitiske mål og også bidrage til at nå dem. Således betragtet befinder vi os netop ikke i en fri markedsøkonomi, som der står i beslutningsforslaget fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, men i en økologisk og social markedsøkonomi. Hr. Karas, De nævnte netop begrebet "social markedsøkonomi", men i udvalget stemte De imod det. Det er forbløffende, at konservative og kristelige demokrater her i Parlamentet har afvist at tale om social markedsøkonomi, og De kan, kolleger fra den anden side af Parlamentet, rette denne pinlige fejl fra Deres gruppes side i Økonomiudvalget i morgen under afstemningen i salen, hvis De stemmer for vores ændringsforslag.
Vi går ind for en stærk fusionskontrol. Den skal imidlertid også have sin styrke i, at den inddrager de sociale og beskæftigelsesmæssige konsekvenser og lader arbejdstagerne og deres repræsentanter komme til orde i beslutningsproceduren. Det er en opfordring til kommissæren. Den Socialdemokratiske Gruppe går også ind for en stærk kontrol med støtten, men støtte kan absolut være på sin plads ud fra synspunkter som modernisering, styrkelse af konkurrenceevnen, innovation, bæredygtig vækst og skabelse af varige arbejdspladser. Jeg ville ønske, at der ved vurderingen af støtten blev lagt endnu større vægt på konsekvenserne og på de positive konsekvenser for hele den værdiskabelseskæde, som støtten indgår i. Det har vi allerede haft en række debatter om.
Tiden er knap, og jeg har derfor et afsluttende spørgsmål til kommissæren. Hr. Monti, De kender nu vores beslutning om forsyningspligtydelser fra sidste plenaruge i Strasbourg. Her gik vi klart og præcist ind for en lovgivningsramme med fælles beslutningsprocedure med Parlamentet, og derfor kan det ikke betragtes som en tilladelse til en forordning om gruppedispensation. Det var sådan, jeg opfattede Kommissionens reaktion. Vi har også stillet spørgsmålet om en opfølgning endnu i denne valgperiode. Den er ikke så lang mere. Vi kan ikke diskutere det ret meget længere, og derfor spørger jeg, hvordan det går med dette arbejde i Kommissionen. 
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil ligesom kommissæren konstatere, at hans område er et af de vigtigste for forbrugerne i Europa. Der er nogle aktuelle sager, som faktisk i høj grad vedrører forbrugerne. Det er spørgsmålet om konkurrencen inden for automobilbranchen, beslutningen vedrørende Microsoft og vedrørende immaterielle rettigheder.
I oktober 2002 trådte den nye motorkøretøjsforordning, der indeholder undtagelser vedrørende salg og service, i kraft. Hensigten var, at den skulle øge konkurrencen og give forbrugerne mere. Desværre har den haft den stik modsatte effekt i det land, jeg kender bedst, nemlig Finland. Kvalitative udvalgskriterier er blevet kvantitative, og antallet af reparationsværksteder for de store bilmærker er mindsket med et tocifret antal. I Lapland - det allernordligste Europa - kan man kun få sin bil repareret på et autoriseret værksted i hovedbyen Rovaniemi. På servicestationen i Muonio, en mellemstor by, kunne man den 1. oktober 2002 få service på fem mærker. Nu kan der ikke gives nogen autoriseret service. Hvad har Kommissionen tænkt sig at gøre ved det?
Hvad angår Microsoft, så hørte vi i går, at Kommissionen er tæt på at træffe en beslutning vedrørende Microsoft, Media Player og misbrug af en dominerende position. Vi opfordrer igen Kommissionen til hurtigst muligt at blive færdig med undersøgelsen og træffe en beslutning, som garanterer et ægte marked og valgfrihed for forbrugerne. Som det fremgik af det parlamentariske spørgsmål til kommissær Monti i december 2002, forventer vi, at De tager spørgsmålet alvorligt, så alle nye operatører virkelig får en chance, og der ikke er visse standarder, som bliver de facto-standarder, der mindsker konkurrencen og den frie strøm af information.
Immaterielle rettigheder, det monopol og de standarder, som af og til forekommer, betyder, at konkurrencen på mange områder tilsidesættes. Det håber jeg, De også vil se på, så vi ikke skal opleve en situation som den, vi har haft i Finland, hvor markedsdomstolen måtte dømme Gramex (ophavsretsforeningen for udøvende kunstnere og producenter af lydoptagelser) for misbrug af en dominerende position. Hvornår kan vi forvente en beslutning vedrørende Microsoft? 
Herzog (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil kommentere et enkelt punkt, nemlig statsstøtte til forsyningspligtydelser. Jeg henvender mig især til Dem, hr. kommissær. Parlamentet har i beslutning af 14. januar netop bekræftet sit ønske om at lovgive på dette område. Vi mener følgelig, at Kommissionen snarest bør give os et klart tilsagn om, at den har til hensigt at udarbejde en retsakt i henhold til den fælles beslutningsprocedure. Formålet er at udvide de offentlige myndigheders og især de lokale og regionale myndigheders valgmuligheder og sikre, at reglerne om det indre marked såvel som konkurrencereglerne er forenelige med de ufravigelige rettigheder, hvad angår forsyningspligtydelser. I denne forbindelse ønsker vi at opstille fælles principper eller kriterier for fastlæggelsen af undtagelser og fritagelser fra konkurrencereglerne og for finansieringen. Og vi har allerede visse beføjelser i henhold til den fælles beslutningsprocedure med artikel 95 fortolket i lyset af chartrets artikel 16. Udkastet til forfatningstraktat indeholder i øvrigt et forslag om at styrke denne beføjelse. Jeg skal erindre om, at Kommissionen skal iværksætte reglerne , men absolut ikke selv træffe afgørelse herom . Det henhører under traktaten, Domstolen og lovgiveren. Vi er foruroligede over, at Kommissionen under påberåbelse af sine beføjelser på konkurrenceområdet misbruger sin magt, og vi mener, at den opretholder en vis juridisk usikkerhed, især angående finansieringen.
For det første er det ikke Deres opgave at tage stilling til, om finansieringen er berettiget eller ej, eller i særdeleshed afgøre, hvad der er støtte, og hvad der ikke er. Først når reglen er fastlagt, skal De sikre overensstemmelse med konkurrencereglerne. Der ligger således en potentiel kilde til konflikt mellem lovgiveren og Kommissionen. Det er grunden til, at vi efter Altmark-dommen selv ønsker at klarlægge reglerne for, hvornår en finansiel kompensation for levering af forsyningspligtydelser ikke er omfattet af reglerne om statsstøtte. De ønsker selv at fortolke Altmark-dommen i en meddelelse, og vi ønsker at gøre det gennem en retsakt.
For det andet kan Kommissionen efter bemyndigelse fra Rådet vedtage at iværksætte regler om undtagelse fra indberetningspligten i forbindelse med statsstøtte. Forsyningspligtydelserne antager reelt mere og mere en økonomisk dimension. Derimod afviser vi i beslutningen, at Kommissionen under henvisning til artikel 86, stk. 3, skal kunne beslutte alt selv, fordi der angiveligt er tale om et hastetilfælde, der er blevet tilsidesat i mange år. Vi opfordrer således Kommissionen til at gennemføre en foreløbig undtagelse, således at der under anvendelse af den fælles beslutningsprocedure efterfølgende kan fastsættes nærmere generelle godkendelsesbetingelser.
For det tredje henstiller vi i betragtning af de tvister, der allerede eksisterer mellem Deres tjenestegrene og de organer, der er ansvarlige for forsyningspligtydelserne, at De efterkommer kravet i vores beslutning om, at bl.a. sundhedssektoren, socialt boligbyggeri eller sociale ydelser ikke omfattes af konkurrencereglerne og kun underlægges Kommissionens kontrol i tilfælde af misbrug af skønsbeføjelser. Jeg henleder desuden Deres opmærksomhed på det faktum, at vi ønsker, at den fremtidige retsakt vedtaget i henhold til den fælles beslutningsprocedure etablerer en ret til egenproduktion, således at Kommissionen ikke konstant kan true med indgreb på grund af konkurrenceforvridning. 
Turmes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om elmarkedet og konkurrencepolitikken på det marked.
Den 3. juli 2004 opretter vi på papiret elmarkeder bestående af 25 lande. I virkeligheden bliver der tale om et oligopol. Tyskland og Frankrig og deres selskaber EdF, Eon og RWE kontrollerer 40 % af elproduktionen i Europa og 50 % af al net- og afstemningskapacitet. Så, hr. kommissær, det, De beder om, er, at de nationale konkurrencemyndigheder skal kunne handle og kunne skabe konkurrence på det nationale marked. Fusionen mellem Eon og Ruhrgas og den tyske regerings beslutning viser os, at den tyske regering har mulighed for at opbygge en national "stormester" og ikke deltager i spillet om at etablere et konkurrencebaseret marked i Tyskland. Deres tanke, som genfindes hos den franske regering, er, at deres tre selskaber kommer til at dominere det europæiske marked. Det er også lykkedes for disse to lande at blokere adskillelsen af ejerskab og dermed en fuldstændig interesseadskillelse mellem produktion og net, hvilket er nødvendigt, hvis man ikke ønsker, at disse selskaber skal kontrollere nye markedsdeltagere, men derimod ønsker større konkurrence på markedet.
Disse to lande har også blokeret adgangen til afviklingsmidler, og dermed opkøber disse tre selskaber de andre. Min analyse i min egenskab af Parlamentets ordfører for elmarkedet er, at vi i EU i dag ikke har nogen relevante instrumenter til en sådan situation. Det eneste land, der virkelig har etableret et konkurrencebaseret marked, er Det Forenede Kongerige, for da briterne åbnede markedet, havde de en barsk politik for investeringsafvikling. Frankrig og Tyskland vil ikke røre ved en sådan politik. Vi har derfor brug for et instrument, så vi på EU-plan kan pålægge dem at afvikle investeringerne i deres to store selskaber. Ellers er der overhovedet ikke noget håb om at få et konkurrencebaseret marked, om lavere priser og innovation.
Della Vedova (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil indlede med en generel bemærkning. Jeg henvender mig til Dem, hr. Cox: Det er første gang i 25 år, at Europa-Parlamentet ikke har været i stand til at diskutere den årlige beretning om konkurrencepolitikken, der, fordi den vedrører et område, som bliver mere og mere vigtigt for europæisk politik - man kan bare bladre lidt i aviserne - er et af de vigtigste dokumenter, Kommissionen offentliggør. I de senere år har Europa-Parlamentets forhandling om den årlige beretning altid været den vigtigste - hvis ikke den eneste - lejlighed til demokratisk granskning af konkurrencepolitikken, der, selv om den har en stigende indflydelse på europæiske virksomheders og borgeres liv, er et af de områder, hvorpå Parlamentet nærmest har en rådgivende funktion.
Hr. formand, vi har gentagne gange - som vi gjorde det under konventets arbejde på vegne af Europa-Parlamentet - krævet procedure med fælles beslutningstagning i forbindelse med konkurrencepolitik. For første gang i 25 år har vi ikke kunnet opnå en forhandling om Europa-Kommissionens årlige beretning. Denne tryllekunst - for det er det, det er - der betød, at vi ikke holdt en åben og rettidig forhandling i Europa-Parlamentet om hovedtrækkene i Kommissionens konkurrencepolitik, har ført til, at vi i dag - fordi hr. Monti har stillet sig til rådighed - har en forhandling i et forgæves forsøg på at erstatte den, vi skulle have haft.
Jeg mener, at Formandskonferencen har et alvorligt ansvar, for der er af en eller anden grund opstået en misforstået opfattelse af, at denne betænkning fra i år ikke længere skulle betragtes som en obligatorisk betænkning, men snarere en initiativbetænkning. Formandskonferencen ville ikke afhjælpe den situation, der var opstået, og derfor står vi i dag med en halv forhandling, med et Parlament, der er delt op midten, hvad angår konkurrencepolitik. Det er efter min opfattelse en meget alvorlig situation, der skal bemærkes og kritiseres som en skændsel i Parlamentet.
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil nu gå over til indholdet af denne beslutning, der i virkeligheden på en vis måde er en forelæggelse for Parlamentet af den betænkning, som jeg var udpeget til ordfører for, og som blev vedtaget i udvalget. Jeg vil fremhæve tre ting: For det første bifalder vi det engagement, hvormed kommissær Monti og Kommissionen har gennemført en lang række lovmæssige og organisatoriske reformer i Generaldirektoratet for Konkurrence. I sidste uge godkendte Rådet endeligt den nye forordning om kontrol med fusioner. Som Parlamentets ordfører på området må jeg beklage, at Parlamentets ændringsforslag - som jeg finder vigtige - ikke blev vedtaget, navnlig hvad angår den automatiske overføring til Bruxelles af nogle af de vigtigste fusionsaktiviteter og beføjelser.
Jeg har to kommentarer til, hvoraf den første drejer sig om nationale sværvægtere. Jeg er enig i det, som et medlem af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance sagde for et øjeblik siden: I Europa er liberaliseringsprocessen i betydningsfulde sektorer såsom energisektoren under indflydelse af de nationale sværvægteres politikker. Vi har nationale sværvægtere i visse sektorer - ikke bare energisektoren, men også telekommunikationssektoren - som ofte også er offentligt ejede nationale sværvægtere, hvor staten befinder sig i en dobbeltrolle som kontrollør og direkte virksomhedsleder. I sådanne situationer skal Kommissionen, uanset de dermed forbundne vanskeligheder - det drejer sig om de største lande i EU, hvor der er enormt store og magtfulde virksomheder i Tyskland, Frankrig og også Italien - være på vagt og om muligt forsøge at opnå bedre resultater end dem, der er opnået hidtil.
En anden ting er spørgsmålet om de liberale erhverv, som er vigtige for den europæiske økonomis fremtid, da den i stigende grad er en tjenesteydelsesøkonomi. I mange lande er den sektors vækst stagneret på grund af stadigt eksisterende virksomhedsbegrænsninger, som er ufordelagtige for forbrugerne og fordelagtige for erhvervene.
Til sidst et mere overordnet synspunkt om konkurrencepolitikken, også i forbindelse med ændringsforslaget til den beslutning, som vi skal stemme om i morgen. Jeg mener, at kommissær Montis politik har et eneste afgørende og meget vigtigt mål, nemlig at sikre reel konkurrence, at sikre konkurrence på åbne markeder for alle europæiske virksomheder. Det ville være en meget alvorlig fejl og en illusion at tro, at kommissær Montis valg skal have direkte indflydelse på bestemte sociale mål eller beskæftigelsesmål. Den bedste måde, hvorpå man kan sikre beskæftigelse, vækst og ressourcer øremærket til sociale foranstaltninger, er at skabe økonomisk vækst og konkurrenceevne i Europa.

Doorn (PPE-DE ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg give hr. Della Vedova en kompliment for hans betænkning. Det er en god betænkning. Jeg deler hans indvendinger imod den højst mærkværdige procedure, som er fulgt her ved afholdelsen af en forhandling om konkurrencepolitikken i Parlamentet. Efter min mening skal en forhandling om en så vigtig del af fællesskabsretten ske ad fordøren og ikke ad bagdøren.
Kommissionen har foretaget en betydelig revidering af konkurrencepolitikken, men desværre betyder det ikke overalt en forandring til det bedre. Som ordfører for kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser bemærkede jeg allerede, at det efter min mening er forkert at harmonisere Kommissionens beføjelser til at foretage efterforskning i henhold til forordningen om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser med beføjelserne i medfør af forordningen om karteller. Fusioner er ikke nødvendigvis strafbare, men det er derimod karteldannelse. Jeg håber, at Kommissionen alligevel vil overveje at ændre denne beslutning. Det er også meget beklageligt, at Kommissionen fastholder, at der skal skiftes fra markedsdominanstesten til SLC-testen, til trods for Europa-Parlamentets udtalelse.
Markedet har endvidere behov for en klar og tydelig konkurrencelovgivning og formindskelse af de administrative byrder. En forudgående vurdering af virkningen af ny lovgivning er i den forbindelse et meget vigtigt hjælpemiddel. Når vi undersøger den virkning, som forordningen om distribution i øjeblikket har på bilsektoren i Nederlandene, ser jeg udviklinger i retning af visse parters dominans, navnlig importørerne. Det kan naturligvis aldrig have været hensigten. Derfor kan en forudgående vurdering af virkningen være meget vigtig.
Jeg arbejder i øjeblikket på en betænkning om institutionaliseret vurdering af virkningen af europæisk lovgivning, og jeg går ud fra, at Kommissionen i fremtiden også vil underkaste konkurrencelovgivningen en vurdering af virkningen. Med henblik på den forestående udvidelse er det uhyre vigtigt, at Kommissionen undersøger statsstøtten i de tiltrædende lande og gør den gennemsigtig. Jeg har hørt, at det niveau for statsstøtte, som er optaget på resultattavlen for statsstøtte i visse sektorer i de tiltrædende lande, f.eks. i banksektoren i Tjekkiet, ikke er korrekt, og at det bør forhøjes. Jeg håber, at Kommissionen kan skaffe tydelighed om sine planlagte foranstaltninger, hvis det viser sig, at den af kandidatlandene har fået forkerte oplysninger om den ydede statsstøtte.
Til sidst kan jeg meddele Dem, hr. formand, at jeg ikke går med til de ændringsforslag, som Den Socialdemokratiske Gruppe har stillet. De ændringer, som den foreslår, vedrører politiske områder, som ikke udgør en del af Kommissionens konkurrencepolitik. Disse forslag ville føre til forvirring og manglende retssikkerhed. 
Santos (PSE ).
   - Hr. formand, den anerkendte franske økonom Jean-Paul Fitoussi, hvis skarpsindighed og sunde fornuft vi alle værdsætter, har sagt, at EU's økonomiske styring ligger i hænderne på tre personer: statssekretæren med ansvar for budgetovervågning, ministeren med ansvar for pengepolitikken og ministeren med ansvar for at samordne og fremme konkurrencepolitikken. Med denne formel ønsker han at pege på, hvor skrøbelig EU's nuværende økonomiske styring er, idet han samtidig fremhæver konkurrencepolitikkens fundamentale og afgørende rolle heri. Det kan så tilføjes, at konkurrenceministeren inden for sine beføjelser udøver såvel den udøvende, den lovgivende som den dømmende magt.
Konkurrence er i den europæiske kultur et middel til fremskridt og udvikling, men aldrig et ideologisk mål i sig selv, og den bør derfor være et instrument til at styrke og befæste markedsøkonomien uden at opgive dens sociale dimension og altid til gavn for forbrugerne. Den må derfor angå alle EU's institutioner, og ikke mindst Parlamentet, der jo repræsenterer alle EU's borgere. I en historisk etape, hvor EU står over for den udfordring at skulle bevæge sig fremad økonomisk og socialt, og hvor der også føles behov for at ændre den institutionelle ramme, må man håbe, at Europa-Parlamentet bliver tilført nye beføjelser, der er mere end blot rådgivende på dette politiske område.
Konkurrencepolitikken får imidlertid kun den fornødne succes, hvis det lykkes Kommissionen at skabe lige betingelser for gennemførelse af reglerne i alle medlemsstater. Der er blevet gjort nogle fremskridt på dette felt inden for de seneste år, men det er et interventionsområde, hvor der må gribes ind hele tiden, ikke mindst i en økonomisk nedgangsperiode, hvor medlemsstaterne føres til at benytte statslige mekanismer og støtte for at redde deres virksomheder og deres borgeres beskæftigelse.
Jeg glæder mig over kommissær Mario Montis redegørelse og synes, at den giver håb om en bedre konkurrencepolitik i EU. Parlamentets forslag til beslutning vil også, hvis nogle af de foreslåede ændringer vedtages, kunne udgøre meget vigtige politiske retningslinjer og et glimrende grundlag til støtte for Kommissionens indsats. 
Gasòliba i Böhm (ELDR ).
   - Hr. formand, Kommissionens og Parlamentets mandat er ved at løbe ud, og derfor vil jeg benytte lejligheden til at lykønske kommissær Monti med det glimrende arbejde, han har udført i løbet af Kommissionens mandatperiode.
Konkurrencepolitikken er, som det er blevet nævnt, en af de vigtigste politikker, Kommissionen har ansvar for. Den er vanskelig at gennemføre og håndhæve, og den er udsat for stort pres, og derfor vil jeg igen lykønske kommissær Monti med de gode resultater, han har opnået med denne politik.
Der er imidlertid nogle aspekter, som bekymrer os, og som andre kolleger har nævnt. Det første er naturligvis, at man ikke må slække på opmærksomheden. De økonomiske og politiske interessers pres for at undvige markedets regler er logisk, og man må altid af hensyn til borgerne og forbrugerne afbalancere markedskræfternes frie spil for at sikre et effektivt marked med korrekt ressourceallokering. Derfor er det indlysende, at man må modsætte sig det pres, da enhver virksomhed naturligvis, som alle økonomer ved, stræber efter at kontrollere markedet. Gerne som oligopol, men hellere som monopol, og i nogle sektorer er der stadig meget store forvridninger, som det er blevet nævnt her.
Det andet punkt, jeg naturligvis vil gøre opmærksom på, er Den Liberale Gruppes sædvanlige holdning om, at der bør være en afdeling af Domstolen, der beskæftiger sig med disse spørgsmål.
Det tredje og sidste punkt er, at både Kommissionen og EU's øvrige institutioner skal sikre, at de domstole, der beskæftiger sig med konkurrence på alle niveauer i EU, fungerer korrekt. Hvis man i nogle områder er striks, men i andre ikke er det, er det klart, at vi giver nogle komparative fordele, der fordrejer markedssituationen, og hvad mere er, lige inden den udvidelse, der finder sted om få måneder, som det er blevet nævnt.
Efter disse bemærkninger, som jeg gerne så blev retningslinjer i fremtiden, vil jeg gentage, at Den Liberale Gruppe er enig i den holdning, som ordføreren, hr. Della Vedova, har givet udtryk for, og igen lykønske kommissær Monti med hans fremragende indsats.
Bordes (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mens De glæder Dem over vores konkurrencepolitik, går Aventis' og Sanofis arbejdere med en knude i maven af frygt for afskedigelser og virksomhedslukning. De ved, at disse børssammenslutninger altid giver sig udslag i fyringer, det vil sige menneskelige katastrofer, for dem, der holder disse virksomheder i gang, og kan give nådesstødet til hele byer.
Jeg tager afstand fra dette afskyelige system, hvor nogle få personer i bestyrelserne i al hemmelighed kan afgøre flere tusinder og til tider titusinder af menneskers skæbne. Europa-Parlamentet tager aldrig afstand fra denne form for diktatur, som er en af de værste. Desuden er der inden for lægemiddelsektoren, hvor det drejer sig om menneskers sundhed, tale om nogle af de mest udbytterige sammenslutninger, der skaber profit ved at udplyndre sygesikringen.
Men hvorfor skulle arbejdstagerne i disse virksomheder, hvorfor skulle befolkningen ikke have ret til at kontrollere disse afgørelser, hvorfor skulle de ikke have ret til at kræve, at de milliardprofitter, der skabes ved alles arbejde, anvendes til andet end at gøre det muligt for industrimastodonterne at opkøbe hinanden, hvorfor skulle de ikke have mulighed for at gennemtrumfe afgørelser truffet ud fra hensynet til almenvellet og ikke aktionærerne alene? Det, jeg ønsker, er, at arbejderne bliver tilstrækkeligt stærke til at bryde de store finansielle gruppers kontrol med det økonomiske liv og med livet som sådan. 
Monti,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke medlemmerne for deres støtte til Kommissionens konkurrencepolitik og endog i enkelte tilfælde for deres venlige bemærkninger vedrørende min person. Jeg må sige, og det er ikke kun, fordi man skal sige noget sådant, men fordi jeg virkelig føler det, at dialogen med Parlamentet og støtten herfra - bortset fra nogle mindre uoverensstemmelser vedrørende specifikke aspekter - har været en vægtig drivkraft bag Europa-Kommissionen på konkurrenceområdet, og jeg er sikker på, at sådan vil det fortsat være.
Adskillige emner er blevet berørt. Jeg kan ikke gå i dybden med dem alle her. Det forekommer mig dog, at der er enighed om, at konkurrencepolitikken er en central komponent i den sociale markedsøkonomi. Den vedrører i sagens natur markedsdelen af den sociale markedsøkonomi. Den drejer sig dog også om det sociale aspekt, selv om det i enkelte tilfælde ikke ser sådan ud. Den vedrører den sociale markedsøkonomis markedsdimension og er især til fordel for forbrugerne. Bemærkningerne fra alle de politiske grupper, fra hr. Karas, hr. Rapkay, hr. Della Vedova, hr. Doorn og andre, dog med andre nuancer, passer ind i disse generelle rammer.
Det indre marked er naturligvis stadig ikke perfekt. Det er jeg helt enig med hr. Karas i. Konkurrencepolitikken skal forsøge at gøre det indre marked til et virkeligt indre og åbent marked og er dermed en af drivkræfterne bag Europas konkurrenceevne og økonomiske udvikling. Som hr. Rapkay sagde, er konkurrencepolitikken et værktøj, ikke et mål i sig selv - det er jeg helt enig i. Det er et temmelig følsomt og undertiden magtfuldt værktøj, men ikke et mål i sig selv. Hvis det var, ville det ikke være så interessant at bruge.
Hr. Rapkay nævnte også nødvendigheden af en nøje overvågning af statsstøtten, men påpegede desuden, at statsstøtten ikke skal modarbejde en bæredygtig udvikling. Også her er jeg enig, og jeg vil især gerne gøre opmærksom på, at nogle af de specifikke retningslinjer og rammer på statsstøtteområdet næsten udtrykkeligt er rettet mod at sikre en bæredygtig udvikling, det gælder f.eks. dem, der skal støtte vedvarende energi, jobskabelse samt forskning og udvikling. 

 Forsyningspligtydelserne er blevet omtalt i flere indlæg og især i hr. Herzogs indlæg, idet han som bekendt er ordfører for dette vigtige emne, såvel som hr. Rapkays og hr. Doorns indlæg, hvor der især blev lagt vægt på statsstøtten i de nye medlemsstater.
Vi har, hvad angår forsyningspligtydelserne, selvsagt med interesse fulgt Herzog-betænkningen og Europa-Parlamentets beslutning af 14. januar om Kommissionens grønbog om forsyningspligtydelser. Hvad angår opfølgningen af grønbogen, mangler vi endnu at afholde en drøftelse i Kommissionen om, hvilken form for forslag der eventuelt bør forelægges. Hvad angår finansieringen af forsyningspligtydelser, skal jeg kort besvare Europa-Parlamentets henstilling om at forbedre virksomhedernes retssikkerhed.
Jeg vil inden for den nærmeste fremtid og i forsættelse af Altmark-dommen forelægge Kommissionen en pakke, der hovedsagelig er baseret på tre tekster. For det første en meddelelse fra Kommissionen om, hvornår en kompensation for forsyningspligtydelser betragtes som statsstøtte. For det andet en afgørelse fra Kommissionen, der finder anvendelse på små offentlige tjenester og hospitaler, især for at undgå, at der under visse omstændigheder eksisterer indberetningspligt. Og for det tredje en fællesskabsramme for statsstøtte i form af kompensation for offentlige tjenester - især store offentlige tjenester. Jeg vil ikke gå mere i detaljer, fordi jeg endnu ikke har forelagt disse tre tekster for kollegiet.

 Fru Thors nævnte gruppefritagelserne for biler, et emne, som også hr. Doorn kom ind på. Vi overvåger naturligvis løbende følgerne af den nye forordning om gruppefritagelser for biler. Der er stillet mange spørgsmål om følgerne af de nye bestemmelser, men det er alt for tidligt at drage nogle endelige konklusioner, især fordi hovedhjørnestenen i denne strukturelle ændring først, som Parlamentet vil vide, træder i kraft den 1. oktober 2005, når forretningsstedsklausulen for forhandlere ophæves.
I mellemtiden overvåger vi nøje, om den nye forordning om gruppefritagelser overholdes af alle forhandlere på dette komplekse marked. De første tendenser tyder på større overensstemmelse mellem priserne, og vi mener, at processen er under fuld kontrol. Fru Thors kom også ind på situationen i Lapland. Vi er altid interesserede i at høre om situationer, der skaber særlige problemer.
Fru Thor nævnte ligeledes et helt andet, men bestemt ikke uinteressant tilfælde, nemlig Microsoft. Hun opfordrede os til hurtigt at få afsluttet denne sag. Det, jeg kan sige i denne sammenhæng, er, at vi nærmer os en afslutning. Det er kun rimeligt at sige, at vi har undersøgt sagen grundigt og omhyggeligt. Som De måske husker, fremsatte vi tre indsigelser mod Microsoft. I november 2003 lyttede Kommissionen til Microsoft og forskellige tredjeparter ved en høring i Bruxelles. Det var det sidste skridt i vores procedure, og det er derfor ikke overraskende, at Kommissionen har udarbejdet et forslag til beslutning. Jeg kan naturligvis ikke gå i detaljer på nuværende tidspunkt, da Kommissionen er forpligtet til at holde sine undersøgelser fortrolige. Jeg håber dog, at det besvarer fru Thors spørgsmål om Microsoft indtil videre. 

 Jeg taler ofte med hr. Turmes, som ikke kunne være til stede i dag, om konkurrencen på energimarkederne, som vi erkender betydningen af. Jeg vil reagere på hans henvisning til Eon-Ruhrgas-sagen. Han sagde, at vi ønskede at overføre flere beføjelser til de nationale konkurrencemyndigheder. Det er ganske rigtigt tilfældet i artikel 81 og 82 i forordning nr. 1/2003. Men det er ikke tilfældet for kontrol med virksomhedssammenlægninger. Og her er der netop tale om kontrol med en sammenlægning. 

 Hr. Della Vedova, tak for Deres vedvarende og meget kompetente støtte. Tak for Deres synspunkter. Som bekendt vil vi, hvad angår nationale sværvægtere, forsøge at følge - eller om muligt være på forkant med - Deres opfordring til at være på vagt. Det bliver faktisk nogle gange kritiseret, at Europa-Kommissionens konkurrencepolitik ikke gør nok for at fremme nationale sværvægtere.
Hvad angår de liberale erhverv, noget, som vi allerede har diskuteret i Parlamentet i februar, vil jeg forelægge Kommissionen en rapport om de liberale erhverv i Europa, der efterfølgende vil blive offentliggjort. Den rapport vil indeholde de skridt, der efter min mening kunne tages.

 Jeg er enig med hr. Doorn i, at karteller og fusioner er meget forskellige fænomener, der kræver en konkurrencemyndigheds opmærksomhed.
Vi har arbejdet hårdt med statsstøttesager i udvidelseslandene og vil arbejde endnu mere intenst og direkte efter den 1. maj 2004. Jeg vil gerne rette en varm tak til hr. Santos for hans støtte til vores reformer, også på statsstøtteområdet. 

 Fru Bordes, der sker til tider menneskelige katastrofer. Det er Deres udtryk. Ja, der er til tider ofre eller i det mindste midlertidige ofre, som ofte, men ikke altid, skyldes sammenlægninger. Man kan dog ligeledes spørge sig selv, hvor den europæiske økonomi i en mere og mere åben verdensøkonomi skal hente drivkraften til at opnå en vis konkurrencedygtighed - og om muligt forbedre den - og således bevare og forbedre beskæftigelsen, hvis den ikke har mulighed for at forny sig og omstrukturere også gennem sammenlægninger.
Det er korrekt, at mange undersøgelser viser, at sammenlægningerne senere har vist sig ikke at indfri de løfter, de blev ledsaget af fra virksomhedsledernes side. Som bekendt er vores kontrol med sammenlægningerne mere begrænset. Kontrollen har til formål at verificere eventuelle skadelige følger for markedets konkurrencestruktur og for forbrugerne. Det er ikke vores opgave at sætte os i aktionærernes og de øvrige virksomhedslederes sted, hvad angår de grundlæggende beslutninger. 

 Endelig vil jeg endnu en gang takke hr. Gasòliba i Böhm for hans meget venlige ord. Vi vil udsende en meddelelse om moderniseringen af forbindelserne mellem de nationale domstole og Europa-Kommissionen, og vi støtter også initiativer for de nationale dommere på det konkurrencepolitiske område, som navnlig sir Christopher Bellamy har taget initiativ til.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag.(1)
Afstemningen finder sted i morgen. 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
   - Catalonien og Kongeriget Spanien er de sidste dage blevet ramt af et virkeligt politisk uvejr. Når jeg nævner det, er det, fordi det påvirker vores institution. Parlamentsformand Cox har udsat det møde, han skulle have haft så sent som i går med den nye formand for Cataloniens parlament, hr. Benach.
Hele historien opstod, fordi Madrid-dagbladet sidste mandag afslørede, at min generalsekretær Josep Lluís Carod-Rovira, som netop var tiltrådt som premierminister i Catalonien, i hemmelighed (en ikke særlig velbevaret hemmelighed, eftersom dagbladet afslørede den) havde mødtes med ansvarlige fra terrororganisationen ETA.
Hr. Carod har med det mod og den stolthed, der er kendetegnende for ham, indrømmet, at dette møde reelt fandt sted, og oplyst, at det blev afholdt efter anmodning fra ETA, som han håbede ville give ham tilsagn om våbenstilstand.
Der er siden i mandags kommet en sand strøm af fordømmelser fra Madrid, hvor alle som følge af valgkampen overbyder hinanden i forargelse. Hr. Carod trådte tilbage fra posten som premierminister og lod sig modigt opstille øverst på Barcelonas valgliste ved valget til Cortes, som afholdes den 14. marts i år. Som god demokrat lader han borgerne være dommere i sagen. Jeg er for min del ikke i tvivl om, hvilken dom der tæller, og jeg beklager, at parlamentsformanden har aflyst eller udsat modtagelsen af formanden for Cataloniens parlament.
Ludford (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne nævne de initiativer, som man navnlig i Frankrig, men også i andre medlemsstater har taget for at forbyde brugen af såkaldte åbenlyse religiøse symboler. Opmærksomheden har især været rettet mod hijab, det muslimske hovedtørklæde. Hvis vi ønsker at være konsekvente og ikke-diskriminerende, skal ethvert sådant forbud også gælde for sikhernes turban, jødernes kalot og de kristnes kors. Sådanne forbud er skridt i den forkerte retning.
Ud over det rent pragmatiske argument, at hvis man forbyder noget, ønsker folk netop at gøre det, er der vægtige menneskerettighedsmæssige grunde til, at et forbud er uacceptabelt. Her tænker jeg især på artikel 9 i den europæiske menneskerettighedskonvention, som sikrer retten til at vise sit religiøse tilhørsforhold offentligt. Disse garantier er naturligvis også omfattet af vores eget charter om grundlæggende rettigheder. Man kan bestemt hævde, at et forbud vil være en overtrædelse af EU's direktiv om ligebehandling uanset race eller religion.
Før Frankrig eller andre medlemsstater bliver dømt ved domstolene i Strasbourg eller Luxembourg, bør de huske på, at en europæisk integrationsmodel er baseret på respekt for forskelle og frihed til at vælge, ikke på påtvungen ensretning. 
Alavanos (GUE/NGL ).
   - Jeg vil rejse et spørgsmål, der uheldigvis har været uafklaret siden august 2003. Fem EF-statsborgere, borgere i EU, holdes fængslet af de pakistanske myndigheder. Det græsk ejede skib sank i havnen i Karachi, og desværre bliver kokken og folk fra bjærgningsselskabet, som kom til stedet efter ulykken, stadig holdt tilbage. Grunden er, at havnemyndighederne i Karachi skal diskutere frem og tilbage med forsikringsselskabet om den erstatning, de skal have for de ødelæggelser, som faktisk fandt sted.
Jeg rejste spørgsmålet for Europa-Parlamentets formand før jul. Han viste interesse, men desværre er der ikke kommet nogen løsning på sagen. Det, jeg beder om, er, at Europa-Parlamentets formand tager affære igen enten med en henvendelse til den pakistanske ambassadør, eller måske ved at bede kommissær Patten fortælle os, hvilke skridt EU har taget. Det italienske formandskab og Kommissionen havde allerede taget affære, og vi bør ikke tillade, at man diskuterer en forsikringssum, mens EU-borgere holdes som gidsler. 
Formanden.
   - Jeg skal sørge for, at Deres bemærkninger videregives til Parlamentets formand. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger om et fælles europæisk luftrum:
- A5-0010/2004 af Fava for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om rammerne for oprettelse af et fælles europæisk luftrum ("rammeforordningen") (PE-CONS 3690/2003 - C5-0603/2003 - 2001/0060(COD))
og
- A5-0009/2004 af Sanders-ten Holte for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om
1. udøvelse af luftfartstjenester i det fælles europæiske luftrum ("luftfartstjenesteforordningen") (PE-CONS 3691/2003 - C5-0604/2000 - 2001/0235(COD));
2. organisation og udnyttelse af det fælles europæiske luftrum ("luftrumsforordningen") (PE-CONS 3692/2003 - C5-0605/2003 - 2001/0236(COD));
3. interoperabilitet i det europæiske lufttrafikstyringsnet ("interoperabilitetsforordningen") (PE-CONS 3693/2003 - C5-0606/2003 - 2001/0237(COD)). 
Fava (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg tøver ikke med at kalde vedtagelsen af denne forordning om et fælles luftrum for et historisk skridt. Arbejdet er udført af mig selv, min kollega fru Sanders-ten Holte og mange medlemmer, som i løbet af de sidste to år har bidraget til at gøre dette til en vigtig opgave for Parlamentet. Jeg mener, at den er vigtig, for den giver os mulighed for at udbygge vores filosofi, vores udfordring om også at få europæisk integration i vores luftrum, og den hjælper os med at nå to afgørende mål: Det første, umiddelbare mål er at skabe et integreret luftrum, der styres af de samme regler, de samme garantier. Desuden giver den os også mulighed for at revidere suverænitetsbegrebet for at tilpasse det bedre til den europæiske integrationsproces, som vi for øjeblikket investerer vores energi og ressourcer i.
Det første mål, som bestemt er nået med denne forordning, er målet om sikkerhed. I en rapport udarbejdet for nogle få dage siden er de seneste 18 luftfartskatastrofer, som er registreret efter den 11. september 2001, anført. Vi har beregnet det samlede antal omkomne til 2300. Ikke én af disse katastrofer var forbundet med terroraktioner, de var forbundet med problemer med flyvesikkerheden. I den forstand er vores forordning derfor et vigtigt bidrag. Hvis lufttrafikken fortsætter med at stige med samme hastighed som i de seneste år, og hvis vi ikke tager skridt til at forbedre sikkerheden, som vi forsøger at gøre det med denne forordning, vil vi ifølge prognoserne i 2015 have en katastrofe af dette omfang om ugen.
Det fælles luftrum er et vigtigt bidrag, som også vil få indvirkning på organisation, effektivitet og fornuft. I Europa er der for øjeblikket 41 forskellige flyvekontrolcentre, som ofte hver især har deres egne regler, deres egne flyvebaner, deres egne korridorer og deres egne flyvekvoter. Fra Rom til Bruxelles passerer man igennem syv forskellige flyvekontrolcentre, og overdragelsen går ikke altid glat. Tænk på, hvad der skete over Constance-søen for nogle få år siden, da et fly faldt ned som følge af en misforståelse mellem to flyvekontrolcentre ved en overdragelse. Denne forordning vil betyde, at sikkerheden igen bliver prioriteret i europæiske politikker.
Forordningen har også sikret, at omkostninger og fartplaner bliver prioriteret. Den europæiske trafik vil stige fra 7 millioner flyvninger i 1997 til 12 millioner flyvninger i 2010, og i dag er en femtedel af flyvningerne over 20 minutter forsinkede. Det er klart, at effektivitet, hvad angår fartplaner og omkostninger, gør vores selskaber konkurrencedygtige på markedet: USA har næsten det samme geografiske areal som Europa, men de har dobbelt så mange fly i luften og langt færre forsinkelser. Hvordan har vi forsøgt at klare disse problemer? Vi gjorde det med engageret og velinformeret støtte fra Kommissionen, repræsenteret ved fru de Palacio, og med den fornuft, som Rådet udviste i denne vanskelige mæglingsfase.
Jeg vil kort nævne tre ting. Den første drejer sig naturligvis om civilt-militært samarbejde. I det kompromis, der til sidst blev indgået, blev det besluttet, at der skulle henvises eksplicit til medlemsstaternes erklæring om militære spørgsmål. I den erklæring erkender medlemsstaterne, at sikker og effektiv brug af luftrummet kun kan realiseres gennem et tæt samarbejde mellem civile og militære myndigheder. Vi betragter det som en milepæl i den europæiske integrationsproces: For første gang forstår militærtoppen i alle 15 medlemsstater, at ingen ejer det europæiske luftrum, og at der må findes en balance - på højest mulige kvalitetsniveau - mellem alle medlemsstaternes forsvarskrav og sikkerhedskravene, som er kundernes og dermed de europæiske borgeres største bekymring.
Den anden vigtige ting er Eurocontrols rolle. Vi har forsøgt at inddrage og gøre brug af Eurocontrols erfaringer og effektivitet og at fastlægge den rolle, som det kunne spille for opbygningen af dette integrerede fælles europæiske luftrum. Det mål krævede samarbejde, uden at roller og funktioner overlappede hinanden. Samarbejdet med de europæiske institutioner og Kommissionen er helt afgørende for denne forordning. Det blev besluttet, at Eurocontrol skal kunne deltage i møder i Udvalget for det Fælles Luftrum som observatør. Vi går derfor i retning af et højere niveau for det bidrag, som Eurocontrol vil kunne give.
Endelig er der på Parlamentets foranledning fastsat bestemmelser om sanktioner på grundlag af et elementært princip, som Beccaria har lært os: Uden sanktioner, uden trussel om sanktioner, er det vanskeligt at håndhæve ethvert retligt princip.
Hr. formand, jeg mener, at værdien af denne forordning - og af de europæiske institutioner, som har bidraget til dens udarbejdelse - ligger i, at vi igen har overvundet visse nationale bekymringer og egoistiske hensyn. Et fælles europæisk luftrum fra den 1. januar 2005 vil bekræfte tydeligt, at Europa vokser, at integrationsprocessen udvikler sig, og at den proces også er synonym med livskvalitet og sikkerhed.
Sanders-ten Holte (ELDR ),
   Hr. formand, valget nærmer sig, og jeg bliver stadig oftere spurgt, om Europa-Parlamentet egentlig betyder noget, og om det har noget at skulle have sagt. Jeg tror, at denne sag er et godt eksempel, og det vil jeg komme nærmere ind på. I begyndelsen var Rådets og Kommissionens ambitioner meget store, især efter den 11. september. Men efterhånden forsvandt de som dug for solen. Der var alle mulige følsomme områder, såsom suverænitet og juridiske forhindringer, kort sagt, Rådet turde ikke tage et klart skridt, og Europa-Parlamentet havde tydeligvis en anden opfattelse.
Vi har et klart mål, nemlig øget integration i det europæiske luftrum af hensyn til borgerne. Det er nødvendigt, og i dialog med Rådet har vi i sidste instans opnået, at Rådet tydeligt er forpligtet til også at nå frem til dette mål. Det er det første skridt i den rigtige retning. De vigtigste punkter, som vi i forligsfasen har opnået enighed om med Rådet, drejer sig naturligvis om gennemførelsen. Tjenesteudbydere skal opfylde store krav, og det skal der føres tilsyn med. Interessekonflikter skal ryddes af vejen, adgangen til tjenesteydelserne skal garanteres for alle brugere af luftrummet, også for militæret vil jeg lige tilføje. Jeg synes, det er vigtigt, at Europa-Parlamentet kan følge dette.
Også om afgiftsordningerne har vi opnået enighed. Der kan anvendes incitamenter for at fremme en bedre brug af luftrummet. Subsidieringen skal begrænses, og desuden skal alt blive mere gennemsigtigt. Hvad angår fremtiden, har vi også tilskyndet til tydelighed. Hvornår vil vi få en lovgivning om flyvelederes licenser? Hvornår er tiden inde til, at idéen med et fælles luftrum i de øvre luftlag måske også kan anvendes i de nedre luftlag? Det vil vi have sikkerhed om. Endvidere synes vi, det er udmærket, at Eurocontrol er blevet involveret i dette. De har arbejdet meget hårdt på det, og jeg tror, at diskussionen om denne sag har fået alle til at fokusere på dette, hvilket er godt.
Et andet punkt, hvor der var forskellige opfattelser, var naturligvis det civile og militære samarbejde. Jeg tror, det er hr. Favas største fortjeneste, at det er lykkedes ham at få en klar henvisning i teksten til nødvendigheden af et civilt og militært samarbejde. Parlamentet lægger stor vægt på dette, og det har det hele tiden fremhævet under forhandlingerne. Måske er det også en begyndelse til et bedre og mere militært samarbejde i fremtiden. Det er ligeledes lykkedes Parlamentet at tydeliggøre betydningen af udvekslingen af oplysninger. Det gælder også for alle tjenesteudbydere, altså også for militæret. Vi er ligeledes tilfredse med, at medlemsstaterne har forpligtet sig til at samarbejde om planen om en fleksibel udnyttelse af luftrummet på tværs af grænserne. Det vil forhindre mange forsinkelser. Det kom hr. Fava også udførligt ind på.
Til sidst er der det punkt, som forligsfasen næsten strandede på, nemlig grænseoverskridende luftrumsblokke. Jeg synes, at vi med artikel 5, stk. 6, har opnået et rimeligt kompromis. For mig personligt var det et af de vigtigste punkter. Hvis der skal gøres fremskridt, må teksten indeholde bestemmelser om konfliktmægling, ellers er det for let at gemme sig bag en andens ryg. På mine kollegers vegne har jeg arbejdet hårdt for det, og jeg er derfor rimeligt tilfreds med resultatet. Medlemsstaterne er forpligtet til at tage hensyn til Kommissionens opfattelse, og denne opfattelse skal de også bruge som grundlag for løsningen af konflikter vedrørende oprettelsen af grænseoverskridende luftrumsblokke. Fru kommissær, hvad der var medvirkende til, at vi skiftede mening, var Kommissionens tilsagn i form af en skriftlig erklæring om at træffe foranstaltninger for at revidere proceduren efter fem år, hvis der ikke er gjort tydelige fremskridt med en ny inddeling af luftrummet. Dette giver den afgørende impuls, som er nødvendig for at gøre det europæiske luftrum mere sikkert og mere effektivt. Det er vigtigt for tjenesteudbyderne, for brugerne af luftrummet og naturligvis for passagererne. Det er også bydende nødvendigt, i betragtning af at lufttrafikken i øjeblikket øges med mere end 2 % om året.
Fru kommissær, De kan være forvisset om, at Europa-Parlamentet har handlet i borgernes interesse, og at vi nøje vil overvåge de fremskridt, som gøres, og vil træffe foranstaltninger, hvis medlemsstaterne udviser forsømmelighed.
Endelig vil jeg takke mine kolleger for det fortræffelige samarbejde og tjenestegrenene for deres støtte. Forhandlingerne med Rådet var vanskelige, men de forløb hele tiden i en behagelig og konstruktiv atmosfære, med forståelse for hinandens opfattelser, men sådan skal det også være. Jeg synes, det var en ære at yde et bidrag til en mere sikker og mere effektiv luftfart i borgernes interesse. Jeg vil også benytte lejligheden til at påpege, hvor vigtig Europa-Parlamentets rolle har været, for jeg tror, at vi sammen med Rådet har opnået et udmærket forslag. 
De Palacio,
   Hr. formand, mine damer og herrer, De kan nok forestille Dem, at dagen i dag er vigtig for mig. Det er en fornøjelse at kunne deltage i denne forhandling, som vil markere en positiv afslutning på og dermed vedtagelse af det, der har været en af Kommissionens prioriteringer, og naturligvis en af mine som kommissær med ansvaret for transport, nemlig oprettelsen af det fælles europæiske luftrum.
Det har været et hårdt og kompliceret arbejde, vi har udført i løbet af disse år, for det har drejet sig om år. I forbindelse med dette initiativ holdt militære ledere inden for luftfart fra alle Unionens stater klædt i uniformer for første gang møde i de europæiske institutioners lokaler - nærmere betegnet i Kommissionens lokaler - med de civile ledere for at drøfte de aspekter, der er blevet påpeget af ordførerne, såsom fleksibel civil og militær udnyttelse af det europæiske luftrum.
Det er et initiativ, hvor Parlamentets, og navnlig hr. Favas og fru Sanders-ten Holtes støtte har været afgørende for, at vi kunne komme videre med det.
Jeg vil også takke skyggeordførerne fra de forskellige politiske grupper og hele Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme for deres støtte og opbakning under de mange drøftelser, vi har haft.
Jeg vil gerne påpege, at et initiativ, som, da vi forelagde det, blev modtaget med enorm skepsis i en stor del af Unionens stater, og som gav anledning til stor modstand i nogle sektorer, vil ende med at få bred opbakning.
Det er værd at huske på, at alle medlemsstaterne støtter dette initiativ, og det viste de med vedtagelsen af de seneste afgørelser i Rådet, og jeg håber, at det bliver ligesådan under afstemningen i dag. Jeg vil også sige, at de forskellige sektorer i den berørte industri (luftfartstjenesteudbydere, luftfartsselskaber, udstyrsproducenter, lufthavne osv.) er bevidste om den mulighed, der ligger i dette initiativ, en mulighed for at fremme et større marked med større kapacitet, og de er især bevidste om, at det vil give os mulighed for at være førende og arbejde med at definere nye koncepter for luftfart og flyvekontrol med henblik på STAR 21-initiativet for 2020 og tillige deltage, samarbejde og kombinere vores forslag med USA's forslag for at fremme et sikrere system.
Hr. Fava lagde vægt på sikkerhedsaspektet, som er meget vigtigt i dette initiativ, sikrere systemer i fremtiden, men med en mere hensigtsmæssig teknologi, der giver mulighed for en bedre, sikrere og mere effektiv anvendelse af luftrummet, og jeg vil understrege, at det alt sammen vil resultere i større sikkerhed.
Jeg vil sige noget, som også er meget vigtigt, og det er, at fagforeningerne, især de fagforeninger, der repræsenterer de vigtigste aktører, f.eks. flyvelederne, i den sidste ende også har indset fordelene ved et initiativ af denne art, og derfor glæder jeg mig over den fælles erklæring, som fagforeninger og arbejdsgiverforeninger fremkom med om den endelige tekst, hvor Eurocontrol - som er et af de vigtigste diskussionsemner - også får sin rolle og sit ansvar som et organ med en erfaring og en viden, der er helt afgørende for udviklingen af det fælles europæiske luftrum.
Jeg er bevidst om, at der var nogle, som tvivlede på staternes vilje på konkrete områder, og i dag har ordføreren, fru Sanders-ten Holte, sagt, at vi meget nøje vil overvåge, hvordan Unionens stater håndterer gennemførelsen af dette fælles europæiske luftrum.
Jeg synes, at den tekst, vi endte med at blive enige om, er en afbalanceret tekst, som givetvis vil blive udviklet i fremtiden, men vi skal være klar over, at vi er i færd med at gennemføre en revolution og gøre et fremskridt, der er af største betydning for opbygningen af Europa i praksis.
Begrebet om, at der eksisterer en suverænitet over luftrummet, et område, hvorpå vi vil regulere og optræde i henhold til fælles regler i et integreret system, er et enormt fremskridt, som vi ikke kan undervurdere, og derfor er det, at medlemsstaterne fastholder - som det fremgår af den tekst, vi endte med at blive enige om - de garantier, der er nødvendige for at acceptere denne ændring, efter min mening en passende kompensation, hvis vi ønsker fortsat at gøre fremskridt, vel vidende at Europa ikke kan bygges på en dag, men er en proces, hvor vi hele tiden skal gøre fremskridt på grundlag af enighed med støtte fra alle staterne, for det drejer sig ikke om at lade nogen tilbage.
Mine damer og herrer, jeg ved, at der stadig er noget at gøre - og jeg understreger, at der i de kommende år vil komme nye forslag - men jeg mener, at vi i dag åbner nye muligheder, der er ensbetydende med at drage størst mulig fordel af de perspektiver, som netop vores tilhørsforhold til dette fællesskab, der er kendt som Den Europæiske Union, giver, det vil sige at drage fordel af den europæiske merværdi. Og det er det, vi gør i dag for at få et luftrum, der kan forvaltes mere effektivt, men især mere sikkert og mere miljøvenligt i borgernes interesse, og jeg gentager, at det er et fremskridt, der på en vis måde er næsten revolutionært.
Jeg vil takke for Rådet for dets holdning, som har gjort denne udvikling mulig gennem disse drøftelser i løbet af alle disse år - det første møde fandt sted i januar 2000, det var en af de første ting, jeg gjorde. Det har været fire år, hvor vi alle sammen har været i stand til at udvikle og blive enige om nogle regler, der giver os mulighed for at fremme dette initiativ, som, vil jeg minde om, også vil få indflydelse på det schweiziske og det norske luftrum. Schweiz og Norge har i øvrigt deltaget fuldt ud i de drøftelser, som vi har haft i løbet af denne periode, og jeg takker igen ordførerne, skyggeordførerne, alle medlemmerne af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, Parlamentet og Rådet for deres bidrag, som uden tvivl har forbedret det endelige resultat.
Schmitt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne begynde med, og det ligger mig virkelig på hjerte, at sige tak til de to ordførere, hr. Fava og fru Sanders-ten Holte. De har efter min opfattelse kæmpet fremragende og engageret - netop også i slutfasen - hvor man jo nogle gange havde indtryk af, at det faktisk kun var Parlamentet, der kæmpede for dette emne, for Kommissionen havde jo allerede opgivet sin kamp et stykke hen ad vejen. Når man ser på den smukke brochure, som blev udgivet i 2002 med forord af kommissæren, så lød det jo dengang, at nu var tiden moden. Og så kommer de mange forslag, som så desværre ikke rigtig er blevet til lov endnu. Men derfor siger jeg også, at jeg er lidt skeptisk, når vi i dag taler om et historisk øjeblik eller en kronende afslutning. Det er højst en begyndelse.
Mine damer og herrer, vi skal ikke stikke os selv blår i øjnene. Vi taler nu for tredje gang i Parlamentet om dette emne, og hvis borgerne hørte det, ville de slet ikke tro deres egne ører, for de ville jo mene, at det var noget, man skulle have løst for længst. På jorden har vi ingen grænser længere, jeg kan sætte mig ind i bilen og køre fra Berlin til Paris eller Rom uden at blive kontrolleret. Men dér, hvor det er så tvingende nødvendigt og oplagt, nemlig i luften, hvor der dagligt foretages grænseoverskridende flyvninger, har vi ikke denne situation. Sådan er det desværre, og det er egentlig det komiske ved hele sagen. Rådet fastslog nemlig udtrykkeligt på sit møde i Barcelona i marts 2002 behovet og udtalte følgende opfordring: "Vi har brug for en fælles europæisk himmel". Og Rådet har blokeret lige til det sidste, hvor det overhovedet kunne lade sig gøre. Det siger jeg så tydeligt, fordi jeg længe har overvejet, om jeg overhovedet kan stemme for i forligsproceduren.
Efter vores mening var der to centrale punkter, nemlig de to store emner: Vi ønskede større sikkerhed, og vi ville skabe større effektivitet på himlen. Vi vidste, at de to emner hænger tæt sammen med, at samarbejdet mellem den civile og den militære luftfart skulle organiseres, og - som det så smukt hedder i Kommissionens brochure: "Fra lappeværk til netværk" - at opsplitningen måtte bringes til ophør. Det, som hr. Fava nævnte, nemlig 41 luftkontrolrum alene i medlemsstaterne, at man skal flyve gennem syv kontrolrum på en kort tur fra Bruxelles til Rom, det er alt sammen potentielle risici og samtidig også årsag til unødvendige forsinkelser. Disse to centrale punkter er længe blevet blokeret af Rådet.
Fru kommissær, jeg må desværre også sige til Dem, at da den fælles holdning kom tilbage i udvalget, var det Deres repræsentanter, som sagde, at Rådets holdning ganske vist var konservativ, men det var alligevel et stort kup. Hvis ikke Parlamentet havde været så standhaftigt, og netop også de to ordførere havde engageret sig så stærkt, så ville det ikke være lykkedes at skabe denne begyndelse, nemlig at der et stykke hen ad vejen findes et samarbejde, en aftale, en forståelse, en fælles dialog mellem alle brugerne. Og at der desuden findes en klar opgave til medlemsstaterne, som er forbundet med den betingelse - og det var det afgørende punkt for mig - at hvis der ikke sker noget inden for de næste fem år - vi skal huske på, at medlemsstaterne har haft årtier til at etablere funktionelle luftrumsblokke - hvis der altså ikke sker noget inden for de næste fem år, så må og vil vi rette op på det, og så kan vi ikke lade kompetencen for disse spørgsmål blive hos medlemsstaterne. Set ud fra dette aspekt, som var den afgørende grund for mig, har jeg sagt, at det er bedre, at vi gør en begyndelse, nu tager vi det lidt, vi kan få, for vi kunne ikke opnå mere. Men jeg siger helt klart, at vi ikke har tabt det større mål af syne, og jeg beder Dem alle om, at vi i Europa-Parlamentet fortsat engagerer os for at opnå, at det fælles luftrum i Europa ikke kun skal være en vision, men en dag virkelig bliver en realitet. Med eller imod medlemsstaterne, vi har brug for det. 
Stockmann (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, allerførst hjertelig tak til ordføreren for det gode arbejde og samarbejde. Fru kommissær, De og vi havde en vision om, at vi fremover i Europa skulle kunne flyve direkte fra A til B og dermed udnytte kapaciteten væsentligt bedre, at forsinkelserne kunne reduceres markant, og at vi radikalt ville kunne minimere sikkerhedsrisikoen gennem en snarlig oprettelse af nogle få, funktionelle luftrumsblokke i Europa - enden på kludetæppet på den europæiske himmel. Resultatet er blevet et fælles luftrum . Mere kunne man åbenbart ikke komme igennem med politisk, og enigheden mellem Rådet og Parlamentet kom også først i stand i sidste minut, bogstaveligt talt fem minutter i tolv.
Fordi vi er optaget af det samlede resultat, har Parlamentet strakt sig langt og imødekommet mange ønsker og bekymringer fra Rådets side. I Ministerrådet havde vi ganske vist klart indtryk af, at det fortsat var og er den nationale betragtning, der har overtaget. Resultatet er, at vi er fløjet i den rigtige retning, men slet ikke langt nok. Især med hensyn til samarbejdet mellem den militære og den civile luftfart måtte Parlamentet tage store hensyn til de nationale følelser og faktisk opgive konceptet om fleksibel udnyttelse af luftrummet. Store dele af luftrummet er fortsat reserveret til militære formål. En direkte flyvning fra Rom til Bruxelles er navigationsteknisk ikke noget problem længere, men den vil fremover ikke være mulig. Det er økonomisk og økologisk vanvid. Det er trods alt et fremskridt, at medlemsstaterne for første gang anerkender, at luftrummet kun kan udnyttes sikkert og effektivt, hvis de militære og civile brugere samarbejder, hvordan det så end skal reguleres i fremtiden.
Men også med hensyn til kernen i det fælles luftrum - her kan jeg kun give min kollega ret - med hensyn til de funktionelle luftrumsblokke lever resultatet ikke op til, hvad der sagligt set var behov for, nemlig en rigtig fællesskabsløsning med klar beslutningskompetence til Kommissionen. Det kunne man desværre ikke komme igennem med. Også her har medlemsstaterne fortsat det sidste ord at skulle have sagt. Det er dog et afgørende fremskridt, at medlemsstaterne for første gang bliver forpligtet til overhovedet at forhandle om at etablere grænseoverskridende luftrumsblokke. Desuden - og det håber jeg ligesom den forrige taler på - skal Kommissionen opmærksomt følge udviklingen og vurdere situationen efter fem år og eventuelt foreslå ændringer til systemet. Det vil altså sige, at medlemsstaterne ikke længere kan løbe fra ansvaret som i de seneste årtier, de er under målrettet overvågning. Parlamentets og Kommissionens forventninger er store. Facit: Resultatet er ganske vist ikke det kvantespring i lufttrafikken, som vi havde håbet på og fået stillet i udsigt, men de første skridt er taget. Vi kan fremover håbe på mere Europa over skyerne.
Med henblik på den påtænkte standardisering af det nedre luftrum og etablering - jeg går lige et skridt videre - af et fælles transeuropæisk luftrum, så håber jeg, at emnet fleksibel udnyttelse af luftrummet og naturligvis funktionelle luftrumsblokke atter …
Ainardi (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, de forslag til forordning, der er forelagt til afstemning i dag, er rent faktisk resultatet af en aftale, der blev indgået under forligsproceduren efter flere måneders drøftelser og arbejde. Jeg stemte på vegne af GUE/NGL-Gruppen hverken for eller imod denne aftale, selv om jeg tilslutter mig de fremskridt, der er opnået i forhold til det oprindelige forslag.
Efter de forskellige flykatastrofer er sikkerhedsspørgsmålet fortsat det vigtigste indsatsområde i denne forbindelse. Følgelig har jeg især vurderet disse betænkninger ud fra en sikkerhedsmæssig synsvinkel. Jeg har her i Parlamentet beklaget den ideologiske stillingtagen, som betyder, at liberaliseringen udgør kernen i de foreslående foranstaltninger. Udgangspunktet var overbevisningen om, at de økonomiske faktorer burde regulere luftfartssektoren og var det bedste middel til at forbedre forholdene. Den aftale, man nåede frem til, er efter min opfattelse udtryk for, at man nu har indtaget en betydeligt mere realistisk holdning.
Samarbejdet mellem den civile og den militære luftfart vil blive fremmet i det omfang, det er foreneligt med medlemsstaternes suverænitet, selv om jeg havde håbet på en mere dynamisk tilgang til dette emne. Inddelingen af luftrummet vil ske ud fra driftsmæssige eller funktionelle kriterier, uafhængigt af nationale grænser og i samråd med Eurocontrol. I tilfælde af tvister kan medlemsstaterne, hvis de ønsker det, i fællesskab anmode om en udtalelse fra en fælles luftrumskomité med ansvar for projektets iværksættelse. Denne komité vil blive ledet af Kommissionens repræsentant og bestå af to repræsentanter for hver medlemsstat og en repræsentant for Eurocontrol. Aftalen overlader det til medlemsstaterne at afgøre, om de vil overdrage luftfartskontrollen til et offentligt eller et privat selskab. Disse forslag udgør efter min opfattelse en positiv udvikling.
Selv om de såkaldte tilknyttede tjenester ikke afvikles, finder jeg det dog beklageligt, at teksten ikke indeholder en klar tilkendegivelse af, at styringen af luftfartssikkerheden er en tjeneste, der kræver en global og samlet tilgang. Jeg beklager fortsat, at Parlamentet ikke vedtog det ændringsforslag, jeg stillede på GUE/NGL-Gruppens vegne, om at dublere kontrolapparaterne, så flytrafikken fortsat kan afvikles sikkert i tilfælde af funktionssvigt.
Jeg er fortsat overbevist om, at den ubetingede regel om funktionel adskillelse af leverandørerne af tjenesteydelser og de nationale kontrolmyndigheder ikke nødvendigvis tager hensyn til de komplicerede forhold, der betinger de beslutninger, der træffes inden for så tæt forbundne sektorer. Jeg mener desuden, at luftfartskontrol og alt vedrørende regulering og sikkerhed inden for luftartssektoren bør varetages af offentlige myndigheder og betragtes som offentlige tjenester. Jeg har mødt operatørerne. Jeg har arbejdet meget sammen med fagforeningerne om denne sag. Jeg ønsker at takke dem og sige, at de har medvirket til at føre udviklingen i den rigtige retning. Jeg mener i øvrigt, at hovedinteressenterne, nemlig de ansatte, i højere grad bør inddrages. Det er en forudsætning for andre forbedringer og effektive europæiske foranstaltninger. De kan være sikker på, at GUE/NGL-Gruppen vil bidrage hertil. Det er begrundelsen for, at jeg stemte, som jeg gjorde. Jeg ønsker nemlig både at tage de opnåede resultater i betragtning og tilkendegive, hvor langt vi endnu er fra målet. 

Maes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, allerførst vil jeg lykønske og takke de to ordførere, hr. Fava og fru Sanders-ten Holte. Jeg vil også gerne takke dem for den måde, hvorpå de har arbejdet for at tage fælles interesser op. Det er jo påfaldende, at hele det politiske spektrum her i Parlamentet opfordrer til flere europæiske beføjelser for bedre at kunne garantere sikkerheden.
Jeg synes, vores nationale regeringer bliver nødt til at stå til ansvar. Hvis der nogensinde sker en ulykke, skyldes det, at vi stadig holder fast ved de nationale grænser. Således ville landene blive nødt til at stå til regnskab over for deres egne borgere, fordi der stadig mangler et virkelig fælles luftrum. Vi taler i tide og utide om subsidiaritetsprincippet, som jeg er stor tilhænger af. Men denne subsidiaritet skal også gælde nedefra og op. Hvis det er nødvendigt på grund af luftfartens sikkerhed, må de nationale myndigheder være rede til at afgive beføjelser til EU. Alt andet ville være uforsvarligt. Jeg havde netop en samtale med USA's føderale myndigheder, hvor ikke færre end 48.000 mennesker er involverede under en enkelt føderal paraply inden for kontrollen med luftfartssikkerhed. Jeg synes ikke, at sikkerhedsniveauet skal være afhængigt af vores store forkærlighed for mangfoldighed. Hvis der er ét sted, hvor mangfoldighed ikke må gælde, så er det i forbindelse med sikkerhedskontrol. Derfor er vi enige med Dem i, at vi i dag med et fælles luftrum tager et skridt fremad, men egentlig kunne vi allerede have taget dette skridt for 20 år siden, så vi i dag kunne være gået meget længere, end vi i øjeblikket er gået.
Vi er naturligvis ikke blinde for de forbedringer, som er foretaget i de bestemmelser, som der er forhandlet om. Samtidig vil vi understrege, at når der sker en sådan ulykke som ved Bodensøen, tilskynder det os jo til at oprette disse grænseoverskridende luftrumsblokke for at undgå, at endnu flere af den slags ulykker kan ske som følge af dårlig kommunikation.
Alt i alt, fru kommissær, hr. formand, er den forbedring, som nu er foretaget, endnu utilstrækkelig. Når vi ser, hvordan det civile og militære samarbejde om interoperabilitet allerede i et vist omfang er indledt til fordel for sikkerheden, synes vi, at begreberne national suverænitet påberåbes alt for meget her, og det kunne skade sikkerheden. Den er en prioritering for hele Parlamentet. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, der er mange medlemmer, som selv nu inderst inden ikke er særligt tilfredse med den aftale, vi sidder med her. Jeg forstår, hvad der får dem til at reagere sådan, men hvis de går lidt tilbage, seks-syv år tilbage, og ser, hvor vi var dengang, vil de se, at vi står over for et meget vigtigt skridt, både for Europa og for de europæiske borgere. De har jo selv deltaget personligt i forligsproceduren, hr. formand, så De forstår sikkert bedre end nogen anden, at der bliver taget et meget vigtigt skridt for at begrænse forsinkelser, og at vi på denne måde styrker lufttrafikken, får en bedre beskyttelse af miljøet og giver europæisk turisme en mere effektiv støtte.
Vi har frem til sidste øjeblik stået over for fordomme enten fra visse medlemsstater eller fra visse militære myndigheder. Som bekendt var der frem til sidste øjeblik problemer dels i forbindelse med samarbejdet mellem militære og civile myndigheder dels i forbindelse med definitionen på internationalt plan af de fælles operative afdelinger, luftrumsblokkene. Presset fra Europa-Parlamentet gjorde, at der skete nogle fremskridt. Måske er der ikke sket de fremskridt, der burde. Det er dog bedst, hvis Europa-Parlamentet accepterer det, vi nu har foran os, og betragter det som det første skridt. Vi må ikke standse vores bestræbelser her. Det kan betale sig at lægge endnu mere pres på medlemsstaterne, så de går et skridt videre i deres holdninger, og jeg vil slutte mit korte indlæg i denne sammenhæng med at sige, at vi ikke må undlade at fremhæve den meget positive rolle, som Europa-Kommissionen, og især kommissæren, har spillet. Jeg tror, det er et af de største resultater, hun har haft indtil nu i sin tid som kommissær for transportområdet. Det bør vi takke og rose hende for. 
Savary (PSE ).
   - (FR) Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke kommissæren og ordførerne for deres vedholdende indsats i denne vigtige sag. Jeg ønsker blot at sige, at man, som vi har set det i forbindelse med katastroferne ved Bodensøen og Sharm el Sheikh eller og forlis, så snart man står over for en ulykke, retter sig mod Europa. Og i reglen er det de selv samme modstandere af den europæiske integration, der glemmer deres modstand, når katastrofen indtræder. Jeg er følgelig overbevist om, at indførelsen af et fælles luftrum er en udmærket fremadrettet foranstaltning. Under alle omstændigheder bør vi inden for dette fælles europæiske rum gøre det samme i forhold til luftrummet, som vi har gjort inden for landevejstrafikken og forsøger at gøre inden for søfarten og jernbanetrafikken.
Jeg tror, at Parlamentet i denne sag har spillet en afgørende rolle i forbindelse med anerkendelsen af, at luftfartskontrollen er af almen interesse og en offentlig tjeneste. I øvrigt tror jeg, at luftfartskontrolpersonalet herved har fået en europæisk dimension, som kan ændre deres indstilling fremover og sandsynligvis få dem til at spille en mere aktiv rolle under de kommende etaper af etableringen af et fælles europæisk luftrum. Det glæder mig, at der nu endelig foreligger en integreret tekst, og at vi i aften vil have god grund til at glæde os over det resultat, vi er nået frem til. 
Laguiller (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, De påstår, at De vil gennemføre det, De kalder et fælles europæisk luftrum, men selv de få fremskridt, der er sket i retning af en overvindelse af de barrierer og den rivalisering staterne imellem, der er særlig grotesk inden for luftfarten, ophæves og overskygges endog af den øgede konkurrence mellem de private selskaber og det private profitmageri.
Udtrykket "fælles luftrum" dækker over hovedkulse privatiseringer af tidligere statslige selskaber. Denne politik har allerede ført til flere tusinde afskedigelser inden for luftfartssektoren. Der er i øjeblikket varslet omfattende fyringer hos Alitalia, KLM, som kontrolleres af Air France, og andre store selskaber. Det er utvivlsomt i de privatiserede selskabers aktionærers interesse at reducere antallet af ansatte inden for navigation såvel som vedligeholdelse og sikkerhedskontrol. Men denne profitjagt indebærer stigende risici for passagererne.
Det er direkte kriminelt at videreføre denne politik efter katastrofen ved Bodensøen for halvandet år siden, som var en direkte følge af privatiseringen af den schweiziske luftfartskontrol. Hvad angår katastrofen i Sharm el Sheikh, er den nøjagtige tekniske årsag fortsat ukendt, men alle ved, at selskaber som det, der ejede flyet, tjener penge ved at sikre en hurtig rotation af deres fly, forlænge arbejdstiden, ansætte lavtlønnet og ofte utilstrækkeligt uddannet personale eller reducere den obligatoriske vedligeholdelse og den tekniske kontrol til et minimum. Men selv de store virksomheder, der har konkurrenterne lige i hælene, gør det samme.
Profithensynet er uforeneligt med de sikkerhedsmæssige hensyn. Vi stemmer for de ændringsforslag, der tager sigte på at forbedre sikkerheden, men vi er som helhed imod en konkurrencebaseret politik, hvad enten den er underlagt en fælles europæisk lovgivning eller ej, fordi den er kilde til et enormt spild og kun kan føre til katastrofer.
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære fru næstformand, også jeg vil gerne tilslutte mig takken til Dem, for det var Dem, der fik idéen til dette fælles luftrum. De har kæmpet Dem igennem med arbejdsgruppen på højt niveau, og det er lykkedes Dem at overvinde diverse nationale betænkeligheder, og selv om hr. Schmitt har ret i sin kritik af det, der er blevet resultatet af forligsproceduren, så er vi alle enige om, at vi har opnået et principielt systemskifte. Tidligere var det ganske vist et samarbejde under Eurocontrol, men kun under Eurocontrol. Medlemsstaterne var suveræne, der var ingen fællesskabslovgivning, og hver enkelt stat kunne påberåbe sig sin suverænitet og unddrage sig enhver kontrol. Med denne lovgivning har vi nu en fællesskabslovgivning, som ingen kan unddrage sig, og vi har en fællesskabslovgivning, som kan vedtages og ændres med flertal. Og vi har Kommissionen som vogter og forvalter af fællesskabsretten, så ingen medlemsstat kan sige: Der er noget, vi ikke gør helt rigtigt hjemme hos os inden for kontrol af luftrummet, med sikkerhedsforanstaltningerne, men det kommer slet ikke Kommissionen ved. Nej, der er et klart fælles ansvar, og Kommissionen står centralt i gennemførelsen af den nye lovgivning. Jeg mener, det er et stort fremskridt, som vi bør hilse varmt velkommen. Jeg tror, at vi hermed vil få mindre ventetid i luften og i lufthavnene, til fordel for passagererne og til fordel for flyselskaberne. Vi vil få større økologisk succes, fordi hver venterunde, der bliver fløjet for meget, er en katastrofe for vores miljø, og vi vil gøre fremskridt sikkerhedsmæssigt, for vi vil overvinde den hidtidige opsplitning i det tekniske udstyr og samarbejdet.
Jeg må naturligvis sige til mine socialistiske, mine postkommunistiske kolleger, at jeg ikke kan tilslutte mig deres tro på, at flysikkerhedstjenester skal ligge i offentligt regi. Men hvis vi ser på de seneste år, hvor blev trafikken så afviklet efter forskrifterne? Hvor blev flyene hængende? Så kommer jeg altid til at tænke på et land med statsansatte i flysikkerhedstjenesten. Statsansatte betyder ikke automatisk en bedre og mere effektiv udnyttelse af luftrummet. Fru kommissær, lad os tale om det ved lejlighed. Jeg tror, at vi efter dette lovgivningsarbejde har brug for et nyt initiativ, måske om to-tre år, for også at få konkurrence mellem flysikkerhedstjenesterne, for også her er der behov for konkurrence for at øge effektiviteten. 
Foster (PPE-DE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne begynde med at takke ordførerne og skyggeordførerne for deres arbejde med denne meget detaljerede og vanskelige betænkning om det øvre luftrum.
I fortsættelse af Rådets seneste fælles holdning - som min delegation i det store og hele støttede - og den efterfølgende forligsprocedure kan vi nu støtte denne forordning fuldt ud. Under processen drejede en af vores hovedindvendinger sig om integrationen af militæroperationer og -uddannelse. Det glæder mig, at denne enekompetence nu er udelukket. Hvis ikke den var blevet det, kunne det få en negativ indvirkning på NATO-operationer, så det glæder mig, at det ikke længere er tilfældet.
Under gennemførelsen skal vi dog passe på, at de nyligt oprettede organer - det vil sige Udvalget for Det Fælles Luftrum og det rådgivende organ for luftfart - ikke overlapper hinanden og derved skaber unødig forvirring. Der er ingen tvivl om, at luftfartsindustrien ikke kan fortsætte med at tabe 4 milliarder amerikanske dollars årligt på grund af det overfyldte luftrum over Europa, og jeg mener, at denne forordning vil bidrage til at løse problemet.
Eurocontrol bør også lykønskes med sit initiativ om at indføre en reduceret vertikal adskillelse efter januar 2002. Jeg har forstået, at vi har øget kapaciteten med omkring 30 % og mindsket forsinkelserne til det niveau, vi havde i 1998-1999. Det påhviler dog visse lande og områder, f.eks. Frankrig, Italien, Spanien, Sydtyskland og Schweiz, der er ansvarlige for 44 % af alle forsinkelser, at gennemføre drastiske forbedringer på nationalt plan, hvis forordningen skal blive en succes. Et andet problem, som skal løses snarest, er manglen på flyveledere i hele Europa.
Jeg vil slutte med at sige, at vi med denne forordning forbedrer sikkerheden, effektiviteten og økonomien inden for flyvekontrol, hvilket er godt nyt for både branchen, erhvervslivet og forbrugerne i en situation, hvor flytrafikken fortsat er stigende i hele Europa. 
Lisi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru de Palacio, jeg vil bruge disse to minutter til at rose ordførerne, som har været vedholdende og klarsynede i dette komplekse og nuancerede spørgsmål, men som aldrig har glemt eller svigtet hovedmålet. Jeg vil også rose alle udvalgets medlemmer, som har troet på deres arbejde og støttet det, og jeg vil rose Kommissionen, som har arbejdet side om side med os og givet os mulighed for at opnå et resultat, som jeg kan sige, at jeg er tilfreds med.
Mine damer og herrer, dette er ikke blot en teknisk tilfredsstillelse. Nogle medlemmer har allerede sagt, at vi på dette område sagtens kunne have gjort mere, at vi kunne have opnået mere, at vi kunne have gået længere med harmoniseringen, men jeg vil opfordre Dem til at tænke over den tilfredshed, vi kan føle set ud fra et politisk synspunkt: Det er under alle omstændigheder lykkedes for os at bryde et tabu, da vi fremover - og udstyret med en forordning til formålet - kan tale om et fælles europæisk luftrum, naturligvis endnu ikke på det niveau, som vi ønsker og håber på, men alligevel på grundlag af en aktuel situation, som er blevet udnyttet godt. Det er en endnu større grund til at være tilfreds, for denne bestemmelse falder inden for en ramme, der allerede har afstedkommet andre bestemmelser: Jeg tænker på den, som Rådet har vedtaget om boardingafvisning, og den, som fru Maes er ved at udarbejde om flysikkerhed, og som jeg virkelig håber bliver vedtaget.
Jeg mener derfor, at vi også bør være tilfredse, for dette er det Europa, som borgerne forstår bedst, det Europa, som borgerne føler sig tæt på, for det er det Europa, som forbedrer deres sikkerhed, forøger deres rettigheder og øger deres tilfredshed med reaktionerne på deres udtalte behov. Jeg tror, at borgerne vil blive vores vigtigste allierede, når vi også på dette område forsøger at gøre fremskridt og opnå de resultater, der ikke er inden for rækkevidde i dag, men som vi uden tvivl vil kunne opnå i de kommende år.
Musotto (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru de Palacio, mine damer og herrer, jeg vil også udtrykke min fulde og ubetingede tilfredshed med det resultat, der er kommet fra Forligsudvalget. Jeg mener, at de opmuntrende fremtidsudsigter, der er blevet illustreret her, er langt vigtigere end den tvivl, der i de foregående år er blevet rejst i debatten i udvalget, i Rådet og Kommissionen, og som også er kommet til udtryk i dag. En ting, som jeg vil fremhæve - og dermed støtter jeg det, som de foregående talere har sagt - er det politiske aspekt og den vægt, der bliver lagt på at betegne denne aftale som historisk: Vi må ikke glemme, at det er den samme vægt, vi for 10 år siden lagde på afskaffelsen af de territoriale grænser, der på det tidspunkt forekom som et mirakel, og som banede vejen for ægte europæisk integration.
Den opnåede aftale repræsenterer uden tvivl et afbalanceret kompromis i betragtning af de mange vanskeligheder og de forskellige sektorers egoisme. Disse sektorer fastholdt med rette deres interesser og beføjelser. Resultatet kan derfor tilskrives alle, men jeg vil også udtrykke min tilfredshed med, at De, fru de Palacio, fokuserede beslutsomt på dette mål sammen med ordføreren, skyggeordføreren og også os, udvalgets medlemmer. Resultatet er tilfredsstillende. Eurocontrols nye rolle og det militære og civile samarbejde er blevet fremhævet, men jeg vil også understrege interoperabiliteten i det europæiske lufttrafikstyringsnet og det ikke mindre vigtige spørgsmål - som De også understregede, fru de Palacio - om godkendelse af tjenesteudbydere.
Det er, som ordføreren, hr. Fava, nævnte, og som jeg er helt enig i, også positivt med sanktioner over for tjenesteudbydere og luftfartsselskaber, der overtræder bestemmelserne for det fælles luftrum, og med sikkerhedsmål, der ikke bare er til gavn for vores europæiske borgere, men for alle, der skal bruge og flyve i luften over Europa.
De Palacio,
   Hr. formand, jeg tror, at vi alle sammen er klar over, at forhandlingen i dag slutter med et fremskridt, der er historisk for den europæiske integration.
Vi har brudt et tabu, sagde hr. Lisi. Vi ville måske gerne have gået endnu længere og have gjort mere fælles, og der er ingen tvivl om, at der i de kommende år vil komme ændringer til disse to forordninger, til denne lovpakke for at forbedre den. Når først tilliden stiger, når det fælles luftrum kommer i anvendelse og bliver en realitet, og når vi alle sammen ser, hvordan vi kan kombinere elementer forbundet med begreberne suverænitet og forsvar, som er til stede i luftrummet, med en mere hensigtsmæssig, effektiv og sikker forvaltning af luftrummet inden for europæisk civil luftfart.
I den forbindelse vil jeg takke det ærede medlem særligt, hr. formand, for der er ingen tvivl om - hr. Dimitrakopoulos - at Deres arbejde under mæglingen var afgørende. Det samme gælder som sagt det arbejde, som de to ordførere, hr. Fava og fru Sanders-ten Holte, og alle de ansvarlige fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har udført.
Jeg vil sige, at for Kommissionen og naturligvis for mig personligt er dette et af de tre store initiativer, som jeg altid vil huske fra min tid i Europa-Kommissionen. Når denne forhandling er afsluttet, skal vi tale om et andet, nemlig Galileo-programmet. I forbindelse med dette initiativ, sammen med Galileo og visse andre - måske sikkerhed til søs, selv om der er nogle, som endnu ikke ser det sådan - har vi gennemført en sand revolution, og vi har flyttet grænserne for, hvad Europa er.
Med dette initiativ europæiserer vi luftrummet, som førhen ikke var europæisk. Med dette initiativ skaber vi virkelig et europæisk luftrum, og desuden kombinerer vi garantierne til staterne.
Mine damer og herrer, jeg vil kun fremkomme med en enkelt kommentar: Nogle af Dem siger, at i hele spørgsmålet om de funktionelle luftrumsblokke skulle der være en fællesskabskompetence. Det svarer til, selv om det ikke er helt det samme, at Kommissionen havde fulde beføjelser, når der skulle fastlægges linjeføringer for nogle veje og jernbanenet, og når de skulle anlægges. Staternes ønsker skal også tages i betragtning. Det kan imidlertid ikke gøres modsætningsfyldt, Kommissionen skal tilføre den europæiske tankegang og den europæiske komponent, der måske ikke altid er til stede på nationalt plan, men det er klart, at uden medlemsstaterne kan denne type initiativer ikke gennemføres.
Jeg vil sige, at Eurocontrol i løbet af disse år også har gjort store fremskridt. Jeg mener, at vi har bidraget en del til disse fremskridt, for Eurocontrol er bevidst om processen og om den drivkraft, der er, og i den forbindelse glæder det mig meget, at vi endelig har opnået fuld EU-deltagelse i Eurocontrol, hvilket har været meget vigtigt, ligesom inddragelsen af Eurocontrol i hele samarbejdsprocessen om det fælles luftrum.
Jeg vil slutte med en enkelt ting: Det, som Kommissionen aldrig har gjort i forbindelse med dette initiativ, er at kaste håndklædet i ringen. Nogle gjorde det måske på et tidspunkt, men Kommissionen og jeg gjorde det aldrig.
Jeg begyndte som sagt i januar 2000 med en række møder med civile og militære ledere, da der endnu ikke var gjort fremskridt på forsvarsområdet, som det er sket i løbet af de seneste år. Der var intet COPS eller lignende, og alligevel kom de, og jeg kan fortælle Dem, at man på det tidspunkt mente, at vores initiativ var umuligt. Vi forstod at adskille spørgsmålene og at løse de problemer, der kunne løses, og vi forsøgte ikke at løse alle problemerne og dermed sætte alting i stå. For vi ved alle sammen udmærket, at man kan få alting til at gå i stå ved at forsøge at opnå fuldkommenhed fra den ene dag til den anden.
Jeg synes, at det, vi har opnået i dag, er meget vigtigt, og at netop den blanding af vision om oprettelse af et fælles europæisk luftrum og realisme, som har været afgørende for Parlamentets, Kommissionens og - det skal påpeges - Rådets handlinger, er det, der gør, at vi i dag kan glæde os over et positivt resultat, som er et meget vigtigt skridt, og vi ved alle sammen, at det vil blive fulgt af andre skridt, men det er det første skridt i denne nye grænse for det fælles europæiske luftrum.
Formanden.
   - Tak for Deres indlæg og pæne ord, fru næstformand i Kommissionen.
Forhandlingen er afsluttet om dette emne, som vi alle har arbejdet meget hårdt med, men også med meget positive visioner.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (Α5-0003/2004) af Piétrasanta for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om statusrapport om Galileo-programmet (KOM(2002) 518 - 2003/2041(INI)). 
Piétrasanta (Verts/ALE ),
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, flere medlemmer af Europa-Parlamentet har udarbejdet betænkninger om Galileo i denne valgperiode, nemlig Brigitte Langenhagen, som er til stede her i dag, Norbert Glante, Jan Dhaene og mig selv. De har altid været positive, men vi har ikke desto mindre måttet overvinde en lang række vanskeligheder, inden vores europæiske projekt blev vedtaget. Man har anklaget det for at overlappe det amerikanske GPS, hvilket fik mig til at tænke på fablen om den blinde og den lamme. Skulle vi så bede USA om at se i vores sted og fortælle os, hvilken vej vi skal gå? Omkostningerne blev beskrevet som ruinerende, selv om de ligger på omkring samme pris som konstruktionen af godt 100 km højhastighedstog. Til sidst sejrede fornuften, og i ønsket om at iværksætte EU's strategi for beskæftigelse, økonomiske reformer, forskning og social samhørighed fastlagt af Det Europæiske Råd i Lissabon i marts 2002 vedtog vi Galileo.
Jeg har nu i knapt et år arbejdet på denne betænkning, som skal gøre status over projektet og Egnos' integration i Galileo. Men frygten for at forsinke gennemførelsen har været så tyngende, at vi ganske heldigt er blevet overhalet af projektets gennemførelse. Og jeg kan i dag forelægge de udmærkede resultater, som vi har opnået i 2003, og forelægge en række henstillinger angående den operationelle iværksættelse, så Galileo med garanti kan tages i brug senest i 2008.
Jeg tager i denne forbindelse udgangspunkt i to meddelelser fra Kommissionen. Den første vedrører status i fortsættelse af Rådets afgørelse af 26. marts 2002 om en uformel vedtagelse af forordningen om indførelse af fællesforetagendet den 21. maj 2002. Den anden vedrører Egnos' integration i Galileo. Meddelelsen omhandler følgende aspekter: indførelse af fællesforetagender - hvilket er sket - og systemets sikkerhed - efter henstilling fra Parlamentet indførtes der samtidig med sikkerhedscentret en tilsynsmyndighed, som spiller en afgørende rolle, fordi den sikrer, at Galileo til stadighed opfylder brugernes ønsker. Jeg mener, at Parlamentet burde inddrages mere i arbejdet i denne komité på nærmere fastsatte betingelser - definitionen af tjenester, frekvensplaner og reservering af frekvenser. Desuden er problemerne i forbindelse med overlejringen af signalerne på den femte tjeneste (eller PRS) og den amerikanske hærs M-signal blevet løst. Kommissionen og USA har fundet et kompromis. Galileo-signalet skal omgive og ikke længere overlejre USA's signal. Forbindelserne med tredjelande er normaliseret. Der er ingen problemer i forhold til det russiske Glonass-system. Der er en vis gensidig respekt eller i det mindste tolerance, hvad angår USA's GPS. Og flere lande følger os. F.eks. undertegnede vi i Beijing den 18. september 2003 en lovende aftale med Kina inden for bl.a. forskning.
Jeg skal erindre om, at Galileo ganske enkelt er et enormt ur bestående af omring 30 satellitter, som giver en ekstremt præcis positionsangivelse i tid og sted. I modsætning til GPS og Glonass er der tale om et projekt, der skal forblive rent civilt. De tjenester, det skal levere, er meget vigtige, især på miljøområdet. Som et redskab til beskyttelse af naturen vil det kunne bidrage til at spore forurening med farlige stoffer, lokalisere isbjerge, kortlægge have og fastsætte vandstanden. Det vil bidrage til at overvåge atmosfæren og ionosfæren, forbedre radiokommunikation og rumforskning, forudsige jordskælv og overvåge truede arter. Farligt materiale såsom nukleart affald vil til stadighed kunne lokaliseres. Vi tager også hensyn til forureningen af rummet, idet alle nye objekter, der sendes ud i rummet, skal kunne neutraliseres. Der findes mange andre udviklingsmuligheder inden for transport og kommunikation.
Jeg skal understrege Galileos grundlæggende betydning som spydspids for vores europæiske rumfartspolitik, idet programmet i højere grad integrerer Unionens og ESA's rolle. Og der er som led i det europæiske rum for forskning afsat store midler under det sjette rammeprogram for forskning og udvikling, ESA's Artes-program og de private partnere. Det skal understreges, at en stor del af finansieringerne er offentlige, og at forskningsresultaterne og licenserne vil tilhøre alle EU's borgere. Hvad angår Egnos, foreslår jeg, at det integreres i Galileo som et fællesforetagende, fordi dette satellitstyrede radionavigationssystem kun kan baseres på vores globale system.
Galileo er et meget vigtigt projekt, der er gennemført i vores valgperiode. Det blev foreslået og støttet af Rådet og Kommissionen, som har ydet en prisværdig indsats gennem kommissær de Palacio - ansvarlig for transport og energi - og hendes generaldirektør, hr. Lamoureux, samt kommissær Busquin, som har udvist deres energi og målrettethed i forbindelse med projektets gennemførelse. Jeg takker alle mine kolleger for den vedvarende interesse, de har udvist for Galileo-projektet, især mine kolleger i Transportudvalget og Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi.
Galileo er et godt EU-projekt. Det vil yde et væsentligt bidrag til iværksættelsen af vores politik for bæredygtig udvikling i overensstemmelse med de etiske krav, en så omfattende aktion kræver. Europa-Parlamentet kan være stolt af at have været en drivkraft i denne dynamiske proces, som giver EU større selvstændighed og bringer det nærmere en afgørelse, der ikke er uden politisk betydning, og som er et af de mål, der opstilles i forfatningsudkastet. 
De Palacio,
   Hr. formand, jeg vil igen takke Europa-Parlamentet for dets støtte til Kommissionen i forbindelse med Galileo-projektet. Piétrasanta-betænkningen er endnu et bevis på det, for vores indsats i løbet af denne periode bifaldes stærkt, og vi tilskyndes til at fortsætte. Jeg vil igen takke Dem for Deres støtte, og jeg vil desuden særligt takke hr. Piétrasanta for hans arbejde.
Jeg vil understrege, at Fællesforetagendet Galileo som bekendt har været fuldt ud operationelt siden sommeren 2003. Dets to hovedopgaver er på den ene side at udvælge den fremtidige Galileo-koncessionshaver - vi modtog fire tilbud i december 2003 efter offentliggørelsen af en koncessionsudbudsbekendtgørelse sidste år - og de fire tilbud viser, at fire konsortier er interesserede i at overtage dette projekt, og dermed at den private sektor er interesseret i Galileo-projektet.
Det andet emne, vi arbejder med, er tilsynet med det arbejde, som Den Europæiske Rumorganisation har indledt vedrørende validering i kredsløb. Der opsendes en første forsøgssatellit inden udgangen af 2005, og en anden satellit vil være klar til at blive opsendt i første halvår af 2006, for vi skal i gang med at udsende prøvesignaler for at kunne bibeholde de signaler, som vi i sin tid fik tildelt af det relevante internationale organ.
Hvad angår forbindelserne med tredjelande, som hr. Piétrasanta talte om for et øjeblik siden, ser vi en voldsom interesse, der igen bekræfter, at både Kommissionen og Parlamentet, som aldrig har tvivlet på Galileo-projektet, havde ret, og at de lande, der havde forbehold og var i tvivl, og som i længere tid har haft vanskeligt ved at støtte Galileo-projektet, ikke havde nogen grund til det.
Vi har netop underskrevet en aftale med Kina, vores forhandlinger med Indien er langt fremme, Brasilien ønsker også at deltage i Galileo-projektet, for ikke at tale om samarbejdet med Rusland og naturligvis USA.
Med USA har vi praktisk talt løst alle problemerne med kompatibilitet med GPS-systemet gennem et samarbejde mellem systemer, der giver mulighed for at styrke og forbedre signalet og de tilsvarende tjenester. Under de sidste møder, som vi holdt i slutningen af sidste år, fik vi på det nærmeste løst alle problemerne, der resterer kun et enkelt problem med de åbne signaler, som vi er meget tæt på at have løst, og vi håber, at vi i morgen og i overmorgen på mødet i Washington kan løse problemet endeligt.
Jeg vil derfor takke ordføreren for den betænkning, han har udarbejdet, og takke Parlamentet for den utvetydige opbakning, som det i løbet af hele denne periode har givet Kommissionens initiativ. Vi har ind imellem måttet kæmpe hårdt og ind imellem måttet løse komplicerede problemer, men jeg vil sige, at det går i den rigtige retning. Som jeg sagde for et øjeblik siden om de tre projekter: Det fælles luftrum er i gang, Galileo fungerer fuldt ud, og hvad angår sikkerhed til søs, er vi gået fra at have ingenting til nu at have en hel pakke, der beskytter og støtter os, ikke bare i EU, men på internationalt plan. Hr. formand, hvis jeg kun måtte nævne tre opgaver, ville det være disse tre, de tre projekter, som vi har gennemført - og jeg siger "vi", for vi har gennemført dem sammen - et team i Kommissionen, og jeg vil igen takke de tjenestegrene, som jeg nævnte, fra generaldirektøren til alle de ansvarlige mennesker, som har handlet og arbejdet i denne periode - men selvfølgelig med Parlamentets uvurderlige samarbejde, for det har støttet os systematisk, og naturligvis i den sidste ende også Rådets samarbejde, for hvis Rådet ikke er der, fungerer systemet ikke: endnu en gang fællesskabstrekanten.
Radwan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, i disse dage har vi hørt en erklæring fra USA om, at amerikanerne er gået massivt ind i verdensrummet og igen vil foretage store investeringer. Bosættelse på Månen, en Mars-mission - vi får nu også dagligt billeder fra Mars - og her tror jeg, Galileo er et meget vigtigt og godt signal for Europas økonomiske og teknologiske fremtid. Her ser jeg også lidt længere frem til valget til Europa-Parlamentet i år. Man bliver altid spurgt: Hvad giver Europa folk? Hvad giver Europa borgerne? Her kan vi som eksempel beskrive, hvordan Galileo samler de europæiske kræfter - kun sammen kan vi nå den slags mål - inden for økonomi og teknologi til noget positivt og nyttigt for det fælles Europas fremtid.
Det er nu tvingende nødvendigt - problemerne er blevet beskrevet - at komme videre med problemerne med implementeringen, også med amerikanerne. Meget er allerede overvundet. Europa-Parlamentet har altid støttet Kommissionen, Rådet har været med, og nu drejer det sig om hurtigt at træffe afgørelser om licitationerne, hurtigt at installere systemet, så vi også kan arbejde med det, og vi skal skabe de nødvendige rammebetingelser, særligt omkring strukturerne. Her vil jeg gerne nævne et punkt, som jeg mener er vigtigt. I forbindelse med de kommende beslutninger om Galileos strukturer, som vi også skal diskutere her i Parlamentet, er det nødvendigt, at de er effektive, men det er også nødvendigt, at Europa-Parlamentet beholder sin del af ansvaret og ikke lader sig fratage kontrollen. I denne diskussion beder jeg muligvis om mere støtte fra Kommissionen, men jeg synes, at vi sammen har bevist, at Europa, Europa-Parlamentet, sammen arbejder for dette mål. De har altid haft en støtte her, og derfor bør vi også på dette punkt i fællesskab sørge for, at Europa-Parlamentet fortsat har del i ansvaret. 
Glante (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hr. Piétrasanta, også jeg vil gerne specielt lykønske hr. Piétrasanta. Som kolleger i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har vi haft et godt samarbejde, han har været en sympatisk og venlig kollega og åben for alle idéer, betænkeligheder og spørgsmål fra kollegerne.
I forbindelse med diskussionen af denne betænkning har der været gennemført interessante høringer med eksperter, vi har kunnet spørge eksperterne om betænkningerne, der var interessante udtalelser fra dem om de fremtidige anvendelsesmuligheder for Galileo. En og anden har måttet smile lidt over den ene eller anden udtalelse og prognose, men Galileo er en fremtidsmodel, og det vil også lykkes at skabe en . Det mener jeg også, man kan se af, at der nu foreligger fire svar på licitationen. Jeg husker, at sagen stadig så helt anderledes ud for ca. to år siden, og det blev ofte betvivlet, om industrien ville gå ind finansielt. Nu skal vi om kort tid åbne dokumenterne og offentliggøre resultatet. Det kan jeg kun hilse velkommen.
Piétrasanta-betænkningen indeholder faktisk alle de vigtige komponenter. Jeg vil kun pege på et enkelt punkt - jeg stillede ændringsforslag om det allerede i udvalget, og jeg har stillet endnu et til plenarforsamlingen, det beder jeg Dem undskylde, men det er mig magtpåliggende. Der findes jo disse rednings- og nødhjælpsfunktioner, som skal implementeres. COSPAS-SARSAT er et velkendt begreb, men der findes også IMMARSAT-E-systemet, som på mange punkter har klare fordele i forhold til COSPAS-SARSAT, nemlig hurtige reaktionstider, mere nøjagtig positionsbestemmelse, permanent rådighed, 100 % dækning med Galileo, 100 % dækning af jordens overflade.
Det er et vigtigt system for mennesker i havsnød, fordi disse informationer er meget detaljerede og kommer meget hurtigt frem til redningsfolkene. Jeg mener, man bør overveje det, og nogle organisationer, også militære organisationer som NATO og medlemslandene, udstyrer allerede deres transportfly, helikoptere og marineskibe med dette system. Jeg mener også, det er en hjælp for privatpersoner, og de to systemer kan sikkert eksistere parallelt. Jeg håber, at denne implementering vil finde sted, og at kollegerne i morgen vil støtte mit ændringsforslag. Mange tak, og Yves, til dig personligt alle gode ønsker for fremtiden, du har noget, du skal gøre, vi vil savne dig. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i 2002 satte Det Europæiske Råd sig som mål, at EU om 10 år skulle være den mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomi i verden, der skabte beskæftigelse, social beskyttelse og velfærd for alle borgere.
Af den grund blev det besluttet, at det var nødvendigt at iværksætte forskellige økonomiske reformer samt at styrke forskningen og den sociale samhørighed, men i næsten alle medlemsstaterne ser vi det ene eksempel efter det andet på flytning af virksomheder, hvis ejere, i reglen multinationale selskaber, søger at øge overskuddet ved at nedsætte produktionsomkostningerne, og derfor flytter de deres virksomheder til lande med billigere arbejdskraft og nogle gange mindre miljøkontrol. Det skaber arbejdsløshed i Unionen, mindsker vores velstand og forringer mulighederne for at nå Lissabon-målene.
Vi må ikke reagere på denne dynamik, der på grund af globaliseringen er uafvendelig, ved at forsøge at tilpasse vores omkostninger til dem, som de mindre udviklede lande kan tilbyde, med udgangspunkt i, at vores arbejdskraft skal lide afsavn, eller vores miljøkrav skal sænkes.
Vi skal styrke vores menneskelige ressourcer, uddannelse, faguddannelse, teknologisk udvikling, forskning og viden. Kun på den måde vil vi kunne fastholde vores konkurrencefordel, fremme og holde på førende virksomheder og fastholde vores høje niveau for velfærd, beskyttelse og social samhørighed.
Galileo-projektet, som vi debatterer i dag, er et godt eksempel på, at vi har valgt den rette vej. Sammen med Den Europæiske Rumorganisation, Egnos-programmet og forhåbentlig også ITER er det den spydspids, der gør, at Europa kan være med fremme, hvad angår de største udfordringer, som menneskeheden vil stå over for i det 21. århundrede, det vil sige bæredygtig udnyttelse af vores atmosfære og det ydre rum med respekt for naturen. Og da jorden og universet tilhører os alle, støtter vi fuldt ud idéen om, at Galileo skal være åbent for samarbejde med tredjelande såsom Kina, Indien, Brasilien og andre, og ligeledes forhandlingerne med Rusland og USA om satellitnavigation. Vi støtter også, at Galileos transpondere kan benyttes af allerede eksisterende systemer til søredning og dække andre behov inden for transport, telekommunikation, miljø, landbrug, fiskeri og især menneskelige behov.
Jeg lykønsker hr. Piétrasanta med hans betænkning og ligeledes Kommissionen, Parlamentet og endelig også Rådet med støtten til Galileo-projektet.
Ó Neachtain (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil lykønske ordføreren, hr. Piétrasanta, med hans grundige arbejde med positionsbestemmelsessystemet Galileo. Galileo har vist sig at være en enorm succes, og jeg mener, at det er afgørende for Europa, at vi også fremover investerer i denne centrale teknologi.
Det er værd at bemærke, at vores Galileo-projekt - til forskel fra konkurrerende globale positionsbestemmelsessystemer og især de amerikanske - alene har været brugt til civile formål. Sådan skal det fortsat være. Jeg har ikke lyst til at se Galileo anvendt til militære formål.
Galileo kan i høj grad bidrage til, at EU når de mål for konkurrenceevnen, der blev fastsat i Lissabon, og som danner grundlaget for det irske formandskabs program. Kinas fremtidige deltagelse i Galileo i form af betydelige økonomiske investeringer i programmet er yderst velkommen. Jeg er overbevist om, at vi skal søge efter flere internationale partnere, som vil glædes over at finde alternative muligheder i forhold til de hidtidige monopoler.
Til sidst vil jeg sige, at jeg glæder mig over, at det tilsynsråd, som Parlamentet anmodede om, nu er blevet nedsat. Det er et vigtigt bidrag til åbenhed og ansvarlighed. 
Cappato (NI ).
   - Hr. formand, vi er helt enige i ordførerens udtalelse om satellitsystemet og et civilt satellitsystem, men jeg mener ikke, at vi skal have for store illusioner om muligheden for at adskille civile og militære formål klart, navnlig på grund af de militære følger af civil teknologi. Endnu mindre må vi bilde os ind, at civile og militære formål er adskilt i diktaturer som Kina, der bruger netop disse civile instrumenter til lokalisering af mennesker som redskaber til omfattende undertrykkelse, der er mulig som følge af teknologi, navnlig ny satellitteknologi.
Det er derfor, at jeg synes, at der i betænkningen skulle have været givet udtryk for større bekymring over dette spørgsmål. Vi bifalder afslutningen af forhandlingerne med Kina om dets deltagelse i Galileo-systemet. Risiciene på militært plan er faktisk ikke teoretiske risici, men de risici, som Europa-Kommissionen har angivet som nyttige for dets forsvar set ud fra et europæisk synspunkt. Jeg vil citere fra et dokument fra Kommissionen af 31. december 2001, hvori der står: . Og igen den 12. marts 2002: , og generaldirektoratet påpegede det fornuftige i et separat Galileo-signal til understøttelse af det militære aspekt. I betragtning af denne afklaring fra Europa-Kommissionens generaldirektorats side om vores teknologi er det vigtigt at vide, at dette også gælder for Kina.
Det drejer sig ikke om at sabotere Galileo-systemet. Det drejer sig helt klart om at tage disse risici i betragtning og træffe passende foranstaltninger - herunder forordninger, procedurer og om nødvendigt sanktioner - for at forhindre disse teknologiske følger, som til dels er uundgåelige og naturlige, i at overskride det acceptable niveau. Ellers er der ikke andet at gøre end at forestille sig, at den hastighed og lethed, hvormed aftalen med Kina blev indgået, er en del af EU's overordnede politiske strategi. Jeg undskylder, at jeg kommer lidt på afveje og indblander regeringen i ordførerens land, men jeg mener, at den holdning, som præsident Chirac og udenrigsminister Villepin har givet udtryk for angående det kinesiske kommunistiske styre, er et foruroligende tegn på en meget præcis strategisk og politisk retning. Hvis der ikke træffes passende modforanstaltninger, er der alvorlig fare for reelle teknologiske følger i de kommende år for hæren i et land, der ikke er demokratisk og liberalt, men er et diktatur, og som ved, hvordan man anvender efterretningstjenester og navnlig civil spionage til militære formål, hvilket vores efterretningstjenester i øvrigt også gør.
Langenhagen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, når vi har noget at sige, så lad det venligst ske uden forsinkelse. Derfor ville jeg virkelig ønske, at vi allerede for nogen tid siden havde diskuteret for Galileo, og at vi desuden fik en mere regelmæssig opfølgning. Kommissionens meddelelse fra 2002 er allerede i dag, i 2004, overhalet af udviklingen i programmerne. Så langsomt må det ikke gå med aktuelle informationer fremover, for jeg er bange for, at enhver forsinkelse i udviklingen af Galileo vil betyde alvorlige problemer for den planlagte ibrugtagning i 2008. Hvad koncessionstildelingen angår, så må forhandlingerne hurtigt føre til et resultat. Endnu holder vi tidsplanen for Galileo, men det skal vi også blive ved med. Det må imidlertid ikke gå ud over den nødvendige omhu i undersøgelsen af de afgivne bud. Vi skal generelt fremme proceduren og samtidig naturligvis få maksimal nytte af Galileo. Kun på den måde kan vi overbevise internationalt. Her var underskrivelsen af aftalen mellem EU og Kina om Kinas deltagelse i Galileo et meget vigtigt skridt, flere skal følge efter.
Således har Kommissionen nu fået mandat fra Rådet til at føre forhandlinger med Israel og Indien, som skal begynde i februar. Vi er altså godt i gang med bilaterale aftaler. Det er imidlertid også af stor betydning, som beskrevet i forholdet til USA, at finde en fælles basis for et samarbejde. Interoperabiliteten mellem Galileo og GPS er en udfordring i denne forbindelse, som skal klares, og her må begge parter styrke deres indsats. Alt i alt er der i den seneste tid gjort store fremskridt, og jeg håber, at også den kommende udvikling vil vise sig fortjent til den store tillid, som Galileo møder i hele verden.
Endelig har De ret, fru de Palacio, Galileo er den tredje hjørnesten i Deres personlige opskrift på succes. Fortsat held og lykke i Washington, og ikke kun dér, og naturligvis også de bedste ønsker til vores kollega Yves Piétrasanta for hans videre politiske vej. 
Savary (PSE ).
   - Jeg vil først give udtryk for min tilfredshed med denne Galileo-sag, som vil stå som et af denne valgperiodes væsentlige resultater og et eksempel på, hvad Kommissionen og Parlamentet er i stand til at udrette i fællesskab til trods for den generelle tvivl eller endog modstand, som mange medlemsstater har givet udtryk for. Jeg mener, at vi har udført et arbejde, som vi kan være stolte af, og lykønsker fru de Palacio hermed.
Jeg mener, at Galileo er et virkeligt fremsynet projekt for Europa, især fordi det har så mange anvendelsesmuligheder inden for mange områder, der kan være til gavn for borgerne, og desuden fordi det er med til at vedligeholde vores kompetencer og især vores uafhængighed inden for rumteknologi, og endelig fordi det vedligeholder efterspørgslen på markedet for løfteraketter, der som bekendt er skrøbeligt, fordi markedet i dag i vid udstrækning er blevet åbnet for konkurrence.
Dog mener jeg, at der fortsat er to uløste problemer. Det første vedrører finansieringen af den operationelle fase. Jeg har stadig ikke forstået, hvordan den private sektor vil kunne engagere sig i sektoren og indgå i konkurrence med GPS, der leverer gratis ydelser. Følgelig vil den private sektor enten kræve indtægtsgarantier eller en form for kompensation. I denne forbindelse bør vi overveje situationen nøje. Jeg har altid været af den opfattelse, at infrastrukturen bør være offentlig, og at dem, der gør brug heraf, bør betale for de ydelser, de modtager. Men jeg afventer en finansieringsplan, som efter min opfattelse bør færdiggøres snarest. Hvad angår det internationale samarbejde, synes jeg, at det er positivt, at Kina interesserer sig for det, men ikke for enhver pris. Vi bør sikre os, at Kina ikke kræver, at satellitterne skal sendes op med Kinas egne løfteraketter på bekostning af Ariane, som har brug for et institutionelt marked. Desuden bør vi sikre os, at Kina, som ikke er en demokratisk stat, ikke anvender teknologien til militære formål, som er uforenelige med vores grundlæggende værdier og især med menneskerettighederne, som vi ved, ikke er den kinesiske regerings stærke side. 

Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, jeg takker min kollega hr. Piétrasanta for det arbejde, han har udført, lige inden han trækker sig tilbage. Galileo vil give en lang række direkte fordele, f.eks. Egnos-navigationssystemet, som forventes at blive en realitet til foråret. Det vil give erhvervslivet økonomiske fordele og navigationssektoren den konkurrence, den længe har haft behov for. Vi vil kunne kombinere brugen af GPS-, Galileo- og Glonass-systemet. Jeg vil imidlertid understrege betydningen af Galileos senere potentielle anvendelser, især i forbindelse med transeuropæiske satellitbaserede bredbåndskommunikationssystemer. Når det anvendes sammen med en verdensomspændende positionsbestemmelsesfunktion, vil det give mange nye muligheder for økonomien, som vi nu kun kan drømme om. Økonomisk set er det den mest effektive metode til at give alle europæere adgang til bredbånd, uanset hvor de lever og uden forskelsbehandling. Bredbånd kan give telekommunikationssektoren det ekstra skub, der skal til, for at den kan konkurrere globalt. Selv om jeg her hovedsageligt har nævnt det økonomiske potentiale til støtte for Lissabon-strategien, vil jeg også nævne de enorme fordele, som Galileo vil bibringe eftersøgnings- og redningstjenester og transport.
De Palacio,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil takke Dem endnu en gang. Som det blev sagt for et øjeblik siden, har der været vanskelige og hårde tider. Jeg husker f.eks., at der på et tidspunkt var en underskriftindsamling iværksat af medlemmer af Parlamentet netop for at støtte, at Galileo-programmet fortsatte, og kræve, at Rådet en gang for alle traf positive beslutninger.
Jeg vil derfor understrege, at dette er et af de store resultater af denne valgperiode, fordi det styrker EU's rolle på internationalt plan, vores selvstændighed, vores suverænitet og vores fremtidige kapaciteter, uden at noget område inden for teknologisk udvikling lades ude af vores ambitioner. Jeg mener, at vi har opnået det i fællesskab, og der har bestemt været meget vanskelige tidspunkter.
Jeg vil svare meget kort på nogle spørgsmål, som er blevet stillet. Spørgsmålet om Kina og menneskerettighederne. Mine damer og herrer, jeg er meget bekymret over menneskerettighederne i Kina, og ikke bare i Kina, for der er desværre også problemer i andre lande, som ligger tættere på end Kina. EU kan ikke give efter og må systematisk sikre, at betydningen af menneskerettighederne respekteres.
Der er tale om en aftale om deltagelse i projektet med visse begrænsninger, med visse elementer, men jeg mener faktisk, at de aspekter, som medlemmet har påpeget, bør overvejes med henblik på fremtiden, og jeg finder dem meget vigtige.
Næste spørgsmål er, om Galileo er et privat system. Nej, mine damer og herrer, det er et offentligt system ejet af EU. Det eneste, der er tale om, er koncession af driften til en privat virksomhed. Men det skal stå helt klart, at det er offentligt med offentlig regulering, og som hr. Piétrasanta anførte så rigtigt i sin betænkning, vil den intellektuelle ejendomsret og andet desuden gavne alle borgerne i de forskellige lande i EU.
Hvorfor skal et privat konsortium stå for driften, og hvorfor skal der være betalingstjenester? Hvorfor skal der være betalingstjenester, når der er gratis tjenester? Fordi, mine damer og herrer, der som bekendt er tre niveauer: et, der er åbent, med fri og gratis adgang for alle borgere, ligesom GPS, men til forskel fra GPS er det ikke så ustabilt, fordi det ikke er et militært, men et civilt projekt.
For det andet er der et niveau med betalingspligtig fri adgang, og på det niveau får man ikke bare en bedre skarphed og en større præcision, hvad angår det modtagne signal, men også en kvalitetsattest, der betyder, at man til enhver tid virkelig ved, om man råder over den største præcision, eller om der derimod er et problem, som mindsker den. Dette er afgørende for visse tjenester, f.eks. flynavigation. Med denne signalkvalitetsattest vil man kunne lande, man vil f.eks. kunne ændre flynavigationssystemerne, og man vil også kunne lande udelukkende ved hjælp af et system som Galileo.
På det tredje niveau er det sidste signal som bekendt et sikkerhedssignal, der er lukket for offentligheden og udelukkende er til brug for regeringerne.
Til sidst vil jeg igen takke Parlamentet - og også Rådet for den holdning, det endte med at indtage - alle Kommissionens tjenestegrene og hr. Piétrasanta for hans arbejde og samarbejde, og jeg vil ønske ham held og lykke med hans nye opgaver og lykønske ham med, at han på sit sidste møde i Parlamentet kan tage afsked med en betænkning om noget, der er så vigtigt og så symbolsk for Europas fremtid, som Galileo-programmet er.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger om offentlig kontraktindgåelse:
- A5-0007/2004 af Zappalà for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (PE-CONS 3696/2003 - C5-0607/2003 - 2000/0115(COD))
og
- A5-0008/2004 af Zappalà for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter om vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (PE-CONS 3695/2003 - C5-0608/2003 - 2000/0117(COD)). 
Cederschiöld (PPE-DE ),
   Hr. formand, EU leverer resultater. Den fælles beslutningsprocedure har vist sig at være effektiv i denne forbindelse. Borgernes krav om øget vækst, flere job og udvikling tilgodeses. Det forlig om offentlig kontraktindgåelse, som vi nu skal drøfte, er udtryk for dette. Et moderniseret og mere åbent europæisk marked for offentlig kontraktforhandling er nødvendigt, hvis Europas konkurrenceevne skal forbedres. Direktivet om offentlig kontraktindgåelse foreskriver fuld konkurrence mellem tilbudsgivere. Der garanteres fuld åbenhed og ligebehandling. Det er til gavn for Europas skatteydere, som får mere valuta for pengene, og for de utallige virksomheder, der nu får mulighed for at byde på kontrakter i hele EU.
Set fra Parlamentets side var forliget en succes. Vi var få, som på forhånd havde troet, at slutresultatet ville ligge så tæt op ad vores udgangsposition. Administrationen af kontraktindgåelsen forenkles betragteligt. Direktivet bliver enklere og klarere end det foregående. Brugervenligheden forbedres, ikke mindst gennem oprettelsen af elektroniske handelspladser, hvilket gør det lettere for små og mellemstore virksomheder med begrænsede administrative ressourcer. Dialogen mellem kontraktudbyder og leverandør forbedres og bygges ind i direktivet.
Vores mål var at øge konkurrencen, at styrke ligebehandlingen og at få bedre værktøjer mod organiseret kriminalitet og korruption. Det var nødvendigt at øge åbenheden og ikke mindst informationen om, hvem der fik en kontrakt og hvorfor. Det var først og fremmest disse spørgsmål samt muligheden for at indføre sociale og miljømæssige hensyn, der fremtvang et forlig. Direktivet hindrer, at inddragelsen af sociale og miljømæssige aspekter sker på en tilfældig eller ubalanceret måde, men de kan stadig tages i betragtning.
EF-Domstolen var med til at sikre balance. Dens retspraksis er blevet implementeret, og det giver retssikkerhed på området. For dette opløftende resultat vil jeg især takke ordføreren Stefano Zappalà, men også skyggeordføreren, Maria Berger, som har gjort en stor indsats. Jeg vil også takke hele Parlamentets delegation foruden de to kommissærer, som er til stede i dag, og som bestemt ikke har ligget på den lade side, men virkelige har ydet store konkrete bidrag. Som noget usædvanligt for et parlamentsmedlem vil jeg endda takke formandskabet, som har håndteret dette spørgsmål, og som vi har forhandlet med.
Uden denne samlede indsats havde det været umuligt at tage dette skridt. Vi kunne ikke være nået så langt, hvis der ikke havde været konkret politisk vilje hos alle parter til at nå et resultat på dette område. Derfor lykkedes det at blive enige trods ganske store politiske modsætninger i starten. Vi regner med, at dette skridt vil bidrage til en mere intensiv udveksling af varer i Europa - og dermed give velstandsgevinster for EU, for vores borgere og for vores europæiske befolkninger. Tak til alle, som har bidraget! 
Bolkestein,
    Hr. formand, vi står i dag over for at skulle vedtage den mest omfattende reform af EU's lovgivning om offentlige indkøb siden indførelsen af det indre marked. Den forenkler og moderniserer vores lovgivning og giver den offentlige sektor og erhvervslivet et middel til at reducere omkostningerne og øge konkurrenceevnen. Denne lovgivning er et vigtigt skridt i retning af at opfylde Lissabon-strategiens målsætninger. Offentlige indkøb er en vigtig del af det indre marked, ikke kun på grund af omfanget - i 2002 omkring 1.500 milliarder euro, mere end 16 % af BNP eller med andre ord over halvdelen af Tysklands BNP - men også på grund af det store potentiale for yderligere besparelser for europæiske borgere og skatteydere.
Et nyt udkast til rapport om markederne for offentlige indkøb i EU viser, at direktiverne om offentlige indkøb har bidraget til at gøre disse markeder mere gennemsigtige. De nye data, der er baseret på et udsnit af virksomheder og offentlige myndigheder, tyder på, at den større gennemsigtighed har resulteret i øget grænseoverskridende konkurrence, priskonvergens og lavere priser for de varer og tjenesteydelser, som de offentlige myndigheder køber. Hvad vigtigere er, viser disse nye data, at de økonomiske reformer virker og giver resultater. Det fremgår faktisk klart af rapporten, at yderligere besparelser er mulige på dette område. Casestudier viser, at besparelserne i perioden 1998-2002 kunne have været på omkring 12 %. Det er potentielt meget vigtigt: Hvis der kunne spares op til 10 %, kunne 5 lande vende deres budgetunderskud til overskud, og ingen af de medlemsstater, der er med i euroområdet, ville have budgetunderskud, som oversteg stabilitets- og vækstpagtens grænse på 3 %! Det er ret bemærkelsesværdigt.
Selvfølgelig erkendes det i rapporten, at der stadig er problemer, f.eks. transaktionsomkostninger. Den lovpakke, De har foran Dem, bidrager til at løse disse problemer gennem e-indkøb, som indebærer nye muligheder for at mindske omkostningerne. Hvis medlemsstaterne hurtigt og effektivt gennemfører foranstaltningerne, kan vi yderligere forbedre vores markeder for offentlige indkøb. Uanset hvor vigtige de økonomiske aspekter af de offentlige indkøb er, må de dog ikke være vores eneste fokus - vi må også se på andre vigtige politikker på det sociale og miljømæssige område.
I den sammenhæng vil jeg gerne rose Forligsudvalget og fru Cederschiöld for deres fortræffelige indsats for at nå et afbalanceret kompromis, som konsoliderer og sikrer de fremskridt, der allerede er opnået i den eksisterende retspraksis med hensyn til mulighederne for at anvende miljømæssige og sociale kriterier i tildelingen af kontrakter. Som fru Cederschiöld vil også jeg understrege overensstemmelsen mellem denne løsning og Domstolens seneste dom af 4. december 2004 - to dage efter mødet i Forligsudvalget - som bekræftede de fire betingelser, der var blevet vedtaget under forligsproceduren, og som skal opfyldes, for at tildelingskriterierne er gyldige. Hvis disse betingelser opfyldes, kan produktionsmetoder bruges som tildelingskriterium, uden at det skal nævnes udtrykkeligt. Tildelingskriterier som dem, der behandles i dommen af 4. december, vil fortsat kunne anvendes og vil desuden være baseret på en klarere lovgivning.
Det bekræfter, at en af fordelene ved denne pakke er, at den generelle afklaring og forenkling af lovgivningen vil føre til større retssikkerhed.
Endelig et par ord om situationen for visse erhverv, som i høj grad bidrager til at sikre en høj kvalitet i de offentlige indkøb. Takket være ordførerens omfattende arbejde erkendes denne betydning i lovpakken, og der er i højere grad taget hensyn til især de kvalitative aspekter af sådanne tjenester.
Af disse grunde opfordrer jeg Parlamentets medlemmer til at støtte resultaterne af dette forlig og vedtage denne vigtige lovpakke. Jeg gentager min tak til alle de medlemmer, der har bidraget til drøftelserne om denne vigtige sag og dermed til det fortræffelige resultat. 
Zappalà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, betydningen af dette direktiv er allerede blevet understreget af de foregående talere, men i de senere år er det ofte blevet fremhævet og overvejet, navnlig med henblik på at opnå et resultat som dette. Derfor vil jeg ikke dvæle ved betydningen af direktivets indhold, som allerede har været drøftet på mange møder og under mange forhandlinger. Jeg vil derimod benytte lejligheden til hurtigt at fremkomme med to bemærkninger: For det første vil jeg understrege, at dette direktiv vil træde i kraft, netop som udvidelsen finder sted, hvilket vil få tingene til at glide lettere, ikke bare for de nuværende 15 medlemsstater, men for de 25, som om nogle få måneder vil være medlemmer af vores Union.
Jeg bifalder stærkt det, som kommissær Bolkestein sagde om kvalitet. Som ordfører forsøgte jeg mange gange at fremhæve kvalitet frem for alt. Jeg ved, at Kommissionen går i denne retning med andre initiativer, og derfor håber jeg, at kvalitet altid vil blive prioriteret højest, når en kontrakt indgås ud fra princippet om forholdet mellem kvalitet og pris, navnlig i forbindelse med liberale tjenesteydelser.
Da jeg som ordfører sammen med mange andre medlemmer har beskæftiget mig med dette spørgsmål i fire år, vil jeg slutte med uforbeholdent at takke alle, der tog ansvar for et resultat, der er meget vigtigt for EU. Jeg vil takke formanden for Forligsudvalget, som jeg har brugt en stor del af min tid på, for at have ledet den sidste fase i udvalget yderst professionelt, og jeg vil takke Kommissionen, som kommissær Bolkestein repræsenterer. Jeg vil imidlertid også nævne hr. Vattela og hele hans stab, som jeg arbejdede sammen med i lang tid. Vi var ofte uenige, men ikke desto mindre arbejdede vi i Unionens konstruktive ånd.
Desuden vil jeg nævne og takke formanden, den nuværende spanske udenrigsminister, som stod i spidsen for udvalget og gjorde en stor indsats på dette område, nemlig fru de Palacio, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, som overlod mig denne opgave, og det takker jeg formanden, hr. Poettering, for, den nuværende formand for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, hr. Gargani, og også alle udvalgets medlemmer, navnlig fru Berger, der som skyggeordfører for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe var meget tålmodig, og som vi afsluttede en vigtig proces sammen med, min kollega hr. Lehne, der er PPE-DE-Gruppens koordinator i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, juristen hr. Preto, som var meget værdifuld for alt, hvad vi opnåede, alle skyggeordførerne og endelig det italienske formandskab. I løbet af de sidste seks måneder har formandskabet afsluttet en opgave, der blev indledt længe før det spanske formandskab, og sammen med hr. Buttiglione og hele den italienske delegation har det givet os mulighed for at afslutte denne sag til gavn for alle.
Eftersom jeg har brugt det meste af denne valgperiode på denne aktivitet, er jeg tilfreds. Nu begynder der en ny, men dette er uden tvivl en milesten for gennemførelsen af det europæiske indre marked. Derfor takker jeg alle, jeg takker Dem, hr. formand, og endnu en gang alle medlemmerne for den mulighed, jeg fik.
Berger (PSE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne begynde med her ved afslutningen af vores arbejde - som ordføreren nævnte, har vi arbejdet sammen i fire år - at takke alle involverede varmt. For mig har det været en af de bedste personlige erfaringer her i Europa-Parlamentet at arbejde med et sådant meget komplekst og meget omfattende sagsområde. Jeg takker Kommissionen, jeg takker kommissæren, fordi han i dag endnu en gang har mindet os om, hvor stor økonomisk betydning dette lovgivningsprojekt har. Under diskussionen om enkelte formuleringer mister man jo let overblikket og kan ikke længere se projektets store betydning i sin helhed, og jeg tror, det er vigtigt at huske på her ved afslutningen. Jeg takker også ordføreren, hr. Zappalá, som måtte vise stor tålmodighed med mine ønsker. Man kan have forskellige opfattelser af det samlede resultat for det italienske formandskab, og det bliver jo også bedømt forskelligt her i Parlamentet, men den positive afslutning af denne forligsprocedure er et punkt, som det godt kan notere sig på plussiden. Jeg vil naturligvis anbefale min gruppe at stemme for dette forligsresultat i morgen. Det gør jeg ikke bare halvhjertet, fordi det nu engang er et eller andet kompromis, jeg gør det, fordi jeg er overbevist om, at 90 % af vores resultat er et særdeles godt resultat.
Jeg vil gerne fremhæve nogle punkter, som var særligt vigtige for os i Europa-Parlamentet, og som nu også er forankret i resultatet. Vi er naturligvis enige i Kommissionens mål om forenkling og modernisering. Det synes jeg er lykkedes langt hen ad vejen. Det var vigtigt for os at lette de elektroniske procedurer og indføre elektronisk auktion. Vi havde forskellige opfattelser af grænseværdierne. Jeg tror, at de grænseværdier, der er fundet nu, og som i forhold til hidtil er forhøjet lidt, er en god løsning, fordi de især giver de mindre ordregivere, f.eks. kommuner, mulighed for ikke at sende deres projekter i licitation i hele Europa, samtidig med at det indre marked fortsat er i kraft for større projekter.
Jeg synes også, det er vigtigt, at det lykkedes at revidere sektordirektivet, og især at det også er lykkedes at flytte posttjenesterne fra det klassiske direktiv til sektordirektivet - det var jo også et ønske fra Parlamentet - og at enkelte bestemmelser nu alligevel lettes noget for mange sektorer. Et andet vigtigt område er de beskyttede værksteder, som jeg nu tror er godt sikret, de fælles indkøbskontorer, som stadig flere medlemsstater opretter, og - hvilket naturligvis er meget vigtigt - alle de bestemmelser, netop også med henblik på udvidelsen, som ordføreren nævnte, og som præciserer anvendeligheden af de relevante lokalt gyldige arbejdsbestemmelser, sociale bestemmelser, skattelovgivning og miljøbestemmelser.
En ting, som også spillede en rolle i forligsproceduren, men som hurtigt kunne løses, er, at alle licitationsretligt relevante nationale bestemmelser fremover skal kunne findes på en internetside. Det er en vigtig informationskilde især for mindre og mellemstore virksomheder, og det skal også bidrage til, at der kan finde flere grænseoverskridende transaktioner sted.
Hvad udbudskriterierne angår, som allerede er blevet nævnt, og som lige til slut var det afgørende punkt i forligsproceduren, så kan jeg godt leve med resultatet. Vi har nu sikret EF-Domstolens judikatur, som har udviklet sig over en længere periode. Erkendelserne fra Helsinki er nu indarbejdet i lovgivningen sammen med de senere erkendelser, som heldigvis ligger på linje med dem. Det tror jeg er meget vigtigt, netop også med henblik på retssikkerheden, og måske er denne nye lovgivningspakke også et udtryk for, at vi værdsætter EF-Domstolens domspraksis på dette område.
Afslutningsvis vil jeg blot opfordre medlemsstaterne til at gennemføre dette direktiv hurtigt, gennemføre det i det nye koncepts ånd og virkelig skabe et indre marked for offentlige kontrakter, for større konkurrence, større gennemsigtighed og for fremskridt inden for miljø- og socialpolitik.
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, ELDR-Gruppen er meget tilfreds med forligsresultatet. Hvis vi betragter det og samtidig ser på, hvad vi ønskede, kan vi kun anbefale resultatet. For det første lykkedes det i de tidlige faser at afværge en forhøjelse af grænseværdien, som ville have indskrænket direktivets anvendelsesområde betragteligt. Det er vi meget tilfredse med.
For det andet synes vi, at vi er nået frem til nogle sikre og moderne udbudsprocedurer. Som tidligere talere allerede har været inde på, kan vi nu gå ind for mere information til virksomheder på nettet og for, at små virksomheder lettere kan få at vide, hvilke regler der gælder. Dermed vil vi kunne bidrage til en modernisering af forvaltningerne. Jeg tror, det er meget vigtigt, når vi taler om et konkurrencedygtigt Europa. Vores målsætning er at øge antallet af grænseoverskridende tilbud. Da vi gik i gang med debatten, var vi bekymrede over de daværende rapporter om, at der var meget få grænseoverskridende tilbud.
Vores ordfører i Forligsudvalget, Charlotte Cederschiöld, som jeg gerne vil takke for et godt stykke arbejde, nævnte, at der er blevet langt større åbenhed. Jeg mener, at det, som Forligsudvalget er nået frem til, og som egentlig ligger nærmere en liberal tankegang, er det, som flertallet gik ind for ved andenbehandlingen. Det er vigtigt, at konkurrenter også kan se slutresultatet af en tilbudsprocedure og bedømme, om der er sket nogen fejl. Det er afgørende i kampen mod korruption og for mere 
Som vi alle ved, har spørgsmålet om de sociale og miljømæssige kriterier været meget aktuelt i denne debat. Vi kan i dag notere os, at Kommissionen også har udarbejdet en handlingsplan for moderne miljøteknik. Jeg tror virkelig, at det slutresultat, vi er kommet frem til, også bidrager til dette. Vi skal ikke være bange for moderne miljøteknologi.
Til sidst vil jeg sige, at den finske presse efter vores sidste forligsmøde sagde, at EF-Domstolens sag om Concordia Bus Finland, som vedrørte bybusser i Helsingfors, havde ført til et godt direktiv om offentlig kontraktindgåelse. Jeg blev noget oprørt over dette, eftersom ingen busser kører uden chauffører. Jeg vil takke alle de chauffører, som medvirkede til dette slutresultat, og jeg konstaterer, at vi er kommet godt i mål.
En særlig tak til kommissæren og hans kolleger, som kom med de forløsende ord, men også til forligssekretariatet for en glimrende indsats. Vi har arbejdet med dette i mange år, og det ser ud til, at vi nu er ved vejs ende. Jeg håber, det kan hjælpe vores forvaltninger med at få mere valuta for pengene. 
Schörling (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, vi har arbejdet længe med disse direktiver om kontraktindgåelse, og det er nu tid til en afsluttende forhandling og afstemning om forligsresultatet. Jeg tillader mig et kort tilbageblik.
Kommissionens oprindelige forslag var fra et grønt synspunkt helt uacceptabelt, hvad angår miljømæssige og sociale kriterier ved offentlig kontraktindgåelse. Jeg var dog meget optimistisk med hensyn til direktiverne om kontraktindgåelse, eftersom et flertal i Europa-Parlamentet ved både første- og andenbehandlingen gav stærk opbakning til forslaget om at give de kontraherende parter større frihed og juridisk ret til at overveje og inddrage miljømæssige og sociale kriterier ved offentlig kontraktindgåelse.
Desværre oplevede jeg lige fra begyndelsen, at Kommissionen ikke rigtig ville anerkende, at traktatens artikel 2 og 6 samt det sjette miljøhandlingsprogram og andre politiske dokumenter klart siger, at miljømæssige og sociale hensyn skal inddrages i al EU-politik, og at offentlig kontraktindgåelse skal understøtte målet om bæredygtig udvikling. Forligsresultatet er helt klart bedre end Kommissionens oprindelige forslag og de gamle regler, men efter min mening har vi desværre forpasset en enestående chance for at være så progressive, som løfterne og snakken om en bæredygtig udvikling kunne give forhåbninger om.
Jeg synes, at Rådet har vist en større vilje og fleksibilitet, f.eks. ved at forhøje grænseværdien. Jeg mener dog ikke, at det under forligsforhandlingerne lykkedes at løse det vigtige spørgsmål om, at offentlig kontraktindgåelse til en værdi af 14 % af BNP virkelig skulle gøre en forskel for EU's miljøpolitik og fremme "grønne" kontrakter. Jeg takker mine kolleger, som kæmpede hårdt for dette. De såkaldte miljøkarakteristiske kriterier er blandt de kriterier, som ifølge den tekst, man er nået frem til, må stilles af den kontraherende enhed. Dette begreb inkluderer imidlertid ikke produktionsmetoderne ved fremstilling af en vare og heller ikke levetidsperspektivet, det vil sige perioden fra varens fremstilling til dens bortskaffelse. Det inkluderer heller ikke de langsigtede virkninger eller internationaliseringen af de eksterne omkostninger.
Hvad menes der så med miljøkarakteristiske kriterier? Vil der ikke opstå diskussion om fortolkningen af begrebet og dermed også juridisk usikkerhed? Jeg synes, vi har forpasset en eminent chance for at fremme bæredygtig udvikling og en bedre livskvalitet for denne og kommende generationer. Derfor stemte repræsentanterne for Verts/ALE-Gruppen nej ved Forligsudvalgets endelige afstemning.
Jeg tror, mange medlemmer af Verts/ALE-Gruppen alligevel vil stemme ja til forslaget - det gør jeg selv. Trods min kritik håber jeg naturligvis, at lovforslagspakken vil fremme åben og fri kontraktindgåelse og til syvende og sidst endda fremme miljømæssige og sociale hensyn i den sammenhæng.
Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ville gerne vide, hvad fru Thors helt nøjagtig mener, når hun siger, at forslaget blev "styret sikkert i havn", især fordi hun så lige på mig, da hun sagde det. Hr. Zappalà har været hoveddrivkraften bag denne sag, men det har været en fornøjelse at arbejde med mange kolleger. Jeg vil også takke fru Cederschiöld for hendes kloge lederskab, som har gjort det muligt for os at nå frem til et meget tilfredsstillende forligsresultat.
Og nu til noget helt andet. Kommissæren gav en meget indgående beskrivelse af, hvor vigtige disse reformdirektiver er for den endelige gennemførelse af det indre marked. Nu skal de fungere i praksis. Et af de områder, vi har arbejdet med under forligsproceduren, var foranstaltninger, som vil tilskynde medlemsstaterne til at få direktiverne til at virke ordentligt.
Jeg vil ikke undskylde, at jeg nu gentager, hvad jeg sagde under førstebehandlingen: Vi ved, at alt for mange kontrakter inden for alle områder af de offentlige indkøb ikke lægges korrekt ind i EUT-systemet. Regeringerne tillader de offentlige myndigheder at slippe uden om bestemmelserne i det offentlige indkøbssystem. Vi ved fra god praksis i en række medlemsstater, hvoraf Sverige sikkert kan betragtes som det bedste eksempel, at hvor regeringerne tager dette her alvorligt, begynder bestemmelserne at fungere effektivt. Som eksempel kan nævnes oprettelse af uafhængige organer, som skal rådgive alle offentlige instanser i det pågældende land om, hvordan man arbejder med direktiverne om offentlige indkøb. Det er vi nødt til at sørge for.
Og så til noget andet, som bl.a. fru Schörling sagde på vegne af sine kolleger i Verts/ALE-Gruppen, nemlig at kontraktbetingelserne skal omfatte andre faktorer end økonomiske kriterier - som vi har set det i den berømte sag om Helsinki-busserne. Sociale og økonomiske kriterier skal indgå i det offentliggjorte udbud på en åben, ikke-diskriminerende måde. Det var noget, vi fik gennemført i forligsproceduren, og jeg mener, at vi er kommet frem til en fornuftig aftale, som bliver et led i de nye reformprocedurer, der skal gennemføres i praksis, så vi kan få gennemført det indre marked. 
Gebhardt (PSE ).
   - Hr. formand, kære hr. Harbour, jeg er enig med Dem. Kaptajnerne Zappalà og Berger har ført os sikkert i havn, efter at vi under denne forligsprocedure undertiden var ude i ganske hård sø. Jeg kan også sige, at jeg i sidste ende er ganske tilfreds med det resultat, vi har opnået, selv om vi ligesom alle andre gerne ville have opnået endnu mere, det er klart. Men vi har opnået meget, og som socialdemokrat må jeg understrege, at vi også har fået støtte fra både Kommissionen og Rådet. Det er positivt, at det er lykkedes os at gennemføre kriterierne - hvad bæredygtighed, miljøbeskyttelse og sociale aspekter angår, hvad eksempelvis også de særlige bestemmelser for handicappede angår - og til slut også har fået tilslutning fra Kommissionen og Rådet, og det tror jeg er et rigtig godt udgangspunkt. Det er rigtigt, at vi ønskede mere på dette område, men vi opnåede i det mindste disse kriterier som mulighed for kontrol i forbindelse med udbuddene.
Dermed har vi sikret, at det ikke altid kun er det billigste tilbud, der bliver antaget, men det bedste. Det bedste tilbud er ikke altid det billigste, som hr. Zappalà også klart sagde, det handler også om kvalitet. Vi opnåede et andet aspekt i denne forbindelse, som er meget vigtigt for mig, og som jeg også har nævnt igen og igen. Ved at lade det offentlige have mulighed for selv at afgøre, om og hvilke kriterier det vil have med i licitationen, har vi opnået, at det kommunale selvstyre bliver styrket. Dermed bevares der også en vis frihed for det offentlige i regionerne, i kommunerne, som de bestemt har brug for for at kunne gennemføre deres egen økonomiske politik, og dermed mener jeg også, vi har opnået noget godt. Endnu en gang tak til Maria Berger for det særdeles gode arbejde. Vi har opnået noget godt, og vi kan roligt stemme for det, selv om endnu mere som sagt ville have været endnu bedre. 
Miller (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke alle, der har bidraget til forliget. Som hr. Zappalà påpegede, er vi ikke altid enige, men vi nåede da frem til en beslutning. Disse to direktiver er et skridt i den rigtige retning - ikke et stort skridt, som fru Schörling også sagde, men der er da i det mindste sket fremskridt. Hvis vi sammenligner det, vi har nu, med det, vi oprindelig havde, kan vi se, at der er gjort store fremskridt. Men hvordan kan det være?
Vi har i aften talt om det enorme marked, der er for offentlige indkøb. Også kommissæren nævnte de kolossale tal, der er tale om. Men alt for ofte, når vi taler om dette marked og om offentlige indkøb, nævner vi kun det økonomiske marked. Det har ændret sig med disse to direktiver gennem indførelsen af sociale og miljømæssige kriterier. Det betyder, at udbudsmyndigheden ikke nødvendigvis skal acceptere det laveste bud. Udbudsmyndighederne kan fremover også tage hensyn til den seneste retspraksis, og det glæder mig, at kommissæren nævnte dommen fra den 4. december. Også i juli afsagde Domstolen en dom, denne gang i sagen om Altmark-busserne eller, som fru Thors kaldte den, sagen om Helsinki-busserne.
Parlamentet har føjet en social dimension til den økonomiske lovgivning. Vi må aldrig glemme, at den konkurrencedygtige økonomi, vi ønsker indført inden 2010, skal ledsages af sociale fremskridt. Derfor stemmer jeg ja ved afstemningen i morgen. Selv om jeg stemte mod forliget, stemmer jeg nu for. 
Wuermeling (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. Zappalà, kære kolleger, jeg vil gerne tilslutte mig taksigelserne. Når man sammenligner de taler, der er blevet holdt her, får man indtryk af, at det er forskellige havne, dette skib er anløbet. Jeg vil gerne beskrive mit billede af denne havn. PPE-Gruppen begyndte faktisk med at forkaste den fælles holdning. Efter vores opfattelse er der under forligsproceduren opnået en række solide fremskridt, og derfor kan vi først stemme for dette forligsresultat under tredjebehandlingen. Jeg tror, at de forbedringer, der er opnået, først og fremmest ligger i en betydeligt stærkere markedsøkonomisk orientering i kompromisforslaget, end det var tilfældet for den fælles holdning. Fremskridtet i denne åbning af det offentlige kontraktvæsen gennem det indre marked bevares og udvides sågar. Vi havde frygtet, at det indre marked på grund af de øko-sociale kriterier atter ville blive sat tilbage i forhold til den situation, der blev opnået i 1993. Det lykkedes det at forhindre takket være fru Cederschiölds fremragende ledelse, men også med Kommissionens meget vægtige støtte, og derfor kan vi stemme for dette kompromisresultat.
Vi har ikke fået alt det igennem, som vi gerne ville. Forslaget indeholder fortsat en række meget bureaukratiske regler, nogle meget komplicerede ordninger og uldne formuleringer. Derfor lever det endnu ikke helt op til vores mål med hensyn til bedre lovgivning. Jeg tror også, det er et skridt til at opnå målet fra Lissabon, og det glæder mig, at netop Kommissionen her har ydet et så vægtigt bidrag, hvilket vi jo savner i visse andre lovforslag. Jeg takker alle for det gode samarbejde. Det er dejligt, at man kan fuldføre nogle ting, som man påbegynder i en valgperiode, i den samme valgperiode, og derfor er det med stor lettelse, vi alle forlader salen i dag. 
Karlsson (PSE ).
   - Hr. formand, det er med stor glæde, jeg konstaterer, at vi endelig får et dækkende EU-regelsæt for offentlig kontraktindgåelse. Jeg er naturligvis særlig glad for, at regelsættet gør det muligt for den, der indgår kontrakten, også at inddrage andre kriterier end prisen. Jeg synes, der er vigtigt, at vi benytter offentlig kontraktindgåelse til at påvirke samfundsudviklingen. Vi skal vælge produkter og producenter, der fremmer den udvikling, vi ønsker.
Miljøet er et centralt spørgsmål. Hvis vi vil mindske forureningen af vores mad og af det eksterne miljø, skal vi støtte producenter, der arbejder for dette. Hvis vi vil have ligestilling i arbejdslivet, skal vi støtte virksomheder, der arbejder for dette. Hvis vi vil have, at alle mennesker skal have mulighed for at arbejde og forsørge sig selv, skal vi naturligvis støtte virksomheder, der skaber job til handicappede. Hvis vi vil have et mere retfærdigt samfund, hvor flere kan deltage aktivt, skal vi sikre, at samfundet udvikler sig i den retning.
Man kan spørge sig selv, om vi under forligsforhandlingerne kunne være nået længere. Det er det spørgsmål, man altid stiller sig selv som forhandler. Efter at have viet mere end halvdelen af mit voksenliv til forhandlinger, ved jeg, at man i en forhandling skal nå frem til et punkt, hvor parterne bliver enige. Når man er nået dertil, hvilket vi efter min mening gjorde i disse forhandlinger, må man erkende, at tiden er inde til at fremlægge et resultat. Jeg synes, vi har fremlagt et resultat, som vi kan stå ved og endda være stolte af.
Parlamentets holdning i forbindelse med offentlig kontraktindgåelse viser, at beslutninger på fælleskabsniveau kan være vigtige for at opnå et mere menneskeligt samfund. Det er en positiv beslutning efter et langt og til tider møjsommeligt arbejde. Jeg vil takke alle, som har medvirket til dette resultat. 
Bolkestein,
    Hr. formand, der er ikke stillet spørgsmål til Kommissionen, og jeg kan derfor tillade mig at fatte mig i korthed. Jeg ved, at der ikke er så meget tid til rådighed, så jeg skal spare på ordene.
Først et par ting som svar på fru Schörlings udtalelser om produktionsmetoder. Jeg vil gerne berolige hende med hensyn til Domstolens holdning. I Domstolens dom af 4. december 2003 bekræftede og gentog den sin holdning i den berømte Helsinki-bussag, nemlig at et krav om, at energien skal komme fra vedvarende energi, i sig selv er tilladt. Domstolen tilføjede, at man kan prioritere et sådant tildelingskriterium, og i dette tilfælde var den relative vægtning 45 %.
For at berolige fru Schörling vil jeg til sidst sige, at dommen bekræfter, at produktionsmetoder - både i den eksisterende lovgivning og den fælles tekst - er et legitimt tildelingskriterium og kan vægtes temmelig højt, dog kun hvis kriteriet er formuleret og anvendes på en sådan måde, at det opfylder de fire krav, som nævnes udtrykkeligt både i Helsinki-sagen og i betragtning 1 i den fælles tekst.
Igen vil jeg gerne på Kommissionens vegne takke for, som et medlem sagde, at arbejdet med denne vigtige sag er blevet afsluttet i denne lovgivningsperiode. Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Zappalà, skyggeordføreren, fru Cederschiöld, og alle, der har bidraget til dette. Til sidst vil jeg takke hr. Miller, fordi han har besluttet at støtte forslaget, selv om han stemte imod på det sidste møde i Forligsudvalget. 
Formanden.
   - Vi har også afsluttet forhandlingen inden for den afsatte tid, hvilket er en god nyhed for alle.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.30.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0006/2004) af Corbey for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald (PE-CONS 3697/2003 - C5-0629/2003 - 2001/0291(COD)). 
Corbey (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi er lige ved at godkende revisionen af emballagedirektivet. Den 4. december vedtog Parlamentets Forligsudvalg med stort flertal aftalen med Rådet. Det er jeg som ordfører meget tilfreds med, og jeg vil kort gøre rede for hvorfor.
Der var to store stridspunkter og fem mindre. Jeg vil begynde med de mindre stridspunkter. For det første er der definitionen af emballage. De husker sikkert lobbyen og diskussionen om blomsterpotter, cd-kassetter, mascarahylstre og makeupdåser. Parlamentet ville undgå, at diskussionen om blomsterpotter fortsatte. Den løsning, der blev fundet, er pragmatisk. Der står ingen nye produkter i bilagene, men Kommissionen skal om nødvendigt anmodes om at prioritere undersøgelsen af de produkter, som er genstand for en juridisk strid, nemlig cd-kassetter og blomsterpotter, toiletruller og den slags ting. Kernen i Parlamentets ændringsforslag om den grundlæggende definition af emballage har Rådet accepteret.
For det andet er der forebyggelsen, og det var et vigtigt punkt for Parlamentet. Emballagers følger for miljøet skal begrænses til et minimum. Indførelsen af en emballagemiljøindikator var den grundlæggende idé. Parlamentet vil opmuntre til forsøgsprojekter. Parlamentets ændringsforslag under andenbehandlingen er næsten overtaget fuldstændigt. I den debat, der allerede er begyndt om den tematiske strategi for affaldsforebyggelse og genanvendelse, vil det bestemt blive uddybet.
For det tredje er der rapporten. Parlamentets ændringsforslag om hovedindholdet i Kommissionens rapport om gennemførelsen af direktivet har Rådet næsten fuldstændigt accepteret.
For det fjerde er der de frivillige aftaler. Rådet har fuldstændigt overtaget muligheden for at reducere gennemførelsen af visse bestemmelser ved aftaler mellem de kompetente myndigheder og de berørte økonomiske sektorer. Dette punkt er især meget vigtigt for Nederlandene.
Det sidste af de mindre punkter vedrører de datoer, vi stræber efter. Det eksisterende emballagedirektiv indeholder en begrænset udsættelse for Grækenland, Irland og Portugal. Parlamentet var rede til at udsætte det fra 2008 til 2010, men Rådet foretrak 2012, og vi blev enige om 2011.
De to vanskelige punkter vedrører ændringsforslaget om de nye medlemsstater og EF-Domstolens seneste udtalelser. For det første er der de nye medlemsstater. Det drejede sig om, hvem der fastsætter de datoer, vi stræber efter for de tiltrædende lande. Parlamentet ønskede, at Kommissionen skulle stille et forslag, som Parlamentet og Rådet derefter kunne træffe beslutning om. Rådet ønskede at behandle dette spørgsmål gennem en erklæring om bilaterale ordninger med hvert enkelt tiltrædende land på grundlag af artikel 57 i tiltrædelsestraktaten. Parlamentet forsvarede kraftigt sin holdning under andenbehandlingen. Resultatet er, at der i direktivet er optaget udtrykkelige henvisninger. De pågældende landes anmodninger om afvigelse er nævnt, og den endelige beslutning vil blive truffet i overensstemmelse med de pågældende lovmæssige procedurer. Set ud fra Parlamentets synspunkt udgør dette en væsentlig forbedring i forhold til Rådets oprindelige holdning.
Et særlig vanskeligt problem vedrørte implikationen af nylige domme afsagt af EF-Domstolen for direktivets nyttiggørelsesmål. Domstolens fortolkning i de nylige domme af begrebet nyttiggørelse var genstand for en hel del diskussion. I disse domme konkluderede Domstolen, at affaldsforbrænding med energiudvinding ikke udgør nyttiggørelse, hvis dette ikke er operationens hovedformål med det resultat, at nogle medlemsstater nu eller i fremtiden uventet kan komme i den situation, at de overtræder direktivet.
Meningerne var delte om, hvordan spørgsmålet skulle behandles set ud fra et proceduremæssigt synspunkt. Følgerne af dommene var jo hverken taget op i den fælles holdning eller i Parlamentets ændringsforslag under andenbehandlingen. Det endeligt opnåede kompromis bestod i at ændre de pågældende dele af teksten i det oprindelige direktiv. Således blev det tydeliggjort, at affald, som forbrændes i et affaldsforbrændingsanlæg med energiudvinding, kan tages i betragtning med hensyn til direktivets mål.
Alt i alt mener jeg, at Parlamentet kan være meget tilfreds med dette resultat, og jeg anbefaler selvfølgelig alle at stemme for aftalen.
Med afstemningen i morgen kommer der en ende på revisionen af emballagedirektivet, men det betyder ikke enden på diskussionen om en bredere kontekst for genvinding, affaldsforebyggelse og brugen af naturressourcer. Diskussionen er allerede begyndt her i Parlamentet med behandlingen af de tematiske strategier, som Kommissionen har forelagt. Denne aftale om emballagedirektivet viser vejen mod et nyt system i lovgivningen. Parlamentet ønskede større vægt på lovgivningens følger for miljøet og en mere fleksibel måde at arbejde på. Når alle 25 medlemsstater pålægges samme målsætning for genvinding og genanvendelse, er mere ikke muligt i en udvidet og mere forskelligartet Union. Vores diskussion om økoeffektivitet under førstebehandlingen og om de økonomiske omkostninger under andenbehandlingen fører næsten uundgåeligt til den konklusion, at de optimale genvindingsprocenter kan være overordentligt forskellige i de forskellige lande, og i sidste instans må vi også gå i den retning. Men inden da må vi nu først opstille tydelige genvindingsmål, for det er i sidste instans også formålet med denne lovgivning.
Formålet med denne lovgivning er endvidere en bæredygtig udvikling, et begreb, som vi skal udforme konkret. I dag tager vi gennem det reviderede direktiv et skridt på vej mod en modernisering af emballagepolitikken. En emballagemiljøindikator kan tilskynde til anvendelsen af mere bæredygtig emballage. Emballage behøver ikke være et miljøproblem på længere sigt, men kunne bidrage til en bæredygtig udvikling. Vedvarende fornyelse er den bedste garanti for at beholde beskæftigelsen i emballagesektoren, og jeg håber, at revisionen af emballagedirektivet yder et lille bidrag hertil.
Til sidst vil jeg gerne takke alle grupper mange gange for deres samarbejde, og jeg vil også takke det fortræffelige forligsteam under næstformand Renzo Imbenis overordentlig dygtige ledelse. 
Ayuso González (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, efter en temmelig lang og vanskelig behandling får vi endelig et direktiv, der ud over at være ambitiøst er realistisk, og som især vil være gennemførligt, fordi de datoer og kvantitative mål, der er fastsat i det, er afbalancerede.
Derfor vil jeg lykønske ordføreren, fru Corbey, og takke hende for hendes arbejde og for den fleksibilitet, hun har udvist for at nå frem til denne enighed, som slet ikke har været let at opnå, for ud over de lange og polemiske diskussioner, som vi har haft i Miljøudvalget, har vi haft juridiske problemer, der udspringer af Domstolens dom om, hvad man forstår ved energiudnyttelse.
Jeg vil også takke alle de medlemmer, der har givet værdifulde bidrag til forbedring af dette direktiv, og navnlig udvalgets formand, fru Jackson.
Arbejdet har virkelig været sliddet værd, for emballagedirektivet vil få enorme følger for de forskellige berørte økonomiske aktører: kommuner, indsamlingssystemer, emballagefremstillingsvirksomheder, industrien osv.
Og jeg vil særligt opfordre forbrugerne, der er en helt afgørende gruppe for dette system, til at samarbejde ved at bringe al emballage til genbrugsstationer.
Genbrug, genvinding og energiudnyttelse er tre muligheder for affaldshåndtering. De har hver især fordele og ulemper, men jeg mener, at vi skal støtte dem alle tre ud fra det, de har til fælles: De er alle tre bedre end deponering.
Hvad angår begrebet forebyggelse, mener jeg, at vi uden at ignorere det må være fleksible, navnlig hvad angår agrofødevareindustrien, der - det må vi ikke glemme - er den største bruger af emballage, for på dette område skal miljømålene sammenholdes med de størst mulige krav til fødevaresikkerhed.
Samtidig gør emballagefremstillingsindustrien allerede en meget stor indsats for at forbedre produkternes udformning af den enkle grund, at det nedsætter omkostningerne og i den sidste ende er en konkurrencefordel.
Som Europa-Kommissionen selv har erkendt, vil nogle medlemsstater få vanskeligere ved at overholde direktivet af historiske årsager som manglende infrastrukturer, lav befolkningstæthed eller ganske enkelt forbrugsmønstre.
Derfor glæder det mig at have været med til at finde en løsning, der er rimelig for alle. Portugal, Grækenland, Irland og de nye medlemsstater vil få nogle længere frister for at gennemføre direktivet. Jeg ved, at nogle af disse lande allerede gør en enorm indsats, og jeg er sikker på, at de vil nå de fastsatte mål.
Endelig har jeg tiltro til, at de problemer, der skyldes den upræcise definition af energiudnyttelse efter dommen, bliver løst i en fart til alles bedste.
Bowe (PSE ).
   - Hr. formand, vejen til dette direktiv har været lang og trang. Vi må takke ordføreren for hendes store arbejde og lykønske Parlamentet med, at vi gik hele den lange vej og nåede frem til forliget med det fine resultat til følge. Vi har nu en meget ambitiøs pakke, en emballagepakke, som jeg er bange for, at det vil tage medlemsstaterne lang tid at fordøje.
Vi har sat os nogle meget barske mål. Vi har erkendt, at direktivet træder i kraft i en periode, hvor vi udvider EU, og en lang række standarder og målsætninger, som vi hidtil har haft i EU 15, skal nu udvides til at omfatte 25 medlemsstater. Og da vi jo ved, at nogle af de nuværende 15 medlemsstater er svage, har vi fornuftigt nok indført nogle undtagelser.
Jeg kan ikke stå her i aften og sige, at mit eget land er et lysende eksempel på fremskridt i retning af genanvendelse af emballage. Jeg er bange for, at vi altid har været langsomme, vi har altid haltet bagefter gennemsnittet, og vi kommer til at arbejde hårdt for at få opbygget en infrastruktur og gennemført en bred vifte af foranstaltninger for at sikre, at vi opfylder de mål, vi har sat os i lovgivningen. Men det må vi gøre ligesom alle de andre - hvis vi har vedtaget lovgivningen, må vi acceptere ansvaret for at opfylde de forpligtelser, den pålægger os, og det tror jeg også, at Det Forenede Kongerige vil gøre sammen med alle de andre medlemsstater.
Vi må erkende, at høje miljøstandarder har en pris, men vi får også noget ud af at have høje miljøstandarder. På længere sigt vil vi skabe et renere og grønnere miljø til os selv og vores børn. Jeg anbefaler Parlamentet at stemme for pakken. 
Andersen (EDD ).
   - Hr. formand, emballageaffald udgør et betragteligt miljøproblem. Det er godt, at der sættes mål for genanvendelse af affald, men jeg havde gerne set nogle højere mål. I Danmark er vi allerede tæt på at nå det foreslåede mål for genanvendelse.
Men selv ikke højere mål for genanvendelse af miljøfarligt emballage er tilstrækkeligt. Alle materialer, der er skadeligt for miljøet og menneskers sundhed, skal ud af affaldskredsløbet og erstattes af økologiske alternativer. Der findes i dag økologiske alternativer. Affaldsproblemet behøver ikke at blive større, end det er.
Jeg savner en hurtig udfasning af pvc og phtalater i direktivet. Så længe pvc og phtalater anvendes, bør de belægges med en afgift. Afgiften skal finansiere skader, opstået ved brug af pvc, samt omstilling til økologiske alternativer. Det traktatfæstede princip om, at forureneren betaler, skal bringes i anvendelse. På trods af disse mangler vil jeg stemme for beslutningsforslaget i Dorette Corbeys betænkning. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er ganske rigtigt, at vejen har været lang og trang. Jeg glæder mig over resultatet af forligsproceduren og vil navnlig gerne takke vores ordfører, fru Corbey, for hendes fortræffelige arbejde med og forståelse af denne sag. Som medlem for Irland mener jeg, at vi har nydt godt af det, der er blevet kaldt "det irske ændringsforslag". Det er allerede længe siden, at jeg stillede et ændringsforslag om en undtagelse - ikke fra målene, men fra tidsplanen - for Irland, Grækenland og Portugal, og jeg takker kollegerne for deres forståelse.
Vi er nødt til at finde en god balance mellem ambitioner og realiteter i de sager, vi behandler. Jeg kan ikke tale på Grækenlands og Portugals vegne - det gør deres egne medlemmer - men mit eget land har bestemt ikke en infrastruktur nu, som tillader os at opfylde målene inden for den tidsramme, som andre lande kræver, selv om vores danske kollega har sagt, at den ikke engang er ambitiøs nok. Denne balance er jeg meget glad for. Der er intet, der hindrer andre i at være mere ambitiøse. Jeg takker Dem oprigtigt for Deres forståelse for den irske holdning i denne sag.
Irland, der jo er en ø, importerer 80 % af sit emballagemateriale og har kun meget begrænsede muligheder for at genanvende materialet på nationalt plan - vores befolkning bor jo meget spredt. Demografi, infrastruktur, størrelse og isolation gør det meget vanskeligt for Irland at leve op til de samme mål og frister som andre lande. Vi var langt bagefter, da alt dette startede, og vi har gjort store fremskridt i de sidste fem år. Den ekstra tid, som vi nu har fået, gør det forhåbentlig muligt for os at undgå særbehandling efter 2011, og det skal være vores ambition som land. Vi i Irland skal nå disse mål for vores håndtering af emballageaffald og affald generelt. Lige nu er vi alt for afhængige af at eksportere vores affald, fordi vi ikke har infrastrukturen til at behandle det lokalt, selv om vi har indhentet meget i de senere år.
Genanvendelsesaspektet og Domstolens dom har faktisk ikke nogen betydning for Irland, da vi ikke har nogen genanvendelses- eller forbrændingsanlæg og heller ikke får det i den nærmeste fremtid. Der kommer sikkert en appel, men den støtter jeg for de lande, den er relevant for.
Igen takker jeg ordføreren og alle kollegerne for deres forståelse og glæder mig meget over det, vi har foran os i aften. 
Scallon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det glæder mig, at der i dette direktiv er lagt vægt på nødvendigheden af at reducere mængden af emballageaffald og højne målet for genvinding. Som min kollega, fru Doyle, er jeg meget glad for de undtagelser, der er blevet vedtaget for Irland og ligeledes for Portugal og Grækenland.
Jeg mener kun, at det er ret og rimeligt, at tiltrædelseslandene får et afgørende ord med hensyn til, hvornår de føler, at de med rimelighed kan gennemføre dette direktiv, da vi jo ikke må glemme, at de skal gennemføre de mange direktiver og forordninger i Fællesskabets regelværk
I Irland har vi for ret nylig indført genvinding, og reaktionen fra den brede befolkning har været meget positiv. Jeg mener, at vi har behov for at få skabt en veletableret genbrugsmentalitet, før vi kan gå videre i den ene eller den anden retning. Irland er nettoimportør, og 75-80 % af vores emballage importeres. Vi har også begrænset kapacitet til at anvende genanvendt emballage. Vi har ingen let adgang til genvindingsmarkederne, og for os er der tale om betydelige udgifter.
Vi skal sætte os realistiske mål med hensyn til de nye direktiver, men regeringen føler, at den kan gennemføre dette direktiv fuldt ud inden 2011. Domstolens dom, hvor den klassificerer forbrænding som bortskaffelse, betyder, at vi skal finde andre måder at opfylde målene for genvinding, og her vil jeg gerne sige, at de irske borgere generelt er dybt bekymrede over anvendelsen af forbrænding. I takt med at andre lande går bort fra forbrænding, mener jeg, at vi i EU skal se meget nøje på, hvad vi gør på det område. 
Schreyer,
    Hr. formand, Kommissionen glæder sig over forligsprocedurens resultat og over, at parterne i lovgivningsprocessen besluttede sig for mere end en fordobling af målene for genvinding inden 2008. Kommissionen glæder sig ligeledes over, at to vigtige og vanskelige spørgsmål blev løst. Det første er proceduren for vedtagelse af en frist for tiltrædelseslandene, det andet er spørgsmålet om følgerne af Domstolens nylige dom om genvinding af energi.
Kommissionen er ved at udarbejde et forslag til frist for tiltrædelseslandene. Kommissionen mener, at Parlamentet skal inddrages fuldt ud i denne vigtige sag, og derfor baseres forslaget på den fælles beslutningsprocedure.
Med hensyn til følgerne af Domstolens dom har Kommissionen indset, at ikke alle er lige begejstrede for at skulle omdanne målet for genvinding til et mål for genvinding og forbrænding på forbrændingsanstalter med energiudvinding. Det ville have været vanskeligt at indbringe en medlemsstat for Domstolen, fordi den havde fortolket "genvinding" på samme måde, som de fleste andre medlemsstater og Kommissionen ville have gjort inden dommen. Holdningen hos parterne i lovgivningsprocessen kan betyde, at vi undgår en periode med retlig usikkerhed, som ikke ville have været til gavn for nogen. Det kan dog ikke skjule det faktum, at vi er nødt til at løse spørgsmålet med genvinding. Det skal ikke bare gælde for emballage, men for alt affald. Kommissionen mener derfor, at vi igen skal kigge på genvindingens status i affaldsrammedirektivet. Den standende debat om den tematiske strategi for affaldsforebyggelse og -genvinding bliver et vigtigt led i dette arbejde.
Kommissionen lykønsker ordføreren, fru Corbey, og alle medlemmer, der har bidraget til det vellykkede resultat af denne vigtige lovgivningsproces! 
Formanden.
   - Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0486/2003) af Avilés Perea for Budgetkontroludvalget om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2001 Sektion VII - Regionsudvalget (SEK(2002) 405 - C5-0247/2002 - 2002/2107(DEC)). 
Avilés Perea (PPE-DE ),
   Hr. formand, vi behandler i dag en betænkning, som er en følge af beslutningen truffet den 8. april 2003 om at udsætte afgørelsen om decharge for Regionsudvalgets regnskaber. Det skete, fordi vi i sidste øjeblik modtog oplysninger om uregelmæssigheder i forvaltningen. Da betænkningen var næsten færdig, fik vi meddelelse om mulige uregelmæssigheder i forvaltningen og finansinspektørens betænkeligheder med hensyn til godtgørelser for rejser og dagpenge samt visse tilfælde af svig.
Som følge af denne mistanke anmodede Budgetkontroludvalget om udsættelse af afgørelsen om decharge, for at der kunne foretages en detaljeret revision, og alle disse formodninger om uregelmæssigheder kunne afklares. Det endte med, at Revisionsretten foretog revisionen af Regionsudvalgets almindelige budget og dets finansielle og administrative forvaltning.
Resultatet af denne revision viste, at der ikke var alvorlige uregelmæssigheder. Samtidig udarbejdede OLAF en rapport om eventuelt svig i Regionsudvalget, og det fandt ingen konkrete beviser for personlig vinding eller onde hensigter hos Regionsudvalgets personale. Der var nogle interne administrative mangler, som ikke havde større betydning, navnlig i betragtning af at Regionsudvalget mellem 2001, hvor disse hændelser fandt sted, og vores møde havde ændret sine interne regler og indført en række ændringer, der netop skulle forhindre den type uregelmæssigheder, som kunne være sket tidligere, samtidig med at det forpligtede sig til at ændre den interne forvaltning og uddanne sit personale for at undgå enhver risiko for uregelmæssigheder.
Vi må anerkende, og jeg skal personligt sige, at Regionsudvalget har gjort en indsats for at afklare sin interne organisation og forbedre forvaltningen, og at det har indført bestemmelser for at undgå problemer eller dobbelt godtgørelse for rejser og dagpenge til udvalgets medlemmer.
Det svig, der faktisk blev afsløret, var meget ubetydeligt: en lille smule, hvoraf det meste er blevet bragt i orden, og problemet med den lille del, der stadig skal afklares, er ved at blive løst i samarbejde med et tidligere medlem.
Regionsudvalget har altså været hurtigt til at reagere og været meget indstillet på at samarbejde med os, med Parlamentet, for at forbedre overholdelsen af reglerne og opnå en større gennemsigtighed og for at overbevise os om, at problemet var ved at blive løst.
Derfor anbefaler jeg Parlamentet at støtte den betænkning, som jeg forelægger i dag på Budgetkontroludvalgets vegne, og at give decharge for Regionsudvalgets regnskaber med de henstillinger, som vi har anført i denne betænkning.
De specifikke henvisninger til OLAF's rapport i betænkningen er blevet fjernet på anbefaling af Parlamentets juridiske tjeneste. Det var ikke passende, at vi henviste til en rapport, der i sagens natur er fortrolig, og derfor blev de fjernet, og det kommer ikke engang til afstemning, for de vil blive betragtet som uantagelige, men det ændrer ikke betænkningen væsentligt.
Hvad angår de ændringsforslag, der er blevet stillet, kan jeg meddele, at jeg går ind for ændringsforslag 3, 4, 5 og 6 og er imod de øvrige.
Jeg håber, at De vil læse denne betænkning indgående. Den er resultatet af et arbejde og samarbejde, der involverede de fleste medlemmer af Budgetkontroludvalget, og vores mål har hele tiden været at få en bedre forvaltning af Regionsudvalget, hvilket er til gavn for os alle i Parlamentet og for udvalget selv i betragtning af dets betydning som en af de europæiske institutioner.
Theato (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, først siger jeg hjertelig tak til fru Avilés Perea, som med stor flid og grundighed har mestret sit vanskelige arbejde som ordfører.
Regionsudvalget er den yngste EU-institution, og det er en lille institution. Med hensyn til sine medlemmer er det - hvad politisk position og rang i det enkelte hjemland angår - meget heterogent sammensat. Er det måske her, vi skal søge grunden til, at vi har haft så svært ved dechargen for 2001? Uoverensstemmelser og uregelmæssigheder kom Budgetkontroludvalget for øre, kort før det sidste forår ville anbefale decharge for 2001 til Regionsudvalget. Ordføreren fru Avilés Perea trak i nødbremsen og anbefalede en udsættelse af dechargen og en undersøgelse af procedurerne i Regionsudvalget, helst udført af Revisionsretten - en anbefaling, som Parlamentet fulgte. I mellemtiden har ordføreren og udvalget udført et detaljeret arbejde, og de foreslår nu decharge til Regionsudvalget for 2001.
Men det betyder ikke, at de tvivlsomme hændelser i Regionsudvalget er tilgivet og glemt. De vil sandsynligvis dukke op igen i dechargen for 2002, især da Revisionsretten vil gennemføre en mere indgående undersøgelse, som den ikke så sig i stand til at gennemføre for 2001. Fru Avilés Pereas betænkning tager højde for en række konklusioner fra OLAF og stiller klare krav til Regionsudvalget. Der er ikke tegn på personlig berigelse eller tab af økonomiske midler. Den ukorrekte afregning af rejseudgifter er i mellemtiden blevet reguleret gennem tilbagebetaling, men fremover skal præsenslister og udgiftsafregning for medlemmerne føres strengt og kunne kontrolleres. Udbudsprocedurer må kun ske i henhold til finansforordningens regler. Den interne revisors institutionelle rolle skal respekteres. Formanden for Regionsudvalget har annonceret gennemførelse af en handlingsplan til forbedring af forvaltning og styring, inklusive behandlingen af såkaldte .Eventuelle disciplinærsager skal Regionsudvalget selv tage stilling til. Generelt er Budgetkontroludvalget meget bekymret over omfanget af den manglende professionalitet og improvisation, som hidtil har hersket i forvaltningen.
Vi vil følge de krævede og lovede forbedringer med velvilje, men også med stor opmærksomhed, så vi handler rigtigt med denne decharge for 2001 og opmuntrer dermed Regionsudvalget til at følge reglerne. 
Van Hulten (PSE ).
   - Hr. formand, da Budgetkontroludvalget i marts 2003 skulle stemme om beslutningen om decharge til Regionsudvalget for 2001, blev både jeg og adskillige af mine kolleger ringet op af Regionsudvalgets interne revisor, hr. Robert McCoy. Hr. McCoy havde foruroligende nyt til os, nemlig at de oplysninger, som Parlamentet havde fået af Regionsudvalget under dechargeproceduren, var ukorrekte.
Den efterfølgende dag besluttede Budgetkontroludvalget, at afstemningen skulle udsættes, så hr. McCoy kunne få mulighed for at fremlægge sine synspunkter. Det gjorde han og kom med, hvad han selv kaldte et råb om hjælp. Han sagde, at hans synspunkter var blevet fejlfortolket af generalsekretæren og finansdirektøren i Regionsudvalget, og at udvalget trods en række reformer stadig lod hånt om grundlæggende finansbestemmelser, især i relation til udbudsprocedurer og medlemmernes udgifter.
Som følge af hr. McCoys indlæg besluttede Budgetkontroludvalget og efterfølgende hele Parlamentet at udskyde dechargen til Regionsudvalget og opfordrede denne institution til "at give en ekstern og anerkendt institution - fortrinsvis Revisionsretten - en detaljeret, fuldstændig og uafhængig revision af den samlede gennemførelse af udvalgets budget, finansielle forvaltning og administration i opgave; mener, at denne revision bl.a. bør tage ovennævnte punkter op og attestere institutionens forsvarlige økonomiske forvaltning". Samtidig besluttede jeg at henvise sagen til OLAF.
Resultaterne af denne undersøgelse var chokerende. For Revisionsrettens vedkommende var det chokerende, fordi vi modtog et dokument på en side med 300 ord, som i det store og hele rensede Regionsudvalget. Det var ikke det, vi havde bedt om. OLAF's rapport gav et ganske andet billede. Her havde man fundet en endemisk kultur karakteriseret af improviseringer og manglende professionalisme. OLAF fandt beviser på, at Regionsudvalgets tjenestemænd havde snydt med udbudsprocedurerne, og Regionsudvalgets medlemmer - herunder tidligere formænd - havde indsendt falske anmodninger om udgiftsgodtgørelser. Videre stod der, at administrationen havde koncentreret sig om at modarbejde eller ryste den, der kom med de dårlige nyheder, i dette tilfælde finanskontrolløren, i stedet for at ændre på tingene til Regionsudvalgets bedste.
Hr. McCoy gjorde derfor ret i at komme til os, og han fortjener en uforbeholden undskyldning for den behandling, han har fået, og bifald for hans mod i denne sag.
Regionsudvalget er nu begyndt at forbedre situationen. Generalsekretæren er af forskellige årsager blevet fjernet fra posten - selv om den forkludrede udnævnelsesproces sandsynligvis også var et resultat af det administrative kaos i udvalget. Formanden for Regionsudvalget har meddelt, at der vil blive iværksat en undersøgelse af, om der skal indledes en disciplinærsag. Der er iværksat en reformproces, som omfatter alle ansatte i Regionsudvalget, der ønsker at deltage i den, og et tidligere medlem af Revisionsretten skal rådgive Regionsudvalget om reformerne.
Af disse grunde fortjener Regionsudvalget og dets formand, at vi lader tvivlen komme dem til gode. Derfor stemmer min gruppe for at give decharge i morgen, men vi gør det ikke med glæde.
Mulder (ELDR ).
   - Hr. formand, den forrige taler, Michiel van Hulten, har allerede fortræffeligt gjort rede for baggrunden for udsættelsen af decharge til Regionsudvalget i april, og jeg synes også, at fru Avilés Pereas har gjort det fortræffeligt i sit beslutningsforslag. Hun har gjort et udmærket stykke arbejde.
På grund af udsættelsen af decharge foretog to instanser, Revisionsretten og OLAF, en undersøgelse. Jeg kan ikke lade være med at sige, at jeg var noget skuffet over Revisionsrettens undersøgelse. Hvis en grundig undersøgelse kan udtrykkes i et par sætninger, ved jeg ikke, hvad en grundig undersøgelse er. Det var efter min opfattelse en lidt overfladisk undersøgelse. Jeg har større respekt for rapporten fra OLAF, som har undersøgt forskellige ting grundigere.
Der har været en lang række misforhold. Nu håber vi inderligt, at disse ophører. Hvad det angår, er jeg enig med de foregående talere, som siger, at finansinspektørens rolle er væsentlig. Det var et dårligt tegn, at en af de første handlinger, som Regionsudvalgets administration foretog, da han havde bragt misforholdene frem i lyset, var at fjerne en af hans medarbejdere.
Det glæder mig derfor meget, at Parlamentet har vedtaget et ændringsforslag til budgettet for 2004 stillet af De Liberale om netop nu at give denne finansinspektør to ekstra medarbejdere med henblik på det kommende regnskabsår. Vi synes, at finansinspektørens rolle er væsentlig i hver europæisk institution. Det kan ikke understreges nok, at denne person skal handle fuldstændigt uafhængigt, uden hensyntagen til hierarkiet, for på den måde at give udtryk for sin opfattelse.
Vi vil støtte den kritiske tone i fru Avilés Pereas beslutningsforslag, for vi synes, at hun har gjort et godt stykke arbejde. Min gruppe vil imidlertid ikke stemme for decharge til Regionsudvalget. Vi synes, at vi kan forsvare at gøre dette i et år, hvor der er sket så meget forkert. 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, præcis som ELDR-Gruppen mener vi, at ordføreren har gjort et udmærket stykke arbejde med denne betænkning. Det er en meget kritisk betænkning, som påpeger de ømme punkter, når det gælder indkøb og fusk med rejsegodtgørelser. Vi drager samme konklusion som ELDR-Gruppen: Der bør ikke meddeles decharge. Kritikken er for alvorlig.
Præcis som i Eurostat-sagen er vi blevet opmærksomme på disse problemer gennem en såkaldt Hvis ikke Regionsudvalgets finanskontrollør havde kontaktet os, havde vi aldrig opdaget, hvor slemt det stod til. Vi kan kun glæde os over, at der er EU-ansatte, som er villige til at løbe en risiko og påpege de fejl, der er. Disse påstande bekræftes i høj grad af OLAF's rapport.
Hvis vi meddeler decharge, gør vi det også til generalsekretæren for Regionsudvalget. Det finder vi ikke ikke muligt. Det er den generalsekretær, som der efter OLAF's mening skal indledes disciplinærsag mod. Det hænger ikke sammen. Vi stemmer imod decharge til Regionsudvalget. Vi mener, at der er for mange løse ender, og at man skal vise en endnu større vilje til at finde bedre fremgangsmåder i fremtiden. 
Bernié (EDD ).
   - Hr. formand, jeg vil takke Budgetkontroludvalget for den vedholdende indsats, det har ydet, for at skabe fuldstændig klarhed over Regionsudvalget forvaltning. Vi er nået langt siden februar 2003. Vores oprindelige plan var at meddele decharge for en tilfredsstillende forvaltning. Men Revisionsrettens og OLAF's beretninger bekræftede behovet for en betænkning. Dette ville ikke have været muligt uden finansinspektør hr. McCoys høje faglige og moralske kvalifikationer - ja, man skal kunne modstå presset! - og han fortjener i dag Parlamentets fulde anerkendelse.
De ændringsforslag, jeg har stillet, er i tråd med betænkningens indhold og tager udgangspunkt i konkrete forhold. Følgelig tjener vedtagelsen heraf hovedsagelig et teknisk formål, og jeg håber, at mange medlemmer vil stemme for dem. Derimod mener jeg, at det er for tidligt at meddele decharge. For dem, der ønskede at meddele Kommissionen decharge i april sidste år, er Casaca-betænkningen et smerteligt bevis på, at man ikke bør lade tvivlen komme den til gode. Når man ikke føler sig overbevist, bør man ikke stemme for decharge og ikke lade sikringerne sprænge.
Parlamentet skal kontrollere, at budgettet gennemføres korrekt, og bør følgelig have vished for, at der reelt er sket fremskridt, gennemført foranstaltninger og truffet eventuelle foranstaltninger, og ikke nøjes med løfter eller hensigtserklæringer. Og eftersom Kommissionen følger vores drøftelser indgående, vil jeg benytte anledningen til at erindre om, at der er tale om en generel vurdering. Den gælder ikke kun Regionsudvalget. 
Bösch (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i forbindelse med Avilés Perea-betænkningen må man også have lov at rose sit eget udvalg. Jeg mener, at vi i det øjeblik, hvor der dukkede berettiget tvivl op - de forrige talere har allerede været inde på det - om omgangen med offentlige midler i Regionsudvalget, reagerede fra den ene dag til den anden. Det tror jeg også, det er vigtigt at konstatere her i Parlamentet. Vi har et Budgetkontroludvalg, som er følsomt og fleksibelt nok til at varetage sit ansvar inden for få timer. Jeg mener, der var ingen problemer i at omformulere disse betænkeligheder, som vi fik kendskab til, til en udsættelse af dechargen til Regionsudvalget, og jeg tror også, det har vist os, at der af og til findes små institutioner i EU, såkaldte små institutioner, vores skatteydere vil nok se anderledes på det, som måske har et budget på 30 millioner euro, hvor medlemmerne møder op hver anden måned og måske holder en vigtig tale for plenarforsamlingen, og hvor der i øvrigt er en meget stor fristelse til, at der udvikler sig små kongeriger i Det Europæiske Fællesskab.
Jeg er meget taknemmelig for, at formanden og hans medarbejdere i Regionsudvalget har draget de rigtige konsekvenser af vores anmærkninger, men jeg tror også, det vil være os en lære for andre sager. Jeg tilslutter mig de foregående talere. Jeg stemmer gerne for Avilés Perea-betænkningen. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. Bösch.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0004/2004) af Casaca for Budgetkontroludvalget om de foranstaltninger, Kommissionen har truffet for at efterkomme bemærkningerne i den beslutning, der ledsager afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2001 (KOM(2003) 651 - C5-0536/2003 - 2003/2200(DEC)).
Casaca (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, takket være den vedholdende indsats, som Parlamentets Budgetkontroludvalg og ansatte ved EU's forskellige institutioner har ydet, er det endelig lykkedes at afhjælpe den højst ureglementerede situation, der har hersket i EU's statistiske kontor, Eurostat. Den revision, som Kommissionens interne revisionstjeneste og Eurostats revisionsafdeling har gennemført, fortjener vores bifald og har været afgørende for dette resultat.
Kommissionens handlingsplan modsvarer vores væsentligste bestræbelser, eftersom formålet med den er at koncentrere indsatsen på de vigtigste statistikker, nedbringe kontorets behov for udlicitering af opgaver og stille de statistiske oplysninger til rådighed for offentligheden, idet det kommercielle aspekt samtidig nedtones, og der lægges større vægt på åbenhed og ansvarlighed.
Vi agter dog nøje at følge, hvordan denne plan gennemføres, og hvordan revision og evaluering af hele arbejdet kommer til at foregå. Fællesskabets institutioner skal i stadig større omfang analysere og evaluere, hvordan procedurerne kan gøres enklere og mere effektive, om det udførte arbejde har den fornødne kvalitet, og om sagsområderne har relevans og interesse. Det er i alle tilfælde blevet klart, at Kommissionens aktuelle reformproces ikke i tilstrækkelig grad har afgrænset generaldirektoraternes og kommissærernes relative ansvarsområder og ikke har stillet garanti for, at demokratiets grundregel nummer ét overholdes, nemlig at der aflægges regnskab, og at de politisk ansvarlige påtager sig det endelige ansvar.
Når det er sagt, bør det understreges, at det ikke kun er Eurostat, der giver anledning til bekymringer over den ukontrollerede måde, hvorpå man har gennemført eksternaliseringen af EU-administrationens mest forskelligartede funktioner og har gjort forretningsgangene mere komplicerede ved at anvende regler, der er alt for bureaukratiske og ligger alt for langt fra de effektivitetsmål, som bør opstilles for offentlig virksomhed. Vi kan således konstatere, at andre afdelinger af Kommissionen eller sågar interinstitutionelle organer har været involveret i de fleste af de kontrakter, som Eurostat har indgået med tredjemand. Vi er derfor særdeles bekymrede over, at alt - bortset fra Eurostat - synes at fortsætte som hidtil i de afdelinger, der forvalter ekstern bistand, og som er ansvarlige for forpligtelsesbevillingerne på de mest problematiske områder. Regnskabssystemet skal moderniseres yderligere, og det skal sikres, at det kan håndtere de mest indlysende problemer ved forvaltning og overvågning af eksterne kontrakter ligesom de EU-bevillinger, der administreres af tredjemand.
Et andet område, hvor der kun meget langsomt sker fremskridt, hvis overhovedet, er den fælles landbrugspolitik. Det billede, der tegnes af Revisionsrettens fremragende særberetninger om eksportrestitutionerne, giver anledning til bekymring. Det er uacceptabelt, at man i 2003-beretningen nøjes med at gentage, hvad der blev sagt i 1990, fordi der absolut ingenting er sket i 13 år. Det er uacceptabelt, at Kommissionen ikke på eksportrestitutionsområdet har iværksat sin politik med at forflytte uansvarlige embedsmænd, når det er her, det er vigtigst at gøre det. Det er uacceptabelt, at der stadig ydes støtte til eksport af sukker til lande, som vi afgiftsfrit importerer sukker fra. Fællesskabsbudgettet har brug for gennemsigtighed, men Kommissionen afviser stædigt at offentliggøre listen over betalinger til kommercielle foretagender, især vedrørende eksportrestitutioner og foranstaltninger til intern afvikling af overskud.
I en nylig opinionsundersøgelse fremstår forfalskning af fødevarer som den vigtigste af EU-borgernes bekymringer, både i det nuværende og i det udvidede EU. Kommissionen afviser dog stadig at påtage sig det store ansvar, som påhviler den på dette område. Med EU-budgettet finansieres omfattende operationer med optælling og produktionstilstandvurdering af oliven, hvilket er ganske uden formål eller interesse, mens der ikke sættes ind over for forfalskning af olivenolie. Via budgettet pålægges de landmænd, der producerer mere end deres mælkekvote, tunge bøder, men Kommissionen afviser at gribe ind, når store europæiske virksomheder forhandler og modtager EU-støtte til afsætning af smør, der er forfalsket med smøreolie og oksetalg.
Afslutningsvis et par ord om de udfordringer, vi står over for. Kommissionen agter at foreslå øgede bevillinger til forskning og uvikling, et område, der - som jeg allerede har bemærket - er et symbol på bureaukrati og ineffektivitet. Hvis man ikke ændrer den indstilling, der hidtil har hersket på dette område, og hvis man ikke gør indsatsen mere effektiv og smidig, men derimod fastholder de tunge mekanismer, man hidtil har betjent sig af, får Kommissionen lavet en god idé om til en dårlig politik. 
Schreyer,
    Hr. formand, ærede medlemmer af Parlamentet, jeg vil gerne takke hr. Casaca for hans omfattende betænkning. Jeg kan kun optage Deres sidste bemærkning vedrørende det næste finansielle overslag de steder, hvor ordningerne faktisk skal ændres.
Den foreliggende betænkning er blevet forberedt med stor omhu og forelagt for Parlamentet på udvalgets vegne. Ordføreren kommer ind på alle vigtige emner her, som er behandlet i Kommissionens opfølgningsrapport, samt især Eurostat-affæren og de nødvendige konsekvenser. Min særlige tak gælder desuden formanden for Budgetkontroludvalget, fru Theato, for hendes store engagement, samt ordføreren, fru Avilés Perea, og hr. Bösch og hr. Sörensen for deres konstruktive bidrag.
2001 var det år, hvor Kommissionen begyndte at gennemføre foranstaltningerne til reform af forvaltningen. I mellemtiden har vi med succes tilbagelagt en betragtelig reformstrækning. På denne vej støder vi imidlertid hele tiden på ting, som kræver justeringer og udbedringer. Om to uger vil Kommissionen fremlægge den næste fremskridtsberetning om reformerne. Heri vil vi også udførligt kommentere de foranstaltninger, som kommissionsformand Prodi annoncerede i november. Samtidig, altså om to uger, vil vi stille ændringsforslag til OLAF-forordningen, som vi jo allerede har talt om i forbindelse med Bösch-betænkningen. I den kommende uge vil Kommissionen også beslutte fremskridtsberetningen om modernisering af regnskabsførelsen samt forbedringer af alarmsystemet. I sidste uge vedtog Kommissionen en Eurostat-handlingsplan som opfølgning på den omstrukturering, der blev besluttet sidste år, og ordføreren nævnte disse foranstaltninger.
Kommissionen har taget ved lære af erfaringerne, netop også af Eurostat-affæren. De alvorlige uregelmæssigheder fandt sted før denne Kommissions embedsperiode. Prodi-Kommissionen er blevet kritiseret for, at den ikke reagerede hurtigere på denne situation. Men Kommissionen traf foranstaltninger, efter at den i juli 2003 fik fuldt kendskab til sagens alvor, og vi vil gennemføre formandens handlingsplan. Dette gælder især også foranstaltninger, som sikrer, at Kommissionen fremover hurtigere vil få kendskab til problemer, som kræver politisk handling.
De årlige aktivitetsrapporter og generaldirektørernes erklæring er hjørnesten i et nyt og gennemsigtigt system for intern kontrol. For det tredje år med aktivitetsrapporter har vi allerede vedtaget yderligere forbedringer, som f.eks. vedrører tidsplanen og også den nærmere beskrivelse af de årsager og kendsgerninger, som giver anledning til bekymring. Vi har vedtaget fælles normer for den interne kontrol, og den centrale finanstjeneste i Generaldirektoratet for Budgettet vil fremover to gange årligt fremlægge et overblik over gennemførelsen af standarderne for de interne kontroller.
I den nævnte fremskridtsberetning, som min kollega Neil Kinnock allerede har informeret Budgetkontroludvalget om, bekræftes det, at alle kommissærer skal sikre sig, at de systemer for intern kontrol, som generaldirektøren beslutter og forvalter, fungerer tilfredsstillende, og at kommissærerne skal sikre sig, at revisioner ledsages af relevante følgeforanstaltninger. Hvis det ikke er tilfældet, skal kommissionsmedlemmet udstede anvisninger, så der foretages forbedringer. I 13 måneder har der desuden været en ny finansforordning i kraft, som har formindsket risikoen for svig betydeligt, særligt også gennem nye regler for tildeling af tilskud og bidrag, og som indeholder strenge regler, som skal udelukke interessekonflikter.
Hvad regnskabsførelsen angår, indeholder den nye finansforordning en systemomstilling. Den pålægger Kommissionens regnskabsfører opgaven med at validere de systemer, som anvendes til at producere regnskabsoplysningerne. Det er imidlertid ikke hans opgave at foretage centrale - og -stikprøvekontroller, og han har heller ikke noget personale til dette formål. De ansvarlige for dette er de bemyndigede anvisningsberettigede, og generaldirektørerne er ansvarlige for, at kontrolsystemerne er etableret i henhold til finansforordningen og de sektorale regler.
Artikel 60 i den nye finansforordning giver den anvisningsberettigede det fulde ansvar for de finansielle procedurer, og dermed har Prodi-Kommissionen gennemført den anbefaling, som blev formuleret af den uafhængige ekspertgruppe og støttet af Parlamentet.
Nogle vigtige ting, som Kommissionen har lært af Eurostat-affæren, har med informationsudvekslingen og samarbejdet på tværs af tjenesterne at gøre, f.eks. mellem den interne revisionstjeneste, de interne revisions- samt de horisontale generaldirektorater. For det skal virkelig sikres, at informationer om uregelmæssigheder når frem til det politiske niveau og fører til øjeblikkelig indgriben. Parlamentets Budgetkontroludvalg har med rette lagt størst vægt på dette aspekt i den samlede debat.
Vi havde en meget vanskelig periode sidste år på grund af Eurostat-affæren. Det tror jeg gælder både for Kommissionen og for Budgetkontroludvalgets arbejde. Kommissionsformanden har to gange taget meget grundigt stilling til alle aspekter her i Parlamentet, og derefter udarbejdede man i fællesskab de nødvendige konsekvenser og ændringer. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen, som med stort engagement har påbegyndt og gennemført forvaltningsreformen, også vil gennemføre de nødvendige supplementer til reformen. 
Bayona de Perogordo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg skal naturligvis allerførst lykønske hr. Casaca med den betænkning, han har forelagt. Og ikke bare med teksten, men også med det arbejde, der ligger bag, som afspejler enighed, harmoni og omtanke i en betænkning, der især kan betegnes som kompleks. Den er kompleks, fordi det er en opfølgningsbetænkning i ordets egentlige forstand, samtidig med at emnet er nyt og vedrører noget, der har rystet os, og som nu ryster offentligheden.
Hvad angår opfølgningen, vil jeg fremhæve ting som ønsket om fuldt ud at overholde de interne kontrolstandarder, at afslutte en revision af Kommissionens finansforvaltning, at indføre renteafkast for forskudsbetalinger, at løse problemet vedrørende geninddrevne midler foruden det, der allerede er tradition for i Budgetkontroludvalget, f.eks. reformen af regnskabssystemet eller den fælles landbrugspolitik - som ordføreren har talt om - navnlig hvad angår eksportrestitutioner og forebyggelse af svig i sektoren.
Der er som sagt tale om noget nyt. Det er første gang, der forelægges en betænkning om Eurostat, og vi er blevet overrasket over nogle ting, der er kommet frem i denne forbindelse. Lad mig gennemgå dem. For det første at der fra begyndelsen af valgperioden fandtes bestemmelser om udveksling af oplysninger, som ikke var blevet overholdt.
For det andet er det overraskende, at der ikke findes et register over ejerne af alle de virksomheder, der har fået kontrakter, og at det tilsyneladende er helt umuligt at finde ud af, hvilke personer der står bag de virksomheder, der deltager i Kommissionens udbud. 
På dette sene tidspunkt er vi altså stadig i tvivl om, hvor alvorligt problemet er, og hvor ansvaret skal placeres.
Når vi har forsøgt at kontakte visse kilder, har vi på den ene side modtaget yderst værdifulde oplysninger fra revisorer og anmeldere, som fyldte hullerne i vores viden om, hvad der var sket, og samtidig har vi absolut ingen oplysninger fået fra OLAF, hvilket får os til - som vi allerede sagde i Parlamentet for knap en måned siden - at kræve en reform af dets forretningsorden, især for at undgå, at OLAF bliver en undskyldning for at diskutere alt bag lukkede døre og indskrænke gennemsigtigheden.
Hvad angår de trufne foranstaltninger, mener jeg, at de er positive og værdifulde, f.eks. beslutningen om at etablere en mekanisme for informationsstrømme mellem de enkelte generaldirektoraters revisorer og den interne revisionstjeneste, ønsket om at fastlægge og strukturere kommissærernes individuelle ansvar, at beskytte anmeldere mod eventuelle repressalier og revidere den tidlige varslingsordning - også kaldet - for at forhindre, at virksomheder, der har optrådt svigagtigt eller ineffektivt over for Kommissionen, modtager flere kontrakter og tilskud.
Det er, når alt kommer til alt, hr. formand, en åben betænkning, der også skaber forbindelse til betænkningen om decharge for 2002, som vil give mulighed for at vurdere nogle af de foranstaltninger, der foreslås i denne betænkning. Det bliver også tidspunktet for at fylde nogle huller i vores viden, hvilket OLAF forhåbentlig vil bidrage med.
Kuhne (PSE ).
   - Hr. formand, her efter kl. 22.00 om aftenen tillader jeg mig at gå direkte til sagen uden yderligere indledning. Vi socialdemokrater har i alle disse måneder hele tiden sagt, at mediedøgnfluer og krav om fratrædelse for os er mindre vigtige end spørgsmålet om, hvordan man får gennemført strukturelle ændringer i Kommissionen og i forholdet mellem Kommissionen og OLAF. Jeg tror, denne holdning fortsat er grundlaget for vores politik. Man kan godt - og det siger jeg slet ikke, at jeg er imod - tale om kommissærernes individuelle politiske ansvar, men på grund af alle de erkendelser, som vi har fra denne Eurostat-sag, må vi da først drage den konsekvens, at vi sørger for, at kommissærerne er i stand til overhovedet at kunne udøve et politisk ansvar. Vi stødte jo på rent ud sagt utrolige tilstande omkring ansvar, strukturer og informationsprocesser i forbindelse med denne sag.
Der er et punkt, jeg glæder mig over, selv om jeg politisk ikke er enig, men jeg glæder mig over klarheden. Der ligger ganske vist et forslag fra De Liberale - og Jan, det kan vi godt tale om - som endnu en gang slår på tromme for det politiske ansvar. Jeg er imidlertid samtidig glad for den klarhed, som fremgår af De Liberales forslag om slettelse, nemlig lige præcis ved det nummer i Casaca-betænkningen, som kræver, at generaldirektørerne langt om længe kommer under kommissærernes kontrol. Det er et klart alternativ. Strukturændringer, så vi ikke hvert femte år igen står over for problemet med, hvilken kommissær vi nu skal opfordre til at træde tilbage, mens apparatet glad får lov at køre videre som før. Det er ikke det alternativ, som vi socialdemokrater ønsker, for at sige det rent ud.
Men det betyder også, at ikke alt, som glimrede hos Kommissionen, var guld, tværtimod, det var snarere det modsatte. Hvad vi ikke har oplevet dér - man præsenterede med stor energi et forslag om, at det nu endelig skal fastholdes på skrift, at tjenestemændene skal informere kommissærerne om håndgranater, der ligger og flyder. Jamen, det er da glimrende, kan jeg kun sige. Jeg gik rundt i den tro, at det var almindelig forvaltningspraksis. Hvis man bliver nødt til at skrive den slags ned, hvad siger det så om forholdene i en sådan butik? Det er noget, som undrede mig dybt eller netop ikke undrede mig, og det er efter min mening en ting, hvor man klart må sige, at det må være slut med, at Kommissionen altid kommer med for lidt for sent. Det er vi dødtrætte af, og hr. Bayona de Perogordo nævnte dechargen for 2002. De må levere varen inden da, om jeg må bede. Jeg har allerede sagt det én gang: Hvis De ikke gør det, får vi et par lystige dage sammen frem til udløbet af Deres embedsperiode! 
Mulder (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg er enig med hr. Kuhne og i betragtning af det sene tidspunkt vil også jeg gå lige til sagens kerne.
I modsætning til Regionsudvalget - det forrige punkt på dagsordenen - meddelte vi decharge til Kommissionen i april sidste år. Dengang fik jeg også lov at føre ordet og fremlægge vores argumenter på gruppens vegne. Et af argumenterne var, at Kommissionen var på rette vej med reformen. Det synes vi stadig, den er.
Blækket fra dette beslutningsforslag var næppe tørt, førend Eurostat-sagen brød løs. Det var en alvorlig sag. Eurostat er ikke den første den bedste del af Kommissionen. Den udarbejder overordentlig vigtige statistikker over stabilitetspagten og over medlemsstaternes bidrag, og hvis det ikke går godt der, hvor pålidelige er selve statistikkerne så? Det var altså ikke uden grund, at mange mennesker hidsede sig temmelig meget op over disse afsløringer. Vi synes, at Kommissionen generelt er gået ihærdigt til værks for at finde en løsning på misforholdene i Eurostat. Men der er alligevel en række problematiske områder, og det har adskillige også hentydet til.
Det vigtigste er, hvordan OLAF's rolle skal håndteres. Jeg har altid syntes, det var mærkeligt, at vi fik at vide af generalsekretæren, at vi af OLAF blev anmodet om at holde det hemmeligt og ikke fortælle det videre. Jeg kender ikke ret mange tjenestemænd, som skal holde noget hemmeligt for deres politiske overordnede. Det eksisterer ikke i nogen som helst administration. Tjenestemændene bør informere deres politiske overordnede fuldstændigt, og jeg tror, det klart er det, vi må lære af denne sag.
For Den Liberale Gruppe er politisk ansvar væsentligt. Den kendsgerning, at en kommissær ikke vidste noget, kan ikke betyde, at han ikke er politisk ansvarlig. Det ville vi tage op i et ændringsforslag til beslutningsforslaget. I morgen vil vi også stemme om det, og vi synes ligeledes, at vi, når høringerne bliver afholdt om de nye kommissærer - men det vil afhænge af det nye Parlament - skal udspørge dem på dette punkt. For den forklaring, som kommissionsformand Prodi afgav ved begyndelsen af sin tjenesteperiode om kommissærers individuelle ansvar, har efter vores opfattelse vist sig ikke at være helt tilfredsstillende i denne sag. Vi håber, at det vil blive taget op ved de nye høringer, som jeg allerede sagde, for vi må kunne forklare især den europæiske politiske elite, at der er nogen i Europa, der er ansvarlig for noget. 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i dag ved vi meget mere om, hvad der skete i Eurostat, end vi gjorde, da der blev meddelt decharge for 2001. Det kan meget vel tænkes, at beslutningen var blevet en anden, hvis vi dengang havde haft den viden, vi har nu. Der er ingen tvivl om, at der var tale om alvorlige brud på budgetforordningen: hemmelige konti, underslæb og åbenbare interessekonflikter.
Casaca-betænkningen er ikke dårlig. Den er kritisk, men vi savner en konklusion. Vi synes, det ville have været rimeligt, om den kommissær, som havde ansvaret for Eurostat, havde taget de politiske konsekvenser af sagen og var gået af. På mange måder ligner denne skandale de skandaler, der fik Santer-Kommissionen til at gå af. Der er sket et systematisk og organiseret misbrug af EU's midler, og man har ikke grebet ind i tide. Pedro Solbes Mira siger, at han først blev informeret i april 2003, men vi ved alle, at der inden da havde været mange advarselslamper, der blinkede, både i revisionsrapporter, i pressen og i Parlamentet.
Da Romani Prodi begyndte sin embedsperiode, udtrykte han sig meget tydeligt med hensyn til det politiske ansvar. Kommissærerne var ansvarlige for det, som skete i deres generaldirektorat. Disse stolte ord, som blev udtalt ved periodens begyndelse, har vist sig ikke at have ret meget indhold, når det gælder Eurostat-affæren. 

Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, på vegne af min gruppe vil jeg udtrykke tilfredshed med det arbejde, som Budgetkontroludvalget og ordføreren, som jeg lykønsker, har udført. Jeg må dog understrege, at det samlede indtryk, man får af at læse betænkningen, er bekymrende. Man får et indtryk af en Europa-Kommission indhyllet i hemmelighedskræmmeri og manglende gennemsigtighed, som ikke kommunikerer med de andre institutioner, en hierarkisk Kommission med funktioner, delegationer og kontorer, der er bureaukratisk komplicerede, hvilket i realiteten bekræftes af, at hverken generaldirektører eller kommissærer har formået at leve op til deres administrative og politiske ansvar. Som andre medlemmer har nævnt, er Eurostat-sagen et eksempel på dette. Ingen har til dato påtaget sig det fulde ansvar for den. Derimod har vi ved flere lejligheder i de seneste måneder set Kommissionen gøre forsøg på hurtigt at lukke sagen, at afslutte den, som om den var uden betydning, som om Parlamentets krav om afklaring i virkeligheden var en ren pestilens, og som om Kommissionen virkelig var en urørlig klasse hævet over alle andre, også medlemmerne af Parlamentet og borgerne. Det er også overraskende, at kommissionsformand Prodi, der er så omhyggelig med at sikre, at reglerne overholdes nøje - jeg tænker f.eks. på henvendelsen til Domstolen om Økofin-Rådets beslutninger om stabilitets- og vækstpagten - tog så let på sådan en rædselsfuld skandale som Eurostat-skandalen.
Hr. formand, jeg vil slutte med at sige, at vi ud over Kommissionens naive og vage principerklæringer - som vi også har hørt i aften - venter på et stærkt signal, en dybtgående reform, som virkelig vil ændre systemet.
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, sidste år afviste EDD-Gruppen at meddele Kommissionen decharge for dens forvaltning af budgettet i 2001. I mellemtiden bekræfter kendsgerningerne utvetydigt, at dette var berettiget. Få uger efter afstemningen om dechargen kom oplysninger, som Kommissionen havde tilbageholdt om Eurostat-sagen, frem i lyset.
I kombination med et bogholderisystem, som udviser mange fejl, administrative reformer, som forløber for langsomt, og intern kontrol, som er utilstrækkeligt uafhængig, var det nok. Ligesom kommissionsformand Prodi viste kommissærerne Solbes og Schreyer både i ord og i handling, at de har taget utilstrækkeligt ved lære af deres forgængeres tvungne tilbagetræden for fem år siden.
Kommissionen forsøger gang på gang at overtale Europa-Parlamentet med flotte ord, tykke rapporter og smukke løfter, uden synlige resultater, hvad angår dens egen interne reform.
Først i anden halvdel af 2003, da en længere udsættelse viste sig at være umulig, kom Kommissionen til sidst i bevægelse. Konklusionen kan kun være, at denne Kommission ikke kan følge med i forvaltningen af budgettet og ikke påtager sig sit politiske ansvar. Til sidst minder jeg om, at vi i Parlamentet er de modige indberettere fra Kommissionen, hr. van Buitenen og fru Andreasen, stor tak skyldig. De har ret til fuldstændig rehabilitering.
Vi har ikke glemt, at der arbejder mange engagerede og retskafne tjenestemænd i Kommissionen. Men der lægges desværre hindringer i vejen for disse af et internt hierarki, som vil tjene sig selv i stedet for de europæiske borgere. Et par rådne æbler i kurven ødelægger al frugten. 
Theato (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, aldrig tidligere i mine syv år i Budgetkontroludvalget har en opfølgningsrapport om en allerede givet decharge til Kommissionen efterladt så mange ubesvarede, grundlæggende spørgsmål. Spørgsmål om åbenhed, rettidig og fuldstændig information fra Kommissionen til Parlamentet og inden for selve Kommissionen samt om kommissærernes ansvar for eventuelle misforhold. Det ser ud til, at fortidens skygger atter er ved at indhente os. Ordføreren hr. Casaca har lagt et stort arbejde i at klare den lange proces frem til denne betænkning. Derfor en særlig tak til ham, men også til hele udvalget for et fremragende samarbejde.
Det centrale ærinde i denne betænkning er at opklare og fjerne misbruget i og omkring det statistiske kontor Eurostat såsom såkaldte sorte kasser, tvivlsomme forbindelser mellem ordregiver og ordretager, overtrædelse af finansforordningen, sløset håndtering af mobilitetsreglerne osv. Hvis Kommissionen havde taget Parlamentets advarsler om Eurostat i betænkningerne i februar og marts alvorligt og forsket i, hvad der ikke var i orden, og havde informeret Parlamentet om det, ville dechargen være blevet udskudt fra april til oktober. Det ville ikke have været nogen ulykke, det ville tværtimod have givet Kommissionen tid til at træffe de foranstaltninger, som den nu til dels forsøger at stable på benene med forbavsende hast.
Således er facit igen: informationsunderskud. Og hvordan ser det ud med det politiske ansvar? Det er der endnu ingen kommissær, der har påtaget sig. Man har ganske vist indrømmet nogle fejl, men den klare vedgåelse mangler stadig. Det beklager jeg. Man kan ikke fralægge sig ansvaret ved at sige, at man ikke vidste noget. Tværtimod presser vi på for at få fjernet denne påståede manglende viden, idet kommissærerne nu langt om længe lukker det informationshul, som fortsat står vidt åbent mellem embedsværket, helt op til højeste niveau, og kommissærerne selv. Allerede i 1999 lavede Kommissionen nogle regler herom for sig selv. Åbenbart er de ikke mere værd end det papir, de er trykt på, medmindre det, som fru Schreyer lige har sagt til os, bliver til virkelighed. Det ville glæde mig.
Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, OLAF, kan heller ikke bruges som undskyldning for Kommissionens passivitet. Den normale pligt til at føre grundigt opsyn med tjenesten ligger nu engang hos Kommissionen. Læser man ikke generaldirektørernes interne revisionsrapporter, og lægger kommissærerne ikke mærke til den interne revisionstjenestes værdifulde revisioner? Desuden er vi dybt bekymrede over omgangen med de såkaldte . De har givet mange tips om misforhold. Deres beskyttelse er ikke sikret i de eksisterende regler. Hvorfor har udvalget i lyset at denne hårde kritik ikke foreslået, at hele Kommissionen eller enkelte kommissærer skal gå af? Mit svar er, at Europa ikke har glæde af, hvis der fortsat eksisterer misforhold som nu hos Eurostat. De skal udryddes, og det skal gennemføres nu og af den nuværende Kommission. Vi vil støtte handlingsplanen og samarbejde, så dens slags ting ikke forekommer igen i fremtiden. 
Bösch (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det, som Kommissionen tilbyder af konsekvenser af Eurostat-affæren, kan man næsten kun kommentere kynisk. Fru kommissær, i dette spørgsmål desavouerer De Deres egen formand. Allerede i slutningen af september sidste år og igen den 18. november sagde kommissionsformand Prodi til Parlamentet, at han ville fremlægge en handlingsplan inden årets udgang. I december lovede man, at den ville komme til januar, og nu i slutningen af januar venter vi stadig på de annoncerede forslag, som især skal give mulighed for en hurtig forbedring af OLAF-forordningen. Samtidig er Kommissionen fuldstændig på det rene med, at det er et kapløb med tiden, og vi har ikke ret lang tid, fru kommissær.
Den 10. februar er der ikke længere mulighed for to behandlinger. Hvordan forestiller De Dem, at det skal ske? Her må man handle. Parlamentet har stillet forslag til Dem. Jeg har på fornemmelsen, at det er det gamle spørgsmål inden for Kommissionen: Hvem er kommissær under hvilken generaldirektør? Det siger jeg uden omsvøb. Samtidig kunne meningsforskellene faktisk overvindes relativt hurtigt. Vi har brug for klare prioriteringer hos OLAF. Det var Deres institution, som sagde, at OLAF havde svigtet i spørgsmålet om Eurostat. Det siger jeg uden omsvøb. Vi har brug for prioriteringer. Vi har brug for en prioritering, hvad beskyttelse af de undersøgte angår, og jeg mener også, at vi har brug for visse ændringer inden for finansforordningen. Et eksempel er de anvisningsberettigede generaldirektørers ansvar. Det er rigtigt, at generaldirektørerne bærer det fulde ansvar for, hvad der foregår i deres generaldirektorat, men også her gælder det, netop efter erfaringerne med Eurostat, at kontrol er bedre end tillid. Dette princip har De ikke fulgt hidtil, og jeg tror, det er på høje tid. Det vil jeg gerne minde Dem om, fru kommissær. Det er i sidste ende også det afgørende spørgsmål for, hvordan man ved udløbet af Prodi-Kommissionens embedsperiode vil kunne bedømme dens virke. 
Avilés Perea (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi behandler betænkningen om opfølgning af dechargen for 2001, som indeholder mange interessante spørgsmål, og som er udarbejdet meget fint af ordføreren, hr. Casaca, men det lader til, at de fleste af de tilstedeværende er mest interesserede i en bestemt sag, nemlig det svig, der blev afsløret i Eurostat, netop da vi var ved at afslutte dechargen for 2001, det vil sige, da denne betænkning af hr. Casaca var under udarbejdelse. Desværre var vi ikke særligt opmærksomme på det tidspunkt, og det var ikke før om sommeren, nærmere betegnet i juli, at Kommissionen blev helt klar problemets omfang og begyndte at reagere.
Heldigvis begyndte Kommissionen at reagere og at iværksætte en række interne reformer, der var helt nødvendige, og som skal gøre en ende på en kultur og en forældet og forfejlet fremgangsmåde, som har skabt mange problemer. F.eks. skal udliciteringen begrænses, da den fører til mindre kontrol og dermed mindre pålidelighed med hensyn til, hvordan kontrakterne laves, og hvem der får dem, og med hensyn til det endelige resultat af det, som vi havde tænkt os, da de blev sendt i udbud. 
Et andet problem, der er kommet frem i Eurostat-sagen, er den meget dårlige interne information i Kommissionen. Informationsudvekslingen mellem de forskellige instanser, det vil sige mellem generaldirektørerne og kommissærerne, er begrænset og finder i visse tilfælde slet ikke sted, til trods for at denne Kommission fastsatte en adfærdskodeks i 1999, som den ikke har fulgt.
Jeg forelagde et arbejde, som ordføreren har overtaget næsten i sin helhed, for at sikre, at Kommissionens interne information bliver bedre, for hvis den interne information havde fungeret ordentligt, kunne mange problemer efter min opfattelse have været undgået, og så ville vi ikke have stået i den situation, som vi står i i dag.
Jeg mener også, at det er nødvendigt at revidere den interne reform af Kommissionen, som blev indledt med stor entusiasme og med hele Parlamentets støtte, men som har vist sig at være langsommelig, vanskelig og i visse tilfælde ineffektiv. Derfor mener jeg, hr. formand, at vi må konkludere, at Eurostat-afsløringerne viser, at vi skal forsøge at løse dette problem, men også andre problemer internt i Kommissionen, så alting kan fungere bedre, hvilket vil være til alles fordel.
Morgan (PSE ).
   - Hr. formand, en af mine kolleger bad mig tidligere i dag om at modbevise påstandene om svig i EU, så jeg startede vældig energisk med at nævne, at 80 % af EU's budget bruges i medlemsstaterne, og at de fleste tilfælde af svig skal findes inden for strukturfondene og landbruget. Så jeg kom godt fra start, men da jeg så pludselig skulle sænke farten, fordi jeg kom til at tænke på de tilfælde, der havde været nævnt i pressen for nylig - her er det naturligvis især Eurostat-sagen, der springer i øjnene. Problemet er, at der faktisk var tale om en skandale, og det er vanskeligt at modbevise. Kommissionen sad på rapporten, revisionstjenesten åbnede ikke denne æsken for at kigge på rapporten, og vi er nødt til at spørge, hvorfor hr. Solbes ikke holdt bedre øje med sin afdeling.
Det kan jeg modbevise ved at sige, at procedurerne for at standse sådan noget allerede fandtes, men afdelingerne var overbebyrdede, og systemet havde ikke tid til at arbejde sagen igennem. Det var i reformprocessens første dage. Det er dog vigtigt, at vi ikke fortsat giver generaldirektørerne mulighed for at tage hele ansvaret. De enkelte kommissioner har et politisk ansvar, som de skal leve op til.
Det er måske værd at bemærke resultatet af Hutton-rapporten i dag, hvor BBC blev fundet skyldig i inkompetence. Det er interessant, at det ikke er BBC's generaldirektør, som er gået af, men formanden for BBC. Det er det politiske hoved - ikke det administrative. Det må vi ikke glemme, men se på, hvad det ville betyde i denne sammenhæng. Revisionssystemet er naturligvis blevet udsat for kritik, og jeg vil gerne her forklare, at der kun er to lande i hele EU, der har indført et regnskabssystem, der er baseret på det periodiseringsprincip, som vi ønsker. Parlamentet og Revisionsretten bad imidlertid Kommissionen om at komme videre med det. Vi skal selvfølgelig også se på de interne problemer, som vi har i Parlamentet.
Vi står umiddelbart over for en valgkamp, og mange af os er meget begejstrede for hele EU-idealet, men det skal vi "sælge" i en situation med en meget kritisk presse, så De må hjælpe os, så vi kan gøre mere for at imødegå påstandene om svig. 
Santos (PSE ).
   - Hr. formand, efter at Europa-Parlamentet i april sidste år vedtog afgørelsen om decharge for EU's budget for 2001, er det nu opgaven at vurdere de foranstaltninger, som Kommissionen har gennemført som opfølgning på de henstillinger, som afgørelsen var ledsaget af.
Det bør dog først fremhæves, at den betænkning, som vi har til forhandling i dag, afspejler en stor indsats fra ordføreren Paulo Casacas side, en indsats, der fortjener at blive fremhævet, fordi den på en positiv måde helt sikkert vil sætte sit aftryk på den nuværende lovgivningsperiode, fordi den også understreger, at Parlamentets rolle langtfra er udspillet. I forhold til de mange områder, der kunne være genstand for undersøgelse, har ordføreren rigtigt valgt at rette særlig opmærksomhed mod regnskabssystemet, Eurostats virksomhed og overvågningen heraf samt gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik.
Hvad angår regnskabssystemet og gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik, kan det konstateres, at situationen langtfra har udviklet sig på tilfredsstillende vis, hvorfor det er bydende nødvendigt, at Kommissionen hurtigere sætter ind med foranstaltninger, der kan harmonisere og rationalisere regnskabssystemerne, og særlig skærper overvågningen af pengestrømmene til støtte, eksport og forvaltning af bestandene.
Hvad angår Eurostat, giver det, netop fordi de fleste uregelmæssigheder skete før 1999, anledning til bekymring, at der med al sandsynlighed også i årene efter er sket overtrædelser af finansforordningens bestemmelser. Det er Kommissionens ansvar at drage den nødvendige lære, der ikke blot angår de finansielle uregelmæssigheder, men derimod det politiske ansvar, eftersom selve institutionernes virksomhed står på spil. Betænkningen lægger ikke op til nogen heksejagt, hvilket også vil være særdeles uheldigt i den europæiske integrationsproces' nuværende fase, men den gør det klart, at Eurostat ikke må ses som et isoleret tilfælde, og at det måske slet ikke er det værste tilfælde inden for Kommissionens aktivitetsområde. Jeg vil, hr. formand, slutte af med at sige, at det derfor er vigtigt at begribe essensen i det politiske budskab, som ligger i de uregelmæssigheder, som ordføreren påpeger, og at forstå, efterkomme og udføre hans rimelige, fornuftige og hensigtsmæssige henstillinger på den rigtige måde.
Formanden.
   - Kommissæren har noteret sig alle indlæggene, bidragene og forslagene, og hun vil naturligvis give Kommissionen besked om, hvad der er blevet sagt under vores forhandling.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0003/2004) til Kommissionen om europæisk rumfartspolitik. 
Bodrato (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg bifaldt tidspunktet for og kvaliteten af den handlingsplan for gennemførelsen af den europæiske rumpolitik, som vi fik forelagt. Denne politik blev genoptaget, da USA ændrede sin strategi, og da ESA og NASA rapporterede om enestående succeser, der begejstrede verden. Rumpolitik er afgørende for internationalt forskningssamarbejde, for Lissabon-strategien og for sikring af Europas uafhængige adgang til rummet. Den plan, vi diskuterer, er horisontal i den forstand, at den vedrører mange fællesskabspolitikker fra landbrug til kommunikation. Efter Galileo-projektet afventer vi projektet til global overvågning for miljø og sikkerhed. Jeg deler ønsket om at samle investeringsressourcerne for at nå mål, som intet land kan nå alene, og jeg er enig i planen om en mere målbevidst tilgang til koordinering af forskning, teknologisk innovation og industripolitik.
Der er imidlertid to ting, som jeg anmoder Kommissionen om at notere sig. Den første vedrører følgerne for det europæiske program af den nye strategi, som verdens største rummagt, som vi har stærke samarbejdsbånd med, har indført. Den anden vedrører misforholdet mellem Europas ambitioner og de ressourcer, der er nødvendige for at gennemføre de vigtigste dele af rumprogrammet, og det synes at være et åbent spørgsmål i hvidbogen. De komplekse forhold, der har indflydelse på dette program, vedrører uden tvivl den indledende proces, hvad angår beføjelser i forbindelse med rum og fælles forsvar, men også de nationale beslutninger og fællesskabsbeslutninger, der er nødvendige for at gøre den europæiske økonomi mere konkurrencedygtig.
Savary (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil indledningsvis lykønske hr. Bodrato med den udmærkede betænkning og i tilslutning hertil lykønske kommissær Busquin, som i den valgperiode, der nu nærmer sig sin afslutning, har haft fuldstændig afgørende betydning for udbygningen af EU's rumforskning. Jeg tror ikke, at det i dag er tilstrækkeligt med et mellemstatsligt samarbejde, og mener, at vi bør stå sammen i en verden med voksende konkurrence inden for denne sektor, idet rumforskning og EU's selvstændighed på området har stor politisk betydning og stor symbolværdi for EU. Det er efter min opfattelse baggrunden for udviklingen i denne valgperiode. Personligt finder jeg det glædeligt. Der er også sket det, at vi har iværksat et ambitiøst program, Galileo-programmet, som en række lande og især Kina har udvist interesse for.
Angående grønbogen og hr. Bodratos beslutning vil jeg omtale en række punkter. Det første vedrører budgettet. Jeg er overbevist om, at vi bør føre en ambitiøs rumpolitik, og at denne politik bør integrere industripolitiske hensyn. Selvstændighed inden for rumsektoren er ikke kun ensbetydende med at sende apparater ud i Europas rum, men også med at beherske de grundlæggende teknologier og deres mange civile anvendelsesmuligheder.
Det andet punkt vedrører forbindelserne mellem det militære og det civile. Jeg tror, at vi, kommissær Busquin og Generaldirektoratet for Forskning bør basere vores overvejelser på det, der sker inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, fordi amerikanerne og alle de nuværende rummagter, herunder russerne og kineserne, som bekendt har hægtet en stor del af udviklingen inden for rumforskning på den militære anvendelse.
Det tredje punkt vedrører udvidelsen. Jeg tror ikke, at alle nye medlemslande vil være interesserede i Ariane eller den rumteknologiske udvikling, som i dag især gavner Frankrig, Italien, Storbritannien og Tyskland, men ikke nødvendigvis Litauen, Cypern eller Malta. Det er derfor vigtigt at sende et signal til disse lande. Det er grunden til, at jeg har stillet et ændringsforslag om at optage astronauter fra de central- og østeuropæiske lande i det europæiske astronautkorps og planlægge en opsendelse bemandet med en af disse astronauter, således at de deltager i rumeventyret og engagerer sig i det.
Det sidste punkt vedrører USA's strategi. Jeg er ikke klar over, om der er tale om opportunisme som led i præsident Bushs valgkampagne. Under alle omstændigheder er jeg glad for, at Europa er med i front, dog bør vi ikke overse installationen af Soyuz på Kourou, og vi bør værne om vores uafhængighed inden for rumforskningen. Det var, mine damer og herrer, hvad jeg havde at sige. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det, vi har her, er en ny definition af prioriteringer og mål. Hvidbogen taler klart og tydeligt om rumfartspolitik, som drives af efterspørgslen, mens både hvidbogen og de foregående tekster og officielle erklæringer gør det klart, at målet er at anvende rummet til militære formål.
Der er nogle, der siger, at rumfartssystemer under alle omstændigheder har to funktioner, en civil og en militær. Hertil vil jeg blot bemærke, at det er en politisk beslutning, om det skal anvendes til det ene eller det andet. At der f.eks. findes våben, som er i stand til at ødelægge hele verden, betyder ikke, at vi skal tillade, at de anvendes. Andre siger, at rumfart ikke kan udvikles uden statsmidler, og det har de ret i, men så tilføjer de, at den eneste måde, hvorpå man kan få adgang til disse midler inden for konkurrencerammerne, er ved at udvikle den militære side. Dem vil jeg opfordre til at nedtone deres tilbedelse af det frie marked og konkurrencepolitikken, og så vil jeg i stedet foreslå, at der anvendes offentlige midler til forskning og udforskning af rummet. Jeg vil også advare mod græsrodsbevægelsernes vrede, hvis man forsøger at anvende rummet til forsvars- og sikkerhedspolitiske formål, en rent aggressiv politik, som vil gøre EU til den anden globale politimagt ved USA's side.
Denne nyorientering kan tjene erhvervslivets interesser, da de vil opnå gevinst både ved hjælp af markedsmekanismen, men også med de statslige midler til militære formål. Men den tjener ikke nogen andres interesser. Hvis EU begynder at udnytte rummet til militære formål, er det tværtimod en alvorlig optrapning af våbenkapløbet, som er en stor trussel mod verdensfreden. Det er virkelig synd, at menneskets mest avancerede frembringelser anvendes imod mennesket selv. Men det er et uomgængeligt kendetegn ved det kapitalistiske system. Vi kan ikke andet end udtrykke absolut modstand mod en politik, som kommercialiserer og militariserer rummet. 
De Veyrac (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi har alle bemærket, at det forenede Europas folk ønsker større visioner. Vores medborgere oplever ofte kun Europa gennem normer, regler og begrænsninger, og udforskningen af rummet bør blive en af den europæiske opbygnings fremmeste mål eller en ambition, som borgerne kan være stolte af, og som giver dem konkrete fordele i deres dagligdag, som Galileo.
Men større visioner kræver flere midler. Og der er i dag ikke tilstrækkelig politisk vilje til at tildele den europæiske rumfartspolitik de nødvendige midler. Kommissionen har gjort en indsats, hvilket fremgår af hvidbogen. En forhøjelse af rumfartsudgifterne med 4,6 % om året er udmærket, men det er et minimum. Unionens statschefer må forstå, at i en verden, hvor præsident Bush har erklæret, at det er Mars, der er målet, og hvor Kina har haft held med opsendelsen af landets første bemandede rumskib, kan Europa ikke længere tillade sig at sakke agterud. Tiden er inde til at ændre kurs og give rumfartsudgifterne et gevaldigt skub opefter.
Det kan kun lykkes, hvis vi får støtte fra staterne via ESA og de store nationale agenturer såsom Tysklands DLR eller Frankrigs CNES, som er i besiddelse af en uerstattelig erfaring. Men det kræver også, at man går ud over det mellemstatslige samarbejde. Ifølge udkastet til en forfatning for Europa skal der indledes en integration af rumfartspolitikken i EU. Det finder jeg glædeligt, hvis Unionen til gengæld for disse nye beføjelser sikrer rumfartssektoren nye finansieringsmuligheder. Vi kan ikke kræve nye kompetencer uden at ville betale prisen. Og sideløbende bør vi fortsætte efterforskningen efter eksterne finansieringsformer. Samarbejdet med Indien og Kina gennem Galileo-projektet er et eksempel til efterfølgelse og videreførelse i hvert enkelt tilfælde, med f.eks. Den Russiske Føderation, hvilket Frankrig netop har gjort med installationen af en affyringsrampe for Soyuz på Kourou.
Jeg vil afslutningsvis sige, at hvis vi virkelig vil forhindre, at Europa udelukkes fra rumfartssektoren, kan finansiering ikke forblive offentlig. Det er nødvendigt at hæve tabuerne, og, som der lægges op til i beslutningen, klart tilkendegive, at rumfartspolitikkens finansiering bør åbnes for private virksomheder. 
Busquin,
    Hr. formand, mine damer og herrer, de forskellige elementer, dette spørgsmål til spørgetiden har rejst, vidner om Parlamentets stigende interesse for indførelsen af en europæisk rumfartspolitik på højde med Unionens ambitioner.
Jeg takker Parlamentet for dets uforbeholdne støtte i denne sag og skal erindre om, at det er takket være denne tilskyndelse, at Kommissionen indledte en omfattende debat i Europa om rumfartssektorens fremtid, som flere parlamentsmedlemmer tog direkte del i. Efter denne debat vedtog Kommissionen en hvidbog, som omfattede en række vigtige aktioner, hvoraf flere omtales i Deres spørgsmål.
Kommissionen ønsker at udvikle rumforskningsteknologien og foreslår derfor, at de offentlige udgifter hertil forhøjes efter udarbejdelsen af en over alle de teknologier, vi mangler, og de berørte aktører samt en tidsplan for foranstaltningernes gennemførelse. Det sjette rammeprogram kan allerede bidrage hertil især gennem de tematiske prioriteringer til fordel for luftfart og rumfart og informationssamfundets teknologier. Kommissionen vil undersøge mulighederne for at videreføre denne form for udvikling under det næste rammeprogram.
Hvad angår adgangen til rummet, har Kommissionen i nært samarbejde med Den Europæiske Rumorganisation støttet iværksættelsen af en række foranstaltninger såsom forbedring af opsendelserne fra rumfartscentret i Guyana. Denne aktion er allerede blevet godkendt som et vækstfremmende -projekt og blev forelagt og vedtaget på Det Europæiske Råds sidste møde. Udarbejdelsen af en definition og en finansieringsplan er allerede indledt i samarbejde med Den Europæiske Investeringsbank.
Efterfølgende indledtes en multilateral drøftelse med de andre rumfartsmagter. Denne drøftelse forventes at munde ud i et forslag til internationale rammebestemmelser.
Endelig undersøger Kommissionen muligheden for en direkte intervention med hensyn til vedligeholdelsen af basisinfrastrukturerne på jorden som led i et fremtidigt europæisk rumfartsprogram.
Angående Galileo vil den private sektor kunne varetage den endelige drift efter en udvælgelsesprocedure afholdt af fællesforetagendet Galileo. Kommissionen har i øvrigt til hensigt at indlede bilaterale forhandlinger med Indien. Og der er netop undertegnet en rammeaftale mellem EU og Kina.
I løbet af de kommende dage, det vil sige den 3. februar, forventes Kommissionen at vedtage en meddelelse baseret på en detaljeret rapport, den har udarbejdet sammen med Den Europæiske Rumorganisation og medlemsstaterne, om erfaringerne fra den indledende fase og en handlingsplan for initiativet "Global Monitoring for Environment and Security" (GMS).
Anden gennemførelsesfase foreslår Kommissionen indledt med en gradvis iværksættelse af en formel samordningsstruktur, som kunne tage udgangspunkt i erfaringerne med Galileo. Satellitten Envisat beundres verden over for sin kapacitet til at overvåge miljøet og er et fantastisk eksempel på observation af jorden, hvor vi er langt fremme i udviklingen. Inden denne struktur indføres for GMS, vil der blive iværksat en lettere og foreløbig løsning som foreskrevet i rammeaftalen mellem EU og Rumorganisationen. Jeg skal i denne forbindelse erindre om, hvor vigtig Parlamentets udtalelse er for indgåelsen af denne aftale mellem EU og ESA.
Kommissionen udarbejder desuden en politik vedrørende adgangen til rummet og løfteraketterne. I denne forbindelse er installationen af Soyuz-løfteraketten på rumforskningscentret i Guyana et konkret eksempel på et strategisk samarbejde, der kan gennemføres mellem Rusland og Europa. Den endelige afgørelse om programmet træffes på mødet i Den Europæiske Rumorganisations råd den 14. februar.
I hvidbogen foreslår Kommissionen, at Unionen skal medvirke til vedligeholdelsen af opsendelsesinstallationerne og finansieringen af arbejder og forskning med henblik på udvikling af et kommende rumtransportsystem.
Endelig foreslås det i hvidbogen, at Kommissionen skal videreføre aktiviteterne i forbindelse med den internationale rumfartsstation, fordi det vil give europæerne mulighed for at forbedre deres erfaringer med længerevarende ophold i rummet. Jeg har i denne forbindelse med tilfredshed noteret mig hr. Savarys forslag, som selvsagt vedrørte hele Europa, om at inddrage de kommende medlemsstaters astronauter. Den internationale station kan ligeledes betragtes som en uundværlig mellemetape, der skal tilbagelægges, inden vi kan indlede den fremtidige udforskning af solsystemet.
De har henvist til præsident Bushs erklæring. Den kræver en indgående analyse. Den vil selvfølgelig få konsekvenser for os som følge af de investeringer, den europæiske part har foretaget for bl.a. fortsat at give de europæiske astronauter adgang til den internationale rumstation. Man bør således ikke sælge hele processen uden at have sikkerhed for, at denne proces, som vi er dybt engageret i, opretholdes. De er ligeledes bekendt med - og det afstedkommer en række overvejelser - at den europæiske satellit, der observerer Mars, har opnået bemærkelsesværdige resultater, eftersom De har set fotografier, der viser, at der måske findes is på Månen. Det er europæisk teknologi, der har ført til disse iagttagelser, selv om Beagle desværre ikke har været en lige så stor succes. Men den spektrale analyse af Mars er foretaget ved hjælp af avanceret europæisk teknologi, som vi kan være stolte af.
I fortsættelse heraf mener man, at vi bør imødese bemandede rumfartsekspeditioner, således at vi heller ikke udelukkes fra kapløbet om disse mål. I 2004 vil Kommissionen i samarbejde med ESA nedsætte en ekspertgruppe, som skal gøre det muligt for EU at definere sin holdning til bemandede ekspeditioner.
Jeg har kort redegjort for de vigtigste elementer. Jeg er virkelig glad for afslutningsvis at kunne sige, at Kommissionen har inddraget rumfart og rumforskning i sine overvejelser om de kommende finansielle overslag, som er kernen i Kommissionens drøftelser, og som Parlamentet som den første vil stifte bekendtskab med den 10. februar, mener jeg. Vi vil redegøre for hovedlinjerne i disse finansielle overslag. Og det er indlysende, at midlerne til programmerne for forskning og nyskabelse bør forhøjes som led i de finansielle overslag bl.a. med det formål at støtte rumfartspolitikken, som er afgørende for Europas teknologiske udvikling og plads i verden.
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær.
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 42, stk. 5.(1)
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0004/2004) til Kommissionen om tøjsektoren.
Ferrer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil allerførst takke Kommissionen for dens meddelelse om tekstil- og beklædningsindustriens fremtid, der kommer på et tidspunkt, hvor sektoren er meget bekymret over den endelige afskaffelse af kvotesystemet for import den 1. januar 2005 på grund af det konkurrencemæssige pres fra udviklingslande - der desuden har stor eksportkapacitet - hvilket kan føre til lukning af mange virksomheder med det deraf følgende tab af arbejdspladser.
Kina er en særlig bekymring, da det ud over sin konkurrenceevne, som skyldes de lave produktionsomkostninger, fører en meget aggressiv handelspolitik og respekterer bestemmelserne for international handel meget lidt.
De seneste undersøgelser har vist, at der i 2010 kan være sket et tab af arbejdspladser i EU på 40-60 %, alt efter hvilken sektor det drejer sig om. Hvis vi dertil lægger, at den europæiske tekstil- og beklædningsindustri er koncentreret i visse regioner og hovedsageligt beskæftiger kvindelig arbejdskraft, vil vi blive klar over, hvor alvorlig situationen er, og hvor vigtigt det er, at de offentlige forvaltninger på alle niveauer handler beslutsomt for at give sektoren mulighed for at overvinde de udfordringer, som den står over for.
Det er rigtigt, at det først og fremmest er arbejdsgivernes ansvar, og at de er ansvarlige for at fastlægge strategierne og foretage de investeringer, som de nye omstændigheder kræver, men det er også rigtigt, at de offentlige myndigheder er forpligtet til at garantere dem nogle forhold, der giver dem mulighed for at udvikle sig.
Det er indlysende, at sektorens fremtid afhænger af en revurdering af dens komparative fordele, det vil sige kvaliteten af dens produkter, designet og modefaktoren, og især af evnen til innovation og udvikling af nye hightechprodukter, navnlig intelligent stof og industrielt stof. Og den afhænger også af muligheden for at komme ind på det internationale marked. Derfor går jeg ind for de foranstaltninger, som Kommissionen foreslår i sin meddelelse, for de vedrører netop det. Jeg er også meget glad for, at kommissær Busquin er til stede, navnlig i betragtning af den betydning, som forskning og udvikling har for, at sektoren kan vinde slaget om fremtiden.
Problemet består i, hvornår og hvordan meddelelsens foranstaltninger skal føres ud i livet. For det er udmærket at analysere sektorens problemer og beslutte, hvordan de bedst kan løses, men der skal også afsættes midler til foranstaltningerne, herunder iværksættelsen af et specifikt regionalt hjælpeprogram, der ikke betragtes som statsstøtte, med henblik på at omskole arbejdstagerne på et arbejdsmarked i forandring.
Dette skal også ledsages af en handlingsplan og af vedtagelsen af en præcis tidsplan, så aktiviteterne kan komme i gang inden udgangen af 2004, i hvert fald før det er for sent. Det skal også ledsages af Kommissionens løfte om ikke at slække på de handelspolitiske foranstaltninger, som den foreslår for at sætte en stopper for illoyal konkurrence og høje toldsatser, høje tariffer og andre hindringer, der vanskeliggør adgangen til markedet. Hr. kommissær, sektorens fremtiden og bevarelsen af de tusinder af arbejdspladser, der er på spil, afhænger af det.
Berenguer Fuster (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mange tak for Deres tilstedeværelse under denne forhandling om tekstil- og beklædningsindustriens problemer. Der er ingen tvivl om, at denne forhandling bl.a. finder sted på grund af Kommissionens meddelelse om tekstilindustrien i det udvidede EU, som jeg vil lykønske Kommissionen med.
I meddelelsen foreslås der en lang række foranstaltninger til hjælp for de bestræbelser, som sektoren har gjort sig for at definere en strategi med henblik på de nye udfordringer på markedet, navnlig med henblik på afskaffelsen af importkvoterne fra den 1. januar 2005.
Nogle nye og umiddelbart forestående begivenheder som Kinas indtræden i WTO og afskaffelsen af kontingenter og told på nogle varer kræver, at problemerne tages op hurtigt.
I denne meddelelse foreslås der nogle foranstaltninger, som efter min mening er presserende. For det første er det vigtigt at have både fællesskabspolitikker og nationale politikker, som tilskynder små og mellemstore virksomheder til at investere direkte i forskning og udvikling, og i innovation, som et nødvendigt middel til at indføre nye produktionsprocesser, at tilskynde til kreativitet og mode og som følge heraf forbedre sektorens konkurrenceevne på verdensmarkedet.
I den forbindelse vil jeg påpege, og kommissær Busquin talte for kort tid siden med mig om det, at det er værd at overveje initiativer som oprettelse af kontorer til støtte for små og mellemstore virksomheder, så de kan få beskyttet deres intellektuelle ejendomsrettigheder til varemærker, design og patenter.
For det andet vil jeg gerne sige, at det er nødvendigt, at der indgås aftaler inden for rammerne af WTO, så visse lande, der er vores konkurrenter og har adgang til vores markeder uden eller med meget lav told, nedsætter de høje toldsatser, de har i dag, som et nødvendigt led i liberaliseringen af handelen.
Endelig mener jeg, at det er meget vigtigt, at Kommissionen iværksætter de foreslåede foranstaltninger til beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder. Det er helt afgørende, at tredjelande respekterer disse rettigheder, og at vi overvåger overholdelsen af TRIPs-aftalen, hvis vi skal kunne tage kampen op mod piratkopiering og forfalskning. Jeg håber, at den snarlige vedtagelse af direktivet om håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder og reformen af toldforordningen bliver vigtige instrumenter for beskyttelsen af den industrielle ejendomsret, der er så vigtig i mange sektorer, herunder tekstilindustrien.
Bastos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, jeg vil gerne først takke kommissær Philippe Busquin for at være til stede her i dag og fremhæve min tilfredshed med Kommissionens beretning om tøjsektorens fremtid i et udvidet EU. Vi er dog meget bekymrede, og mange spørgsmål behøver et svar. Jeg nævner nu nogle af dem, som også Concepció Ferrer allerede har taget op. Hvordan vil Kommissionen omsætte sine forslag til konkrete foranstaltninger? Hvilken tidsplan og hvilket budget forestiller man sig for disse foranstaltningers gennemførelse? Jeg erindrer her kommissær Pascal Lamys optimistiske ord om tøjsektoren, som han mente var en sektor med fremtid i for EU og af allerstørste handelsmæssige betydning for EU. Kommissær Pascal Lamy sagde for nylig, at "i 2005 vil importkvoterne være afskaffet, men vores interesse for tøjsektoren vil bestå".
Vi skal møde aktuelle og fremtidige udfordringer, men vi skal samtidig også stå fast på at sikre denne sektors arbejdspladser. Det er derfor helt afgørende at fremme virksomhedernes konkurrencedygtighed gennem innovation, fleksibel produktion, uddannelse og omskoling af sektorens nuværende arbejdsstyrke. Jeg vil gerne fremhæve nogle af Concepció Ferrers forslag:
- For det første er der strukturfondenes afgørende rolle. Jeg støtter her anmodningen om, at der som led i finansieringen af strukturfondene snarest iværksættes et særligt regionalt initiativ for sektoren, så virksomhederne kan tackle de problemer, som vil optræde fra 2005, og eventuelt lette arbejdstagernes tilpasning til arbejdsmarkedet.
- For det andet er der forslaget om at oprette et observationscenter for tekstil- og beklædningsområdet. Det vil gøre det muligt at analysere udviklingen af samhandelen mellem Kina og EU og samtidig føre tilsyn med, at de indbyrdes bestemmelser i de to områder overholdes. Under forudsætning af at Kommissionen er enig heri, hvornår vil det så kunne lade sig gøre at oprette dette center?
- For det tredje er der de bilaterale handelsaftaler. Alle de bilaterale handelsaftaler, som EU indgår, bør indeholde princippet om virksomhedernes sociale ansvar, overholdelsen af de grundlæggende ILO-rettigheder samt bæredygtig udvikling. 
Read (PSE ).
   - Hr. formand, EU's tekstil- og beklædningsindustri står over for store udfordringer. Jeg glæder mig over Kommissionens meddelelse om denne sag. Den region, jeg repræsenterer, East Midlands, har den største koncentration af tekstilfabrikker i Det Forenede Kongerige og den næststørste beklædnings- og tekstilindustri i Europa. Mange af mine vælgere, der arbejder i denne industri, er blevet afskediget igen og igen, og de er vidner til, at fremstillingen flyttes til lavtlønsøkonomier i udviklingslandene. Det er forståeligt, at disse arbejdstagere, som stadig står i en meget følsom situation, ser protektionistiske foranstaltninger som et tiltrækkende forslag. På lang sigt er det dog ikke sådan, vi skal løse industriens problemer. I vore dages globale økonomi vil EU aldrig kunne konkurrere på prisen alene, og det skal vi heller ikke. EU skal udnytte fordelene ved veluddannede arbejdstagere, der er motiverede, kvalificerede og erfarne.
Det er tidligere lykkedes for vores industri, og det kan det også i fremtiden. Der er mange forskellige, nyskabende måder at håndtere de udfordringer på, vi stilles over for med den øgede globale konkurrence. For nogle erhverv har EU-finansiering vist sig at være et vigtigt middel til at øge konkurrenceevnen. East Midlands Textile Association kører mange forskellige projekter, som finansieres over Den Europæiske Fond for Regional Udvikling, og som bistår virksomhederne med projekter som MAS, hvor de små virksomheder i regionen får hjælp til at komme ind på nye markeder, eller Business ICT Bureau, som yder eksperthjælp på it-området, der specifikt er rettet mod tekstilsektorens behov. Det er gode eksempler på, hvordan finansieringen bruges til at hjælpe med til at etablere netværk mellem lokale organisationer, der arbejder i samme område. Finansiering af programmer er bestemt gavnligt, men det er en kortsigtet løsning. Jeg ved, at der arbejdes for at sikre, at vi får langsigtede økonomiske fordele ved at tilpasse tekstilindustrien i East Midlands.
For andre fagområder er svaret måske at gå i retning af tekniske tekstiler, som rækker fra specielle varme- og kemikalieresistente materialer til strømper, som skal mindske risikoen for dyb venøs trombose, som opstår under flyrejser. Her vil jeg gerne råbe vagt i gevær. For nogle virksomheder er det rigtige svar på udfordringerne at gå ind på hightechområdet, men det er ikke en mulighed, der er åben for alle. Det ville være let at sige, at virksomhederne kæmper imod forandring. Hvis vi ser på små organisationer med kun et par ansatte og et begrænset overskud, er det meget vanskeligere for dem at foretage betydelige investeringer i forskning. Det er meget lettere for større aktører.
Min sidste bemærkning er, at fagforeningen KFAT's hovedkontor ligger i Leicester, hvor jeg også kommer fra. Fagforeningen har givet os værdifulde oplysninger om tekstilindustriens fremtid. Som industrien, fagforeningerne og dem, der arbejder dér, glæder jeg mig til, at Kommissionens forslag bliver gennemført. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det er en kendt sag, at tøjsektoren fortsat vil være af stor betydning i et udvidet EU, hvor den vil beskæftige ca. 2,7 millioner mennesker, især kvinder, efter at have mistet ca. 850.000 arbejdspladser og mange tusinde virksomheder mellem 1990 og 2001.
Truslen om, at importkvoterne totalt afskaffes fra den 1. januar næste år, vil derfor være til alvorlig skade for udviklingen og forværre arbejdsløsheden ikke mindst i områder, hvor der er en stor koncentration af tekstil- og beklædningsindustri, som eksempelvis i det nordlige og mellemste Portugal. Dertil kommer, at der allerede er alvorlige problemer, fordi multinationale virksomheder flytter bort, f.eks. truer en tyskejet virksomhed, Brax Portugal, i min hjemby, Vila Nova de Gaia, med at lukke om nogle dage og sende 450 ansatte ud i arbejdsløshed, de fleste af dem kvinder. Det er en svær situation, som vi møder stort set over hele landet.
Det er vigtigt at erindre, at tøjsektoren er en strategisk sektor for EU med store fremtidsmuligheder, og som kan yde et meget stort bidrag til fremme af økonomisk, social og territorial samhørighed. Omvendt kan det medføre alvorlige beskæftigelsesproblemer og bremse udviklingen, hvis vi ikke sætter ind med passende foranstaltninger på dette område.
Det er begrundelsen for de forslag, vi stiller for at værne om produktionen, eftersom alle delene er af vital betydning, hvis der skal bevares et samlet hele, så der sikres produktion både af standardvarer og af varer med høj merværdi ligesom den dertil knyttede beskæftigelse.
Vi finder det derfor overordentlig vigtigt, at Kommissionen fremsætter en konkret og sammenhængende handlingsplan, der detaljeret beskriver instrumenter, finansielle midler og en tidsplan, og som lægger særlig vægt på følgende punkter: fremme af innovation og anvendelse af ny teknologi i tøjsektoren, styrket samspil mellem alle produktionsgrene, gennemførelse af et bredt uddannelsesprogram, modernisering af og øget støtte til sektorens små og mellemstore virksomheder og beskyttelse af miljøet.
Der skal også udformes et fællesskabsprogram - med passende støttemidler - for tekstil- og beklædningssektoren, navnlig for de mest ugunstigt stillede regioner, der er afhængige af sektoren. Endelig bør der også især i forbindelse med forhandlingerne inden for WTO anlægges et perspektiv, der tager hensyn til tøjsektorens interesser. 
Belder (EDD ).
   - Hr. formand, tekstilsektoren vil blive grundigt ændret i det kommende år, hvis kvoterne forsvinder efter mere end 30 år. Importafgifterne i EU hører i mellemtiden til verdens laveste. Det kræver af andre lande med en stor tekstilsektor og et stort afsætningsmarked en lignende åbning af markedet. Det arbejder ordføreren og kommissær Lamy med rette for.
For det andet vil man efter afskaffelsen af kvantitative begrænsninger blive fristet til at begrænse importen på en alternativ måde af protektionistiske grunde, f.eks. gennem antidumpingforanstaltninger og beskyttelsesklausuler. Hvordan agter kommissæren at hindre dette? Det er ligeledes nødvendigt at formindske ikke-toldmæssige hindringer såsom unødige bureaukratiske importprocedurer.
For det tredje er der mærkning og certificering, som er væsentlig for at beskytte grundlæggende arbejds- og miljøstandarder, således som ordføreren erkender. Hvilke konkrete skridt planlægger kommissæren for at udforme dette mere konkret, navnlig hvad angår produktionsmåden?
Til sidst har jeg en bemærkning om udviklingslandes handelsstilling. Ikke blot adgang til det europæiske marked er nødvendig for en forbedring af deres handelsstilling. EU må også ophøre med at forstyrre markedet for råstoffer ved at dumpe bomuld. At yde 900 millioner euro om året til eksportsubsidier for europæiske bomuldsdyrkere bidrager ikke til en bedre pris på verdensmarkedet. Resultatet er, at verdensprisen for en balle bomuld siden 1990 er faldet til det halve. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min tilfredshed med disse initiativer, både den mundtlige forespørgsel og den lovgivningsbeslutning, som vi skal stemme om i morgen, og meddele, at vi agter at støtte dem sammen med visse ændringsforslag, som forskellige medlemmer har stillet i denne sag.
Vi stemmer for, fordi vi ønsker at lægge større vægt på fri, lige og retfærdig handel og på overholdelse af gensidighedsprincippet i international handel, hvilket som bekendt i dag ikke er tilfældet, og hvilket netop tøjsektoren er et paradigmatisk eksempel på. Vi mener også, at der må ses nærmere på tilfældet Kina, og at det må ske objektivt og realistisk. Et overvågningscenter rækker ikke, for der må træffes meget konkrete foranstaltninger imod kinesisk hegemoni i den internationale handel med tekstil- og beklædningsvarer.
Kina råder i dag over en verdensmarkedsandel, der nærmer sig 25 %, hvilket er ganske alarmerende for især de lande, der virkelig er udviklingslande, som Bangladesh og Vietnam, og som også risikerer at blive knust af den kinesiske damptromle i denne sektor. Vi mener ikke, at Kina bør behandles som et udviklingsland længere, når man tager dets store tekstilindustri i betragtning, fordi vi ellers risikerer at smadre hele verdens tekstilindustri, uanset hvor den hører hjemme.
Sluttelig mener vi, hvad angår markedsadgang, at man i beslutningen også burde have nævnt - men nu lader det sig jo ikke længere gøre - at det ville være hensigtsmæssigt at fremme en række konkrete tiltag på handelsområdet, som virksomhederne kunne gennemføre med henblik på at erobre nye markeder. Der burde indføres støtte til deltagelse på messer, til at åbne repræsentationskontorer og distributionsplatforme, til markedsundersøgelsesmissioner osv., foranstaltninger, som vi henstiller til Kommissionen om at arbejde videre med. 
Lage (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, det var i tekstilindustrien, at den industrielle revolution begyndte i England i 1700-tallets sidste fjerdedel. Den har haft en historisk pionerrolle, har stor betydning i dag, men står over for en fremtid fuld af udfordringer og uvished. I dag er den europæiske tekstilindustri truet af konkurrence fra lande med ekstremt lave priser på deres varer, og hvor der ikke tages det mindste hensyn til miljøet. Udbytningen af arbejdskraften, især af børnearbejde, giver mindelser om de brutale forhold, der gjorde sig gældende i begyndelsen af vores egen industrielle revolution. Den europæiske tekstilindustri overlever, moderniseres og fornyer sig dog alligevel, bygger bro mellem industri, håndværk og kunst og bidrager dermed til vores livsstil.
De neoliberale dogmer, der har afholdt EU fra at vedtage en industripolitik, er nu tilbagelagt, og i frygt for at Europa helt skal blive afindustrialiseret, har EU's beslutningstagere åbnet øjnene og sat sig for at forsvare den europæiske tøjsektor. Vi hilser derfor Kommissionens redegørelse velkommen, selv om den forekommer temmelig vidtløftig, og vi støtter det forslag til beslutning, som Concepció Ferrer har stillet, og som indeholder de afgørende elementer til en europæisk politik for denne sektor.
Eftersom handelspolitikken er EU's enebeføjelse, er det bydende nødvendigt, at Kommissionen ikke gør tøjsektoren til bytteobjekt få at opnå indrømmelser på andre og mere interessante områder. Det ville være udtryk for et alvorligt snæversyn og lav etik at gøre det. Forhandlerne i udviklingsrunden i Doha bør derimod kæmpe for at sikre lige vilkår for markedsadgang i tredjelande ikke mindst ved at kræve gensidighedsprincippet overholdt og åbning af nye markder.
Portugal er, som alle ved, et land, hvor beskæftigelse og økonomisk og social samhørighed i høj grad afhænger af tekstil- og beklædningsindustrien, hvorfor det er meget følsomt over for kriser eller lavkonjunktur i tøjsektoren. Der er faktisk portugisiske regioner med stor koncentration af denne industri, der nu er i krise. Kommissionen må derfor følge sine ord op med handling. 
Bowe (PSE ).
   - Hr. formand, det er ret heldigt, at jeg er den sidste taler, for jeg vil tilføre den indtil videre temmelig triste forhandling lidt optimisme. Jeg ved godt, at tekstilindustrien står over for store udfordringer. Jeg ved også godt, at vi er på vej ind i en ny æra, hvor importkontrollen bliver anderledes, og en ny sektor kommer med i vores tekstilindustri. Men for at være lidt optimistisk, som jeg også var under forhandlingen i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, skal vi bare se på, hvor de frakker og jakkesæt, vi selv har på, er lavet. Jeg kan godt sige, hvor de er lavet: i Europa.
Den jakke, jeg har på, er lavet af Crombie, en lokal tekstilfabrik i min hjemby i England. Det er et godt, engelsk jakkesæt. Jeg ved ikke, hvor stoffet kommer fra, men tekstilindustriens fremtid ligger i de kvalificerede britiske arbejdstageres og den europæiske tekstilindustris evne til at finde et masseprodukt af lav kvalitet og omdanne det til et produkt af høj kvalitet og værdi. Forskellige dele af tekstilindustrien finder forskellige løsninger, nogle mere tekniske end andre, nogle håndværksrelaterede, mens andre går i en helt anden retning. Det er fremtiden for vores industri. Det er det budskab, som industrien får fra Kommissionens hvidbog.
Vi må være sikre på, at når Kommissionen handler, skal vores tekstil- og beklædningsindustri, som i vid udstrækning består af små virksomheder, kunne investere i nye teknologier og produktionsteknikker. Den skal kunne tilføre værdi til de basisprodukter, vi importerer fra andre steder. Vi skal også - og det er ikke blevet nævnt før - beskytte vores industri mod efterligninger. Det bliver stedse vigtigere. Efterligninger er et meget alvorligt problem for produkter med stor merværdi og af høj kvalitet, og det skal vi have løst. Det er overhovedet ikke nævnt i hvidbogen.
Hvis det lykkes at bringe tekstilindustrien på ret kurs, kan vi udnytte disse erfaringer i andre industrisektorer. Vi skal også se på lædervarer og fodtøj og bruge tekstil som flagskib i industrisektoren, som kan vise os vej ind i det nye århundrede, hvor de europæiske arbejdstagere kan tjene til livets ophold ved at producere produkter med stor merværdi og af høj kvalitet. 
Busquin,
    Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen deler Deres bekymring og vil træffe de nødvendige foranstaltninger på området. På baggrund af de store udfordringer, der præger tekstil- og beklædningssektoren i dag og fortsat vil præge den i de kommende år - især, som det er blevet understreget, som følge af importkontingenternes bortfald den 1. januar 2005 - har Kommissionen taget sin politik og de instrumenter, der findes på området, op til fornyet behandling med det formål at fastlægge en række foranstaltninger eller retningslinjer, der kan styrke tekstil- og beklædningssektorens konkurrencedygtighed. Resultatet af disse overvejelser er gengivet i den meddelelse, De henviste til, nemlig den meddelelse om tekstil- og beklædningssektorens fremtid, som Kommissionen vedtog den 29. oktober 2003, og som blev forelagt Rådet (konkurrence (det indre marked, industri og forskning)) den 27. november 2003.
Som bekendt tager Unionens strategi vedrørende international handel og Doha sigte på gensidighed for tekstiler og beklædning. Disse politikker og foranstaltninger har til formål at skabe en samlet, klar, forudsigelig og kohærent ramme for industrien og alle, der arbejder inden for denne sektor, og således gøre det lettere at fastlægge strategier og planlægge investeringer på mellemlang og lang sigt.
Kommissionen glæder sig over, at Parlamentet støtter disse initiativer og idéer i sin kommende beslutning om tekstilsektorens fremtid. Kommissionen vil nøje gennemgå de nye idéer, der henvises til i beslutningen. Flere af meddelelsens henstillinger vil kunne følges op af konkrete forslag inden for en relativ kort tidsramme. Andre idéer og forslag i meddelelsen vil kræve yderligere undersøgelser, inden de kan føres ud i livet.
Kommissionen vil i forbindelse med undersøgelserne og opfølgningen af disse emner etablere en gruppe på højt plan, der skal bistå den og have til opgave at udarbejde henstillinger til forbedring af konkurrenceevnen. Gruppen på højt plan skal bidrage til gennemførelsen af industripolitikken og handelspolitikken inden for tekstil- og beklædningssektoren i den udvidede Union. Gruppen skal deltage i den løbende overvågning af sektorens økonomiske udvikling, som varetages af Kommissionens tjenestegrene. Den skal udarbejde rapporter og henstillinger til Kommissionen og de øvrige beslutningstagere om de imødesete foranstaltninger til fremme af sektorens tilpasning til de forskellige udfordringer, den kommer til at stå over for. Disse rapporter skal omfatte henstillinger vedrørende de væsentligste konkurrenceaspekter inden for sektoren.
Gruppen på højt plan vil bestå af kommissærer, ministre, virksomhedsledere og generaldirektører eller formænd for føderationer med tilknytning til tekstil- og beklædningssektoren. Den vil behandle følgende temaer: nyskabelse, forskning og udvikling. Jeg var i denne forbindelse glad over, at De understregede betydningen af forskning og udvikling. Jeg har nemlig for nylig besøgt en tekstilvirksomhed, der har satset meget på forskning og nyskabelse, og som takket være denne indsats er blevet konkurrencedygtig på det kinesiske marked, selv om virksomheden befandt sig i en ret vanskelig situation for nogle få år siden. Med et patent på en mere effektiv indfarvning og øget produktivitetsstyring er virksomheden blevet konkurrencedygtig inden for en bestemt niche. I øvrigt viser tjenestegrenenes tal, at eksporten til Kina stiger, når man er i besiddelse af ny industriel kapacitet. Der er således klart fremtidsmuligheder forbundet med forskning og nyskabelse på et område, hvor vi i øvrigt er i besiddelse af betydelig knowhow.
Et andet tema er den intellektuelle ejendomsret. Hr. Berenguer Fuster har fuldstændig ret i, at dette spørgsmål selvsagt bør ligge til grund for vores overvejelser på internationalt plan, fordi alle disse nye fremgangsmåder kan være skrøbelige, hvis vi ikke beskytter dem med solide patenter. Forskning og udvikling er afgjort en vigtig faktor. Vi overvejer i øvrigt at skabe en teknologisk platform for tekstilsektoren med deltagelse af de vigtigste aktører.
De øvrige temaer er uddannelse og faglig uddannelse samt regionalpolitik. De understregede i denne forbindelse, fru Bastos, de problemer, der var forbundet med strukturfondene. Min kollega, hr. Barnier, tilkendegav klart i forbindelse med forslagene til nye strukturfondsmekanismer, at de i højere grad end tidligere skulle bidrage til vækstprocessen, den såkaldte Lissabon-proces. Forskning og nyskabelse og faglig uddannelse vil inden for sektorer som tekstilsektoren blive mere fremherskende i de kommende strukturfonde, hvis det vel og mærke er regionernes ønske.
Det internationale samarbejde, mærkning og andre emner vedrørende samhandel vil altid indvirke på effekten.
Gruppen på højt plan indleder sit arbejde i februar 2004, hvilket er meget snart, og vil starte ud med i særdeleshed at undersøge målsætningerne og de forventede resultater. Efterfølgende vil der blive afholdt mindst to plenarmøder inden juli 2004. Kommissionen vil forelægge sin første rapport om arbejdsgruppens arbejde for Rådet i juli 2004. Jeg mener, at vi har truffet konkrete foranstaltninger på området. De europæiske institutioner og medlemsstaterne vil blive informeret om gruppens arbejde og de foranstaltninger, der træffes på grundlag heraf. Kommissionen er bevidst om, at det er nødvendigt at handle hurtigt, fordi alt skal være på plads inden udgangen af 2004. Kommissionen vil inden udgangen af februar have udarbejdet en fortegnelse over de forskellige forslag, foranstaltninger og aktioner på det handelsmæssige område med udgangspunkt i meddelelsen såvel som en tidsplan for iværksættelsen heraf. Denne fortegnelse vil blive forelagt Parlamentet og medlemsstaterne.
De omtalte desuden budgettet for iværksættelsen af de foranstaltninger, der imødeses i Kommissionens meddelelse. Vi agter at gøre brug af de eksisterende fællesskabsprogrammer og investeringer i forbindelse med iværksættelsen af de specifikke foranstaltninger, fordi det skal gå hurtigt. De enkelte foranstaltninger vil blive iværksat af de tjenestegrene i Kommissionen, de henhører under, og ved hjælp af deres respektive budgetter. Jeg kan oplyse, at forskningen og indkaldelsen af forslag under rammeprogrammet giver mulighed for mange interessante projekter, og jeg tror, at det også gør sig gældende inden for andre sektorer. Jeg mener, at jeg har anskueliggjort, hvor meget Kommissionen og Parlamentet interesserer sig for denne sektor, som har stor strategisk betydning for vores økonomi. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær.
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 42, stk. 5.(1)
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.30.(2)

