
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 14. april 2005, for genoptaget. 
Formanden.
   - Det er en fornøjelse for Parlamentet at byde velkommen til en delegation af parlamentsmedlemmer fra delstaten Mecklenburg-Vorpommern, som besøger Europa-Parlamentet.
Formanden.
   - I overensstemmelse med de politiske grupper foreslår jeg følgende ændringer til dagsordenen for indeværende mødeperiode, der står i det omdelte rettelsesblad:
Redegørelsen fra Kommissionen står ikke længere på dagsordenen.
Forhandlingen om betænkningen af fru Fraga Estévez om bæredygtig udnyttelse af fiskeriressourcerne i Middelhavet er udsat til et senere møde.
Efter forhandlingen om Klaß-betænkningen afholder vi en forhandling om Handzlik-betænkningen om det indre marked i de nye medlemsstater, der oprindeligt var planlagt til afstemningerne.
Jeg skal også meddele Dem, at afstemningerne er blevet udvidet med to høringsanmodninger til Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget.
Hvis ingen gør indsigelse, er dagsordenen godkendt.
Endelig kan jeg meddele Dem, at jeg efter forhandlingerne i trilogen netop har modtaget en anmodning fra Udviklingsudvalget om at udsætte forhandlingen om Mitchell-betænkningen om finansiering af udviklingssamarbejdet og det økonomiske samarbejde, som oprindeligt var planlagt til i eftermiddag, til et senere møde. Hvis der ikke er nogen bemærkninger, accepterer vi anmodningen, så forhandlingen af denne betænkning finder sted på et senere plenarmøde.
Med hensyn til vores arbejdsplan vil jeg gerne understrege, at indlæggene af et minuts varighed om politiske sager, som vi normalt afholder ved mødets begyndelse, på grund af Rådets tilstedeværelse i eftermiddag vil finde sted efter Kommissionens redegørelse om romaernes situation i EU.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0086/2005) af Coveney om årsberetningen om menneskerettighederne i verden 2004 og EU's menneskerettighedspolitik (2004/2151(INI)).
I denne forbindelse er hr. Almunia til stede her i stedet for kommissær Ferrero-Waldner, som befinder sig i Luxembourg.
Simon Coveney (PPE-DE ),
   Hr. formand, det glæder mig, at Rådet og Kommissionen er til stede. De er her for at lytte til vores forhandling om en vigtig betænkning. Det har været en fascinerende og udfordrende oplevelse for mig at udarbejde betænkningen om årsberetningen om menneskerettighederne i verden 2004 og EU's menneskerettighedspolitik. Det er min første betænkning i Parlamentet, og det var mig en glæde at påtage mig en så vigtig betænkning. Det var en ære for mit parti at få ordførerskabet.
Betænkningens titel er meget vidtrækkende, og tilsvarende omhandler selve betænkningen en lang række emner og lande. 70 lande behandles i betænkningen, hvor vi fokuserer på krænkelser af menneskerettighederne. I betænkningen behandles 70 forskellige lande og otte specifikke emneområder. Derfor var jeg lige fra begyndelsen besluttet på at give betænkningen en meget stram struktur, så mennesker, der var interesserede i forskellige menneskerettighedsspørgsmål og -områder i forskellige lande, hurtigt og effektivt kunne orientere sig i den, i stedet for at lave en langtrukken betænkning uden overskrifter, som krævede, at folk læste en tredjedel, halvdelen eller måske hele betænkningen for at finde det område, der interesserede dem.
Arbejdsprocessen har været omfattende. Vi diskuterede denne betænkning i Underudvalget om Menneskerettigheder den 23. november 2004, den 31. januar 2005 og den 17. marts 2005. Hele Udenrigsudvalget har også haft masser af tid til at drøfte og bidrage til denne betænkning. Det gjorde det den 17. januar, den 16. marts og den 29. marts. Processen har altså været tilbundsgående. Konfereringerne mellem grupperne, navnlig mellem skyggeordførerne, har været konstruktive og positive, og jeg vil takke mine kolleger i andre grupper for den proces. Fra første færd gjorde jeg det klart, at jeg ønskede, at denne betænkning skulle afspejle hele Parlamentets og ikke en enkelt gruppes synspunkter. Jeg håber, at det er lykkedes, og at det vil give sig udslag i, at der er stor tilslutning til betænkningen i morgen. Jeg har ingen grund til at tro, at det ikke bliver tilfældet.
Nu når vi frem til kernespørgsmålet: Hvad har alt dette arbejde drejet sig om, og hvilket nyttigt formål kan denne betænkning tjene nu og i fremtiden? Lad mig kort opridse det bidrag, som jeg mener den kan yde. For det første, og det er måske det vigtigste, skal denne betænkning fastsætte dagsordenen for Parlamentet og være en ledetråd for det, når det forsøger at øve indflydelse på både Kommissionen og Rådet, hvad angår den holdning, de bør indtage til specifikke emneområder og EU's prioritering af menneskerettighederne.
Det første specifikke emneområde er politisk set vanskeligt. Det vedrører menneskerettigheder og kampen mod terrorisme, der på mange måder synes at være en selvmodsigelse. Vi lever imidlertid i en moderne verden, hvor der er reelle terrortrusler mod både Europa og andre dele af verden, som EU må forholde sig til. Samtidig må vi være tro mod vores værdier i forbindelse med menneskerettighederne og forsøge at skabe den rette balance. Jeg vil navnlig opfordre Rådet til at undersøge det første specifikke emneområde indgående. Jeg mener, at der i betænkningen gøres et afbalanceret forsøg på at besvare det vanskelige politiske spørgsmål.
Det andet specifikke emneområde er børns rettigheder. Jeg modtog mange interessegrupper på dette område, som er meget følelsesladet. Der er en reel følelse af, at EU ikke har reageret tilstrækkeligt og kunne forbedre sin politik på dette område. Derfor opfordres Kommissionen i betænkningen til hurtigst muligt at forelægge en detaljeret meddelelse om børns rettigheder set i sammenhæng med EU's udviklingspolitik.
Det tredje område drejer sig om konfliktsituationers indvirkning på kvinder og børn, der ofte får tragiske følger. Det vedrører f.eks. voldtægt som krigsinstrument. Mange tusinde kvinder er blevet misbrugt på de grusomste måder i konfliktsituationer som krigsinstrument. Det vedrører også børnesoldater. Desværre er der stadig titusinder af børn, som får stukket AK-47-geværer i hånden og bliver sendt i krig for at dræbe andre mennesker. Det vedrører de psykologiske virkninger, som det har på de børn, når de bliver ældre. Jeg vil tale om EU's reaktion på det om et øjeblik.
Det næste afsnit drejer sig om dødsstraf, der er et område, hvor EU har haft stor succes med at påvirke sine naboer gennem sin naboskabspolitik og har foranlediget et moratorium for dødsstraf i mange lande. Vi arbejder naturligvis på at få forbudt dødsstraf.
Betænkningen drejer sig også om menneskehandel, den internationale forretningsverdens rolle og dens ansvar på menneskerettighedsområdet og, hvilket måske er det allervigtigste, spørgsmålet om straffrihed og Den Internationale Straffedomstols rolle, som fortjener EU's støtte. Det er min opfattelse, at straffrihed i mange dele af udviklingsverdenen er hovedårsagen til de vedvarende krænkelser af menneskerettighederne, fordi folk tror, at de ikke vil blive straffet eller stillet til regnskab for de forfærdelige handlinger, de enten godkender eller udfører selv. I denne betænkning støttes ICC stærkt, og EU opfordres på det kraftigste til at overtale indflydelsesrige lande som USA til at støtte ICC.
Betænkningen drejer sig også om mange enkelte lande. Jeg er blevet opmuntret af den stigende indflydelse, som EU helt tydeligt har på mange lande i verden. Mange ambassadører og repræsentanter fra forskellige lande har henvendt sig til mig, fordi ...
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, jeg vil først lykønske hr. Coveney med denne udmærkede betænkning. Som han netop har påpeget det, indeholder den en meget bred, fuldstændig og facetteret beskrivelse af menneskerettighedssituationen.
Menneskerettighederne står mere end nogensinde før i centrum for den internationale debat. Den 61. samling i FN's Menneskerettighedskommission er netop afsluttet i Genève. I marts offentliggjorde FN's generalsekretær en rapport om større frihed mod udvikling, sikkerhed og respekt for menneskerettighederne for alle. Han har følgelig på sin vis stillet spørgsmålet om menneskerettighederne i centrum for vores overvejelser om en fredelig udvikling i verden.
Det er lidt det samme, De gør i Deres betænkning. De tegner et billede af menneskerettighedssituationen i verden, et ærligt og nøgternt billede, som viser, at der fortsat er grund til at bekymre sig om menneskerettighederne. De opfordrer i øvrigt til en endnu mere målrettet og engageret indsats til fordel for menneskerettighederne.
EU har altid lagt stor vægt på at forsvare og fremme menneskerettighederne. Vi har gjort det til et centralt element i vores politik udadtil. I betragtning af de udfordringer, globaliseringen indebærer, såvel som den fortsatte forringelse af menneskerettighedssituationen i mange dele af verden bør EU i første instans indadtil sammen med regeringerne, men også det civile samfund, ngo'erne, de nationale parlamenter og de internationale institutioner gøre en yderligere indsats for at fremme og forsvare menneskerettighederne.
Et andet centralt element i forsvaret af menneskerettighederne er vores indsats til fordel for konfliktløsning, eftersom konflikter ofte er selve kilden til foragt for mennesket. I øvrigt indeholder betænkningen en kritik af et vist antal tilfælde, idet De opstiller en slags katastrofefortegnelse over tilfælde af krænkelser af menneskerettighederne i flere dele af verden. I denne forbindelse må jeg især henvise til rapporten fra FN's generalsekretær, reformen af FN-systemet, menneskerettighedsaspektets plads med forbindelserne mellem FN-reformen og større respekt for chartret og menneskerettighedserklæringen.
Jeg skal blot erindre om, at Unionen frem for alt er et værdibaseret fællesskab, et værdifællesskab, som i øvrigt er bedre forankret i forfatningsudkastet, især gennem chartret om grundlæggende rettigheder. Det værdifællesskab, vi tilstræber, forpligter os til verden over at forsvare principperne om demokrati og respekt for menneskerettighederne. Disse værdier leder os og skal lede os i vores valg mellem de redskaber, vi råder over for at føre vores politik.
Jeg håber, hr. Coveney, at De vil have forståelse for, at jeg ikke kan give et detaljeret svar på alle de emner, der behandles i Deres betænkning, eller alle de yderst nyttige og fyldestgørende oplysninger, den indeholder. Jeg vil således kun beskæftige mig med nogle få af de spørgsmål, De har belyst, men lover på Rådets vegne, at vores tjenestegrene vil fortsætte behandlingen af dette dokument og tage hensyn til de mange forslag, De stiller heri.
Jeg vil følgelig tillade mig at fremhæve visse aspekter af særlig betydning, først og fremmest dialogen. Vi bestræber os på at tage menneskerettighedsspørgsmålet op ved enhver anledning og med alle vores samtalepartnere. Det er i øvrigt derfor, menneskerettighederne altid udgør en integreret del af alle de aftaler, vi indgår med vores partnere, selv for hovedsageligt økonomiske aftaler. Vi har således indledt en dialog om menneskerettigheder med Kina for klart at tilkendegive, at menneskerettigheder ikke er en luksus for rige industrialiserede lande, men tværtimod et element, som bør ledsage den økonomiske udvikling. Vi har ligeledes indledt en dialog om menneskerettigheder med Rusland. Det er i øvrigt en del af tilgangen med fire fælles rum, som vi håber at konkretisere på det kommende topmøde med Rusland, den 10. maj. Derudover afholdes der netop i dette øjeblik en EU-trojka, hvor man drøfter betingelserne for en genoptagelse af menneskerettighedsdialogen med Iran. Også i forhold til dette land udgør menneskerettighederne en integreret del af de forbindelser, vi har til Teheran på andre vigtige områder. Det er nemlig ikke muligt at sondre mellem respekten for menneskerettighederne og de øvrige grundlæggende spørgsmål, vi behandler.
Der er tale om en langsigtet indsats, det er vi ganske klar over. Selv om det er vanskeligt eller ganske enkelt umuligt at måle resultaterne af disse dialoger om menneskerettighederne, anser vi dem for et uundværligt redskab til fremme af menneskerettighederne i de forskellige berørte lande. Selv om vi selvfølgelig skal søge at nå til enighed med vores samtalepartnere, fritager det os ikke fra at foretage regelmæssige evalueringer af disse dialoger. Målet er at forbedre situationen på stedet, og det er konkrete resultater såsom respekten for retsstatsprincippet eller frigivelse af politiske fanger, der giver os en indikation om, hvor stor succes vi har med de forskellige dialoger.
Jeg skal desuden kraftigt understrege vores støtte til menneskerettighedsorganisationerne i en række lande, hvilket De også gør i Deres betænkning. Det er uacceptabelt, at de midler, som EU har afsat til eller tildelt sådanne menneskerettighedsorganisationer, i visse lande blokeres af regeringen, hvilket er et aspekt, som jeg mener, Parlamentets formand tillagde stor betydning under et besøg i et af disse lande.
Jeg vil ligeledes kort komme ind på et emne, som vi tillægger stor betydning, nemlig respekten for menneskerettighederne i forbindelse med kampen mod terror. Det er først og fremmest et spørgsmål om moral og dernæst om effektivitet. De, der mener, at de kan svække respekten for menneskerettighederne under påskud af at bekæmpe terroren, giver til en vis grad efter for den forfærdelige afpresning, der udøves af demokratiets værste fjender, nemlig terroristerne. Det er følgelig ikke en farbar vej. Attentaterne den 11. september 2001 har ganske vist placeret terror blandt EU's prioriterede indsatsområder, men vi har sagt og for nylig gentaget det i FN's Menneskerettighedskommissionen, at vi i vores bestræbelser på at bekæmpe terroren skal respektere menneskerettighederne og de grundlæggende friheder. Rådet erklærede i øvrigt den 21. september 2001, at kampen mod terror burde være uadskillelig fra respekten for de grundlæggende friheder, som er grundlaget for vores civilisation. Under Menneskerettighedskommissionens seneste samling i Genève deltog Unionen aktivt i forhandlingerne om dette emne og bidrog således til vedtagelsen af en resolution om respekten for menneskerettighederne i kampen mod terror. Ifølge denne resolution skal der udnævnes en særlig rapportør, hvilket vil bidrage til at styrke beskyttelsen af menneskerettighederne i kampen mod terror. Hvad angår det samarbejde, De omtaler i betænkningen, mellem den personlige repræsentant for menneskerettigheder, der for nylig blev udnævnt af Rådets generalsekretær/den højtstående repræsentant for FUSP, og EU's antiterrorkoordinator, er det helt i tråd med vores politik på området, og vi vil bestræbe os på at udvikle det.
Jeg vil nævne nogle andre emner, som De også tillægger stor betydning, først og fremmest børns rettigheder. Vi taler altid om menneskerettigheder, men burde frem for alt interessere os for den ofte katastrofale situation, som børn, der rammes af konflikter og fattigdom, befinder sig i. Jeg mener, at EU har en særlig opgave i denne forbindelse, og vi bør undersøge, hvordan vi kan styrke vores indsats til fordel for børns rettigheder. Lad mig her erindre om, at forfatningsudkastet indeholder en udtrykkelig henvisning til beskyttelsen af børns rettigheder. Jeg mener, at vi bør udvide vores indsats på dette område i forbindelse med vores udviklingsbistand og inden for rammerne af millenniumudviklingsmålene.
Derudover er der spørgsmålet om kvinders rettigheder i forbindelse med konflikter såvel som styrkelsen af EU's indsats mod alle former for handel med mennesker, som især kvinder og børn er ofre for. Det er et område, hvor EU bør forstærke sin indsats.
Jeg vil også benytte lejligheden til at understrege betydningen af informationsfriheden og retten til information. Europa-Parlamentet er gået meget i brechen for denne ret. Det sker meget ofte, at journalister bliver fængslet, torteret eller forfulgt på forskellig måde og i dag sågar taget som gidsler. Dette er en udmærket anledning til at tænke på de journalister, der har været holdt som gidsler i Irak i over 100 dage.
Et andet spørgsmål, som De omhandler i betænkningen, vedrører det fremtidige agentur for grundlæggende rettigheder og risikoen for overlapning ved oprettelsen af stadig flere menneskerettighedsinstanser. Vi vedtog allerede i 2003 at tage Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhads mandat op til fornyet overvejelse og evt. omdanne det til et agentur. Kommissionen iværksatte derefter en omfattende offentlig høring. Det store antal enkeltpersoner og organisationer, der udtalte sig om observatoriets fremtidige rolle og omdannelse til et agentur for grundlæggende rettigheder og menneskerettighederne, viser tydeligt, i hvor høj grad borgerne føler sig berørt af menneskerettighedsspørgsmål. Det kan vi kun glæde os over. Efter høringen indledte Kommissionen redigeringen af et forslag til forordning på grundlag af de mange input. Dette forslag vil siden blive behandlet i henhold til den sædvanlige procedure.
Det ville derfor være at foregribe begivenhedernes gang at drøfte dette agentur her, men lad mig dog understrege, at der i betragtning af opgavens omfang aldrig vil blive for mange, der beskæftiger sig med at bevare og forsvare menneskerettighederne. Vi er opmærksomme på problemerne, og vi vil udbygge samarbejdet mellem de forskellige berørte instanser. Vores mål er at styrke alle redskaber og alle fora, der beskæftiger sig med menneskerettigheder, for at forbedre og koordinere samarbejdet og således yde en effektiv indsats og undgå overlapninger, som er et uansvarligt ressourcespild.
Joaquín Almunia
   , Hr. formand, jeg vil begynde mit indlæg med at undskylde på vegne af kommissær Ferrero-Waldner, som ikke har kunnet være til stede her i dag, og samtidig give udtryk for min tilfredshed over at kunne erstatte hende i et spørgsmål, der er så essentielt for vores samfundsmodel, for vores politiske og civile samfund og for vores europæiske projekt.
Den internationale menneskerettighedserklæring begynder med at understrege, at "anerkendelse af den i mennesket iboende værdighed og af de lige og umistelige rettigheder for alle medlemmer af den menneskelige familie er grundlaget for frihed, retfærdighed og fred i verden". Vi har alle i forbindelse med vores ansvarsområder og vores dagligdag og privatliv et ansvar for at fremme og beskytte menneskerettighederne overalt i verden.
Europa-Parlamentets betænkning om menneskerettigheder, som vi drøfter her i eftermiddag, er et meget vigtigt bidrag, og jeg vil gerne begynde med at komme med en varm tak til hr. Coveney for hans fremragende indsats, som endnu en gang illustrerer Parlamentets stærke forpligtelse over for menneskerettighederne. Betænkningen indeholder meget vigtigt stof til eftertanke og mange nyttige anbefalinger. Dens omfang gør det ikke muligt for mig i dag at komme med detaljerede svar på de forskellige spørgsmål, den rejser, men Kommissionen vil som sædvanlig følge op på denne forhandling og komme med et skriftligt svar på alle betænkningens anbefalinger.
Jeg vil dog gerne henlede opmærksomheden på nogle af de punkter, som hr. Coveney rejser i sin betænkning. Nærmere bestemt vil jeg komme med korte kommentarer til tre spørgsmål. For det første om børns rettigheder, især i forbindelse med væbnede konflikter, for det andet om menneskerettighedsforkæmperne og for det tredje om Den Internationale Straffedomstol.
Med hensyn til børns rettigheder glæder Kommissionen sig over den vægt, som dette spørgsmål tillægges. I de seneste år har EU iværksat en effektiv ramme til integration af børns rettigheder i dets politikker og programmer, og i samarbejde med UNICEF har vi indledt et program til særlig uddannelse i børns rettigheder, og i september sidste år nedsatte vi en interinstitutionel gruppe om dette spørgsmål. Kommissionen spiller en aktiv rolle i gennemførelsen af EU's retningslinjer vedrørende børn og væbnede konflikter, der blev vedtaget i 2003. Vi rejser regelmæssigt spørgsmålet i vores dialoger med tredjelande og med repræsentanter for de grupper, der er involveret i væbnede konflikter. I forbindelse med sit besøg i Sri Lanka i marts havde kommissær Ferrero-Waldner f.eks. lejlighed til at gøre særlig opmærksom på vigtigheden af at stoppe brugen af børn i disse konflikter. Kommissionen støtter et bredt udvalg af projekter, som omhandler forskellige aspekter af problemet, og efter en nøje undersøgelse har vi besluttet at afsætte midler fra det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder til støtte- og uddannelsesprojekter i tredjelande. Formålet med disse programmer og midler er at gøre fremskridt i forbindelse med gennemførelsen af konventionen om barnets rettigheder og dens valgfrie protokoller.
Lad mig ligeledes understrege, at gruppen af kommissærer om menneskerettigheder lægger særlig vægt på dette spørgsmål. Mine kolleger har gennemgået Kommissionens arbejde på området, og de overvejer for øjeblikket, hvordan vi bedst kan prioritere dette spørgsmål. En af de muligheder, der overvejes, er at vedtage en meddelelse, som hr. Coveney foreslår i sin betænkning.
For det andet vil jeg gerne komme ind på menneskerettighedsforkæmperne. I sin tale for FN's Generalforsamling erklærede FN's menneskerettighedshøjkommissær i forbindelse med menneskerettighedsforkæmperne, at de er vores øjne og ører og udgør vores kollektive samvittighed. De er en vigtig kilde til oplysning om de hændelser, der finder sted i tredjelande. Derfor er vi, EU, afhængige af menneskerettighedsforkæmperne for at få oplysninger. Det betyder, at vi har et enormt ansvar for at beskytte dem, vi skal fokusere på at forbedre opfølgningen på og videreformidlingen af oplysningerne og i denne forbindelse sikre en stærk forpligtelse fra EU's missioner og Kommissionens delegationer i verden.
Kommissionen er besluttet på at spille en aktiv rolle for at føre retningslinjerne vedrørende menneskerettighedsforkæmperne ud i livet. I denne henseende prioriterer vi dem i vores kampagne "fremme af en menneskerettighedskultur", som udgør en af de fire hjørnesten i det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder. Vi lægger ligeledes særlig vægt på støtten til lokale menneskerettighedsorganisationer i tredjelande. Det er i nævnte initiativs programmer for i år og næste år planen, at mere end 50 delegationer fra Kommissionen iværksætter en plan om mikroprojekter, der udgør mere end 30 % af det samlede budget.
Lad mig afslutningsvis, hr. formand, henvise til Den Internationale Straffedomstol som en meget vigtig institution til international fremme af fred og retfærdighed. Kommissionen mener, at domstolen er en af de væsentlige bestanddele i en reguleret international retsorden. Takket være domstolen ved de, der begår alvorlige krænkelser mod livet og den menneskelige værdighed, at det internationale samfund vil kræve dem til ansvar, og vi håber alle, at det herved er med til at mindske hyppigheden af disse forbrydelser, men dér, hvor de finder sted, og dér, hvor de nationale systemer ikke vil eller kan handle, råder det internationale samfund nu over et supplerende strafferetssystem i kraft af domstolen, der skal udøve upartisk, gennemsigtig og effektiv retfærdighed. Det er den eneste vej til at sikre, at den bliver anset for en legitim institution, og at mange andre stater tilslutter sig Rom-statutten, som oprettede domstolen.
EU mener, at der er tre grundlæggende principper i forbindelse med domstolen. For det første er der domstolens princip om almengyldighed, og i denne forbindelse fører vi i hele verden en kampagne for at øge antallet af ratifikationer af Rom-statutten, og jeg er meget tilfreds med, at de 77 AVS-lande i marts i fællesskab besluttede at medtage en forpligtelse til at ratificere statutten i den nye Cotonou-aftale, der skal undertegnes i nær fremtid.
For det andet synes vi, at domstolens princip om integritet, som nogle lande har angrebet, er afgørende. F.eks. underminerer de bilaterale aftaler om immunitet, som USA har foreslået, selve domstolens koncept. Kommissionen er også bekymret over det sanktionssystem, som USA har indført over for de lande, der nægter at underskrive disse aftaler, og vi giver fortsat udtryk for vores bekymring over disse spørgsmål i vores dialog med USA.
Endelig er der domstolens tredje princip om komplementaritet til de nationale retssystemer. Det internationale retsvæsen er ikke en erstatning for det nationale retsvæsen. Derfor støtter vi genopbygningen af retssystemerne i de lande, hvor retsvæsenet ikke har været i stand til eller ikke har haft vilje til at forfølge de alvorlige krænkelser af menneskerettighederne.
Vedtagelsen den 31. marts af en resolution i FN's Sikkerhedsråd om situationen i Darfur, som før første gang henviser til Den Internationale Straffedomstol, er derfor meget lovende.
Endelig kan jeg, hr. formand, mine damer og herrer, på vegne af Kommissionen forsikre Dem om, at de mange lande og spørgsmål, der behandles i Parlamentets betænkning, vil være til meget stor hjælp, når vi i nær fremtid begynder at arbejde med EU's årsberetning om menneskerettigheder. Derfor vil jeg gerne gentage min og Kommissionens tak til hr. Coveney og til Europa-Parlamentet som helhed for deres fremragende indsats og endnu en gang minde om, at vi altid er parate til at samarbejde med Parlamentet i denne sag.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede med at lykønske ordføreren, hr. Coveney, med den utrættelige indsats, han har ydet til forsvar for menneskerettighederne i sin betænkning og for hans utrættelige stræben efter at opnå konsensus med henblik på at overvinde de utallige problemer og interessekonflikter, som betænkningen rejser.
Denne betænkning om menneskerettighederne i verden understreger klart den forpligtelse, som EU i almindelighed og Europa-Parlamentet i særdeleshed føler over for menneskerettighedssagen, som ikke skal prædikes over for en region, et land eller et kontinent, men som har en universel eller almengyldig karakter.
Jeg synes, at vi i Europa er nødt til at gribe denne opgave beskedent og intellektuelt an, og at vi er nødt til at huske på, at vi, før vi kaster os ud i arbejdet med at ordne hele verden, måske skulle tage et par ture rundt i vores eget hus først.
Vi skal anvende denne reference på menneskerettighederne, som EU gennemfører via den demokratiklausul, der findes i associerings- og samarbejdsaftalerne, og undgå dobbeltmoral, og vi skal anvende den på samme måde over for de store lande, de mellemstore lande og de små lande.
Jeg synes, at vi skal være strenge, når vi kræver, at menneskerettighederne bliver efterlevet, at vi skal være præcise, at vi ikke skal ty til overdrivelser, og at vi også, hr. formand, skal være generøse i forbindelse med de fremskridt, som mange udviklingslande er ved at gennemføre i deres lovgivninger og i deres faktiske forhold. For EU's aktion skal være gearet til, hr. formand, at fremme disse processer, til at stimulere dem og være et incitament for menneskerettighederne for at sikre, at de får fodfæste i alle områder af verden.
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på tre af de mange vigtige aspekter, som hr. Coveney tager op i sin betænkning, og som især har påkaldt sig min opmærksomhed. For det første er der omtalen af Somali Mam og det arbejde, hun har gjort for at bekæmpe børneprostitution og forsvare de 91 piger, der er blevet bortført fra et af de krisecentre, hvor hun udfører sit sociale arbejde. Det er ligeledes værd at fokusere på nogle tilfælde af anvendelse af dødsstraf i lande som Filippinerne. Jeg vil også benytte mig af dette forum, hr. formand, til at henvise til - og jeg mener, at det er relevant i forbindelse med diskussionen af menneskerettighederne - den spanske statsborger, Carlos Ayala, der er tjenestemand ved Kommissionen og udstationeret i Bogotá, hvor det ser ud til, at han er blevet kidnappet under mærkværdige omstændigheder. Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på denne sag og anmode om, at der bliver kastet lys over følgerne af og årsagerne til hans forsvinden, samt, naturligvis, anmode om, at han bliver frigivet.
Jeg slutter, hr. formand, med at lykønske ordføreren og håber, at betænkningen vil opnå støtte fra et bredt flertal i Parlamentet ved afstemningen i morgen, for det fortjener den.
Richard Howitt,
   Hr. formand, jeg vil nøjes med at tale om fire ting i denne omfattende og vidtrækkende betænkning. For det første bifalder vi den vægt, der bliver lagt på børns rettigheder i spørgsmålet om børn og væbnede konflikter. Vi har specifikt ønsket at udvide definitionen af børns funktion til at omfatte budbringere, spioner, kokke og bærere, fordi børn i alle disse roller udsættes for en risiko. Hvad angår det spørgsmål, der deler Parlamentet, påpeger vi, at voldtægt er et krigsvåben, og derfor skal fuld ret til reproduktiv sundhed være en af de menneskerettigheder, vi forsvarer i denne betænkning.
For det andet har der, hvad angår menneskerettigheder og forretningsverdenen, i vores forhandlinger vist sig en større brudlinje mellem fremme af virksomhedernes ansvar på virksomhedernes eget initiativ og offentlige myndigheders brug af vores ansvar for at sikre princippet om virksomheders ansvarlighed. FN-normerne om virksomheder og menneskerettigheder er det bedste udgangspunkt for at udarbejde en række globale standarder for multinationale selskabers ansvar med hensyn til menneskerettighederne, og vi må støtte dem.
For det tredje fordømmes terrorismen i alle dens afskygninger med rette i betænkningen, ligesom det påpeges, at alle aktioner til bekæmpelse af terrorisme skal ske med fuld respekt for internationale menneskerettigheder og menneskerettighedskonventionerne. Men henvisningerne i betænkningen til påvirkningen af den demokratiske proces og til forbindelsen mellem fundamentalisme og terrorisme går efter vores mening for meget i retning af at sætte lighedstegn mellem islam og verdens muslimske befolkninger og terrorisme. Jeg forstår, at det ikke er hr. Coveneys personlige hensigt, men vi ønsker, at den formulering udelades for at undgå misforståelser. Muslimer er lige så interesserede i fred og ikke-vold som alle andre religiøse - og ikke-religiøse - i verden.
Endelig har vi forsøgt at sikre, at punkt 210-230 i betænkningen omhandler de specifikke instrumenter til fremme af menneskerettighederne, som vi har i EU, dvs. menneskerettighedsdialoger, menneskerettighedsklausulen i vores aftaler med tredjelande, vores repræsentationer i Genève og New York, aktionerne og overholdelsen af retningslinjerne og det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder. Jeg opfordrer andre politiske grupper i Parlamentet til sammen med os til næste år at lægge særlig vægt på at drage Rådet og Kommissionen til ansvar for, hvor effektivt disse instrumenter anvendes. Jeg opfordrer Rådet til i sit svar i eftermiddag at sige, at det vil forelægge sin egen årsberetning om menneskerettigheder for Parlamentet, så denne betænkning til næste år kan blive en reaktion på den.
Jeg takker hr. Coveney. Hans ros til skyggeordførerne er mere end gengældt. Han har lavet et godt stykke arbejde og en fremragende betænkning.
Johan van Hecke,
   Hr. formand, beretningen om menneskerettighederne 2004 er blevet et ærligt og afbalanceret dokument, og også jeg vil takke ordføreren for hans bestræbelser. I begyndelsen var der imidlertid frygt for, at denne beretning ville udvise samme mangel på konsekvens og sammenhæng som Rådets og medlemsstaternes menneskerettighedspolitik. Disse kræver meget ofte sanktioner over for fattige lande i syden, men de lukker øjnene for grove krænkelser af menneskerettighederne i økonomisk mere interessante lande. Det ville være uacceptabelt, hvis Parlamentet nu også havde accepteret, at menneskerettigheder underordnes økonomiske eller kommercielle interesser. Takket være ordførerens åbenhed og lydhørhed viger rapporten, således som den nu foreligger, imidlertid heller ikke uden om de ømtålelige punkter. Alle problemer gribes an uanset de pågældende landes størrelse eller økonomiske betydning. Jeg synes, det er på høje tid, at Rådet og medlemsstaterne følger den samme kurs. Ellers risikerer EU i hurtigt tempo at miste sin troværdighed som menneskerettighedernes beskytter og forsvarer på verdensplan. Dette viste sig for nylig under FN's Menneskerettighedsudvalgs 61. møde i Genève, hvor der ikke blev fremsat resolutioner om Kina, Rusland eller Iran. Jeg synes, at der klart er behov for bedre koordinering, større udbredelse af information og mindre ambivalens. Jeg er glad for, at beretningen lægger vægt på positive udviklinger, også i en række udviklingslande og navnlig i afrikanske lande, til trods for de store politiske og økonomiske problemer, som det sorte kontinent stadig kæmper med. Den vellykkede forsoningsproces i Rwanda, Burundi og andre lande viser, at det faktisk er muligt at gøre fremskridt. Afrika befinder sig på et vendepunkt, og EU skal fortsat støtte de skrøbelige, spæde succeser på kontinentet. Med rette opfordrer Coveney-betænkningen også til et snævrere samarbejde med Den Internationale Straffedomstol i kampen mod straffrihed. Der kan jo ikke være tale om demokrati og forsoning uden retfærdighed. En hel del tredjeverdenslande er imidlertid udsat for et enormt pres fra USA for at underminere Straffedomstolens gode arbejde. Hvis Unionen og medlemsstaterne virkelig mener det alvorligt med Den Internationale Straffedomstol, skal man med alle mulige midler økonomisk og kommercielt kompensere de lande, som ikke vil bøje sig for USA's trusler. Straffedomstolen har i mellemtiden allerede iværksat undersøgelser af situationen i Congo og ligeledes i det nordlige Uganda, hvor befolkningen fortsat lider under Lord's Resistance Army's terror. Landsbyer massakreres og brændes ned til grunden. Børn bortføres og bruges som soldater eller sexslaver. Det ville trods alt kræve en minimal, begrænset militær indsats at sætte LRA-oprørerne definitivt ud af spillet og bringe de værste krænkelser af menneskerettighederne i verden til ophør. Desværre for befolkningen, som hver dag må udsættes for grusomheder, har det nordlige Uganda ingen olie, coltan eller andre råstoffer, som kan få det internationale samfund til at interessere sig for det.
Hr. formand, kære kolleger, ALDE-Gruppen har stillet et begrænset antal ændringsforslag. I et af disse opfordres der til opretholdelse af våbenembargoen mod Kina, indtil de kinesiske myndigheder viser, at nye antiløsrivelseslove ikke indebærer aggression mod befolkningen i Taiwan. Hvis også dette ændringsforslag vedtages, vil min gruppe støtte Coveney-betænkningen med endnu større overbevisning.
Hélène Flautre,
   Hr. formand, det er sædvane at lykønske ordførerne her i Parlamentet, hvor alle søger at overgå hinanden i høflighed. Denne gang bør vi dog virkelig værdsætte det arbejde, hr. Coveney har udført. Det er et omhyggeligt stykke arbejde baseret på en ekstrem lydhørhed, der har ført til en fuldstændig, klar og retfærdig betænkning. Det står klart for enhver, at det ikke er enkelt at levere en sådan præstation, når man taler om at evaluere menneskerettighedssituationen land for land. Også jeg vil således føje mine oprigtige lykønskninger til alle de øvrige, ordføreren har modtaget.
Betænkningen indeholder kolossalt mange positive punkter, og Verts/ALE-Gruppen glæder sig især over den ligevægt, den når frem til, hvad angår respekten for menneskerettighederne i forbindelse med kampen mod terror. Jeg tror, at det er et emne, der skaber stor opmærksomhed på internationalt plan, på europæisk plan og her i Europa-Parlamentet, og jeg tror, at det, vi er vidner til - jeg hentyder til det, der netop er blevet vedtaget i fortsættelse af samlingen i FN - vil takket være ordføreren vil gøre det muligt for os at gøre store fremskridt på området. Verts/ALE-Gruppen glæder sig ligeledes over, at de borgerlige og politiske rettigheder er blevet udvidet til også at omfatte økonomiske og sociale spørgsmål, med et vigtigt kapitel om virksomhedernes sociale ansvar.
Jeg håber, at vi måske i morgen under behandlingen af ændringsforslagene også, med forbillede i FN's udviklingsprograms arbejde vedrørende økosystemernes forringelse og forureningens betydning for vores kapacitet på globalt plan til at nå millenniumudviklingsmålene, vil anerkende retten til udvikling som en umistelig ret for alle mennesker, som det blev sagt i 1986 i en erklæring fra FN. Også på Johannesburg-topmødet understregedes den afgørende betydning af respekten for de miljømæssige og sociale standarder og menneskerettighederne. Jeg vil derfor opfordre Dem til at overveje disse spørgsmål i morgen.
Når det er sagt, tror jeg, at betænkningens vigtigste fortjeneste sandsynligvis ligger i den mulighed, den giver os for i de kommende år til stadighed at udvikle vores kapacitet inden for analysen af EU's instrumenter til beskyttelse og fremme af menneskerettighederne og demokratiet i verden. Det er efter min opfattelse et yderst vigtigt element. Alle kan i dag se, i hvilken grad EU's troværdighed, forventningerne til EU og EU's projekt i form af den forventede vedtagelse af forfatningen er centrerede omkring menneskerettighederne og demokratiet, og jeg tror ikke, det vil lykkes os at gøre den europæiske model gældende gennem dialog, troværdighed og retfærdighed, hvis vi ikke kan sikre betydelige fremskridt indadtil i forholdet mellem vores institutioner. Hvis vi virkelig ønsker en opfølgning eller en evaluering af alle vores instrumenter, er det nødvendigt, at Europa-Parlamentet inddrages, involveres og informeres i forbindelse med alle aktioner, der vedtages inden for rammerne af de fastlagte retningslinjer, inden for rammerne af en struktureret dialog om menneskerettighederne og inden for rammerne af samtlige foranstaltninger, der træffes på kommissionsplan og rådsplan. En bedre interinstitutionel dialog vil gøre det muligt for os at skabe en mere effektiv og sammenhængende politik.
Vittorio Emanuele Agnoletto,
   Hr. formand, jeg må erkende, at hr. Coveney har ydet en overordentlig stor indsats, men må desværre tilføje, at resultatet ikke lever op til mine forventninger. Det er i vireligheden en meget omfattende betænkning fuld af tilkendegivelser, som vi alle kan tilslutte os, til tider grænsende til det naive og præget af et vist ønske om at behage. Samtidig må jeg medgive hr. van Hecke, at man i betænkningen meget omhyggeligt har undgået at misfornøje EU's økonomiske og politiske partnere. Betænkningen forekommer meget svag over for de stærke og alt for ofte meget forsømmelig over for de svage.
Der er mange eksempler herpå, f.eks. omhandler betænkningen ikke de tragiske forhold, der gør sig gældende for den kurdiske befolkning i Tyrkiet, som endnu ikke er medlem af EU, og som derfor burde være omfattet af et sådant dokument. Men man ønsker ikke at forstyrre forbindelserne med Tyrkiet. Hvad angår Irak, er man tilbageholdende med at redegøre for USA's ansvar for behandlingen af fanger, idet man i betænkningen praktisk taget ikke nævner Abu Ghraib-spørgsmålet. Hvad angår Colombia, anføres der ingen kritik af regeringens rolle og dens forbindelser med de paramilitære styrker. Den israelske regering opfordres til at standse bygningen af muren, men betænkningen indeholder ikke nogen eksplicit kritik af muren. Derudover er der ingen henvisning overhovedet til den manglende respekt for informationsfriheden i Algeriet.
Jeg må derfor sige, at man i dette dokument i visse henseender ikke har forstået at udnytte de muligheder, det indebar, og at GUE/NGL-Gruppen ikke kan stemme for betænkningen, hvis den nuværende ordlyd bevares.

Bastiaan Belder,
   Hr. formand, jeg er fuldstændig enig i opfordringen i punkt 22 i Coveney-betænkningen. De nye palæstinensiske ledere bør bringe terrorhandlingerne mod Israel til ophør. Rådet, Kommissionen og Parlamentet bør ligeledes støtte denne uopsættelige opfordring. Ellers kan vi opgive håbet om en genoptagelse af fredsdrøftelserne. I mellemtiden stiller det kommende palæstinensiske parlamentsvalg de europæiske institutioner over for et alvorligt og presserende problem, og det er deltagelse af Hamas, den islamiske organisation, som med rette står på EU's terrorliste. Det forventes faktisk, at Hamas opnår gode valgresultater. Jeg spørger Rådet og Kommissionen, hvordan de vil reagere på det. Israels premierminister Sharon frygter, at EU efter det palæstinensiske parlamentsvalg ikke længere vil betragte Hamas som en terrorbevægelse, og han vil først fortsætte drøftelserne om en fredsordning, når de palæstinensiske militante grupper er fuldstændig afvæbnet og ophævet. Hvis jeg husker rigtigt, krævede EU for mange år siden det samme af Den Palæstinensiske Myndighed. Jeg spørger Rådet og Kommissionen, hvad de vil sige til den israelske premierminister. Hvorom alting er, så kan De ikke fortælle Parlamentet, at demokratiseringsprocessen i Mellemøsten er tjent med politiske partier med militære grene, med andre ord terrorenheder. Jeg beder Dem derfor om at handle konsekvent i denne region. En sådan tydelig og principiel europæisk holdning bidrager til et fornuftigt israelsk-palæstinensisk politisk forlig om menneskerettigheder og menneskeliv i denne region. 
Konrad Szymański,
   Hr. formand, mine damer og herrer, vi kan tilslutte os mange aspekter af denne betænkning. Ikke desto mindre mener vi, at der er dele af den, der kan forbedres, herunder utvivlsomt afsnittet om våbenembargoen mod Kina. Jeg vil dog gerne fokusere på en række ændringsforslag til betænkningen, som blev forkastet i Udenrigsudvalget, og som nu er blevet genfremsat på plenarmødet.
Vi har hørt visse medlemmer omtale retten til reproduktiv sundhed under næsten alle Europa-Parlamentets forhandlinger de seneste måneder i forbindelse med emner såsom foranstaltninger til bekæmpelse af aids, kvinders rettigheder i Europa og i verden og målsætningerne for vores humanitære politik. Hvis man tager udgangspunkt i WHO's definition af retten til reproduktiv sundhed, indebærer det, at vi opfordres til at stemme om abort. Jeg er parat til at tro, at alle Europa-Parlamentets medlemmer og alle i Europa handler i god tro, men jeg kan ikke forstå, hvorfor abortspørgsmålet bliver taget op så hyppigt og så respektløst, når man ved, hvor mange mennesker over hele verden der finder det moralsk uacceptabelt og grusomt. Det er begrundelsen for rigtig mange af de ændringsforslag, der er stillet til denne betænkning. Selv om vi ikke alle er overbeviste om, at der er menneskeligt liv til stede ved undfangelsen og i de første stadier af en graviditet, er der med sikkerhed ingen, der kan anføre, at vi kan være 100 % sikre på, at der ikke er menneskeligt liv til stede i de første dage, uger og måneder af en graviditet. Ingen kan være sikker på noget sådant. Det er i dag ikke muligt at udelukke, at abort er et angreb på uskyldige og forsvarsløse menneskeliv. Det faktum, at vi ikke kan være sikre, betyder, at vi bør spørge os selv, om det er værd at løbe så alvorlig en risiko. Vi ønsker ikke, at kommende generationer betragter os på samme måde, som vi i dag betragter tidligere tiders racister og slavehandlere. Ønsker vi at blive betragtet som et samfund, der erkendte, at det var uretfærdigt at diskriminere mennesker på grund af deres race eller oprindelse, men som så fuldstændig bort fra det faktum, at det selv diskriminerede mennesker med udgangspunkt i deres udviklingsstadium? For at forhindre dette bør vi undlade at henvise til abort eller reproduktive rettigheder i vores dokumenter. Jeg er fuldstændig sikker på, at vi vil kunne nå hvert eneste af de mål, vi har opstillet for vores humanitære politik, uden at nævne abort og reproduktive rettigheder, og det vil gøre det muligt for os at handle med betydeligt større enighed og solidaritet. Jeg takker for Deres opmærksomhed og håber, at De ikke vil betragte min bemærkning som en politisk konfrontation. Jeg taler i god tro, idet jeg tror på europæisk enhed og på, at det er Europas opgave at føre en politik på det moralske område, der ikke indebærer, at vi forsøger at påtvinge resten af verden løsninger, som vi selv er uenige om i Europa.
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand, Parlamentet har i årevis bekymret sig om menneskerettighederne i verden, hvilket er fuldstændig berettiget. Når denne betænkning så fastslår, at de konkurrerende parter i Moldova ikke havde lige stor adgang til medierne ved det foregående valgresultat og ikke kunne regne med upartisk dækning af kampagnen, glæder det mig, at ordføreren er bekymret over værdier som ytringsfrihed og en uafhængig presse. Også i lande som Algeriet og Saudi-Arabien krænkes disse værdier groft ifølge betænkningen. Men kære kolleger, man skal ikke tale om reb i en hængt mands hus, for denne betænkning er meget selektiv. Ordføreren kunne faktisk have konstateret, at Belgien, hvor Parlamentet jo har hjemsted, har samme problemer som Moldova, Algeriet og mange andre lande. I Belgien har den offentlige tv-kanal VRT, der finansieres af alle flamske skatteydere, på totalitær vis på ny udstedt ordre om, at Flanderns største parti, , ikke længere indbydes, hvilket i realiteten indebærer, at der indføres censur. Flanderns eneste oppositionsparti nægtes formelt adgang til det offentlige radio- og tv-selskab og får på den måde mundkurv på som i det tidligere DDR. For fremtiden beslutter et politbureau med venstreorienterede og venstreekstremistiske chefredaktører, i stil med folkekommissæren i Sovjetunionen i sin tid, om der må rapporteres om mit parti. I bekræftende fald sker det kun på en negativ måde. Vi har aldrig tidligere i EU oplevet offentligt betalte journalister, der er mere krybende, korrupte og sleske over for det etablerede samfundssystem. Ytringsfriheden og retten til pluralistisk information er blevet en parodi i Belgien, hvilket er fuldstændig i strid med Domstolens jurisprudens, hvad angår menneskerettighederne og de principper, der er fastlagt i chartret om grundlæggende rettigheder. Jeg opfordrer derfor alle medlemmer til på tværs af partipolitiske meningsforskelle at underskrive den skriftlige erklæring, som vi i dag har forelagt, for at beklage denne (ensretning) af medierne i Belgien og fordømme det belgiske radio- og tv-selskabs totalitære indstilling. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg takker hr. Coveney for hans glimrende betænkning. Jeg har altid støttet flest mulige borgerlige og politiske rettigheder og god regeringsførelse for alle stater. Demokrati er den ideelle styreform, som giver de berørte befolkningsgrupper mulighed for at give deres fulde samtykke.
Men verden er kompleks, og en række forhold er relative og ikke absolutte. F.eks. skal der skabes balance mellem en stats ret til at forsvare sig mod terrorangreb og behovet for at sikre fangers borgerlige rettigheder. Dette kan illustreres med situationen i Guantánamobugten. USA følte, at dets nationale sikkerhed var truet efter angrebene den 11. september og måtte derfor tilbageholde et stort antal mistænkte, indtil det kunne bevises, at der ikke var nogen fare på færde. Nu er mange naturligvis blevet løsladt. Et andet eksempel er henvisningen til fordømmelsen af den sikkerhedsmur, som Israel har opført, og som har mindsket antallet af palæstinensiske selvmordsbombere, der tager ind i Israel for at dræbe uskyldige israelere, betydeligt. Alligevel mener mange af mine kolleger her, at muren repræsenterer Israels annektering af palæstinensisk territorium, selv om de endelige grænser først vil blive fastlagt i en aftale om jord for fred.
Et andet spørgsmål er straffrihed, som vi naturligvis alle sammen retteligt fordømmer. Det er også et kildent emne, hvilket vi har set i lande som Algeriet eller førhen Sydafrika. Algeriets parlament er for øjeblikket ved at diskutere amnesti for alle, der er skyldige i forbrydelser mod fængslede, med henblik på fred og forsoning og for at lægge fortiden bag sig. Desværre er udsigten til amnesti måske den eneste måde, hvorpå der kan garanteres varig fred.
Jeg har også været involveret i betænkningen om Usbekistan og spørgsmålet om at anvende princippet om pisk og gulerod på denne centralasiatiske republik, som ikke har tradition for menneskerettigheder eller demokrati og nu tager store skridt i den retning, hvilket skal bifaldes. Parlamentet må også generelt se nærmere på menneskerettighedsklausulerne i EU's associeringsaftaler med lande som Syrien, der fortsat er et etpartidiktatur. For Syriens vedkommende er der også spørgsmålet om støtte til terrorgrupper som Hizbollah.
Endelig er jeg meget skeptisk over for behovet for et EU-menneskerettighedsagentur i eller uden for EU. Det ville gentage det arbejde, som andre organer såsom FN, OSCE og Europarådet udfører.
Véronique de Keyser (PSE ).
   - Hr. formand, fru Flautre, som almindeligvis er meget bidsk, har lykønsket ordføreren, og så må jeg nok også hellere gøre det, og jeg takker ham således også.
Jeg vil dog tillade mig at sige, at det er praktisk taget en umulig opgave at udarbejde en betænkning om menneskerettighederne. Der er nemlig mindst tre fælder, man kan falde i. Den første er manglende sammenhæng i forhold til de tidligere betænkninger om emnet. Jeg vil sige til hr. Szymański, at vi sidste år stemte for anerkendelsen af retten til reproduktiv sundhed som en menneskeret, og at jeg håber, at det samme bliver tilfældet i år. Den anden fælde er forskellige målestokke. Det undrer mig f.eks., at betænkningen indeholder et helt afsnit om Marokko, der har gjort en konstruktiv indsats på menneskerettighedsområdet, men kun nogle få linjer om andre lande, der ufortrødent krænker menneskerettighederne. Det er spillets regler. En tredje fælde er måske uklarhed. Vi er nemlig gået på kompromis på visse områder, og ordlyden i visse afsnit viser, at vi har været mindre kritiske i vores bedømmelse end oprindeligt tilsigtet i forhold til visse stormagter. Jeg vil ikke komme nærmere ind på dette emne, for det er jo næsten uundgåeligt, når man udarbejder en betænkning om menneskerettighederne.
Hvad angår den mere alvorlige side af sagen, må jeg sige, at der helt klart er visse afsnit, som PSE-Gruppen ikke kan acceptere, herunder punkt 78, hvor Rådet bebrejdes at have ophævet sanktionerne mod Cuba. Jeg vil sige til Rådet, at jeg glæder mig over denne åbning. Økonomiske sanktioner har efter min opfattelse aldrig hjulpet demokratiet, tværtimod har de medvirket til at såre og nedgøre folkene fuldstændigt. Der er således visse afsnit, visse ændringsforslag, som PSE-Gruppen vil være særlig opmærksom på, og som vil være afgørende for, hvordan den vil forholde sig under den endelige afstemning. Det har dog intet med ordførerens kvaliteter at gøre, og jeg takker ham endnu en gang. 
Sajjad Karim (ALDE ).
   - Hr. formand, mit indlæg vil især dreje sig om to ting i denne betænkning. Den første er krænkelser af menneskerettighederne i Kashmir, og den anden er kampen mod terrorisme.
Jeg vil indlede med at diskutere punkt 49 om Kashmir. Først vil jeg formelt takke hr. Coveney for hans måde at behandle spørgsmålet på og hans åbenhed over for min kollega fru Lynnes og mine egne synspunkter. I kraft af en dialog mellem vores respektive kontorer er punkt 49 nu en passende anerkendelse af holdningen.
Jeg bifalder naturligvis dialogen mellem Pakistan og Indien, men vi må ikke glemme, at Kashmirs befolkning også er part i denne proces. Vi kan ikke forvente en ægte og varig fred i regionen, medmindre de får mulighed for at deltage reelt og fuldt ud i dialogen. Jeg bifalder ligeledes anerkendelsen af, at det indiske militær og politi begår overgreb, og jeg opfordrer den indiske regering til at gøre alt, hvad der står i dens magt for at standse sådanne overgreb omgående. Jeg opfordrer ligeledes indtrængende den øvrige verden til at erkende, at denne brændende konflikt mellem to atommagter kræver input udefra for at lette dialogen mellem parterne.
Hvad angår kampen mod terrorisme, bifalder jeg punkt 101-108, da de direkte omhandler spørgsmål vedrørende den aktuelle situation i mange lande, herunder nogle europæiske stater, hvor borgere med den islamiske tro angribes systematisk, alene fordi de har valgt den islamiske tro, eller de opfattes som muslimer. Dette har nationale regeringers ministre udtrykkeligt erkendt, og det er noget, som vi må tage stilling til som parlament. Derfor er jeg tilfreds med de nævnte punkter, fordi vi tager stilling til spørgsmålet om unødvendig og overdrevet underminering af de borgerlige rettigheder fra regeringernes side til skade for deres egne borgere og under dække af terrorforebyggelse.
Til sidst vil jeg fremhæve punkt 111 for at gøre opmærksom på, at nogle stater anvender tortur ved fuldmagt, og på den potentielle tiltro til beviser, der er indhentet med sådanne metoder. Jeg må desværre sige, at der er rapporter om fanger, der bliver flyttet fra EU til lande uden for EU, for at de kan aftvinges beviser ved hjælp af tortur. Som parlament er vi forpligtede til at forkaste den slags.
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, vi har altid sagt, at den vigtigste værdi ved det europæiske samarbejde er menneskerettighederne, herunder at efterleve og fremme dem. Med denne betænkning, som jeg også ønsker at lykønske hr. Coveney med, sætter vi endnu en gang EU's troværdighed på spil på dette følsomme område.
Derfor burde menneskerettighedsspørgsmål i forbindelse med den udbredelse af handels- og associeringsaftaler, som EU arbejder for, ikke blot være et mindre krav, men selve essensen i disse aftaler.
Lad os se på et par eksempler. I forbindelse med Kina, og inden våbenembargoen bliver hævet, er det nødvendigt at benytte den dialog om menneskerettighederne, som vi har etableret med landet, til at styrke interne politiske ændringer, som fører til en større demokratisering og til en forbedring af institutionerne og retsvæsenet, idet vi skal lægge særlig vægt på de såkaldte tre t'er (Tiananmen, Tibet og Taiwan) samt afskaffelse af dødsstraffen.
Med hensyn til Marokko skal vi også benytte os af vores privilegerede naboskabsforbindelse til at fordømme de gentagne krænkelser af pressefriheden, hvilket bl.a. indebærer, at Rabat skal hæve dommene mod journalister som Ali Lmrabet, overholde international ret og fremme Baker-planen som rammen for en retfærdig og holdbar løsning på konflikten i Vestsahara.
Mexico er et andet eksempel, hvor vi på grundlag af associeringsaftalen med landet skal stå fast på, at de mexikanske myndigheder skal udvise mere beslutsomhed og politisk vilje i deres håndtering af vold mod kvinder. Vi beklager ligeledes den voksende forfølgelse, som visse grupper af indfødte og antiglobaliseringsaktivister lider under, fordi de offentligt har udtrykt kritik af regeringen.
Med hensyn til Colombia bør EU gentage sin bekymring over den fortsatte krænkelse af menneskerettighederne, der finder sted i landet, og over de voksende trusler, som menneskerettighedsforkæmperne dagligt udsættes for. Vi bør derfor kræve af de colombianske myndigheder, at de beskytter disse personer.
Endelig er det nødvendigt, at EU fremmer en række bindende reguleringer over for virksomhederne med henblik på at gøre dem ansvarlige for de mulige negative indvirkninger, som deres aktiviteter kan have på miljøet, den sociale og beskæftigelsesmæssige situation for personer og befolkninger og menneskerettighederne i almindelighed. 
Miguel Portas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, da denne betænkning er vigtig for Parlamentets troværdighed, har jeg tre bemærkninger at gøre:
Min første bemærkning er, er at vi netop først skal feje for egen dør, hvilket også gælder de lande, der en dag træder ind ad den. Derfor er det forkert, at denne vurdering lader kandidatlandene ude af betragtning. Det vil kurderne og de tyrkiske demokrater ikke være glade for.
For det andet hænger der stadig en skygge af over betænkningen. Det er f.eks. godt, at man roser Marokko for de fremskridt, der er sket, men samtidig undlader man at nævne, at journalister stadig risikerer fængsel for at omtale de vestsaharanske flygtninge i Tindouf uden at benytte betegnelsen "gidsler".
Min tredje og sidste bemærkning angår terrorismen. Det er positivt, at man anerkender sult og fattigdom som medvirkende årsager, og at indsatsen mod terrorisme ikke sjældent har været til skade for de værdier, der for alvor kan besejre den, men alt det andet mangler. Der er ikke ét ord om fortsat militær okkupation eller bosættelser, og den vold mod uskyldige, som det fører til. Kan nogen være i tvivl om, at det forhold, at Israel både bliver ved med at opføre en mur og fastholder bosættelserne, gør enhver varig løsning med fred og menneskerettigheder umulig i regionen, eller at de tragiske følger af teorien om forebyggende krig er synlige for enhver i Irak?
Det er grunden til, at jeg, selv om jeg påskønner de mange væsentlige punkter i denne betænkning, i morgen afholder mig fra at stemme. Vi burde have formået mere og bedre. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg vil takke hr. Coveney for hans meget omfattende og velskrevne betænkning. Jeg kunne især godt lide, at han ikke blot fastslog krænkelser af menneskerettighederne, han fastslog og roste også bestræbelserne på at standse sådanne krænkelser de steder, hvor man gør sig disse bestræbelser. Jeg er sikker på, at denne betænkning vil få bred og velfortjent støtte. Vil vi reagere lige så positivt på mennesker, der drevet af mod eller desperation flygter fra disse krænkelser af menneskerettighederne og ankommer lovligt eller ulovligt til vores grænser? Det håber jeg.
Jeg siger til Rådet, at EU-landenes svar til ofrene desværre ofte er at lukke døren. Der er historien med to ukrainske læger, som satte livet på spil ved at afsløre lokale ukrainske virksomheder, der markedsfører organvæv fra 20 uger gamle spædbørn, som var købt, født og holdt i live under den smertefulde fjernelse af organer. Efter at have været udsat for mordforsøg flygtede lægerne til Irland i september sidste år. De befinder sig stadig i et asylcenter uden nogen sikkerhed for, at de bliver indrømmet asyl, og i fare for deportation og død.
Jeg kan ikke støtte ændringsforslag, der ville ændre denne konstruktive betænkning ved at indføre endnu en krænkelse af menneskerettighederne, nemlig abort, i den allerede krænkende krigssituation. En krænkelse kan ikke retfærdiggøre en anden. En kvinde, der er blevet misbrugt af en voldtægtsforbryder, har brug for hjælp og beskyttelse, ikke mere død og ødelæggelse.
Marcin Libicki (UEN ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, som borgere i de nye medlemsstater er vi så heldige, at vi kan sige, at vi ikke længere er direkte berørt af menneskerettighedsproblemet, som er et væsentligt emne og genstand for dagens forhandling. Menneskerettighederne krænkes ikke længere i vores lande på samme måde, som de blev det i 50 år, først under den tyske besættelse og derefter under kommunistiske regimer. Men vi kan ikke se bort fra, at menneskerettighederne stadig krænkes groft over hele verden, og det er noget, vi burde være virkelig skamfulde over. Motiverne bag disse krænkelser er helt basale, men ikke desto mindre uacceptable, og de burde ikke kunne finde sted i verden i dag. Et motiv er religion, og katolikker forfølges i mange lande. I det moderne Kina f.eks. berøves katolikker alle deres rettigheder, og det samme er tilfældet i mange andre lande. De fleste har sikkert nedbrændingen af kirker og de dermed forbundne begivenheder i Indonesien i frisk erindring. Et andet motiv er nationalitet. Jeg finder det overraskende, at lande som Kina kan forfølge folk, de benævner som deres egne borgere, især eftersom disse folk i virkeligheden ikke er kinesiske borgere. Tibets folk har faktisk ret til deres eget land. Jeg finder det ligeledes overraskende, at verden bare ser til, og at der endog er blevet fremsat krav om at ophæve embargoen mod Kina. Denne embargo har selvfølgelig ikke nogen reel effekt, men den vidner om vores moralske overbevisning, og vi bør handle i overensstemmelse med vores overbevisning i denne sag. Hvad angår Tjetjenien, finder jeg det uforståeligt, at Rusland nu kan betragtes som en politisk partner på lige fod med enhver anden, selv om der er tale om et land, der ikke blot har myrdet en moderat tjetjensk politiker, men også har handlet barbarisk ved at nægte at udlevere hans lig og sige, at han er blevet begravet i en unavngivet grav, fordi han ikke fortjente bedre. Tilsvarende sager, hvor lande handler som kriminelle og forfølger deres egne borgere, er set i Cuba og Belarus. Det var det samme, der skete i Darfur, og alligevel reagerer verden praktisk taget ikke på sådanne begivenheder, selv om jeg selvfølgelig er bekendt med, at disse spørgsmål er blevet drøftet har i Europa-Parlamentet. Forfølgelser af denne art svarer til at jage pygmæer med det ene formål at behandle dem som jagtvildt, og det er et yderst alvorligt problem. I kolonitiden påtog landene sig mere eller mindre ansvaret for at sikre lov og orden i deres kolonier. I dag står vi derimod ofte over for en form for sammensværgelse mellem erhvervsvirksomheder. Sidstnævnte korrumperer de lokale ledere for at kunne udnytte de tidligere kolonier på en måde, der overstiger selv den værste udnyttelse i kolonitiden. Disse virksomheder er ikke underlagt nogen kontrol i deres hjemland. Det modsatte er faktisk tilfældet, idet de bakkes op af deres land. Jeg henstiller derfor til, at der indledes en undersøgelse af følgende sag, som er blevet omhandlet i pressen. Der verserer en sag for Paris' militærdomstol om franske soldaters meddelagtighed i folkemord og forbrydelser mod menneskeheden i Rwanda i 1994. Institutioner som Europa-Parlamentet har pligt til at handle som de grundlæggende menneskerettigheders vogter og overvåge verdens største lande for at sikre, at de ikke medvirker til disse omfattende krænkelser af menneskerettighederne. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, menneskerettighederne er et aktuelt emne i Europa, ikke kun i Afrika, Asien og Latinamerika. Det er en pointe, vi bør understrege i forhold til Rusland, Belarus, Ukraine, Moldova, Bosnien-Hercegovina og Serbien og Montenegro, fordi menneskerettighederne krænkes i lander, der grænser op til EU. Disse krænkelser foregår ikke i fjerne eksotiske egne. De forgår hos vores naboer, i det selv samme Europa, som vi lever i. Et andet nøgleemne er kampen mod den terror, der udgør den største virkelige trussel, det internationale samfund står over for. Det, vi har brug for, er solidaritet mellem EU's medlemsstater, men den er endnu mangelfuld i forhold til f.eks. den "sorte liste" over terrororganisationer. Det er et tilfælde, hvor der er et virkeligt behov for et forenet Europa, der taler med én stemme, i stedet for en situation, hvor det gamle Europas store medlemsstater søger at pleje deres egne interesser.
Betænkningen burde efter min opfattelse have belyst det faktum, at religiøse minoriteter og især kristne bliver forfulgt i visse afrikanske og asiatiske lande. 
Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at takke vores kollega hr. Coveney for hans store arbejde med årsberetningen om menneskerettighederne i verden 2004. En væsentlig del af denne betænkning drejer sig om de lande i Østeuropa, der muligvis bliver medlemmer af EU-familien i fremtiden, nemlig Ukraine, Moldova og endog Belarus.
Jeg vil fremhæve nogle ting, som er af stor betydning for, at menneskerettighederne i den region kan forbedres. Som medlem af Europa-Parlamentets delegation havde jeg lejlighed til at observere parlamentsvalget i Moldova. Selv om det internationale samfund har anerkendt valgresultatet, står det klart, at valget ikke opfyldte visse krav til en fuldt ud konkurrencedygtig valgproces, især med hensyn til fair adgang til medierne og upartisk dækning af valgkampagnen. Desuden udgør anholdelse af parlamentsmedlemmer tilhørende oppositionen og andre aktioner rettet mod fredelige demonstrationer en klar krænkelse af de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, f.eks. ytringsfriheden, foreningsfriheden og forsamlingsfriheden. Selv et møde mellem internationale observatører og landets præsident og den person, der stod øverst på et politisk partis valgliste, blev brugt i hans partis valgkamp. 
Et andet vigtigt punkt er at opfordre Ukraine og Moldova til at slå hårdt ned på smugling til, fra og igennem Transdnestrien og udvikle effektive antikorruptionsprogrammer for toldvæsenet, grænsepolitiet, skattevæsenet og politiet. På valgdagen måtte Europa-Parlamentets observatører ikke tage ind i Transdnestrien, men det stod klart, at folk i Moldova og navnlig Transdnestrien måtte bære alle de negative følger af den situation.
Sidst, men ikke mindst, bør vi igen anmode Rusland om at trække alle sine såkaldte fredsbevarende styrker og ammunition ud af Moldova og navnlig Transdnestrien, for uden den forudsætning vil vores henstillinger om at bekæmpe korruption, organiseret kriminalitet og ulovlig våbeneksport være et udtryk for vores gode vilje, men de ville ikke blive ført ud i livet.
Józef Pinior (PSE ).
   - Mine damer og herrer, vi er vidner til en ny demokratisk bølge i Østeuropa, Mellemøsten, Kaukasus, Centralasien og Afrika. Valget i Ukraine viste, hvor stort et potentiale der ligger i det civile samfund i EU's nabolande og i de lande, hvor EU tjener som referencegrundlag på det politiske og økonomiske område. Denne demokratisering er bl.a. kommet til udtryk gennem vedtagelsen af en forfatning og afholdelsen af valg i Afghanistan, afholdelsen af frie valg i Palæstina og Irak og de store offentlige demonstrationer i Libanon såvel som gennem de skridt, der er taget i retning af en liberalisering i andre lande. I Belarus, som er et af EU's nabolande, gør befolkningen oprør mod den autoritære styreform, og et demokratisk gennembrud kan forventes i landet i nærmeste fremtid. Et af EU's aktuelle prioriterede mål burde være at hjælpe det civile samfund i Belarus i kampen til fordel for de grundlæggende menneskerettigheder og demokrati.
Der kan konstateres forbedringer af menneskerettighedssituationen i en række lande. I december 2004 udstedte Usbekistan et dekret om amnesti til 5.400 fanger. I august 2003 vedtog Usbekistans parlament, Oliy Majlis, en ændring af strafferetten, som indebar, at tortur og andre former for umenneskelig behandling nu betragtes som en forbrydelse, som enkeltpersoner kan anklages for, uanset på hvilket stadium den bliver begået. Europa-Parlamentet bør kræve alle resterende politiske fanger frigivet og samtidig kræve en styrkelse af den dømmende magts uafhængighed såvel som en videreførelse af reformerne på menneskerettighedsområdet, idet man anerkender den indsats, Usbekistan har gjort for at forhindre tortur og forbedre fangernes situation. Vi bør også glæde os over, at der er taget skridt til at ophæve pressecensuren i landet. 
Irena Belohorská (NI ).
   - Mine damer og herrer, ordføreren har udført et prisværdigt stykke arbejde med denne betænkning, der indeholder en detaljeret redegørelse for menneskerettighedssituationen i verden i 2004 og Europa-Parlamentets holdning på området. I dag henvender mange mennesker sig med tillid til vigtige institutioner som EU eller FN, når de udsættes for eller er vidner til krænkelser.
Det skal dog understreges, at i de situationer, hvor menneskerettighedskrænkelserne er mest udtalte, er ofrene ofte ikke i besiddelse af tilstrækkelig styrke eller tilstrækkelige ressourcer til at kunne forsvare sig eller tiltrække sig opmærksomhed. Det er derfor, det er så vigtigt, at Europa-Parlamentet i samarbejde med sine forskellige udvalg ikke blot følger udarbejdelsen og ratificeringen af de forskellige konventioner, men også deres gennemførelse.
Konventionen om børns rettigheder er undertegnet og ratificeret af næsten alle lande i verden, men jeg er overbevist om, at der er flere europæiske lande, hvor børns rettigheder ikke er genstand for tilstrækkelig opmærksomhed.
På gårsdagens møde i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed forsøgte jeg at få indføjet en henvisning i Bowis-betænkningen om patientmobilitet til artikel 32 i chartret om grundlæggende rettigheder, men mit forslag blev ikke støttet af mine ærede kolleger. Kan jeg på nogen måde få oplyst, hvordan det reelt forholder sig med gennemførelsen af vigtige dokumenter? 
Albert Jan Maat (PPE-DE ).
   - Hr. Coveneys betænkning udstråler styrke, og den er afbalanceret. Hvis Europa vil leve op til sit ry i verden som eksportør af menneskerettigheder, vil det være godt, hvis Rådet og Kommissionen fuldstændig overtager denne betænkning som en indsats for udenrigspolitikken og også med henblik på den kommende konference i Genève. Jeg vil nævne tre punkter. For det første taler jeg som første næstformand for delegationen for Centralasien. Med rette peger betænkningen på situationen i en række lande, især i Usbekistan. Jeg ved, at regeringen i Usbekistan siger, at der ikke er nogen politiske fanger, men man kan også fængsle politikere på grund af en anden anklage. Det er netop, hvad der er sket, og dette problem er stadig ikke løst. Det fremgår for øvrigt også af Europarådets rapport i anledning af det seneste parlamentsvalg i Usbekistan. For det andet er der situationen i Kirgisistan, hvoraf det fremgår, at internationalt pres kan virke. Det er vigtigt, at vi tager denne region alvorligt og fortsat følger situationen der. For det tredje er der pressefriheden i Kasakhstan. For nylig blev Irina Petrushova arresteret på grund af mulige lovovertrædelser, som intet har at gøre med hendes arbejde, men hun er jo den kasakhiske oppositionsavis' vigtigste journalist. Det er vigtigt, at vi i Parlamentet fortsat lægger pres på den slags lande, netop fordi vi har meget til fælles med dem. De kan tage et skridt fremad, og det kan vi bidrage til. Mit sidste punkt er situationen i Iran og Irans måde at behandle personer på, som ikke er tilhængere af den vigtigste religion, i dette tilfælde islam. For nylig viste det sig atter, at der er afsagt en dødsdom mod Hamid Pourmand, en tidligere oberst i hæren. Hans eneste forbrydelse er, at han er kristen. Af den grund skulle han ikke have gjort tjeneste i hæren, selv om det var kendt, hvilken religiøs overbevisning denne mand havde. Netop en appel fra Parlamentet, også i denne konkrete sag, hvor en dødsstraf truer, er af overordentlig stor betydning. Jeg gentager min lykønskning til hr. Coveney, og jeg håber, at Rådet og Kommissionen tager denne betænkning meget alvorligt som en indsats for vores udenrigspolitik på menneskerettighedsområdet. 
Tabajdi, Csaba Sándor (PSE ).
   - Hr. formand, eftersom Europa-Parlamentet er menneskerettighedernes fremmeste vogter, er det vigtigt at undersøge, hvilke emner man har fundet vigtige og værdige til behandling i betænkningen. Det glæder mig, at man godkendte ændringsforslagene om at behandle menneskerettighedsspørgsmålene på Vestbalkan i et særskilt afsnit.
Som leder af den ungarske socialdemokratiske delegation og som formand for den tværpolitiske gruppe om historiske nationale minoriteter, forfatningsmæssige regioner og regionale sprog mener jeg, at der er store mangler i betænkningen, hvad angår krænkelser af nationale minoriteters rettigheder, som man ikke lægger tilstrækkelig vægt på til trods for deres betydning. Selv om der henvises til nogle få tilfælde af krænkelser af minoriteternes rettigheder, nævnes disse slet ikke i forbindelse med Vestbalkan. Det er absurd at tro, at problemerne i Kosovo, Bosnien-Hercegovina eller Serbien kan løses, hvis ikke de nationale minoriteters rettigheder sikres.
Der er efter min opfattelse to grundlæggende problemer. Det ene vedrører vores forståelse for og tilgang til spørgsmålet, idet de nationale minoriteters rettigheder ofte forveksles med menneskerettighederne. Selv om man ikke kan tale om minoriteternes rettigheder uden at tale om menneskerettighederne, giver respekten for menneskerettighederne ikke i sig selv sikkerhed for overholdelsen af de nationale minoriteters rettigheder, som omfatter flere rettigheder såvel som særlige fremgangsmåder og særbehandling. Det andet problem er, at EU ikke har indført standarder for beskyttelse af minoriteter eller et passende overvågningssystem, eftersom dette ikke er en del af EU's . Det er paradoksalt, eftersom de nationale minoriteters situation udgjorde en del af de politiske Københavnskriterier fra 1994, som de nye medlemsstater skulle opfylde, inden de kunne blive optaget. Unionens løbende kontrol med de nationale minoriteters situation havde en meget positiv indvirkning på minoriteterne i de nye centraleuropæiske medlemsstater. Hvorfor gør vi ikke det samme i denne betænkning? Hvorfor indeholder den ikke et særskilt afsnit om nationale minoriteter? Jeg foreslår derfor, at der indføjes et helt kapitel om nationale minoriteter i næste års betænkning.
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, EU kan være stolt over, at det lægger så stor vægt på at forsvare menneskerettighederne i verden, og det er faktisk et af EU's væsentligste aktiver. For år tilbage, da vi stadig befandt os bag jerntæppet, lyttede vi ivrigt til den frie verdens stemme. Denne stemme nåede os via radiobølger takket være radiostationer som , , og og gav os håb om, at vi en dag ville opleve gryende frihed og borgerlige rettigheder. På samme måde håber vi nu, at alle, der forfølges på grund af deres synspunkter eller religiøse overbevisning, og alle, der tilbageholdes af diktatorer under diverse påskud, hører, at de ikke er glemt af Parlamentet, som ligger i hjertet af Europa, og at vi kræver, at de bliver løsladt, og at forfølgelsen ophører.
Jeg vil gerne takke ordføreren for det arbejde, han har udført. Samtidig har jeg dog nogle få bemærkninger til betænkningen. I punkt 12 opfordres Moldova og Ukraine til at løse Transdnestrien-spørgsmålet, selv om det er indlysende, at det ikke vil være muligt at finde en varig og fuldstændig løsning på problemerne vedrørende den selvproklamerede republik, hvis ikke Rusland inddrages, idet sidstnævnte støtter Transdnestrien.
Flere bulgarske sygeplejersker og en palæstinensisk læge har været fængslet i Libyen i fem år på grund af en absurd anklage om, at de bevidst og forsætligt smittede 450 børn på et hospital i Benghazi med hiv. Kommissionen burde kræve en løsladelse af disse fanger, der er dømt til døden, og hvis appel skal behandles om en måneds tid. Jeg opfordrer desuden Kommissionen til at være særlig opmærksom på den diskrimination, kristne og kristne kirker udsættes for i muslimske lande. Eritrea er det eneste land, der nævnes i betænkningen som et land, hvor kristne forfølges, og de kristnes skæbne i Sudan nævnes på intet tidspunkt.
Jeg foreslår, at Kommissionen udarbejder en detaljeret rapport om de kristne kirkers situation i Mellemøsten, Afrika, Kina og Tyrkiet. 
María Elena Valenciano Martínez-Orozco (PSE ).
   - Hr. formand, jeg deler faktisk den opfattelse, at dette er den møjsommelige historie om en umulig betænkning, der for øvrigt drejer sig om et spørgsmål af stadig større interesse, såvel for borgerne som for de internationale organisationer, og jeg vil gerne udtrykkeligt henvise til FN's generalsekretær, Kofi Annans, holdning i hans beretning . Dette er historien om en umulig betænkning, som vi naturligvis skal takke hr. Coveney for, og den er umulig, fordi den altid vil være ubalanceret - den drejer sig om hele verden - usammenhængende - se blot på afsnittet om Venezuela - og desuden hvert år original - for vi konsoliderer ikke nogen af de holdninger, som Parlamentet har truffet i forbindelse med tidligere betænkninger.
Dens nytteværdi, hr. formand, er meget relativ, men ikke desto mindre står der meget vigtige ting i betænkningen. Jeg synes, at vi skal omdefinere Europa-Parlamentets holdning til betænkningen, for mange af de holdninger, som Parlamentet har vedtaget i forbindelse med andre betænkninger og andre beslutninger, har overhovedet ingen tilknytning til vores årsberetning om menneskerettighederne i verden. Det er nødvendigt, at vores parlamentariske arbejde hovedsageligt fokuserer på at komme med bidrag til den beretning, som Rådet allerede laver, og på denne måde ville vi have mulighed for at påvirke menneskerettighedssituationen i verden effektivt.
Endelig, og til trods for at jeg er nødt til at sige, at det har været en meget kompliceret og meget langsommelig opgave at opnå konsensus mellem de politiske grupper, vil jeg gerne henvende mig til mine kolleger fra Parlamentets højrefløj og anmode dem om at være sammenhængende og ansvarlige eller om blot at udvise medfølelse, så de støtter vores holdning i forbindelse med voldtagne kvinder og piger, som bliver udnyttet i krigs- eller konfliksituationer, og som har brug for sygdomsforebyggelse før og efter overgrebet, hvoraf mange bliver gjort gravide af deres overfaldsmænd, og som skal kunne få svangerskabet afbrudt, hvis de ønsker det. Er De ikke enig, mine damer og herrer? 
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har nogle få bemærkninger til dobbelte standarder og fremgangsmåder i EU's institutioner. EU-standarder betyder udvanding af standarder som principper. I mange vigtige tilfælde er det vanskeligt at afgøre, hvad der prioriteres højest i vores spektrum af fælles værdier: ægte respekt for menneskerettighederne eller billigere gas, der sandsynligvis vil underminere vores principper og til syvende og sidst Europa.
Til mine kollegers gentagne bemærkninger om, at Rusland er meget vigtigt, er mit svar: Ja, men sandheden er vigtigere. Jeg vil ikke kritisere det store arbejde, som hr. Coveney har udført. Jeg lykønsker ham. Jeg er bare bekymret over, at den fælles udvandingsstemning har givet anledning til mangler eller pacificerende kunstgreb i så mange af vores dokumenter. Der er ofte et bevidst eller ubevidst ønske om ikke at være for udtrykkelig, ikke at være for hård, ikke at irritere folk, selv om de tager fejl.
Er der nogen i Parlamentet, som er bekymrede over de 40.000 tjetjenske børn, der blev dræbt under den russiske militære operation? Påskønner parlamentsmedlemmerne den barbariske ydmygelse af den myrdede legitime præsidents lig? Vi tør ikke sige sandheden, nemlig at Rusland endnu ikke er et land med fælles værdier, at det er et land, hvis regering tillader urimelig handelspraksis i sit ønske om at tiltræde WTO.
For mange af os blev prioriteringen af fred i Kaukasus et princip, der indirekte blev fremmet af russisk diplomati: kirkegårdens integritet. Vi går ind for, at det ikke giver kandidaterne til kirkegården nogen mulighed for at undgå en sådan påtvungen happy end.
Jas Gawronski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, næsten alle talere har lykønsket forfatteren til denne betænkning, og jeg vil gerne føje mig til dem. Det er i virkeligheden logisk, at der i forbindelse med en så omfattende betænkning, der omhandler tilfælde i 70 lande, forekommer tilkendegivelser, som ikke kan møde fuldstændig tilslutning. I modsætning til en række medlemmer af den europæiske venstrefløj, vil jeg gerne påpege nogle tilfælde, hvor ordføreren modigt har forsvaret sine synspunkter i forhold til de store økonomiske eller politiske magter, som Europa-Parlamentet alt for ofte indtager en dobbelttydig og diplomatisk holdning over for ud fra et kynisk såkaldt realpolitisk ønske om at beskytte udenrigshandelen.
Jeg tænker på Kina, idet Kommissionen og Rådet har tilkendegivet om ikke deres vilje til så deres ønske om at ophæve våbenembargoen. Det er korrekt, at der er sket visse fremskridt med hensyn til menneskerettighederne, og det er korrekt, at Kina fortsat spiller en fremtrædende rolle i kampen mod terror, og at landet lægger et nyttigt pres på Nordkorea om at standse udviklingen af atomvåben. Men det er ikke nok, og det erkendes i betænkningen. Jeg vil først og fremmest tilføje, at der ikke er grund til at give Kina mulighed for at udnytte den nuværende uoverensstemmelse mellem EU og USA om dette spørgsmål.
Jeg tænker også på Rusland, som i forhold til den tragiske krise i Tjetjenien og styringen af landet generelt ikke kan afholde sig fra at vedtage foranstaltninger, der har meget lidt til fælles med det, vi forstår ved demokrati. Det tages der også klart og præcist stilling til i betænkningen.
Jeg vil afslutningsvis sige, at jeg ubetinget støtter til den tanke, som jeg ser som det centrale punkt i denne udmærkede betænkning, nemlig tanken om, at ingen økonomiske eller handelsmæssige betragtninger nogensinde bør forlede EU til at fornægte eller minimere krænkelser af menneskerettighederne. 
Ursula Stenzel (PPE-DE ).
   - Mange tak, hr. formand, Parlamentets menneskerettighedsbetænkninger er vigtige politiske holdninger, og det skyldes ikke, at de er retligt bindende, men snarere deres høje politiske udsagnsværdi, og at man kan drage konklusioner heraf. Der er imidlertid meget, og det er svagheden ved denne betænkning, som ikke ubetinget kan placeres under menneskerettigheder. Det vil jeg godt anskueliggøre med et par eksempler.
Kyoto er et relevant anliggende for os alle, men det har ikke ligefrem meget at gøre med menneskerettigheder. Sociale rettigheder er vigtige, men de hører til i en anden kategori og er ikke menneskerettigheder i klassisk forstand. Retten til abort er ikke nogen menneskerettighed, men derimod en krænkelse af menneskerettighederne. Desuden er det ikke EU's opgave at fortælle et eller andet land, hvordan det skal forholde sig på det område. Det hører under subsidiaritetsprincippet.
Jeg vil gerne fortsætte med et Brecht-citat. Brecht sagde engang i stykket "Arturo Ui": "Det skød, som fødte det, er stadig frugtbart". Dermed mener han den antisemitisme og det racehad, som Hitler prædikede under Det Tredje Rige. Vi må ikke være ligeglade med antisemitismen i Rusland, især når den udgår fra et politisk lag. Når det er 20 medlemmer af dumaen, som kræver et forbud mod jødiske organisationer i Rusland, skal vi tage fat på det. Vi bør desuden have in mente, at Rusland forårsagede forfærdelige kampe og krænkelser af menneskerettighederne i Tjetjenien, og at meget af det, som vi bliver forfærdede over - i Beslan - også har politiske årsager. Selvmordsattentater er mordattentater. Men de er på den anden side også en reaktion mod politiske forhold og årsager. 
Vi må ikke stille for store forventninger til menneskerettighedsbetænkninger, og det gælder også Parlamentets. Med menneskerettigheder alene kan man desværre ikke udvirke de politiske løsninger, der er nødvendige.
Derudover kan man ikke bruge to målestoksforhold her. Det går ikke, at vi nægter et land som Kroatien forhandlinger med EU, fordi vi ikke formåede at pågribe en general, som er mistænkt for at have krænket menneskerettighederne, mens man på den anden side indleder forhandlinger med Tyrkiet, som stadigvæk - ifølge utallige presserapporter - er yderst tilbageholdende med at gennemføre Københavnskriterierne. Jeg vil ikke stille den tyrkiske regering til ansvar for, hvad flertallet i landet læser. Men når det så netop er Hitlers "Mein Kampf", skal det give stof til eftertanke. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette er en bemærkelsesværdig betænkning. Den rækker vidt, og mange af dens observationer er gennemtrængende og positive. Tragedien er, at selve dens bredde bekræfter, hvor udbredte menneskerettighedsproblemerne stadig er over hele verden, og hvor afgørende det er, at de af os, der bekymrer os for den slags ting, sørger for, at vores stemmer bliver hørt, og at de vinder genklang.
Jeg vil fremhæve et enkelt spørgsmål, som bliver rejst i punkt 49. Det drejer sig om menneskerettigheder i Kashmir. Jeg lykønsker ordføreren med den måde, hvorpå han har samarbejdet med alle de politiske grupper om dette følsomme emne. Jeg accepterer med glæde hans kompromisformulering, men jeg havde gerne set henvisninger til ikke bare Kashmir-regionen, men også til Kashmirs befolknings lidelser. Dette er, når alt kommer til alt, et befolkningsspørgsmål.
I det foregående punkt, punkt 48, gives der tydeligt udtryk for, at verdens største fungerende demokrati er Indien, som jeg beundrer meget. Efter min opfattelse burde dette få Indien til at påtage sig et større moralsk lederskab på subkontinentet, hvilket vil sige ikke bare at samarbejde med Pakistan, men med alle parter for at sikre, at krænkelser af menneskerettighederne ophører øjeblikket.
I går besøgte Azad Kashmirs præsident Parlamentet for at åbne en udstilling i anledning af EU-Kashmir-ugen. Det er første gang, der har været sådan en begivenhed. Som næstformand for den tværpolitiske gruppe om Kashmir i Europa-Parlamentet sagde jeg ved den lejlighed, og gentager jeg nu, at befolkningen i Jammu og Kashmir skal lægge mærke til, at denne gruppe virkelig er tværpolitisk og virkelig repræsenterer alle nationaliteter, og at Parlamentet fortsat er fast besluttet på at sikre sig, at deres stemmer høres højt og tydeligt i Parlamentet. Vi må alle sammen se frem til den dag, hvor befolkningens stemme med vores støtte kan høres lige så højt og tydeligt i deres fædres land.
Barbara Kudrycka (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne fokusere på afsnittet vedrørende Belarus, der ifølge betænkningen i stadig højre grad ligger som en ø midt i Europa. Oppositionsmedlemmer er blevet kidnappet og myrdet, der er blevet svindlet med valgene, demonstranter er blevet fængslet, og pressen har fået mundkurv på. Dertil kommer, at myndighederne for nylig forbød borgerne at studere i udlandet uden deres tilladelse og opstillede begrænsninger for rejser med henblik på lovligt arbejde i andre lande. Polske borgere har også mærket denne kolkhoz-agtige kommunismes velsignelser på første hånd, eftersom mange har fået deres varevogne og biler konfiskeret, fordi de transporterede tre kartoner cigaretter. Jeg finder det ret overraskende, at vi bare ser passivt til og endda udarbejder udkast til europæiske principper for samarbejde på tværs af grænserne, når der ikke går en dag, uden at vi hører om nye krænkelser af menneskerettighederne i et land, der grænser direkte op til EU. Alene i går blev over 40 demonstranter arresteret for forsøg på at højtideligholde årsdagen for Tjernobyl-katastrofen. Projekter til fremme af det civile samfund er ikke kommet længere end til analysefasen, drøftelser eller civiliserede debatter på utallige seminarer og topmøder. Kommissionen mener ikke, at tilskud til radiostationer, der kan sende fra nabolandene, vil give noget udbytte. Den kan med andre ord ikke se nogen fordele ved værdier såsom mediefrihed eller tilvejebringelse af anden information end belarussisk propaganda. Der er nu tale om at følge en fælles politik over for Belarus sammen med Rusland. Jeg må i denne forbindelse spørge, hvilken form for menneskerettigheder, vi i samarbejde med Rusland så vil kunne beskytte i Belarus, og hvordan vi vil kunne beskytte dem. Vil det kræve, at vi venter, indtil den hysteriske diktator er blevet undsagt endnu mere af sine landsmænd? Bør vi alternativt lade det være op til USA at komme med en løsning på problemer i et land, der grænser op til EU, blot fordi vi er mere interesserede i, hvad der foregår i Madagaskar? 
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, betænkningen såvel som Parlamentets forhandling bekræfter og anskueliggør Parlamentets store engagement i menneskerettighedsproblematikken. Det viser i virkeligheden, hvor meget størstedelen af den europæiske befolkning interesserer sig for dette emne. Mange europæere er aktive i bevægelser til fremme af menneskerettighederne og forsvar heraf overalt i verden, hvor disse rettigheder krænkes. Det er specielt de unge, der er særligt interesserede i at fremme menneskerettighederne.
Jeg mener derfor, at det budskab, der sendes herfra gennem betænkningen såvel som denne forhandling, først og fremmes bør rettes til de unge og vise dem, at det Europa, vi er ved at bygge op, er et Europa, der formidler sine værdier om menneskerettighederne til hele verden. Jeg tror, at Europas image verden over er meget nært knyttet til dette budskab om menneskerettighederne.
Jeg er i øvrigt enig i, at menneskerettighederne alene ikke kan løse alle politiske problemer. En menneskerettighedspolitik kan ikke erstatte en udenrigspolitik. Men enhver udenrigspolitik, der er sit navn værdig, er baseret på værdier og giver forsvaret af menneskerettighederne en vigtig plads. Det er det budskab, jeg som formand for Rådet tager med fra Parlamentet og Deres betænkning, og jeg er overbevist om, at alle medlemsstaterne og Rådet vil tage Deres bemærkninger til efterretning. Der findes ganske vist ikke én enkelt løsning, og der er ikke nogen let løsning. Man kan ikke forholde sig på samme måde til meget forskellige situationer, men det grundlæggende budskab er det samme overalt, og det er dette budskab fra Parlamentet, som Rådet bør gøre til sit eget i de politikker, det iværksætter. 
Joaquín Almunia
   , Hr. formand, jeg vil også gerne på vegne af Kommissionen - som hr. Schmit netop har gjort det på vegne af Rådet - endnu en gang lykønske ordføreren og hele Europa-Parlamentet med denne forhandling, hvor vi, der har været til stede og deltaget i den, kan se de kæmpe udfordringer, som forsvaret og beskyttelsen af menneskerettighederne står over for i verden i dag.
Vi har talt om alt fra terrorbekæmpelse til krænkelse af minoriteternes rettigheder, herunder om en række krænkelser af menneskerettighederne på mange niveauer. De har nævnt mange lande og regioner i verden, praktisk taget fra alle kontinenterne, og vi er alle enige om det enorme ansvar, vi har som repræsentanter for de europæiske institutioner, og om den pligt vi har som europæiske borgere til at virkeliggøre vores ønske om at beskytte menneskerettighederne og indarbejde forsvaret af disse i alle vores politikker, og i særdeleshed, som rådsformanden sagde, i vores udenrigspolitik.
Jeg bekræfter derfor Kommissionens forpligtelse, og i særdeleshed fru Ferrero-Waldners forpligtelse, til at styrke dialogen med Parlamentet og Rådet med det mål at komme videre ad den vej, der er udstukket af den europæiske politik på området og i de forslag og anbefalinger, som Europa-Parlamentet kommer med i sin betænkning, og jeg gentager, at Kommissionen hurtigst muligt vil komme med et skriftligt svar på alle de aspekter, der kræver et svar.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Det er en betænkning fuld af hykleri og diverse usandheder. Det skorter ikke på eksempler, som går lige fra den måde, hvorpå man glemmer undertrykkelsen af kurdere og tyrker og krænkelserne af det vestsaharanske folks grundlæggende rettigheder, til den måde, som man omtaler Venezuela og Cuba på.
Jeg nævner særlig de to sidstnævnte tilfælde, da jeg har nylige personlige erfaringer fra begge lande.
Jeg var i Venezuela to gange sidste år, bl.a. under tilbagekaldelsesfolkeafstemningen, som præsident Chávez vandt med et knusende flertal, og jeg konstaterede, at det om nogen var den venezuelanske regering, der havde svært ved at få adgang til massemedierne, især de forskellige private tv-kanaler i landet. Det blev Europa-Parlamentets delegation også offer for. Betænkningens punkt 84 er ikke acceptabelt, fordi det netop er Venezuelas regering, der forsøger alle former for samarbejde med nabolandene for at skabe stabilitet i regionen.
Hvad angår Cuba, hvor jeg også har været for nylig med en delegation fra tre forskellige politiske grupper i Europa-Parlamentet, er det beklageligt, at betænkningens punkt 78 ikke indeholder ét ord om den amerikanske blokade af Cuba, men tager landet ud til særbehandling, samtidig med at følgerne af USA's permanente blokade helt forties. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om romaernes situation i EU. 
Vladimír Špidla,
    Ærede medlemmer, Kommissionen vil gerne takke Europa-Parlamentet for at have taget dette punkt med på dagsordenen. Samtidig anerkender Kommissionen Parlamentets store betydning for beskyttelsen af minoriteters rettigheder inklusive romaernes rettigheder. At nogle af medlemmerne af Europa-Parlamentet tilhører romanisamfundet, tjener til at fremhæve betydningen af denne rolle. 
De grundlæggende rettigheder, som EU bygger på, omfatter princippet om ikke-forskelsbehandling. Romaerne skal have mulighed for at deltage fuldt ud i det økonomiske, sociale og politiske liv, og derfor skal vi samarbejde om at få bugt med århundreders fordomme, forskelsbehandling og social udstødelse, som denne befolkningsgruppe har lidt under. Det er en enorm opgave, der kræver, at vi gennemfører en samordnet indsats på en række områder såsom uddannelse, beskæftigelse, boliger og sociale ydelser. Ansvaret for at finde en løsning på disse spørgsmål vil primært ligge hos de nationale organer samt hos de regionale og lokale myndigheder, hvor der er størst chance for, at romaerne er repræsenteret. Skønt både det civile samfund og romaerne selv har en vigtig rolle at spille, er romaernes situation et europæisk spørgsmål, der kræver en EU-løsning. Denne løsning kan antage forskellige former.
Kommissionen følger aktivt romaernes situation i både EU og kandidatlandene. Som en del af tiltrædelsesforberedelserne vurderes romaernes og andre minoriteters situation i forhold til de politiske kriterier. Det Europæiske Observationscenter med hovedsæde i Wien tillægger dette spørgsmål særlig betydning, når det forsker i forekomster af racisme og fremmedhad i EU. EU har oprettet bindende retlige rammer med henblik på at bekæmpe forskelsbehandling på basis af race eller etnisk oprindelse, og den gældende fællesskabslovgivning forbyder direkte eller indirekte forskelsbehandling inden for beskæftigelse, uddannelse, social beskyttelse, ejendomsanliggender og tjenesteydelser. Kommissionen arbejder på at sikre, at disse bestemmelser gennemføres i national lovgivning, og den støtter også kulturelle og uddannelsesmæssige foranstaltninger - herunder særlige foranstaltninger vedrørende organisationer, der arbejder med romaer.
EU giver stor økonomisk støtte til foranstaltninger, der fremmer integrationen af romanisamfundet. Under tiltrædelsesforberedelserne blev der under Phare-programmet bevilget over 100 millioner euro til projekter, der er målrettet mod romaerne, og Kommissionen hjælper aktivt nationale organer med at bruge strukturfondene til at fremme integrationen af romaer og andre dårligt stillede grupper. Adskillige andre fællesskabsprogrammer fremmer erfaringsudveksling og støtter konkrete projekter inden for beskæftigelse, uddannelse, erhvervsuddannelse og forskning i EU og en række tredjelande.
Kommissionen er meget opsat på at sikre, at der tages hensyn til romaernes situation i alle EU-programmer og -politikker, der kan have betydning i denne sammenhæng. Til det formål er der nedsat en gruppe bestående af repræsentanter fra alle relevante generaldirektorater med henblik på at udveksle effektive metoder, koordinere politikker og indgå i en dialog med deltagere uden for institutionerne. På gruppens seneste møde fandt der en informationsudveksling sted med et medlem af Europa-Parlamentet fra romanisamfundet. Kommissionen samarbejder også med andre internationale organisationer om at fremme integrationen af romaer, og den er i regelmæssig kontakt med Europarådet, OECD, Verdensbanken og andre vigtige aktører.
EU opstillede selv ambitiøse mål i Lissabon-strategien med hensyn til jobskabelse, social samhørighed og bæredygtig udvikling. Det faktum, at mange af vores medborgere er socialt udstødte, fordi de tilhører romanisamfundet, truer vores muligheder for at nå disse mål. Bekæmpelse af romaernes sociale udstødelse af hensyn til grundlæggende rettigheder, social samhørighed og EU's sociale og økonomiske udvikling er en opgave for os alle. Kommissionen takker Parlamentet for dets støtte og indsats på dette område.
Lívia Járóka,
   Hr. formand, romanibefolkningen i og uden for EU er blevet udsat for daglig forskelsbehandling i århundreder. En omsiggribende antiromafølelse i Europa samt daglig forskelsbehandling modarbejder vores fulde og ligeværdige deltagelse i det sociale og økonomiske liv i Europa og de lande, vi betragter som vores hjemlande. I de seneste par år har adskillige internationale organisationer iværksat programmer med henblik på at reducere forskelsbehandlingen af romanibefolkningen og hjælpe med at sikre deres fulde sociale integration. Der har imidlertid ikke været standardiserede europæiske retningslinjer eller svar på disse presserende spørgsmål.
Europa-Parlamentets beslutningsforslag, der blev vedtaget af fem partier, og kommissær Vladimir Špidlas aktuelle holdning til emnet er milepæle i denne henseende. Denne beslutning er et vidnesbyrd om forskellige politiske kræfter, der er forenet i et gensidigt tilsagn om i fællesskab at bekæmpe den fremherskende romafjendske holdning og strukturerede forskelsbehandling. I beslutningen opfordres til lige muligheder inden for uddannelse, beskæftigelse, boliger, sundhed og deltagelse i det politiske liv.
Efter EU-tiltrædelsen fortsætter den sociale forskelsbehandling af romaerne i de nye såvel som i de gamle medlemsstater. Det alene bekræfter, at EU-institutionerne skal fortsætte deres konstante overvågning og vurdering af menneskerettighederne. Den kraftfulde manifestation af romaernes rettigheder i Europa skal få de politiske københavnskriterier gennemført ensartet i de eksisterende såvel som i de nye medlemsstater og kandidatlandene. Et af de mest presserende problemer for den dårligt stillede romaminoritet er arbejdsløsheden. Reintegrationen af romaarbejdsstyrken er meget vigtig, og der skal træffes kortsigtede indledende foranstaltninger for at fremme romanibefolkningens beskæftigelse. 15 % af den nyligt udvidede EU-befolkning er ramt af fattigdom, og 9 % lever med længerevarende og ekstreme afsavn. Disse indikatorer afslører en langt værre situation i de nye medlemsstater. Det er også tydeligt, at et stort antal romaer lider under længerevarende ekstrem fattigdom, og ofte overstiger arbejdsløsheden blandt romaerne 80 %.
Hvis de strategiske mål fra Lissabon nås, vil det utvivlsomt have en positiv indvirkning på romaernes liv, og en bevidst og målrettet politisk integration vil bestemt også fremme Lissabon-strategiens succes. Vi når ikke Lissabon-strategiens mål, hvis ikke der træffes klare foranstaltninger og gøres en ordentlig indsats for at fremme romaernes integration i det almindelige samfund. Kommissionens stadigt stærkere politiske engagement skal manifesteres i konkrete professionelle foranstaltninger samt i oprettelsen af et sammenhængende minoritetsbeskyttelsessystem, der på alle måder fremmer den europæiske romanibefolknings integration. Europa-Parlamentet skal handle som en minoritetsorienteret institution, og sammen med borgerorganisationer og medlemsstaternes regeringer skal det samarbejde med Kommissionen som den primære allierede. Vi håber, at Europa-Parlamentets beslutning om romaernes situation i Europa vil tjene som et professionelt grundlag for Kommissionen samt for de nationale regeringer, når de skal træffe foranstaltninger i denne henseende. Til slut vil jeg takke mine kolleger fra alle fem partier og vores rådgivere og borgerorganisationer for deres aktive deltagelse i udarbejdelsen af denne beslutning. 
Martine Roure,
   Hr. formand, hr. kommissær, romaerne har levet i Europa i mange århundreder, siden de ankom til Grækenland i det fjerde århundrede. Selv om der ikke er foretaget nogen optælling af romanibefolkningen, mener man, at der findes omkring 8 millioner fordelt over hele Europa. Romaerne er ofre for diskrimination, marginalisering og segregation på alle områder i det offentlige og private liv, herunder adgangen til offentlige instanser, undervisning, beskæftigelse, sundhedsydelser og bolig såvel som ved grænseovergange og i forbindelse med asylansøgninger. For fremtiden vil denne diskrimination ikke kun være romaernes, men alle europæeres problem, og vi bør udvise solidaritet for at forbedre deres levevilkår. Vi bør selvsagt på det kraftigste fordømme alle de former for diskrimination, romaerne udsættes for, men vi bør også give dem adgang til anstændige boliger, uddannelse, sundhedsydelser og socialsikring. Og jeg understreger, at vi bør gøre alt for, at de ikke tvinges til at forlade deres land på grund af kummerlige livsvilkår grænsende til forfølgelse.
Europa bør anerkende romaniminoriteten som sådan for at kunne sætte den i stand til at bekæmpe enhver form for diskrimination. Det er grunden til, at vi kræver, at Kommissionen udarbejder en handlingsplan med klare henstillinger til medlemsstaterne og kandidatlandene om at sikre en bedre økonomisk integration, men også en bedre social og politisk integration af alle romaer i Europa. Det har længe stået klart, hvordan det forholder sig, og det er nu så absolut på tide at skride til handling. Det har varet længe nok. Romaernes rettigheder bør omfatte mere end blot anstændige levevilkår. Europa er det multikulturelle samfunds vugge. Fremme af romaernes kultur vil kunne få stor betydning for bekæmpelsen af diskrimination, racisme og fremmedhad. De skal kunne blive i deres eget land, hvis de ønsker det, og bør ikke forfølges på vejene, det er vigtigt, det er afgørende for os alle. Det er vores pligt at handle og handle hurtigt. 
Viktória Mohácsi,
   Hr. formand, vi er vidner til et historisk øjeblik. For første gang i Europa kan Europa-Parlamentet vedtage en sådan beslutning, og vi skal afgive vores stemmer i morgen. EU, Europa-Parlamentet og alle andre organer, der kontrollerer, vedtager og ændrer bestemmelser, kritiserer ofte menneskerettighedssituationen uden for EU's grænser. På den anden side er det et historisk øjeblik, fordi det er det første dokument, der kritiserer romaernes menneskerettighedssituation i EU. Det er signifikant, at der for første gang i Parlamentets historie findes en sådan politisk stemning, fordi forskelsbehandlingen af romaerne i EU ikke længere behøver være et tabuemne.
I dag ligger invaliditetsindekset gennemsnitligt på 60 % i de 25 medlemsstater. Det betyder, at gennemsnitligt 60 % af de børn, der erklæres mentalt handicappede, er romaer. Et sådant barn har ikke blot mistet chancen for en videreuddannelse, men er også kommet i en situation, som det aldrig vil kunne komme ud af, hvilket i praksis vil sige, at barnets skæbne besegles, når det er syv år gammelt. Boligproblemer, hjemstavnsfordrivelse, tvangssterilisering, opdelte fødestuer og utallige andre diskriminerende tiltag, som nævnes i forskellige punkter i beslutningen, er slet ikke overraskende i EU, og jeg nævner med vilje ingen lande her. 
Fremme af politisk deltagelse er en anden vigtig EU-rolle, hvis utilstrækkelighed behandles i visse punkter. I dag er EU's romanibefolkning på ca. 7-8 millioner mennesker, og den har kun to repræsentanter her i Parlamentet. Jeg er meget stolt over mit land, da vi begge kommer fra Ungarn. Der findes imidlertid ingen andre politikere med romanibaggrund fra andre lande i hverken Kommissionen eller andre EU-institutioner.
Denne deltagelseskløft skal lukkes - ikke blot i EU, som primært er vores opgave, men også af de nationale regeringer, så de føler, at alle dele af samfundet i hele Europa deler dette ansvar, og så det ikke kun håndteres gennem direktiver og retningslinjer fra EU. Det er ikke op til romaerne at løse dette problem, da det ikke er dem, der erklærer deres børn for handicappede. Det er ikke romakvinderne, der ønsker at få deres æggestokke fjernet.
Ifølge meningsmålinger er det i Europa, at romaerne føler sig mest europæiske. Det kommer ikke som nogen overraskelse, da romanibefolkningen ikke længere kan tro på deres egen regering i noget land - specielt i Central- og Østeuropa. Forskellige politiske partier erstatter hinanden i den ene valgperiode efter den anden, men ingen af regeringspartierne har kunnet finde en løsning på dette problem og f.eks. afskaffe forskelsbehandling. Romaernes eneste håb ligger hos EU og Europa-Parlamentet, hvor vi alle sidder og forsøger at vedtage en beslutning under afstemningen i morgen. Jeg håber på, at vores beslutning vedrørende romaernes situation vil opstille en ægte standard for menneskerettigheder.
Elly de Groen-Kouwenhoven,
   Hr. formand, med EU's udvidelse er antallet af romaborgere steget fra 7 til 9 millioner. Eftersom udvidelsen er en vedvarende proces, vil EU i fremtiden have op til 12-15 millioner romaer. I tusinder af år har romaerne levet i diaspora, men når de forenes i EU, bliver de vores medborgere. EU er ensbetydende med afslutningen på årelang krig og begyndelsen på samarbejde. Men hvordan kan vi samarbejde, når folk udstødes?
Romaspørgsmålet forbindes først og fremmest med arbejdsløshed og manglende uddannelse, sundhedspleje og boliger. Men i virkeligheden er hovedproblemet racisme mod romaer, nærmere betegnet sinti-fjendtlighed eller romahad. Kan vi acceptere en situation, hvor millioner af vores medborgere nægtes grundlæggende menneskerettigheder og udsættes for politichikane, hvor tusinder af skolebørn forbliver analfabeter, og arbejdsløshedstallet overstiger 70 %, hvor der gøres forsøg på etnisk udrensning ved at forgifte mennesker og handle med kvinder og børn, også i vestlige EU-lande, der i modstrid med Genève-konventionen fra 1951 om flygtninge også udviser romaflygtninge?
Romaerne deltager heller ikke meget i det politiske liv, hvilket fører til, at der ikke er nok romarepræsentanter til at gøre opmærksom på deres problemer. Den praksis, der anvendes i dag, er ikke bare en menneskelig tragedie: Romaerne er blevet gjort til et politisk redskab. Hvad skete der med de millioner af dollars og euro, som USA og EU donerede til østeuropæiske lande til romaprojekter?
De strukturer, der er oprettet for at tale romaernes sag, bruger ofte denne sag som et påskud. I virkeligheden anvendes de fleste af pengene på lønninger og rejser og på at købe borgere, administratorer og politikere. Denne proces er defineret som korruption, men i virkeligheden er der tale om manipulation. Der er mennesker i denne verden, som ikke ønsker et dynamisk Europa, de fører en del og hersk-politik ved at opretholde fattigdommen og opnå kontrol over de østeuropæiske lande. Romaerne, som er Europas største og mest sårbare minoritet, er imod deres vilje ofre for og deltagere i dette globale spil.
Derfor er det også set ud fra et udelukkende politisk synspunkt nødvendigt at styrke romanibefolkningen. Deres politiske deltagelse i valg er vigtig. Vi må satse på romaerne som vælgere og som kandidater på alle politiske planer. Roma-til-roma-strategien, som OSCE har udviklet, er en anden effektiv måde at konsolidere romaernes position på. Alle europæiske organisationer bør begynde at ansætte romaer til roma- såvel som ikke-romarelaterede stillinger. Jeg har en romamedarbejder.
Sinti-fjendtlighed er en skam og en trussel mod EU.
Vittorio Emanuele Agnoletto,
    Hr. formand, mens vi diskuterer en utrolig vigtig beslutning, der skal til afstemning i morgen, indløb der for få timer siden en nyhed om, at der i går gik ild i en hytte i en romanilejr i provinsen Napoli. Ved branden omkom en ung dreng, og hans far og en anden ung dreng befinder sig i en alvorlig tilstand.
En delegation af romaer fra adskillige italienske byer - der har været her i to dage for at mødes med medlemmer af Europa-Parlamentet og øge deres bevidstgørelse - fortalte mig nyheden, så snart de hørte den. De var ulykkelige men erklærede, at sådanne ting desværre fortsat forekommer. Hvor forekommer de? I Italien i hjertet af det gamle Europa, hvor disse folk - hvoraf størstedelen ikke har været ikke-bofaste personer i nogen tid - er samlet i lejre uden vand, elektricitet eller tjenester.
En af dem sagde i dag: "Første gang jeg nogensinde sov i en container, var da jeg ankom til Italien. Jeg havde et hus, der hvor jeg kom fra". EU's rettigheder ender ved indgangen til de ikke-bofastes lejre, og den italienske regering skaffer sig fortsat af med - det er det korrekte udtryk - romanibefolkningen gennem kollektive deportationer.
I sådan en situation er det umuligt at uddanne børnene og få dem til at gå i skole. Der findes unge 20-årige mennesker, der er født i Italien, og som ikke har et italiensk legitimationskort. For nylig er andre børn, der er født i Italien, blevet anset for at have en jugoslavisk identitet, uden at man ved hvilken, da landet ikke længere findes. Mange romaniborgere i mit land har et legitimationskort - i de tilfælde, hvor de rent faktisk har et - med adressen på de ikke-bofastes lejr og "romanilejr" i parentes. Det er indlysende, at de ikke får et arbejde, og at de i stigende grad vil blive udsat for forskelsbehandling, når de står i den situation.
Til slut vil jeg sige, at morgendagens afstemning er utrolig vigtig, men at beslutningen også skal omsættes i praksis - i særdeleshed af Kommissionen. Vi skal ikke glemme, at den kommissær, der skal tage sig af dette spørgsmål, er italieneren hr. Frattini, selv om han efter min mening i høj grad minder om den abe, der sagde "jeg ser, hører og taler ikke noget ondt". 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, jeg taler på vegne af Partito Socialista Nuovo (PSI) til støtte for de legitime krav fra de mange romaer, som jeg har været så heldig at træffe i løbet af mit mangeårige sociale og politiske virke. De socialdemokratiske medlemmer af PSI håber, at den 8. april, der er planlagt som Den Internationale Romadag, ikke kun bliver brugt til højtideligholdelse, men at den først og fremmest vil øge offentlighedens kendskab til problemerne hos Europas største etniske minoritet.
Jeg vil gerne fremhæve et aspekt, der efter vores mening er særligt vigtigt. Trods de forpligtelser, som Kommissionen har påtaget sig - inklusive de seneste - må vi ikke desto mindre konstatere, at unge romaer i nogle medlemsstater og kandidatlande ofte isoleres i skoler for mentalt handicappede eller sendes i klasser for børn med indlæringsvanskeligheder. Det gør dem tydeligvis mere ængstelige og øger deres følelse af at være socialt udstødte. I stedet bør de sikres fuld adgang til det almindelige uddannelsessystem, da skoler er et vigtigt middel til fremme af fuld social integration.
Den aktuelle situation er en ubegrundet standsning, der er helt i strid med de principper om lighed, tolerance og respekt, der er helt centrale for den fællesskabsfølelse, der støttes af EU. Alle skal inden for deres eget ekspertiseområde forsøge at omsætte ord til handling.
Edit Bauer (PPE-DE ).
   - Romanispørgsmålet er blandt de mest komplicerede sociale og politiske emner i EU. Gennemførelsen af forskellige foranstaltninger har ikke ført til en vellykket løsning på det såkaldte romaniproblem. Alle forsøg på at håndtere det som et socialt problem grundstødte på grund af kulturelle forskelle. Indsatsen for at integrere romanisamfundet endte ofte med forsøg på assimilation, hvilket også mislykkedes. På grund af romanispørgsmålets kompleksitet befinder det sig i skæringspunktet mellem sociale problemer, etniske problemer og/eller minoritetsproblemer. Problemet er bestemt ikke lige stort i alle landene. Der findes således ingen romaer i de baltiske lande, men i EU's sydlige del og i de nye medlemsstater er problemet ofte så stort, at det enkelte land ikke magter at håndtere det.
Det er tydeligt, at overgangen til markedsøkonomi i mange lande ikke har skabt en win/win-situation for romaerne. En stor del af denne minoritet har tilsluttet sig rækkerne af dem, der ikke klarede den og fandt det umuligt at tilpasse sig de nye betingelser. Deres ugunstige situation, ekstrem fattigdom og stor arbejdsløshed, skyldes ikke kun racediskrimination. Problemet er ofte langt mere omfattende. Det starter med manglende uddannelse. Det værste er helt klart situationen for dem, der bor i fjerntliggende områder, separate bosættelser (ofte uden adgang til skoler, elektricitet eller rindende vand) og områder med meget stor arbejdsløshed.
Slovakiet blev nævnt for et par måneder siden i forbindelse med romaerne og påståede tvangssteriliseringer af romakvinder. Jeg vil gerne gentage, hvad vores viceministerpræsident sagde til Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder - nemlig at en grundig politiundersøgelse viste, at sådanne tvungne og ulovlige handlinger ikke forekom. Undersøgelsen afslørede imidlertid også, at lovgivningen på dette område er forældet og upræcis. Afslutningsvis vil jeg gerne udtrykke min støtte til beslutningen, da der findes en række myter om romaerne og deres situation samt måske endnu flere fordomme, men i hvert fald en mangel på virkelig forståelse.
Jeg er overbevist om, at romaniproblemet overskrider grænserne til de enkelte stater, og at det skal behandles som et europæisk problem, sådan som kommissær Špidla sagde. Det er virkelig nødvendigt at bruge de enkelte landes bedste erfaringer og kanalisere strukturfondsmidler til løsning af problemet med deltagelse af romaerne selv. Det er det centrale punkt i denne forbindelse. Jeg mener, at denne beslutning er et passende og nødvendigt skridt i den retning.
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg er meget stolt af, at der er mange kolleger i min gruppe, som virkelig engagerer sig i romaernes sag. Og det glæder mig meget, at vi også har mange meningsfæller i de andre grupper, således at vi i fællesskab kan skrive et nyt kapitel i historien om integrationen af romaerne i morgen.
Min personlige bevæggrund til, at jeg netop nu opfordrer til, at vi skulle drøfte dette spørgsmål, er et besøg i Novi Sad sammen med en delegation fra Parlamentet. Her undersøgte vi egentlig situationen for den ungarske minoritet, men vi så et kvarter i udkanten af Novi Sad, hvor der herskede ufatteligt dårlige forhold blandt romaerne og den romagruppe, som blev fordrevet fra Kosovo.
Det er desværre således, at de første ofre i tidligere konflikter ofte var romaerne. Men også uden sådanne konflikter er romaernes situation langtfra tilfredsstillende. Det gælder ikke kun i de nye medlemsstater, hvor der er flere af dem, men også i mange gamle medlemsstater. Hvis vi vifter formanende med pegefingeren udadtil og kommer med anbefalinger til andre lande om, hvordan de skal behandle deres minoritet, er det ekstremt vigtigt, at vi europæere også selv behandler vores minoritet - navnlig romaerne, som er vores største minoritet - med respekt ved at give dem mulighed for at integrere sig og ved at bryde denne frygtelige, onde cirkel, som består i, at mange romaer er dårligt uddannet, til dels tvinges ind i segregerede skoler, og at de som følge af den dårligere uddannelse også har dårlige jobmuligheder og lavere indkomster. Lavere indkomster forårsager dårlig sundhed, og dermed fortsætter den onde cirkel. Den skal vi bryde i fællesskab.
Jeg foreslog allerede for nogen tid siden, at vi skulle udnævne en EU-kommissær, som skulle være ansvarlig for minoritetsspørgsmål, herunder især romaspørgsmålet. Det skete imidlertid ikke. Ikke desto mindre er jeg sikker på, at romaspørgsmålet er i gode hænder hos kommissær Špidla. Men jeg vil godt bede Dem, hr. kommissær, som fru Roure også nævnte, i den meddelelse fra Kommissionen, som vi kræver, ikke kun at skilte med, hvad der er, men også med, hvad der kan komme, og hvordan man måske kan forbedre det, selv uden at anvende det store magtmaskineri på europæisk plan.
Hr. kommissær, som De meget rigtigt sagde, er det nemlig et europæisk problem, som vi også skal finde et svar på, på europæisk plan, men naturligvis også på nationalt plan. Hvis samarbejdet her i Parlamentet kan bidrage til, at vi giver anstødet til det med beslutningsforslaget i morgen, har vi taget et væsentligt skridt fremad.
Med Deres og med Kommissionens hjælp, hr. kommissær, vil vi virkelig kunne opnå betydelige forbedringer i integrationen af romaer og sintier i Europa i de kommende 10 år. 

Milan Horáček (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. Špidla, kære kolleger, desværre har vi endnu ikke gjort tilstrækkeligt op med den tragedie, som ramte de europæiske romaer, sintier og andre befolkningsgrupper. Der var tider, hvor det var muligt at bevæge sig frit i Europa, og hvor man frit kunne vælge sin livsstil og sit kulturelle tilhørsforhold. Desværre var det 20. århundrede kendetegnet ved forsøget på at udrydde enkelte befolkningsgrupper fuldstændig. Under den tyske besættelse af Böhmen og Mähren var der to romakoncentrationslejre i Lety i Sydböhmen og i Hodonin ved Kunstat i Mähren.
For os er det menneskeretligt, politisk, moralsk og ganske enkelt menneskeligt uværdigt, at der i over 40 år har fundet svineopdræt sted på det område i Lety, hvor den tidligere koncentrationslejr lå. På et sted, hvor adskillige tusinde mennesker led, heriblandt mange børn, og hvor flere hundrede mennesker døde, må vi ikke tillade en sådan fornedrelse i fremtiden. Af de ca. 6.000 romaer og sintier, som levede i protektoratet Böhmen og Mähren i 1942, vendte knap 600 tilbage fra koncentrations- og ødelæggelseslejrene i 1945. Det er lige nøjagtig en tiendedel.
Da det i mellemtiden ikke længere kun er et problem for de tjekkiske myndigheder, men et europæisk problem, stiller vi krav om, at dette svineopdræt flyttes, og at der etableres et mindesmærke til minde om ofrene for nationalsocialismen i den tidligere koncentrationslejr. Vi arrangerede en udstilling her i sidste uge. Dokumentationen herfor har jeg i hånden. Jeg vil godt bede Dem om at støtte dette krav, og jeg vil godt takke for det tværgående samarbejde i Parlamentet. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil bede Dem udvise tålmodighed, for jeg vil sige noget, der går imod det, der tidligere er sagt. Ligesom alle andre etnokulturelle minoriteter i EU - uanset om det måtte være indfødte minoriteter som f.eks. sardiniere, korsikanere, baskere eller gælere eller lovlige indvandrere - fortjener den etniske gruppe af romaer også alt muligt hensyn. Men ligesom de nævnte samfund skal romanisamfundet også være underlagt reglerne for social sameksistens og gensidig respekt for den sociale orden.
Jeg ved ikke - i hvert fald ikke på baggrund af personlig erfaring - om sigøjnere er integreret i Rumænien og Bulgarien eller ej og på hvilken måde. Det er de imidlertid i mit land, hvor politiet ikke kan komme ind i de ikke-bofaste personers lejre, hvor sundhedsmyndighederne ikke kan behandle eller gennemføre undersøgelser, og hvor det er umuligt at håndtere fravær fra skolen, foretage en optælling af indbyggerne, kontrollere børnenes levevilkår og forældremyndighedens legitimitet eller føre tilsyn med respekten for kønsforskelle og menneskerettigheder, og jeg kunne fortsætte i timevis.
Kommissionen ønsker foranstaltninger, der skaber job til romanisamfundet. Disse og andre utålelige privilegier støttes af fem beslutningsforslag fremsat af alle grupperne fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater til den ekstreme venstrefløj. I visheden om, at vi repræsenterer millioner af EU-borgere - i det mindste i denne sag - forkaster vi både Kommissionens erklæring og beslutningsforslagene, der er idiotiske, proppede med retorik og racistiske over for Europas befolkning. De medlemmer, der stillede disse forslag, bør forklare befolkningen, hvorfor De forlanger, at de udfører pligter, mens De kun i anden række lader dem nyde rettigheder. De bør forklare dem, hvorfor De ikke giver dem førsteret til hjem eller job eller tilbyder dem straffrihed.
På grund af de skatter, vi opkræver fra de korrekt registrerede borgere, føler vi os her kaldet til først at repræsentere disse europæiske statsborgeres interesser og følelser og derefter og først derefter til at docere over imaginære diskriminerende handlinger. 
Katalin Lévai (PSE ).
   - Hr. formand, et af de presserende punkter på Europa-Parlamentets dagsorden i denne uge har været spørgsmålet om grundlæggende menneskerettigheder eller mere specifikt situationen for romaniminoriteten i Europa. Jeg synes, at spørgsmålet om romaniminoriteten rækker langt ud over forfatningsmæssige statsgrænser, og deres situation bør løses på europæisk plan.
I går eftermiddags blev et forum sammenkaldt - Europa-Parlamentets romaniforum - med deltagelse af romaer, som regelmæssigt er dårligt stillede og udsættes for forskelsbehandling, som bor indespærret bag pigtråd eller lever uden vand, gas eller elektricitet i deres hjem, og som ikke kan få deres børn uddannet. Mange medlemmer af Europa-Parlamentet og nogle repræsentanter for andre myndigheder, der mener, at denne situation med fortsat forskelsbehandling skal løses gennem en fælles indsats, deltog i dette ekstraordinære europæiske romaniforum. Vi besluttede at oprette et europæisk overvågnings- og opfølgningssystem om forskelsbehandling samt en database med tilfælde af fordomme over for romaerne. Vi vil anmode om kommissærens hjælp til at oprette et sådant forskelsovervågningssystem, så dette forum kan påvirke offentligheden efter behov.
Vi synes, at EU, borgerorganisationer, privatpersoner og repræsentanter har gjort en stor indsats, men meget ofte er mange af disse anstrengelser ikke blevet koordineret. Det er meget vigtigt, at kommissæren og Parlamentet koordinerer disse forskellige indsatsformer, der ikke nødvendigvis er parallelle, for at handle mere effektivt og levere en mere effektiv form for menneskerettighedsbeskyttelse til Europas største minoritet.
Claude Moraes (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er stolt over at sidde i samme sal som fru Járóka og fru Mohácsi, selv om jeg er knap så stolt over, at så få medlemmer af Parlamentet eller ansatte i institutionerne tilhører en etnisk minoritet. Dette bliver sat i skarpt relief i denne forhandling om romaerne. Vi står i en situation, hvor denne gruppe uden tvivl bliver den største minoritet efter den næste udvidelse. Der er - bortset fra den næstsidste taler måske - enighed om, at der bør gøres noget.
Hvad bør der gøres? Fru Bauer talte om dette problems dybe kompleksitet. Sandheden er, at vi her i Parlamentet allerede kan pege på de ting, som vi kan gøre, men som medlemsstaterne ikke vil gøre. F.eks. er der racelighedsdirektivet. Jeg har set tilfælde, hvor romaer indbringer sager om forskelsbehandling på arbejdsmarkedet i deres egne lande, men de er så få, at det bliver meningsløst. I Parlamentet har vi allerede set lovgivning, som ikke bliver gennemført i medlemsstaterne. Den bliver bestemt ikke gennemført i de nye medlemsstater.
Sammen med hr. Agnoletto mødte jeg i formiddags nogle medlemmer af romasamfundet fra Italien. Som det er tilfældet i mit eget land, Det Forenede Kongerige, lider diasporaromaer i det såkaldte gamle Europa lige så meget, hvis ikke mere end i de nye lande, fordi de er udsat for den ekstra nedværdigelse at være både indvandrere og romaer.
Vi må løse begge problemer. Dette er en fælles kamp, og vi kan - bortset fra en taler, som jeg og mange andre er helt uenige med - fastslå, at problemet er så komplekst, at der skal være en tværpolitisk enighed i denne beslutning, som underskrives og støttes af alle partier, om, at vi ikke kan leve i et EU, hvor børn fra en etnisk minoritet placeres separat i skoler og sendes i skole med mennesker, der angiveligt er mentalt handicappede. Det er ikke det EU, jeg ønsker at leve i, og Parlamentet har mulighed for at foranledige, at medlemsstaterne begynder at handle. Jeg glæder mig til at høre, om kommissæren agter at reagere omgående.
Wiesław Stefan Kuc (PSE ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, forhandlinger og taler om romaer, som vi normalt kalder sigøjnere på polsk, er noget, som jeg har vænnet mig til, efter at jeg blev valgt til Europa-Parlamentet. Hvem er romaerne, og hvad mener vi med dette udtryk? Er de en etnisk gruppe, som der står i beslutningsforslaget, eller er der tale om en statsløs nation? Hvis er enige om, at de er en etnisk gruppe bestående af borgere fra alle EU-medlemsstaterne, er løsningen på problemerne relativt enkel. Det er trods alt de enkelte medlemsstaters opgave at sørge for, at deres borgere nyder samme rettigheder og behandles ens og ikke udsættes for forskelsbehandling eller fremmedhad. Vi skal imidlertid huske på, at borgerne både har rettigheder og visse pligter - både over for det land, de bor i, og over for de øvrige indbyggere i landet. Hvis vi opfatter romaerne som en statsløs nation, ser det straks meget værre for ikke at sige håbløst ud. Vi skal spørge os selv, hvem der skal forsvare denne nation, da svaret på dette spørgsmål vil være et udgangspunkt, hvorfra vi kan finde en løsning på problemerne. Debatten om dette emne er på det seneste blevet mere ophedet, fordi de to nye lande Rumænien og Bulgarien er på vej til at blive medlemmer af EU. Rumænien betragtes almindeligvis som romaernes primære hjemland, selv om de oprindeligt kommer fra det fjerntliggende Indien. I mere end 600 år har romaerne enten ikke ønsket eller ikke formået at blive optaget i samfundet i de lande, hvor de bor. Den gensidige fjendtlighed er vokset i årenes løb. Skønt der er gjort forskellige tiltag for at mindske den udviklings-, uddannelses- og levestandardsmæssige kløft mellem romaerne og resten af befolkningen, er den faktisk blevet større. 
Inger Segelström (PSE ).
   - Hr. formand, kommissær Špidla, kære borgere på tribunen og kære kolleger!
Ligesom de andre bifalder jeg forhandlingen om romaernes situation i EU. Jeg byder også alle romaer velkommen som medlemmer af EU.
Trods forbud mod diskriminering, FN's første artikel, lever 12-15 millioner romaer i en udsat situation. De 7-9 millioner romaer i EU, lige så mange som der er indbyggere i Sverige, findes i størstedelen af EU's medlemslande, men ingen af landene giver gruppen rigtig anerkendelse som den største etniske minoritet. Bekymringen øger nok også diskrimineringen. Siden 2000, hvor Sverige ratificerede Europarådets rammekonvention om beskyttelse af nationale minoriteter og charter om regional- eller minoritetssprog, er romanigrupper blevet anerkendt i Sverige, og romaernes sprog romani er et anerkendt minoritetssprog i Sverige, men det er ikke tilstrækkeligt til at bryde isolationen. Hele EU skal beskytte romaernes stilling og især kvindernes og børnenes udsatte stilling. Vi skal sammen med romanikvinderne gøre dem til en del af vores ligestillingspolitik, især i spørgsmålet om beskyttelse af den reproduktive og seksuelle sundhed og fremme af familieplanlægningen, uddannelse for børn og piger og en øget deltagelse i den politiske beslutningstagning.
Jeg lyttede til kommissær Špidlas rapport - tak for den - og jeg vil gerne returnere med et spørgsmål tilkommissær Špidla, som er ansvarlig for ligestilling i Kommissionen, om der er mere, vi kan gøre netop for kvinders og børns rettigheder og mod isolationen, for romaernes sag er hele EU's ansvar.
Bifald til beslutningen! 
Vladimír Špidla,
    Efter min mening har den netop afholdte forhandling været utroligt vidtspændende. Den har været omkring emner som romaernes status som etnisk gruppe, forskelsbehandling af denne gruppe samt romaernes sociale og politiske position fra en række synsvinkler. Vi har hørt et bredt spektrum af meninger eller snarere synspunkter, hvilket vil give os et solidt grundlag for yderligere overvejelser vedrørende Europa-Parlamentets beslutningsforslag. De spørgsmål, der er rejst under forhandlingen, understreger betydningen og uopsætteligheden af foranstaltninger til fremme af romaernes sociale integration på europæisk, nationalt og regionalt plan. Parlamentets støtte - og jeg finder initiativet utroligt vigtigt - vil hjælpe os med at mobilisere alle interessenter og skaffe den nødvendige politiske vilje. Det er særligt gavnligt, at der blandt Europa-Parlamentets medlemmer findes romaer, der er til stede i mødesalen i dag, da det giver os et udgangspunkt for en europæisk debat om romanisamfundenes faktiske liv og forhold.
Kommissionen vil fortsætte sin indsats for at sikre, at alle relevante politikker og programmer udføres på en sammenhængende og effektiv måde med henblik på at fremme integrationen af romaer og andre dårligt stillede grupper. Vi skal gennemføre en mere dybtgående analyse af både de forskellige gruppers faktiske behov og de områder, hvor en indsats på europæisk plan kan give merværdi. Efter min mening vil det være nyttigt, hvis Kommissionen kan få rådgivning i sådanne sager fra en gruppe højtstående personer og eksperter, og jeg vil overveje, hvordan man bedst kan sammensætte en sådan gruppe. Jeg vil også foreslå kommissionsformand Barroso, at der afholdes en forhandling om romaernes situation under et af møderne for gruppen af kommissærer med ansvar for grundlæggende rettigheder, ikke-forskelsbehandling og lige muligheder.
2007 bliver erklæret for det europæiske år for lige muligheder for alle. Kommissionen vil gennemføre en række foranstaltninger, og romanispørgsmålet vil naturligvis også blive tilgodeset.
Dagens forhandling har givet anledning til en række historiske betragtninger og sidebemærkninger. Efter min mening vil det være passende at minde os selv om, at romaernes historie i Europa har været præget af forfølgelse, og at denne forfølgelse ofte har været meget grusom. Ifølge et dekret, der blev udstedt af den østrigske kejser Leopold i slutningen af det 17. århundrede, og som jeg her omskriver en smule, skulle enhver roma, der krydsede grænsen til en landsby, dræbes, og det gjaldt også børn. Enhver, der ikke fulgte denne opfordring, ville blive straffet. Europas historie er meget grusom på dette område.
En af talerne sagde, at EU er romaernes eneste håb. Jeg ville nok ikke selv have brugt ordet "eneste", da der unægteligt findes ganske mange andre organisationer og politiske muligheder. Ikke desto mindre kan vi være stolte over, at EU har opstillet et eksempel med hensyn til muligheder og menneskerettigheder trods inkonsekvens og alle vores mangler og trods alt det arbejde, vi fortsat mangler at gøre.
Formanden.
   - Jeg har modtaget fem beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indlæg af et minuts varighed om politisk vigtige sager.
Zbigniew Zaleski (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, hr. Roszkowski og jeg bad om, at Parlamentet skulle mindes og ære de officerer, der blev udsat for brutalt og overlagt mord i Katyn i april 1940 i forbindelse med en terrorhandling begået af det sovjetiske NKVD, folkekommissariatet for indre anliggender. Vi fik et svar fra Parlamentets formand om, at vi aldrig må glemme sådanne datoer og tragedier, der er en del af vores historie, og det er jeg ham meget taknemmelig for. Samtidig kunne han imidlertid oplyse, at Præsidiet havde besluttet ikke at iagttage et minuts stilhed for ofrene for denne forbrydelse, hvilket jeg finder yderst beklageligt. Inden jeg stiller et forslag til Parlamentet, vil jeg derfor gerne bruge 10 sekunder af min taletid til at mindes de officerer, der døde i Katyn, samt deres familier. Andre medlemmer skal være velkomne til at deltage. 
 Hr. formand, jeg foreslår, at Europa-Parlamentet erklærer den 5. marts for dagen for bekæmpelse af alle former for totalitarisme. Den 5. marts 1940 traf Stalins hold afgørelsen om dette grusomme folkemord. 
Linda McAvan (PSE ).
   - Hr. formand, de fleste mennesker ved, at den 1. maj er arbejdernes internationale kampdag, men jeg spekulerer på, hvor mange mennesker der ved, at i morgen, den 28. april, er arbejdernes internationale mindedag. Det er den dag, vi mindes de mennesker, der er blevet slået ihjel på arbejdspladsen eller er døde af arbejdsrelaterede sygdomme. Arbejdsmiljøet er naturligvis blevet bedre i EU i de senere år, til dels på grund af den lovgivning, som vi selv har vedtaget. Alligevel skønner ILO, at der stadig på verdensplan dør et menneske hvert 15. sekund ved en arbejdsulykke, hvilket svarer til, at der dør 6.000 mennesker hver dag, og det siges, at arbejde dræber flere mennesker end krig.
Ved at mindes de døde kan vi gøre mere for at forebygge arbejdsulykker. Med en lokal kampagne i min valgkreds, organiseret af Herbert Styles, blev der gjort forsøg på at overtale regeringerne til at gøre mere ved at anerkende arbejdernes internationale mindedag formelt. Det er derfor, at jeg anmoder mine kolleger og vores formand, hvis eget land, Spanien, anerkender arbejdernes internationale mindedag, om at prøve at få den dag anerkendt formelt, så vi bliver mere opmærksomme på arbejdsulykker.
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, for to dage siden døde en fireårig pige i min valgkreds efter at være blevet påkørt af en bil for øjnene af sin mor. Omfanget af den sorg, som en sådan katastrofe kan påføre en familie, er vanskeligt at forstå og umuligt at beskrive. Desværre sker den slags tragiske ulykker dagligt og i stort antal i en eller anden del af Unionen. Vejtrafikulykker er faktisk den hyppigste dødsårsag blandt europæiske børn i dag. Dette er en skammelig og helt uacceptabel statistik for et civiliseret samfund som vores. Nedslagtningen af vores børn på vejene skal stoppes. Hr. formand, må jeg opfordre Dem til personligt at kontakte alle europæiske statschefer og bruge Deres overtalelsesevner til at overbevise dem om, at det er helt nødvendigt, at de involverer sig i en seriøs, vedvarende og effektiv kamp for at forbedre færdselssikkerheden, navnlig for børn?
Jeg foreslår også, at der gøres en indsats for at lave en skammeliste, hvor de 25 medlemsstater bliver placeret ud fra antallet af trafikdræbte børn pr. indbygger hvert år. Denne liste skal have meget offentlig omtale.
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, som formand for delegationen for forbindelserne med landene i Sydkaukasus ønsker jeg virkelig, at Europa-Parlamentet mindes 90-årsdagen for det armenske folkemord. Det armenske folk har nu i 90 år levet med dette skrækkelige minde og ventet på, at dette folkemord blev anerkendt. Anerkendt og bevidnet af den øvrige verden, som af Europa-Parlamentet i 1987, og anerkendt af dem, der begik folkemordet, de skyldige. Denne anerkendelse har været længe undervejs, for vi befinder os på et ekstremt følelsesladet og følsomt område. Men jeg er fortsat overbevist om, at den kommer med tiden, og at det er Unionens opgave at bidrage hertil.
Unionen bør som led i tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet hjælpe det tyrkiske folk og de tyrkiske myndigheder med at bearbejde deres historie, som Tyskland gjorde det ved at undskylde sig over for de jødiske folk. Vi bør foranledige det tyrkiske folk til at anerkende det armenske folkemord i 1919. Jeg er fortrøstningsfuld, især i dag, fordi de armenske myndigheder har indvilliget i at deltage i en regeringskonference med Tyrkiet om folkemordet. Jeg er virkelig overbevist om, at armenierne og tyrkerne vil kunne finde vejen til forsoning og vil kunne leve i fredelig sameksistens.
Vittorio Emanuele Agnoletto (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil blot henlede Parlamentets opmærksomhed på en meget alvorlig sag. 40 kurdiske borgere har nu sultestrejket i 30 dage i forbindelse med en anmodning om at få politisk asyl og blive i Belgien. Nogle af disse mennesker befinder sig i en meget kritisk tilstand.
Jeg har sendt et åbent brev til indenrigsministeren og bedt ham om at yde subsidiær beskyttelse, hvilket delvist gennem den tredje europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder fra 15. december 1980 kunne sikre disse mennesker midlertidigt ophold i Belgien selv uden politisk asyl. En delegation fra Parlamentet går til i morgen kl. 9.30 for at vise deres solidaritet med disse 40 kurdere, der sætter livet på spil. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
    -  Hr. formand, selv da mit hjemland Polen var under kommunistisk styre, var det ildeset at opfordre børn til at drikke. De forældre, der gav deres mindreårige børn alkohol, enten for at få lidt fred og ro, eller fordi de ikke tænkte over konsekvenserne, blev udsat for megen kritik. Det forekom primært i socialt dårligt stillede familier, der ikke var opmærksomme på skadevirkningerne fra alkohol og andre afhængighedsskabende stoffer. Slutresultatet af afhængighed vil altid være en cyklus af destruktion og selvdestruktion, der resulterer i enorme fysiske og mentale lidelser. Det gælder for alle aldre, men specielt for unge mennesker. Jeg finder det derfor forkasteligt og modbydeligt, at virksomheder fremstiller forskellige alkoholholdige drikke, der er målrettet imod børn, som f.eks. sodavand med alkohol eller alkoholpulver i små poser. På et af møderne i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed hørte vi, at Kommissionen tolererer sådanne produkter i rollen som det frie markeds vogter. Men det faktum, at vores markeder er liberaliserede, skal vel ikke tolkes derhen, at virksomhederne frit kan tilskynde børn og unge til at drikke sig fulde. Vi opfordrer derfor EU-institutionerne til at overholde EU-lovgivningen og give store bøder til alle, der bryder reglerne vedrørende mindreåriges drikkeri, eller som overtræder forbuddet mod at fremstille smarte alkoholholdige drikke, der er målrettet imod børn og unge, og som skal gøre dem afhængige af alkohol.
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, den 21. april fandt der en vigtig afstemning sted i Budgetudvalget. Den omhandlede de 90 millioner euro, som Parlamentet ifølge aktuelle beregninger skal modtage fra EU-budgettet. Man stillede et mundtligt ændringsforslag om at henlægge 60 millioner heraf til reserverne.
Som stemmeberettiget medlem af Budgetudvalget kritiserede jeg dette mundtlige ændringsforslag. I henhold til artikel 150 i forretningsordenen skulle det heller ikke have været til afstemning. Formanden for udvalget, hr. Lewandowski, valgte imidlertid at tilsidesætte dette.
Derfor vil jeg godt opfordre Dem i Deres egenskab af formand til at sørge for, at denne afstemning bliver annulleret, og at den pågældende betænkning ikke kommer til forhandling i plenarforsamlingen. Der er sendt en tilsvarende skriftlig anmodning til Præsidiet.
Pál Schmitt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i de næste par uger vil mediernes og forskellige konferencers opmærksomhed i hele Europa være rettet imod erfaringerne fra det første år efter EU's historiske udvidelse. For de 100 millioner borgere i de 10 nye medlemsstater er 1. maj ikke kun arbejdernes kampdag men også en mærkedag for vores tilbagevendelse til og genforening med Europa, og det er det, som vi vil fejre i mit hjemland Ungarn på denne dag. Vores forventninger var enorme, og jeg skal indrømme, at vi med en smule skepsis så frem til dagen, hvor vi opnåede rettigheder som fuldgyldigt medlem af EU. Dette indlæg af et minuts varighed levner ikke tid til overvejelser vedrørende erfaringerne fra det første år efter udvidelsen. På vegne af de 106 nye repræsentanter vil jeg imidlertid gerne benytte den festlige lejlighed til at takke de mangeårige medlemmer for deres venskab, hjælpsomhed, tolerance og solidaritet. Deres hjælp har tilskyndet os til at deltage aktivt og ansvarsfuldt i vores forenede arbejde i vores landes, partiers og borgeres interesse. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min bekymring over bortførelsen i Republikken Colombia af en borger fra EU, af spansk nationalitet, Carlos Ayala Saavedra, der er tjenestemand ved Kommissionens delegation i Bogotá.
Vi kender ikke de nærmere omstændigheder bag hans forsvinden, tilsyneladende er han blevet bortført, og da det drejer sig om en tjenestemand fra en af vores institutioner, bør vi i Parlamentet udvise solidaritet, såvel med borgeren og hans familie, som med søsterinstitutionen, dvs. Kommissionen. 
Mario Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg må på det kraftigste protestere imod Europa-Parlamentets alarmerende censur mod forevisningen af filmen i presserummet den 20. april.
Jeg mener, at det er en uacceptabel handling. Den selvsamme film har i månedsvis været udsat for censur i form af terror fra islamistiske fundamentalister, som myrdede filminstruktøren Theo van Gogh. Jeg opfordrer formanden for Europa-Parlamentet til at ophæve dette forbud, der ikke gør Parlamentet ære, og som er i strid med princippet om ytringsfrihed. Det strider især imod princippet om kunstnerisk ytringsfrihed, som vores sameksistens og EU's retsorden bygger på. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, som repræsentanter for de nye EU-medlemsstater er vi noget foruroligede over de seneste nyheder om det luxembourgske formandskabs forslag vedrørende EU's budget for 2007-2013. Disse forslag vil stille de nye medlemsstater og specielt Tjekkiet og Ungarn, men også mit land Polen dårligt. Det er primært et resultat af forslag om at mindske den andel af BNP, som medlemsstaterne skal betale ind til EU-budgettet, samt om at sænke støtteloftet til under 4 % af BNP, hvilket er særligt uretfærdigt. Jeg vil gerne gøre det helt klart, at det vil være det samme som ensidige ændringer i de tiltrædelsestraktater, der er indgået med Polen og de andre nye medlemsstater. Er det alt, hvad der er tilbage af den højt besungne europæiske solidaritet, vi hørte om inden tiltrædelsesfolkeafstemningerne i vores lande? Er det det bedst mulige eksempel på europæisk samhørighed? Det er disse spørgsmål, De skal stille Dem selv, mine damer og herrer, og disse spørgsmål, som vi alle her i Parlamentet skal finde et ærligt og oprigtigt svar på.
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   - Kære kolleger, jeg vil gerne vende tilbage til historien om romanisigøjnerne. Nutiden og dens problemer har altid en forbindelse til fortiden, som vi er nødt til at kende til. Det glemmer man imidlertid ofte, når det handler om de menneskelige tragedier, der fulgte efter den største jødiske tragedie, da det er tragedier vedrørende mindre nationer som f.eks. folkedrabet på romanibefolkningen eller befolkningen fra Tjetjenien og Ingusjetien under Anden Verdenskrig, og Europa-Parlamentet erkendte, at der fandt et folkedrab sted i Tjetjenien i fjor. For en uge siden besøgte jeg en lille udstilling i Parlamentet, der bevægede mig. Det er vist allerede blevet diskuteret her. Det var den tidligere romanikoncentrationslejr Lety i det nuværende Tjekkiet, der dengang var under nazistisk besættelse. Der var ikke mange udstillingsgenstande, men de lader ikke beskueren uberørt. Der var f.eks. dette billede med dusinvis af små, skønne og glade børn med sort hår og mørke øjne, som sandsynligvis er dømt til døden. Og i de tidligere lejrbygninger er der hverken et museum eller et mindested i respekt for deres lidelser, men derimod en svinestald. Ingen ville vove at behandle barakkerne i Auschwitz på denne måde. Der er således også tale om ulige muligheder, selv om vi taler forskelligt. Jeg beder mine kolleger fra Tjekkiet om at gøre deres bedste for at ændre den nuværende situation i Lety. Tak.
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, der er noget her, der ikke stemmer. Hvordan kan det være muligt? Jeg hører fra hr. Agnoletto, at en minoritet af kurdere her i landet har alvorlige problemer og søger om asyl i Belgien. Er det imidlertid ikke sandt, at kurderne ligesom de overlevende armeniere - hvis der fortsat er nogen af dem tilbage - er en tyrkisk minoritet? Hvis de forfølges, hvordan kan EU så have indledt en tiltrædelsesproces i strid med traktatgrundlaget? Jeg opfordrer Kommissionen og formanden til at være årvågne og suspendere tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet.
Carlo Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ved, at når der finder valg sted i forskellige dele af verden, så udsender EU og Europa-Parlamentet observatører for at kontrollere, om de er retfærdige. jeg vil gerne opfordre Parlamentets formand til at spørge Kommissionen og Rådet, om ikke de finder det passende at sende observatører til de kommende valg til det italienske parlament, der afholdes i maj 2006, fordi vi er de første, der skal overholde demokratiets regler.
Som De ved, var de seneste valg i Italien for tre uger siden ifølge mange italienske domstole skæmmet af uregelmæssigheder og svindel i forbindelse med udarbejdelsen af valglister. Det skulle helst ikke gentage sig, og jeg vil meget gerne have et svar, i betragtning af at svindlen blev begået på bekostning af den nuværende italienske regering.
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil rejse et hastespørgsmål om en tyrkisk ejet banks aktiviteter i Nederlandene. Det drejer sig om Finansbank. Den har formidlet hvidvaskning af op til 30 millioner euro fra et tyrkisk byggefirma med hjemsted i Irland. Disse penge tilhørte de ca. 800 tyrkiske arbejdstagere, der arbejdede for dette selskab i Irland. Pengene blev overført uden de pågældende arbejdstageres vidende. Finansbank overførte dem derefter til et andet selskab kaldet Ryder Investments. Dette betragter jeg som hvidvaskning af penge: ulovlig overførsel af penge, som ikke tilhører Gama, til en anden bank i Nederlandene og dernæst til en anden bank.
Vi må undersøge Finansbanks aktiviteter, vi må undersøge Gamas aktiviteter, og vi må sige til de tyrkiske myndigheder, at selskaber, der er anmeldt i Tyrkiet, skal overholde den europæiske lovgivning, når de opererer i EU.
Jeg går ind for, at Republikken Tyrkiet bliver medlem af EU, men denne form for aktivitet vil lægge hindringer i vejen for landets bestræbelser i den retning. Det er også vigtigt at erkende, at Gama for øjeblikket forsøger at afskedige de arbejdstagere, der gjorde opmærksom på dette bedrageri. Gama overtræder efter min opfattelse direktiverne om ikke-forskelsbehandling. Det overtræder også de direktiver, der forpligter selskabet til at oplyse arbejdstagerne om dets hensigter.
Jeg vil sætte pris på, at formanden viderebringer mine bemærkninger til kommissionsformanden. Det glæder mig, at kommissær Špidla befinder sig i Parlamentet lige nu, og jeg håber, at han har noteret sig mine ord, for de er alvorligt ment og er ikke ligegyldig snak. Disse undersøgelser skal iværksættes.
Formanden.
   - Indlæg af et minuts varighed er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0085/2005) af Cabrnoch for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om modernisering af socialsikringen og udvikling af sundhedspleje af høj kvalitet (2004/2189(INI)). 
Milan Cabrnoch (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne forelægge Parlamentets beslutningsforslag om Kommissionens meddelelse om modernisering af socialsikringen med henblik på at udvikle sundhedspleje og langvarig pleje af høj kvalitet. Kommissionen forelagde denne meddelelse for Det Europæiske Råd, Parlamentet, Regionsudvalget og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg sidste forår. Hovedformålet med den var at kortlægge de vigtigste udfordringer, der skulle tages op af alle sundhedssystemer i alle medlemsstater, og at foreslå fælles målsætninger, som medlemsstaterne kunne anvende som retningslinjer, når de udviklede eller evt. omstrukturerede disse systemer. Den åbne koordinationsmetode anvendes til at kortlægge fælles udfordringer, bakke op om fælles målsætninger, udveksle synspunkter og erfaringer og gennemføre fælles evalueringer af udviklingen i plejesystemerne i de enkelte medlemsstater.
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, som begge drøftede Kommissionens meddelelse, interesserede sig stærkt for den, hvilket fremgår tydeligt af, at der blev stillet over 100 ændringsforslag til mit beslutningsforslag. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender diskuterede beslutningsforslaget i slutningen af marts og stemte om alle de ændringsforslag, der var blevet stillet, og det forslag, vi behandler i dag, er slutresultatet af den proces. Der er i alle tilfælde indtil videre kun blevet stillet fem ændringsforslag, som alle sammen vedrører ændringer, der blev foreslået og forkastet i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Jeg er helt overbevist om, at Parlamentet vil stemme for mit beslutningsforslag.
Jeg har nu nogle få bemærkninger om de spørgsmål, vi drøftede. Problemer vedrørende sundhedspleje og langvarig pleje er af stor interesse for alle EU's medlemsstater, og der foregår en livlig debat om sundhedssystemet og dets fremtid i dem alle. Jeg kan uden tøven sige, at der er reformer af sundhedssystemerne i gang eller undervejs i alle medlemsstater. Sundhedspleje berører alle medlemmer af offentligheden, det gælder naturligvis også politikere. Levering af sundhedspleje af høj kvalitet, som er tilgængelig for alle, der har brug for den, uanset alder, status eller formue, er i offentlighedens interesse og er derfor en opgave for politikere. Noget andet, der er i offentlighedens interesse og derfor også er en opgave for politikere, er at opretholde et stabilt sundhedssystem, og med stabilt mener jeg ikke bare økonomisk stabilt, men også stabilt på andre måder, f.eks. hvad angår personale, som er et centralt spørgsmål.
Kommissionen kortlægger tre vigtige udfordringer i sin meddelelse, nemlig befolkningens aldring, nye teknologier til forebyggende, diagnostisk og terapeutisk pleje og stigende forventninger i en offentlighed, der bliver mere og mere opmærksom på valgmuligheder inden for sundhedspleje. Hertil kan føjes sundhedspersonalets stigende alder, det faktum, at dette personale forlader visse lande for at arbejde i udlandet, den stigende bevægelighed af EU-borgere mellem medlemsstater og den stigende indvandring til EU fra tredjelande.
De hovedmålsætninger, som Kommissionen foreslår, er pleje af høj kvalitet, adgang for alle og finansiel holdbarhed på lang sigt, hvilket ville forebygge behovet for statslig finansiering fra andre budgetposter. Da Kommissionens meddelelse blev drøftet i udvalget, blev der opnået enighed om disse udfordringer og om de fælles målsætninger. Et andet spørgsmål, der blev fremhævet, var spørgsmålet om subsidiaritet, som på området for sundhedspleje og langvarig pleje betyder, at de nationale regeringer er fuldt ud ansvarlige for at udvikle og omstrukturere sundhedsplejen i medlemsstaterne.
Vi vil også understrege, at forebyggelse er den mest effektive måde at forbedre folkesundheden på. Patienternes rolle som kunder til sundhedstjenesteydelser er af stor betydning for Parlamentet, da patienter har ret til frit at træffe beslutning om deres sundhed og den pleje, de modtager. Som følge heraf har de også ret til at få detaljerede og letforståelige oplysninger om sundhed og sygdom og om sundhedspleje og dens resultater, muligheder, alternativer og risici. Nye kommunikationsteknologier repræsenterer både en stor udfordring og en stor mulighed, da information er i høj kurs inden for sundhedspleje, og vi vil kunne opnå pleje af højere kvalitet og bedre udnyttelse af de offentlige midler, hvis de enkelte patienter og deres læger kan være fælles om denne information.
Noget andet, vi gerne vil fremhæve, er den afgørende rolle, som patienterne spiller, ligesom deres ret til at træffe beslutninger og det ansvar, de har for sådanne beslutninger. Information er en afgørende forudsætning for beslutningstagning, og det samme gælder samarbejde med læger, selv om disse altid vil være mere gunstigt stillet, hvad angår information. Det giver dem imidlertid ikke ret til at træffe beslutninger på patienternes vegne. Mine damer og herrer, jeg mener, at min betænkning og det beslutningsforslag, som jeg har stillet, vil blive støttet af langt størstedelen af Parlamentets medlemmer.
Vladimír Špidla,
   . Mine damer og herrer, jeg vil indlede med at takke hr. Cabrnoch og hans kolleger for denne betænkning. Den indeholder en lang række forslag og anbefalinger, og Kommissionen vil tage dem alle sammen behørigt i betragtning. Det glædede mig især at se, at der i betænkningen argumenteres for at øge samarbejdet for at forbedre sundhedsplejen og den langvarige pleje for ældre mennesker i medlemsstaterne, og at der tages udgangspunkt i den åbne koordinationsmetode.
Ved årets udgang vil Kommissionen vedtage en meddelelse med forslag, som tager sigte på at rationalisere og forenkle den åbne koordinationsmetode på socialsikringsområdet. Som det fremgår af betænkningens punkt 32 vil disse forslag omfatte sundhedspleje og langvarig pleje samt social integration og pensioner. Vi opfatter sundhedspleje som et af de vigtigste aspekter af de strategier, som medlemsstaterne skal udarbejde i løbet af de kommende fem år med henblik på at løse problemet med befolkningens aldring og samtidig fastholde et højt socialsikringsniveau.
Deres betænkning er derfor kommet på et meget belejligt tidspunkt og vil være til stor gavn for os, når vi skal udarbejde disse forslag. Det samme gælder de nationale rapporter om sundhedspleje og langvarig pleje, som vi i disse dage modtager fra medlemsstaterne. En vigtig del af vores arbejdsprogram vil være at finde muligheder for interaktion med de eksisterende og fremtidige europæiske folkesundhedsstrategier og med EU's sundhedshandlingsprogram. Både kommissær Kyprianou og jeg og vores tjenester vil fortsætte det snævre samarbejde om dette. Samtidig vil vi naturligvis ikke glemme, at medlemsstaterne bærer hovedansvaret for sundhedspleje og langvarig pleje, og at EU's opgave er at støtte politiske organer med beslutningsmyndighed på nationalt plan.
I Deres betænkning diskuteres en lang række spørgsmål vedrørende social sikring og folkesundhed samt spørgsmål vedrørende fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser på det indre marked. Alle disse grundlæggende problemer skal løses med egnede instrumenter, som omfatter vores lovgivende myndighed, hvad angår det indre marked og fri bevægelighed, handlingsprogrammet om folkesundhed og den åbne koordinationsmetode.
Kommissionen vil forsøge at sikre maksimal sammenhæng mellem de enkelte instrumenter, samtidig med at den fortsat fremmer en integreret forståelse af sundhedspleje, hvad angår bestræbelser på at sikre passende og rimelig sundhedspleje for alle borgere, enten i deres egne lande eller i andre EU-medlemsstater.
Mine damer og herrer, dette er en uhyre vidtrækkende og tilbundsgående betænkning, og jeg har kun bemærkninger til et af punkterne i den. I punkt 7 beklager Parlamentet, at Kommissionen hovedsagelig vil modernisere social beskyttelse på sundhedsplejeområdet af hensyn til stabilitetspagtens krav. Det er efter min opfattelse ikke helt rigtigt. Hr. Cabrnoch har allerede sagt, at det trefoldige mål om adgang, kvalitet og langsigtet økonomisk bæredygtighed er grundlaget for alle diskussioner om modernisering. Det betyder, at selv om langsigtet økonomisk bæredygtighed har stor betydning, er den ikke det eneste ledende princip for alle vores beslutninger.
Som jeg sagde i begyndelsen af mit indlæg, er denne betænkning kommet på et meget belejligt tidspunkt, og de spørgsmål, der behandles i den, er af en sådan art, at vi uden tvivl vil tage dem i betragtning i vores fremtidige arbejde. Mange tak.
Thomas Ulmer (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil godt starte med at lykønske hr. Cabrnoch med hans fremragende betænkning. Gennemførelsen af benchmarking og den efterfølgende offentliggørelse af den bedste praksis, som man nåede frem til, er grundlæggende og netop på sundhedsområdet en yderst velkommen foranstaltning.
I den åbne koordinationsmetode, som er dybt forankret i Lissabon-strategien, systematiseres og institutionaliseres denne foranstaltning, og medlemsstaterne forpligtes til deltagelse inden for rammerne af Kommissionens tidsplaner. Det fører i bedste fald til en forstærket dynamik i den samlede proces. I værste fald vil det forårsage en datalavine, som de implicerede myndigheder ikke vil kunne kontrollere.
Desværre er der endnu ikke nogen årelange erfaringer, som man kan trække på, således at der kan gennemføres en præcis vurdering af dette spændingsfelt. Især på sundhedsområdet synes disse ikke at foreligge på forhånd. For at vinde de agerende personer for en udveksling af systemer inden for sundhedsvæsenet kunne jeg godt tænke mig at se den åbne koordinationsmetode gennemført på sundhedsområdet, og den skulle således introduceres forsigtigt og successivt.
Det må under ingen omstændigheder medføre en masse dataregistreringer, som myndighederne ikke længere vil kunne behandle. En forpligtende tidsplan ser ud til at være fuldt ud hensigtsmæssig inden for rammerne af dynamikken i den samlede proces. Man kan dog ikke starte en computerbaseret dataregistrering på samme tid overalt.
På sundhedsområdet anser jeg en forsigtig og successiv indførelse af statistiske dataregistreringer, kombineret med en dybtgående feedback fra de involverede personer, for at være den rigtige vej.
Med henblik på at opnå effektivitet og en bæredygtig accept af den åbne koordinationsmetode skal det være muligt at slette mindre vigtige registreringer og således nå frem til en dataregistrering, som set ud fra et effektivitetssynspunkt er optimal.
José Albino Silva Peneda,
   Hr. formand, hr. kommissær, i en tid, hvor den europæiske sociale model er til debat og ligefrem drages i tvivl af nogle, har Europa-Parlamentet på sin dagsorden spørgsmålet om modernisering af socialsikringen og udvikling af sundhedspleje af høj kvalitet.
Jeg vil gerne først sige, at jeg fuldt ud støtter de prioriteter, som Det Europæiske Råd har opstillet, og hvis grundlæggende mål er universel adgang til sundhedspleje af høj kvalitet, der skal ydes under hensyntagen til langsigtet økonomisk bæredygtighed. Selv om sundheds- og socialpolitikken stadig hører under medlemsstaternes beføjelser, har EU taget et godt skridt fremad ved at anvende den åbne koordinationsmetode på dette område, så samordningen mellem de nationale politikker styrkes. Den åbne koordinationsmetode er under de nuværende omstændigheder ganske givet det mest effektive instrument i så henseende, men vi skal være klar over, at den primære målgruppe for denne type foranstaltninger er borgerne som forbrugere af sundhedsydelser. Uden den nødvendige tillid mellem borgerne og sundhedssystemet bliver det hele ikke andet end smukke hensigtserklæringer. Som i alle forhold mellem forbruger og leverandør må der herske tillid mellem parterne, og det er ikke mindre vigtigt i sundhedssektoren.
I visse medlemsstater nærer borgerne dog langtfra den tillid til sundhedssystemet, som man kunne ønske sig. Den nødvendige forudsætning for, at systemet kan fungere, er, at borgerne har tillid til de ydelser, der står til deres rådighed, men for at det skal blive tilfældet, må sundhedsbrugerne have adgang til alle former for oplysninger. Det skal stå helt klart, at patientens rettigheder kommer i første række, og at den vigtigste af disse er patientens ret til oplysninger om sin helbredstilstand, om de muligheder, der er med hensyn til sundhedspleje og langvarig pleje, og om kvaliteten af den foreslåede behandling hos de forskellige udbydere, der er på markedet. Det store mål - der endnu blot er en utopi - er at skabe adgang til sundhedspleje af høj kvalitet for alle EU's borgere uanset alder, køn, nationalitet og økonomisk formåen. For at dette skal blive til virkelighed, må medlemsstaterne imidlertid gennemføre reformer, der sikrer systemets finansielle stabilitet, og de er i den forbindelse nødt til at indføre princippet om patientbetaling til dække af visse sundhedsudgifter. Medlemsstaterne må således tage som udgangspunkt, at enhver ydelse indebærer en omkostning, men hvad angår patienternes betaling skal der også tages hensyn til disses økonomiske situation, hvor staten selvfølgelig må påtage sig den største del af opgaven med at hjælpe de ringest stillede.
Medlemsstaternes regeringer har suverænitet på dette område, men dette initiativ må ses som et vigtigt skridt i opbygningen af det sociale Europa. Jeg giver det derfor min helhjertede støtte. 
Harald Ettl,
   Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne ønske ordføreren tillykke med hans afbalancerede betænkning. Udviklingen af et højkvalitativt sundhedsvæsen er uvægerligt forbundet med stigende udgifter. Og hvis politikerne ignorerer denne kendsgerning, vil vejen uundgåeligt føre til en opdeling i et første- og andenklasses sundhedsvæsen. Erfaringerne viser, hvem der får mindst pleje under sådanne forhold. Vi kan forvente at leve længere, og der bliver heldigvis stadigt flere ældre mennesker - jeg siger heldigvis, fordi væsentlige spørgsmål også altid betyder nye idéer og innovation - og måske vil EU-25 eller EU-27 kunne udvikle sig til at være et humant samfund, som er baseret på solidaritet. Derfor lægges der i denne betænkning også speciel vægt på, at man skal være særlig opmærksom på at bevare den sociale balance, hvis den fattige del af befolkningen skal betale en større andel af udgifterne til sundhedsvæsenet.
I EU - og hermed mener jeg EU-27 - er sundhedsvæsenet ekstremt forskelligt. På omkostningssiden betyder det, at sundhedsudgifterne varierer med mellem fire og ni procent af det pågældende bruttonationalprodukt. De fattigste af de nye medlemsstater bruger de færreste midler hertil og har således også det dårligste sundhedsvæsen. Det er en kendsgerning. Det betyder imidlertid ikke nødvendigvis, at flere udgifter er lig med bedre ydelse. Derfor skal ledelserne rundt omkring være mere effektive, og opmærksomheden skal koncentrere sig om sundhedsplejens art og behovet herfor for at kunne finansiere sundhedsvæsenet på lang sigt og langtidsplejen. Følgelig er der et behov for europæisk benchmarking og åben koordination.
Min sidste kommentar til omkostningerne er, at USA bruger næsten 14 % af bruttonationalproduktet på sundhedsvæsenet, og at man fordeler midlerne dårligt. Det kan og skal ikke være vores mål. På den anden side skal det også tages i betragtning, at den medicinske viden fordobles hvert femte år. Det betyder også flere omkostninger, men alle har ret til at få den samme behandling, og det er noget, som vi skal prioritere højt. Derfor er det nødvendigt med benchmarking, men også solidaritet.
Problemer er der nok af. De nye medlemsstater kæmper stadig på mange områder mod korruption i sundhedssystemet. Korruptionen er værst, og ældre mennesker er mest fattige dér, hvor underforsyningen er størst. Det er i al væsentlighed de sociale udfordringer. Tro mig, ældre mennesker er mest bange, når de tror, at de får utilstrækkelig behandling i sygdomstilfælde, eller at de ikke får nogen behandling overhovedet. Som et resultat af budgetpresset er det netop den offentlige finansiering i de nye medlemsstater, der er mindst sikker.
Det er imidlertid kun nogle få eksempler på problemerne, men der er også flere andre, som trænger sig på: Afvandringen af sundhedspersonale fra de nye medlemsstater til de 15 gamle EU-lande styrker sundhedssystemet her. Derfor vil jeg godt gentage endnu en gang, at det er et følsomt politisk spørgsmål, og at det er af vital betydning at forbedre koordinationen og samarbejdet på det område.
Elisabeth Schroedter,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil godt understrege, at denne betænkning skal ses i en større sammenhæng med følgende begivenheder og kendsgerninger.
For det første skal det ses i lyset af, at Lissabon-processen lægger pres på sundhedsvæsenet og de sociale sikringssystemer med henblik på at udvikle dem til en tjenesteydelsessektor, som kan markedsføres i hele Europa.
For det andet skal vi huske på, at sundhedsvæsenet i tjenesteydelsesdirektivet skal underlægges europæiske konkurrenceregler og oprindelseslandsprincippet.
For det tredje betragtes sundhedssystemerne med den demografiske udvikling for øje - det præciserede man flere gange - som en ulidelig byrde for det nationale budget, og det har medført en betydelig forringelse af personalets arbejdsbetingelser i sundhedsvæsenet. 
I sine seneste forslag støttede Kommissionen denne udvikling. Betænkningen som forberedelse til en principbeslutning i disse spørgsmål mellem Kommissionens og Rådets forslag på den ene side og Parlamentets på den anden side spiller en afgørende rolle her. Spørgsmålet lyder: Skal sundhedsvæsenet og de sociale sikringssystemer forblive en fuldgyldig bestanddel af forsyningspligtydelsen eller underlægges det indre markeds konkurrenceregler?
Parlamentet har et klart svar på det, nemlig at forsyningspligtydelsen er det område, som sundhedsvæsenet fortsat skal høre under, og at alles universelle adgang hertil - uafhængig af indkomstforhold- skal garanteres. Desuden gør Parlamentet det klart og tydeligt i denne betænkning, at de finansielle solidaritetssystemer hverken må opgives eller udhules. Jeg håber, at Kommissionen - i dens fremtidige forslag - vil tage hensyn til detaljerne i betænkningen, som giver et entydigt og alternativt svar på den udfordring, som vi står over for.
Jiří Maštálka,
   Mine damer og herrer, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren, hr. Cabrnoch, med hans betænkning. Selv om jeg mener, at de hovedprincipper, som Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre har vedtaget, er afspejlet i hans beslutningsforslag, har jeg stillet en række ændringsforslag, der understreger vores gruppes prioriteringer.
For det første glæder det mig, at det i ordførerens forslag understreges, at sundhedspleje skal ydes til EU's borgere i overensstemmelse med princippet om solidaritet. Sundhed opfattes, når alt kommer til alt, i alle EU's medlemsstater som en grundlæggende rettighed, der respekteres med udgangspunkt i solidaritet. Mit ændringsforslag havde til formål at sikre, at det er sådan i praksis. For det andet er der ingen tvivl om, at vi, samtidig med at vi sikrer arbejdstagernes frie bevægelighed, også skal sikre deres ret til at modtage passende, tilgængelig sundhedspleje af høj kvalitet i alle EU's medlemsstater.
Det er derfor, at jeg har stillet yderligere ændringsforslag, som tager sigte på at forbedre uddannelsen af sundhedspersonale for at få et ensartet uddannelsesniveau i alle medlemsstaterne. Jeg mener bestemt, at denne uddannelse skal finansieres gennem EU's uddannelsesbudget, og at det ikke må overlades til medlemsstaterne at klare denne opgave på egen hånd.
For det tredje bifalder jeg ordførerens bemærkninger om, at sundhedstjenesteydelser bør fokusere på forebyggelse, og jeg mener, at Kommissionen bør tilskynde medlemsstaterne til at øge alle forebyggende foranstaltninger, ikke bare hvad angår sundhedstjenesteydelser, men også hvad angår arbejdstider og sundhed på arbejdspladsen. Vores mål bør ikke bare være at forøge arbejdskraftens fleksibilitet og konkurrenceevne, men også at beskytte arbejdstagernes helbred.
For det fjerde er jeg enig med ordføreren i, at selv om lægevidenskaben tilbyder nye diagnostiske og terapeutiske muligheder, må sundhedssystemerne være økonomisk stabile. Efter min opfattelse kan sundhedspleje ikke udelukkende ses ud fra et regnskabsmæssigt synspunkt, og jeg ville derfor finde det beklageligt, hvis en sådan tilgang dominerede vores opfattelse af reform af sundhedssystemet. Jeg ville ikke kunne støtte en sådan tilgang.
Urszula Krupa,
    Hr. formand, ydelse af sundhedspleje er en af statens vigtigste opgaver, og den bunder i enkeltpersoners grundlæggende rettigheder. Det må forlanges af ethvert land, at det opretholder og finansierer grundlæggende sundhedstjenesteydelser. Den liberale tilgang, som består i at privatisere tjenesteydelser og pålægge dem markedsvilkår gennem forskellige lovbestemmelser, vil ikke sikre sundhedstjenesteydelser på områder såsom forebyggende medicin, sundhedspleje for spædbørn og småbørn, civilisationssygdomme og geriatrisk og palliativ pleje. Selv om disse områder er tabsgivende, er de vigtige og afgørende for folkesundheden. Det er velkendt, at investeringer i sundhed er investeringer i mennesker, ligesom det gælder for uddannelse. Da jeg kun har nogle få minutter til rådighed, vil jeg fokusere på, hvad vi mener er de vigtigste ting. Der skal være et offentligt sundhedsvæsen, og dette sundhedsvæsen skal løbende udvikle sig og være tilgængeligt for alle, både dem, der har råd til behandling, og dem, der ikke har det. Der er endnu ikke fundet et ideelt system til hverken organisering eller finansiering af sundhedstjenesteydelser. Der er fordele og ulemper ved alle systemer, også systemer, der er baseret på forsikringsbidrag, og det, der kunne betegnes som statsfinansierede systemer. Den bedste løsning er derfor nok et blandet system. Samtidig skal sundhedspersonalets og patienternes arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder imidlertid beskyttes tilfredsstillende. Der skal være statslige midler til rådighed for offentlige sygehuse, forebyggende medicin og andre tabsgivende områder. Der er, navnlig i EU-lovgivning, blevet udtrykt en hel del ophøjede synspunkter om modernisering af socialsikringen for at udvikle og forbedre sundhedsplejen, men de er ofte i modstrid med hinanden. Det eneste resultat af dette er, at situationen forværres inden for socialsikring og sundhedspleje, selv om den allerede er vanskelig nok i mange lande som følge af stigende omkostninger, blodtørstig kapitalisme og manglende overholdelse af moralske principper. Et klart eksempel på dette er de modsætninger, der opstår, fordi medlemsstaterne tilsyneladende skal forestå organisering og finansiering, selv om medicinske tjenesteydelser er blevet inddraget i tjenesteydelsesdirektivet. Hvis vi vil sikre pleje af høj kvalitet, kan vi ikke opfatte sundhed som en produktiv sektor i økonomien eller sundhedstjenesteydelser som normale kommercielle tjenesteydelser. F.eks. forventer en virksomhed at tjene hele 3 milliarder schweiziske frank på salg af kræftmedicin efter at have fået tilladelse til at sælge medicinen i Europa.
Jeg har af og til hørt nogle sige her i Parlamentet, at et fattigt Europa ikke har råd til at yde langvarig pleje, og at vi i stedet for burde yde dødshjælp eller med andre ord løse problemet ved at slå mennesker ihjel. Det må ikke være det, der menes med modernisering af socialsikringen for at udvikle og forbedre sundhedsplejen. Det eneste svar på en aldrende befolkning er at ændre vores holdning til undfanget liv. Vi bør beskytte dette liv og gøre alt, hvad vi kan, og her tænker jeg også på at overholde moralske principper, for at forbedre ikke bare kvaliteten, men også funktionen af sundhedstjenesteydelserne. Desuden vil vi på ingen måde forbedre sundhedstjenesteydelserne gennem et omfattende administrativt maskineri, korruption, bureaukrati og ved at lave endnu flere forordninger, rapporter, udtalelser, erklæringer og lister, der er identiske eller ligner hinanden. Det øger bare udgifterne og røver tid fra både myndigheder og læger og sygeplejersker, som har til opgave at hjælpe de syge.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. Cabrnoch, betænkningen minder os om, at sundhedspleje kun bidrager med 10 % til den enkeltes sundhedstilstand. De resterende 90 % bestemmes af andre faktorer såsom social position, arbejdsløshed og følelse af usikkerhed blandt dem, der ikke kan tjene til føden. Selv om medlemsstaterne er ansvarlige for offentlig sundhedspleje, mener jeg derfor, at EU bør udarbejde et sæt minimumsstandarder for social beskyttelse. Dette ville sikre et minimum af social beskyttelse i alle medlemsstaterne og samtidig tillade, at de rigere lande kan tilbyde bedre forsorg og sundhedssystemer. Efter min opfattelse bør EU have ret til at få oplyst de laveste niveauer for bistandshjælp i de enkelte medlemsstater. I Polen er beløbet for øjeblikket 100 euro, selv om vi drømmer om at nå op på 250 euro. EU skulle også have oplysninger om situationen, hvad angår sundhedspleje. Polske læger tjener for øjeblikket 400 euro om måneden og er nødt til at supplere deres indkomst med bestikkelse.
Thomas Mann (PPE-DE ).
   - Hr. formand, retten til sundhed er en grundlæggende rettighed, og det er medlemsstaternes ansvar at virkeliggøre denne for borgerne. Vores borgere har krav på et uindskrænket valg af sundhedspleje og langtidspleje, uanset hvor stor deres indkomst er, og det gælder overalt i EU.
Det skal dog nævnes, at der er væsentlige forskelle med hensyn til adgangen til og kvaliteten af sundhedsvæsenet og plejen. Et EU-handlingsprogram har siden 2003 bidraget til at fremme den offentlige sundhed, og det giver et godt udgangspunkt for et styrket samarbejde mellem vores medlemsstater. Der skal udvikles fælles mål, og det gælder om at udarbejde nationale strategier, som tage udfordringen op med øget patientmobilitet, stigende omkostninger til nye behandlingsmetoder og - gudskelov - længere levetid. 
Ikke desto mindre investeres der dog alt for lidt i forebyggende foranstaltninger for helt at undgå, at der opstår sygdomme, hvilket ordføreren også var inde på. Der er et stort beskæftigelsespotentiale i sundhedssektoren, som med rette regnes for at være en vigtig fremtidsbranche, både af omkostnings- og af innovationsmæssige årsager. Jeg tænker f.eks. på hjemmeplejen, som der er en stadigt stigende efterspørgsel efter. Den muliggør pleje af ældre og syge i vante hjemlige omgivelser, hvilket er en vigtig psykologisk faktor og et vigtigt bidrag til en lang og sund tilværelse.
Forventningen om et længere liv giver folk mulighed for at bidrage personligt til samfundet i form af deres egne erfaringer, hvilket er vitalt for samfundet. I forbindelse med skabelsen af arbejdspladser i sundhedssektoren er der mange svært overvindelige forhindringer, i Tyskland er det f.eks. de høje udgifter til social forsikring. EU's sundhedssystemer skal organiseres således, at de på den ene side kan betales af borgerne, men på den anden må de ikke belaste virksomhederne med for høje omkostninger, således at der er flere, som kan komme i arbejde.
Jeg er enig med ordføreren, som lægger stor vægt på forebyggelse og en styrkelse af langtidsplejen og på en bedre, nødvendig informationsudveksling mellem medlemsstaterne, som i sidste ende vil være til gavn for patienterne.
Jan Andersson (PSE ).
   - Hr. Formand, hr. kommissær, jeg vil først takke ordføreren for et udmærket arbejde.
I 2000, da betænkningen om modernisering af socialsikringen blev behandlet, var jeg selv ordfører. Da vi fremlagde strategien, var det første gang, vi diskuterede den åbne koordinationsmetode og sundhedsplejen sammen med pensioner og andre spørgsmål. Inden for sundhedsplejen er organisationen og finansieringen et nationalt spørgsmål, som behandles på regionalt niveau i nogle lande, hvilket det også bør gøres i fremtiden. Spørgsmålet er, om der er en europæisk merværdi i forbindelse med et samarbejde, og svaret er ja, hvorfor de udfordringer, vi står over for, er fælles. De har peget på nogle af dem, hvoraf jeg vil komme ind på to.
Den tekniske udvikling, som gør, at vi kan behandle flere tilfælde, er naturligvis en positiv udvikling, som gør, at flerekan helbredes.Men den stiller også større krav til prioriteringer i fremtiden. Vi lever også længere, hvilket er lykkeligt, men hvilket også indebærer en større belastning i sundhedssystemet. Her kan vi have en erfaringsudveksling af , bedste metoder.
Det er vigtigt, som mange har påpeget, at satse på den forebyggende pleje. I den forbindelse rejste jeg selv spørgsmålet om, at vi bør have en udviklet sundhedspleje på arbejdspladsen, da mange sygdomme og andre problemer opstår i arbejdslivet. Kender man til miljøet og kan gribe ind tidligt, er det vigtigt for sundhedsplejen. Jeg betragter ikke i første omgang en person, som modtager ydelser fra sundhedsplejen, som en kunde, men som en patient. Det har noget at gøre med den opfattelse, at sundhedsplejen ikke er en kommerciel tjeneste, men en behovsstyret tjeneste, som jeg ikke synes hører hjemme i tjenesteydelsesdirektivet, et synspunkt, som andre her også har givet udtryk for. Tjenesteydelsesdirektivet handler i første omgang om kommercielle tjenesteydelser, mens dette er en almennyttig tjenestetydelse og skal behandles som sådan i den forbindelse. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, først en kort bemærkning til hr. Manns indlæg. Hr. Mann, når De henviser til den nødvendige omkostningsreduktion på sundhedsområdet, bør man ikke undlade at tage hensyn til den farmaceutiske industris rolle. Jeg anser det desuden for at være en ulempe, at dette aspekt overhovedet ikke blev berørt i den foreliggende betænkning. 
Jeg vil dog også gerne henlede opmærksomheden på et andet forhold. Der er nemlig en forbindelse mellem den i betænkningen nævnte mangel på læger i EU-medlemsstaterne og det arbejdstidsdirektiv, som diskuteres i øjeblikket. På mange tyske lægeklinikker klager lægerne over dårlige arbejdsbetingelser og utålelige arbejdstider. Specielt kvinderne kritiserer den målrettede mobning, som gør det stadigt vanskeligere for dem at få arbejde og familieliv til at hænge sammen. Følgerne er ofte overbelastede og stressede læger, afvandring til andre lande eller opgivelse af lægegerningen.
Nu forsøger de ansvarlige for de senere års forfejlede sundheds- og personalepolitik at vælte forsømmelserne over på de ansatte. Således skal ikke-aktiv rådighedstid adskilles fra aktiv rådighedstid, og den skal ikke honoreres. I stedet herfor skal der skabes tusindvis af nye stillinger inden for sundhedsvæsenet. De tyske delstaters tariffællesskab og enkelte delstatsministre forklarer os, hvad de forstår ved ikke-aktiv rådighedstid, og det er f.eks. tid til almindelige besøg, forbindingsudskiftning, infusioner, injektioner, som sker uden for den normale arbejdstid, og rutinearbejde såsom udstedelse af lægeerklæringer.
Jeg mener, at dette er en ny form for udbytning, som vi ikke kan tolerere, og jeg beder Dem om både at stemme for vores ændringsforslag og at være opmærksom på i forbindelse med arbejdstidsdirektivet, at Kommissionens formulering heraf skal ændres.
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette er en glimrende betænkning og en glimrende ordfører. Det er et perfekt eksempel på en af fordelene ved udvidelsen - ved, at vi har budt 10 nye medlemsstater velkommen - at vi har repræsentanter med en sådan styrke og klogskab, at kvaliteten af vores drøftelser forbedres. Jeg er sikker på, at både formanden og kommissæren er enige i dette.
Jeg er især enig i bemærkningen om, at selv om sundhedspleje er et anliggende for medlemsstaterne, kan vi alle lære en masse af hinanden. Det er helt korrekt, og jo mere vi kan lære, desto bedre er det for os alle sammen. Jeg tilslutter mig også bemærkningerne om betydningen af at have god sundhedspleje for ældre mennesker som mig selv.
Jeg har en bemærkning til kommissæren, som jeg vil anmode om råd og navnlig hans bifaldende nik til om et øjeblik. Jeg har skrevet til ham om et muligt bedrageri, der ses i flere EU-lande. Turister, som uheldigvis bliver syge, bliver pludselig hentet fra deres hotel og ført til private hospitaler, hvor de så bliver påført en kæmperegning. Selv om de måske er ved bevidsthed, når de bliver afhentet, og protesterer og siger, at de har ret til tilsvarende gratis sundhedspleje, bliver de alligevel ført til et privat hospital.
Jeg ved godt, at dette er et anliggende for medlemsstaterne, men jeg vil spørge kommissæren, om der er noget, han eller vi kan gøre ved det. Kender han omfanget af problemet, og accepterer han, som det fremgår af denne betænkning, at borgerne har ret til samme sundhedspleje i alle medlemsstater, og at denne ret skal styrkes? Hvad kan han gøre for at styrke den? Jeg vil bede ham om at være så venlig at svare på engelsk og sige, hvad der kan gøres, så jeg kan sende svaret til min vælger i West Midlands.
Ole Christensen (PSE ).
   - Sundhed er en fundamental social rettighed og en af grundpillerne i den europæiske sociale model. Tilliden til, at der kan tilbydes sundhedspleje, er en forudsætning for, at den enkelte kan fungere godt i samfundet. Det giver tryghed. Derfor skal der arbejdes på at udligne og forbedre kvaliteten af den sundhedspleje, borgerne i Europa modtager. Befolkningens aldring vil skabe problemer i forhold til de nationale sundhedssystemers kapacitet til at sikre adgang og kvalitet i fremtiden. Alle medlemsstater står trods deres forskellige sundhedsordninger over for dette problem. Det kræver modernisering. Derfor skal ressourcerne inden for sundhedssektoren bruges bedre, men det er vigtigt, at dette ikke kun betyder rationalisering og effektivisering. Vi skal huske, at forebyggelse er den mest effektive form for sundhedspleje.
I fremtidens Europa skal sundhed ikke ses som en udgift, men snarere som en fordel for en konkurrencedygtig økonomi. Midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien understreger desuden behovet for den sociale søjle. Den sociale dimension er ganske enkelt en nødvendighed for, at Europa opnår vækst og beskæftigelse. Hvis vi fortsat skal sikre en veluddannet og dygtig arbejdsstyrke, skal vi kunne tilbyde en universel og god sundhedspleje. Derfor skal medlemsstaterne være bedre til at benytte sig af den åbne koordinationsmetode og den mulighed for udveksling af god praksis, som ligger heri.
Ligeledes bør der gøres mere for at forbedre vores arbejdsmiljø, så vi undgår arbejdsulykker og arbejdsrelaterede sygdomme. Et forbedret miljø vil generelt også have positiv indvirkning på den almene sundhed og dermed vil skabe sundere borgere, som igen vil frigøre ressourcer til sundhedsplejen. Sundhed, vækst og beskæftigelse hænger uløseligt sammen. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, et velfungerende demokrati, der er solidarisk og omfatter alle, og som kendetegnes ved borgernes aktive deltagelse, social sikkerhed og et nationalt sundhedssystem, der er offentligt og ligeledes omfatter alle, er den afgørende forudsætning for social integration, fordi det uden forskelsbehandling også kommer mennesker med beskedne indkomster til gode og sikrer alle lige adgang til sundhedsydelser af høj kvalitet og dermed også de grundlæggende menneskerettigheder.
Vi er derfor imod de forslag, der lægger op til privatisering af offentlige tjenesteydelser på disse vigtige områder, hvilket også forklarer vores modstand mod Bolkestein-direktivet, hvis formål er at gennemføre et indre marked for tjenesteydelser, og direktivforslaget om visse forhold med hensyn til tilrettelæggelse af arbejdstiden, der ved at forringe sundhedspersonalets arbejdsforhold også bringer de menneskers sundhed i fare, som er afhængige af de givne ydelser.
Karin Jöns (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, som tidligere ordfører for dette emne glæder det mig naturligvis specielt meget, at Cabrnoch-betænkningen stadig rummer så meget kontinuitet i forhold til vores tidligere beslutningsforslag. Det vil jeg gerne takke Dem udtrykkeligt for.
Det er ligeledes en succes for Parlamentet, at Rådet i oktober sidste år omsider vedtog, at den åbne koordinationsmetode skal anvendes i sundhedssektoren og i ældreplejen. Som ordfører for PROGRESS er jeg fuld af fortrøstning med hensyn til, at vi med dette program også snart råder over et instrument, hvormed vi vil kunne organisere udvekslingen af bedste praksis, som er så bydende nødvendig, og fremme den gensidige videndeling. Endelig handler det om at støtte medlemsstaterne i deres reformer til modernisering og styrkelse af sundhedssystemerne, i hvilken forbindelse det sociale sammenhold og solidaritetsprincippet selvfølgelig skal tillægges særlig betydning.
Hvis medlemsstaterne også ønsker at garantere den universielle adgang til sundhedssystemerne og ældreplejen samt kvaliteten og finansieringen heraf i fremtiden, har vi først og fremmest behov for mere forebyggelse og større gennemsigtighed. Gennemsigtighed er en uomgængelig forudsætning for kvaliteten og en optimal udnyttelse af de i sundhedssystemerne forhåndenværende ressourcer. Kvaliteten af medicinske tjenesteydelser skal kunne kontrolleres i langt højere grad end i dag. Det skal være slut med at give mange penge ud for dårlig kvalitet.
I den sammenhæng spiller patientorganisationerne en meget vigtig rolle. I fremtiden skal de involveres mere i de sundhedspolitiske beslutninger. Alle medlemsstater ønsker desuden at vedtage en patientlov eller et patientcharter. Samtlige medlemsstater står over for store udfordringer i forbindelse med ældreplejen og langtidsplejen. Vi bør lede efter strategier i fællesskab for at flette sundhedssektoren og plejen bedre sammen, for at styrke hjemmeplejen og for at kunne tilbyde tilstrækkelige plejehjemsfaciliteter.
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, Grækenlands Kommunistiske Parti stemmer imod betænkningen med den falske titel "modernisering af socialsikringen og udvikling af sundhedspleje af høj kvalitet", fordi den indeholder reaktionære vurderinger og mål, der handler om at fremme kommercialiseringen af sundhedsområdet endnu mere, gøre de private virksomhedskoncerner, der kontrollerer sundhedssektoren og medicinfremstillingen, endnu større og øge deres fortjeneste. Det har smertefulde konsekvenser for folkesundheden og udhuler de nederste befolkningslags indtægt. Den syge er en kunde. Reelt findes der ingen sundhedspolitik. Reglerne om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen er primitive. På årsbasis dækkes 40 % af sundhedsydelserne af arbejdstagernes indkomst. Sundhed inddrages mere og mere under EU's almindelige arbejderfjendtlige politik. Ansvaret for sundhedsbeskyttelse overdrages til individet, og markedet for sundhedstjeneste liberaliseres totalt i kølvandet på de gennemgribende ændringer i arbejdsrelationer og social sikring såsom tilrettelæggelse af arbejdstiden, forhøjelse af pensionsalderen, reduktion af pensioner osv. Sundhed bør ikke være en vare. Staten og kun staten bør stille gratis sundhedsydelser af høj kvalitet til rådighed for alle mennesker. Medicinalområdet, den biomedicinske teknologisektor, produktion og salg bør høre under staten og foregå under samfundets kontrol. 
Jacky Henin (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg værdsætter den generelle holdning, der kommer til udtryk i denne betænkning, og mener, at den kan udgøre et acceptabelt grundlag for en harmonisering opefter af de europæiske borgeres rettigheder vedrørende sundhedsrelateret socialsikring, men at den også har nogle alvorlige fejl. Den forbliver for generel, indeholder ikke nogen tidsplan og er ikke tilstrækkeligt fokuseret. På dette område er gode hensigter ikke tilstrækkeligt. Lad os være mere ambitiøse angående det sociale Europa, som alle ønsker, lad os fjerne sundheds- og socialsikringsudgifterne fra stabilitetspagten, for disse udgifter er ikke omkostninger, men investeringer, der medvirker til at skabe rigdom og effektivitet for hele samfundet.
Der er to ting, jeg især savner i betænkningen, og det er spørgsmålet om finansieringen af en avanceret socialsikringsordning og massearbejdsløsheden i Europa. Begge områder er af afgørende betydning. Uden delt finansiering og uden inddragelse af de finansielle indtægter i den solidariske indsats vil det ikke være muligt at nå det ønskede mål. Hvad angår arbejdsløsheden, udgør den en vedvarende byrde i forhold til de indtægter, der er nødvendige for at finansiere den sociale og sundhedsmæssige beskyttelse.
Lad mig som konklusion tilføje disse to præcise svar på præcise behov hos den europæiske befolkning. Hvis man anstrenger sig alt for meget for at skabe en blød konsensus, som i virkeligheden ikke fører os nogen vegne, vil man blot øge modstanden. 
Vladimír Špidla,
   . Mine damer og herrer, denne debat har vist noget, som jeg også tror vil vise sig i de efterfølgende debatter om sundhedspleje, nemlig at dette er et usædvanlig komplekst emne. Det presser os på en vis måde til vores yderste grænse, for dybest set kan ingen undgå at blive berørt af pine, lidelser og død, og det er alt sammen uløseligt knyttet til sundhedspleje.
Det fremgik tydeligt af debatten, at den åbne koordinationsmetode anses for at være en passende måde at koordinere sundhedssystemerne i EU på, og det er jeg meget tilfreds med. Nogle talere advarede også om, at den administrative og tekniske forvaltning bør overvejes, når denne metode anvendes. Det er utvivlsomt rigtigt, og jeg har noteret mig disse advarsler. Jeg går ikke ind for at indsamle ubrugelige oplysninger og skabe systemer, der ikke kan give resultater.
Hr. Bushill-Matthews, som ikke længere er i salen, stillede et spørgsmål, som jeg forestiller mig vedrører en bestemt begivenhed. Hvis jeg forstod ham ret, var kernen i det, der skete, at en person havde fået helbredsproblemer og tilsyneladende var blevet behandlet på en klinik mod sin vilje, hvorefter klinikken forlangte betaling for tjenesteydelser, der ikke var dækket af hans forsikring. Det er på ingen måde Kommissionens hensigt, at eventualiteter og tilfælde af denne art skulle vise sig at blive almindelige eller sandsynlige, og jeg vil undersøge denne sag for at få flere oplysninger om den.
Mine damer og herrer, vores debat har endnu en gang vist, at denne betænkning er et overordentligt værdifuldt dokument, og jeg vil gerne citere et sidste punkt fra den. I henhold til punkt 9 er Parlamentet af den opfattelse, at befolkningens stigende alder udgør en udfordring og også bør ses som en mulighed for at involvere mennesker med lang og værdifuld erfaring mere i samfund og virksomheder som del af en aktiv aldring. Jeg mener, at dette punkt viser, at betænkningen er både velgennemtænkt og velafbalanceret.

Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er (A6-0092/2005) af Hughes for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2062/94 om oprettelse af et europæisk arbejdsmiljøagentur (KOM(2004)0050 - C6-0014/2004 - 2004/0014(CNS)).
Vladimír Špidla,
    Mine damer og herrer, jeg vil indlede med at minde Parlamentet om, at Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur blev oprettet af EU i 1994 for at opfylde det stigende behov for oplysninger om, hvordan arbejdsulykker kunne forhindres. Agenturets opgave er at forbedre folks arbejdsliv og fremme udveksling af tekniske, videnskabelige og økonomiske oplysninger mellem alle parter, der har interesse for arbejdsmiljø, uanset om det drejer sig om fællesskabsorganer, medlemsstater, arbejdstagere, arbejdsgivere eller sikkerhedsingeniører.
I 2004 stillede Kommissionen sine forslag til ændringsforslag til forordningen om oprettelse af Bilbao-agenturet med det formål at imødekomme et udvidet EU's behov og strømline den måde, hvorpå den 78 medlemmer store trepartsbestyrelse fungerer. I den nye forordning formaliseres forretningsudvalgets rolle, og bestyrelsens trepartsstruktur, som består af repræsentanter for Kommissionen, for medlemsstaternes og regeringer og for arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer, fastholdes og styrkes.
Det nye forslag styrker også arbejdsmarkedsparternes rolle og forbindelsen mellem agenturets opgaver og målene med fællesskabsstrategien for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, ligesom det understreger betydningen af små og mellemstore virksomheder.
Parlamentet har stillet en række ændringsforslag, som skal gøre det oprindelige forslag klarere og mere præcist, og det har også stillet nogle ændringsforslag, som Rådet har foreslået. Det var dog noget af en overraskelse for Kommissionen, at der er blevet stillet ændringsforslag om den måde, hvorpå der foretages udnævnelser til Bilbao-agenturet, da følgen er, at Kommissionen ville få større kontrol over agenturet. Lige siden agenturet blev oprettet, er dets direktør blevet ud udpeget af bestyrelsen efter indstilling fra Kommissionen. Eftersom det er den procedure, som størstedelen af agenturerne følger for øjeblikket, ville det være en skam, hvis den blev ændret. Jeg takker Parlamentet for at have modtaget forslaget til forordning så positivt og for de nye bestemmelser, som det har foreslået for at gøre det klarere og mere præcist. Mange tak.
Stephen Hughes (PSE ),
   Fru formand, det betyder noget for mig, at det i morgen, hvor vi skal stemme om denne betænkning, er arbejdernes internationale mindedag. Det er mindedagen for de 60.000 arbejdere, der hvert år dør på verdensplan af arbejdsrelaterede skader eller lidelser, og tillige de mange millioner, der kommer til skade. For EU-15 er tallene blevet bedre og bedre i løbet af de sidste 10 år, men der er stadig ikke noget at være stolt af. Ca. 4.500 arbejdere dør hvert år som følge af arbejdsulykker og langt flere af arbejdsrelaterede lidelser. Over 4 millioner udsættes stadig for alvorlige arbejdsskader hvert år. Dette er den vigtige baggrund for vores forhandling i dag om Bilbao-agenturet.
Tallene for EU-15 er som sagt blevet bedre i løbet af de sidste 10 år, og jeg er overbevist om, at de vigtigste arbejdsmiljødirektiver, som vi har vedtaget, og selve Bilbao-agenturets arbejde har bidraget væsentligt til den forbedring.
Som kommissæren har sagt, diskuterer vi revisionen og ajourføringen af forordningen om Bilbao-agenturets aktiviteter. Den revision er forudset i den oprindelige forordning. Den kommer måske lidt sent, men det skyldes, at der har været en fuld ekstern evaluering og en fuld høring af alle interessenter, som har præget Kommissionens forslag og bestemt også Rådets anbefalinger. Som kommissæren også har sagt, er ændringer også påkrævede på grund af udvidelsen af EU, som har medført, at antallet af bestyrelsesmedlemmer i agenturet er steget fra 48 til 78, hvilket har nødvendiggjort, at de administrative og forvaltningsmæssige procedurer effektiviseres.
De ændringsforslag, som vi har stillet, falder i fire hovedgrupper. De første skal tydeliggøre agenturets mål og opgaver, herunder bedre sammenknytning med fællesskabsstrategiens prioriteter, styrkelse af agenturets evne til dataanalyse, mere fokus på små og mellemstore virksomheders behov og tilvejebringelse af lettere tilgængelige og forståelige oplysninger for de endelige brugere.
For det andet er der ændringsforslag, som skal tage højde for udvidelsen af Unionen, tydeliggøre og forbedre bestyrelsens arbejdsgange og styrke dens strategiske rolle og forretningsudvalgets forvaltningsrolle.
For det tredje er der dem, som skal styrke arbejdsmarkedets parters rolle i agenturets netværksforbindelser i medlemsstaterne - hvilket er meget vigtigt - og dem, som skal styrke samarbejdet med andre fællesskabsorganer på det arbejdsmarkedspolitiske område.
Vi har naturligvis også stillet ændringsforslag, som skal sikre en ligelig kønsfordeling i agenturets forvaltningsorganer. Jeg vil nævne et par af de vigtigste. Først vil jeg sige, at jeg takker Giovanni Berlinguer og Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed for en fremragende udtalelse. Jeg har indarbejdet en række af deres ændringsforslag, f.eks. ændringsforslag 2 om, at agenturet ikke blot skal indsamle og videreformidle oplysninger, men også analysere dem, identificere risici, kortlægge god praksis og fremme forebyggende aktiviteter. I ændringsforslaget understreges det også, at agenturet skal fungere som observatorium for risikoovervågning.
Ændringsforslag 4 vedrører kønsfordeling og agenturets styrings- og forvaltningsstrukturer. Ændringsforslag 5, 6, 7 og 8 vedrører på forskellige måder den merværdi, som agenturet bør tilføre de data, som det indsamler og sammenligner gennem analyse, evaluering, kortlægning af bedste praksis og videreformidling af oplysninger og bedste praksis til de steder, hvor der er mest behov for det, navnlig små og mellemstore virksomheder. I ændringsforslag 7 understreges det også, at det er nødvendigt at fremme harmoniseringen af statistikker om arbejdsrelaterede ulykker og lidelser, og det er meget vigtigt.
Flere ændringsforslag vedrører en række tekniske og administrative spørgsmål om sammensætningen af bestyrelsen og forretningsudvalget og deres respektive roller og ansvar og forholdet mellem de to organer. Vi mener, at disse ændringsforslag vil forbedre effektiviteten af agenturets virksomhed.
Det sidste punkt er det, som kommissæren nævnte. Det er ændringsforslag 23 om udnævnelsen af direktøren. Jeg ved, at Kommissionen ikke er tilfreds med det, men det svarer til den procedure, som de øvrige agenturer, der hører ind under Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, følger. Kommissæren har også for nylig grebet ind i udnævnelsen af visse agenturers direktører. Derfor afspejler ændringsforslaget måske bedre virkeligheden.
Betænkningen er kort sagt et forsøg på at styrke agenturets rolle og arbejde, og agenturet har allerede gjort et glimrende stykke arbejde. Jeg anbefaler Parlamentet betænkningen.
Giovanni Berlinguer (PSE ),
   Jeg går ind for det fremragende arbejde, som ordføreren har udført, og jeg er meget tilfreds med Bilbao-agenturets indsats. Ordføreren har nævnt nogle tal, men sandheden er, at et stort antal arbejdsulykker og arbejdsrelaterede lidelser kan forhindres, og at de især rammer de mest sårbare mennesker, nemlig indvandrere, midlertidigt beskæftigede arbejdstagere, illegale arbejdstagere og ufaglærte. Desuden rammer de mennesker, der får mindre beskyttelse fra fagforeninger, som ikke når ud til et stort antal arbejdstagere.
Jeg vil tilføje, at der er en vis fare for, at situationen forværres som følge af de politiske valg, som EU står over for. Hvis konkurrence mellem landene i stedet for tilskyndelse til sikkerhed og innovation medførte, at der blev slækket på sikkerhedsforanstaltningerne, og arbejdstimerne blev forøget, ville det betyde, at antallet af ulykker og lidelser steg. Hvis Bolkestein-direktivet om tjenesteydelser medførte social dumping gennem oprindelseslandsprincippet, ville antallet af ulykker og lidelser blive større.
Der er vigtige ændringsforslag i hr. Hughes' forslag, først og fremmest inddragelsen af arbejdsmarkedets parter, dvs. arbejdstagerne selv, som på den ene side er ofrene og på den anden side er forkæmperne for arbejdsmiljø.
Milan Cabrnoch,
   Jeg vil indlede med at udtrykke min beundring for ordførerens arbejde og navnlig for, at de korrekte procedurer blev fulgt, da betænkningen og beslutningsforslaget blev drøftet i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Som nyt medlem af Europa-Parlamentet og repræsentant for en ny medlemsstat finder jeg selve eksistensen af Bilbao-agenturet bekymrende. Jeg er endnu ikke helt overbevist om, at der virkelig er et legitimt behov for et særskilt EU-organ, der beskæftiger sig med arbejdsmiljø, da dette er et snævert, omend vigtigt område.
Jeg vil fortsat undersøge argumenterne for eksistensen af denne institution og ligeledes argumenterne om, at det ville være at foretrække, at arbejdsmiljøproblemer blev løst i henhold til subsidiaritetsprincippet eller med andre ord udelukkende på nationalt plan.
Som forholdene er for øjeblikket, tjener både det beslutningsforslag, der er blevet stillet, og ordførerens betænkning imidlertid til at gøre agenturets arbejde mere gennemsigtigt, og derfor kan jeg tilslutte mig ordførerens beslutningsforslag. Mange tak.
Marian Harkin,
   Fru formand, jeg bifalder betænkningen om det europæiske arbejdsmiljøagentur, og jeg lykønsker ordføreren med det veludførte arbejde.
Dette agenturs hovedopgaver er forskning og formidling af bedste praksis til medlemsstaterne, hvad angår arbejdsmiljøstandarder. Lovgivningen om arbejdstageres sundhed og sikkerhed over hele EU er et glimrende eksempel på, hvordan EU kan bidrage positivt til at hæve livskvaliteten for millioner af EU-borgere og allerede har gjort det.
Men lovgivning er bare en side af sagen, håndhævelsen af lovgivningen er en anden. Der kan kun opretholdes sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, når der føres behørigt tilsyn på stedet. Jeg kender ikke situationen i andre europæiske lande, men jeg ved, at vi i Irland ikke har nok inspektører og tilsynsførende til at sikre vores egne arbejdstageres sundhed og sikkerhed. Et bemærkelsesværdigt tilfælde i Irland for nylig var afsløringen af det tyrkiske multinationale selskab Gama, som har snydt sine arbejdstagene for indtægter ved at betale langt under mindstelønnen og har bragt deres sundhed og sikkerhed i fare ved at forlange, at et stort antal arbejdstagere skulle arbejde i op til 80 timer om ugen. Dette er meget skadeligt for disse arbejdstageres sundhed og sikkerhed. I den i forvejen farlige byggeindustri er der langt større risiko for ulykker, når det forlanges, at arbejdstagerne arbejder i så mange timer i træk.
Det er naturligvis ikke bare virksomheden, der har ansvaret. Vi har lovgivningen i Irland, vi har mindstelønnen, men vi håndhæver ikke den lovgivning ordentligt. Dette er en meget omtalt sag i Irland for øjeblikket, men der har været en række sager i den seneste tid, hvor arbejdstageres rettigheder og navnlig indvandreres rettigheder er blevet trådt under fode.
Tyrkiet ansøger for øjeblikket om medlemskab af EU, og det støtter jeg, men som et led i processen må det forlanges, at større selskaber som Gama respekterer og beskytter arbejdstagernes rettigheder i EU. Jeg mener, at den tyrkiske regering har pligt til at sørge for, at det sker.
Samtidig med at vi bifalder denne glimrende betænkning i dag og naturligvis roser agenturets arbejde, må vi altså alle sammen være på vagt i vores lande for at sikre, at arbejdstagernes rettigheder respekteres. Vi skal være særligt opmærksomme i tilfælde, hvor arbejdstagere udsættes for farer og risici og er dårligere stillet fagforeningsmæssigt. Det, der er tale om her, er indvandrere, mindreårige arbejdstagere, vikaransatte osv. 
Til sidst har jeg en bemærkning til ændringsforslag 7, som understreger behovet for oplysninger, der er mere pålidelige og sammenlignelige, og behovet for en systematisk indsamling af data i medlemsstaterne på området for sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen med støtte fra Eurostat. Vi må fra alle 25 medlemsstater have pålidelige oplysninger, som indsamles på samme måde, så vi får pålidelige og relevante oplysninger af høj kvalitet, der kan ligge til grund for alle politiske beslutninger.
Sepp Kusstatscher,
   Fru formand, agenturet i Bilbao, som nu har eksisteret i knap 10 år, er en vigtig institution for EU, og dets arbejde har allerede haft konkret og positiv indflydelse på de europæiske arbejdstageres arbejdsbetingelser. Den foreliggende betænkning, som jeg godt vil udtrykke min anerkendelse af i forhold til ordføreren, hr. Hughes, støttes af Verts/ALE-Gruppen. For os er det meget vigtigt, at Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur i Bilbao ligesom Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene i Dublin og Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse i Thessaloniki så vidt muligt opnår den samme retsstatus, og at der stilles stadigt bedre instrumenter til rådighed herfor. 
De impulser, som udgår fra disse agenturer, er mere nødvendige for Europa i dag end nogensinde før. Vi kan nemlig hyppigt konstatere, at af Europas tre søjler er det den sociale og økonomiske søjle, som er i fare for at knække midt over. Tænk engang på Bolkestein-direktivet og på Reach osv., som andre talere også henviste til. Når jeg ser, hvordan direktivet til beskyttelse mod optiske stråler bliver latterliggjort af arbejdsgiversiden allerede under forarbejdet hertil, og det er et direktiv, hvori der fastlægges minimumsstandarder for arbejdstagerne, bliver jeg klar over, at det sociale Europa står på en vakkelvorn søjle.
For at undgå, at det arbejdende menneske bliver en produktionsfaktor, som går til grunde i kapitalistiske kalkuler, skal sikkerhed på arbejdspladsen, ulykkesforebyggelse og sundhedsforsikring have højeste prioritet, og det er ikke tilstrækkeligt med flotte principerklæringer. Vi har brug for forskning og instrumenter, som udvikler dette agentur med henblik på at udarbejde standarder, udtænke lovmæssige foranstaltninger og for at kontrollere, om disse fastsatte regler også overholdes i praksis. Vi grønne forventer derfor, at der allokeres de ressourcer til agenturet i Bilbao, som er påkrævet for at det kan arbejde effektivt.
Kathy Sinnott,
   Fru formand, jeg vil takke hr. Hughes for hans betænkning, og jeg vil lykønske agenturet med, at der sker 13 % færre arbejdsulykker. Jeg vil imidlertid gerne nævne, at bestyrelsen er så overbebyrdet med administration, at den ikke har tid til at koncentrere sig om strategisk planlægning. Det er en skam, for jeg så gerne, at den planlagde strategisk, så den kunne se nærmere på de arbejdstagere, der ikke er omfattet af agenturets overvågning af sundhed og sikkerhed. Jeg kalder dem "husmødre", og det vil jeg blive ved med, så længe jeg er her. De udgør den største arbejdsstyrke i Europa, de løfter ofte for meget, og de arbejder døgnet rundt, år ud og år ind. Ingen fører tilsyn med deres sundhed og sikkerhed.
Det kan nogle gange være helt grotesk. Som husmor fik jeg på et tidspunkt i en kort periode brug for en person, som staten sendte, til at hjælpe til nogle få timer om ugen. Denne hjælper kunne ikke løfte, kunne ikke hæve armene over hovedet, kunne faktisk ikke gøre noget af det, en husmor må gøre. Jeg måtte lade ham gå, for han kunne ikke hjælpe til med noget, alt sammen af hensyn til sundhed og sikkerhed. Jeg kunne imidlertid gøre alt, uanset hvor farligt det var, fordi jeg var husmor.
Ashley Mote (NI ).
   - Fru formand, jeg undervurderer slet ikke betydningen af sundhed og sikkerhed, men jeg må gøre Parlamentet opmærksomt på, at EU's forordninger svækker det personlige ansvar og i mange tilfælde brugen af sund fornuft.
F.eks. får vi nu at vide, at lærere skal beskyttes mod støjende børn. Svævefly forhindres i at gå i luften, fordi helt sikre spil ikke længere overholder nye specifikationer. Hvorfor skal Parlamentet fortælle en bygningshåndværker, at han skal bruge stillads for at sætte en løs tagsten på plads? Det er på høje tid, at folk i Bruxelles finder ud af, hvor irriterende den indblanding i bagateller kan være.
Lastbilchaufførers sundhed og sikkerhed kræver helt givet en ny bestemmelse om, at alle Bruxelles' brostensbelagte gader skal graves op og erstattes med beton.
Proinsias De Rossa,
   Fru formand, jeg undskylder, at jeg ikke nåede frem i tide. Jeg kom til at forlade mit kontor med den forkerte mappe under armen og var nødt til at gå tilbage efter den rigtige. Det kan ske for enhver.
Jeg vil kort sige noget om hr. Motes bemærkninger: Han ville måske se lidt mere positivt på arbejdsmiljøforordningerne, hvis han havde måttet samle resterne op af en stakkels arbejder, som var faldet ned fra et tag og lå død på gaden nedenfor, fordi der ikke var sat noget stillads op under arbejdet, og dernæst havde måttet henvende sig til den stakkels mands familie og forklare, hvorfor han var død. Der er intet i arbejdsmiljøforordningerne, som er en overdreven byrde for virksomheder. De menneskelige omkostninger ved dødsfald på byggepladser - som er forfærdelige - og skader - som også er forfærdelige - kan jo ikke sammenlignes med besværet ved at sætte en smule stillads op.
Jeg vil tale om to ting her. Først og fremmest vil jeg takke Stephen Hughes for hans betænkning og bestemt også for, at han har rejst hele spørgsmålet om kønsfordeling i arbejdsmiljøagenturets bestyrelser. Jeg vil også kort nævnte fru Harkins betænkning om Det Europæiske Institut, som desværre ikke bliver debatteret i Parlamentet, men også sættes under afstemning i morgen. Den drejede sig om et måske endnu mere komplekst problem på grund af personalesituationen - fordi det er et langt ældre institut. Kommissionen og Rådet forsøgte at ændre personalets status i det institut, og vi måtte forhandle intenst i forsøget på at finde en løsning på problemet.
Selv om Parlamentet kun bliver hørt i denne sag, mener jeg, at vi er nået frem til en vis enighed mellem instituttets personale, ledelsen og også Parlamentet. Jeg ved, at det irske formandskab indledte drøftelser om dette, og det tilskyndede det luxembourgske formandskab til at tage Parlamentets anbefalinger i betragtning. Jeg håber, at betænkningen bliver vedtaget uden problemer i morgen.
Vladimír Špidla,
    Mine damer og herrer, Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, som var oprindelsen og udgangspunktet for EU, forfulgte ikke bare målet om økonomisk integration, men fastsatte også et retsgrundlag for arbejdsmiljøforanstaltninger. Det meste af EU's lovgivningsvirksomhed på dette område bygger på dette retsgrundlag.
Selv om vi utvivlsomt har gjort fremskridt på dette område, er det udelukket, at vi nogensinde ophører med vores bestræbelser. Antallet af arbejdsulykker er faldet med 13 %, men tallet er stadig for højt, og visse job er stadig alt for farlige.
Det glæder mig, at Bilbao-agenturet har fået et overvældende godt skudsmål, for jeg er enig i det synspunkt. Jeg forventer, at debatten i morgen om de ændringsforslag, der er blevet stillet, bliver kort, og at vi opnår et positivt resultat, for de enkelte ændringsforslag er en logisk og velafbalanceret reaktion på de ændringer, der er sket.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0087/2005) af van den Burg for Økonomi- og Valutaudvalget om situationen med hensyn til integreringen af finansmarkederne i EU (2005/2026(INI)). 
Ieke van den Burg (PSE ),
   Fru formand, jeg vil begynde med at undskylde over for mine nederlandske kolleger, at jeg ikke taler på nederlandsk, men på engelsk, fordi det nu engang er det sprog, der bruges på finansmarkederne. Det har også den fordel, at jeg kan tale til kommissæren på et sprog, som han forstår. 
 Fru formand, da kommissærens forgænger, hr. Bolkestein, begyndte sin embedsperiode, mødte han med en række velforberedte og ambitiøse forslag for det indre marked for kapital. Han forelagde dem i 1999 som handlingsplanen for de finansielle tjenesteydelser - FSAP.
Hr. kommissær, jeg har indtryk af, at De er mindre heldig med arven vedrørende det indre marked for tjenesteydelser, som hr. Bolkestein overlod Dem, da De kom her til Bruxelles, og som bærer hans navn eller måske et ildevarslende øgenavn. Men det er ikke vores emne i dag. Det får vi masser af tid til at drøfte senere.
Jeg vil gerne rose hr. Bolkestein, fordi han så ihærdigt har gennemført FSAP i sin embedsperiode. Hr. kommissær, jeg ser meget frem til planen for opfølgning i den grønbog, De vil forelægge i næste uge. I den betænkning, De har fået forelagt, og i de debatter, vi har haft i Økonomi- og Valutaudvalget, ser vi positivt på den måde, hvorpå FSAP er blevet håndteret, men naturligvis er vi opmærksomme på, at mange af de hensigter, der blev nedlagt i reglerne, stadig mangler at vise deres værd i praksis.
Man bør være meget opmærksom på gennemførelsen og håndhævelsen af de næsten 40 regelsæt, som er blevet vedtaget. Desværre var der nogle misforståelser omkring min betænkning i den form, hvori den er blevet forelagt for Parlamentet i dag. Selv om man i udvalget nåede til bred enighed, og vi fik et godt kompromis, smuttede der nogle mindre heldige ting igennem under afstemningen i udvalget. Eftersom de berører hovedtendensen i betænkningen, vil jeg gerne drøfte dem først.
Den mest irriterende fejl er i punkt 2 i den tekst, Parlamentet har fået forelagt i dag. Her foreslås, at vi bør gå ind på det, som nogle lobbyister og journalister har bedt om, nemlig at lovgiverne i Bruxelles bør love at holde en lovpause. Men det er virkelig ikke min kop te. Dette punkt 2 passer slet ikke ind i en betænkning, der peger på så mange udviklinger på et dynamisk finansmarked, som kan forårsage alvorlige risici for systemet og bringe et sikkert og effektivt indre marked for finansielle tjenesteydelser i fare. Derfor er jeg helt klart imod at lade vores hænder binde med et moratorium for lovgivning. Vi bør forblive på vagt, og Kommissionen bør være meget proaktiv. Naturligvis bør denne lovgivning vurderes grundigt med hensyn til nødvendighed, omkostninger og mere vidtrækkende virkninger, men mindre regulering er ikke altid bedre.
Lad mig gå over til nogle andre elementer i betænkningen såsom Lamfalussy-processen. Med den velkendte ansvarsfraskrivelse, som De er vant til fra Parlamentet, er betænkningen helt positiv, når det gælder Lamfalussy-processen. Jeg tror nok, at niveau 3-tilsynsudvalgene i særdeleshed er allierede, når det gælder at tilgodese offentlighedens interesser for beskyttelsen af forbrugere og ekspertbrugere. Jeg noterer mig, at de er mere og mere opmærksomme på deres vigtige rolle for harmoniseringen af de tekniske regler og praksis for overvågning i forholdet mellem tilsynsmyndighederne i de forskellige medlemsstater. I Himalaya-rapporten, der blev forelagt af Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalg (CESR), beder man om en bedre værktøjskasse. Vi siger i den betænkning, Parlamentet har fået forelagt i dag, at det er et godt udgangspunkt for yderligere debat. Nogle vigtige spørgsmål må løses i den kommende periode.
Så er der tilsyn på europæisk niveau. I betænkningen taler vi positivt om en bevægelse i retning af at konsolidere tilsynet. Sektoren ønsker at reducere nødvendigheden af at rette sig efter mange forskellige tilsynsmyndigheder, men på den anden side kan jeg forstå, at tilsynsmyndighederne i værtslandet tøver med at opgive deres kompetence og at forlade sig fuldt ud på udenlandske kontrollører. Det er derfor, jeg insisterer på, at der tages et yderligere skridt. Når man ser væksten i grænseoverskridende aktiviteter og koncentrationen af store aktører på finansmarkederne, er det på tide, at vi får integreret tilsyn på europæisk niveau, muligvis via et tolagssystem med tilsyn på europæisk plan for store grænseoverskridende aktører, uden at bringe de lige konkurrencevilkår mellem grænseoverskridende og lokale aktører i fare. Det er ikke alle, der er enige med mig heri, men i det mindste er vi i betænkningen enige om, at det bør være en mulighed, som Kommissionen også skal se yderligere på.
Så er der spørgsmålet om forbrugerbeskyttelse og inddragelse. Her understreger vi, at beskyttelsen af forbrugerne og garantien for, at der er basale finansielle ydelser til stede for alle forbrugere, fortsat skal være den helt grundlæggende betingelse. Jeg mener ikke, at vi bør sigte mod en fuldstændig harmonisering af de finansielle produkter og tjenesteydelser på detailniveau, fordi forbrugerbeskyttelse er forskellig i de forskellige medlemsstater. I betænkningen foreslår jeg, at man ser på muligheden af et 26. system for paneuropæiske finansielle produkter såsom belåning af fast ejendom og forsikringsprodukter. De kan måske imødekomme internationalt mobile menneskers behov for at arbejde sammen med de udbydere, som de kender fra et andet medlemsland.
Forkvinden for vores udvalg, fru Berès, vil tale om spørgsmålet om bedre samarbejde på globalt plan. 
Charlie McCreevy,
   Fru formand, det er allerede klart, at de kommende fem år bliver yderst udfordrende på dette område. Finansmarkedernes gnidningsløse funktion er af afgørende betydning og har stor indflydelse på alles velstand. Finansielle investeringer støtter arbejdspladser og vækst, værdien af vores opsparing, vores pensioner og prisen på vores huslån. Dybe, likvide og dynamiske europæiske finansmarkeder vil sikre den mest effektive forsyning med og udbud af kapital og tjenesteydelser i hele den europæiske økonomi, og ud over den på det globale kapitalmarked.
I de sidste seks år har vi oplevet væsentlige fremskridt. De fleste af de nødvendige regler, der er skitseret i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, er blevet vedtaget til tiden og er nu ved at blive gennemført. Europæisk beslutningstagning og tilsynsstrukturerne er blevet mere rationelle og effektive. Et fortsat systematisk samarbejde har udviklet sig mellem de europæiske institutioner og aktørerne på markedet. Alle institutioner og et meget stort flertal af aktørerne på markedet er enige om, at vi må fortsætte vores bestræbelser, fordi vores opgave, at integrere de europæiske finansmarkeder, langtfra er afsluttet.
Det vigtigste punkt for os i det næste år bliver at afslutte det, der ikke er afsluttet inden for finansielle tjenesteydelser. Vi må stadig forholde os til de resterende elementer i den forhandlingsfase, som Parlamentet og Rådet er i gang med, såvel som de vigtigste foranstaltninger, der nu er ved at blive udarbejdet af Kommissionen. F.eks. har vi stadig brug for at tillade større risikofølsomhed i de kapitalkrav, der stilles til banker og investeringsfirmaer (Basel II), at styrke lovfæstet revision (det 8. selskabsdirektiv), at bekæmpe hvidvask af penge og finansiering af terrorister, at skære ned på omkostningerne ved clearing og afvikling, at etablere en europæisk ramme for genforsikring, at modernisere reglerne for forsikringsselskabers solvens og at skabe en europæisk juridisk ramme for betalinger.
Med andre ord er de lovbestemmelser, der i øjeblikket er under udarbejdelse, allerede yderst krævende for os alle. Men jeg er sikker på, at vi kan nå en masse i det kommende år.
Vedrørende finansielle tjenesteydelser vil Kommissionen rose det gode arbejde, der er gjort i Økonomi- og Valutaudvalget i de sidste år, og i særdeleshed den betænkning, vi drøfter i dag. Der er betydelig overensstemmelse mellem vores egen tankegang og Parlamentets. Mange af de vigtigste temaer, der er medtaget i den betænkning, fru van den Burg på vegne af Økonomi- og Valutaudvalget har forelagt for os i dag, vil også afspejle sig i Kommissionens grønbog om den fremtidige politik for finansielle tjenesteydelser. Vi tager fat på lignende vigtige ting. På en måde er der ikke nogen overraskelser i dette, da vi begge har været meget åbne i vores tilgang og i det forberedende arbejde. Jeg vil ikke dvæle ved alle de henstillinger, der er formuleret i betænkningen, men lad mig understrege nogle, som jeg finder særlig vigtige.
For det første er der et klart behov for at koordinere gennemførelsen i national ret fra medlemsstaternes side og for at styrke håndhævelsen af reglerne og forstærke ensartethed på det tilsynsmæssige område. Jeg kan stort set tilslutte mig de synspunkter, der er udtrykt i denne betænkning. I særdeleshed mener jeg, at punkt 14 giver den rigtige nuance, da en form for integreret tilsyn kun vil gavne, hvis reglerne ikke længere er fragmenterede. Der vil ikke ske en gensidig tilnærmelse, hvis det stadig er nødvendigt for en integreret tilsynsmyndighed at fortolke og anvende 25 forskellige regelsæt. Derfor går Kommissionen ind for, at man går gradvis frem og bygger på EU's udvalg for regulering og tilsyn inden for området med finansielle tjenesteydelser.
For det andet er det vigtigt at bedre regulering er kommet på dagsordenen. Kommissionen er enig i, at fremtidige foranstaltninger må målrettes og baseres på kendsgerninger. Der vil ske en grundig vurdering af virkningerne. Der er brug for grundlæggende regler for rammerne på fælleseuropæisk plan, så erhvervslivet kan udvikle europæiske strategier, og forbrugerne kan drage fordel af en forøget integration uden kunstige skranker. Men overlappende og indbyrdes modstridende krav skaber en byrde, og derfor må de fjernes.
For det tredje er løsningen effektive høringer. Vi har alle lyttet meget omhyggeligt til alle de forskellige berørte: sektoren selv (store såvel som små medlemmer), tilsynsmyndigheder, investorer, arbejdstagere og forbrugere. Vi har medtaget deres konstruktive idéer, og vi har lyttet til hinanden. Der er bred støtte til vores fælles holdning - en grad af enighed, som også er afgørende nødvendig her ved begyndelsen af en ny fase.
Personlig håber jeg, at en tilnærmelse i tankegang, de gode kontakter, der er etableret, og en åben beslutningsproces vil garantere en hurtig igangsættelse af vores politiske program om "konsolidering" i de næste fem år. Et effektivt fælles program må være for Kommissionen og Parlamentet. Vedtagelsen i denne uge af fru van den Burgs betænkning vil derfor være et vigtigt fremskridt. 
John Purvis,
   Fru formand, jeg vil meget oprigtigt takke og komplimentere fru van den Burg for hendes betænkning. Jeg syntes, at vi arbejdede godt som udvalg for at nå en fornuftig og afbalanceret skabelon for fremtiden for Europas finansmarkeder. Sektoren selv og alle tre europæiske institutioner har haft en belastende femårs periode med lovgivning på dette område, og den mest belastende periode, i det mindste for erhvervet, er sikkert stadig i vente.
Resultatet er bestemt ikke fuldkomment, og det behager bestemt ikke enhver. Men i vores gruppe er vi alle enige om, at der nu er behov for en pause, så vi kan få disse mere end 40 direktiver ordentlig implementeret ved gennemførelse i national lovgivning og opbygge erfaring om, hvordan de virker. Desuden behøver sektoren tid til at fordøje disse ofte omfattende ændringer af den måde, den arbejder på. Det vil uundgåeligt tage tid. Det ville være tåbeligt at kaste sig ud i yderligere ændringer, før vi har set, hvordan disse virker i praksis. Efter at have gennemført de få sager vedrørende handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, der er tilbage, kan der være et eller to andre områder, hvor der er behov for lovgivning - måske et af dem er formueforvaltning. Ikke desto mindre må Kommissionen og Parlamentet være meget omhyggelige med at sikre sig, at en sådan lovgivning virkelig er nødvendig, retfærdiggjort af en omkostningsanalyse, og at den kan udarbejdes, så den bliver til nytte. Når som helst det er muligt, bør vi foretrække at gå frem via forbedringer, der ikke kræver lovgivning.
Lamfalussy-processen spiller en afgørende rolle, når man skal sikre, at lovgivningen vedrørende FSAP virker til gavn både for virksomhederne i den finansielle sektor og deres kunder. Det er af afgørende betydning, at gennemførelsen i national lovgivning bliver gennemført præcist og til tiden, og vi forventer, at Kommissionen holder nøje øje med dette, for vi vil holde nøje øje med den. Vi vil ikke tøve med at bruge vores ret til at udfordre den under Lamfalussy-processen, hvis vi finder det nødvendigt.
Vi har gjort væsentlige fremskridt i retning af et integreret marked for tjenesteydelser i den finansielle sektor i Europa. Med tiden vil det blive til stor gavn for vores økonomiske udsigter ved at skabe det konkurrencedygtige kapitalmarked, som Europa behøver, og som vi stræber efter at nå. Der er ikke mange andre projekter, der vil bidrage lige så meget til, at vi kan nå målene fra Lissabon. Det er nu vores pligt at sørge for, at disse sager bliver afpassede og perfektionerede, efterhånden som de træder i kraft. Det er nu vores samt Kommissionens og medlemsstaternes pligt at sørge for, at sektoren for finansielle tjenesteydelser får vores fulde støtte til at tilvejebringe de afgørende elementer i den succesrige europæiske økonomi. 
Pervenche Berès,
   Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi er nu nået til et punkt, som jeg mener, vi også bør vurdere i lyset af vores overordnede strategi, nemlig Lissabon-strategien. Hvis vi ønsker, at denne strategi skal lykkes, har vi brug for finansmarkeder, der er i stand til at finansiere vores økonomiers behov. Det er den udfordring, vi står over for, og grunden til, at vi i fem år har bestræbt os på at iværksætte handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, og til, at vi mener, vi bør gå videre frem.
Der er mange, der har sagt og stadig siger, at vi har brug for en lovgivningspause. Hr. kommissær, jeg ved, at De støtter denne tanke. Men der er som bekendt to eller tre emner, som vi klart bør gå videre med. Blandt disse emner kan jeg notere, at John Purvis netop har nævnt forvaltningen af aktiver. Tillad mig at nævne to andre, som De kender ganske godt. For det første spørgsmålet om databasen og alle de vanskeligheder, der er forbundet med at iværksætte en virkelig database, der respekterer forbrugernes rettigheder. Det er et af nøgleelementerne, hvis vi vil have succes på dette område. Efter at have lovgivet om investeringsområdet kommer spørgsmålet om postmarkedet, som jeg tror, vi vil beskæftige os intenst med i de kommende måneder.
Jeg har dog som sagt to bemærkninger. Den første vedrører Europa-Parlamentets beføjelser. Vi har accepteret Lamfalussy-proceduren. I det øjeblik, Europa-Parlamentet har en tilbagekaldelsesret, bør vi sikre os midlerne til at gøre den gældende på andet niveau. Vi bør også overvåge, hvad der sker på tredje niveau, for vi er ganske klar over, at der på dette niveau kan ske en række afvigelser, som vi i givet fald bør være i stand til at protestere mod til den tid.
Jeg vil sige nogle ord om reguleringerne, for det er en debat, som vi ikke har fundet nogen endegyldig løsning på i udvalget. Vi har indledt behandlingen af emnet og bl.a. taget udgangspunkt i Himalaya-rapporten. Jeg vil dog redegøre for, hvad vi erfarede under vores første officielle møde i Paris med Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalg og de ansvarlige i udvalget. De lod os klart forstå, at hvis vi ønskede en regulering indført på europæisk plan, var det nødvendigt med mere benchmarking mellem de nationale myndigheder, fordi reguleringen ikke i sig selv vil afstedkomme en tilstrækkeligt omfattende harmonisering af de forskellige nationale reguleringer i den trindvise proces, vi har indledt. Det er et element, vi bør tage hensyn til. 
Wolf Klinz,
   Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, med enkelte undtagelser er foranstaltningerne i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser allerede gennemført, eller de er godt på vej til at blive det. Så vidt man kan udlede af dagens synspunkter, må man betegne planen som værende en succes. Nu melder spørgsmålet sig imidlertid, om vi har brug for en opfølgningsplan, dvs. en post-FSAP. Økonomi- og Valutaudvalget behandlede dette spørgsmål i en initiativbetænkning. Det er ekstremt vigtigt, at Parlamentet giver udtryk for sin holdning på dette tidlige stadium.
Det europæiske indre marked for finansielle tjenesteydelser er stadig langtfra virkeliggjort. Det halter kraftigt efter det indre marked for varer. Det er en kendsgerning, at det især er på detailmarkederne, at der stadig mangler meget. Gentagne gange rejste spørgsmålet sig om, hvorvidt finansindustrien ikke havde gjort sig fortjent til en lovgivningspause efter disse anstrengelser. Det blev også rejst i Økonomi- og Valutaudvalgets initiativbetænkning, om end ordføreren afviste dette i dag.
Den tekst, som Økonomi- og Valutaudvalget vedtog, er i vid udstrækning afbalanceret, og derfor støtter ALDE-Gruppen den.
Jeg har dog et par kritiske bemærkninger til to aspekter heri. Selv om man uden tvivl må hilse CESR's arbejde velkommen på mange områder, er der dog nogle klart definerede spilleregler, som den skal overholde. Der skal være en bedre afstemt interaktion mellem CESR og det demokratisk valgte Europa-Parlamentet. CESR's beslutninger har betydelig rækkevidde, og derfor bør der ske en tæt og rettidig afstemning med Parlamentet. Desuden går de store banker ind for en målrettet og vidtgående harmonisering, men det skal stadig afklares, om dette kommer til at ramme alle områder af finansindustrien. Det bør Kommissionen tage med i sine overvejelser. ALDE-Gruppen støtter PPE-DE-Gruppens ændringsforslag, som ligger åben for forskellige fortolkninger.
I det store og hele støtter vi de fleste af ordførerens ændringsforslag. Jeg vil gerne takke fru van den Burg hjerteligt for hendes arbejde. 
Thomas Wise,
   Fru formand, gennemskuelighed er et meget anvendt ord i fru van den Burgs betænkning, men der er ikke noget gennemskueligt ved det miskmask af udvalg og processer, som hun også beskriver. Først blev der etableret et vismandsudvalg vedrørende reguleringen af det europæiske marked for værdipapirer. Hvilken visdom gav det? Regulering på fire niveauer og skabelse af to yderligere udvalg! Så udpegede Kommissionen fire ekspertgrupper for at markere første skridt hen imod revisionen af handlingsplanen. Det var i oktober 2003, længe før hele handlingsplanen overhovedet var blevet gennemført. Som om det ikke var nok, kom der bidrag fra en tilsynsgruppe og fire andre udvalg.
Hvem var det, der sagde: "Når du er i tvivl, så hold et udvalgsmøde"? Kun en beretning fra en EU-institution kunne så troskyldigt hævde, at det er en god opskrift på succes, i det mindste når det gælder om at få lavet lovgivning. EU er meget god til at serieproducere love: er klart og ganske gennemskueligt. Men jeg har en advarsel til de almindelige mennesker ude i den virkelige verden som dem i tilhørerlogen. Det er gennemskueligt for mig, at der kommer flere love, så der bliver flere love at overtræde, mere indblanding i pensions- og forsikringsanliggender, flere tilsynsmyndigheder på europæisk niveau, der vil få forrang frem for de nationale, og flere bagdøre, gennem hvilke EU agter at blande sig i den nationale skattepolitik. Betænkningen noterer, at der findes overlappende direktiver, som kunne føre til selvmodsigende krav og krav, der overlapper. I den virkelige verden ville det virke som fiktion, ikke som en seriøs idé.
Så EU forvirrer sig selv, men i denne forvirring vil jeg gerne gentage et gennemskueligt faktum: Hvis EU er svaret, så må det have været et meget dumt spørgsmål. 
Sergej Kozlík (NI ).
   - For nogle få år siden beklagede den amerikanske finansmand George Soros, at hans selskaber, der beskæftigede sig med finansielle operationer, tabte milliarder af amerikanske dollars, og han opfordrede verdens mest magtfulde staters regeringer til at sørge for at organisere og indføre klare regler og orden på verdens finansmarkeder. Operationerne på verdens finansmarkeder og navnlig handlerne med derivater er bogstaveligt talt eksploderet i de senere år. Deres omfang og dynamiske vækst overstiger mange gange de klassiske finansielle operationers, der omfatter reel produktion, tjenesteydelser og forbrug af produkter. Ethvert udsving i eller i værste fald sammenbrud af bare en del af disse markedet kan få alvorlige følger for verdensøkonomien for slet ikke at tale om, at enhver negativ udvikling på finansmarkederne har følger for personlige finanser og almindelige borgeres skæbne. Derfor værdsætter jeg det forelagte materiale og ordføreren, Ieke van den Burgs, gode arbejde, som endnu et bidrag til udformningen af en begrebsmæssig løsning på dette område, ikke bare i EU, men med ambitioner om en interkontinental strategi.
Alexander Radwan (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, jeg vil godt starte med at takke ordføreren for det konstruktive og gode samarbejde. De udarbejdede en velafbalanceret tekst, som kaster lys over EU's indre marked for finansielle tjenesteydelser, som Økonomi- og Valutaudvalget fokuserede meget på i de senere års arbejde. Desuden indeholder teksten en analyse af, hvor vi står nu, men den skuer også fremad.
Efter den store lovgivningsbølge skal vi nu sørge for at konsolidere os. Vi skal således ikke alene sikre en ordentlig gennemførelse, men også lære af disse første erfaringer. I forbindelse med de næste lovgivningstiltag skal vi gå frem skridt for skridt og ikke med den samme iver som tidligere. I modsætning til, hvad nogle markedsdeltagere i Europa ønsker, bør vi omgås emnet maksimalharmonisering med meget stor forsigtighed. Jeg kan allerede forestille mig de personer, som i øjeblikket skriver til os med krav om maksimalharmonisering - og det netop på forbrugerbeskyttelsesområdet - sige, at vi går for langt i vores harmoniseringsbestræbelser med forbrugerkreditdirektivet. Derfor bør markedsdeltagerne være yderst tilbageholdende med at fremsætte sådanne krav. 
Parlamentet har i et godt stykke tid haft et klart standpunkt i forbindelse med CESR. Selv om vi støtter Lamfalussy-processen, ønsker vi gennemsigtighed og engagement, og det er noget, der er rig mulighed for inden for rammerne af CESR. Vi forventer ikke, at det, der skete i forbindelse med clearing- og afviklingssystemerne, vil gentage sig. Jeg opfordrer kommissær McCreevy til at udvise den samme følsomhed i sine krav om en international standard, og det på et område, hvor internationale organer indfører stadigt flere standarder for store virksomheder, som så også finder anvendelse i de små og mellemstore virksomheder. Vi har behov for at gennemføre demokratisk kontrol her, og det er her, at Kommissionen og Parlamentet skal udvikle tilsvarende institutioner i fællesskab.
Afslutningsvis vil jeg gerne kommentere de europæiske tilsynsmyndigheder. I forbindelse med det europæiske værdipapirhandelstilsyn anser jeg fremgangsmåden i Basel II for at være rigtig, nemlig at man skal nærme sig dette med stor forsigtighed. Vi skal sørge for, at vi ikke etablerer ensartede spilleregler på europæisk plan og helt glemmer, at vi allerede har ensartede regionale og nationale spilleregler. Det ene må ikke ødelægge det andet. Som følge heraf går jeg ind for en bottom-up-metode, således at vi langsomt og sikkert kan opbygge et fundament fra grunden, hvor der fokuseres på en europæisk regulering og et europæisk tilsyn. Det må imidlertid ikke blive sådan, at dette forceres oppefra og nedad. 
Manuel António dos Santos (PSE ).
   - Hr. formand, gennemførelsen af et indre marked for finansielle tjenesteydelser er en vigtig forudsætning for opbygningen af det indre marked og følgelig for yderligere økonomisk og social udvikling i Europa.
I denne sammenhæng er handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser - vedtaget i 1999 og styrket på Det Europæiske Råds møder i Lissabon og Stockholm - et helt uomgængeligt instrument. Alle anerkender i dag, at handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser er en stor succes, eftersom 39 af 42 lovgivningsforanstaltninger er blevet vedtaget. Det er dog for tidligt at fælde en endelig dom, fordi mange af disse lovgivningsforanstaltninger endnu ikke er gennemført.
Der skal derfor nu gøres en indsats for, at de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger gennemføres i national lovgivning, men først og fremmest for, at hele denne proces overvåges på en gennemsigtig og effektiv måde i en vis periode.
Overvågning af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, som gør det muligt at måle lovgivningens betydning for, om de europæiske finansmarkeder fungerer hensigtsmæssigt, og for udvikling af salgsfremmende, tilsynsmæssige og ikke-diskriminerende foranstaltninger, bør være Kommissionens og medlemsstaternes vigtigste opgave på dette område.
Blandt de forskellige punkter, som betænkningen indeholder i overensstemmelse med disse retningslinjer, vil jeg gerne fremhæve den særdeles vigtige opfordring til medlemsstaterne om hurtigt og effektivt at gennemføre direktivet om arbejdsmarkedsorienterede pensionskasser for at give opsparere flere muligheder og alternativer og give dem et maksimalt afkast af deres investeringer. Betænkningens overordnede budskab er dog, at medlemsstaterne bør overholde de fornuftige "principper om bedre lovgivningsmæssige rammer", som Kommission har opstillet, og at de nationale myndigheders tilsynspraksis skal være genstand for øget konvergens, hvad angår de foranstaltninger, som handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser indebærer.
Meget vigtig er også konklusionen om, at eventuelle fremtidige lovgivningsforanstaltninger, der tager sigte på at rette op på særlige markedsfejl, bør omfatte en cost-benefit-analyse af de ikke-lovgivningsmæssige muligheder for at udbedre disse fejl.
Ieke van den Burgs betænkning behandler hele problematikken om finansielle tjenesteydelser på en meget ræsonnabel, sammenhængende og intelligent facon, og den fortjener derfor Parlamentets støtte. 

Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
   - Tak, hr. formand. Når vi taler om integreringen af finansmarkederne, må vi overveje flere ting.
For det første er Parlamentets anbefalinger om forbedring af disse markedsaktiviteter vigtige for ikke bare erhvervsudøvere, men for alle EU's borgere, og det glemmer vi ofte. Når vi tegner forsikringspolicer eller gør brug af bankernes tjenesteydelser, deltager vi alle sammen på en eller anden måde i finansmarkedet. Når vi tillige tager pensionsfondenes investeringer på markedet i betragtning, vil vi forstå, at livskvaliteten i den senere tid er blevet mere og mere afhængig af aktiviteterne på finansmarkedet: I tilfælde af så meget som en institutions dårlige resultat kan tusindvis eller endog hundredtusindvis af borgere lide tab. Der kan imidlertid ikke opnås en effektiv forvaltning af finansmarkedet ved at gennemføre en bestemt forordning, for jeg kan ud fra erfaringerne i Litauen fortælle Dem, at en sådan forvaltning er bekostelig og vanskelig at gennemføre, og den beskytter i den sidste ende ikke investorerne, men begrænser bare markedsudviklingen.
For det andet kan vi ikke forvente fremskridt på det europæiske indre marked, hvis de nationale lovgivninger er forskellige. Vi er nødt til at skabe betingelser for tilstrømning af kapital til det europæiske marked fra forskellige lande i verden, og denne kapital kommer ikke på grund af de nationale hindringer på det europæiske finansmarked. Derfor må vi være meget opmærksomme på den nationale lovgivning, der har indflydelse på finansmarkederne, og de forskellige arbejdsgruppers aktiviteter skal også fremmes.
For det tredje er den eksisterende regulering af finansmarkedet ufuldstændig og fragmentarisk, og jeg kan ikke tilslutte mig forslaget om at standse vedtagelsen af ny lovgivning, der regulerer aktiviteterne på finansmarkedet. Jeg mener, at det er vigtigt at erstatte de fragmentariske bestemmelser med altomfattende og gennemarbejdede direktiver. Ellers vil lokale institutioner indføre de retsakter, som det sker inden for clearing og afvikling. Derfor skal vi skabe gunstige vilkår i Europa, men ikke bare for de store aktører. Vi skal også gøre plads til nationale (små) virksomheders og individuelle borgeres aktiviteter på nationalt plan. Tak.
Lars Wohlin (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg vil komme med nogle kommentarer til den beslutning, der ligger foran os nu.
Der har været en meget stor lovgivningsaktivitet i de seneste år - efter min mening næsten alt for stor. Jeg vil gerne sige, at omkostningerne for den finansielle sektor i forbindelse med at gennemføre disse nye love er ganske høje og stigende. Bare det at indføre hele Basel II-direktivet koster bankerne vældig mange penge. Jeg vil altså begrænse lovgivningsambitionerne fremover og bremse processen lidt op. Jeg bifalder f.eks., at vi ikke kom med lovgivningsforslag på clearing- og afviklingsområdet Lad konkurrencen virke, der er ingen risiko for monopoler. Den tekniske udvikling går så hurtigt, at konkurrencen fra nye spillere nedbryder de gamle monopoler.
På ét punkt ønsker jeg ikke at se en ny lovgivning, og det er på området . Det er et område, som handler om virksomhedsstyring. Lad markederne være selvregulerende her. Vil Tyskland have sine egne regler for virksomhedsstyring, får landet lov til det, vil England have sine egne regler, får landet lov til det. Finansmarkederne vil på sigt afgøre, hvilket system der vinder størst tillid. Det vil tiltrække investorernes interesse. Jeg tror på institutionel konkurrence. Der skal ikke skabes noget fælles regelsæt, som reguleres af noget direktorat i Kommissionen.
For meget lovgivning vil føre til stivhed i systemet. Det, som først er blevet til lov, er næsten umuligt at ændre. Risikoen for følgende er stor: at vi får et finansielt marked fyldt med juridiske tvister, processer, vejledende domstolsudtalelser og endnu flere lovgivningsforanstaltninger for at begrænse de huller, der findes i lovgivningen. Ordene "harmonisering" og , lige vilkår, er blevet en indfaldsvej til et kvælende lovgivningsmæssigt system. Åbn dog mulighederne for gensidig anerkendelse af hinandens systemer.
Ansvaret for at overvåge finansmarkederne bør ikke koncentreres på EU, der er i stedet behov for et bedre samarbejde mellem de lokale, nationale overvågningsorganer. Jeg ønsker ikke at se et nyt superfinanstilsyn i EU. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, i de senere år har relativt mange mennesker fra middelklassen fået mulighed for at udnytte finansielle instrumenter, som tidligere kun var forbeholdt en ganske lille elite. Folk troede, at de forholdsvis hurtigt kunne øge deres velstand, men de vågnede blot op med en følelse af enorm bitterhed.
Jeg har to spørgsmål, som jeg gerne vil stille i den forbindelse. Først vil jeg godt spørge, om EU-institutionerne vil forklare den europæiske offentlighed i letforståelige vendinger, hvilke finansielle instrumenter der er til rådighed i øjeblikket, og samtidig vurdere den risiko, der er forbundet hermed. Dernæst kunne jeg tænke mig at vide, om vi ikke bare kan følge USA's eksempel, hvilket i det mindste bringer gennemsigtighed og en smule kontrol ind i hedgefondenes verden. Det er bydende nødvendigt i Europa. Hedgefondene har stor betydning, for deres massive vægtstangseffekt gør det muligt at opnå gigantiske udbytter, men kan også forårsage astronomiske tab. De driver til stadighed hele Europas erhvervsstruktur i deres retning, og det bør efter min mening tælle med i vores prioriteringer. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, denne betænkning om handlingsplanen for de finansielle tjenesteydelser kommer på et vigtigt tidspunkt for integreringen af finansmarkederne i Europa. Som De har hørt, går Parlamentet enstemmigt ind for denne sag, og afstemningen i udvalget var næsten enstemmig.
De sidste par år har været karakteriseret ved meget lovgivning. Der er klare tegn på, at markederne har brug for tid til at fordøje det, der er blevet besluttet. Som lovgivere bør vi være yderst følsomme over for denne bekymring og fokusere på, hvad der er afgørende og gavnligt.
Hvad angår Kommissionen, håber jeg, den vil benytte en dobbelt strategi. For det første er det afgørende, at den i egenskab af igangsætter af Fællesskabets lovgivning koncentrerer sig om ikke-lovgivningsmæssige midler til at gennemføre foranstaltninger på finansmarkederne, hvor som helst det er muligt. Bortset fra den lovgivning, der i øjeblikket er på vej, bør man kun tænke på strenge love, når det er absolut nødvendigt, dvs. efter at en omfattende analyse af virkningerne viser, at de påtænkte mål ikke kan nås uden denne lovgivning. Denne tilgang bør tage passende hensyn til praksis på de markeder, der er under udvikling, og subsidiaritetsprincippet.
For det andet bør Kommissionen i sin rolle som udøvende magt for EU holde strengt på håndhævelse af bestemmelserne. 39 ud af de 42 FSAP-foranstaltninger er blevet vedtaget. Men mange gennemførelsesforanstaltninger er ikke, og gennemførelsen i national lovgivning er først ved at begynde. Kommissionen bør påbegynde en benchmarkinganalyse af gennemførelsen i medlemsstaterne med henblik på at færdiggøre EU's finansielle arkitektur, sådan som man er enedes om.
Tempoet for integrationen af finansmarkederne har været langt bedre end på mange andre områder. En stor del af dette skyldes hensigtsmæssigheden af og fleksibiliteten i Lamfalussy-processen. Men efterhånden som vi går ud over FSAP, bør selve processen tage hensyn til det nye miljø for at sikre, at balancen mellem lovgivningsmæssige og horisontale foranstaltninger, strukturen af gennemskuelighed, parlamentarisk kontrol og høring af de berørte parter bliver yderligere forbedret. F.eks. kunne en struktureret dialog mellem EU og USA og andre globale kapitalmarkeder på denne måde bedre komme med ind i processen, hvorved både det europæiske finansmarked og disse forhold kunne blive styrket.
Hvad angår konvergensen mellem forskellige former for praksis med hensyn til tilsyn, må vi være realistiske. Den betænkning, De har fået forelagt, formulerer en nyttig strategi til etablering af en overordnet tilsynspraksis i EU. Med et mere langsigtet perspektiv kan vi, hvis der skabes garanti for den parlamentariske ansvarlighed for ethvert nyt organ, der bliver skabt på denne måde, se fordelene ved at bevæge os i retning af en mere ensartet tilsynsordning for finansmarkederne. En mulighed er det 26. europæiske system for tilsyn med globale aktører. Alle disse muligheder bør få lov at stå åbne og benyttes, hvis Kommissionen finder det nødvendigt. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil godt starte med at sige til Dem, hr. kommissær, at vi mener, at både tjenesteydelsesdirektivet og det indre marked for finansielle tjenesteydelser er i gode hænder hos Dem, hvilket vi kan takke det gode samarbejde mellem Kommissionen og Parlamentet for.
Desuden er handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser 2005 en succeshistorie i og med, at 39 ud af 42 foranstaltninger allerede er blevet vedtaget, hvilket er en succes på vejen mod det indre marked for finansielle tjenesteydelser og en succes for Parlamentets arbejde i det hele taget. Hvor nødvendige disse foranstaltninger end måtte være, er der alt for mange, som betragter de mange nye regler som reguleringsvanvid. Men her tager de fejl, for foranstaltningspakken skal gennemføres inden for kort tid. Og det indre marked er ikke fuldkomment endnu.
Derfor mener jeg, at vi har brug for konsolidering frem for overregulering, og implementering frem for kravsstillelse. Hvis vi ydermere skal vurdere den måde, som vi gennemfører på, skal vi stille os selv tre spørgsmål. Hvilken merværdi skabte den europæiske handlingsplan for EU? Hvilke problemer synliggjorde den, og hvilket handlingsbehov opstod der herved? Med hensyn til behovet for handling ligger svaret allerede fast. Det er en kendsgerning, at det ikke er alle EU-medlemsstater, der har indført euroen som fælles valuta, og det svækker det indre marked. Skattepolitikken er et nationalt anliggende, og den kræver enstemmighed, hvilket ligeledes svækker det indre marked. Grænseoverskridende pengeoverførsler er stadig ikke fuldt udbygget. Basel II er endnu ikke trådt i kraft, og clearing- og afviklingssystemerne står og banker på døren. Vi har problemer med at føre tilsyn med de nationale tilsynsmyndigheder og få dem til at samarbejde med os.
Selv om vi går ind for Lamfalussy-processen, må det ikke resultere i et tab af demokratisk kontrol, demokratisk legitimitet og klarhed i forbindelse med beslutnings- og meningsdannelsesprocesser. Hvornår vi tager fat på hvad, afhænger af, hvornår vi er færdige med gennemførelsen, og hvornår vi præcist ved, hvad der skal være vores næste fælles skridt.
Charlie McCreevy,
    Hr. formand, som jeg antydede tidligere, markerer denne betænkning starten på en ny æra inden for de finansielle tjenesteydelser. Jeg takker fru van den Burg for hendes meget stimulerende betænkning og det store arbejde, hun har lagt i den.
På basis af denne betænkning og vores høringer af andre involverede agter jeg i næste uge, den 3. maj, at forelægge en grønbog om politikken for finansielle tjenesteydelser i de næste fem år for den samlede Kommission. Jeg vil mere detaljeret forelægge denne rapport for Økonomi- og Valutaudvalget den 9. maj. Kommissionens grønbog vil være åben for offentlig debat indtil 1. august. Vores endelige politiske konklusioner, som vil fremgå af dette arbejde, skal efter planen foreligge ved udgangen af dette år.
Der er blevet rejst en række spørgsmål, og jeg vil søge at besvare nogle af dem. Fru van den Burg og fru Kauppi nævnte Himalaya-rapporten. Kommissionen mener, at det er nødvendigt, at integration ledsages af tilsvarende tilsynsstrukturer. Jo mere integrerede markederne er, jo mere integrerede og ensartede må tilsynsstrukturerne også være. I øjeblikket anser jeg Lamfalussy-strukturerne for at være tilstrækkelige, men det er nødvendigt, at de overvåges tæt og konstant og tilpasses eller udvikles yderligere, hvis behovet opstår. Kun efter omhyggelig vurdering kan det tænkes, at fremtidige initiativer bliver nødvendige, med streng anvendelse af subsidiaritetsprincippet.
Et antal talere, herunder fru van den Burg og fru Kauppi, har nævnt det såkaldte 26. system. Dette system kan lyde attraktivt i al sin enkelhed, men i praksis vil det kræve en vis grad af harmonisering over en bred front, hvad enten det drejer sig om det juridiske eller om beskatning, sprog osv. Fordelene ved disse ordninger under den 26. system har stadig ikke vist sig, og det vil blive vanskeligt at nå til en aftale om valgfrie europæiske normer, som kun skal anvendes på visse produkter. Men jeg har noteret mig den igangværende debat og vil reagere på opfordringen til at undersøge sådanne 26. systemordninger yderligere, som det eksplicit siges i van den Burg-betænkningen.
Både fru van den Burg og fru Berès nævnte detailmarkederne. Vi er enige om, at der er vigtige barrierer for integration af markederne for finansielle tjenesteydelser på detailniveau. Integrationen af detailmarkederne er kompliceret og krævende. Men det bør ikke være vores konklusion, men vores udgangspunkt. Produkters karakteristika, distributionssystemer, forbrugerbeskyttelse, kontraktlovgivning, forskelle med hensyn til forbrug, kultur eller andre økonomiske og strukturelle forhold spiller en vigtig rolle på detailområdet og skaber betydelig kompleksitet, når det gælder udbud og efterspørgsel på tværs af landegrænserne. Men disse barrierer har deres udspring i den fragmentation, som af historiske grunde har karakteriseret det europæiske marked. Kommissionen accepterer ikke det argument, at denne fragmentation vil fortsætte, efterhånden som den europæiske integration forøges. Om 10 år vil detailmarkedet se helt anderledes ud end i dag. Vores rolle er at foregribe og lette denne udvikling og ikke vige tilbage for nye initiativer.
Hr. Purvis og fru Berès har rejst spørgsmålet om forvaltning af formuer. Vi vil forsøge kun at handle, efter at spørgsmålene er blevet præciseret og mulige løsninger fundet. Hvor målene kan nås uden lovgivning, vil vi naturligvis vælge denne vej. Vi kunne også få brug for at tage fat på spørgsmålet om ændringer af lovgivningen, hvis det er den eneste måde, hvorpå man kan sikre friheden på det indre marked inden for området investeringsforeninger.
Hr. Radwan har rejst et antal spørgsmål, herunder et, der vedrører de normer, der sættes for clearing og afvikling. Jeg må påpege, at Kommissionen ikke på nogen måde er bundet af ESCB CESR-normerne, og at enhver beslutning om politik, som kunne være indeholdt i et fremtidigt direktiv om clearing og afvikling vil have præcedens frem for ESCB CESR-normerne.
Hr. Radwan har også rejst spørgsmålet om demokratisk styring og politisk ansvarlighed for dem, der giver reglerne. I sidste uge var jeg i USA. De vil bemærke, at vi har arbejdet hårdt for at få indflydelse på den reformproces, der er i gang inden for The International Accounting Standards Board. Vi ser omhyggeligt på de ordninger, der er foreslået for The International Accounting and Auditing Standards Board, som vil bygge videre på de nationale normer og den nationale revision. Under dette besøg for nylig i USA gjorde vi gode fremskridt på nogle af disse områder.
Hr. Wohlin har rejst spørgsmålet om den nye ramme for kapitalkrav. De tilbyder en række forskellige tilgange. For de banker, der går over til de enkleste tilgange, er ændringerne i forhold til de nuværende Basel I-normer ikke store, så omkostningerne ved en gennemførelse er rimelig små. Banker, der går over til mere indviklede procedurer, må bruge mere, men det vil de kunne gøre, hvis det er en fornuftig forretningsmæssig beslutning, og hvis fordelene opvejer omkostningerne.
Der er medlemmer, som har rejst andre problemer, som jeg håber vil blive taget op i den kommende tid.
Afslutningsvis vil jeg henvise til, hvad jeg tidligere har sagt: Der er en betydelig grad af konvergens mellem tankegangen i Parlamentet, Rådet, sektoren selv, forbrugerne og Kommissionen. Jeg er overbevist om, at de kommende fem år vil frembyde en stor udfordring. Da grunden til et godt samarbejde mellem institutionerne er lagt, er jeg sikker på, at vi får succes.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0065/2005) af Lax for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 539/2001 med hensyn til gensidighedsmekanismen (KOM(2004)0437 - C6-0097/2004 - 2004/0141(CNS)). 
Franco Frattini,
    Hr. formand, tillad mig først at takke ordføreren for betænkningen og for generelt at have støttet Kommissionens forslag.
Dette forslag er begrundet i erkendelsen af to forhold, dels at gensidighed er et afgørende princip på visumområdet, dels at ordningen i forordning 539/2001 til sikring af gensidighed er uhensigtsmæssig, især fordi den er usmidig og automatisk. Ordningen er derfor ikke blevet brugt i over tre år, faktisk siden forordningen trådte i kraft, selv om der til stadighed har været tilfælde af manglende gensidighed for de gamle medlemsstaters vedkommende, og de nye medlemsstaters tiltrædelse har betydet en markant stigning i antallet af sådanne tilfælde.
Kommissionen har følgelig stillet forslag om en mere fleksibel og realistisk ordning, som dermed også bliver mere troværdig og effektiv. Hvert enkelt tilfælde af manglende gensidighed vil blive indberettet. Kommissionen vil spille en aktiv rolle i forhold til tredjelande, der indfører visumpligt. Den vil forelægge en foreløbig rapport for Rådet om den situation med manglende gensidighed, der således er opstået, og vil evt. foreslå visumpligten genindført for det pågældende tredjelands statsborgere.
De ændringsforslag, hr. Lax har stillet, tjener tre forskellige formål. Det første er at udvide ordningen til at omfatte en række situationer, der ikke blot vedrører visumfritagelse, men også betingelser for udstedelse af visa. Denne udvidelse af anvendelsesområdet støder på en hindring i form af retsgrundlaget. Endvidere vil inddragelsen af en række spørgsmål, som i virkeligheden er af mindre betydning, kunne svække gensidighedsmekanismen, som bør forblive fokuseret på et problem, der er af afgørende betydning, og som også borgerne opfatter som sådan, nemlig tredjelandes opretholdelse af visumpligt, selv om de selv er fritaget herfor af vores medlemsstater. Det fremgår i øvrigt af Haag-programmet, at en løsning af dette problem skal prioriteres.
Det andet formål er at undgå, at situationer med manglende gensidighed varer ved i det uendelige, og indføje muligheden for at reagere ved hjælp af foranstaltninger på udenrigsområdet. Jeg må sige til ordføreren, at jeg er enig i den generelle linje i dette ændringsforslag, og kan oplyse, at den politiske retningslinje, der blev fastlagt på mødet i RIA-Rådet den 24. februar, ligger i tråd hermed. Ikke desto mindre kan jeg ikke acceptere at binde Kommissionens initiativret, idet der er tale om et forslag til midlertidige foranstaltninger, eller af hensyn til retsgrundlaget under de nuværende omstændigheder acceptere at udvide Kommissionens initiativret til også at omfatte foranstaltninger på andre områder end visumpolitikken.
Endelig er det tredje formål at inddrage Europa-Parlamentet i alle procedurens etaper. Vi skal selvfølgelig sikre den nødvendige gennemskuelighed, men gensidighedsmekanismen bør forblive et fleksibelt instrument, som hurtigt kan tages i anvendelse og - hvilket er det afgørende punkt - gøre det muligt at træffe midlertidige foranstaltninger. Midlertidigt at genindføre visumkrav i forhold til et tredjeland er nemlig noget ganske andet end at overføre det pågældende land til fortegnelsen over lande med visumpligt, der er vedføjet forordning 539/2001. En sådan overførsel udgør en ændring af forordningen og vil som sådan selvfølgelig blive vedtaget af Rådet efter høring af Europa-Parlamentet.
Endelig vil en styrkelse af gensidighedsmekanismen give Kommissionen mulighed for at følge Det Europæiske Råds henstilling fra mødet den 4.-5. november 2004 om at fortsætte sine bestræbelser på at sikre, at alle medlemsstaters borgere snarest muligt kan tage kortere ophold uden visum i alle de lande, hvis statsborgere kan rejse i Unionen uden visum. 
Henrik Lax (ALDE ),
   Hr. formand, kære kolleger, kære kommissær!
Med udvidelsen af EU er spørgsmålet om Unionens visumpolitik rejst på ny, hvilket vi netop har hørt. Borgerne i flere af de nye medlemslande afkræves visum for at rejse til USA, på trods af at amerikanske borgere ikke behøver visum for at rejse til de nye medlemslande. I disse tilfælde brydes gensidighedsmekanismen mellem landene. Det er let at forstå, at borgerne forudsætter, at Unionen med alle kræfter arbejder for at fremme den frie bevægelighed, især da visumpolitikken er blevet harmoniseret og ligger helt inden for Kommissionens kompetenceområde. Derfor skal Kommissionen agere isbryder.
For nogle måneder siden overnattede Polens tidligere præsident Lech Walesa i et telt uden for Det Hvide Hus i Washington i protest mod den amerikanske visumtvang - et godt eksempel på, hvor ladet spørgsmålet er. EU har et våben i tilfælde som disse, nemlig gensidighedsmekanismen. Polen og Grækenland kan f.eks. indgive en anmeldelse til Kommissionen om, at gensidigheden i deres tilfælde ikke respekteres i forhold til USA. Finland kan gøre ligeså i spørgsmålet om Venezuela osv. En anmeldelse skal føre til, at hele Unionen indfører krav om visum for borgere fra de respektive tredjelande, men mekanismen er ikke blevet anvendt en eneste gang, da følgerne er blevet anset for at være for omfattende og svære at håndtere.
I min betænkning, som blev godkendt af det kompetente udvalg, foreslås det, at Kommissionen skal have en udvidet værktøjskasse til rådighed. EU skal kunne gribe til andre sanktioner og ikke bare automatisk indføre visumtvang. Betænkningen giver de enkelte medlemslande længere tid, tre måneder, til at forhandle med tredjelandet, end Kommissionen havde foreslået. Desuden foreslår jeg større stringens, efter at Kommissionen har overtaget sagen. Beslutninger om sanktioner skal ikke kunne forhales. Borgerne i det berørte medlemsland skal have en garanti for, at deres sag føres op på højeste niveau, og at det udmunder i en beslutning. Et meget bredt flertal i udvalget støttede disse henstillinger. Nogle medlemmer foretrak dog den nuværende mekanisme og mente, at den giver bedre resultater. Selv mener jeg, at betænkningens henstillinger vil føre til en større effektivitet og bedre resultater, styrke Kommissionens forhandlingsposition over for tredjelande og give borgerne bedre indsigt gennem Europa-Parlamentets medvirken.
Betænkningen har også et nyt element, et element, som jeg mener, at Kommissionen og Rådet bør begrunde omhyggeligt. Der findes utallige tilfælde, især ved Unionens østlige grænse, hvor et tredjeland med meget kort varsel har skærpet betingelserne for at udstede visum. Der er eksempler på, at rejsende afkræves rejseforsikringer i udelukkende russiske forsikringsfirmaer. Litauiske bilpassagerer er blevet afkrævet en særlig bilforsikring for at få lov til at køre til Kaliningrad, og passagererne måtte lade sig registrere hos de lokale myndigheder inden tre dage. Samme uge, som et rederi skulle indlede færgefart til Skt. Petersborg, blev visumreglerne lavet om, således at rederiet måtte opgive færgefarten. Vores studerende på russiske universiteter får ikke automatisk et års visum, og får man sit visum stjålet, ryger man ind i en overdrevet dyr bureakratikarrusel. Også små børn skal fremvise en hivtest for at få et russisk langtidsvisum osv.
Fra et Bruxelles-perspektiv kan disse spørgsmål forekomme små, men de forårsager meget vrøvl og økonomiske tab for dem, der berøres heraf. Et meget stort flertal i udvalget mente, at medlemslandene skulle have mulighed for at bringe sådanne sager for Kommissionen om, at de krav, som indføres, medfører betydelige begrænsninger i borgernes rejsemuligheder. Mange af disse sager handler næsten altid om mangler i gensidigheden. Da EU skal arbejde for borgerne, er det af yderste vigtighed, at disse problemer tages alvorligt, også selv om de kan forekomme mindre end hovedspørgsmålene, dvs. om der foreligger krav om visum eller ej, som kommissær Frattini gjorde opmærksom på.
Når Parlamentet nu sandsynligvis med klart flertal godkender betænkningen, er det et tydeligt signal til Kommissionen og Ministerrådet om at begynde at skitsere en mekanisme, som tager højde for borgernes behov i hverdagen, hvor der foreligger visumkrav. I min betænkning indgår der et forslag, som kan tjene som udgangspunkt. Hvis denne sag var blevet anlagt i begyndelsen af året, ville proceduren med fælles beslutningstagning være gældende. På trods af at høringsproceduren anvendes nu, har Rådet og Kommissionen mulighed for at tænke på betydningen af, at der tages højde for Parlamentets ændringsforslag. Det er også vigtigt, at Kommissionen hurtigt indleder en kontrol af de konsulære anvisninger, således at de samme visumregler anvendes på samme måde i alle medlemslande. Stormen omkring udenrigsminister Joschka Fischer i Tyskland understreger dette behov.
Med disse ord vil jeg endnu en gang takke alle, som har hjulpet til under arbejdet, mine kolleger, Kommissionens og Parlamentets tjenestemænd. Jeg ser frem til den debat, som følger nu. 
Barbara Kudrycka,
    Hr. formand, den gensidighedsmekanisme, der hidtil har gjaldt for EU's visumpolitik, betød, at der kunne pålægges tredjelande ekstremt strenge sanktioner, hvis et land rapporterede, at visumpligten stillede dem ugunstigt. Den 7. juli 2004, efter at de 10 nye medlemsstater havde tiltrådt EU, slækkede Kommissionen på reglerne i denne forordning for at afskaffe gensidighedsmekanismen, der havde indgået i forslaget til forordning. Dette førte til en absurd situation, hvor ni ud af de 10 nye medlemsstater var tvunget til at acceptere borgere fra tredjelande. f.eks. USA, uden visum, mens borgere fra de pågældende medlemsstater skulle have visum for at rejse ind i disse tredjelande. Jeg synes, at hr. Lax har udarbejdet en i det store og hele glimrende betænkning, men selv om der i betænkningen indføres en række supplerende procedurer og frister, som kan håndhæves ad diplomatisk vej, er Rådet og Kommissionen ikke forpligtet til at pålægge strengere sanktioner. Betænkningen lader det være op til Kommissionen at beslutte, hvorvidt der skal indføres visumpligt for borgere fra et tredjeland, eller der skal indføres andre, langt mindre effektive foranstaltninger. Efter min mening er det at give Kommissionen lov til at beslutte på denne måde et tegn på manglende beslutsomhed, og det ville være ensbetydende med utilstrækkelig beskyttelse af de nye medlemsstaters borgere. En sådan tilgang ville være et klart signal om, at den gensidige solidaritet mellem EU's medlemsstater og mod tredjelande har været sparsom siden de nye medlemsstaters tiltrædelse. Siden disse tiltrådte EU, er der blevet anvendt dobbelte standarder med en mekanisme for de 15 gamle medlemsstater og en anden, hvor solidariteten er langt mindre fremtrædende, for EU-25. Konklusionen på det er, at forskellen i status mellem borgerne i det nye og det gamle EU er blevet endnu mere udtalt, fordi borgerne fra de nye medlemsstater udsættes for yderligere begrænsninger, når de rejser uden for EU. I betragtning af alt dette forbavser det mig, at folk kan tale om et nyt begreb for unionsborgerskab, når nogle af EU's borgere vil have helt andre rettigheder og pligter end de øvrige, der betragtes som mindreværdige.
Set ud fra de nye medlemsstaters synspunkt har omkostningerne ved udvidelsen mere end rigeligt opvejet fordelene. Vi blev tvunget til at bringe vores lovgivning på linje med EU's visumpolitik, hvilket viste sig at være overordentligt dyrt, og til at indføre visumpligt for vores naboer i øst. De fordele, som vi har fået, er der imidlertid langt imellem. Vi er stadig ikke i stand til at udstede Schengen-visa, og vi kan ikke regne med EU's hjælp, hvad angår visumgensidighed. Desuden er de EU-medlemsstater, som forlanger, at vi indfører den fælles visumpolitik, netop de stater, der har problemer med at gennemføre denne politik, f.eks. Tyskland.
Kommissær Frattini, jeg vil gerne påpege, at hvis den ændrede mekanisme træder i kraft, vil vi insistere på, at Kommissionen udfører de opgaver, den indebærer. Jeg vil også gerne høre et klart svar på spørgsmålet om, hvorvidt vi kan forvente, at Kommissionen forelægger en handlingsplan med klart definerede frister for fuldførelsen af målsætningerne vedrørende afskaffelse af visum for indrejse i USA og brug af Schengen-vurderingerne af de nye medlemsstater som referenceramme. Dette ville være af afgørende betydning for alle borgerne i de nye medlemsstater.
Marie-Line Reynaud,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først rette en særlig tak til hr. Lax for vores udmærkede samarbejde.
Europa-Parlamentet skal tage stilling til et yderst vigtigt spørgsmål, nemlig gensidighedsmekanismen på visumområdet. Bag disse tørre tekniske termer skjuler der sig en meget levende virkelighed, hvor målet er at give et konkret indhold til og afstedkomme konkrete og positive fremskridt i medlemsstaternes samarbejde i forhold til den udvidede Unions meget komplicerede forhold til tredjelande på visumområdet.
Vi beskæftiger os her med selve kernen af det, der udgør Europas rigdom, nemlig respekten for retten i alle dens former i fred og genvunden harmoni. Målet er at genskabe et forhold mellem Europa og den øvrige del af verden, der gør det muligt at opbygge et harmonisk rum, hvor grænserne ikke er mure, der skiller os fra hinanden og splitter folk og nationer. Målet er at gøre Europa til et anerkendt rum, hvor det er muligt at færdes uden hindringer i forståelse med nære eller fjerne tredjestater. Der er ligeledes tale om en tillidserklæring til vores 420 millioner borgere. Det var derfor nødvendigt at komme videre og tage den alt for usmidige metode op til fornyet gennemgang.
Betænkningen, som jeg opfordrer Dem til at stemme for, mine damer og herrer, anlægger en ny synsvinkel på, hvilke ændringer der bør foretages af forordningen fra 2001. Jeg finder det i denne forbindelse særligt interessant at gå bort fra de systematiske sanktioner, der i øjeblikket iværksættes i tilfælde af manglende overholdelse af bestemmelserne fra den ene eller den anden side i forholdet mellem EU og det berørte tredjeland. Disse gengældelsesforanstaltninger træffes ofte som følge af tekniske eller administrative problemer eller uhensigtsmæssige politiske afgørelser, som først bør søges løst ad diplomatisk vej. På de nuværende betingelser er gensidighed hverken et godt tegn eller et passende svar på de ofte komplicerede problemer, der opstår i hverdagen. Det er jo i sidste instans vores borgere, der betaler prisen, når den frie bevægelighed begrænses og ikke at forglemme udsættes for de udgifter og det besvær, der er forbundet hermed. Det er derfor nødvendigt at indføre en velovervejet ordning, der kan skabe rum for drøftelser, hvor Parlamentet indtager en fuldgyldig plads.
Vores legitimitet som folkevalgte repræsentanter for borgerne er ligeledes et centralt punkt i denne betænkning. Og der var under udvalgsarbejdet bred tilslutning til den nye metode, der skal tages i anvendelse. Det er især vigtigt at sikre alle EU-borgere fri bevægelighed uden hindringer uden for Unionens grænser. Parlament bør følgelig inddrages i et nært samarbejde om denne proces, for Parlamentet kan nemlig være den legitime garant for gennemskuelighed ved at påtage sig det demokratiske ansvar, det har fået overdraget af vælgerne. Det mindsker på ingen måde Kommissionens beføjelser, idet den vil komme til at spille en betydeligt større rolle som troværdig forhandler i forhold til de pågældende tredjelande.
Det er, mine damer og herrer, derfor, jeg opfordrer Dem til i morgen at stemme for denne tekst, som udgør en heldig kombination af Europas lovgivende og udøvende kræfter forenet i borgernes tjeneste i et projekt, som vi tillægger stor betydning, nemlig solidt at forankre EU i værdier som frihed, sikkerhed og retfærdighed. 
István Szent-Iványi,
   Hr. formand, gensidighedsmekanismen blev indført for fire år siden, men den er ikke blevet anvendt en eneste gang siden. Alene det tilskynder os til at overveje at forny og ændre den. På den ene side manglede systemet fleksibilitet, og på den anden side er mekanismen ikke blevet anvendt, fordi den ikke har tilsidesat nogen medlemsstats interesse væsentligt. Forholdene er imidlertid blevet noget anderledes med udvidelsen. Gensidighedsmekanismen anvendes ikke for 19 landes vedkommende. Mine kolleger har nævnt USA, men det drejer sig også om andre lande, f.eks. Canada, Australien og New Zealand, hvor gensidighedsprincippet ikke anvendes.
Forskelsbehandling af EU's borgere er ganske enkelt uacceptabel. Grundlaget for denne mekanisme - og for hele EU - er solidaritet, men denne solidaritet har ikke fungeret indtil videre. Vi håber, at vedtagelsen af den nye forordning vil bidrage til en mere effektiv anvendelse af solidaritet. Hvis man taler med borgere fra de nye medlemsstater, og jeg mener ikke politikere, da de ikke er direkte berørt af problemet, men almindelige borgere, finder man ud af, hvilken administrativ og økonomisk byrde det er, og hvor meget tid og energi der spildes med at opnå et visum til USA - og det er, hvis ansøgeren er heldig. Der er tusinder af eksempler på, at folk er blevet afvist uden nogen rimelig begrundelse, deres sager bliver ganske enkelt afvist.
Det er på høje tid, at Kommissionen handler beslutsomt i Fællesskabets navn på grundlag af solidaritet mellem medlemsstaterne, og jeg håber, at hr. Frattini vil gribe denne mulighed og træffe passende foranstaltninger. Denne betænkning er et godt udgangspunkt for det. Jeg vil lykønske hr. Lax med hans fremragende betænkning, og jeg vil gerne fremhæve tre af dens vigtigste forslag, som skal vedtages. Der foreslås en forlængelse af notifikationsperioden fra 10 til 90 dage for at give mulighed for direkte forhandlinger mellem de enkelte medlemsstater, men efter 90 dage skal gensidighedsmekanismen træde i kraft. Det er også vigtigt, at Parlamentet inddrages i denne proces, ikke blot fordi det understreger Parlamentets myndighed og betydning, men også fordi det forbedrer den demokratiske gennemsigtighed. Et andet vigtigt punkt er, at der ikke bare tales om visumpligt, men også om enhver form for procedure, der bliver en hindring for den frie bevægelighed. Vi håber, at Kommissionen med vedtagelsen af den nye mekanisme og dens ændringsforslag vil bruge al sin myndighed i tilfælde, hvor medlemsstaternes grundlæggende interesser tilsidesættes. I dag tilsidesættes de ni nye medlemsstaters grundlæggende interesser, og vi håber, at Kommissionen vil gennemføre vellykkede forhandlinger om denne nye beslutning.
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Frattini, kære kolleger, vi mener, at gensidighed må være et fundamentalt princip i visumpolitikken, og vi går ind for, at en fælles europæisk visumpolitik altid bør hvile på solidaritetsprincippet. Der er behov for en mekanisme, der sikrer, at EU-borgerne ikke skal have visum for at rejse til et tredjeland, hvis borgere ikke skal have visum for at rejse ind i EU. Der er imidlertid flere tredjelande, der kræver visum for EU-borgere imod princippet om gensidighed. Den eksisterende mekanisme er siden sin indførelse i 2001 aldrig blevet anvendt. Som kommissær Frattini allerede så rigtigt har påpeget, er denne mekanisme alt for rigid og upraktisk. Ikke blot kan mekanismen kun udløses efter anmodning fra den berørte medlemsstat, men den næsten automatiske karakter af genindførelse af visumtvang giver også grund til forsigtighed, da den indebærer betydelig risiko for at fremprovokere både eksterne kriser i forhold til tredjelande og interne kriser i tilfælde af manglende solidaritet, hvis Rådet blokerer. Derfor er berørte medlemsstater som f.eks. min egen - Portugal - altid veget tilbage fra at tage den i anvendelse.
Med den seneste udvidelse er denne situation blevet forværret. Det er allerede nævnt, at f.eks. USA kræver visum af ni af de 10 nye medlemsstater, og Canada af syv. Vi er derfor af alle disse årsager enige i, at der er brug for en smidigere mekanisme, der sikrer større praktisk anvendelighed og effekt, og som styrker solidariteten mellem medlemsstaterne, samtidig med at Kommissionen tildeles en afgørende rolle i medfør af dens beføjelser på visumområdet.
Derfor støtter jeg dette forslag og de forslag, som ordføreren, Henrik Lax, har stillet, idet jeg også gerne vil takke ham for den glimrende betænkning. 
Jan Jerzy Kułakowski (ALDE ).
    -  Hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at takke hr. Lax for hans arbejde, som har givet os mulighed for at diskutere gensidighedsmekanismen og træffe beslutning om spørgsmålet. Jeg vil blot gøre Parlamentet opmærksomt på noget, som fru Kudrycka nævnte, og som hr. Lax faktisk også nævnte for et øjeblik siden. Der er risiko for, at flere medlemsstater og deres borgere ikke vil blive behandlet ens, navnlig hvad angår udstedelse af visum til USA.
I princippet er forslag om at give Kommissionen og Rådet bemyndigelse på dette område en fremragende idé. Samtidig bør medlemsstaternes kompetencer imidlertid også udvides noget, da de nok ellers ville føle sig dårligt behandlet. Jeg vil gentage noget, som flere andre talere har sagt, nemlig at dette er et af de mange tilfælde, og måske det vigtigste, hvor vi bør påberåbe os et af EU's grundlæggende principper. Jeg tænker på princippet om solidaritet og ligebehandling af alle medlemsstater og deres borgere. Disse er jo alle sammen borgere i EU og dermed på lige fod.
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, hr. kommissær, gensidighedsprincippet er lige så gammelt som de internationale forbindelsers historie. Det har sin rod i traditionen om gensidig respekt og ligebehandling af borgere fra forskellige lande. Indtil den 1. maj 2004 var dette et naturligt princip for de gamle medlemsstater, og det var ikke til diskussion. Efter at de 10 nye medlemsstater tiltrådte EU, begyndte folks holdning til princippet imidlertid pludselig at ændre sig. De begyndte at føre realpolitik, hvilket i bund og grund er ensbetydende med at udvande sine principper, så de passer til virkeligheden, i stedet for at lave om på virkeligheden, så den passer til ens principper. Efter min mening er forslaget til Rådets forordning om ændring af forordningen om gensidighedsmekanismen endnu et eksempel på realpolitik. Disse ændringsforslag er uacceptable for de polske borgere af en række årsager. Polen har altid betragtet den manglende gensidighed i visumordninger med visse lande, navnlig USA, som uretfærdige. For det andet havde de god grund til at forvente, at når vi tiltrådte EU, som er et fællesskab af nationer, ville dette fællesskab påtage sig noget af ansvaret for at forsvare Polens interesser i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet i videste forstand. De blev imidlertid endnu en gang skuffet i deres forventninger, og musketerernes prægtige råb "en for alle og alle for en", som jeg er sikker på, at vi alle sammen har hørt før, blev forvist til fiktionens verden. Dette er en anden grund til, at jeg ikke kan stemme for denne betænkning, selv om, eller måske netop fordi jeg har både polsk og amerikansk statsborgerskab. I samme åndedrag kan jeg ikke lade være med at spekulere på, hvad der er sket med EU-politikkens integritet. Jeg vil spørge kommissæren og formanden, hvordan det internationale Europæiske Fællesskab kan forventes at udøve nogen magt på den internationale scene, hvis vi gør sådan nogle vidtrækkende indrømmelser i et spørgsmål som dette, der synes at være temmelig ligetil.
Franco Frattini,
    Hr. formand, jeg vil takke alle dem, der har deltaget, og endnu en gang ordføreren.
Kommissionen er fuldt ud klar over, at det problem, vi behandler i dag, er et reelt problem for borgerne, og at det er et problem, der medfører tidsspild, udgifter og især en følelse af uretfærdighed. Det er et politisk spørgsmål, som vi tager meget alvorligt, og Kommissionen vil naturligvis tage Parlamentets beslutninger i betragtning.
Vi er overbeviste om, at det, der er brug for, er hurtighed og effektivitet. De ved, at hvis dette initiativ bliver vedtaget, hvilket jeg håber, og efter at medlemsstaterne er blevet underrettet, vil sagen automatisk overgå til Kommissionen til forhandling med større hurtighed og effektivitet end nu. Solidaritetsprincippet vil blive anvendt, og dette er også et vigtigt politisk punkt. Som hr. Coelho erklærede så stærkt, er der behov for politiske og diplomatiske svar, og Kommissionen agter at følge den kurs.
Jeg kan forsikre Dem for, at vi allerede har etableret forbindelser og kontakter på politisk plan med netop de lande uden for EU, som De har nævnt - USA, Canada, Australien og New Zealand - for at finde frem til en ordning, der vil garantere alle medlemsstater, uanset om de er nye eller gamle, fri bevægelighed uden visum. Vi vil foreslå konkret handling, som det er blevet forlangt, og faste frister. Desuden bestræber vi os på, at alle nye medlemsstater kan tilslutte sig Schengen-området inden 2007. De ved nok, at det vil være nødvendigt at foretage en evaluering i hvert enkelt tilfælde, men vi bestræber os på at hjælpe alle nye medlemsstater, så de på det tidspunkt kan tilslutte sig et europæisk område uden indre grænser.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A6-0084/2005) fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen af 14. juni 1985 om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser med hensyn til adgang til Schengen-informationssystemet for de tjenester i medlemsstaterne, der har ansvaret for udstedelse af registreringsattester for motorkøretøjer (14238/1/2004 - C6-0007/2005 - 2003/0198(COD)) (Ordfører: Coelho).
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. Frattini, kære kolleger, vi vil alle gerne sætte ind over for tyveri og ulovlig handel med stjålne motorkøretøjer. Det er en type kriminalitet, der har antaget et stadig større omfang, så der nu stjæles mere end 1 million motorkøretøjer om året, af hvilke mindre end 40 % skaffes til veje igen.
Det er et alvorligt problem ikke kun ud fra et økonomisk synspunkt, men især fordi det er forbundet med andre former for kriminalitet som handel med narkotika, våben og mennesker, og fordi det er en meget lukrativ aktivitet, der ikke indebærer større risici og derfor er blevet ganske attraktiv for de organiserede kriminelle netværk. I et Europa, hvor grænsekontrollen er afskaffet ved de indre grænser, må der gribes ind over for dette med effektive foranstaltninger på EU-niveau. Dette forslag har til formål at give de offentlige myndigheder med ansvar for indregistrering af motorkøretøjer direkte adgang til bestemte kategorier data i SIS - Schengen-informationssystemet - mens private registreringstjenester kun skal have ret til at anmode om indirekte adgang via en offentlig myndighed med adgang til SIS. Hensigten er således at bidrage til, at Schengen-informationssystemet bliver et endnu vigtigere instrument i kriminalitetsbekæmpelsen. Der er behov for hurtigere og mere effektivt at kunne kontrollere, om et motorkøretøj, der ønskes registreret, er stjålet, ulovligt handlet eller forsvundet.
Vi forbedrer også gennemførelsen af det indre marked ved at styrke princippet om fri bevægelighed og derved fremme den gradvise indførelse af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed samt gennemførelsen af den fælles transportpolitik.
Denne direkte adgang skal sikre, at motorkøretøjer stjålet i ét land ikke registreres i et andet og derved gøres lovlige, hvilket undertiden kan ske på mindre end 24 timer. Der er to argumenter for denne foranstaltning. Det første er effektiviteten - der er registreret flere millioner motorkøretøjer i EU, og den direkte adgang vil gøre det muligt nemt og hurtigt at kontrollere køretøjets lovlighed. Det andet er gennemsigtigheden - i øjeblikket anvender de forskellige medlemsstater forskellige metoder til at kontrollere, om et motorkøretøj er stjålet, når det skal registreres. Alle disse metoder er ganske uigennemsigtige og komplicerede. Den foreslåede løsning inden for Schengen-konventionen er mere gennemsigtig og giver større sikkerhed end den nuværende situation.
Vi ønsker at opretholde beskyttelsen af borgernes oplysninger og privatliv. Derfor har vi begrænset typen af oplysninger, som der er adgang til, og jeg har derudover foreslået, at vi fjerner forslaget om adgang til oplysninger om udstedte identitetspapirer - sådan som det i øvrigt også tilrådes i udtalelsen fra Den Fælles Tilsynsmyndighed - og oplysninger om officielle blankodokumenter. Den mængde oplysninger, som de ansvarlige registreringsmyndigheder vil få adgang til, er klart defineret og begrænset til det, der er nødvendigt og relevant.
Jeg vil også gerne erindre om, at direktiv 95/46 om beskyttelse af personlige oplysninger finder anvendelse i denne sammenhæng ligesom Schengen-konventionens bestemmelser om databeskyttelse. Vi vil være sikre på, at disse bestemmelser faktisk overholdes og overvåges. Det er derfor vigtigt, at de myndigheder, der har ansvar for databeskyttelse, råder over tilstrækkelige midler til at løse deres opgaver, og at medlemsstaterne nøje bestræber sig på at værne om den grundlæggende ret til databeskyttelse.
Ved førstebehandling vedtog vi i april 2004 min betænkning, der foreslog 10 ændringer til Kommissionens oprindelige forslag, og i december 2004 vedtog Rådet sin fælles holdning. Jeg tilslutter mig helhjertet den fælles holdning, idet jeg glæder mig over, at den i alt væsentligt følger Europa-Parlamentets henstillinger ved at have accepteret syv af de 10 ændringsforslag. Hvad angår de tre ændringsforslag, der ikke blev accepteret, omtaler jeg først ændringsforslag 4, som jeg ikke fastholder, da det ikke mere er relevant, fordi Rådet den 24. februar endelig vedtog Kongeriget Spaniens initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om indførelse af nye funktioner i Schengen-informationssystemet, navnlig i forbindelse med terrorbekæmpelse. I ændringsforslag 11 drejede det sig om et forsøg på ændre reglerne for databeskyttelse for SIS generelt, men jeg er enig i, at dette spørgsmål bør behandles i forbindelse med lovforslaget om SIS II, den anden SIS-generation. For det tredje er der så ændringsforslag 10, ifølge hvilket der skulle forelægges en årlig rapport om gennemførelsen af den foreslåede adgang for de ansvarlige myndigheder.
Jeg insisterer på, at Parlamentet modtager en rapport, så det kan foretage en evaluering af systemet og dermed udøve sin lovgivningsmæssige funktion som budgetmyndighed. Jeg foreslår en lidt anderledes formulering, som jeg efter et uformelt møde med det luxembourgske formandskab formoder Rådet vil kunne acceptere.
Der er således skabt de nødvendige forudsætninger for, at lovgivningen endelig kan vedtages, så denne nyttige foranstaltning kan træde i kraft. Vi bidrager hermed, hr. formand, til indsatsen mod kriminalitet og til, at borgernes sikkerhed øges. 
Franco Frattini,
    Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Coelho, for hans betænkning. Vores mål er at forhindre og bekæmpe den ulovlige handel med stjålne køretøjer og at forbedre det indre markeds funktion. Det forslag, vi drøfter i dag, tilbyder også bedre udnyttelse af den største europæiske database over stjålne køretøjer, Schengen-informationssystemet.
De finansielle interesser, der står på spil, er enorme, eftersom millioner af biler hvert år bliver registreret, og hvert 10. eller 15. sekund bliver en bil stjålet, hvilket også understreges af ordføreren. Eftersom tyveri af motorkøretøjer er en af de hyppigste forbrydelser, der rammer borgerne direkte, vil vores samarbejde om at reducere dette betyde meget for deres sikkerhed.
Vi foreslår, at de nationale bilregistreringsmyndigheder under visse betingelser bør have lov til at rådspørge SIS-dataregistrene over stjålne køretøjer og dertilhørende dokumenter, forud for indregistrering af et køretøj, der allerede er registreret i et andet Schengen-land. Disse oplysninger vil gøre det vanskeligere at sælge de stjålne vogne i andre Schengen-lande. Samtidig vil vi forøge ofrenes chancer for at få det, de har mistet, tilbage. Det er en udmærket måde, hvorpå Europa kan tjene sine borgere og fremme konkret operationelt samarbejde.
Vores forslag vil også gøre lovhåndhævelsesprocessen mere overskuelig ved at lette adgangen til informationer. Jeg er enig med ordføreren i, at den nuværende situation langtfra er gennemskuelig. I betragtning af de millioner af vogne, der bliver anmeldt til indregistrering hvert år, mangler myndighederne ressourcer til at tjekke alle vogne i overensstemmelse med de aktuelle krav. Vores forslag vil give denne adgang på basis af et gennemskueligt og alment regelsæt og databeskyttelsesprincipper. Det vil blive overvåget på samme måde som ved andre former for søgning i SIS, at man retter sig efter disse regler. Hensynet til databeskyttelse har fået os til at skelne mellem adgangsmuligheder for offentligheden og for private bilregistreringsorganer.
Endelig glæder Kommissionen sig over de ændringsforslag, Parlamentet har stillet, i særdeleshed ændringsforslag 3, der foreslår et indberetningssystem med henblik på at indsamle pålidelige data. Det er klart, og når SIS II er på plads, vil Kommissionen garantere et systematisk indberetningssystem. 

Martine Roure,
   Hr. formand, jeg må først give udtryk for min tilfredshed med det frugtbare samarbejde, vi generelt har med hr. Coelho. Det var vigtigt for mig at få det sagt.
Det forslag, vi har til andenbehandling i dag, giver nationale tjenester for indregistrering af motorkøretøjer adgang til visse kategorier af Schengen-informationssystemet. Forordningens formål er at forbedre bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet inden for handel med motorkøretøjer, hvilket alle må medgive mig er et af vores prioriterede mål. Vi er dog mere forbeholdne over for ubegrænset adgang til de europæiske databaser. Vi bør nemlig sikre os en streng beskyttelse af personlige data. Hvis vi skal sikre en rimelig balance mellem bekæmpelsen af organiseret kriminalitet og beskyttelsen af privatlivets fred, bør hver enkelt afgørelse i øvrigt overholde proportionalitetsprincippet såvel som princippet om, at indsatsen skal stå i rimeligt forhold til målet. Det tror jeg alle her er enige om.
Jeg beklager, at Rådet ikke har været i stand til at optage alle vores ændringer fra førstebehandlingen i sin fælles holdning. En registrering af de personer, der foretager søgninger, og de personer, disse søgninger omhandler, ville efter min opfattelse nemlig have gjort det muligt at undgå misbrug. Som et kompromis støtter vi ordførerens beslutning om kun at genfremsætte et eneste af de ændringsforslag, der ikke er medtaget i den fælles holdning. En årsberetning fra Rådet til Europa-Parlamentet om forordningens iværksættelse er absolut påkrævet, således at de europæiske borgeres repræsentanter kan forsikre sig om, at princippet om målet overholdes.
Jeg skal til sidst erindre om, at PSE-Gruppen under førstebehandlingen gik imod direkte adgang til Schengen-informationssystemet for alle andre myndigheder end de, der har til opgave at sikre lovens overholdelse. Jeg må tilføje, at vi vil fastholder dette princip i de kommende drøftelser om det andet Schengen-informationssystem, som også skal vedtages ved fælles beslutningstagen.
Selv om de europæiske databaser viser sig at være nyttige i kampen mod organiseret kriminalitet, bør de ikke desto mindre være underlangt strenge bestemmelser. Vi prioriterer en effektiv bekæmpelse af organiseret kriminalitet, men under overholdelse af de europæiske borgeres rettigheder og friheder, hvilket ikke altid er formålsløst at gentage. 
Ole Krarup,
   Jeg har under førstebehandlingen harceleret noget over dette forslag, og som jurist har jeg indvendinger mod, at det bliver defineret som led i transportpolitikken, mens der i virkeligheden er tale om et system, der udbygger den principielt betænkelige adgang til de meget omfattende informationssystemer og det mest omfattende system til politiovervågning og kontrol vi har, nemlig Schengen-systemet. Hvis det var sådan, at adgang for tilsynsmyndighederne til disse systemer var egnet til at hindre kriminaliteten på dette område, ville det være interessant. Men selv om det var, så er der så store betænkeligheder ved udbygningen, at vi i vores gruppe vil stemme imod, uanset at vi sætter stor pris på ordførerens meget prisværdige bestræbelser på at få gennemført pligt til at rapportere om, hvorvidt systemet overhovedet fungerer. Vi har de betænkeligheder ved tilsynssystemet, som bevirker, at det her er en yderligere udbygning af et system til politiovervågning og kontrol, som formentlig ikke har nogen som helst rimelig effekt. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af Florenz for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed til Kommissionen om Kommissionens strategi for den første konference mellem parterne i konventionen om persistente organiske miljøgifte (POP) (O-0042/2005 - B6-0171/2005). 
Avril Doyle (PPE-DE ),
   Hr. formand, med Deres tilladelse vil jeg også repræsentere formanden for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, hr. Florenz. Han skulle have ført ordet for PPE-DE-Gruppen, men kan ikke komme her til aften, så han har afstået sin tid til mig i tilgift til min egen taletid, så tak for Deres tålmodighed her.
Den mundtlige forespørgsel, vi har fået forelagt, er stillet af min kollega, hr. Florenz, og vi har også et beslutningsforslag i forlængelse af den mundtlige forespørgsel på vegne af Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om EU's strategi for Punta del Este-konferencen om persistente organiske miljøgifte. For god ordens skyld vil jeg nævne, at i næste uge finder den første konference af deltagerne i Stockholm-konventionen om persistente organiske miljøgifte (POP'er) sted i Punta del Este i Uruguay. POP'er er organiske kemikalier, der nedbrydes meget langsomt i miljøet og akkumuleres i vores krop. De findes faktisk i alt menneskeligt væv her på kloden. De bliver spredt gennem luften og gennem fødevarekæden meget langt fra deres oprindelse, selv til regioner, hvor de hverken har været anvendt eller er blevet produceret.
De indbefatter insektgifte, såsom ddt - måske den bedst kendte POP - industrielle kemikalier, såsom pcb'er, og faktisk utilsigtede biprodukter ved industrielle processer, såsom dioxiner og furaner. Når POP'erne først er sluppet løs i miljøet, er det næsten umuligt at forudsige, hvor de vil ende, så vi må anvende forsigtighedsprincippet, men hvad der er vigtigst, vi må tage skridt til at indskrænke brugen af dem og deres udbredelse på markedet generelt.
Men det er vigtigt, at der tages hensyn til udviklingslandenes behov, og at vores reaktion er passende i omfang, og at vi tillader kontrollerede undtagelser. Jeg tænker især på brugen af ddt mod malaria, for til trods for alt hvad videnskabsmænd har kunnet gøre og deres fordoblede anstrengelser for at finde en effektiv vaccine, ligger en sådan stadig mange år ude i fremtiden. Så vores holdning må være passende, særlig når vi bliver klar over, at der hvert minut dør to børn i Afrika af malaria. Hver dag dør over 3.000 børn i Afrika af malaria. Den myg, der er ansvarlig for overførsel af malaria, har vist sig yderst tilpasningsdygtig i forhold til de forskellige metoder, man har brugt imod den i årenes løb. Indtil dato er anvendelse af ddt den eneste effektive metode til at dræbe den. Selv om dette er et meget giftigt stof, opvejer fordelene stadigvæk risiciene, når et barn har mindre risiko for at dø af persistente organiske miljøgifte end af malaria. Så hvis vi kan redde et barns liv og dræbe den pågældende myg, så må vi tillade kontrolleret anvendelse, indtil vi får en anden måde at gøre det på. Men vi må fordoble vores anstrengelser for at finde alternativer til ddt, for der gøres enorm skade på mennesker - det er biokumulativt - og på miljøet ved vores behov for at tage hånd om de børn, der er her i dag. Vi har ikke noget andet, hvormed vi kan erstatte ddt, så vi kan eliminere malaria og den pågældende myg.
Jeg vil gerne stille et par præcise spørgsmål til kommissæren. Hr. kommissær, de kender sikkert det beslutningsforslag, der ligger foran Dem. Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på punkt 9, hvori der står, at Parlamentet "mener, at de medlemmer af Europa-Parlamentet, der indgår i EU-delegationen, har et væsentligt bidrag at yde, og forventer derfor, at de vil have adgang til EU's koordineringsmøder i Punta del Este med mindst observatørstatus". Forslaget siger videre "med eller uden taleret". Jeg vil være helt tilfreds med observatørstatus uden taleret. Hr. kommissær, jeg siger dette uanset præcedens og uden at henvise til interinstitutionelle aftaler, for jeg vil gerne endnu en gang sige, at kun et par uger efter, at De blev udpeget, hr. kommissær, tog De store skridt til at inddrage medlemmerne af Parlamentet ved partskonferencen i Buenos Aires i relation til klimaforandringer, COP 10, både før og efter forskellige møder, i form af omfattende briefinger. De gik endog så vidt som til at spørge os om vores mening om forskellige spørgsmål. Det satte vi alle i alle grupperne her i Parlamentet meget stor pris på. Jeg ved, at De ikke kan slutte Dem til os i Punta del Este, men jeg vil anmode om, at De gør det meget klart for disse ærede mennesker, der vil repræsentere Dem der, at De gerne vil have, at det præcedens, De skabte i december, fortsætter.
Det er et skridt mindre, end vi gerne så, for vi ønsker observatørstatus og har anmodet herom. Det giver ikke megen mening at sende medlemmer af Parlamentet den halve vej rundt om kloden, hvad enten det er i en delegation af Kommissionen, Rådet og Parlamentet i fællesskab, en Fællesskabsdelegation, hvis den ene tredjedel bliver holdt uden for døren, selv om der gives briefing, når forretningen gennemføres. Lad os tage et skridt ad gangen. Lad os i det mindste få observatørstatus ved koordineringsmøderne og de møder, hvor det reelle arbejde bliver gjort, og naturligvis være med til enhver pressekonference og briefing til pressen, som måtte afslutte den uge. Det er den første COP - det accepterer jeg - og måske vil vi ikke have så meget at berette, som vi gerne ville, fordi vi kun er ved at udvikle strukturer og strategier til at håndtere dette yderst vigtige spørgsmål.
Det er det, jeg ville sige. På dette tidspunkt om aftenen tjener det ikke noget formål endnu en gang at understrege, hvor vigtigt et arbejde Stockholm-konventionen skal gøre.
Afslutningsvis vil jeg gerne spørge Dem, hr. kommissær, om målene og tidsplanen for tilføjelsen af ekstra organiske kemikalier til listen over POP'er, som den er formuleret i henhold til konventionen, og som blev drøftet i august. Kommissionen foreslog, at syv nye stoffer skulle føjes til listen med henblik på evt. udelukkelse. På en eller anden måde skete der i løbet af efteråret og hen over jul og nytår det, at da man nåede frem til Rådets konklusioner den 10. marts, var de syv stoffer blevet til tre ekstra stoffer. Vi var gået fra en værdig ambition om syv i august sidste år til op til tre, plus naturligvis Penta BDE, det norske forslag, som måske kunne udgøre et fjerde. Men op til tre kunne betyde ingen, en eller to eller tre. Jeg vil bare gerne vide, hvor Kommissionen står i denne sag. EU og medlemsstaterne ønskede at fremsende en omfattende liste til overvejelse, hvis det var muligt, inden første COP i næste uge, men under alle omstændigheder så betids, at den kunne komme op til overvejelse på første møde i udvalget om revision af POP'er. Får vi det inden næste uge? Hvorfor er det ikke sket? Hvad skete der med målene og tidsplanen, som var klart formuleret? Måske kan De fortælle os, hr. kommissær, hvad der er sket mellem den 10. marts og i dag? Det er ret skuffende, at vores ambition om syv, der skulle føjes til listen sidste sommer, er blevet reduceret til op til tre på nuværende stadium. For mig lyder det, som om fornemmelsen af, at det haster, og ambitionerne, som oprindelig var til stede, er fordampet. Det er næsten, som om der var blevet lukket luft ud af begejstringens ballon i forhold til dette. 
Stavros Dimas,
    Hr. formand, jeg er enig i næsten alt, hvad fru Doyle sagde, og jeg kan fortælle, at, når Stockholm-konventionen træder i kraft, vil 12 af de farligste stoffer i verden gradvist blive afskaffet. Hvis konventionen skal leve op til vores forventninger, skal den imidlertid gennemføres korrekt og være dynamisk, så den omfatter nye stoffer, som kommer til med tiden. Der er mange vigtige spørgsmål, der skal drøftes og besluttes på parternes første konference, som også kommer til at danne grundlag for konventionens fremtidige udvikling. Det overordnede mål er at sikre, at de beslutninger, der træffes på den første konference, giver mulighed for en effektiv gennemførelse og videre udvikling af konventionen.
For at det kan lykkes, må undersøgelseskomitéen vedrørende persistente organiske miljøgifte for det første nedsættes, så den kan begynde at behandle nye forslag om tilføjelse af flere organiske miljøgifte til konventionens anvendelsesområde. Kommissionen har allerede udpeget flere stoffer - fru Doyle nævnte, at de er blevet reduceret til tre stoffer - og så vidt jeg ved, er der ikke sket nogen ændringer siden. Under alle omstændigheder fortsætter forhandlingerne om tidsplanen og om, hvordan forslagene skal fremlægges, og jeg håber og tror, EU vil komme med nogle gode forslag på det første møde mellem parterne.
En anden vigtig ting er, at der bør ske større fremskridt med den gradvise afskaffelse af brug og udslip af de 12 persistente organiske miljøgifte, som indgår i den nuværende liste, navnlig DDT, der, som De helt korrekt var inde på, stadig er nødvendig til bekæmpelse af malaria i visse udviklingslande. Imidlertid bør den første konference finde måder til at begrænse afhængigheden af DDT, ved f.eks. at fremme forskning i alternative midler og yde teknisk og økonomisk støtte. Den første konference bør ligeledes sætte en proces i gang, hvor der træffes yderligere foranstaltninger med henblik på dels at begrænse risiciene ved anvendelsen og salg af pcb, dels mindske og forebygge udslip af organiske miljøgifte, der opstår som biprodukter, især chlorerede dioxiner og furaner.
Et tredje grundlæggende mål af væsentlig betydning er at færdiggøre det institutionelle grundlag på den første konference, som er nødvendigt for, at konventionen kan gennemføres i praksis. Navnlig skal der ske væsentlige fremskridt i udviklingen af hensigtsmæssige mekanismer og procedurer for overholdelse. Med hensyn til beslutningsforslagets punkt 9 mener jeg, Kommissionen har pligt til at inddrage medlemmer af Europa-Parlamentet i delegationer som denne, og jeg må sige ud fra mine egne erfaringer fra to tilfælde, dels i Buenos Aires, dels i New York i sidste uge på konferencen om bæredygtig udvikling, hvor der også deltog medlemmer af Parlamentet, at vi havde et fremragende samarbejde, hvor det lykkedes os, ikke kun gennem udveksling af synspunkter, men også ved udveksling af råd, meninger og især politiske vurderinger på bestemte områder, at fremme de spørgsmål, som var årsagen til, at vi var kommet til disse konferencer. Samtidig lykkedes det os også, med de tre institutioner, at give et rigtig godt og samlet billede af EU udadtil, navnlig ved at gøre brug af pressemøder, hvor vi deltog sammen og optrådte forenet og samlet, når vi fremlagde vores synspunkter, hvorved vi også var med til at bedre EU's image. Vi fik således både positive reelle resultater og resultater med hensyn til kommunikation. Derfor finder jeg det nødvendigt, at der deltager medlemmer af Europa-Parlamentet. Det synes jeg altid, er til stor gavn, og jeg anbefaler det også til mine kolleger i Kommissionen. 
Edite Estrela,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, verdensopinionen får langsomt øjnene op for nutidens nye problemer. Et godt miljø er ingen luksus, men bør være en politisk prioritet som forudsætning for en bæredygtig udvikling. Regeringerne er også - nogle dog mere end andre - ved at forstå, at verden har ændret sig, og at det også er nødvendigt at ændre den førte politik. Alle er ved at nå til erkendelse af, at overgrebene på miljøet bringer de nuværende og kommende generationers fremtid i fare og uopretteligt forringer menneskers livskvalitet. Problemerne for miljø og sundhed er alvorlige, og deres løsning kan ikke udskydes. Fortidens uvidenhed og nutidens efterladenhed har høje omkostninger - for miljøet, finansielt og i menneskeliv. Der skal derfor gribes ind, men der skal først og fremmest forebygges.
Den kemiske industri producerer i dag mere end 1000 forskellige forbindelser. Nogle af disse forbindelser er persistente, dvs. meget modstandsdygtige over for nedbrydning i miljøet. Nogle af disse forbindelser er biokumulative, dvs. ophobes i levende organismers væv, og er dertil giftige. Blandt disse giftige forbindelser er der særlig grund til at fokusere på persistente organiske miljøgifte (POP), der menes at føre til diverse sundhedsproblemer, navnlig cancer, endometriose, kognitive forstyrrelser og indlæringsvanskeligheder. POP er også ansvarlige for forplantningsvanskeligheder og hormonforstyrrelser. Da de er persistente, overføres de fra generation til generation og forurener de fødevarer, vi spiser, den luft, vi indånder, og det vand, vi drikker. Da de er biokumulative, ophobes de i miljøet og i de levende væsners organisme. På grund af disse karakteristika spredes de overalt og findes så fjerne steder som Antarktis, i pingvinerne, og i det arktiske område, i isbjørnene. Det hjælper således f.eks. ikke, at Brasilien holder op med at producere mirex, hvis Argentina ikke gør det, ligesom det heller ikke gavner ret meget, hvis EU forbyder DDT, og Kina fortsætter med at fremstille og anvende det. Det er derfor meget vigtigt, at samordne indsatsen på verdensplan. Det er vigtigt at huske, at mange af disse stoffer ikke eksisterede for 50 år siden.
I 1995 blev der indledt forhandlinger med henblik på kontrol med anvendelse, fremstilling og udslip af POP. Der blev identificeret 12 miljøgifte. Stockholm-konventionen, indgået i 2001, opstiller en række mål og foranstaltninger med henblik på en bedre håndtering af POP, men også med henblik på at fjerne dem og fremme renere teknologier. På baggrund af beslutningerne i Stockholm-konventionen, der som sagt blev indgået i 2001, og de mål og den dagsorden, som fremgår af den første konference mellem parterne, der skal foregå i Uruguay fra 2. til 6. maj, er det rimeligt at spørge Kommissionen, hvilke mål den har sat sig for denne konference. Jeg vil også gerne spørge, hvilke resultater den forventer at opnå, og hvor langt den mener, at man kan nå, ligesom jeg gerne vil vide, hr. kommissær, hvilke midler der er til at støtte de fattigste lande med at afskaffe POP, da alting jo har sin pris.
Jeg skal ikke selv til Punta del Este, jeg skal ikke deltage i konferencen, men jeg vil gerne her tilslutte mig fru Doyles beklagelser angående Europa-Parlamentets repræsentation, og jeg er helt enig i, at det bør have observatørstatus. Det giver ikke mening, at Europa-Parlamentets folkevalgte medlemmer ikke kan deltage i alle initiativer, i alle konferencer og i alle møder. 
Stavros Dimas,
    Hr. formand, vi kunne naturligvis fremme finansieringen af millenniumudviklingsmålene og de muligheder, dette frembyder.
Med hensyn til POP'erne, var Kommissionens forslag ambitiøst, men indtil nu er Rådet ikke gået ind på det. Vi ønskede en afgørelse i Rådet under traktatens artikel 300, dvs. med kvalificeret flertal. Det ringere resultat af Rådets konklusioner den 10. marts skyldes, at de blev vedtaget på en anden måde, om end det skete enstemmigt. Kommissionen beklager denne fremgangsmåde. Men processen kommer til at tage lang tid. Der er politiske, økonomiske og sociale overvejelser, der skal tages hensyn til, men vi vil fortsætte med vores argumentation. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 

