Det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension 2004
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0419/2002) fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension 2004 (9605/2/2002 - C5-0498/2002 - 2001/0244(COD)) (Ordfører: Pack).
Pack (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi lærte engang følgende i skolen: "Mens sana in corpore sano" - en sund sjæl i et sundt legeme, og denne gamle romerske visdom er i det mindste teoretisk velkendt for os alle. Idræt er den mest udbredte fritidsbeskæftigelse. Hver tredje europæer dyrker idræt i en eller anden form, mange endda i en høj alder.
Fysisk aktivitet er godt for helbredet, og den sportslige konkurrence giver også en række sociale kompetencer som venskab, teamspirit, solidaritet, præstationsevne, handlekraft og ikke mindst fairplay. For De ved jo, at man kan kende en god sportsmand på hans sejr, en stor sportsmand på hans nederlag.
Kære kolleger, trods denne væsentlige samfundsmæssige rolle tæller idræt ikke til Fællesskabets politikker. Derfor har vi allerede i nogle år kæmpet her i Parlamentet for, at vi får et passende retsgrundlag i traktaterne. Derfor skal det hilses velkommen uden begrænsning, at kommissæren endelig efterkommer det ønske, som allerede blev udtrykt i min sidste betænkning om idræt i 1996, og at der er udnævnt et år for idrætten. Det hedder ganske vist ikke et år for idrætten, men af mange forståelige grunde kalder vi det et "år for idrættens pædagogiske dimension 2004".
Det handler om i talrige projekter at gøre opmærksom på den parallelle, uformelle undervisning og idrættens pædagogiske værdi, og der skal også være et tæt partnerskab mellem skoleidræt på den ene side og udbuddet af idrætsorganisationer, som der jo er mange af i Europa, på den anden side. For at formulere det kort og klart: Formålet med det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension 2004 er ikke at vise, hvad mennesket yder sportsligt - det kan vi overbevise os om på masser af tv-kanaler 365 dage om året - men at vise, hvad idræt formår at yde menneskeligt og for mennesker.
Der er enighed om de syv mål for temaåret her i Parlamentet. Samarbejdet mellem undervisningssektorens og idrættens organisationer, social kompetence som følge af idræt, ulønnet engagement, elevers mobilitet som følge af internationale konkurrencer, balance mellem åndelig og fysisk aktivitet samt uddannelsesperspektiver for unge professionelle idrætsfolk skal støttes.
Kære kolleger, Rådet har bekræftet de væsentlige punkter i den betænkning, der er vedtaget under førstebehandlingen her i Parlamentet. Det har bekræftet beløbet, hvilket er vigtigt. 11,5 millioner euro er efter Kommissionens opfattelse tilstrækkeligt til at gennemføre det i år, som den har sat sig for. Hvis alle medvirker nu, medierne ligeledes, så kan dette år virkelig få stor betydning for idrætten. Jeg håber meget, at tendensen til skoleidrættens faldende betydning kan vendes. Vi ønsker at fremme netværk og give stødet til grænseoverskridende samarbejde med dette år.
Mine damer og herrer, det, vi ikke ønskede, var, at de få midler, der står til rådighed, også fordeles til de uendeligt mange forskningsstudier. Der forskes altid, det behøver vi ikke dette år til. Jeg mener, vi burde stille os tilfredse med forskningen i sidste ende: "Hvad har dette år givet?", men ellers ikke give nogen penge ud til det formål. Rådet har fulgt os her. Min idé om at organisere en europæisk konkurrence som forberedelse til De Olympiske Lege blev også optaget - ganske vist ikke i traktaten, men som led i en protokol. Jeg er meget glad for, og jeg håber meget, at Kommissionen følger vores anliggende og udskriver en konkurrence, som munder ud i, at vinderne af denne konkurrence kan være til stede i 2004 ved antændelse af den olympiske ild i Olympia. Det ville være et højdepunkt for året for idrættens pædagogiske dimension.
Mine kære kolleger, hvad kommer det an på? Vi ønsker at skabe en platform for pædagogiske foranstaltninger inden for idrætten på tværs af grænser, statslige uddannelsesinstitutioner og organisationer. Vi ønsker at give stødet til grænseoverskridende initiativer og netværk, og vi skal oprette en idébank, som finder så mange efterlignere som muligt på grundlag af de forbilledlige projekter under forberedelsen i 2003 og i 2004, stikordet er best practices. Instrumentet for Fællesskabets projekter fremmes med 80 %, og ting, der gøres alene på nationalt niveau, medfinansieres med 50 %. Det er efter min mening meget velegnet at sætte den europæiske dimension af dette temaår i centrum.
Jeg vil lade det blive ved det, men jeg vil gerne takke Rådet og Kommissionen og ønske for os alle, at vi kan bringe idéen om dette år for idrættens pædagogiske dimension frem til borgerne, og at konventet er så klogt i sidste ende, at det giver idrætten en legal basis.

Formanden.
Mine damer og herrer, jeg skal hermed komme med en meddelelse. Det handler om den tragiske ulykke, om olietankeren Prestiges forlis ud for Galiciens kyst, og de konklusioner, som blev vedtaget sidst af Rådet i København. I den forbindelse har jeg fra Kommissionen modtaget et forslag til en forordning med specifikke foranstaltninger til erstatning for den oliepest, som Prestige har skabt for den spanske fiskeri-, skaldyrs- og akvakultursektor. I betragtning af de overordentligt presserende omstændigheder og de tungtvejende følger vil Rådet gøre så meget som muligt for at sikre en hurtig vedtagelse af dette forslag, om muligt allerede under rådsmødet. Det bør Parlamentet så afgive sin obligatoriske holdning til så snart som muligt. Forslaget er afstemt med Fiskeriudvalget, og jeg foreslår, at vi ændrer dagsordenen således, at der kan stemmes om dette forslag i dag til middag. Da ingen gør indsigelse mod dette forslag, går vi frem på denne måde.

Reding
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, jeg har ofte haft den glæde at udtale mig her i Europa-Parlamentet. Men jeg må medgive, at anledningen i dag er helt speciel, og jeg har som De følelsen af at opleve et afgørende øjeblik. Ja, jeg vil endog betegne det som et næsten historisk øjeblik for de unge i medlemslandene. Europa-Parlamentet sætter inden længe den afgørelse under afstemning, som vil gøre 2004 til det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension. Aldrig tidligere er der taget initiativer af et sådant omfang på fællesskabsniveau, når det gælder idræt, og i særdeleshed idrættens pædagogiske værdier.
Aldrig tidligere er der sendt et så tydeligt signal til borgerne om, at EU's institutioner også er optaget af idrættens sociale og pædagogiske betydning og dens helt grundlæggende rolle, når det gælder den uformelle undervisning. Det er helt på sin plads, at det er Europa-Parlamentet, der sikrer disse værdier retshjemmel, eftersom Europa-Parlamentet i flere år har anmodet om, at der blev sat fokus på idrætten.
Et europæisk år betyder, at midler, velvilje og fantasi mobiliseres i et år med det sigte at fremme en given politik, fremme en given indfaldsvinkel og sikre, at civilsamfundet inddrages. Jeg er overbevist om, at det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension på afgørende vis kan bidrage til at fremme vores fælles holdning, nemlig at idrætten udgør en pædagogisk og værdibærende faktor.
Den afgørelse, Europa-Parlamentet ventes at vedtage senere i dag, er således en god nyhed både for uddannelsesverdenen og for idrætten. Den udmønter også den fælles indsats, der på kompetent vis er ydet af Parlamentet og Kommissionen sammen med Rådet. Partnerskabsfølelse, et fremragende samarbejde og god forståelse om den konkrete sag har sikret, at vi, hvis der havde været tale om en olympisk konkurrence, måtte dele guldmedaljen. Alt er således i dag ordnet, og vi kan gå videre, vi kan påbegynde det konkrete arbejde, da drøftelserne har været kendetegnet ved hurtige og gode fremskridt. Det har ikke været nødvendigt at uddele gule kort, som det sker i fodbold, hvilket vidner om, at det fælles projekt er afviklet i en oprigtigt venskabelig ånd. Europa-Parlamentet har i øvrigt til fulde spillet den rolle, det forventes at spille. Kommissionens oprindelige tekst blev ændret og justeret til det bedre - og det siger jeg uden forbehold.
Mine damer og herrer, De fastholdt, at der var behov for at gennemføre konkrete aktioner vedrørende basisidrætten. De ønskede at lægge vægt på konkrete projekter i stedet for rapporter og undersøgelser. De påpegede det nødvendige partnerskab mellem idrættens og undervisningssektorens organisationer. Endvidere ønskede De at præcisere målsætningerne for det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension, ligesom De erindrede om, at subsidiaritetsprincippet burde iagttages og de enkelte aktørers kompetencer dermed respekteres. Der er taget hensyn til alle disse krav, og de er indføjet i den endelige afgørelse. I Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport fandt man under de afsluttende møder, at Rådets fælles holdning i alt væsentligt tog hensyn til Europa-Parlamentets interesser, hvilket jeg også mener er tilfældet.
Jeg har under mine rejser i Europa og under de samtaler og møder, jeg har deltaget i, kunnet konstatere, at det nye initiativ allerede er særdeles populært, og at det i høj grad skaber forventninger hos borgerne, i skolerne, i idrætsforeningerne og blandt myndighederne. Jeg er således overbevist om, kære kolleger, at det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension bliver et succesfuldt år. Når vi eksempelvis tænker på, hvorledes det europæiske sprogår udviklede sig takket være borgernes bidrag, føler jeg mig overbevist om, at det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension vil blive endnu mere effektivt og nå endnu dybere i vores samfund.
For nogle dage siden udtalte kommissionsformand Prodi i Wien, under en konference om emnet etik på europæisk plan, at Europa har behov for en idé og en sjæl. Den indsats, vi yder, når det gælder idrættens værdier, når det gælder idrættens sociale og pædagogiske dimension, bidrager netop til at virkeliggøre denne målsætning. Det glæder mig, at undervisning og idræt er centrale emner i den enkeltes hverdag. Vores opgave består i at fremhæve idrættens positive aspekter og ikke dens afveje.
På det konkrete plan kan jeg således oplyse, at mine tjenestegrene allerede har arbejdet med de indkaldelser af forslag, der skal offentliggøres i de kommende måneder. Vi arbejder allerede på en tidsplan, overvejer initiativer og forbereder nedsættelsen af et rådgivende udvalg. De vil forstå, at vedtagelsen ikke er ensbetydende med, at en politisk kamp fløjtes af - i øvrigt en kamp, som i høj grad har været præget af fairplay, må jeg sige. Vedtagelsen er dog nærmere at betragte som et startskud. Europa-Parlamentet vil selvsagt regelmæssigt blive orienteret om forløbet af det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension. Det er en af Kommissionens formelle forpligtelser, men det er også for mig en anledning til at få kendskab til Deres tanker, hvilket har været så frugtbart under forberedelsen af det omhandlede år.
Hr. formand, jeg brugte for et øjeblik siden betegnelsen historisk om den afstemning, der skal finde sted om idrættens pædagogiske dimension. Som alle ved, bliver året 2004 også i mange andre henseender et historisk år. Det drejer sig om udvidelsen, det drejer sig om opfølgning efter konventet, det drejer sig om en række vigtige spørgsmål. Jeg beder Dem i denne forbindelse overveje følgende: Kan vi i et Europa, der ønsker at være nær borgerne, fortsat betragte idrætten udelukkende som en kommerciel aktivitet? Bør vi ikke tage hensyn til den centrale rolle, idrætten spiller i borgerens dagligdag? Er idræt ikke et afgørende aspekt af enhver politik, som vedrører borgerskabsbegrebet?
Hr. formand, jeg ved, at Europa-Parlamentet allerede har gjort sig sådanne tanker, og at Parlamentet således er sig bevidst om, hvilken rolle idrætten spiller, når det drejer sig om den europæiske integration, og når det drejer sig om at skabe en europæisk ånd i medlemslandene. Den markante indsats, vi forbereder for at fremme idrættens værdier blandt de unge, blandt borgerne, skal ses i dette perspektiv som grundlag for aktivt borgerskab i respekt for andre og i respekt for det europæiske ideal.
Zabell (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke ordføreren for det store arbejde og endnu en gang sige, at idræt har vist sig at være et meget effektivt værktøj i undervisningen. Både generelt og under ekstreme forhold, bl.a. hvor der er behov for integration. Det er endvidere et fremragende værktøj til undervisning i emner som f.eks. miljø, fødevarer, sundhed, samarbejde osv. Vi skal udnytte fordelene ved dette optimalt.
Vi skal benytte os af, at 2004 er det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension, og vise, at vi i EU også lægger vægt på idræt, og at vi tillægger idræt stor betydning, f.eks. jeg vil ikke komme med en lang liste - er der store fordele i forbindelse med sundhed, integration af Europas borgere og bekæmpelse af fremmedhad.
Vi skal også benytte os af den eventuelle virkning af 2004 og vise, at det er muligt at samarbejde om idræt i de 15 medlemsstater - eller 25 efter udvidelsen - og samtidig også på fællesskabsplan, og at medlemsstaterne ikke skal være bange for, at vi overtager deres kompetencer. Vi ønsker at mindske den afstand, som opstår på grund af subsidiariteten, så Europas borgere kan drage fordel af de mange positive aspekter af idræt. Jeg opfordrer derfor til, at vi alle i den næste gennemgang af EU-traktaten gør en ekstra indsats for at indføje en artikel om idræt en gang for alle, så alle europæere kan se, at Parlamentet, Kommissionen og alle de europæiske institutioner lægger vægt på idræt som et vigtigt værktøj til forbedring af livskvaliteten.

Prets (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, det glæder mig, at idræt er blevet til et emne på dagsordenen i dag, og at det ikke, som ellers så ofte, skal udskydes til aftenmøderne. Jeg mener, at det er en god start, at vi kan diskutere det i løbet af dagen i dag.
Det glæder mig, at 2004 vil stå helt i idrættens tegn. De Olympiske Lege, Paralympics, europamesterskaberne i fodbold, for blot at nævne nogle, vil tiltrække millioner af menneskers opmærksomhed, begejstre og skuffe mange, men også opmuntre dem til selv at være aktive eller mere aktive. Med det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension kan man bruge denne offentlige interesse til at gennemlyse idrættens samfundsmæssige værdi. Mange studier dokumenterer allerede de pædagogiske værdier, forebyggelsen og rehabiliteringen på sundhedsområdet, den sociale kompetence, som de unge og ældre mennesker får formidlet, og meget andet, hvilket netop også er blevet nævnt.
Derfor bifalder jeg, at vi ikke længere udarbejder nye studier, men at der snarere indsamles nye praktiske erfaringer i idrætsåret gennem øgede aktiviteter som fremme af samarbejdet mellem skoler og idrætsorganisationer. Det er meget vigtigt for at forene begge og for at filtrere fordelene ved begge organisationer ud med henblik på elevers, foreningers og funktionærers mobilitet samt støtte til sociale opgaver og krav til idrætten.
Men for mig er det også vigtigt igen og igen at sætte spørgsmålstegn ved fairplay, som går hånd i hånd med idrætten. Racisme, doping, idrætsfolk som vare - jeg mener, at disse ting har rokket meget kraftigt ved opfattelsen af fairplay. Ligeledes bør man give kvinder inden for idræt ny opmærksomhed og også her arbejde på deres værdi. Det understreger også vores krav om, at foreningerne - modsat de første forslag - inddrages i året for den pædagogiske dimension. 600.000 idrætsforeninger med tusinder af funktionærer yder et meget vigtigt og væsentligt pædagogisk bidrag, som vi ikke kan give afkald på.
Mine damer og herrer, 2003 står for døren, nemlig det europæiske år for handicappede borgere. Jeg mener også, at vi skal bruge dette emne her for at forberede os på 2004, idet vi allerede i år spørger, hvor mange integrative muligheder der er for handicappede idrætsfolk. Hvilke aktiviteter kan de mere end 600.000 idrætsforeninger tilbyde disse mennesker? Her er der brug for offentligheden og også finansiel støtte. Alt dette understreger også kravet om en forankring i traktaten.

De Clercq (ELDR).
Hr. formand, jeg vil starte med at lykønske ordføreren med denne vigtige betænkning. Parlamentet har presset på for at få et europæisk år for idræt i tidligere beslutningsforslag, senest i 1997. EU har indtil nu lagt langt mere vægt på professionel idræt end fritidssport og de kulturelle, uddannelsesmæssige og sociale kvaliteter i forbindelse hermed. Som det ganske rigtigt er blevet nævnt, skyldes det formentlig og hovedsageligt, at traktaten ikke indeholder en artikel, der giver EU udtrykkelige beføjelser på dette område. Men da en tredjedel af EU's borgere deltager aktivt i idræt, og da der findes over 600.000 idrætsklubber, er idræt unægtelig et vigtigt socialt fænomen.
Idræt er ikke kun vigtigt på et socialt og kulturelt plan, men også på et økonomisk plan. Ifølge beregninger udgør denne sektor ca. 2% af EU's samlede bruttonationalprodukt. Idræt er af stor betydning i forbindelse med udbredelse af positive værdier som f.eks. viljestyrke, mod, tolerance, loyalitet og venskab. På grund af idrættens enorme betydning er indgangsvinklen til idræt også sommetider negativ i forbindelse med chauvinisme, racisme og vold, og idrætten får desværre også negativ omtale som følge af vold, korruption eller hooliganisme. I det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension vil der være fokus på idrætsuddannelse og -træning for unge mennesker, og det skal vi glæde os over. Det er rigtigt, at der bruges mindre og mindre tid på idrætsuddannelse i skolerne, og det er en tendens, der skal vendes. Her kan idrætsklubber spille en supplerende rolle til støtte for skolerne. Det er derfor vigtigt at styrke forbindelserne mellem klubber og skoler. Idræt skal hovedsageligt give fysisk og psykisk balance og fremme social integration, og det er i lyset af udvidelsen i 2004 meget vigtigt, især på et tidspunkt hvor intolerancen bliver større og større.

Wyn (Verts/ALE).
Hr. formand, ordføreren fortjener ros, og jeg bifalder dette fremragende initiativ. Bortset fra at være et vigtigt socialt fænomen og en måde at forbedre den psykiske og fysiske sundhed på er idræt også et fremragende uddannelsesmæssigt instrument, der hjælper de unge med at opnå vigtige sociale færdigheder. Jeg bifalder derfor i allerhøjeste grad fejringen af det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension 2004.
Jeg ser meget frem til den positive effekt, som idrætten får på livet for de unge, der kommer fra ugunstigt stillede samfund, som følge af dette program. Det kommer til at fremstille idrætten som en måde at forbedre den sociale inddragelse på for disse grupper og samfund. Ikke desto mindre beklager jeg, at både Rådet og Kommissionen afviste Parlamentets ændringsforslag om afholdelse af idrætskonkurrencer for skolehold, hvor de vindende skoler ville have mulighed for at deltage ved næste OL i Grækenland. Når det er sagt, så bifalder jeg dog Rådets anerkendelse af Parlamentets vilje vedrørende dette spørgsmål.

Titford (EDD).
Hr. formand, idrættens værdi som et værktøj til at fremme den nationale identitet og yderligere integration har længe været anerkendt. Det er ikke for ingenting, at både demokratiske og totalitære regeringer har brugt skatteydernes penge til idrætsaktiviteter.
Med hensyn til opbygningen af Europa blev idrættens rolle formelt anerkendt af Fællesskaberne i Adonino-betænkningen, der blev forelagt på Det Europæiske Råds møde i Milano i juni 1985. Der er ingen tvivl om, at dette spørgsmål blev set som et kæmpe aktiv, der gjorde det muligt for Fællesskaberne at fremme et aktivt engagement blandt borgerne i Europa i opbygningen af det projekt. Uanset den fine retorik der måtte strømme fra Parlamentet, er det sande mål med dette særlige europæiske år derfor at fremme yderligere europæisk integration. Det er med andre ord ren og skær propaganda.
Det er ikke tilfældigt, at året falder sammen med OL. Medlemmerne af Parlamentet er muligvis af en anden mening, med dette er et kynisk forsøg på at kapre legene for at fremme den europæiske dagsorden.
Det er derfor skandaløst, at de europæiske skatteyderes penge bruges på dette projekt. Det samlede beløb på 11,5 millioner euro er muligvis lille i den store sammenhæng, men det er stadig mange penge. Det kan ikke retfærdiggøres. Vi er her ikke for at finansiere en sådan ren og skær kynisk propaganda.

Mauro (PPE-DE).
Hr. formand, det, at der blandt mange af vores kompetente kolleger også er parlamentsmedlemmer til stede her i salen i dag, som har fået en plads i historien og i vores hukommelse som idrætsstjerner, viser efter min mening umiddelbart, hvad vi ønskede at videregive ved at samarbejde med fru Pack om denne betænkning. Vores søde kolleger fru Zabell og fru Matikainen-Kallström og vores ven Pietro-Paolo Mennea er på en måde et eksempel på og et udtryk for den simple kendsgerning, at idrættens pædagogiske virkning får en generation til at vokse op, som ikke bare kender tingenes pris, men også deres værdi. Netop fordi denne generation kender tingenes værdi, er den under sin opvækst i stand til vise et stort civilt engagement, en styrke og en indsats, som ikke er begrænset til opnåelsen af et resultat for enhver pris, og derfor kan den med rette sidde i Europa-Parlamentet og repræsentere EU på en værdig måde.
Vi ønskede at videregive dette begreb og disse værdier med nogle overvejelser, der også inddrager uddannelsessystemerne. Hvis der er noget, som vi på nuværende tidspunkt kritiserer i vores betænkning, er det således netop den kendsgerning, at de europæiske uddannelsessystemer afsætter stadig mindre tid til muligheden for at praktisere idræt i skolerne og har stadig flere skoler med faldefærdige idrætsanlæg, som bør støttes. Det er også sådan, man skal forstå ordførerens ønske om at give denne indsats en praktisk indfaldsvinkel ved at afholde konkurrencer og dermed give anledning til nogle konkrete overvejelser om idrættens pædagogiske muligheder. Jeg tror med andre ord, at det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension kan være et instrument i kampen for, at skolen gør noget for fremtidens ungdom, for en generations skæbne og for, at vi fremover får nogle anderledes unge, som ikke blot bliver idrætsstjerner, men som også - og det er det vigtigste - bliver mennesker, der er i stand til at betragte idrætten som en vej mod virkeligheden, og som således bliver stjerner på det menneskelige områder, for en stjerne på det menneskelige område kan også blive en idrætsstjerne.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, den største fordel for idrætsudøvere er styrkelsen af den fysiske og mentale sundhed samt forståelsen af vigtigheden af tolerance, respekt for regler og alles accept af resultaterne. Disse regler er grundlæggende demokratiske og fremmer dialog og venskab.
I denne verden, hvor egoistisk og minimalistisk tankegang dominerer, er det vigtigt at fremme værdierne af idræt for at bekæmpe intolerance og fremmedhad og fremme social integration.
Uddannelse gennem idræt er med til at sikre de demokratiske værdier for fremtidige generationer og skal indlemmes i traktaten.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke min kollega, Doris Pack, for det værdifulde arbejde, hun har lagt i betænkningen. De har gjort et stort arbejde igennem mange år for at fremme idræt og idrætsuddannelser. Det har været en stor fornøjelse at arbejde sammen med Dem.
Det er fantastisk, at Kommissionen er begyndt at planlægge et idrætsår.
Den positive virkning af motion på fysik og psyke er ved at være almindeligt kendt i hele Europa. Ud over fordelene ved en regelmæssig vidtrækkende fritidsaktivitet og den holdning til livet, der følger med, forebygger selv lidt motion hjerte-kar-sygdomme, lidelser, der påvirker de vitale organer, gigtlidelser og psykiske problemer. Der fokuseres ikke nok på det faktum, at motion forebygger psykiske problemer. Motion kan bidrage til at afhjælpe en nations økonomiske problemer. Mange tabte arbejdstimer kunne være undgået med motion.
Derfor er budgettet på 11,5 millioner euro til det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension ikke for stort. Skoler i mange medlemsstater arrangerer vigtige fritidsaktiviteter efter skoletid. Midlerne til disse fritidsaktiviteter bør øges betydeligt, da der er stor efterspørgsel efter dem. Mange frivillige klubber udfører værdifuldt arbejde. Idrætsaktiviteter efter skoletid hjælper børn med at dække deres naturlige behov for og lyst til fysisk aktivitet. Samtidig er det meningsfyldt og forebygger sociale problemer og social udstødelse.
Hvorfor kan vi ikke kalde idræt for idræt? Det er tåbeligt, at idrætsprojekter i retsgrundlaget skal gemmes væk under andre artikler, fordi der ikke er en artikel, som omhandler idræt. Det er mere hensigtsmæssigt at kalde tingene ved deres rette navn, både nu og i fremtiden.

Reding
Hr. formand, jeg skal fatte mig i korthed. Jeg ved, tiden går, og der er mange punkter på dagsordenen.
Jeg vil gerne tilslutte mig de indlæg, som har fremhævet den ekstraordinære indsats, fru Pack har ydet, og den aktivitet, hun har udfoldet i adskillige år med største vedholdenhed, hvilket har sikret succesen. I dag holdes barnet så at sige over dåben.
Jeg skal kort besvare nogle af de specifikke spørgsmål, der er rejst.
Det har ikke være muligt i den foreliggende tekst at indføje Europa-Parlamentets forslag om idrætskonkurrencer for skolehold og om at lade vinderne deltage i ceremonien i Olympia, hvor den olympiske flamme tændes. Jeg kan dog afsløre, at mine medarbejdere allerede i samarbejde med det europæiske skoleidrætsforbund er i færd med at undersøge, om det er muligt at efterkomme Parlamentets ønske.
Hr. formand, jeg har fuldt ud forstået, at Europa-Parlamentet ikke ønsker en strøm af undersøgelser om emnet. Udmærket, men så skal man ikke efterfølgende komme og sige, at det ville have været ønskeligt at foretage sådanne undersøgelser. Jeg anerkender behovet for en konkret indsats, men jeg mener dog, der er behov for efterfølgende evaluering. En sådan fandt i øvrigt også sted i forbindelse med det europæiske sprogår, som set i lyset af det succesfulde forløb efter min opfattelse kan tjene som model for, hvad man bør gøre, og hvad man ikke bør gøre.
Jeg kan afsløre en anden ting, nemlig at jeg har modtaget talrige henvendelser om initiativer, om inddragelse eller samarbejde fra store, europæiske idrætsforbund, som alle er klar til at engagere sig og yde deres bidrag til bygningsværket. De vil ikke anmode om penge, for de har langt flere, end vi har! Budgettet på 11,5 millioner euro tager sigte på at anspore og skabe eksempler til efterfølgelse. Den konkrete indsats skal ydes af civilsamfundet, idrætsudøverne og skolerne.
Det er rejst flere spørgsmål om det europæiske handicapår, som vi arbejder med. Der afholdes i sommeren 2003 Special World Olympics i Dublin. Vi finansierer i denne forbindelse irlandske frivilliges indsats, som sikrer, at dette store arrangement for handicappede kan finde sted. Der er tale om en praksis, som vil blive videreført i hele 2003 og 2004, altså at lade unge frivillige - hundrede, to hundrede, tre hundrede - fra de forskellige europæiske lande samarbejde i idrættens tjeneste i forbindelse med store, symbolske begivenheder. To hundrede frivillige fra alle dele af Europa vil være involveret i det første af disse arrangementer, i Dublin. Og det vil gentage sig i Athen både i forbindelse med De Olympiske Lege og De Olympiske Lege for Handicappede samt i forbindelse med alle større idrætsbegivenheder, hvor de unges frivillige indsats, velvilje og idealisme kan bringes i fokus. Kort sagt kommer de unge til at stå i centrum.
De vil således forstå, at der gøres en konkret indsats i øjeblikket. Som lovet vil De blive orienteret om udviklingen, og jeg forventer også, at De yder Deres bidrag til, at året i alle regioner og i alle medlemslande bliver borgernes år. Som borgernes repræsentanter spiller De en afgørende rolle i så henseende.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om forsyningspligtydelser i Europa.

Reding
Hr. formand, spørgsmålet om forsyningspligtydelser er genstand for en bred debat både i og uden for Europa, og vi kan konstatere, at det offentliges rolle har undergået en generel udvikling i de seneste 20 år. Det offentlige står ikke længere direkte som producent, men udsteder forskrifter og fastlægger spillets regler. Dette er ikke mindst tilfældet i Europa, hvor det var målet - og også helt nødvendigt - at skabe et indre marked, hvilket utvivlsomt har bidraget til den nævnte udvikling.
Erfaringen viser, at indførelsen af et indre marked, som beror på tanken om fri konkurrence, fuldt ud er forenelig med sociale og økonomiske hensyn, som konkret findes udmøntet i bl.a. forsyningspligtydelser. Ydermere har øget konkurrence i hele samfundet sikret øget effektivitet, når det gælder forsyningspligtydelser.
Fællesskabets historie har til stadighed vist kohærens. For hver ny etape i den europæiske integration har der været tale om fremskridt både i retning af en forøgelse af den frie bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital og i retning af øget solidaritet og samhørighed. De enkelte fremskridt på vejen mod det indre marked har været ledsaget af foranstaltninger, som sikrede, at de svageste regioner og borgere ikke sakkede agterud. Det var tilfældet i forbindelse med den europæiske fælles akt, det var tilfældet med Maastricht-traktaten og Amsterdam-traktaten. Vi kan eksempelvis nævne, at der i traktaten blev indføjet politikker vedrørende økonomisk og social samhørighed, forbrugerbeskyttelse og miljø. Der er tale om emner, som skal ses i sammenhæng med og skaber modvægt til strategier, som går i retning af åbning og liberalisering af markederne.
Traktatens artikel 16, som blev indføjet i Amsterdam, indeholder en eksplicit anerkendelse af den rolle, tjenesteydelser af almen økonomisk interesse spiller. Det anerkendes, at der er behov for at søge metoder, som mere effektivt sikrer, at principperne for forsyningspligtydelser på harmonisk og kohærent vis kan forenes med traktatens øvrige målsætninger, herunder det indre marked og den frie konkurrence.
Kommissionen har hele tiden anerkendt, at forsyningspligtydelser spiller en afgørende rolle. I Kommissionens meddelelse fra 1996 om forsyningspligtydelser i Europa foreslås det, at disse ydelser fremmes. Sektorlovgivningen på fællesskabsniveau, som vedrører de store netværksindustrier, især energisektoren, indeholder særdeles ambitiøse mål, når det gælder forsyningspligtydelser og kvalitet.
Endvidere har Kommissionen håndteret konkurrencereglerne og principperne for det frie marked på en sådan måde, at udbud og udvikling af forsyningspligtydelser af høj kvalitet ikke hindres. Jeg kan eksempelvis nævne meddelelsen om offentlig radiofonitjeneste, som indeholder bestemmelser om statsstøtte. Det var hr. Monti og jeg, der sidste år udarbejdede de pågældende bestemmelser, som viser, hvorledes man kan håndtere konkurrencereglerne på hensigtsmæssig vis, samtidig med at man sikrer regeringerne fuldt råderum for så vidt angår driften af den offentlige tjeneste.
Forsyningspligtydelser udgør også et afgørende element i den europæiske samfundsmodel. De bidrager til at sikre borgernes levevilkår, og de er i mange tilfælde en forudsætning for, at borgerne fuldt ud kan udøve deres rettigheder.
Kommissionen anførte i sin rapport til Rådet i Laeken, at man agtede at undersøge forslaget om ved et rammedirektiv at konsolidere og specificere de principper for forsyningspligtydelser, som danner grundlag for traktatens artikel 16.
Kommissionen har besluttet at lade den omhandlede undersøgelse udmønte i en grønbog. Der er to primære årsager til valget af denne løsning. For det første er de spørgsmål, der rejses, så vidtfavnende, at de ikke kan behandles i et forslag til rammedirektiv. Set i lyset af de forventninger og meget forskellige holdninger, der forekommer, når det gælder gennemførligheden af et sådant rammedirektiv og den merværdi, et sådant direktiv vil repræsentere, findes det for det andet helt nødvendigt forudgående at skabe et referencegrundlag. Man bør heller ikke undervurdere de tekniske og begrebsmæssige vanskeligheder, der uundgåeligt vil opstå i forbindelse med udarbejdelsen af et rammedirektiv.
Grønbogen vil give Kommissionen mulighed for dels at undersøge, om det er relevant at udarbejde et rammedirektiv, og dels at indlede en bred debat om det generelle spørgsmål. Grønbogen har således ikke til formål at opsætte vurderingen af, hvorvidt et rammedirektiv er gennemførligt. Tværtimod. Den mangfoldighed, der kendetegner medlemsstaternes traditioner, strukturer og holdninger på dette felt, betyder, at kun en bred debat på europæisk plan vil gøre det muligt at finde de fælles træk, der kan gøre det muligt at skabe en generel fællesskabsramme. Og sideløbende med udarbejdelsen af grønbogen arbejder vi videre med andre spørgsmål, især spørgsmålet om håndtering af bestemmelserne om statsstøtte og spørgsmålet om evaluering af de omhandlede tjenester. Dette arbejde kan i øvrigt levere et nyttigt bidrag til grønbogen. Hvad angår tidsplanen, ventes grønbogen vedtaget i marts 2003, og konklusionerne bør kunne drages inden årets udgang.
Hr. formand, dette var Kommissionens redegørelse om dette emne.
Langen (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær Reding har en vanskelig opgave her. Hun skal på vegne af Kommissionen afgive en erklæring til et forløb, som Kommissionen har udskudt i et år. For for 13 måneder siden afgav Parlamentet sin udtalelse til forsyningspligtydelserne med et bredt flertal: med 435 stemmer i den endelige afstemning. Kommissionen har gjort meget lidt siden. Den har fremlagt fire dokumenter. Af de sidste to, som blev fremlagt før topmødet i København, ligesom dem et halvt år før topmødet i Sevilla, fremgår det blot, at man venter på dommene fra EF-Domstolen. Jeg forstår overhovedet ikke, hvorfor Kommissionen ikke fører nogen offentlig og offensiv debat her i Parlamentet om sine forslag, fru kommissær. Hvis man ligesom kaninen bare stirrer på slangen, i dette tilfælde på EF-Domstolen, handler man jo ikke selv, som om man havde mulighederne.
Derfor vil jeg virkelig med eftertryk presse på for - fru kommissær, De er jo kun berørt perifert af det, det er jo i første omgang en sag for konkurrencekommissæren - at Kommissionen ikke kun fordeler non-papers, som den sender til regeringerne - det sidste den 12.11. i år - men at Parlamentet også inddrages i denne debat. Vi er ikke parate til at tage ansvaret for alle mulige afgørelser fra Kommissionen, hvis det ikke lykkes at inddrage Parlamentet på almindelig vis i lovgivningsprocessen.
Derfor siger jeg meget klart, at vi har krævet et rammedirektiv, det har De allerede nævnt. Vi har krævet et rammedirektiv på grundlag af artikel 95, det indre marked. Det vil sige, at den offentlige debat på grundlag af artikel 95 fører til en afgørelse i forbindelse med proceduren med fælles beslutningstagning, Parlamentet og Rådet. Af alt, hvad der er blevet fremlagt hidtil, fremgår det udelukkende, at man gør som hidtil i konkurrencepolitikken, altså kun via en rådsafgørelse. Parlamentet bliver informeret og skal så se, hvordan det fortsætter. Det er præcis, som De har sagt: Emnet vil føre til en stor samfundspolitisk og økonomisk-politisk debat. Det kan Kommissionen ikke diskutere med Rådet bag lukkede døre, men det skal foregå offentligt her foran det direkte valgte Parlament.
Jeg fremsætter disse bemærkninger så tydeligt, fordi man ikke gik ind på det i nogen af disse mange dokumenter, som er af forskellig kvalitet - non-paper-dokumentet er langt det bedste, som blev fremlagt. Den evalueringsmetode, der blev fremlagt i sommer, blev strikket sammen med så varm en strikkepind, af så dårlig kvalitet, at man ikke kan finde nogen fornuftig meningsdannelse på dette grundlag.
Jeg opfordrer Kommissionen til langt om længe at finde ud af det og ikke at vente! Ferring-dommen fra EF-Domstolen er et praktisk grundlag for vurderingen af statslig støtte og offentlige tjenesteydelser. Jeg opfordrer Dem til snart at fremlægge afgørelser på dette grundlag og ikke at blive ved med at udskyde det.

Van Lancker (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil naturligvis gerne takke kommissæren for hendes redegørelse og for udsigten til en grønbog. Jeg er dog sjældent helt enig med hr. Langen. Min gruppe er især skuffet over Kommissionens tilbageholdenhed med at præsentere et rammedirektiv for Parlamentet. Som De selv har sagt, er forsyningspligtydelser hjørnestenen i vores europæiske sociale model. Jeg taler om sociale rettigheder, grundlæggende rettigheder som f.eks. vand, energi, offentlig transport, kommunikation og sygesikring, der er grundlaget for social samhørighed og sund økonomi. Min gruppe, og faktisk hele Parlamentet, har presset på for at få udarbejdet dette rammedirektiv i mange år. Selv Rådet er forud for Kommissionen, da Rådet først i Nice og derefter mere udtrykkeligt i Barcelona pressede på for at få udarbejdet rammedirektivet. Alligevel insisterer Kommissionen på en bred høring via en grønbog i foråret 2003.
Jeg anerkender, at de problemer, der er forbundet med forsyningspligtydelser, er komplekse. Jeg anerkender også forskellene mellem medlemsstaternes fremgangsmåder. Jeg ved, at der er offentlige og private parter involveret, og det er derfor sandt, at der er forskelle, afhængig af den pågældende sektor. I mellemtiden konfronteres vi konstant med synspunkter om liberalisering af forskellige sektorer i økonomien uden at have et rammedirektiv, hvori de generelle principper er fastsat. Der skal ikke være nogen misforståelser: Min gruppe går ind for det indre marked under forudsætning af bestemte sociale og miljømæssige justeringer. Markedet er imidlertid et instrument, og markedet har sine begrænsninger, og når det drejer sig om menneskers grundlæggende sociale rettigheder, er det ikke reglerne for markedet og konkurrencen, der skal gælde.
Grønbogen offentliggøres endvidere for sent til at kunne bidrage til konventets drøftelser af forsyningspligtydelsernes rolle. Vi er allerede i gang med disse drøftelser, som afsluttes i februar, og Kommissionen præsenterer ikke grønbogen før i marts. Kommissionen er efter min opfattelse for sent ude.
Endelig er der et sidste punkt, og det er hr. Langens kommentarer, som jeg er meget betænkelig ved. Indtil nu har Kommissionen altid antaget, at medlemsstaterne havde mulighed for at finansiere deres forsyningspligtydelser som et socialt mandat, uden at det blev betragtet som uretmæssig statsstøtte - og helt korrekt efter min opfattelse. Men traktaten mangler noget klarhed. De nylige konklusioner fra to generaladvokater ved Domstolen har vist, at dette princip ikke længere er hævet over enhver tvivl. Nu vil Kommissionen naturligvis konkludere, at den ikke kan give retssikkerhed til medlemsstater vedrørende finansiering af forsyningspligtydelser. Så hvad er der sket med denne stærkt roste autonomi i forbindelse med organiseringen af egne forsyningspligtydelser? Mine damer og herrer, konklusionen ligger lige for.
For det første må vi straks anmode Kommissionen om at udarbejde det rammedirektiv, som vi så ofte har bedt om.
For det andet skal konventet give mulighed for etablering af grundprincipperne for forsyningspligtydelser med fuld respekt for medlemsstaternes beføjelser.
For det tredje skal det i vores forfatning være udspecificeret, at forsyningspligtydelser er borgernes sociale rettigheder, som ikke skal være underkastet markedsregler og konkurrence. Jeg håber, at Kommissionen vil støtte os.
Wallis (ELDR).
Hr. formand, jeg vil på vegne af min gruppe sige, at det glæder os, at der kommer en grønbog, men jeg er muligvis i mindretal, når jeg siger, at det glæder mig, at der kommer en grønbog i den betydning, at der rent faktisk sker noget. Løftet om fremtidig høring og konsekvensberegninger hilses velkomment, men det må ikke være en undskyldning for ikke at gøre noget. Jeg er på den baggrund enig med mine kolleger i, at der skal gøres noget snarere før end senere. Processen kan være vigtig, og den skal vi have på plads.
Der er to ting, jeg gerne vil påpege på vegne af min gruppe. Den første vedrører konkurrence. Konkurrence er godt - vi går ind for det indre marked - idet det er en måde at hæve standarderne på generelt, og det kan også være en måde at hæve standarderne for de pågældende tjenester på, men ikke for konkurrencens skyld. Det kunne være interessant at se på energipolitikken i et land uden for EU, f.eks. Schweiz. Der blev for nylig afholdt folkeafstemning i Schweiz om en eventuel liberalisering af energiforsyningen, som på nuværende tidspunkt henhører under kantonerne. Schweizerne stemte imod, fordi de ikke mente, at valg i den betydning ville hæve standarderne - det kan blot vise sig at være forvirrende. Schweizerne blev stillet det spørgsmål. På den anden side afventer vi nogle rammer for at afgøre, hvordan vi bør indføre sådanne valg i Europa.
Den anden ting, der har stor betydning for min gruppe, er forsyningspligten. Den garanterer social samhørighed i Europa. I f.eks. min valgkreds og i forbindelse med spørgsmålet om bredbånd vælter det ind med breve fra vælgerne i landdistrikterne til kontoret. De klager over, at bredbånd er tilgængeligt i visse byer, men ikke hos dem.
Sådanne spørgsmål skal løses, så vi kan yde samme service til alle borgere og derfor garantere den sociale samhørighed, som er så vigtig for Europa. Det er latterligt, at konventet og dets arbejdsgrupper drøfter disse spørgsmål. De kræver koordinering, efterhånden som vi går videre med udviklingen af Europa.
Det er altså godt, at der faktisk sker noget, det er godt, at der har været en redegørelse, men lad os komme videre med den.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg glæder mig over, at vi i forbindelse med Kommissionens redegørelse på ny har mulighed for at drøfte spørgsmålet om forsyningspligtydelser. Forsyningspligtydelser står efter min opfattelse centralt i den europæiske integration, eller rettere burde gøre det.
Ganske vist anerkendes de pågældende ydelsers plads og rolle i EU principielt ved traktatens artikel 16, men de er ikke desto mindre fortsat underlagt konkurrencereglerne, med hvad deraf følger. Der iværksættes stadig flere initiativer, som skal fremskynde en liberalisering inden for en række sektorer. Topmødet i Barcelona i marts 2001 betegnede et afgørende skridt i så henseende. Det drejer sig om energisektoren, om transportsektoren og om nye skridt inden for postsektoren. Det argument, der til stadighed lyder, er, at liberalisering er løsningen for at modernisere de pågældende tjenester. Det er ikke tilfældet, hvilket adskillige eksempler viser. Forsyningspligtydelser spiller efter min mening en rolle for den sociale og territoriale samhørighed. De skal sikre, at alle, overalt i det geografiske område, til samme pris får adgang til ydelser af høj kvalitet. Denne målsætning og denne rolle er imidlertid i modstrid med rentabilitetshensyn og princippet om fri konkurrence.
Borgernes krav om europæiske offentlige tjenesteydelser af høj kvalitet kommer i dag til udtryk i flere af medlemsstaterne. Der er således behov for, at der udarbejdes fælles europæiske standarder, som gør det muligt at harmonisere "oppefra", ikke mindst set i lyset af udvidelsen. Modernisering af forsyningspligtydelserne skal således ikke ses i sammenhæng med indsatsen for at åbne for den frie konkurrence, men som led i bestræbelserne for at opfylde de behov, der kommer til udtryk. Det vil indebære en egentlig demokratisering, en reel inddragelse af arbejdstagerne og brugerne i udviklingen af disse tjenester. EU har i den sammenhæng et særligt ansvar. EU skal først og fremmest sikre, at der gøres status land for land, hvad angår liberaliseringsindsatsen. Til trods for gentagne forespørgsler fra Europa-Parlamentets side er der stadig ikke udarbejdet en sådan status, som ser på konsekvenserne for sikkerheden, miljøet, kvaliteten og det sociale aspekt. Hvad er begrundelsen herfor?
Jeg mener heller ikke, man kan undersøge dette problem i forbindelse med udarbejdelsen af en grønbog, uanset at denne i sig selv er særdeles interessant. Der er tale om et arbejde, som strækker sig over flere måneder. Forsyningspligtydelser bør ikke længere betragtes som en undtagelse i forhold til den frie konkurrence, sådan som det er tilfældet i dag. De bør tværtimod betragtes som et af EU's højt prioriterede ansvarsområder og bør således være unddraget den frie konkurrence. En ny traktat er under forberedelse i konventet med henblik på regeringskonferencen i 2004. Lad os tage dette spørgsmål op i forbindelse med drøftelserne om traktaten. Det er på tide, at man lytter til borgerne og de faglige sammenslutninger, som overalt tilkendegiver, at de kræver tjenester af høj kvalitet. Samtidig lyder der krav om et Europa med social fremgang, et mere demokratisk Europa. Det er derfor ikke tilstrækkeligt med en minimalistisk definition af begrebet europæiske universelle tjenester. Vi bør være mere ambitiøse, når det gælder det sociale Europa. Forsyningspligtydelserne bør stå centralt i forhold til europæisk integration og borgerskab.

Flautre (Verts/ALE).
Fru kommissær, jeg er noget forundret over at høre Dem udtale, at det på baggrund af 20 års erfaring kan konstateres, at det indre marked, som beror på den frie konkurrence - efter Deres udsagn - fuldt ud er foreneligt med de sociale målsætninger. Jeg har tidligere hørt andre toner fra Kommissionen, hvor man efterhånden netop gav udtryk for en vis tvivl, hvad angår den frie konkurrence som middel til at virkeliggøre alle sociale og miljømæssige målsætninger. Efter min opfattelse ville vi, og Kommissionen i særdeleshed, i virkeligheden med langt større overbevisning kunne fremsætte sådanne selvtilfredse udtalelser, hvis vi havde gennemført den evaluering, mine kolleger har omtalt. Ingen af os har efter min opfattelse nogen interesse i at undervurdere de store forventninger, EU's borgere stiller til forsyningspligtydelserne, forventninger om udvidelse af disse ydelser, om styrkelse af kvaliteten og øget sikkerhed. Der udtrykkes i dag tvivl, når det gælder kontinuiteten og videreførelsen af disse ydelser. Tvivlen må bl.a. tilskrives de katastrofer, som har givet anledning til, at der på ny stilles spørgsmålstegn ved disse ydelser, og den omstændighed, at man i øjeblikket kan konstatere, at en række offentlige tjenester forringes. Tager vi ikke denne tvivl alvorligt, spiller vi i høj grad hasard med Europas fremtid og den afgørelse, borgerne skal træffe om den fremtidige forfatning.
De har besluttet at iværksætte en bred høring om grønbogen. Initiativet er særdeles overraskende, da det må ses i sammenhæng med de i øvrigt meget vanskelige drøftelser, man ønsker at føre i konventet med henblik på at sikre, at offentlige tjenester fuldt ud indskrives i EU's kommende forfatning. Jeg ville derfor gerne høre, hvilke tanker, De gør Dem om dagsordenen, da det må betegnes som urealistisk at åbne en debat om gennemførligheden eller nytten af et rammedirektiv i forbindelse med de nuværende traktater, når udfordringen består i at opnå anerkendelse af og grundlag for begrebet offentlige tjenester på europæisk plan inden for den fremtidige traktats rammer.
Når det gælder høringsproceduren, har vi i øvrigt fundet det noget frustrerende, at der er stillet flere forslag, som klart er i modstrid med en række forskelligartede interesser i det europæiske samfund. Jeg vil derfor bede Kommissionen klart tilkendegive, ved hvilken offentlig, kontradiktorisk metode de forskellige aktører - brugere, faglige sammenslutninger, ngo'er, lokale og regionale myndigheder etc. kan komme til orde i forbindelse med den omhandlede høring om grønbogen.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, fru kommissær, når det gælder forsyningspligtydelser, forsøger Kommissionen at finde en balancegang mellem to krav, som på visse punkter er i modstrid med hinanden, nemlig at sikre leveringen af bestemte ydelser, som man ikke mener, at markedet kan sikre på en effektiv måde og til en overkommelig pris, og at undgå, at nogle ydelser fordrejer markedet og konkurrencen. Efter min mening lægger Kommissionen stadig for stor vægt på det første punkt og for lidt vægt på det andet punkt, nemlig konkurrenceforvridningen. Det er ikke overraskende, eftersom regeringerne - og således Rådet - trækker i denne retning på grund af en tydelig interessekonflikt. Inden for vigtige sektorer som telekommunikation, energi, vand, transport, tv og medier er regeringerne både spillere og dommere på samme tid, og de er indblandet i en alvorlig interessekonflikt, hvor de ikke er reguleringsmyndigheder og lovgivere, men selv er erhvervsdrivende med store, multinationale virksomheder, der også bliver brugt for at få magt, herunder politisk magt. I mange europæiske lande i dag er denne interessekonflikt ikke blevet løst. Disse sektorer bliver nemlig til et ingenmandsland, hvor det ikke er de europæiske forbrugeres ve og vel og den almene interesse, der tæller, men snarere særinteresserne hos virksomhederne og hos de økonomiske og politiske magthavere, der har forbindelse til disse virksomheder.
I Europa er der utroligt mange eksempler på, at sådanne virksomheder har opnået uretmæssige markedsandele. Tænk blot på Deutsche Post, der bruger sin monopolstilling inden for postsektoren til at bekæmpe konkurrenterne, hvilket også sker ved hjælp af opkøb, sådan som det var tilfældet med DHL International, der blev opkøbt af Deutsche Post, som benyttede sin monopolstilling til at gøre det af med en konkurrent. For ikke at tale om EDF. Frankrig gik med til at åbne energisektoren i landet, fordi man var sikker på, at EDF, der er en 100% statsejet virksomhed, som ikke er børsnoteret, og som kan yde statsgaranterede lån, ville opkøbe virksomheder i udlandet, bl.a. i Italien - og kort sagt være på "shoppingtur" - så den slog sin dominerende stilling fast på det europæiske marked. Hvad Italien angår, bliver et vigtigt tv-selskab som RAI finansieret med betydelige beløb fra skatteydernes lommer og konkurrerer i enhver henseende med de andre tv-kanaler, som om det var en kommerciel kanal.
Sådan forholder det sig med de offentlige tjenester, der ender med at skabe statslige virksomheder, som fordrejer konkurrencen. Når staterne er kommet af med alle deres virksomheder, bliver det måske lettere at forestille sig en stat, som er reguleringsmyndighed, og som udbyder eller udliciterer de tjenesteydelser, den mener, at markedet ikke selv kan opfylde.
Hr. formand, fru kommissær, jeg kommer nu til min sidste bemærkning. Der er en tjenesteydelse, som Kommissionen ikke anser for at være en forsyningspligtydelse, nemlig mobiltelefoni. Jeg mener, at det er en stor fejltagelse, og at mobiltelefoni i dag er en forsyningspligtydelse i enhver henseende. Der er nemlig tale om en af de bedst leverede tjenesteydelser i hele Europa med en glimrende effektivitet og en optimal pris, og det er en forsyningspligtydelse, som markederne leverer i et system, hvor der er konkurrence.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære tidligere kollega, kære kolleger, jeg mener, at et rammedirektiv eller en grønbog bør tage højde for den erfaring, som vi har gjort os hidtil med forsyningspligtydelserne.
Derfor vil jeg nævne et eksempel, hvor vi også som Parlament allerede kan få indflydelse. Hvis det lykkes os at fremme lovgivningen for den offentlige personnærtrafik, vil vi have ydet et konkret stykke af Parlamentets og Rådets arbejde. Her vil jeg gerne rose Kommissionen. Kommissionen fremlagde nemlig allerede i 2000 et helt konkret forslag til forordning om den offentlige personnærtrafik. Parlamentet tog klart stilling hertil i 2001. Og hvad gør Rådet? Det lægger forslaget i skrivebordsskuffen, det behandler det ikke, det vil ikke behandle det. Jeg mener, at vi skal signalere over for Rådet, at vi i så centrale spørgsmål som det rigtige udbud af tjenesteydelser til borgerne i byerne og regionerne ikke skal acceptere en yderligere forsinkelse, men eventuelt skal overveje, om vi kan anlægge et undladelsessøgsmål mod Rådet.
Hvorfor er spørgsmålet om lovgivning i den offentlige personnærtrafik så vigtigt, mine damer og herrer? Vi har en situation, som er retlig uklar. Vi kan muligvis vente på Domstolens domme, men vi ønsker dog at afgøre politisk, hvilket offentligt nærtrafiksystem vi ønsker. Derfor har vi brug for retssikkerhed for byerne, kommunerne og for de private virksomheder for, hvordan den offentlige nærtrafik skal organiseres.
Det andet punkt, som jeg vil tale om, er følgende: Jeg tror, at der er kommet uærlig tale ind her. Forsyningspligtydelser og konkurrence udelukker ikke hinanden, men supplerer efter min mening hinanden. Det ser vi særligt tydeligt i den offentlige personnærtrafik. Når byen eller regionen som ansvarlig for offentlige tjenesteydelser træffer sin beslutning rigtigt og definerer, hvad kravene er i den offentlige personnærtrafik, hvor handicapvenlig den skal være, hvilke køretider, hvilke kørselstakster og hvilke kørselspriser vi ønsker - her kan De komme alt det sociale i, De ønsker - så skal det efterfølgende sendes i udbud, hr. formand. For så skal det bedste udbud accepteres, hvad enten det er offentligt eller privat. Her træffer konkurrencen en beslutning til fordel for borgeren.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, Kommissionens redegørelse i dag skuffer mig dybt. Der har været mere hykleri i forbindelse med princippet om forsyningspligtydelser. Vi fik at vide, at Kommissionen ville udarbejde rammerne for forsyningspligtydelser inden udgangen af året, nu står vi med et løfte om en grønbog.
Vi har snarest brug for et rammedirektiv, ikke en grønbog. Vi har snarest brug for en ændring i konkurrencelovgivningen, så forsyningspligtydelser, offentlige tjenester, kan overleve og have fremgang, og vi har brug for en bestemmelse i den nye forfatning, der garanterer ret til offentlige tjenester i hele Europa.
Solidaritet og statsborgerskab er centrale elementer i hele forestillingen om EU. Efter at have taget et stort skridt i denne uge mod Europas politiske og geografiske forening vil jeg påstå, at vi, for at skabe europæiske borgere, skal have forsyningspligtydelser, der er tilgængelige overalt, er til at betale og af høj kvalitet.
Korrekt forstået er forsyningspligtydelser for alle borgere, ikke kun dem, der er ekskluderet, eller fattige eller for den sags skyld dårligt stillede, om end de naturligvis har stor betydning for mennesker i den situation. Forsyningspligtydelser støtter og fastholder vækst. De fastholder miljømæssig bæredygtighed. De er en nøglefaktor i enhver seriøs geografisk strategi, der gør det muligt for os at have bæredygtige landdistrikter og byer, der er til at bo i. De giver os raske borgere, der ikke frygter sygdom. De gør det muligt for borgerne at pendle og kommunikere. De gør det muligt for borgerne at være velinformerede, veluddannede, ikke kun teknologisk uddannede, men også politisk dannede. Alle disse ting er nødvendige, hvis vi skal skabe et Europa, som vi kan være stolte af, og som borgerne føler, de ejer.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, selv om den kommer for sent, bifalder jeg naturligvis Kommissionens udtalelse om i første kvartal af 2003 at ville fremlægge en grønbog om forsyningspligtydelser.
Det er dog uforståeligt for mig, at dermed forbundne konklusioner og konkrete initativer først skal fremkomme et halvt år senere. Analyser og heraf resulterende krav om handling hører sammen. På opfordring fra Rådet i Barcelona i marts 2002 accepterede Kommissionen en ny vurderingsmetode i juni 2002 med henblik på kvaliteten af de offentlige tjenesteydelser. De ved meget vel, at meningerne herom afviger meget stærkt fra hinanden, og jeg kan sige Dem, at kvaliteten af denne nye vurderingsmetode er en ren katastrofe.
Da hovedretningen i debatten om de offentlige tjenesteydelser altid løber bedemølleagtigt i retning af liberalisering og privatisering, vil det i det mindste være på sin plads at foretage en videnskabeligt funderet analyse af situationen for de allerede liberaliserede og privatiserede markeder og virksomheder samtidig med grønbogen. Succeserne eller fiaskoerne viser sig meget differentieret i de forskellige brancher.
De spørgsmål, som skal besvares, lyder for det første: Er en ligeberettiget adgang for enhver borger i EU - uafhængigt af vedkommendes geografiske bopæl og dennes indkomstforhold - sikret? For det andet: Er omkostningerne til tjenesteydelser steget eller faldet? For det tredje: Er kvaliteten faldet eller steget? Og for det fjerde: Er de sociale betingelser for de ansatte blevet bedre eller forværret?
Hertil hører også, at udbyderne skal stilles lige uafhængigt af deres ejendomsstruktur. Det har ikke noget at gøre med fair konkurrence, når virksomheder, som er mere end 25% på offentlige hænder, stilles dårligere end private i henhold til støtteforordningen. Konkurrence om de bedste udbud - ja, konkurrence om ejendomsforholdene - nej!

Jonckheer (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, De kunne utvivlsomt have tilbragt formiddagen på mere behagelig måde. De har oven i købet til opgave at repræsentere Kommissionen og de kolleger, som direkte er beskæftiget med dette anliggende, og som har bemyndiget Dem til at varetage denne opgave. Det hører imidlertid med til Deres stilling!
Jeg vil ikke tale om indholdet, da mine kolleger allerede udførligt har gjort rede for de synspunkter, jeg selv har. Jeg har set Kommissionens seneste dokument, som blev offentliggjort for nogle dage siden, og som er kort og klart. Der erindres heri bl.a. om, at Kommissionen fremlagde det første generelle dokument om dette emne tilbage i 1996.
Der er gået seks år, og nu foreslår Kommissionen, at der udarbejdes en grønbog. Det kan ikke være alvorligt ment. De har problemer med "timingen", hvilket også har vist sig i form af mange problemer med tidsplanen i forhold til konventet, problemer med tidsplanen i forhold til sektordirektivernes ikrafttræden og afgjort også problemer med tidsplanen i forhold til udvidelsen, sådan som fru Ainardi påpegede. Når dette er sagt, må jeg understrege, kære kolleger, at det efter min opfattelse ikke tjener noget formål fortsat at anmode Kommissionen om at fremlægge dokumenter. Udtrykt lidt provokerende, må jeg konstatere, at Kommissionen er splittet. Der savnes tydeligvis politisk lederskab, hvilket er alvorligt, da kun Kommissionen besidder initiativretten.
Det er efter min opfattelse på tide, at vi som parlamentsmedlemmer påtager os vores del af ansvaret i konventet. Der er allerede indgivet flere bidrag om emnet forsyningspligtydelser og sammenhængen mellem disse og konkurrenceretten. Kommissionen anførte selv i sit første bidrag til konventet, i maj 2002, at det er vigtigt, at der forefindes et retsgrundlag for forsyningspligtydelser. På side 6 anføres endog, at der i modsat fald netop vil være tale om justeringer til skade for den europæiske samfundsmodel og de værdier, som anerkendes af de europæiske demokratier. Kommissionen er således på samme tid opmærksom på problemet og ude af stand til at træffe politiske afgørelser.
Vi, der er parlamentsmedlemmer og medlemmer af konventet eller af Europa-Parlamentet, må gå til vores nationale regeringer, og vi må i konventet kæmpe for, at den fremtidige europæiske forfatning kommer til at omfatte bestemmelser, som lægger rammer for konkurrenceretten.

Berthu (NI).
Hr. formand, Det Europæiske Råd opfordrede på mødet i Nice i december 2000 Kommissionen til "i tæt samarbejde med medlemsstaterne at overveje, hvordan der kan sikres større forudsigelighed og retssikkerhed ved anvendelsen af konkurrenceretten i forbindelse med tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse".
Man ønskede med andre ord at bringe den vilkårlighed til ophør, som følger af tøvende retspraksis og Kommissionens gentagne forsøg på at udnytte sine beføjelser på det konkurrenceretlige område til at få indflydelse på, hvorledes forsyningspligtydelserne defineres og fungerer.
To år senere, efter at der er afgivet rapport til Det Europæiske Råd i Laeken, og efter at Det Europæiske Råd i Barcelona har anmodet om, at der udarbejdes et rammedirektiv, er vi stort set ikke kommet ud af stedet, og Kommissionen agter blot at udskyde afgørelsen yderligere ved at udarbejde en grønbog og iværksætte en bred høring. Det er yderst skuffende.
Løsningen er imidlertid enkel, men tydeligvis må medlemsstaterne foreskrive denne. Det må i traktaten klart anføres, for det første at EU anerkender staternes og de nationale myndigheders frie forvaltning, herunder retten til at definere og organisere de offentlige tjenester, og for det andet at finansiering, som kompenserer for meromkostninger, der knytter sig til varetagelsen af forsyningspligtydelser, ikke betragtes som statsstøtte.
Samtidig må vilkårligheden også bringes til ophør, når det gælder Kommissionens optræden på internationalt plan. I øjeblikket forhandles der i WTO om den fremtidige almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser, og disse forhandlinger kan meget nemt tage en uønsket drejning og udvikle sig fra at være et spørgsmål om liberalisering af private tjenester til indirekte at sætte spørgsmålstegn ved de offentlige tjenester. De pågældende forhandlinger føres imidlertid af Kommissionen uden den mindste åbenhed, og uden at den er udstyret med et klart demokratisk mandat, der er resultatet af de berørte parters brede og offentlige debat og heraf følgende enighed. Situationen ligner i øvrigt påfaldende meget situationen på landbrugsområdet, hvor det drejer sig om at gennemføre de såkaldte beslutninger fra Doha, som ingen imidlertid har ratificeret på demokratisk vis.
Hr. formand, der er behov for, at medlemsstaterne i Rådet hurtigst muligt tager styringen på alle disse områder.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, af Kommissionens meddelelse fremgår sætningen: "Status for undersøgelse af det hensigtsmæssige i et forslag til rammedirektiv". Jeg opfatter lidt denne sætning som en provokation. Vi har ikke brug for nogen undersøgelse af, om et rammedirektiv er nødvendigt, men vi har brug for Kommissionens fremlæggelse af et rammedirektiv, hvilket Europa-Parlamentet har forlangt for længe siden. Hvis man ønsker at foretage en undersøgelse, så bør man læse Langen-betænkningen. Her står det detaljeret på 35 sider, hvorfor vi har brug for et sådant rammedirektiv. Vi forlanger derfor, at proceduren fremskyndes, og at Europa-Parlamentets beslutninger gennemføres.
Fru kommissær, vi har Lissabon-processen. Her tales der entydigt om social samhørighed som EU's mål. Jeg mener, at formålet med forsyningspligtydelserne er denne sociale samhørighed. Forsyningspligtydelser tilvejebringes også ulønnet til en høj procentsats, ikke kun som hovederhverv. Formålet med dem er at opnå en højere grad af menneskelighed, og de er som regel placeret mellem det offentlige og det private. De får offentlig støtte, som dog ikke skal betragtes som offentlig bistand, og de er private, selv om de ikke er underlagt konkurrencelovgivningen 100 %. Netop derfor er det nødvendigt, at vi får en juridisk ramme, der giver retssikkerhed.
Jeg vil gerne her få dage før jul sige mange tak til de fuldtidsbeskæftigede og de frivillige medarbejdere, som gør en indsats for det fælles vel. Uden dem ville vores samfund være koldere, og den europæiske socialmodel ville ikke kunne gennemføres.

Désir (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, i Barcelona talte man stadig om et rammedirektiv, i Sevilla talte man ikke længere herom. Og i dag taler man om en grønbog. Men allerede i 2000 udarbejdede Kommissionen en meddelelse om forsyningspligtydelser, Kommissionen udarbejdede en rapport til Rådet i Laeken, og der er udarbejdet adskillige dokumenter, ligesom institutionerne, herunder ikke mindst Europa-Parlamentet, gentagne gange har taget stilling til spørgsmålet.
Fortsætter vi med denne fart, vil vi opleve, når rammedirektivet vedtages, at alle sektordirektiver om energi, postvæsen og transport allerede er vedtaget, tidsplaner for liberaliseringen vil være vedtaget, og der vil således ikke være meget at fastsætte rammer for. Kommissionen er langt bagud på dette felt, og man må spørge, hvad der er baggrunden for denne forsinkelse. Når det drejer sig om liberaliseringer, lovgives der, der fastsættes datoer, i øvrigt uden så meget som at planlægge reelle midtvejsevalueringer. Når det drejer sig om offentlige tjenester, indkaldes der til drøftelser om forhandlingsoplæg.
Som mange af kollegerne mener jeg, at det er nødvendigt at etablere en præcis juridisk ramme, som beskytter forsyningspligtydelserne i Europa og gør det muligt at udvikle disse som afgørende elementer i forbindelse med borgerskabsbegrebet. De offentlige tjenester kan imidlertid ikke være styret af reglerne for det indre marked, da der ikke er tale om tjenester med umiddelbar rentabilitet som sigte, men om tjenester, som knytter sig til langsigtede mål, det være sig social og territorial samhørighed, lige behandling og undertiden endog tarifmæssig lighed. Der er således ikke tale om målsætninger, som sikrer umiddelbar forrentning af investeringen, og de kan derfor heller ikke anskues udelukkende i et kommercielt perspektiv, herunder ses som regnskabs- og finansieringsmæssige anliggender.
Når det gælder offentlige tjenester, bør man efter min opfattelse fortsat kunne finansiere det, som ikke er rentabelt, med midler fra det, som er rentabelt, hvorfor det er nødvendigt at etablere en tarifmæssig udligning. Eftersom der nu engang er planer om en grønbog, ville det være interessant sammen med arbejdsmarkedets parter, brugerne og lokalpolitikerne at gøre status over den langsigtede virkning af liberaliseringerne inden for en række sektorer, når det gælder kvalitet og sikkerhed. Man kan eksempelvis tænke på jernbanedriften, i Storbritannien, man kan tænke på beskæftigelsen og på den territoriale samhørighed. Man kan tænke på postvæsenet og på risikoen for, at der dannes oligopoler, og man kan tænke på telekommunikationssektoren.
Afslutningsvis må jeg påpege, at det efter min opfattelse er nødvendigt at give medlemsstaterne mulighed for at bevare eneretten til driften i visse geografiske områder og bevare visse sektorer, som ikke åbnes for fri konkurrence. EU's borgere stiller store forventninger, når det gælder offentlige tjenester.

Cauquil (GUE/NGL).
Hr. formand, på vegne af medlemmerne af partiet Arbejderkampen, må jeg afvise også den sprogbrug, der anvendes. Når man anvender termen "forsyningspligtydelser" i stedet for "offentlige tjenester" vidner det om, at sidstnævnte opgives, og tjenester, som er til nytte for befolkningen, overlades fuldt og helt til markedskræfterne.
De må nødvendigvis selv, under visse omstændigheder, gribe korrigerende ind. Staten må med andre ord gribe ind, for markedskræfterne er som bekendt ikke intelligente, de skaber ikke lighed, og behovsopfyldelsen er underlagt pengenes magt. De kan ikke være uvidende om, at jagten efter profit, når det gælder den kollektive transport, medfører katastrofer.
Når De overlader offentlige tjenester til private interesser, afskærer eller begrænser De adgangen til uddannelse, til behandling, til velfungerende post- eller transporttjenester for de dele af befolkningen, som har de mest beskedne indtægter.
Vi afviser således Deres meddelelse, både hvad angår realiteten, og hvad angår formen. Og vi kræver, at de offentlige tjenester bevares, og i påkommende tilfælde retableres, på alle områder hvor de er til nytte for størstedelen af befolkningen. Vi afviser enhver privatisering af almennyttige tjenester, ligesom vi afviser enhver brug af begrebet rentabilitet eller profit i denne sammenhæng.

Radwan (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, vi alle - eller det store flertal i Parlamentet - forholder os meget positivt til det indre marked og konkurrencen. Det handler også om mange mennesker her, som er berørt af emnet forsyningspligt, og vi oplever jo en fortsat kommercialisering af disse såkaldte forsyningspligtydelser. Denne kommercialisering er for en stor del berettiget, man bør dog til dels tænke over, om man skal slå ind på denne vej.
Vi har allerede hørt meget om grønbogen og konventet samt spørgsmålet om, hvorvidt vi er for sent på den. Én ting kan vi sige med sikkerhed, nemlig at dialogen mellem Kommissionen og EF-Domstolen skal ophøre efter Europa-Parlamentets mening. Europa-Parlamentet ignoreres på en måde, hvilket næppe ville være til at stoppe længere på dette område. Derfor den meget nødvendige opfordring til Kommissionen om at fastsætte nogle meget konkrete målsætninger her.
For mig er to punkter meget vigtige, og dem vil jeg gerne have afklaret en gang for alle: Et element i diskussionen om forsyningspligt er, at Kommissionen kun ønsker at engagere sig i emner, hvor der er tale om en økonomisk aktivitet. Teoretisk set er det helt sikkert forståeligt, men i sidste ende handler det altid om detailspørgsmål. Er sygetransport en økonomisk aktivitet? Ja eller nej? Her har vi ikke brug for en afgørelse i det enkelte tilfælde, men vi har brug for kriterier fra Kommissionen, ved hjælp af hvilke den vil træffe beslutninger fremover. Det kan ikke være rigtigt, at der altid kun er meddelelser til orientering, kort før afgørelserne træffes - som det var tilfældet med sparekasserne.
Det andet er subsidiariteten. Den bliver jo diskuteret meget i konventet. Kommissionen er meget for sent på den med præsentationen over for konventet. Men regionerne og medlemsstaterne skal stadig have mulighed for at definere dette punkt selv på stedet. Hvad der ikke må ske, er, at Kommissionen fremlægger standarder ad bagvejen.
Subsidiaritet betyder: eget spillerum til at træffe beslutninger på stedet, det vil sige, at det i Bayern - hvor jeg kommer fra - muligvis er anderledes end i Luxembourg, hvor kommissæren kommer fra, eller i Spanien, Portugal eller Grækenland eller fremover måske i Litauen. Derfor må der ikke komme nogen definitioner ind ad bagvejen. Afslutningsvis skal jeg dog sige, at det, vi har brug for, det, borgerne har brug for, er retssikkerhed, og her gør det hverken fra eller til, hvad en af Deres kolleger gør, f.eks. at kræve, at vand skal liberaliseres. Det står ikke på dagsordenen for øjeblikket, det skal forhandles sektorspecifikt, og derfor er det nødvendigt, at Kommissionen handler her.

Rapkay (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, tag mig det ikke ilde op, det er overhovedet ikke personligt ment, men det, De har fremlagt for os i dag som Kommissionens erklæring, var intetsigende. Det var lige så intetsigende som de dokumenter, De har sendt til os - og her betoner jeg "os", Parlamentet - i de seneste uger. At der i høj grad er andre dokumenter her, som det kan betale sig at tale om og diskutere, vil jeg straks komme tilbage til, men jeg vil først komme ind på de dokumenter og den erklæring, som De har givet os.
De talte tidligere i Deres indlæg om, at det er en diskussionsproces, som bliver ført meget åbent. Sådan er det i det mindste udtrykt i oversættelsen. Hvad mener De med åben? Åben som resultat eller åben i diskussionsstilen? Jeg har mine betænkeligheder ved begge fortolkninger. Åben som resultat - her er vi egentlig allerede kommet for langt. De kommer nu med en grønbog. Grønbogen er for mig ikke andet end et lys i tågen, fordi det er meget nødvendigt at træffe andre afgørelser. Her bliver det igen udskudt til den dag, hvor der bliver to torsdage i én uge, mens der på andre områder samtidig foretages meget konkrete forberedelser. Åben i diskussionsstilen er heller ikke tilfældet. For jeg har netop sagt til Dem, at vi får Deres erklæring fra Dem som Kommission, vi får dokumenter på 4-5 sider, antallet af sider udgør ikke meget. Men mens vi får disse små dokumenter, får andre omfattende dokumenter kaldet "non paper", hvor det virkelig kan betale sig at diskutere, hvor vi også vil kunne se, at der langt om længe er retssikkerhed på bestemte punkter. Her er der det såkaldte non paper fra 12. november, der består af 102 randnr. alle 102 er randnr.! Der bliver ikke diskuteret med os, man diskuterer med andre. Jeg vil blot tage fat i et enkelt punkt og vil gerne vide, hvordan Kommissionen reelt tænker over det. I punkt 100 hedder det, at en virksomhed kan præstere flere fælles økonomiske ydelser, hvor den kan opnå dels tab, dels udbytter. Selv om virksomheden ikke præsterer fælles økonomiske ydelser, skal der finde en subventionering mellem ydelserne sted. Det betyder, at hvis vi får et svar, vil et vigtigt spørgsmål om finansiering blive afklaret, som skaber retssikkherhed. Vi har brug for et svar nu og ikke nogle grønbøger, som udskyder diskussionsprocessen til den dag, hvor der bliver to torsdage i én uge.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, selv om man anerkender den rolle, som forsyningspligtydelserne har, devaluerer man deres rolle som offentlige tjenester af vital betydning for befolkningen, når man underlægger dem konkurrencens spilleregler. Det er det store problem i dag på grund af den kæde af beslutninger fra Kommissionen og Rådet, særlig på topmøderne i Lissabon og Barcelona, der har sat fart i liberalisering og deregulering i utallige sektorer, ikke mindst telekommunikation, post, energi og transport.
Konsekvenserne begynder allerede nu at vise sig, ikke blot i form af afskedigelser og mere usikre arbejdsforhold i nogle af disse sektorer, men også i visse tilfælde gennem højere tariffer og priser for og dårligere kvalitet ved de ydelser, der leveres, hvilket er stødt på resolut modstand fra de ansattes og fra befolkningens side, sådan som man for nylig kunne se det ved generalstrejken i Portugal.
Man må derfor anerkende betydningen af offentlige tjenester af kvalitet, hvis alle borgeres ret til adgang skal sikres, hvilket også fordrer en resolut holdning imod liberalisering af de offentlige tjenester under WTO-forhandlingerne.
Så derfor, fru kommissær, hvilke tilsagn kan De give på dette punkt med hensyn til WTO?

Poignant (PSE).
Som sidste taler har jeg, fru kommissær, valget mellem at gentage det, der er sagt, eller modsige det. Jeg vil søge at fremføre et par nye argumenter. Såfremt den europæiske forfatning ikke indeholder et kapitel eller en fyldig artikel om offentlige tjenester, risikerer ophavsmændene at gå modstandernes ærinde og således styrke dem, der vil afvise en sådan forfatning. Der er grund til at være opmærksom herpå, når ratificeringen sker ved folkeafstemning! Den anden bemærkning lyder som følger: Hvis det omhandlede begreb udelades, vil borgerne ikke tro på den europæiske sociale model. De vil opleve den som tom tale. Det er derfor vigtigt at indføje dette begreb.
Endelig, fru kommissær, bør De tage Dem i agt for ideologierne! Den omstændighed, at det kommunistiske system, hvor løsenet var "al magt til staten", fejlede i det tyvende århundrede, betyder ikke, at det kapitalistiske system nødvendigvis er det rigtige. Lad ikke en ideologi, som foreskriver "al magt til markedet", afløse en ideologi, som foreskrev "al magt til staten". Den frie konkurrence fortjener ikke forherligelse.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemning.
Betænkning (A5-0445/2002) af Colom i Naval for Budgetudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om anvendelse af fleksibilitetsinstrumentet i henhold til punkt 24 i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 (KOM(2002) 399 - C5-0599/2002 - 2002/0157(ACI))
(Parlamentet vedtog teksten)

Ændringsforslag til forslag til budget 2003, modificeret af Rådet 
Før afstemningen

Färm (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne foreslå en række tekniske ændringer før afstemningen. Tidligere på ugen overbragte jeg Kommissionen og fru Schreyer, min medordfører, mine kolleger i Budgetudvalget og vores formand, hr. Wynn, m.fl. min velfortjente tak. Ikke desto mindre var den danske finansminister ikke til stede på daværende tidspunkt, hvorfor jeg gerne vil gentage min tak til et meget konstruktivt og effektivt dansk formandskab og især finansministeren, hr. Pedersen. Det lykkedes ham at forene samtlige medlemsstater og sammen med os finde løsninger på meget vanskelige spørgsmål. Han har banet vejen for de stort set accepterede løsninger, som udgør grundlaget for den forhåbentlig korte og ukomplicerede afstemning i dag. En stor tak til det danske formandskab.

Lad mig også takke det særdeles effektive og kompetente sekretariat i Budgetudvalget, der arbejdede særdeles godt under et ekstremt pres, men stadig i en meget behagelig og venlig atmosfære. Endelig vil jeg gerne varmt takke tjenestegrenene, der altid har håndteret komplicerede spørgsmål omkring afstemningslister meget korrekt og effektivt.
(Bifald)
Lad mig dernæst tage fat på formaliteterne. Før afstemningen om forslagene til budgettet vil jeg gerne foreslå en række tekniske ændringer, hvoraf nogle skal til afstemning.
For det første en rent teknisk ændring: Ændringsforslag 1 om budgetpost B1-406 og B1-4081 - Forbedring af forarbejdningen og afsætningen af landbrugsprodukter - er taget tilbage, da det er omfattet af ændringsskrivelse nr. 3 til forslaget til budgettet, som vi allerede har stemt om.
Der skal stemmes om følgende rettelser: For det første ændringsforslag 25 om budgetpost B2-5120 - Informationsnet for landøkonomisk bogføring - tallene bør ændres som følger: yderligere 1.391.000 euro i forpligtelser og 1.383.000 euro i udbetalinger, således at de endelige tal lyder på henholdsvis 11.337.000 euro i forpligtelser og 11.329.000 euro i udbetalinger.
For det andet ændringsforslag 238 om budgetpost B2-517 - Vegetabilske og animalske genressourcer. Det bør tages tilbage, da det også er omfattet af ændringsskrivelse nr. 3.
For det tredje ændringsforslag 246 om budgetpost B3-3062 - Informationskampagne om udvidelsen (Prince). Følgende slettes i bemærkningen: "... de nationale offentlige sektorer".
Endelig er der ændringsforslag 168 om budgetpost A-200 - Leje - tallene bør ændres som følger: yderligere 3.409.073 euro, så det endelige tal lyder på 132.590.904.
Jeg foreslår, at vi stemmer om disse forslag samlet, før vi stemmer om ændringsforslagene.

Howitt (PSE).
Hr. formand, det er alle parlamentsmedlemmers ret at komme med en bemærkning til forretningsordenen, ikke kun visse parlamentsmedlemmer. Hvis De nægter at foretage en elektronisk kontrol af resultatet af afstemningen om tredje del af ændringsforslag 139, som der blev korrekt anmodet om umiddelbart efter meddelelsen om afstemningen, vil jeg sætte pris på, om De kan forklare Parlamentet årsagen. Medmindre Parlamentet accepterer den forklaring, hvilket jeg ikke gør, anmoder jeg Dem om at foretage den kontrol.

Formanden.
Det var tydeligt herfra, hvor jeg sidder, at flertallet var det samme. For det andet er resultatet meddelt. Efter at et resultat er meddelt, går vi ikke tilbage til det.

Wynn (PSE).
Hr. formand, ordføreren, hr. Färm, har sagt alt, hvad der var at sige. Jeg ønskede blot at takke formandskabet og tjenestegrenene for deres arbejde med at sikre en gnidningsløs proces.
Formanden.
Jeg vil gerne kort afbryde afstemningen for at kalde formanden for udvalget, ordførerne, Rådet og Kommissionen op til formandsbænken for at underskrive budgettet. Vi har stemt om et budget med forpligtelser på lige under 100 milliarder euro. Vi har gjort det rekordhurtigt. Jeg ønsker også at takke alle involverede - politiske kolleger og administrationen - for den ekstraordinære indsats, effektivitet og hurtighed, hvormed det blev udført.

Wynn (PSE).
Hr. formand, De mangler endnu at spørge formanden for Rådet, om Rådet kan acceptere budgettet.

Formanden.
Jeg skal med glæde følge Deres råd.

Pedersen
Hr. formand, Parlamentet har nu foretaget andenbehandling af budgettet for 2003, og jeg noterer mig, at den enighed, der blev opnået mellem Parlamentet og Rådet på samrådsmødet den 25. november i år, nu er blevet stadfæstet i budgettet for 2003.
Der er dog stadig visse meningsforskelle med hensyn til klassifikationen af udgifterne på budgettet, hvor Rådet forbeholder sig sine rettigheder. Men Rådet kan acceptere budgettet, der følger af Parlamentets andenbehandling.
Her ved afslutningen af det danske formandskab vil jeg gerne sige, at jeg altid har haft stor respekt for Europa-Parlamentet, og jeg kan betro Dem, at den respekt er ikke blevet mindre af det positive samarbejde, som jeg har været så heldig at få lov at opleve i det sidste halve år.
Jeg vil også gerne rette en særlig tak til formanden for Budgetudvalget, Terence Wynn, og budgetordførerne, Göran Färm og Per Stenmarck. Lige fra vort første møde i denne budgetprocedure, der havde sit udspring i et møde i København, har jeg mødt en meget stor kompetence og en stor velvilje til, at vi hver især løftede vort ansvar og fandt de løsninger, der gør, at jeg synes, at jeg med rette kan ønske Parlamentet tillykke med det budget, der nu er vedtaget.
Tak for godt samarbejde og for opmærksomheden.
Stevenson (PPE-DE).
Hr. formand, som følge af katastrofen ud for Galiciens og andre medlemsstaters kyst, som siden har været påvirket af olieudslippet, er der stor medfølelse med og støtte i Parlamentet til vores kolleger i Galicien. Jeg opfordrer derfor Parlamentet til at støtte omplaceringen af 30 millioner euro. De penge skulle ellers have været brugt som erstatning til de mennesker, der mistede deres levebrød, da det ikke lykkedes os at genforhandle Marokko-aftalen. Da de midler ikke længere skal bruges til erstatning, øremærkes de til hjælp til ofrene for Prestiges forlis. Jeg opfordrer Parlamentet til at støtte dette og vise medfølelse med de betrængte fiskere og familier i Galicien.
Wynn (PSE).
Hr. formand, under normale omstændigheder ville denne procedure, da den foreslås af Kommissionen, være fuldstændig uacceptabel. Prestige forliste den 19. november. Seks dage senere var Parlamentets delegation i samrådsmøde, hvor vi enedes om mobiliseringen af fleksibilitetsinstrumentet til de resterende 27 millioner euro til omstrukturering af den spanske og portugisiske flåde. Alt dette kunne have været håndteret anderledes og med en anden tidshorisont.
Forslaget bryder i sin nuværende form med visse principper. For det første er det i strid med en gennemsigtig procedure. For det andet bryder det med principperne om specificitet i budgettet som fastlagt ved finansforordningen. Det er i strid med sidste års afgørelse om at mobilisere fleksibilitetsinstrumentet til omstruktureringen af den spanske og portugisiske flåde, og det er også i strid med princippet om sund forvaltning, da der ikke er nogen margen tilbage under budgetpost 2, hvilket indebærer, at der skal frigøres bevillinger og derefter foretages genforpligtelser for at skaffe den nødvendige finansiering.
Lad os se på den politiske og pragmatiske fremgangsmåde efter at have præciseret dette. Vi i Budgetudvalget er politiske og pragmatiske mennesker, ikke kun budgetmennesker, som visse synes at mene!

Som Gerhard Schmid sagde til mig for kort tid siden, tror ikke alle på Gud, men alle tror på Budgetudvalget!
(Latter)
Kommissionens forslag giver os i det mindste en chance for at bruge dette års budget - budgettet for 2002 - og det ville være en bedre løsning for skatteyderne for at sikre, at vi bruger penge fra i år i stedet for at supplere med egne midler for næste år. Selv om jeg fordømmer proceduren og gør det klokkeklart, at dette kalenderår for Kommissionen ikke på nogen måde må danne præcedens, anbefaler jeg på vegne af koordinatoren for Budgetudvalget at godkende, at det haster.
(Bifald)

Formanden.
Hr. Wynn, jeg skulle mene, at bifaldet angiver, at Parlamentet sætter stor pris på Deres usædvanlige pragmatiske udbrud ved denne lejlighed.

(Parlamentet vedtog forslaget til forordning)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0419/2002) fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension 2004 (9605/2/2002 - C5-0498/2002 - 2001/0244(COD)) (Ordfører: Pack).
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0381/2002) af Watson for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og regeringen for Folkerepublikken Kinas særlige administrative region Hongkong om tilbagetagelse af personer, der er bosiddende uden tilladelse (SEK(2002) 412 - C5-0263/2002 - 2002/0092(CNS))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Fælles beslutningsforslag

Schnellhardt (PPE-DE).
Hr. formand, min afstemningsmaskine fungerede ikke. Jeg ville stemme imod!

Formanden.
Vi har noteret Deres hensigt, men resultatet står fast.
(Parlamentet vedtog beslutningen)

Formanden. Afstemningen er afsluttet.
Jeg har en bemærkning til forretningsordenen, før De går. Hr. Howitt, jeg håber ikke, at De føler, at De fik en barsk behandling i denne hjerternes tid.
Jeg ønsker Dem alle glædelig jul. Jeg håber, at De finder den afslapning og ro, som vi alle fortjener. Jeg ser frem til at starte med fornyet kraft og energi i det nye år.
Glædelig jul!
Stemmeforklaringer
Figueiredo (GUE/NGL)
Vi har stemt for, da det sikrer finansieringen af de 27 millioner euro til omstillingen af de spanske og portugisiske fiskerfartøjer, der tidligere drev fiskeri i de marokkanske farvande. Vi fremhæver også det forhold, at det forslag, som jeg stillede som Fiskeriudvalgets ordfører for budgettet for 2003, om anvendelse af fleksibilitetsinstrumentet i det mindste delvist er blevet vedtaget. Det handler om at leve op til budgetmyndighedens forpligtelse fra foregående år om at opføre 27 millioner euro på budgettet for 2003.
Jeg må dog beklage den alvorlige præcedens, som der skabes ved foregribende anvendelse af en overførsel af bevillinger, der ikke udnyttes i 2002, på næsten 15 millioner euro, hvilket vil få indvirkning på disses fremtidige omprogrammering og omfordeling, når vi ved, at dette er et meget følsomt område for alle medlemsstaterne.

Montfort (NI)
Forslaget til budget for 2003 er i sig selv udmærket. Europa-Parlamentet anlægger for første gang en økonomisk stram kurs og tager højde for den økonomiske situation og de begrænsninger, medlemsstaterne er underlagt, ligesom der anlægges en økonomisk stram kurs på europæisk plan, hvilket afgjort må betegnes som glædeligt.
Forslaget indeholder imidlertid også mere omstridte bestemmelser. Især er bestemmelsen om støtte til befolkningen og sundhedsplejen, når det gælder forplantningsspørgsmål, uacceptabel. Der var stillet forslag om en forøgelse med 200 %, men denne forøgelse blev forkastet af Rådet.
Sammenholdes denne budgetpost med de mål, der blev opstillet i Sandbæk-betænkningen, som den skal finansiere, er der ingen sikkerhed for, at den omhandlede finansiering ikke omfatter abort (gennemførelse heraf og advokeren herfor). Europa-Parlamentet ønsker imidlertid ikke at tillade en sådan praksis, hvilket vi også "højtideligt" erindrede om i forbindelse med vedtagelsen af betænkningen om biovidenskab og bioteknologi, ved at erklære, at Europa-Parlamentet "går ind for respekt for menneskers liv og værdighed, uanset deres udviklingsstade og deres sundhedstilstand".
Set i lyset af denne tvivl og den manglende klarhed fra kommissær Nielsons side, kan vi ikke stemme for denne budgetpost.

Meijer (GUE/NGL)
EU's budgetprocedure er efterhånden et fast ritual hvert år. Parlamentet ønsker at bruge flere midler end Kommissionen, mens Rådet vogter medlemsstaternes pengepunge og ønsker at bruge mindre. Resultatet er en voksende forskel mellem det udgiftsloft, der blev aftalt i 1998, og de aktuelle udgifter. Som repræsentant for Det Socialistiske Parti i Holland står jeg hver gang over for to valg. Mit parti forsvarer opretholdelsen eller forøgelsen af regeringernes udgifter til bedre offentlige tjenester, bedre levevilkår og større solidaritet med de fattige dele af verden. Det siger sig selv, at dette vil medføre højere skatter, end de regerende neo-liberale politikere ønsker. Disse skatter skal opkræves fra dem med de største indtægter samt virksomheder. Men at acceptere større udgifter og højere skatter betyder ikke, at vi er begejstrede for at bruge flere midler på et alt for centraliseret EU. Vi betragter en del af EU's udgifter som spild, der kun går til at støtte bureaukrati og storhedsvanvid. Selv strukturfondene og den fælles landbrugspolitik, der er beregnet til at hjælpe de fattige regioner og små landbrug, bruges sommetider på forkerte foranstaltninger. De eneste punkter, hvor jeg kan støtte forøgelsen af budgettet, efter forslag fra GUE/NGL-Gruppen er relateret til Den Europæiske Socialfond, Nordirlands fredsfond og Samhørighedsfonden.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi støtter idéen om at udnævne 2004 til det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension, fordi det imødekommer behovet for at drage fordel af de mere positive sider af idrætten i samfundet, i særdeleshed idrættens bidrag til uddannelsesprocessen. Vi minder om, at et af de elementer, der indgår, er Euro 2004, som skal afholdes i Portugal
Det er vigtigt, at der bliver en tættere forbindelse mellem uddannelsessystemet og idrætten, altså mellem skolerne og idrætsklubberne, forbundene, organisationerne, men også de kommunale myndigheder. Det er den bedste måde til at drage fordel af det folkelige foreningsliv, masseidrætten, men det forudsætter mere kommunikation og åbenhed i kommunikationen af foranstaltningerne og i udformningen af de projekter, der skal finansieres.
De afsatte midler er imidlertid for få og modsvarer ikke de bestræbelser, som man gerne vil befordre, hvilket vi kun kan beklage. Vi stemmer for betænkningen, også i det håb, at det endnu lader sig gøre at lægge mere vægt på dette aspekt.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker fru Pack for hendes fremragende betænkning, som jeg giver min fulde støtte. Det er en betænkning, der med sin tilslutning til Rådets fælles holdning søger at afslutte en sag, som jeg tillægger en ganske stor betydning, nemlig udnævnelsen af 2004 til det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension.
Det anerkendes, at idrætten har stor samfundsmæssig betydning i Europa som et vigtigt uddannelsesmæssigt instrument. Ligesom ordføreren finder jeg det væsentligt at fremhæve gevinsten ved de olympiske idealer i uddannelsen. Idrætten medvirker til at udvikle sådanne sociale færdigheder hos unge mennesker som sammenhold, solidaritet og fairplay.
Jeg glæder mig derfor over beslutningen om at gennemføre det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension 2004, der positivt vil bidrage til, at vi kommer ud over det, der hidtil har været almindelig praksis, hvor Fællesskabets indsats på idrættens område blot har begrænset sig til pilotinitiativer og forberedende tiltag.
Jeg er således enig med ordføreren i, at vi bør vedtage Rådets fælles holdning uforandret, eftersom det medtager hovedparten af Europa-Parlamentets ændringsforslag.

Queiró (UEN)
Kommissionen har foreslået, at 2004 bliver udnævnt til det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension. Det skal erindres, at europamesterskabet i fodbold i år afvikles i Portugal og De Olympiske Lege i Athen.
Fru Pack går ligesom Kommissionen ind for at gøre det muligt i højere grad at anvende idrættens pædagogiske værdi til at forbedre undervisningsprogrammerne og navnlig den parallelle, uformelle undervisning via etableringen af et bedre partnerskab mellem undervisningssektorens og idrættens organisationer.
På grund af både målsætningerne og de aktiviteter, der skal sørge for, at disse målsætninger lader sig indfri, samt den finansielle ramme, der foreslås, og som især bør anvendes til at støtte de konkrete initiativer, der styrker forbindelserne mellem idræt og uddannelse, er det indlysende, at dette initiativ fortjener støtte, hvorfor jeg da også har stemt for.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har støttet denne betænkning, og jeg er helt enig i den holdning, som foreslås af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, om dels at ændre Kommissionens forslag ved at fjerne de budgetkonti, der vedrører rundspørger og undersøgelser, dels at lægge de herved sparede midler (ca. 420.000 euro) til de beløb, der skal gå til lokale, nationale og transnationale aktioner og til undervisningssektorens og idrættens organisationer, hvis opgave det er at sprede information om det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension. Jeg har som bekendt støttet disse initiativer, lige siden 2004 blev udnævnt til europæisk år, hvilket jeg gav udtryk for allerede under Europa-Parlamentets første forhandlinger om dette spørgsmål. Jeg vil gerne gentage, at der er tale om et vigtigt tiltag for i højere grad at anvende idr pædagogiske værdi til at forbedre undervisningsprogrammerne og navnlig den parallelle, uformelle undervisning via etableringen af et bedre partnerskab mellem undervisningssektorens og idrættens organisationer. Jeg tror, at det i dette perspektiv er værd at fremhæve forbindelserne mellem idræt og uddannelse og således øge synligheden af det europæiske år for idrættens pædagogiske dimension ved f.eks. at organisere og finansiere atletikstævner i alle de deltagende lande. Skoleidrætten må virkelig prioriteres idrætspolitisk meget højt, ligesom den bør indtage en særdeles vigtig plads i skole- og uddannelsespolitikken.

Berthu (NI)
Jeg har stemt imod Watson-betænkningen, som indebærer en godkendelse af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Hongkong om tilbagetagelse af illegale indvandrere. Sideløbende hermed er der nemlig fastsat en ganske farlig bestemmelse om visumfritagelse for Hongkongs statsborgere.
Kommissionen har under forhandlingen søgt at give forklaringer herpå, men jeg har ikke fundet disse overbevisende.
For det første hævder Kommissionen, at de to afgørelser ikke er indbyrdes forbundet, da de ikke er samtidige. Det er korrekt, at der ligger et år imellem de to afgørelser, men der eksisterer afgjort en logisk forbindelse mellem dem, hvilket i øvrigt også fremgår af indledningen til begrundelsen i den omhandlede aftale.
For det andet anfører Kommissionen, at antallet af illegale indvandrere fra Hongkong er meget begrænset. Skulle det være sandt (hvilket jeg ikke tror), er undtagelsesbestemmelsen ikke desto mindre uansvarlig set i lyset af den særlige situation, der kendetegner Hongkong, som i dag er Kinas særlige administrative region.
Som kronen på værket erfarer vi, at den endelige godkendelse skulle være givet af Rådet (landbrug) i begyndelsen af december.
Det er den udvikling, vi kan vente, hvis vi fortsat afgiver beføjelser, hvad angår forhandling og ratificering på nationalt niveau, til fordel for et system, som er fjernt fra befolkningen og ukontrollabelt.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Forud for denne aftale har Det Europæiske Fællesskab indgået andre lige så skandaløse aftaler med nogle af verdens fattige lande. Aftalerne ligger i klar forlængelse af den repressive politiske linje, regeringer og myndigheder i EU har anlagt over for personer, som søger at flygte fra fattigdom og undertrykkelse i håb om her at finde et arbejde og en fremtid.
Den omhandlede aftale indebærer blot tilhold, fængsling og derpå udvisning. I det mindste for dem, som ikke er bukket under i forsøget på at forcere de nye hindringer, der rejses af ledere, som ønsker at se Europa omdannet til et fort med pigtrådsspærringer.
Aftalen er særdeles streng over for de fattige, der findes uønskede, mens den letter formaliteterne for forretningsmænd. Den afslører, hvis nogen endnu skulle være i tvivl herom, at det er hyklerisk, når EU officielt gør sig til fortaler for menneskerettighederne og hævder at forsvare disse i Hongkong og andre steder.

Meijer (GUE/NGL)
Hongkong blev for mange år siden taget fra Kina og efterfølgende udlejet, og Kina havde derfor ret til at få Hongkong tilbage. Det skaber imidlertid problemer for de mennesker, der bor der nu. De har en højere levestandard og stiller store krav til deres regering. De ønsker at bidrage kritisk til regeringspolitikken, og alligevel er de overflyttet fra en kolonimagt til en anden. Princippet om "et land, to systemer" kan muligvis garantere kapitalismens beståen, men det kan ikke garantere indførelse og udvikling af demokratiet. Man kan derfor forvente, at mange mennesker vil føle sig utrygge og ønske at rejse til Europa, USA eller Japan, hvor de har større mulighed for at finde den type samfund, som de har vænnet sig til. Samtidig ønsker den kinesiske regering, at Hongkong skal ligne resten af landet mere. Hongkong kan måske godt få lov til at være et billede på rigdom, men det vil ikke være tilladt at etablere bevægelser, der er forbudt i Kina, og afholde almindelige demokratiske valg, hvor oppositionen kan overtage magten. Jeg tvivler derfor på, at en aftale om tilbagetagelse af flygtninge vil fungere. Idéen om, at denne aftale skulle være model for andre stater, hvor mennesker, der er kritiske over for styret, føler sig utrygge, er endnu mere kontroversiel. Derfor stemmer jeg imod forslaget.

Oostlander (PPE-DE).
Da ændringsforslaget om det særlige partnerskab med Tyrkiet er forkastet, behøver jeg ikke at forklare det nærmere. For nogle i min gruppe var dette et pragmatisk skridt, for andre var det blot endnu et skridt i retning af Tyrkiets medlemskab, som mange stadig er ret pessimistiske omkring. Da teksten er forkastet, er der imidlertid ingen grund til at drøfte det yderligere.

Dehousse (PSE).
Hr. formand, jeg har som flere af kollegerne undladt at stemme af flere årsager. For det første med den begrundelse, som vores kollega, hr. Goebbels, flere gange har fremført, nemlig at de midler, der påtænkes anvendt i forbindelse med udvidelsen af EU, er utilstrækkelige. Dernæst fordi vi føler, at budgetmargenerne for den udvidede Union fortsat er omgærdet med megen hemmelighedsfuldhed, og vi kan konstatere, at det samme nu er tilfældet, når det gælder tidsplanen for de retlige initiativer, som er afgørende for en vellykket gennemførelse af udvidelsen. Endelig må jeg understrege, hr. formand, at vi gerne ser, at De, især når De deltager i topmøderne, fuldt og helt går i brechen for Europa-Parlamentets beføjelser og de krav, Europa-Parlamentet stiller.

Berthu (NI)
 Vi har stemt imod beslutningsforslaget om resultatet af Det Europæiske Råds møde i København, fordi man udnytter den omstændighed, at langt de fleste parlamentsmedlemmer selvsagt støtter optagelsen af 10 østeuropæiske kandidatlande, til at indføje afsnit, hvorved optagelsesprocessen for Tyrkiet samtidig godkendes.
Der er tale om afsnit, hvor man bl.a. glæder sig over, at den finansielle støtte til Tyrkiet fordobles i henhold til en strategi, som i konklusionerne fra København betegnes som en tiltrædelsesstrategi og ikke en førtiltrædelsesstrategi. Man glæder sig også over, at det i København blev bekræftet, at den normale procedure vil blive fulgt, hvad angår behandlingen af Tyrkiets ansøgning om optagelse i EU. I virkeligheden kan artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Union ikke anvendes i dette tilfælde, da den vedrører "europæiske stater". Den omtaler ikke andre tilfælde. Man burde derfor efter vores opfattelse først have iværksat en generel drøftelse af EU's mål og grænser, og en sådan drøftelse kunne passende finde sted i konventet.
Endelig udtrykkes i beslutningsforslaget glæde over, at der er opnået en omfattende aftale med NATO. Man glemmer at nævne, at EU samtidig har forpligtet sig til i videst mulige omfang at delagtiggøre Tyrkiet i den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
De glæder Dem over resultaterne af Det Europæiske Råds møde i København og ikke mindst over, at 10 nye lande optages i EU. Det gør vi ikke.
Vi støtter udvidelsen af EU, i øvrigt også ud over de 10 lande, De netop har godkendt. Men udvidelsen vil, i den form den påtænkes gennemført, kun besejle vesteuropæisk storkapitals magt over de fattigste og mindst udviklede lande. Udvidelsen besejler, ja, den påbyder angreb mod de arbejdende klasser i de pågældende lande, lukning af virksomheder, øget arbejdsløshed, afvikling af en stor del af familiebrugene inden for landbrugssektoren, hvorved landmænd bliver arbejdsløse.
Indbyggerne i de nye medlemsstater betragtes i øvrigt som andenrangsborgere, som i en lang overgangsperiode ikke kommer til at nyde samme rettigheder som andre, især ikke retten til frit at etablere sig og arbejde, hvor man ønsker.
Vi har følgelig stemt imod Deres selvforherligende beslutningsforslag.

Ducarme (ELDR)
Set i et historisk perspektiv angår udvidelsen selve EU's sjæl. Det drejer sig om at dele et fælles fundament af værdier, hvad angår liberalt demokrati, respekt for menneskerettighederne, social sikring af de svageste, beskyttelse af mindretal, markedsøkonomi og fredelig sameksistens inden for retsstatens rammer. Med udvidelsen genfindes Europas geografiske, politiske og kulturelle identitet.
En fremtidig Union med 25 medlemsstater er nu en realitet. Denne udvidelse af hidtil uset omfang er i overensstemmelse med en historisk forpligtelse til genforening af kontinentet. Den kræver, at det europæiske projekt og den måde, hvorpå en udvidet Union skal fungere, tages op til ny og grundig overvejelse.
Udvidelsen åbner også muligheder. EU udvides til at omfatte mere end 100 millioner nye borgere, hvilket allerede fra denne første fase og officielle anerkendelse i København vil fremme samhandlen og den økonomiske aktivitet og tilføre udviklingen og integrationen ny dynamik, hvad angår den europæiske økonomi samlet set. Optagelsen af nye medlemsstater vil give EU øget vægt på den internationale scene.

Figueiredo (GUE/NGL)
Konklusionerne fra topmødet i København viser, at Det Europæiske Råd har valgt at udskyde en løsning af alvorlige problemer, i en sand flugt fremad, efter at have truffet beslutning om en udvidelse med yderligere 10 lande på grundlag af forskelsbehandling ikke blot af disse lande, men også af de nuværende medlemsstater med svagere økonomier og betydelige sociale problemer som f.eks. Portugal. Det gjorde man også over for Cypern, hvilket skaber stor tvivl om, hvad der faktisk skal ske.
Alligevel er topmødekonklusionernes omtale af det portugisiske landbrugs særlige situation i den grad holdt i vage vendinger, at der ikke er sikkerhed for noget. Følgerne kan blive meget negative, hvis de portugisiske interesser ikke varetages ordentligt i de forhandlinger, der endnu foregår, også efter den politiske beslutning om udvidelsen. Det er uacceptabelt, at man ikke ønsker en tilbundsgående revision af den fælles landbrugspolitik og af de finansielle overslag, således som det fremgår af den fælles beslutning, som vi afviser. Der er reel fare for, at uligheder og forskelle skal blive større, hvilket gør den økonomiske og sociale samhørighed til et stadig fjernere mål.
Vi afviser ligeledes støtten til en tættere forbindelse mellem EU og NATO i kraft af den globale aftale.

Goebbels (PSE)
Jeg glæder mig over, at man i København fik truffet en principbeslutning om politisk genforening af Europa, men jeg beklager, at den skal gennemføres for så beskedne økonomiske midler. Det Europæiske Råd udnyttede ikke engang fuldt ud den ramme, der blev lagt i Berlin for perioden 2003-2006. Man tog på daværende tidspunkt udgangspunkt i finansiering af optagelsen af seks nye stater. Med færre midler skal man nu bistå 10 nye medlemsstater. Af de knap 41 milliarder euro, der budgetteres med for en treårsperiode, hidrører knap 14 milliarder i virkeligheden fra de nye medlemsstaters egne bidrag, hvilket reducerer de nuværende 15 medlemsstaters "solidariske" indsats til ca. 27 milliarder euro fordelt over tre år, svarende til en årlig overførsel på mindre end 0,1% af den nuværende Unions BNP til de tiltrædende lande. Det er et beskæmmende lille beløb, når man ved, hvilke strukturelle problemer næsten alle disse lande står over for. USA overførte efter Anden Verdenskrig i forbindelse med Marshallplanen i en femårsperiode 1% af landets daværende BNP til Europa. Tyskland har i mere end 10 år overført 3-4% af BNP til de nye "Länder", svarende til ca. 75 milliarder euro pr. år.
Forpligtelsesbevillinger er som bekendt ikke ensbetydende med faktisk betaling, hvorfor man kan frygte, at en del af de afsatte midler ikke når frem til modtagerlandene. Som Revisionsretten netop har påpeget, var det ud af de 520 millioner euro, der var afsat i 2001 inden for Sapard-programmets rammer, kun 1 million, som reelt nåede frem til kandidatlandene.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Korakas (GUE/NGL)
Topmødet i København, hvor der blev truffet beslutning om EU's udvidelse, var et meget stort imperialistisk, ekspansionistisk skridt. Ofrene for denne udvidelse, som vil forstærke udnyttelsen, er arbejdstagerne og de små og mellemstore landmænd i det udvidede EU og især i de nye medlemsstater, som optages under endnu dårligere vilkår.
Det væsentligste formål med at afsætte så begrænsede midler er at styrke kapitalens magt og ødelægge, hvad der måtte være tilbage af sociale landvindinger fra de socialistiske samfund.
Det er typisk for EU-ledernes pseudodemokratiske følsomhed, at man i lande, som tilsyneladende opfylder de demokratiske kriterier, har forbudt det kommunistiske parti, det er forbudt at støtte de kommunistiske idéer og anvende deres symboler, og der er stadig topfolk fra disse partier og veteraner fra den antifascistiske kamp, som sidder fængslet.
Lige så uacceptabel er den Annan-løsning på Cypern-problemet, der tvinges igennem, og som reelt splitter øen og definitivt bremser FN-resolutionerne om en retfærdig og bæredygtig løsning.
Spørgsmålet om krigen mod Irak, og senere mod andre lande, blev på provokerende vis forbigået på topmødet. I stedet blev militariseringen af EU og styrkelsen af det nye "antiterror"NATO fremmet. Der blev truffet endelig beslutning om, at den europæiske hær skal sættes ind i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, mens en lignende aktion forberedes i Bosnien-Hercegovina.

MacCormick (Verts/ALE)
I dagens forslag til beslutning om topmødet i København lykønskes den danske regering med et fremragende formandskab for Rådet og med, at vi i dag kan fejre den største udvidelse i Unionens historie. Det indebærer 10 nye stater, hvoraf de fleste er relativt små, herunder seks, som for nylig opnåede uafhængighed ad demokratisk vej.
Vi i Skotland får ofte at vide, at vi som et lille land ikke ville få stor betydning i Europa, hvis vi på tilsvarende måde skulle opnå uafhængighed i Europa gennem en demokratisk splittelse fra en større union. Under de nuværende fiskeriforhandlinger er vi på den anden side blevet advaret om ikke at skulle forvente for meget, da Det Forenede Kongerige mangler solide allierede i Europa.
Der er fem millioner danskere og fem millioner skotter. Jeg lykønsker en af de ældste små europæiske nationer med de store resultater. Jeg ser frem til den dag, hvor min egen gamle nation kan spille en tilsvarende rolle.
Idéen om, at små stater ikke tæller, mens de store kan klare ærterne, har vist sig som det nonsens, det er.
Min stemme i dag var begrundet i disse tanker og i en stor tilfredshed med, at denne større Union er sikkert i havn.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Nogle medlemsstater har åbenbart den opfattelse, at udvidelsen blot er en mulighed for at købe så stort et marked som muligt for egne virksomheder så billigt som muligt. Det vil medføre, at de bidrag til strukturfondene, som allerede er fastsat, skal fordeles blandt flere medlemsstater end oprindelig planlagt ved udgangen af 2006. Der vil være langt færre midler til landmændene i de nye medlemsstater end deres modparter i de nuværende medlemsstater. Det kunne have været endnu værre, men takket være kompromiset, som Danmark foreslog, og Polens ihærdighed blev der på topmødet i København dog gjort noget for at mindske forskellen mellem rig og fattig. Nederlandenes målrettede bestræbelser lykkedes ikke, og Centraleuropa vil længe endnu være den vestlige verdens fattige slægtning. Hvis størstedelen af vælgerne stemmer for tiltrædelse af EU, forhåbentlig af egen fri vilje og ikke som følge af propaganda, vil udvidelsen finde sted i 2004, herunder formentlig med halvdelen af Cypern. EU skal passe på ikke at blive involveret i en krig om denne ø eller bukke under fra pres om at lade Tyrkiet tiltræde hurtigt uden at opfylde standarderne for demokrati og menneskerettigheder.

Queiró (UEN)
Jeg har stemt for den fælles beslutning om Det Europæiske Råd i København, selv om jeg ikke er enig i nogle af punkterne, fordi det historiske skridt, som udvidelsen indebærer, vil få afgørende betydning for fred, demokrati og udvikling i de europæiske nationer, ligesom det udgør en fuldt ud retfærdiggjort hyldest til de bestræbelser, som kandidatlandene har udfoldet for at leve op til de politiske og økonomiske Københavnskriterier og til Fællesskabets lovgivning.
Blandt de punkter, som jeg ikke er enig i, må jeg nævne min utilfredshed med anden del af beslutningens femte punkt, der fremhæver behovet for at reformere den fælles landbrugspolitik før 2006 på grundlag af Kommissionens forslag.
Dette forslag går jo imod de 15 medlemslandes beslutning om ikke at ændre den fælles landbrugspolitik før efter 2006 og giver derfor udtryk for en forhåndstilslutning til bestemte løsninger på fundamentale spørgsmål, der endnu ikke har været genstand for den nødvendige debat i Parlamentet.
Hvad konkret angår Portugal, må en sådan debat givetvis tage højde for det portugisiske landbrugs særlige situation og de portugisiske landmænds unormalt lave indkomst som følge af, at vi først kom med i Fællesskabet i 1986, når andre lande har kunnet drage fordel heraf siden 1962.

Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg har stemt ja til beslutningen.
Vi svenske kristelige demokrater bifalder i høj grad, at Europas deling snart er overstået. Anden Verdenskrig er dermed definitivt afsluttet. EU er ikke længere bare et vesteuropæisk samarbejde, men næsten et paneuropæisk.
EU ville dog blive alvorligt truet som fredsprojekt, hvis Rådet i fremtiden skulle give Tyrkiet en dato for medlemskabsforhandlinger, så længe Tyrkiet fortsætter den militære okkupation, som blev indledt i 1974, af 37% af Republikken Cyperns territorium, det vil sige af en kommende medlemsstat. Derfor finder jeg det dybt beklageligt, at ændringsforslag 13, som minder om dette forhold, ikke blev vedtaget.
Ændringsforslag 10 fra PPE-DE-Gruppen gav plads for en revideret støttestrategi for Tyrkiet på grundlag af et særligt partnerskab. Det var uheldigt, at dette alternativ og supplement til Tyrkiets medlemskabsambitioner blev stemt ned med 201 jastemmer, 238 nejstemmer og 16, der undlod at stemme.

Souchet (NI)
Topmødet i København vil gå over i historien som et topmøde præget af manglende sammenhæng. Næppe har man lagt fundamentet til et genforenet Europa, før man forvansker det ved uretmæssigt at udvide det til også at omfatte et asiatisk land.
Man negligerer geografiske og historiske kendsgerninger, og undlod på mødet i København at rette op på den fejl, man begik i Helsinki, tværtimod fortsatte man ad den vej, man fejlagtigt slog ind på i 1999, og satte en proces i gang, som vil gøre Tyrkiet til den dominerende magt i EU.
I stedet for at anvise Tyrkiet den plads, landet rettelig bør indtage i et Euro-Middelhavs-partnerskab, som både er et nært partnerskab og samtidig respekterer de enkelte landes særpræg, som kort sagt er tilpasset den geopolitiske virkelighed, valgte Det Europæiske Råd uklarhedens vej, bestrøet med en vis fjendskhed over for kristendommen.
Dagen efter topmødet i København lød overskriften i et større fransk dagblad: Bush åbner Europas døre for Tyrkiet. Det Europæiske Råd gav efter for amerikansk pres. Herom vidner NATO-EU-erklæringen efter topmødet. Det anføres heri, at Tyrkiet fremover fuldt ud skal delagtiggøres i EU's udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik. Med topmødet i København blev alt dermed lagt til rette på en sådan måde, at der aldrig skabes et reelt europæisk Europa.

Vachetta (GUE/NGL)
Resultaterne af topmødet i København efterlader hos alle en bitter smag. Det Europa, stats- og regeringscheferne opbygger, vidner om en blanding af magtesløshed og ringeagt. Der er tale om magtesløshed, når man konstaterer, at EU ikke er i stand til at støtte en retfærdig og varig fred i Mellemøsten eller kræve tilbagetrækning af de russiske styrker i Tjetjenien, eller de franske styrker i Côte-d'Ivoire. Og der er tale om magtesløshed, når det viser sig, at EU ikke kan forhindre olietankeren Prestiges forudsigelige forlis ved Galiciens kyst - skibet var 25 år gammelt og sejlede under bekvemmelighedsflag.
Der er tale om ringeagt, når eurokraterne i konventet, på vegne af 450 millioner borgere, træffer afgørelse om grundlæggende forfatningsmæssige tekster uden at inddrage eller høre borgerne. Der er tale om ringeagt i forhold til de 10 nye lande, som må underkaste sig nye bølger af liberalisering og privatisering. Der er tale om ringeagt i forhold til befolkningen i Tyrkiet, som med Giscard d'Estaings ord ikke kan dele den europæiske kulturs kristne værdier. EU's ledere nåede ikke med deres højstemte tale om topmødets historiske dimension de tusinder, der i Københavns gader talte om et andet Europa med demokrati, fred og social retfærdighed. Jeg har både her og i København tilsluttet mig sidstnævnte og afvist resultaterne af Det Europæiske Råds møde.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg ville egentlig tale om budgettet vedrørende omprogrammering af midler til afhjælpning af de behov, der er opstået efter ulykken med Prestige. Jeg støtter disse tiltag, og Parlamentets enstemmighed i denne sag glæder mig.
Jeg vil dog gerne understrege, at omprogrammering ikke er den bedste løsning, og at Rådet stadig ikke har godkendt erstatningsordningen i Erika-pakkerne. Ordningen er stadig ikke godkendt i Ministerrådet og Det Europæiske Råd, og der er en tydelig opdeling af de europæiske institutioner, som hæmmer bekæmpelsen af den internationale søtransport af farligt gods i vores farvande.
Jeg vil også gerne understrege, at Det Europæiske Råd kun har givet 5 millioner euro til Prestige, et beløb, som jeg i går beskrev som sølle. Det skal fremhæves, når man tænker på, at USA inden for rammerne af olieforureningsloven har skabt en specifik lovgivning og vil kræve og modtage 4 milliarder euro fra Exxon Mobil for Exxon Valdés-ulykken.
Jeg mener, at dette skal fremhæves, for at EU kan udvikle sig til en reel politisk union, der viser solidaritet, især i forbindelse med en ulykke som den, der netop har fundet sted i Galicien, og som er et rent europæisk problem. Det går ud over Galicien, for det er dér, hovedparten af færdslen passerer, men det er et europæisk problem.

Ribeiro e Castro (UEN)
Det er meget positivt, at det i en sag, der mest relevant lader sig behandle på europæisk plan, igen har været muligt at udarbejde et kompromis, der afspejler de forskellige politiske gruppers opfattelser. Jeg genfinder mine synspunkter i denne grundtekst, som vi selv er hovedansvarlige for, og som følger op på de nyttige debatter i plenarforsamlingen nu og den 21. november samt den tidligere beslutning om dette spørgsmål. Jeg vil gerne bekræfte vores to grundlæggende synspunkter. Kommissionen og Rådet må straks drage konsekvenser af denne frygtelige katastrofe i form af nye, strenge foranstaltninger for fremtiden, omgående gennemføre allerede vedtagne foranstaltninger samt foretage og fremlægge en gennemgribende undersøgelse af hele det juridiske og tekniske regelværk. Kommissionen må endvidere foretage en detaljeret og grundig undersøgelse af hele Prestige-krisen, herunder af, hvordan den konkret blev håndteret. Vi kan alle vinde ved at lære, punkt for punkt, af denne forfærdelige lektion.
Derfor må denne lektion være teknisk grundig, videnskabeligt nøjagtig og politisk neutral og afklaret. At ville trække nationale partichikanerier ind i denne afgørende undersøgelse, sådan som Parlamentets venstrefløj har forsøgt, hvor man har brudt den spontane enighed fra den 21. november og prøvet at forlede Europa-Parlamentet til en politisk dyst i det spanske parlament, kan kun være til skade for debattens seriøsitet og objektivitet - fra alle parters side, vil jeg gerne understrege - og på den måde igen bringe vores fælles fremtid i fare, fordi man overser det væsentlige, nemlig vores kyster, vores kystbefolkning, de europæiske borgeres højere interesser, en bedre evne til at forebygge og handle rigtigt i fremtiden. Det er havet, der er vigtigt, ikke Aznar!

Souchet (NI)
Formanden for de franske redere anfører, at 20% af alle fartøjer ikke burde have tilladelse til at sejle på grund af manglende vedligeholdelse og kontrol. Udtjente skibe mødes med en forkastelig tolerance fra visse befragteres og flagstaters side, det gælder ikke mindst Tyrkiet, som er placeret øverst på den sorte liste.
Jeg påpegede i går behovet for klare regler, når det gælder befragternes ansvar, for at anspore til øget stringens.
Olieforureningskatastroferne afslører imidlertid også, at der sker en forflygtigelse, når det gælder flagstaternes ansvar, idet de ikke sikrer, at deres skibe overholder de havretlige bestemmelser.
De stater, der er ofre for olieforureningskatastrofer, burde derfor systematisk drage flagstaten til ansvar og indbringe sagen for Den Internationale Havretsdomstol. Spanien - og efterfølgende utvivlsomt også Frankrig - burde således indstævne Bahamas for domstolen i Hamburg.
Fornyet bevidsthed om befragterens ansvar og håndhævelse af flagstatens vil utvivlsomt være de to mest lovende midler til bevarelse af havmiljøet. De mest udsatte stater bør stå sammen om at forsvare og anvende disse midler.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, jeg stemte afgjort imod dette beslutningsforslag. Men jeg kan ikke acceptere den måde, De behandlede hr. Schnellhardt på, da han anførte, at stemmeanlægget ikke fungerede. Han ville have stemt imod. Flertallet blev sikret med en enkelt stemme - 223 mod 224. Havde hr. Schnellhardts anlæg fungeret - og han anførte straks, at det ikke var tilfældet - ville ændringsforslaget være forkastet. Jeg mener, De bør tage hensyn til, at der er et anlæg, der ikke fungerer, og ikke mindst når parlamentsmedlemmet straks anfører dette. Det er trods alt ikke uvæsentligt for os, når vedtagelsen af et ændringsforslag står og falder med en enkelt stemme. Hr. formand, jeg tillader mig at anføre, at jeg ikke er enig med Dem i Deres håndtering af denne sag.

Formanden.
Fru Lulling, som mangeårigt medlem - gennem flere år end jeg selv - er De udmærket klar over, at det, De netop har sagt, er uden sidestykke i Parlamentet. De misfortolker fuldstændig reglerne, som er helt klare. Når vi har afstemning ved navneopråb, og når vi råber resultatet op, står resultatet fast. Det har været fast praksis hos alle mine forgængere og er i overensstemmelse med reglerne.
Jeg beklager til tider, at medlemmernes stemmer som følge af tekniske vanskeligheder ikke registreres korrekt. Jeg har imidlertid fulgt præcedens til punkt og prikke og har ikke foretaget et skøn. Selv om kolleger kan være ophidset over, at deres stemme ikke er registreret, er det i den sammenhæng en kendsgerning og praksis i Parlamentet, at kun de stemmer, der er registreret og korrekt meddelt, tæller i resultatet. Sådan er livet, om end det var tæt løb!

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Hvis det er reglerne, er de dumme og bør ændres.

Formanden.
Fru Lulling, det er hermed op til Dem. Jeg ønsker Dem en glædelig jul i forbindelse med omarbejdningen af reglerne.
Jeg ønsker hr. Fatuzzo en glædelig jul. Han undlod i dag at tale på vegne af pensionisterne, men jeg er sikker på, at han ville ønske, at jeg registrerede, at hvis han havde talt, ville han have gjort det.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, dette er som sædvanlig min julegave til formandskabet, til det personale, der assisterer formanden, til tolkene og til alle de ansatte, som i årets løb bruger lang tid på at lytte til hr. Fatuzzos stemmeforklaringer. Det er efterhånden en tradition, at hr. Fatuzzo ikke afgiver nogen stemmeforklaringer i forbindelse med den sidste afstemning før jul, og det er netop ment som en julegave.

Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.30 og genoptaget kl. 15.05)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0403/2002) af Kratsa-Tsagaropoulou for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om rapport fra Kommissionen om lige muligheder for kvinder og mænd i Den Europæiske Union 2001 (2001) (KOM(2002) 258 - C5-0336/2002 - 2002/2180(COS)).

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE)
, ordfører. (EL) Hr. formand, først vil jeg gerne udtrykke min glæde over at se tilhørere fra den unge generation i Europa, der overværer forhandlingen, eftersom det spørgsmål, vi skal drøfte, har direkte betydning for deres fremtid.
Jeg overrasker ingen, hvis jeg siger, at vi med denne beretning fra Europa-Kommissionen endnu en gang har konstateret, at situationen på ligestillingsområdet ikke er tilfredsstillende. Desværre er Europa-Kommissionens beretning heller ikke tilfredsstillende. Også denne årsberetning er af beskrivende karakter. 2001-beretningen har ganske vist flere elementer og oplysninger end de foregående beretninger, men den er stadig et rutinearbejde. Den gør ikke tilstrækkeligt opmærksom på, hverken hvor vi afviger fra vores mål og løfter, eller på de faktiske vanskeligheder forbundet med gennemførelsen af vores politikker på europæisk og nationalt plan. Selv om den omtaler udviklingen i fremtiden, opstiller den ingen konkrete forpligtelser og tidsplaner.
Hvis vi ser på de konkrete spørgsmål, konstaterer vi, at mænds og kvinders ligestilling kun vanskeligt og i utilstrækkelig grad gennemføres i EU. Der er generaldirektorater, som ikke vil påtage sig forpligtelser på dette område. Samtidig har indsatsen for at opfordre flere kvinder til at ansøge eller deltage i ansøgninger ikke givet resultater. I vores beslutningsforslag opfordrer vi Europa-Kommissionen til at finde nye metoder til at formidle information og til at gøre de bureaukratiske og andre forpligtelser, som vil gøre det muligt for kvinder og kvindeorganisationer at modtage informationer og tage del i de europæiske programmer, mere enkle. Det samme sker på medlemsstatsplan, hvor der er store problemer med at opnå forståelse for ligestilling og gennemføre ligestilling i praksis. Hvor der ikke findes centrale og regionale politiske støttemekanismer, må vi konstatere, at der ikke gøres nogen indsats for ligestilling. Generelt findes der i medlemsstaterne ikke engang kvantitative mål inden for deres programmer, der er ingen vurdering af ligestillings konsekvenser for deres økonomiske politik og ingen indikatorer eller statistiske oplysninger opdelt efter køn, hverken vedrørende planlægningen, eller når der skal gøres status over de nationale politikker. Det ville derfor være meget gavnligt og skabe større bevidsthed om situationen samt give mulighed for at udarbejde fremtidige politikker, hvis Europa-Kommissionen ville gennemføre en seriøs undersøgelse med indikatorer og sammenlignende data om situationen i de enkelte lande og især vedrørende anvendelsen af EF-lovgivningen, så vi kan sammenligne problemerne og resultaterne og udveksle god praksis.
Det kommende år, 2003, er et år, hvor vi bør handle med mod og beslutsomhed i de europæiske institutioner og i medlemsstaterne. Under midtvejsrevisionen af strukturfondene, der som bekendt skal ske i 2003, bør medlemsstaterne sørge for at vurdere mulighederne for at fremme ligestilling, så man undgår at overføre midler, der er afsat til aktioner til fordel for kvinder, til andre formål. Samme år skal vi forberede os til de europæiske valg, som for første gang også afholdes i ansøgerlandene, samt til nationale valg i flere medlemslande. Rådets henstillinger om mænds og kvinders lige deltagelse har ikke givet de forventede resultater. Desuden mangler Rådet et organ, der har som ansvarsområde at hjælpe med koordineringen af ligestillingsspørgsmål. Hvad Europa-Kommissionen angår, venter vi spændt på, at den snarest muligt fremlægger et forslag til direktiv om mænds og kvinders ligestilling i overensstemmelse med artikel 13, så der kan følges op på det program, der blev vedtaget i Beijing, og vi kan nærme os de mål, som vi selv har sat, hvad angår ligestilling, inden for hele erhvervslivet, men også på det offentlige område. Og det er rigtigt, at vi har sagt alt dette mange gange før.
Vi hører mange bemærkninger, både her i Parlamentet og ude i samfundet, om, at man er træt af at høre på os, der beskæftiger os med disse spørgsmål - og det gælder også mændene - og at vi gentager os selv. Vi er nødt til at spørge os selv, hvorfor der kommer disse bemærkninger, hvorfor spørgsmålet ikke berører samfundene, i hvert fald ikke i en grad, der svarer til den betydning, som vi tillægger såvel den menneskelige som den økonomiske faktor, og hvorfor vores politikker og principper ikke gennemføres øjeblikkeligt eller tilstrækkeligt. Jeg tror, at vi mere end nogensinde er nødt til at have en bred og indholdsrig dialog med samfundet og med de ansvarlige for gennemførelsen af den europæiske politik.
Hr. kommissær, vi forventer, at Europa-Kommissionen fremlægger nogle gode idéer og effektive metoder til at føre dem ud i livet. På de områder, hvor Europa-Kommissionen ikke kan lægge pres på medlemsstaterne, bør den få dem til at indse, at ligestilling ikke pålægger dem yderligere byrder og ikke giver dem problemer, men fordele. Lad dem forstå, hvor vigtigt det er for de strategiske mål, som sættes af EU, at fremme ligestilling, og her tænker jeg dels på målene fra Lissabon, som bliver endnu vanskeligere at nå på grund af udvidelsen, dels på målene om at forsvare menneskerettighederne i hele verden og bidrage til menneskehedens økonomiske og sociale fremgang, især i landene omkring EU, på Balkan og i Middelhavsområdet.

Schreyer
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, først vil jeg gerne takke medlemmerne af udvalget og især ordføreren for hendes yderst omhyggelige og værdifulde arbejde samt de fremragende idéer og også de kritiske bemærkninger og udtrykke mine lykønskninger.
Der blev præsenteret meget progressive, motiverende overvejelser, som opmuntrer Kommissionen til at fortsætte sine bestræbelser i denne retning. Hvert år kan vi konstatere, at vores dobbeltstrategi, som består i for det første at inddrage ligestilling mellem mænd og kvinder på alle Kommissionens aktionsområder og for det andet at gennemføre specielle positive foranstaltninger til fordel for kvinder, er virkningsfuld, effektiv og innovativ. Ligesom i sidste årsberetning har vi i beretningen for 2001 været opmærksomme på at tage hensyn til Deres bemærkninger og forslag. Også ved forberedelsen og udarbejdelsen af beretningen for 2002, som er ved at blive udarbejdet, vil der naturligvis blive taget højde for Deres forslag, idéer og anliggender.
Jeg vil specielt komme ind på ét punkt her, nemlig på spørgsmålet om evaluering. Jeg kan allerede nu meddele Dem, at evalueringen i 2003 vil ske med to forskellige metoder, der supplerer hinanden. For det første udarbejdes der - som det sker hvert år - en såkaldt gender scoreboard, og for det andet fastsættes en ny evaluering gennemført af eksterne eksperter. Ved dette arbejde handler det både om en vurdering af rammestrategien for 2001-2005 og om finansplanen. En foreløbig beretning om disse aktiviteter er fastsat til slutningen af 2003.
Hvad angår retsakten, skal der inden for rammerne af vores støtte til den planlagte revision i 2003 af direktivet om ligestilling mellem mænd og kvinder udarbejdes en beretning om evaluering af nationale gennemførelsesforanstaltninger. Det er præcis det, De lige har fremhævet, og det vil være vores fælles sag at foretage en vurdering her. For revisionen af ligestillingsdirektivet har til formål at bidrage til forenkling og større sammenhæng samt at foretage tilpasninger til acquis communautaire.
Næste år er derfor også af betydning, fordi hovedvægten vil ligge på den ligelige deltagelse af mænd og kvinder i beslutningstagningen. Vi bestræber os også her på at opnå konkrete resultater på alle områder: bedre deltagelse af kvinder i samtlige sektorer, også hos arbejdsmarkedets parter. Deres betænkning er en meget værdifuld hjælp for os i denne henseende.
I 2004 vil vi lægge hovedvægten på bekæmpelse af negative klichéer om kvinder. Kvindefjendske klichéer kan og skal bekæmpes, da de er en væsentlig hindring for ligestilling mellem kønnene. Denne aktion vil blive omfattende og vil henvende sig til alle aktører for at svække forældede tankemåder og - hvem ved? - måske helt fjerne dem på mellemlang sigt. I hvert fald bør kvindefjendske klichéer snart udgøre et latterligt relikt fra fortiden.
Europa-Parlamentet kræver eftertrykkeligt, at midlerne anvendes optimalt. Jeg vil i denne sammenhæng minde Dem om den vurdering, som foretages af eksterne eksperter, og desuden gøre Dem opmærksom på den forestående vedtagelse af en meddelelse fra Kommissionen om inddragelse af kønsspørgsmålet i strukturfondene. Denne meddelelse vil være et værdifuldt instrument for den mellemfristede vurdering af programmet.
Hvad angår gennemførelsen af acquis communautaire om ligebehandling i tiltrædelseslandene, kan man notere sig bestræbelser her, men det er dog stadig nødvendigt med væsentlige fremskridt. Kommissionen vil derfor fortsat give dette emne største opmærksomhed. Den korrekte anvendelse af de fælles bestemmelser er en grundlæggende forudsætning for den europæiske politiks succes ved udvidelsen. Handlingsprogrammet, hvor der er kommet otte tiltrædelseslande til i år, har en værdifuld impulsfunktion her.
Jeg vil afslutningsvis komme ind på emnet vold mod kvinder. I denne forbindelse bifalder Kommissionen Rådets rammebeslutning af 19. juli 2002 om bekæmpelse af menneskehandel. Denne beslutning er af stor betydning for de strafferetlige konsekvenser af menneskehandel. Kommissionen vil nøje følge, hvordan denne beslutning gennemføres i de enkelte staters lovgivning og også samarbejde indgående med udvalget ved denne nøje overvågning.

Avilés Perea (PPE-DE).
Fru kommissær, det handler om årsberetningen for 2001 om fremskridt og vanskeligheder i opnåelsen af lige muligheder. De gennemførte politiske foranstaltninger analyseres, men der er ingen vurdering af virkningerne.
Formålet med rammestrategien er at garantere, at der i alle Kommissionens politikker tages højde for kønsaspektet, og at konsekvenserne af aktiviteterne for mænd og kvinder analyseres.
Vi må endnu en gang understrege, at der er behov for at skabe flere og bedre job fra nu og til 2010 i overensstemmelse med de mål, der blev fastsat på topmødet i Lissabon. Vi må understrege, at der er behov for at garantere ligestilling mellem mænd og kvinder på alle politiske områder i overensstemmelse med artikel 3(2) i traktaten.
Vi må endnu en gang kræve, at der fastsættes indikatorer for strukturen for børnepasning, afhængige personer og familiestøtte samt for lønforskellene for mænd og kvinder.
På Det Europæiske Råds møde i Barcelona blev medlemsstaterne anmodet om at fjerne de forhindringer, der står i vejen for, at kvinder kan deltage fuldt ud på arbejdsmarkedet, og som bl.a. kan afhjælpes ved etablering af børnepasningsordninger.
Overholdelse og fremme af ligestilling mellem mænd og kvinder er en del af EU's acquis og derfor en afgørende betingelse for de nye lande i EU. Det er sandt, at Kommissionen har truffet foranstaltninger for at fremme lige muligheder for mænd og kvinder, men indtil nu har det ikke være tilstrækkeligt.
Med hensyn til de programmer, der finansieres af strukturfondene, skal det bemærkes, at målsætningen vedrørende ligestilling ikke er opfyldt, heller ikke i den forordning, som omhandler ligestilling. Selv i de tilfælde, hvor ligestilling i bestemte programmer er præsenteret som en målsætning, er resultaterne ikke analyseret, og vi ved, at målsætningerne vedrørende ligestilling ikke er opfyldt.
Manglen på kvinder i besluttende organer er meget tydelig, især blandt arbejdsmarkedets parter og andre organer. Der skal træffes yderligere foranstaltninger, så der er kvinder repræsenteret i besluttende organer. Det er positivt, at dette spørgsmål er inkluderet som en prioritet i 2003, og vi håber at se gode resultater.
Det er meget vigtigt, at Kommissionen også medtager integrationen af princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder i eksterne forbindelser samt alle aftaler med tredjelande.

Gröner (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, der er jo nogle mandlige kolleger til stede her i dag, således at vi får et næsten ligeligt forhold, når vi fører kvindedebatten. På vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe takker jeg Kommissionen og fru Kratsa-Tsagaropoulou for de fremlagte betænkninger.
Det er i høj grad lykkedes Kommissionen at sende tydelige signaler om ligestilling med rammestrategien om ligestilling mellem mænd og kvinder og det tilhørende femte handlingsprogram. På mange områder går det hurtigere. Vi vedtog ligestillingsdirektivet i forbindelse med adgang til beskæftigelse sidste år. Det er en milepæl. Vi ser med spænding frem til den første evalueringsrapport.
På andre områder varer det stadig lidt længere. Ved strukturfondene er der imidlertid også allerede sendt signaler, også i forbindelse med bekæmpelse af vold. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at vi i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder allerede flere gange har foreslået det, der blev besluttet her til morgen, nemlig at gennemføre et europæisk år for idrættens pædagogiske dimension i 2004. Parlamentet og jeg har i mange år krævet, at vi gennemfører et europæisk år mod vold. Jeg anmoder om, at det tages op endnu en gang.
Vi venter også utålmodigt på direktivforslaget til artikel 13 om forbud mod forskelsbehandling. Det bliver også forsinket. Det skal fremmes eftertrykkeligt. Vi kræver også uformindsket politisk vilje til at fremme den retlige og faktiske deltagelse af kvinder på alle beslutningsniveauer. I konventet var der meget skuffende resultater på dette område. Her skal vi skride ind nu.
Men der er også stadig meget at gøre i Europa-Parlamentet. Min kritik er også henvendt til os selv. Parlamentet - det må man sige tydeligt - halter noget bagefter Kommissionen, hvad angår den interne gennemførelse af ligestilling mellem mænd og kvinder. Både på det politiske beslutningsniveau og i forvaltningen skal vi foregå med et godt eksempel. Kun med ærlig politisk vilje kan der opnås en ligelig deltagelse af kvinder og mænd, og det med en top down-tilgang. Vi forventer netop et tydeligt signal fra formændene for grupperne, fra Parlamentets formand og fra udvalgsformændene.
I Udvalget om Kvinders Rettigheder arbejder vi for øjeblikket på et initiativ, der går ud på at gennemføre ligestilling mellem mænd og kvinder i Europa-Parlamentet, et slags fitnessprogram på ligestillingsområdet. Det bliver præsenteret på kvindernes internationale kampdag i 2003. Jeg mener, at vi kan sende signaler her for også at gøre det helt tydeligt i forbindelse med udvidelsen, at Europa-Parlamentet mener det alvorligt med intentionen om "samme rettigheder for mænd og kvinder".
Lige før valget er det ikke tilstrækkeligt bare at indskrive lige muligheder mellem kvinder og mænd i partiprogrammerne, men vi skal også gennemføre det. Vi forventer, at vi i Europa-Parlamentet, som allerede nu ligger først i midterfeltet med en kvindeandel på 30 %, vil blive endnu bedre efter valget til at komme betydeligt tættere på målet for en paritetisk deltagelse af mænd og kvinder i Europa-Parlamentet.
Der er stadig mange punkter, som kunne diskuteres. De står i de to betænkninger. Jeg tror, at det i sidste ende er den politiske vilje, der er udslagsgivende, der skal bevises for virkelig at støtte kvinderne.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, ingen fornuftige mennesker ville vove at forkaste princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder eller med andre ord mellem mennesker.
I min egen region, Galicien, har vi i den senere tid set mange eksempler på denne ligestilling gennem solidaritet og også gennem smerte. I går kunne man på tv se det menneskelige og gribende minuts stilhed på foranledning af de mennesker - mænd og kvinder - der arbejder for at redde havmiljøet i Galicien fra konsekvenserne af Prestige-katastrofen, og som ønskede at give udtryk for deres fordømmelse og forkastelse af det seneste terrorangreb.
I går blev der i medierne også talt om omfanget af den vold i hjemmet, som kvinder udsættes for af ægtemænd, kærester eller ekskærester. I nogle medier blev det også fremhævet, at størstedelen af ofre ikke anerkender deres situation. Det er efter min opfattelse den største overtrædelse af ligestilling mellem kønnene. På den anden side er det en trøst at vide, at resultatet af undersøgelsen viser, at der er sket en forbedring i situationen i forhold til den undersøgelse, der blev foretaget i 1999, men det er bekymrende, at situationen fortsætter 15 år efter udarbejdelse af forfatningsteksten i artikel 14, hvori det er fastsat, at alle spaniere - i dette tilfælde - er lige for loven, og at forskelsbehandling på grund af race, køn osv. er forbudt.
I Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder er det i artikel 21 fastsat, at alle mennesker - der står ikke mænd og kvinder, og det er ikke nødvendigt - er lige for loven, og i artikel 21 er det fastsat, at al forskelsbehandling er forbudt, især forskelsbehandling på grund af køn, race osv.
I tirsdags godkendte det spanske Deputeretkammer forslaget om, at alle lovbestemmelser, som udarbejdes af regeringen, skal ledsages af en rapport, der analyserer virkningerne på ligestilling. Jeg mener, at vi skal drage praktiske konklusioner af fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning, der er fremragende på grund af den balance, hun har skabt vedrørende et spørgsmål, der meget let kan blive demagogisk, og hvor det er meget let ikke at gøre noget, og vi skal indføre ligestillingsprincippet horisontalt på alle politikker, der fremmer ligestilling, så principperne kan føres ud i livet og afspejles i det Europa, som vi er ved at opbygge.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne komplimentere min kollega, fru Kratsa, for hendes fremragende betænkning, som giver en udmærket oversigt over de resultater, der er opnået, og hvad der skal ske i fremtiden.
Der er ingen tvivl om, at der sker fremskridt med hensyn til kønnenes ligestilling, selv om vi hele tiden tager to skridt frem og et tilbage. Den kendsgerning, at mandlige kolleger er begyndt at tage ordet og give udtryk for deres varme støtte til kønnenes ligestilling, viser, at der rent faktisk også sker fremskridt inden for Europa-Parlamentet. Jeg vil dog gerne tilslutte mig den stærke bekymring, som fru Gröner tidligere gav udtryk for, over den kendsgerning, at det konvent, som drøfter og planlægger Europas fremtid, uden deltagelse af kvinder, finder det nærmest overflødigt at overveje seriøst at stadfæste kønnenes ligestilling i den nye traktat og, hvad der er mere nødvendigt, sikre en praktisk gennemførelse af ligestillingsprincippet. Desværre konstaterer vi, at der også inden for de spørgsmål, hvor der findes en EF-lovgivning, ofte sker omgåelser og krænkelser som f.eks. med lovgivningen om lige løn for lige arbejde. Det er en kendsgerning, at modstanden fra en mentalitet og en struktur, som er skabt af mange århundreders patriarkat, ofte viser sig at være stærkere end den politiske vilje og såmænd også lovgivningen.
Vi oplever også en alvorlig forsinkelse med det nye direktiv, som vi har ventet på længe, om bekæmpelse af forskelsbehandling på grundlag af artikel 13. Vi er meget bekymrede over, at beslutningstagningen i Europa-Kommissionen hele tiden trækker ud. Hvad skyldes denne forsinkelse? Kan Kommissionen give os et svar på det? Hvorfor er beslutningen så forsinket?
Et andet spørgsmål er bekæmpelse af de forskellige former for vold mod kvinder. Vi ved, at de forskellige former for vold vokser med eksplosiv fart i EU. Vi ved, at tusindvis af kvinder bogstaveligt talt er i slavehandlernes vold. Ganske vist henviste De, fru kommissær, til de beslutninger, der er truffet i Kommissionen om bekæmpelse af menneskehandel, men vi er slet ikke sikre på, at disse beslutninger og de retningslinjer, De har givet, hurtigt bliver gjort til lovgivning i medlemsstaterne, og vi ved, at det uden et retligt og politimæssigt samarbejde, det vil sige uden et samarbejde i hele Europa, er umuligt at bekæmpe disse grupper.
Endelig vil jeg gerne udtrykke min glæde over, at kommissæren giver programmet for 2003 om kvinders deltagelse i beslutningscentrene høj prioritet. Dette er især vigtigt, fordi vi kan se frem til en ligeværdig deltagelse af kvinder og mænd i det nye Europa-Parlament efter valget i 2004.
Klaß (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, for de i alt ni direktiver om ligestilling er der ingen foranstaltninger til at forbedre anvendelsen af dem. Derfor har vi brug for data og statistikker, således at der kan finde en sammenlignende vurdering sted, hvis resultater kan danne grundlag for løsninger. Udtalelsen om, at mænd og kvinder er lige for loven, er netop ikke tilstrækkelig. Kommissionens prioriterede område for 2001 var ligeløn. Men vi må i betænkningen igen notere, at aflønningen af kvinder for det samme arbejde i gennemsnit ligger på 76% af lønnen for mandlige arbejdstagere. Medlemsstaterne har i henhold til beskæftigelsesrapporten 2001 kun truffet begrænsede foranstaltninger for at mindske denne lønforskel, og her skal Kommissionen også være aktiv med henblik på udvidelsen. Emnerne for 2002 og 2003 - forening af arbejde og familieliv og kvinders deltagelse i beslutningsprocesserne - er prioriterede områder, som vi beskæftiger os indgående med i udvalget. De gældende bestemmelser skal tilpasses bedre til de nuværende krav. Når kvinder og også mænd træffer en beslutning, må der ikke være nogen hindringer for familie og børn, som afholder dem fra at deltage i erhvervslivet. Kvinderne skal deltage i beslutningsprocesserne på alle niveauer. Kun når der er ligeberettigelse, kan en politik for begge køn fremmes troværdigt.
Fru kommissær, der er blevet udarbejdet gode projekter fra kvindeorganisationers side. Men organisationerne skal have flere informationer om adgangen til Kommissionens finansierings- og støttesystem. Det skal imidlertid være målet at give så mange aktører som muligt mulighed for at deltage i programmerne. Endelig stilles der hvert år kvindespecifikke støttemidler til rådighed, f.eks. i strukturfondene og især i handlingsprogrammet 2000-2006. Procedurerne skal dog rationaliseres og forenkles, for de er for komplekse både på fællesskabsniveau og på nationalt niveau. Jeg vil til sidst gerne takke fru Kratsa-Tsagaropoulou hjerteligt for hendes velovervejede betænkning. Desværre kan man kun komme ind på få punkter på denne korte tid.

Valenciano Martínez-Orozco (PSE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne lykønske fru Kratsa-Tsagaropoulou med hendes arbejde, dernæst vil jeg takke Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder for det fremragende arbejde samt Kommissionen for sin ligestillingspolitik.
Det er meget vigtigt, at vi tager ligestilling alvorligt, ikke blot gennem erklæringer, men også gennem hensigt, politik og handling. Vi må derfor tage pulsen på ligestillingspolitikken, måle og veje den. Vi anmoder derfor om kvantitative målsætninger for politikker om beskæftigelse og kvinders adgang til information, uddannelse og politik.
Vi må alle, både mænd og kvinder, gøre det muligt for regeringerne i de nuværende EU-medlemsstater og kandidatlandene at tage ligestilling alvorligt, at omsætte direktiver, hvor det er nødvendigt, for at sikre, at de overholder fællesskabslovgivningen. Det er en ny tid, og vi må alle være opmærksomme.
Der skal - som mange af os ved - kæmpes for ligestilling hver dag, og hver dag uden fremskridt er i realiteten et tilbageskridt. Mange kvinder sætter deres lid til EU-institutionerne. Mange af dem lever langt fra vores velhavende Europa. For dem er de fremskridt, som vi opnår, af afgørende betydning. For mange af dem er deres eneste håb muligvis, at EU-institutionerne tager ligestilling alvorligt, både for kvinderne i EU og for alle de kvinder uden for EU, der har endnu større problemer med at opfylde deres forventninger.
Vi siger ofte, at den største diskrimination er at være født kvinde. Man vælger ikke at blive født som kvinde. Fra det øjeblik, man fødes som kvinde, møder man en masse forhindringer, som ikke ville være der, hvis man var en mand. I betragtning af at vi kvinder udgør halvdelen af borgerne i EU, er det derfor meget vigtigt at arbejde for kvinders behov og forventninger, da det er behov og forventninger, som deles af størstedelen af borgerne i Europa. Vi taler også om forventninger, rettigheder og ligestilling for størstedelen af kvinder i verden.
Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har arbejdet intensivt med alle disse spørgsmål. Udvalget har efter min opfattelse gjort betydelige fremskridt, men det er ikke tilstrækkeligt, vi skal også se, hvad Kommissionen vil gøre, og jeg tror, at denne betænkning fuldstændigt afspejler både vores vurderinger og vores krav for den nærmeste fremtid.
Jeg mener, at udvalgets fremragende samarbejde har båret frugt. Nu, hvor tiden er inde til at evaluere årets arbejde, kan vi alle være tilfredse.

Schreyer
Hr. formand, flere parlamentsmedlemmer har spurgt, hvornår Kommissionen fremsætter et forslag til direktiv om forskelsbehandling på grund af køn, der er baseret på artikel 13. Kommissionen vil præsentere et forslag herom i begyndelsen af året.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær, for denne klarlæggelse.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i eftermiddag kl. 17.30.
Skriftlige erklæringer (artikel 120)

Fraisse (GUE/NGL)
Fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning peger med al ønskelig tydelighed på problemområderne: fortsat manglende ligeløn, markant stigning i menneskehandel og prostitution. Jeg glæder mig over ordførerens aktive indsats. Dog vil jeg gerne fremføre to bemærkninger.
For det første er der grund til at erindre om fattigdomsaspektet og dets betydning. Flertallet af de 60 millioner mennesker, som lever under fattigdomsgrænsen i EU, er kvinder.
For det andet bør vi fortsat være årvågne, når det gælder EU's vilje til at forsvare ligestilling mellem kvinder og mænd.
Det første foreløbige udkast til forfatningstraktat, som konventet fremlagde i oktober 2002, finder jeg således bekymrende. Der savnes helt åbenbart en henvisning til spørgsmålet om ligestilling mellem kvinder og mænd i Europa. Dette anliggende anføres hverken som værdi eller målsætning (selv om det er indskrevet i traktaterne).
Det er muligt at rette op på dette forhold, da det i den kommende tid vil være de sociale spørgsmål, der sættes på dagsordenen i konventet.

Zrihen (PSE)
Lige muligheder er, som anført i chartrets artikel 23, en grundlæggende rettighed og en del af vores værdigrundlag. Siden 1975, hvor det første direktiv om ligeløn og ligebehandling blev vedtaget, har situationen afgjort udviklet sig, men meget står endnu tilbage.
En afgørende forudsætning er kønsopdelte statistikker og integrering af kønsaspektet i alle vores politikker. Konkrete initiativer, som sikrer forældre, mænd som kvinder, infrastrukturer (eksempelvis børnehaver), der sætter dem i stand til at forene familieliv og arbejdsliv, ville være et betydeligt fremskridt.
Vores initiativer bør gøre befolkningen bevidst om den mentalitetsændring, der er påkrævet, for at flere kvinder omsider får adgang til ansvarsfulde poster og karriere på områder, der betegnes som typisk maskuline. Der kræves også en indsats i samarbejde med arbejdsmarkedets parter, således at dette grundprincip finder anvendelse i alle virksomheder og i forbindelse med alle forhandlinger om kollektive overenskomster.
Ligeløn er kun et aspekt, når vi taler om ligestilling mellem mænd og kvinder. Vi må ikke glemme vold i hjemmet, seksuel udnyttelse osv. Europa bør foregå med et godt eksempel. Tak, fru Kratsa, fordi De følger den vej.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om bæredygtig udvikling i bjergområder.

Schreyer
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, hvad angår bjergområderne, er Europa-Parlamentet med rette engageret. Som De ved, giver også Kommissionen disse spørgsmål stor opmærksomhed. Det viser konferencen om "Fællesskabspolitikken og bjergene", som blev arrangeret i oktober i år på initiativ af mine kolleger Michel Barnier og Franz Fischler. Mine kolleger fru Wallström og hr. Barnier - som er i Bruxelles på grund af sin deltagelse i et præsidiemøde i konventet - har bedt mig om at informere Dem om det løbende arbejde og de uløste punkter, som vedrører Kommissionens aktiviteter i forbindelse med bjergområderne i EU.
EF-traktaten nævner ikke begrebet "bjergområder" som sådan. I forbindelse med politikken for økonomisk og social samhørighed hedder det i artikel 158, som jo danner retsgrundlaget i det følgende, at Fællesskabet navnlig stræber efter at formindske forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer og forbedre situationen for de mindst begunstigede områder eller øer, herunder landdistrikter. Man kunne nu være af den opfattelse, at en eksplicit optagelse af begrebet "bjergområder" i traktaten ville tage større hensyn til de anliggender, som aktørerne i disse områder har. F.eks. falder 95% af bjergområderne ind under mål 1- eller mål 2-området i den europæiske strukturpolitik. De udligningsbeløb, der betales som led i landbrugspolitikken til de mindst begunstigede områder, kommer ligeledes bjergområderne til gode i stor udstrækning.
Kommissionen har bestilt en undersøgelse for bedre at kunne vurdere bjergområdernes problemer og styrker. Denne undersøgelse følger tre mål: en afgræsning af bjergområderne i den udvidede Union, oprettelse af en database for disse områder samt en objektiv analyse af situationen i bjergområderne og de eksisterende fællesskabspolitikker og nationale politikker og en evaluering af disse politikker.
I overensstemmelse med det første mål skal der for de 27 nuværende medlemsstater og kandidatlande laves en definition af bjergområder. Denne definition sker ved hjælp af topografiske kriterier, og i nogle tilfælde tilføjes klimatiske kriterier. I begyndelsen af december 2002 fremlagde de ansvarlige for denne undersøgelse 16 definitionsmuligheder for Kommissionen. De undersøges for øjeblikket indgående. I slutningen af december afgøres det, hvilke definition der kan anvendes.
På grundlag af denne områdeafgrænsning kan registreringen af statistiske oplysninger påbegyndes. Afslutningen af registreringen og analysen og præsentationen af den endelige rapport er planlagt til at finde sted i september 2003.
Hvad angår den fremtidige hensyntagen til bjergområderne i forbindelse med regionalpolitikken og den fælles landbrugspolitik har jeg allerede nævnt, at netop regionalpolitikken samt landbrugspolitikken og politikken til udvikling af landdistrikter er to politikker, hvor der tages direkte hensyn til bjergområder. Ved regionalpolitikken sker dette via regionalprogrammerne som led i mål 1- og mål 2-områderne samt via fællesskabsinitiativet Interreg, og her især via programmet for Alpe-området. Ved landbrugspolitikken foregår støtten især via udligningsbetalingen til de mindst begunstigede områder.
For øjeblikket overvejes fremtiden for disse politikker. Kommissionens forslag om fremtiden for regionalpolitikken præsenteres i slutningen af 2003 som led i den tredje samhørighedsberetning. Det er derfor for tidligt allerede nu at lægge sig fast på en fremgangsmåde, hvor der kan tages højde for bjergområderne i den kommende programmeringsperiode 2007-2013 som led i regionalpolitikken.
Ved den løbende midtvejsevaluering af den fælles landbrugspolitik lægger Kommissionen med sit forslag hovedvægten på en styrkelse af landbrugsmiljøforanstaltningerne, som i stor udstrækning vil komme bjergområderne til gode.
Hvad angår foranstaltningerne til fordel for bjergområderne som led i andre fællesskabspolitikker, vil jeg gerne komme nærmere ind på konkurrencepolitikken og på forsyningspligtydelserne. I forbindelse med statsstøtte ligger artikel 87, stk. 1, i traktaten til grund for EU's politik, som De ved, og af denne artikel fremgår det, at statsstøtte principielt er uforenelig med det fælles marked. Men samtidig nævner denne artikel også tilfælde, hvor statsstøtte kan tillades. Blandt disse undtagelser tæller støtte til regionale formål, det er "støtte til fremme af den økonomiske udvikling af områder, hvor leveomkostningerne er usædvanligt lave, eller hvor der er tale om en betydelig underbeskæftigelse", det vil altså sige områder, hvis bruttonationalprodukt pr. person udgør mindre end 75% af fællesskabsgennemsnittet. Visse andre områder kommer ligeledes i betragtning til at blive fritaget.
Kommissionen tillægger desuden forsyningspligtydelserne stor betydning, hvilket dens meddelelse fra januar 2001 viser. Men som De ved, falder vedligeholdelsen og videreudviklingen af forsyningspligten udelukkende ind under de enkelte medlemsstaters kompetenceområde. Kommissionen kan kun give impulser på dette område. I sin meddelelse præciserer Kommissionen, at formålet med forsyningspligtydelserne består i en universel grundforsyning, det vil sige adgangen til vigtige ydelser, også i perifere eller utilgængelige områder. I øvrigt anerkendes i den nye artikel 16 i traktaten udtrykkeligt den vigtige rolle, som tilkommer ydelserne af generel økonomisk interesse ved støtte til den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed. Betydningen af disse bestemmelser understregede stats- og regeringscheferne også på topmødet i Lissabon i marts 2000.
Et sidste punkt, som jeg gerne vil komme ind på, er Alpe-konventionen. Selv om Alpe-konventionen kun berører fire medlemsstater direkte, var Kommissionen med til at bringe dette initiativ på banen. Først i slutningen af sommeren 2002 ratificerede et tilstrækkeligt antal signatarer i forbindelse med konventionen de forskellige protokoller, således at den kunne blive operationel. Kommissionen undersøger på sin side de muligheder, der står åbne for den for en mere aktiv medvirken i forbindelse med konventionen. Kommissionen har allerede stillet Rådet et forslag om undertegnelse af trafikprotokollen. Jeg må imidlertid fortælle Dem, at dette projekt ikke er kommet videre i Rådet hidtil. I øvrigt gør jeg eftertrykkeligt opmærksom på, at disse protokoller også skal støttes af medlemsstaterne på rådsniveau, for Rådet er ansvarlig for undertegnelsen og ratificeringen på vegne af Fællesskabet. Som De ved, har flere stater, der deltager i Alpe-konventionen, endnu ikke ratificeret protokollerne. Men vi håber på en positiv udvikling allerede i de kommende måneder svarende til de bestræbelser, som nogle medlemsstater gjorde i slutningen af denne sommer for at bringe liv i Alpe-konventionen igen.
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, spørgsmålene om bjergområderne behandles fortsat med stor opmærksomhed i Kommissionen. Det nuværende og fremtidige arbejde, især undersøgelsen fra Generaldirektoratet for Regionalpolitik, resultaterne af midtvejsevalueringen af de løbende programmer og konklusionerne fra den tredje beretning om økonomisk og social samhørighed vil give os et mere præcist billede af situationen og pege på muligheder for en fortsat fremgangsmåde.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, tak for Deres redegørelse, som viser, at bjergområderne måske omsider drages frem af glemslen i europæisk politik. Hidtil har bjergområderne beklageligvis kun sjældent været genstand for bemærkninger eller henstillinger fra vores side. Der er imidlertid tale om regioner, som fortjener særlig opmærksomhed. Bjergområderne rummer mange rigdomme. Der er som oftest tale om specielle områder, som derfor også bør forvaltes på særlig vis og være omfattet af en overordnet politik, som tager sigte på bæredygtig udvikling af bjergområderne. Der er tale om områder, som frembyder vanskeligheder i geografisk og klimatisk henseende. Der er tale om områder, hvor landbruget spiller en afgørende rolle - men ikke et hvilket som helst landbrug. Det drejer sig om ekstensivt landbrug og landbrug, som tager hensyn til bevarelsen af flora og fauna samt vandressourcer, og som tager hensyn til beskyttelsen af skove og habitater, som er defineret af EU.
Et sådant landbrug forudsætter menneskers indsats. Det er derfor nødvendigt at sikre, at bjergområderne ikke affolkes, og gøre alt for at fastholde befolkningen i bjergområderne. Foranstaltninger til fordel for unge landmænd bør således styrkes og ajourføres. Kommissionen har iværksat flere programmer, bl.a. Leader og Interreg, vi kender dem udmærket, og De nævnte dem i Deres indlæg, fru kommissær. Der er uden tvivl behov for en forenkling af støtten, eftersom der netop er tale om særlige områder, og behov for at gøre støtten smidigere, således at den i højere grad er tilpasset de konkrete forhold og tager hensyn til områdernes særlige karakter, kravet om bevarelse af miljøet og de talrige specifikke metoder til forvaltning af disse områder, eksempelvis udlægning til græsningsområder.
Det samme gælder turismen. Bæredygtig turisme bør fremmes, rigdommene udnyttes, men bjergområderne må ikke forvandles til fritids"reservater", hvilket vi beklageligvis har set mange eksempler på, bl.a. i Alperne. Der er således grund til at fremme det private initiativ, støtte de lokale SMV'er, som ofte lider under den afsides beliggenhed og kommunikationsvanskeligheder, ligesom der er grund til at fastholde serviceydelserne.
Fru kommissær, jeg satte stor pris på Deres bemærkninger om sidstnævnte forhold, idet De påpegede, at det er vigtigt, at sådanne tjenester ydes overalt, herunder i de fjernest beliggende områder. Strukturprojekter, som tager sigte på at fremme transportformer, som tager hensyn til miljøet, bør således prioriteres højt, og jernbanetransporten bør utvivlsomt styrkes. I bjergområderne er dette afgjort mere besværligt, men vi har indgående kendskab til problemerne i Alperne. Vedvarende energikilder, såsom vandkraft og træ, bør også have høj prioritet, og forskningsindsatsen til imødegåelse af såvel naturbetingede risici som risici, der knytter sig til materiel, bør styrkes.
De understregede imidlertid også, at vi må definere, hvad vi forstår ved bjergområder, og i den forbindelse ikke glemme mellemområderne, da de spiller en afgørende rolle som stødpude mellem bjerg og slette. Når vi taler om bjergområder, må vi huske, at det ikke kun drejer sig om Alperne, men også de ældre bjergområder, som har deres særlige kendetegn, og som vi også må tage hensyn til.
Afslutningsvis skal det understreges, at bæredygtig udvikling af bjergområderne forudsætter, at alle parter inddrages.

Guy-Quint (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, det er mig en glæde at få ordet umiddelbart efter min kollega, Françoise Grossetête. Alle parlamentsmedlemmer, som er valgt i bjergområder, står vist over for de samme problemer og gør sig de samme tanker herom i de forskellige områder. Fru Schreyer, mange tak for Deres indlæg, som viser, i hvor høj grad Kommissionen i dag interesserer sig for den problematik, der knytter sig til bjergområderne. Vi er særdeles opmærksomme herpå. De skal vide, at vi også agter ihærdigt at samarbejde for effektivt at forsvare vores områder, som frembyder nogle veldefinerede handicap. Jeg vil således komme ind på enkelte forhold, som supplerer det, der allerede er sagt.
Vi ønsker alle, at vores områder skal opleve en økonomisk udvikling, som generelt forener bevarelse af landskabet, bevarelse af det landbrug, som er karakteristisk for bjergområderne, og udvikling af turismen. I den forbindelse er der måske behov for, at Kommissionen lytter ekstra opmærksomt, når det gælder et par forhold, som er helt centrale.
Jeg tillader mig at erindre om, at konkurrencepolitikken, der i øjeblikket er standardiseret og lagt i fællesskabsretlige rammer i EU, på ingen måde kan tilfredsstille disse områders behov, da forudsætningerne her er anderledes end andetsteds.
Det er efter min opfattelse afgørende, ja, ubetinget nødvendigt, at EU's konkurrenceretlige regler tilpasses, således at der tages hensyn til vores områders særlige kendetegn for at reducere de omhandlede økonomiske og strukturelle ulemper. Det er endvidere vigtigt at iværksætte økonomisk og finansiel støtte og beskatningsordninger, som er af strukturel og bæredygtig art. Sådanne foranstaltninger er ubetinget nødvendige, hvis vi ønsker at bekæmpe affolknings- og aldringsproblemerne i disse områder, da denne udvikling i øjeblikket forekommer uafvendelig.
Jeg vil også gerne understrege, at EU's miljøpolitik spiller en væsentlig rolle. Det er måske et tabubelagt emne, men jeg så gerne, at man altid, når man arbejder med disse spørgsmål, overvejer, om de standarder, der fastsættes med henblik på bymæssige strukturer og fladt land, som ikke har de samme vanskeligheder, er anvendelige. Ofte står man i områder med geografiske handicap ganske magtesløse, når man pålægges at gennemføre sådanne standarder. Ja, jeg vil sige, at man føler sig stedmoderligt behandlet.
Vi håber således inderligt, at vi kan fortsætte arbejdet, sammen og med den styrke, der følger af en sammenhængende vision. Efter EU's udvidelse vil bjergområderne spille en meget betydelig rolle. I øvrigt er det afgørende, at konventet særskilt tager vores problemstilling op. Det drejer sig om territorial sammenhæng og samhørighed i EU.

Caveri (ELDR).
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne anføre, at vi befinder os ved afslutningen af det af FN udråbte internationale år for bjergområderne. Det er efter min opfattelse glædeligt, at Europa-Parlamentet får mulighed for at drøfte Europas rolle i denne henseende, netop ved afslutningen af det internationale år for bjergområderne.
Sammen med den tilstedeværende kommissær og de ikke tilstedeværende kommissærer glæder jeg mig også over, at vi oplever et ændret perspektiv. I årevis har mange af de tilstedeværende parlamentsmedlemmer påpeget EU's manglende interesse for bjergområdernes problemer. I dag viste De en anden holdning, som allerede kom til udtryk i oktober i forbindelse med det møde om "EU's politikker for bjergområderne", som Kommissionen havde taget initiativ til, og hvor blandt andre kommissionsformand Prodi talte.
Jeg satte pris på Deres indlæg, fru kommissær. De fik netop opsummeret de forskellige spørgsmål. Jeg vil kort vende tilbage til enkelte emner.
For det første er det, som fru Guy-Quint påpegede sidst i sit indlæg, væsentligt at sikre, at bjergområderne indskrives i traktaterne. Det er ubetinget nødvendigt. Vi bør efter min opfattelse tage hensyn til, at konventet spiller en afgørende rolle i denne henseende. Vi bør også udnytte de to formandskaber for Rådet, det græske og det italienske. De to lande er selvsagt berørt af problemerne i bjergområderne. Indføjelse i traktaterne sikrer det nødvendige retsgrundlag for et direktiv om bjergområderne, som afgjort også bør løse det konkurrenceretlige problem. Jeg mener derfor, vi bør fortsætte vores bestræbelser i denne retning.
Når dette er sagt, skal det tilføjes, at vi også bør arbejde med de regionalpolitiske perspektiver, altså perioden 2007-2013. Hvorfor ikke oprette en særlig strukturfond for bjergområderne? Eller, måske endnu bedre, for områder med geografiske eller naturbetingede handicap. Jeg skal ikke tilføje yderligere bemærkninger om landbruget. Landbruget er forsat afgørende for at bevare bjergområderne. Det samme kan siges om turismen. Fru Grossetête omtalte dette forhold udførligt.
Jeg vil gerne tilføje en enkelt bemærkning om Alpekonventionen. Kommissionen har efter min opfattelse desværre ikke i tilstrækkeligt omfang fulgt arbejdet i forbindelse med denne konvention. Vi bør i denne sammenhæng fremme transportprotokollen for at sikre retsgrundlaget for særlige foranstaltninger, som regulerer den tunge trafik i bjergområderne. Der er helt klart også grund til at se lidt nærmere på spørgsmålet om finansiering af de store jernbanelinjer, såsom Turin-Lyon, linjer gennem Pyrenæerne og Brennerpasset. Efter min opfattelse finder vi der en af nøglerne til bæredygtig udvikling i bjergområderne.

McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, dette er det internationale bjergår, og det glæder mig, at det er lykkedes fru Frassoni, vores medformand, at sætte dette vigtige spørgsmål på dagsordenen. Bjergområderne indeholder nogle af de få resterende tilflugtssteder for vildtlevende dyr i Europa. De skal have særstatus som følsomme områder. Der er en bestemmelse i traktaten om områder i den yderste periferi, der giver mulighed for fleksibilitet i forbindelse med vedtagelsen af EU-politikker i forbindelse med særlige behov. Det bør Kommissionen gøre. Den bør erklære bjergene for følsomme områder og vedtage lovgivning i overensstemmelse hermed.
Det er skuffende, at Kommissionen ikke havde nogen initiativer i år vedrørende bjergene - ikke engang en meddelelse eller hvidbog. Den ville have fået en varm modtagelse. Selv om Kommissionen presser på med den internationale konvention om beskyttelse af Alperne, angiver Kommissionen, at protokollerne er ratificeret, men ikke alle har ratificeret transportprotokollen. Det er vigtigt i forbindelse med den trussel, som motorveje og de transeuropæiske net udgør mod bjergområderne, at disse protokoller gennemføres korrekt, ikke kun i forbindelse med de alpine områder, men også i andre områder, f.eks. Pyrenæerne, som er i fare. Vi har også brug for konventioner for de områder for at beskytte dem.
Med hensyn til prioriteter er der en konflikt mellem de transeuropæiske net og befolkningernes behov og bekymringer. Det står klart, at de mennesker, der har været imod de transeuropæiske net, har givet udtryk for ægte bekymring. Den bekymring er blevet ignoreret for at prioritere de transeuropæiske net. Her er der en konflikt.
Endelig kan jeg ikke forstå, hvorfor kommissæren ikke lægger pres på medlemsstaterne for at sikre, at de overholder Natura 2000 i de alpine områder, eller hvorfor vi ikke officielt har vedtaget lister over steder af fællesskabsinteresse. Det er uværdigt. Jeg vil gerne tilskynde kommissæren til at lægge pres på medlemsstaterne.

Mathieu (EDD).
Hr. formand, bjergområderne markerer sig som områder med økonomiske, sociale og kulturelle aktiviteter, men de savner anerkendelse, og først og fremmest anerkendelse af de handicap, de også har. Klassificeringen af områder som bjergområder kan således ikke udelukkende bero på højdekriteriet. Vanskelige adgangsforhold, barske klimatiske forhold og stejlt terræn er også faktorer, der bør tages i betragtning.
Der søges også anerkendelse af de produkter, der frembringes i bjergområderne, og disse produkters kvalitet. De har rent faktisk et godt kvalitetsimage, men det kan ikke udnyttes, medmindre forbrugeren kan identificere de pågældende produkter. Der er initiativer på vej på dette felt, og dem bør vi støtte.
Når vi søger at tilføre udviklingen i bjergområderne ny dynamik, må det ske under hensyntagen til miljøet, som er sårbart, og som både skal bevares og udnyttes. Det er således vanskeligt at finde balancen, og den bør støttes ved sammenhængende lovgivning. Det er ikke tilfældet i dag. Jeg tænker i særdeleshed på lovgivning, som sætter standarder for opdræt eller hyrdehuse, og som umuligt lader sig gennemføre i visse bjergområder.
Naturbevarende programmer som eksempelvis Life og Natura 2000 har ligeledes uheldige konsekvenser for den økonomiske aktivitet. Bjergområderne kan kun bevares og være åbne, hvis alt sættes ind for at sikre fremtidsperspektiver for den befolkning, og i særdeleshed de unge, der bor i de pågældende områder.
Der er behov for effektive politikker, når det gælder bjergområderne. Politikkerne skal være tilpasset de enkelte områder og bero på fælles forvaltning, der involverer de folkevalgte, offentlige tjenester og fagfolk. Sådanne politikker bør bidrage til at sikre kompensation for de ekstraomkostninger, der knytter sig til produktionen, ligesom de bør bidrage til at bryde isolationen og sikre forskelligartede aktiviteter, bevarelse af offentlige tjenester, udvikling af særlige uddannelser og adgang til ny teknologi.
Landbrug, græsningsområder og skovbrug spiller en afgørende rolle for bjergområderne. Ikke blot danner disse aspekter grundlag for kvalitetsprodukter, de er også de eneste værktøjer, der kan anvendes til bevarelse og sikring af de omhandlede steder.
I visse bjergstrækninger stilles der imidlertid spørgsmålstegn ved udlægning til græsningsområder, idet der indføres rovdyrarter, ligesom man ikke på behørig vis forvalter udviklingen af den eksisterende befolkning.
Mangeartede landskaber, kvalitetsprodukter, skove, sjældne arter - bjergområderne er og bør forblive mangfoldige. Vi må ikke omdanne dem til indhegnede helligdomme og heller ikke til ørkener.

Ebner (PPE-DE).
Fru formand, kære fru kommissær, kære kolleger, bjergområderne dækker over 30% af arealet i De 15's Europa. 10% af befolkningen lever i bjergområder. Hidtil har EU opfattet bjergpolitik som landbrugspolitik. Jeg mener, at denne problematik skal betragtes samlet og ikke kun sektorvis. I medlemsstater som Østrig, Italien, Spanien og Grækenland dækker bjergarealet mere end 50% af medlemsstaternes samlede område. Derfor er det ubetinget nødvendigt, at der foruden spørgsmålet om definition også ses på virkningerne på de forskellige livsområder, og at bjerget betragtes som livsområde og ikke kun som erhvervsområde for bestemte erhverv.
Det glæder mig, og jeg synes, at det er yderst positivt, at kommissæren kunne meddele, at problemet med en definition er ved at blive løst positivt. Jeg tror, at vi i den endelige rapport, der fremlægges i september 2003, langt om længe vil få et fundament, som vi kan bygge på.
Bemærkningen om, at det er for tidligt at lægge sig fast på finansielle spørgsmål, må hidrøre fra en nødvendig forsigtighed, men det er ikke særligt tilfredsstillende, fru kommissær. Jeg kommer fra et bjergområde, som klarer sig forholdsvis godt på grund af autonome kompetencer. Vi oplevede en afvandring, som i de sidste år befandt sig på få procent. Men hvis De ser på områder som Piemont, Lombardiet eller Veneto, hvor bjergområderne til dels er fuldstændigt affolket og i sidste ende er blevet til baggårde for velstandsområderne i de store byer - eksempler af denne art kunne anføres i massevis af andre europæiske medlemslande - så bliver det tydeligt, at der i høj grad er brug for at sende positive signaler til dem, der er blevet tilbage, om, at der er tale om en forandring her, og at man ikke skal vente endnu næsten et årti. En foranstaltning kunne være, at man også gennemfører ændringer på kort sigt, hvad angår konkurrencepolitikken. Optagelsen af bjergområder som følsomme områder i traktaterne ville også være et signal med stærk effekt i den henseende.
Bjergpolitikken er - synes jeg - blevet behandlet stedmoderligt både her i Europa-Parlamentet og også på kommissionsniveau. Vi har hidtil kun haft tre forhandlinger om dette emne i Europa-Parlamentet. Det gør mig også ondt, fordi Kommissionen i bjergenes år som afslutning på den omtalte konference vel forsøgte at danne sig et billede af og at invitere eller høre alle de aktører, som havde engageret sig i bjergenes år - denne konference fandt sted i Bruxelles i oktober på hr. Fischlers og Barniers initiativ. Men det ville helt sikkert være en fordel og positivt, hvis De også ville gøre Dem stærk over for Kommissionen, således at man kan tage passende hensyn til og inddrage den betænkning om emnet, som blev vedtaget den 9. september sidste år i Europa-Parlamentet.
En sidste bemærkning til Alpe-konventionen. Her er Kommissionen fuldstændig inaktiv. Det billede, De fremstiller, svarer ikke helt til virkeligheden. Det er ikke så meget signatarstaterne i forbindelse med Alpe-konventionen, som ikke har lavet deres lektier, men Europa-Kommissionen, som kun har underskrevet tre protokoller og af omkostningsmæssige grunde slet ikke kommer til møderne længere. Jeg mener, at der i høj grad er behov for at handle her.
Santini (PPE-DE).
Fru formand, det glæder os meget, at vi skal tale om bjergområderne i dag, selv om tilhørerskaren som sædvanlig ikke er ret stor. Dem har vi allerede talt om længe, og jeg må sige, at også Europa-Parlamentet i år har gjort, hvad det kunne for at fejre det internationale bjergår. Ligesom Kommissionen vil jeg også gerne minde om det erindringsværdige seminar den 17.-18. oktober, som vi også talte om i forbindelse med midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik og Agenda 2000, og som vi taler om i dag. Det er en skam, at det som sædvanlig kun bliver til en snak i en lille, intim forsamling, men dette har jo altid været bjergområdernes skæbne i Fællesskabets historie.
Hvis De har lyst til at søge lidt på internettet og i vores databaser, fru formand, og De skriver "bjergområder" som søgeord, får De tre resultater, som er historiske henvisninger. Det første er fra 1983 og er underskrevet af en vis hr. Colleselli, det andet er fra 1998 og er underskrevet af mig selv, og det tredje er fra 2001 og er underskrevet af hr. Ebner, som talte for lidt siden. Hvis De tilføjer de få tilstedeværende til disse navne, får De bjergfolket eller bjergpatrioterne, hvis jeg må være så frimodig at bruge dette udtryk. Og det er på trods af, at bjergområderne som bekendt dækker 30% af EU's område, og i nogle lande - f.eks. i mit eget land, Italien, men også i Grækenland, Portugal og Spanien - overstiger de områder, der defineres som bjergområder, 50 %. Hvorfor er der så aldrig blevet lagt større vægt på bjergområderne? Det er der ikke, fordi det drejer sig om få mennesker. I disse områder bor der i gennemsnit 5-7% af den europæiske befolkning. Der er tale om få mennesker, og det er således ikke nogen stærk lobby, hverken størrelsesmæssigt eller økonomisk. Men det er en skam, for bjergområderne står måske ved et historisk vendepunkt, når det gælder deres fremtid og udsigter. De skal først og fremmest sørge for, at deres særpræg ikke bliver en svaghed, sådan som det har været hidtil, men en merværdi, så de begynder at udnytte deres reelle potentiale. EU er ikke et ugunstigt stillet område, men et komplekst og komplet økonomisk og socialt system. Paradoksalt nok vil jeg sige, at EU ikke har brug for økonomisk støtte, men snarere for troværdighed og særlige bestemmelser, som giver det mulighed for at iværksætte sine initiativer for fremtiden. Derfor vil De, fru formand, hvis De søger efter endnu et par direktiver i databasen, konstatere, at det sidste går tilbage til 1975. Der er efterhånden gået 27 år og således næsten 30 år. Bjergområderne har ændret sig radikalt i mellemtiden, mens vi stadig står her med sådan et gammelt direktiv.
Hvad skal man så foreslå? En af vores kolleger har allerede stillet et forslag, og jeg tilslutter mig dette krav, nemlig at vi skal holde fast ved det, der står i artikel 158, som kommissæren mindede om for lidt siden. Det er en artikel, hvor man opfordrer EU til at mindske og undgå udviklingsforskelle i de europæiske regioner. I samme artikel anerkendes det særpræg, som Fællesskabets øområder har. Vi forlanger ikke en ny artikel og et andet retsgrundlag, men beder blot om, at man foruden øområdernes særpræg også medtager bjergområdernes særpræg. Jeg tror, at det er tydeligt for enhver, at bjergområderne er anderledes end resten af territoriet, når det gælder miljøet, biologien, naturen og de sociale levevilkår.
I den forbindelse vil jeg også gerne minde om et forslag, som jeg har fået af Mario Mantovani, der ikke er til stede på grund af flytiderne. Han gør opmærksom på, at ud over alle de økonomiske og miljømæssige problemer er livet i bjergområderne også vanskeligt, hvad sundhedsområdet angår. Når man lukker et hospital i et bjergområde, opstår der et alvorligt problem, og når der ikke mindst mangler sygeplejenetværk, indebærer det nogle reelle ulemper. Derfor har bjergområderne brug for nogle globale og overordnede indgreb. Det er tilstrækkeligt at støtte dem - de har ikke behov for førstehjælp, men blot for et øjebliks opmærksomhed og - som jeg sagde før - for en anerkendelse af deres særpræg.

Posselt (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil gerne benytte lejligheden i forbindelse med denne yderst interessante forhandling om bjergområderne til at lykønkse vores kolleger hr. Ebner og hr. Radwan, fordi de i løbet af denne uge på en så imponerende og sympatisk måde har gjort os fortrolige med bjergområderne, idet de har arrangeret denne glimrende udstilling og denne glimrende fest her. Det var en stor succes, og jeg vil gerne takke dem, fordi de præsenterede de vidunderlige bjergområder i Sydtyrol og Oberbayern på en så storartet måde her!

Formanden.
Lad mig tilføje, at svenske bjergområder også er blevet præsenteret i Parlamentet i den senere tid.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er debat om tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincippet (forretningsordenens artikel 50).

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét af følgende syv beslutningsforslag om Hongkong:
B5-0643/2002 af Andreasen, Plooij-van Gorsel, van den Bos og Watson for ELDR-Gruppen om Hongkong,
B5-0645/2002 af Sjöstedt, Eriksson, Frahm og Di Lello Finuoli for GUE/NGL-Gruppen om Hongkongs grundlov,
B5-0649/2002 af Gahrton og Wuori for Verts/ALE-Gruppen om artikel 23 i Hongkongs grundlov,
B5-0650/2002 af van den Berg for PSE-Gruppen om artikel 23 i Hongkongs grundlov,
B5-0653/2002 af Belder for EDD-Gruppen om artikel 23 i Hongkongs grundlov,
B5-0655/2002 af Cushnahan, Posselt og Sacrédeus for PPE-DE-Gruppen om artikel 23 i Hongkongs grundlov,
B5-0657/2002 af Muscardini, Ribeiro e Castro og Queiró for UEN-Gruppen om artikel 23 i Hongkongs grundlov.

Malmström (ELDR).
Fru formand, fru kommissær, ELDR-Gruppen er meget bekymret over den planlagte ændring af artikel 23 i Hongkongs grundlov. Ved samtaler med journalister, politikere, forskellige religiøse grupper, repræsentanter for menneskerettighedsorganisationer og organisationer som f.eks. Falun Gong udtrykker de alle en meget stor uro i forbindelse med den planlagte ændring. Hongkongs styrke er, at det lykkes at bevare princippet "et land, to systemer". Jeg frygter, og mange med mig, at denne ændring vil udhule dette princip kraftigt. Dette ville naturligvis være helt uacceptabelt.
Det faktum, at Kina presser på, for at denne ændring skal ske, er ikke beroligende. Vi ved, at Kina ofte udøver pres på Hongkong for at få landet til at vedtage den lovgivning, som findes i Kina. Jeg er bange for, at fortolkningen af artikel 23 kan føre til, at grundlæggende friheder såsom akademisk frihed, ytringsfrihed, organisationsfrihed og religionsfrihed forsvinder. Hvis en gruppe som Falun Gong, som er forbudt i Kina, også blev forbudt i Hongkong, ville det være et alvorligt brud på princippet "et land, to systemer".
Det er ikke kun mig, der er urolig. Den store demonstration i helligdagene, hvor tusindvis af hongkonger protesterede mod ændringen, viser, at det ikke er lykkedes Hongkongs myndigheder at berolige deres egne borgere, og dermed beroliger de heller ikke os. Hvis det bare handler om en teknisk ændring, som man påstår fra Hongkongs side, skal man være meget tydelig på det punkt. Jeg er bange for, at det ikke er tilfældet. Jeg håber, at Kommissionen overvåger denne sag meget nøje. Jeg vil også appellere til Hongkongs myndigheder om at forlænge høringstiden og være meget opmærksomme på det, der vedrører disse ændringer.

Maes (Verts/ALE).
Vi håber ikke, at Hongkong overtager det kinesiske system med generelle regler, der giver ret til forfølgelse af politiske modstandere. Ligesom fru Malmström frygter vi især for Falun Gong-tilhængerne, hvis fredelige protester ikke retfærdiggør forfølgelse i nogen form. Hongkong skal have lov til at forblive det land, det er, og man kan kun håbe, at Kina også indfører demokrati og overholdelse af menneskerettigheder. Kun på dette grundlag kan vi fortsætte dialogen og samarbejdet. Da jeg besøgte Kina sammen med nogle medlemmer af vores gruppe, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, bemærkede jeg, hvor meget Hongkongs økonomiske model blev brugt som eksempel for storbyer på det kinesiske fastland. Princippet om "et land, to systemer" gælder dog stadig på områder som menneskerettigheder, demokrati og ytringsfrihed. I den henseende er Hongkong stadig et unikt fænomen i et område med kinesisk indflydelse.
Mange mennesker i Kina har erklæret, at man vil kunne forvente en udvikling i retning af større demokratisering og overholdelse af menneskerettigheder i fremtiden. Vi betragter derfor med dybeste alvor indførelsen af en lov til bekæmpelse af statsfjendtlige aktiviteter i Hongkong. Vi frygter, at det vil være på bekostning af ytringsfrihed, objektiv retsforvaltning, religiøs og kunstnerisk frihed, videnskabelig frihed osv. Det vil være præcis det modsatte af det, vi altid har håbet på, og som er ét stort område med demokrati og overholdelse af menneskerettigheder.

Gebhardt (PSE).
Fru formand, beslutningen fra regeringen i Det Særlige Administrative Område Hongkong om at offentliggøre et høringsdokument, som indeholder regeringens forslag til en antisubversionslov i henhold til artikel 22 i grundloven, har ført til stor opstandelse og bekymring i selve Hongkong, men også her i Europa-Parlamentet.
Vi hører meget tydeligt, hvad ikke blot de religiøse kredse, men også f.eks. erhvervslivet, aviserne, pressefolk i Hongkong siger til os, og disse bange anelser skal vi tage meget alvorligt. Disse bange anelser betyder, at der er frygt for, at oppositionen får mundkurv på, at ytrings- og pressefriheden, trykke- og foreningsfriheden indskrænkes, og også at retten og friheden til at danne fagforeninger ikke længere vil være garanteret. Disse bange anelser er til stede, og vi skal tage dem alvorligt, for det er borgerrettigheder, som for os hører til de grundlæggende værdier, og disse grundlæggende værdier ønsker vi også at forsvare i Kina.
Derfor forlanger vi også af Folkerepublikken Kina, at den respekterer, at Hongkong har autonomi i dette system, hvilket de tidligere talere også har nævnt, en stat med to systemer. Og det skal respekteres. Jeg opfordrer Kina til at respektere det og at sørge for, at Hongkong kan varetage sine egne rettigheder og ikke udsættes for pres for at indskrænke de eksisterende rettigheder og friheder.
Belder (EDD).
Fru formand, "et land, to systemer". Det lyder næsten for godt til at være sandt for Hongkong. Artikel 23 i grundloven er imidlertid en potentiel tikkende bombe under alt dette. I artiklen er det fastsat, at der kan indføres love til bekæmpelse af en lang række alvorlige forbrydelser mod regeringen i Folkerepublikken Kina. Hongkongs myndigheder har valgt et meget uheldigt tidspunkt til gennemførelse af denne meget kontroversielle artikel og på en måde, som mangler gennemsigtighed. Derfor kom så mange af Hongkongs borgere ud på gaden i starten af ugen. Giver Hongkong virkelig Beijing grund til at frygte forræderi, løsrivelse, uro, statsfjendtlige aktiviteter, tyveri af statshemmeligheder eller farlige udenrigspolitiske aktiviteter eller forbindelser? Nej! Alligevel insisterer de kinesiske myndigheder på at gennemføre artikel 23. Det er endda en artikel, der fik sin nuværende ordlyd efter blodbadet på Den Himmelske Freds Plads i Beijing. Artikel 23 afspejler derfor Kinas tidligere og nuværende kommunistparanoia. Det samme kan man sige om Hongkongs borgeres frygt dengang og nu. Mens Hongkong gennemgår en vanskelig økonomisk periode, gør Kina situationen værre med den lammende politiske usikkerhed. Selv erhvervssektoren i Hongkong reagerer negativt, og det siger noget om situationen. Det viser befolkningens store utilfredshed med den sjuskede og tilfældige høring om den retlige gennemførelse af artikel 23. Det, der mangler, er offentliggørelse af lovforslagene. Rådet og Kommissionen skal derfor straks rette henvendelse til Hongkong og Beijing om dette spørgsmål, da EU er fast besluttet på at opretholde princippet om "et land, to systemer" for Hongkong.

Cushnahan (PPE-DE).
Fru formand, Europa-Parlamentet har siden juli 1997 været stærk fortaler for selvstyre i Hongkong i henhold til princippet om "et land, to systemer". I forfølgelsen af denne politik har vi arbejdet konstruktivt med administrationen i Hongkong, hvilket har været afspejlet i den tidligere førsteminister, Anson Chans og hendes efterfølger Donald Tsangs tilstedeværelse ved møderne i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik. Det er derfor hensigtsmæssigt, at vi fortsætter med at holde øje med udviklingen, der sagtens kan undergrave selvstyret i Hongkong og udgøre en trussel mod de grundlæggende friheder. Håndhævelse af lovgivningen i henhold til artikel 23 har rejst denne bekymring.
Selv om jeg bifalder førsteminister Donald Tsangs personlige garanti for, at han ikke vil lade de friheder, som borgerne i Hongkong nyder, blive undergravet, skal dette afspejles i den foreslåede lovgivning. Sidste weekend viste en stor demonstration i Hongkong ægte bekymring for, at love i henhold til artikel 23 kan undergrave de nuværende menneskerettigheder og de borgerlige og religiøse rettigheder. Jeg deler denne bekymring og tilskynder Det Særlige Administrative Område Hongkong til at tage hånd om dem i de endelige forslag. De nye love må især ikke overtræde bestemmelserne i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, og de må heller ikke på nogen måde undergrave domstolenes uafhængighed og deres ret til at udøve deres beføjelser som endelig domsmyndighed. Den Nationale Folkekongres' genfortolkning af grundloven under sagen om midlertidig opholdsret står stadig frisk i manges hukommelse. Det må ikke gentages i forbindelse med spørgsmål i henhold til artikel 23.
Jeg vil gerne anmode myndighederne i Hongkong om at tage denne debat ad notam, tage dette beslutningsforslag ad notam, især vores anmodning om offentliggørelsen af et lovforslag, der bør være genstand for yderligere høring.

Balfe (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil gerne starte med at bekendtgøre min interesse som medformand for Hongkong-venskabsforeningen, det vil sige sammen med min gode ven og kollega hr. De Clercq fra ELDR-Gruppen.
Det første jeg gerne vil nævne - og det har min ven og kollega hr. Cushnahan påpeget - er, at Hongkong ikke kan vedtage lovgivning i henhold til forfatningen, hvis lovgivningen er i strid med de internationale menneskerettigheder. Det andet er, at alle lande har brug for sikkerhedslovgivning. Jeg vil påstå, at selv det, der er foreslået, er mildere end den nylige sikkerhedslovgivning, der blev vedtaget i USA uden store protester fra Parlamentet.
Vi anmodede myndighederne i Hongkong om at sikre, at forslaget om artikel 23 ikke ville blive brugt til at lukke munden på oppositionen. Jeg har et par citater. For få dage siden, den 27. november, var finansministeren, hr. Antony Leung, i Europa-Parlamentet. Af protokollen fra det møde, han deltog i, fremgår det, at han personligt forsikrede om regeringens forpligtelse til at opretholde retsstatsprincippet og garantierne vedrørende menneskerettigheder som angivet i grundloven og indarbejdet i retssystemet i Hongkong. Det var over for medlemmerne for ganske nylig. For få dage siden, den 10. december, udtalte den tidligere finansminister, nu fungerende førsteminister, Donald Tsang, i en tale i Hongkong, at den frie informationsstrøm, friheden til at sige og gøre det, vi ønsker, udgør selve strukturen i samfundet i Hongkong.
Jeg siger Dem, der er bekymring. Jeg ser også frem til en klar og detaljeret bestemmelse og ville sætte pris på et lovforslag, som vi kan drøfte. Men lad os fokusere på at få en god lovgivning og ikke blive ofre for dem, der vil føre kampagne mod Folkerepublikken Kina ved fuldmagt.

Sacrédeus (PPE-DE).
Fru formand, Hongkongs regering fremlagde i september et forslag til en ny lov, som truer ytrings-, presse- og religionsfriheden i regionen. Denne lov, den såkaldte artikel 23, har til formål "at beskytte Hongkong mod eksterne og interne trusler", men indebærer samtidig, at Hongkongs lovgivning harmoniseres med Kinas. Dermed kan organisationer og bevægelser, som er forbudt i kommunist-Kina, også forbydes i Hongkong. Falun Gong-bevægelsen vil få samme illegale status i Hongkong, som den har haft i Kina siden 1999, ligesom kristne kirker heller ikke godkendes af den kinesiske regering.
Loven vil øge myndighedernes beføjelser til at kontrollere og dermed censurere alt det, som trykkes i aviser, øvrige medier og andet trykt materiale. Materiale, der anses for skadeligt for regionen og Kina som helhed, vil dermed blive censureret og være strafbart at eje. Afstemningen er planlagt til at finde sted i Hongkong juleaften. Ær julens højtid ved at trække artikel 23 tilbage!
Schreyer
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, Kommissionen har opmærksomt fulgt den offentlige debat i forbindelse med det forslag, der blev vedtaget den 24. september af Hongkongs områderegering, om gennemførelse af artikel 23 i Hongkongs grundlov. Den er bevidst om den store betydning af og det politisk følsommme i dette initiativ, også i forbindelse med udviklingen i Hongkong og Kina generelt. Da dette forslag fra områderegeringen er holdt i meget generelle vendinger, vil en omhyggelig vurdering af lovforslaget først være mulig, når det foreligger for Hongkongs lovgivende råd. Det vil formodentlig være tilfældet i februar 2003.
Kommissionen støtter sig til, at der finder en omfattende høringsproces sted nu, som senere også vil blive udvidet til de detaljerede retsforskrifter, så snart disse forelægges for det lovgivende råd. Efter Kommissionens opfattelse er det meget vigtigt, at der i høj grad tages hensyn til de forskellige gruppers meninger, som er kommet til udtryk i forbindelse med denne høringsproces, ved formuleringen af de fremtidige retsforskrifter. Gennem de fremtidige retsforskrifter og anvendelsen af dem må bevarelsen af den retsstatslige orden samt respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende friheder fra Hongkongs side desuden ikke undergraves, i henhold til Hongkongs princip om "et land, to systemer". Og endelig skal de foreslåede retsforskrifter i henhold til Hongkongs grundlov være forenelige med FN-aftalerne om borgerlige og politiske samt økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder.
Gennem sine ambassadører følger EU opmærksomt udviklingen på dette område. På grundlag af deres anbefalinger har EU til hensigt så hurtigt som muligt og i hvert fald før afslutningen af høringerne den 24. december at overrække Hongkongs områderegering en erklæring på så højt niveau som muligt, hvor EU understreger sin bekendelse til de ovennævnte principper.
Formanden.
Tak, fru kommissær Schreyer.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende fire beslutningsforslag om ødelæggelse af kulturarven i Hebron:
B5-0644/2002 af Morgantini, Boudjenah, Herman Schmid, Seppänen, Cossuta og Miranda da Silva for GUE/NGL-Gruppen om ødelæggelse af kulturarven i Hebron,
B5-0647/2002 af Lagendijk, Boumediene-Thiery, Dhaene, Gahrton og Isler-Béguin for Verts/ALE-Gruppen om ødelæggelse af kulturarven i Hebron,
B5-0652/2002 af Trentin og van den Berg for PSE-Gruppen om ødelæggelse af kulturarven i Hebron,
B5-0654/2002 af Perry og Morillon for PPE-DE-Gruppen om ødelæggelse af kulturarven i Hebron.
Morgantini (GUE/NGL).
Fru formand, ødelæggelsen af palæstinensernes kulturarv er stadig et åbent sår. Fra 1948 til 1952 ødelagde den israelske regering 420 palæstinensiske landsbyer, hvilket er dokumenteret af israelske historikere. Nogle af Jaffas arabiske kvarterer blev ødelagt. I 1967 ødelagde man efter Østjerusalems besættelse det marokkanske kvarter i den gamle by for at gøre plads til en stor plads foran Grædemuren. I alle disse år med militær besættelse har det aldrig været tilladt at restaurere de gamle kvarterer i de forskellige byer.
Efter Oslo-aftalen og Den Palæstinensiske Myndigheds indførelse gik man med stor iver i gang med at restaurere de gamle bymidter i Nablus, Betlehem og Hebron. I de sidste to år har den nye besættelse af de selvstyrende områder, kampvognenes hærgen og de israelske bombeangreb ført til nogle meget omfattende ødelæggelser. I Nablus' historiske bymidte er der blevet ødelagt 66 bygninger fra det 13. og det 18. århundrede, heriblandt karavanseraiet, det tyrkiske bad og de gamle sæbefabrikker. I dag er det gået ud over Jaber-kvarteret i Hebron, hvor husene støder op til Patriarkernes Grav, og det drejer sig om mamelukkernes huse, ottomanernes huse og huse fra det britiske mandat. Det gælder dog ikke bare om at bevare de gamle bygninger, for i de historiske bymidter bor der kvinder, mænd og børn som dem fra flygtningelejrene i Jenin og Rafah, der står uden tag over hovedet. Og dem er der blevet over 15.000 af i de sidste to år.
De israelske myndigheders officielle begrundelse for militærdekretet om ødelæggelsen af husene i Hebron er sikkerhed og militære årsager. Intet kunne være mere forkert, eftersom Sharon tydeligt har sagt, at det er nødvendigt at skabe et forbindelsesled mellem Kyriat Arba-bosættelsen og Patriarkernes Grav. Og det er en annektering af jord, for Kyriat Arba-bosættelsen er ulovlig. Det er rigtigt, at ødelæggelsen af Jaber-kvarteret, som er genstand for vores beslutningsforslag i dag, blev besluttet efter, at en palæstinensisk gruppes væbnede aktion dræbte ni mennesker, soldater fra hæren og bevæbnede vagter fra bosættelserne, og det er også rigtigt, at nogle af de ødelagte huse på Vestbredden tilhører familier, hvis søn, bror eller fætter traf det sørgelige og forfærdelige valg at slå sig selv og israelske civile ihjel, men der er blevet ødelagt 2000 huse i løbet af de sidste to år! Det giver ikke ret til at overtræde den internationale lovgivning og Genève-konventionen, som klart forbyder kollektiv afstraffelse, ødelæggelse af ejendom og drab på civile. Der er blevet ødelagt over 2000 huse i løbet af de sidste to år, 20.000 er blevet såret, og desværre er der også mange israelere, som er døde - efterhånden over 600. Israel er det besættende land, som krænker bestemmelsen i den 4. Genève-konvention om, at den israelske befolkning skal flyttes væk fra de besatte områder - der er over 400.000 bosættelser i dag - og sikre velfærden og behovene hos den palæstinensiske befolkning, hvoraf 72% tværtimod er uden arbejde og er spærret inde i landsbyerne.
Den første ulovlighed er den militære besættelse af Vestbredden og Gaza, som efterhånden har varet siden 1967. Vi kan ikke acceptere, at Israel bliver ved med at overtræde alle internationale bestemmelser og påføre det palæstinensiske folk - men også sit eget folk - smerte og lidelse. Vi må sende et signal til palæstinenserne, så de får et håb om retfærdighed, og så de kan forhindre ekstremismen i at brede sig, og vi må sende et signal til den israelske regering om, at den ikke altid kan bryde lovene med den begrundelse, at der er tale om antisemitiske trusler eller terrortrusler. Det eneste, vi ønsker, er, at der ikke bliver gjort forskel, for menneskerettighederne og retten til livet er ens for alle.
Det beslutningsforslag, som vi stiller i dag, har en målsætning, nemlig at ødelæggelserne skal høre op. Lad os støtte de israelere og palæstinensere, som har klaget over ødelæggelserne af husene i Hebron, og som demonstrerer i byen i morgen, for Hebrons og Palæstinas kulturarv tilhører hele menneskeheden og skal bevares, ikke ødelægges.

Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Kære kolleger, Mellemøsten rummer en enestående kulturarv, som er rig på symboler og historie. Denne kulturarv er imidlertid truet, efter at den alt for længe har været genstand for den kolonialistiske konflikt, der hærger Palæstina. Flere tusindårige historiske centre er ødelagt, tilintetgjort af de israelske besættelsesstyrker. I Hebron gør de væbnede styrker sig klar til at ødelægge omkring hundrede huse, der ligger langs bønnes vej. Der er tale om etablering af en regulær korridor, tæt besat med udkiksposter og kun tilgængelig for bosætterne. Den skal forbinde bosættelsen og Patriarkernes Grav, som er et symbol på de tre religioner, og som Israel ønsker at underlægge sig.
Hebron er et eklatant eksempel på apartheid. Byen er delt, og de to dele er adskilt af en bred vej, som udelukkende anvendes af israelerne, og der er gader, palæstinenserne slet ikke har adgang til. Det vidner om en situation, som er løbet af sporet, og som kun kan skabe optrapning af volden. I takt med at konflikten har udviklet sig, er den palæstinensiske kulturarv blevet et væsentligt politisk spørgsmål. Fundamentet under de hellige steder giver efter for den israelske hærs angreb med kampvogne og helikoptere. Angrebene rammer også offentlige bygninger og erhvervsbygninger, skoler, huse og flygtningelejre, og de kræver tusindvis af civile ofre. Er det ikke regulær terrorisme, militær terrorisme, statsterrorisme? Israel viser således klart, at der ikke i planerne for udvidelse af bosættelserne er levnet plads til palæstinensisk identitet. Staten Israel søger legitimitet, hvilket giver sig udslag i disse bestræbelser for at udslette det palæstinensiske folks historie og minder.
Jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse af det mod, de civile missioner udviser, hvor civile af forskellig nationalitet uden at have mæglingsbeføjelser, men med ret til rapportering og observation, spiller en dæmpende og beskyttende rolle. Med deres indsats i området, udøver de et borgerdiplomati i en sammenhæng, hvor det internationale diplomati intet kan stille op. Det er påtrængende nødvendigt, at de regulære forbrydelser mod menneskehedens fælles kulturarv fordømmes, at Haag-konventionerne og Geneve-konventionerne om beskyttelse af goder og personer kræves efterlevet, og at Kommissionen anmodes om at rette henvendelse til FN's Sikkerhedsråd for at få udsendt en styrke, som kan mægle og beskytte det palæstinensiske folk, dets kulturelle og historiske arv og miljøet.
Lad os erindre om, at en retfærdig og varig fred for de to folk, kun er mulig, hvis grundlaget er efterlevelse af international ret, tilbagetrækning af bosættelserne og besættelsestropperne og oprettelse af en palæstinensisk stat i henhold til grænserne fra 1967.

Souladakis (PSE).
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, om et par dage er det jul, og her i beslutningsforslaget kræver vi, at det skal være tilladt pilgrimme at gå i Fødselskirken i julen. Dette viser, hvilke ekstreme situationer vi er kommet i, enten på grund af ligegyldighed, forsømmelighed eller fanatisme. For et par mødeperioder siden udarbejdede vi beslutningsforslag med det formål at beskytte palæstinensernes infrastruktur, fordi infrastrukturen var bygget ved hjælp af EU-penge. Nu udsender vi beslutningsforslag for at beskytte kulturarven, da kulturarven på et bestemt sted på jorden ikke tilhører nogen Sharon, den tilhører ikke nogen Arafat, den tilhører historien og befolkningerne.
Ud fra disse betragtninger bør vi indse, at systemet med beslutningsforslag er for begrænset til at føre til resultater. I København for et par dage siden viste EU, at det kan udvise både beslutsomhed og vilje til at gribe ind, når det gælder. På denne baggrund giver det ingen mening, at vi står og iagttager intrigerne i Mellemøsten, sammenstødene, ødelæggelserne og tabene af menneskeliv hos begge parter. Vi er nu nødt til at anvende en anden politik, vise en anden beslutsomhed, så der kan blive sat en stopper for en krise uden ende og uden udveje. Bosættelsespolitikken, terrorpolitikken - selv om terror ikke er politik - udgør under ingen omstændigheder perspektiver og rammer for en løsning.
Mine damer og herrer, da vi i fjernsynet for et par måneder eller snarere for ca. to år siden så talebanerne ødelægge Buddha-statuerne, sagde vi: Hvad er det dog for mennesker, der ødelægger menneskehedens historie? I dag foregår det lige ved siden af os. Og vi står og ser på. Under disse omstændigheder skal vi ikke være iagttagere. Vi skal ikke være anklagere. Vi skal intervenere. Bosættelserne må stoppe! De fører ingen vegne. Ødelæggelserne må stoppe! De fører ingen vegne. Terrorhandlingerne må stoppe! De fører ingen vegne. Vi er nødt til at holde os til den politik, som blev besluttet for mange år siden mellem Arafat og Israels premierminister, salig Rabin. Det er vejen frem, det er løsningen. Enhver anden politik er meningsløs.
Ud fra disse betragtninger er et EU bestående af 25 lande, som ønsker at spille en politisk rolle og blande sig i de internationale begivenheder, nødt til at ændre taktik i dette spørgsmål. Det skal ikke være iagttageren. Det er nødt til at være frontkæmper, og her er en lejlighed til at spille den rolle, som det burde have spillet i mange år.
Endnu en gang tak, fordi De ville høre på mig, og så vil jeg ønske Dem en glædelig jul!

Morillon (PPE-DE).
Fru formand, det er med den største varsomhed, jeg igen tager ordet i Europa-Parlamentet for at tale om Mellemøsten, dette smertelige emne. Det kan umiddelbart forekomme bespotteligt, ja, sørgeligt, at Europa-Parlamentet endnu en gang udarbejder et beslutningsforslag om dette emne, og denne gang for at beskytte kulturelt gods, uanset hvor vægtigt historisk gods, der måtte være tale om, når menneskers liv fortsat ofres hver dag i den infernalske spiral af vold og frygt, blod og hævn, som er sat i gang i det område, så mange af os føler os knyttet til.
PPE-Gruppen deltager imidlertid i dagens forhandling med overbevisning og i forvisning om, at den aktion, de israelske myndigheder har annonceret for at sikre adgang til bosættelsen Kiriat Arba, kun kan få ulykkelige konsekvenser for den stadige konflikts videre udvikling, uden at der leveres reelle garantier for bosætternes sikkerhed. Erfaringen fra tidligere konflikter, jeg har været involveret i, både i Algeriet for nu snart 50 år siden og af nyere dato på Balkan, siger mig, at enhver mur kan forceres, uanset at den måtte være flankeret af miner og overvåget med de mest sofistikerede midler. Men, som påpeget af vores kollega, hr. Souladakis, har jeg ikke glemt det endnu nyere eksempel, nemlig ødelæggelsen af Bamiyan-buddastatuerne og verdensopinionens forfærdelse i den anledning, som fremskyndede den enstemmige fordømmelse af Taleban-styret.
Uden i øvrigt at ville gøre mig til dommer, endsige anklager, i denne sag, hvor EU - som hr. Souladakis korrekt påpegede - aldrig har formået at gøre sig gældende som aktør, må vi henlede de israelske myndigheders opmærksomhed på de alvorlige konsekvenser, der vil følge af enhver beslutning, som fører til hel eller delvis ødelæggelse af den historiske by Hebron.

Cauquil (GUE/NGL).
Fru formand, ødelæggelsen af kulturarven i Hebron har symbolsk værdi. Undertrykkerne ødelægger ikke blot huse og sten, de ødelægger mennesker, menneskers eksistens. De dræber. Staten Israel undertrykker det palæstinensiske folk i forståelse - åbenlys eller dulgt - med alle stormagterne.
Hvorfor skulle den yderste højrefløj i Israel føle sig generet af de venlige formaninger, der fra tid til anden lyder fra stormagternes side, når den israelske hær overskrider visse grænser? Hr. Sharon ved, at det, han gør i Israel, ikke adskiller sig fra, hvad USA's ledere gjorde i Afghanistan og nu forbereder sig på at gøre i Irak. Og hvorfor skulle hr. Sharon føle sig generet af de fromme protester, der lyder fra lande, som synes at lægge en vis afstand til hans politik, eksempelvis Frankrig, når samme land selv er i færd med at involvere sig i en beskidt krig?
De franske væbnede styrker beskytter ikke befolkningen mod etniske og fremmedfjendske massakrer, de beskytter magthaverne, som foranstalter disse. Oprørerne er måske ikke bedre værd, men det tilkommer ikke de franske styrker at spille dommer eller politi. Når man beskytter den siddende regering, beskytter man først og fremmest de franske koncerner, som har betydelige interesser i landet.
Den israelske hær må med andre ord trække sig ud af Palæstina, og den franske hær må forlade Côte-d'Ivoire og Afrika.

Sandbæk (EDD).
Fru formand, det er desværre ikke første gang Israel, vandaliserer religiøse og kulturelle mindesmærker og overtræder Venedig-chartret og alle UNESCO's og ICOMOS' konventioner, uden at verden protesterer. Denne gang bør verdens protest være lige så stor som ved den barbariske ødelæggelse af Buddha-statuerne i Afghanistan. Der er tale om en uerstattelig arv med bygninger af religiøs og kulturel værdi fra mameluk-tiden i det femtende århundrede til ottoman-tiden i det nittende århundrede. Kulturelle værdier, som ikke blot tilhører palæstinenserne, men hele verden. At ødelægge disse kulturelle værdier har intet at gøre med sikkerhed og selvforsvar. Det er ren hævn og en hævn, som vil føre den voldsspiral videre, hvor israelske soldater og bosættere i al ubemærkethed slår civile palæstinensere ihjel med tanks og geværer, og deres unge pårørende under stor mediebevågenhed sprænger sig selv i luften. Over trehundrede hjem står over for ødelæggelse. Den historiske by Hebron og dens unikke arkitektur og religiøse betydning vil aldrig blive den samme mere. Det er en skændsel, og EU må opfordre verdenssamfundet til at påtage sig ansvaret for at stoppe det.

Schreyer
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, Kommissionen er dybt bekymret over den planlagte ødelæggelse af palæstinensiske familiers huse i den gamle bydel i Hebron. Disse bygninger er ikke kun af kulturel og historisk betydning, men den planlagte aktion gør også uskyldige civile palæstinenseres sorg endnu større.
EU har fordømt militante palæstinenseres angreb den 15. november, hvor 12 israelske soldater mistede livet. Men Kommissionen kan ikke forstå, hvordan de planlagte foranstaltninger ville kunne øge sikkerheden i Hebron. Foranstaltningerne vil snarere skærpe den i forvejen yderst spændte situation i Hebron endnu mere. Kommissionen vil gerne gøre opmærksom på, at ødelæggelsen af historiske palæstinensiske huse strider mod Hebron-protokollen, som Israel og det palæstinensiske selvstyre aftalte i 1997. Den forpligter begge parter til at bevare og beskytte byens historiske karakter, således at den ikke beskadiges eller ændres i nogen dele af byen.
Kommissionen vil også gøre Parlamentet opmærksom på de seneste konklusioner fra Det Europæiske Råd i København. Her viser Det Europæiske Råd sig oprørt over udstrækningen af bosættelserne og over de dermed forbundne byggeaktiviteter. Det har indtrængende opfordret Israel til at indlede en kovending i sin bosættelsespolitik, at indstille det tilsvarende bosættelsesbyggeri og at stoppe beslaglæggelsen af yderligere land.

Formanden.
Tak, fru kommissær Schreyer.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende seks beslutningsforslag om Tibet:
B5-0642/2002 af Andreasen, Plooij-van Gorsel og van den Bos for ELDR-Gruppen om Tibet,
B5-0646/2002 af Sjöstedt, Eriksson, Frahm og Di Lello Finuoli for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Tibet,
B5-0648/2002 af Messner, Gahrton, Maes og Wuori for Verts/ALE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Tibet,
B5-0651/2002 af van den Berg for PSE-Gruppen om menneskerettighedssituationen for tibetanere i Sichuanprovinsen,
B5-0656/2002 af Thomas Mann og Posselt for PPE-DE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Tibet,
B5-0658/2002 af Angelilli for UEN-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Tibet.

Malmström (ELDR).
Fru formand, fru kommissær, vi har diskuteret Tibet mange gange her i Parlamentet. Det er sikkert heller ikke sidste gang. Solidariteten med det tibetanske folk er meget stor i Europa-Parlamentet. Tibets befolkning er i mange år blevet udsat for en forfærdelig behandling fra Beijing. Det sker fortsat. Måske er der imidlertid et lille, lille lys i mørket, da der er blevet indledt en forsigtig dialog mellem Beijing og repræsentanter for Dalai Lama. Det faktum, at to personer som Ngawang Sangdrol og Jigme Sangpo, to meget kendte samvittighedsfanger, som flere gange har fået opmærksomhed i Parlamentet, nu er frigivet fra deres langvarige fængselsophold, er også meget positivt. Der er dog mange flere fanger.
Jeg tror ikke, at denne udvikling tyder på nogen grundlæggende policy-forandring fra Kinas side. Jeg ville ønske det. Jeg tror dog ikke, at det er tilfældet. Det er i hvert fald et skridt på vejen. Så meget desto mere foruroligende er det derfor, at de to buddhistiske tibetanere Tenzin Delek og Lobsang Dhondup nu er blevet dømt til døden. De har været på det forkerte sted i det forkerte tilfælde og stemples nu som terrorister. De har ikke fået nogen retfærdig retssag, der er ikke blevet fremlagt nogen beviser, de er blevet holdt i total isolation i otte måneder - og nu skal de henrettes. ELDR-Gruppen kræver en retfærdig og juridisk retssag i overensstemmelse med lovgivningen og en behandling i overensstemmelse med internationale konventioner. Som altid fordømmer vi dødsstraf, hvor som helst den forekommer. Kinas bidrag til den internationale kamp mod terrorisme synes desværre hidtil at have indskrænket sig til, at oppositionelle anderledes tænkende og forskellige minoriteter stemples som terrorister, og at Beijing dermed skaffer sig et alibi for at undertrykke dem. Sådan må det ikke gå til. Kampen mod terrorisme skal altid kombineres med retssikkerhed. Vi vil fortsat kæmpe for Tibets rettigheder, fortsat fordømme al kriminalitet mod menneskerettighederne i Kina og håber, at Kommissionen intensiverer menneskerettighedsdialogen med Kina.

Maes (Verts/ALE).
Tibet er et område med sin egen kultur, sin egen religion og sine egne politiske traditioner. Tibet er også et såkaldt autonomt område i Kina, uanset hvor meningsløs denne autonomi er i praksis. Ethvert forsøg på at opnå reel autonomi betragtes jo som en forbrydelse med retsforfølgelse som konsekvens, og hele konceptet om politiske forbrydelser er ukendt i Kina. Politiske modstandere behandles simpelthen som almindelige forbrydere. Bekæmpelsen af terror giver endnu en undskyldning for denne behandling.
Dødsdommene til Tenzin Delek, en indflydelsesrig buddhistisk lama, og hans assistent, Lobsang Dhondup, som blev afsagt den 3. december, er en sørgelig illustration heraf. Vi betragter anklagerne som uprøvede, og den måde, hvorpå de to personer blev holdt i isolation og til sidst dømt til døden efter måneders fængsling og en parodi på en retssag, er rystende. Disse dødsdomme må ikke eksekveres, dommene skal gennemgås på grundlag af en retfærdig retssag. Dialogen mellem Kina og repræsentanter for Dalai Lama, der indgyder så meget håb i denne verden, skal genoptages, men vi skal ikke være naive i vores forhold til dette store land. De lægger stor vægt på, hvad vi mener om dem, men vi må ikke blive forblændet af deres afledningsmanøvrer. Vi skal holde øje med det, der virkelig sker, og gennemføre ændringer, både civilretligt og i praksis.

Gebhardt (PSE).
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, som medlem af Delegationen for Forbindelserne med Folkerepublikken Kina har jeg i den senere tid kunnet føre utroligt mange meget interessante samtaler med mine kolleger fra Kina. Jeg fik det indtryk, at der faktisk var en åbning, at der blev åbnet for en dialog, en ægte dialog også om menneskerettigheder. Derfor har jeg også bifaldet meget, at både Ngawang Sangdrol og Jigme Sangpo er blevet frigivet. Det var for os et tegn på, at det, der bliver sagt, også virkelig bemærkes, og at der bliver indfriet et løfte.
Vi har bifaldet meget, at Li Peng har virkeliggjort det løfte, han har givet, om langt om længe at tage kontakt til Dalai Lama, og at der faktisk blev ført de første samtaler med repræsentanter for Dalai Lama. Det er to signaler, som er meget positive.
Nu er vi meget chokerede over, at to mennesker, Tenzin Delek og Lobsang Dhondup - en lama og hans følgesvend - blev arresteret på præcis samme tidspunkt og blev holdt i isolation i seks, endda otte måneder, selv om det ikke hidtil er konstateret med sikkerhed, om de virkelig har begået den forbrydelse, som de bliver beskyldt for. Det strider mod al retsstatslighed, som vi naturligvis også kan forlange af et folk eller af en regering, som vi forventer.
Vi forstår godt, at bekæmpelse af terrorisme er vigtigt, men så skal den rigtige terrorisme bekæmpes, ikke dissidenter. Bekæmpelsen af terrorisme skal naturligvis også overholde retsstatslige kriterier, ellers kan det ikke være rigtigt.
Jeg håber blot, at det var et faux-pas, som meget hurtigt bringes i orden igen af Kinas regering, og at disse to mennesker bliver frigivet eller i det mindste får en retfærdig retssag. Jeg håber desuden, at Kina vil sørge for, at den dør, som blev åbnet ganske let i retning af menneskerettigheder, ikke bliver smækket i igen, men bliver åbnet endnu mere, således at ægte retsstatslighed også indfinder sig i Kina.
Mann, Thomas (PPE-DE).
Fru formand, det var en håbefuld begyndelse: I september besøgte en officiel delegation for Dalai Lama den kinesiske regering. I oktober blev nonnen Ngawang Sangdrol løsladt fra fængslet efter årtiers indespærring - efter kraftige internationale protester, også fra Europa-Parlamentets side. Et betydeligt antal parlamentsmedlemmer havde ofte nomineret hende til Sakharov-prisen.
Var de glædelige skridt fra kinesernes side blot en manøvre som forberedelse til deres præsidents besøg i USA? Bliver vejen - med graverende personalemæssige ændringer efter den kommunistiske partidag - for en konstruktiv dialog nu igen stoppet? Får de såkaldte hardliners overtaget?
Meldingerne de sidste dage er alarmerende. I begyndelsen af december blev to tibetanere - vores kolleger har gjort opmærksom på det - dømt til døden af folkeretten Kardze i en juridisk tvivlsom lynproces. De beskyldes for ulovlig våbenbesiddelse, separatisme og deltagelse i et sprængstofangreb i Chengdu i april.
En af de berørte er den tibetanske Tulku Tenzin Delek, som har fået en dødsstraf med to års udskydelse. I årtier engagerede han sig i bevarelsen af den tibetanske kultur, sprog og religion. Han grundlagde nye klostre, han arbejdede for befolkningens sociale vel. Hans medarbejder Lobsang Dhondup har fået en dødsstraf med omgående fuldbyrdelse.
Det er tydeligt, at de to anklagede ikke fik nogen retfærdig retssag. Internationale normer blev krænket. F.eks. sad Tenzin Delek otte måneder i isolation uden kontakt til slægtninge eller advokater - en klar overtrædelse af FN's minimumsbestemmelser om behandling af fanger. Til indledning af en ordinær retssag forlangte myndighederne et depositum på omregnet 120.000 euro. Elever af Tulku, som forsøgte at indsamle penge, blev arresteret.
Det er en eklatant overtrædelse af internationale menneskerettigheder. De ansvarlige i Kina er tvunget til at overholde retsnormer. Bekæmpelsen af terrorisme, som er nødvendig, som støttes af os alle i fællesskab, kan dog ikke føres uden ret og lov. Det er fuldstændig uacceptabelt at påstå om den ikke-voldelige kamp for udøvelsen af den tibetanske religion og kultur, at den er et element i terrorismen.
På vegne af PPE-DE-Gruppen opfordrer jeg Kommissionen til straks at gøre disse fejlagtige domme til genstand for menneskerettighedsdialogen med kineserne. En fuldbyrdelse, som beror på retsstridige betingelser, skal forhindres, og ydelsen af finansielle midler skal forbindes med fremskridt i menneskerettighedssituationen.
Kære kolleger, jeg opfordrer Dem til omgående at mobilisere Deres medlemsstaters ambassader i Bejing, således at de anklagede får mulighed for en retfærdig retssag. Første foranstaltning skal være at udsætte dødsstraffen.
Og for at runde af vil jeg som formand for Europa-Parlamentets Tibet-intergroup give udtryk for mit håb om, at de fornuftige kræfter får overtaget i Kina, og at vores globale indsats for retsstatslighed og menneskerettigheder er vellykket.
Posselt (PPE-DE).
Fru formand - det er allerede blevet sagt - de foreliggende dødsdomme har absolut intet at gøre med kampen mod terrorisme. Men det viser også, hvilket ansvar vi har for at føre denne kamp. USA har også det ansvar i forbindelse med de internationale institutioner, FN og på grundlag af den internationale folkeret.
Bekæmper man kun terrorismen - og denne fare er der desværre også i Washington - på grundlag af en koalition af de største, så er der fare for, at de største misbruger denne kamp mod terrorisme til deres respektive formål: Moskva mod Tjetjenien, Beijing mod Tibet. Man må helt klart indse, at med sådanne fortrængninger som i Tibet eller i Tjetjenien bekæmper man ikke terrorisme, man skaber terrorisme.
Vi talte tidligere om bjergregioner. For nogle årtier siden var der endda bombeangreb i Fællesskabet: i Sydtyrol, der i dag er en fredelig europæisk modelregion, som vi kan være stolte af. Selv i vores europæiske demokratier var der ekstremistiske udviklinger. I dag lyder dette usandsynligt, fordi man gennem selvstændighed har sørget for, at ingen handler separatistisk eller terroristisk længere, men man føler sig derimod godt tilpas i det store fællesskab af europæere og betragter sig selv som europæisk kerneregion.
Jeg vil sige til kineserne: "Giv tibetanerne selvstændighed, giv dem demokrati, giv dem menneskerettigheder!" Det er bekæmpelse af terrorisme og af separatisme. Det er en kamp, der har succes, som ikke skaber terrorisme, men virkelig skaber fredelige tilstande og sikrer, at der også hersker fred, kommer fred i denne mest betydelige, historisk værdifulde bjergregion på denne jord, som kan være en model for hele verden.
Hvad den foreliggende beslutning angår, indeholder den meget godt, men en ulykkelig formulering, nemlig "det tibetanske mindretal i Kina". Naturligvis er vi alle mindretal i forhold til den store kinesiske befolkning. Men det handler simpelthen om det store tibetanske folk med dets urgamle verdenskultur, som er en værdifuld arv for menneskeheden. Vi appellerer til kineserne om at respektere dette folk med dets kultur som fuldgyldig partner, på samme måde som vi gør det med tibetanere og med kinesere.
Dupuis (NI).
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, hr. Posselt har helt ret i, at det drejer sig om det tibetanske flertal i Tibet. Og fru Maes, det problem, der rejses i dag foranlediget af de to dødsdomme, vidner også om de grænseændringer, kineserne foretager. Tibets Autonome Region udgør en tredjedel af Tibet. Der er også provinsen Sichuan, som for en stor dels vedkommende tilhører det historiske Tibet.
Det har været omtalt af de kolleger, der har haft ordet før mig. For tre måneder siden tændtes hos nogle et håb ved Kelsang Gyaltsens og Lodi Gyaris tilbagevenden. De to udsendinge fra Dalai Lama aflagde for første gang i meget lang tid officielt besøg i Beijing. I mellemtiden er der sket en mindre ændring i Den Kinesiske Folkerepublik med Hu Jintao som ny generalsekretær for Kinas Kommunistiske Parti. Den såkaldte dialog, der var indledt, videreførtes ved dødsdommene over Tenzin Delek og Lobsang Dhondup.
Man kunne ønske et bedre tegn på dialog, deri har De ret, fru Gebhardt. Når dette er sagt, bør vi efter min opfattelse som medlemmer af Europa-Parlamentet og som europæere først og fremmest spørge, hvordan vi har støttet det tibetanske folk. Vi bør stille os selv dette spørgsmål helt sagligt. Der er en fare for eksotisme, og der er en fare for, at vores tibetanske venners fredelige kamp ikke er på højde med målsætningen, nemlig et frit Tibet. Det er tibetanernes målsætning, men også alle frie mænds og kvinders målsætning verden over.
Europa-Parlamentet vedtog for nu næsten tre år siden, i juni 2002, et beslutningsforslag, som opfordrede medlemsstaternes regeringer til at anerkende Tibets eksilregering, Dalai Lamas regering. Det er efter min opfattelse på denne måde, vi for alvor kan styrke vores tibetanske venner og vise vores kinesiske venner, at retsstaten bygger på et solidt fundament af dialog, ikke kun en skindialog, ikke kun smuler, som de tilbyder tibetanerne og samtidig os i Europa, for, som det har været tilfældet i 40 år, at give indtryk af, at de ønsker dialog, mens de altid afviser reel dialog og enhver politisk løsning.
Formanden for det tibetanske eksilparlament, professor Samdhong Rimpoche, har anmodet om tilbageholdenhed indtil juni. Jeg vil være tilbageholdende indtil da, men jeg mener, at vi derefter bør tage vores støtte til kampen for et frit Tibet op til fornyet overvejelse.

Schreyer
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, Kommissionen bifalder Parlamentets initiativ til at forelægge en beslutning om menneskerettighedssituationen i Tibet. Vi er meget bekymrede over de dødsdomme, der blev afsagt den 2. december for Lobsang Dhondup og Tenzin Delek. Vi minder om, at hr. Delek stod på listen over enkeltsager, som blev overrakt til de kinesiske myndigheder i forbindelse med menneskerettighedsdialogen mellem EU og Kina. Kommissionen er desuden bekymret, fordi de to dødsdomme er de første i nogle år, som er blevet afsagt over tibetanere på grund af en angivelig politisk forseelse.
Kommissionen benytter lejligheden til at meddele Europa-Parlamentet, at EU-trojkaen foretog en demarche på ambassadørniveau hos de kinesiske myndigheder den 13. december, hvor EU bad om informationer om de to sager og især om det anvendte bevismateriale og krævede en genoptagelse af sagen i overensstemmelse med de retfærdige internationale procesregler. Desuden bekræftede trojkaen under henvisning til den løbende kampagne om det såkaldte hårde indgreb på ny, at EU generelt afviser dødsstraf og anvendelsen af den i Kina. Henrettelserne er takket være den omgående indgriben fra EU's side og presset fra USA og Australien ikke fuldbyrdet endnu, og de to dømte har anket dommene. Således kan henrettelserne ikke ske, før folkeretten har prøvet sagen på ny. Selv om vi tror, at den umiddelbare fare for en henrettelse i første omgang er afværget, vil Kommissionen fortsat følge denne sag med største opmærksomhed, især hvad angår tilvejebringelsen af solide beviser og garantier for en retfærdig retssag.
EU øver stadig pres på Kina for at sikre beskyttelsen af det tibetanske folks kulturelle, sproglige og religiøse identitet. EU har også gentagne gange krævet indførelse af en direkte dialog mellem Beijing og Dalai Lama, da det er den eneste vej til at sikre en fredelig og vedvarende regulering af det tibetanske spørgsmål.
I denne sammenhæng føler Kommissionen sig opmuntret af det positive budskab, som blev formidlet af de to udsendte for Dalai Lama i anledning af deres besøg i Kina i september 2002. Vi håber, at dette var et første skridt hen imod indførelsen af en mere regelmæssig dialog mellem Beijing og Dalai Lama. Kommissionen ønsker stadig kun at træffe samarbejdsforanstaltninger i Tibet, der umiddelbart kommer den tibetanske befolkning til gode.
Formanden.
Tak, fru kommissær Schreyer.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i direkte tilslutning til forhandlingen.

Formanden.
Vi går nu over til afstemningen.
Før afstemningen om Tibet
Mann, Thomas (PPE-DE).
Fru formand, vi foreslår, at titlen ændres, også på grund af den diskussionssituation, det er resulteret i nu, og mange talere burde egentlig stemme for dette forslag. Det betyder, at vi foreslår følgende: "Situation des droits de l'homme des Tibétains".
Posselt (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil blot sige, at man så også burde vælge den samme formulering i nr. 7 for konsekvensens skyld. Jeg anmoder altså om, at man gør det i hele beslutningen ved titlen og i nr. 7.

Dupuis (NI).
Fru formand, jeg mener, at vi også under punkt 8 har glemt at anmode om, at beslutningen tilstilles Dalai Lama og den tibetanske eksilregering, sådan som det altid sker i vores beslutninger.

Formanden.
Det var opmærksomt. Vi skal sørge for dette.
(Formanden konstaterede, at ingen havde gjort indsigelse mod de mundtlige ændringsforslag, hvorfor de godkendtes)1

Maes (Verts/ALE).
Fru formand, jeg vil gerne vide, om der netop har været en afstemning ved navneopråb. Jeg havde forlagt mit stemmekort, så jeg stemte for sent. Vil De venligst notere, at jeg stemte for?

Formanden.
Vi har noteret det.
Afstemningen er hermed afsluttet.
Stemmeforklaringer
Betænkning (A5-0403/2002) af Kratsa-Tsagaropoulou

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE)
Det Moderate Samlingspartis delegation i Europa-Parlamentet har stemt mod Kratsa-Tsagaropoulou-betænkningen om Kommissionens sjette årsberetning om lige muligheder for kvinder og mænd i Den Europæiske Union i 2001.
Vi mener, at lige muligheder for mænd og kvinder udgår fra alle menneskers lige værd og hvert menneskes ret til respekt for sin person og sine valg, hvad angår familie-, privat- og arbejdsliv. Det er et spørgsmål om retfærdighed, at ingen skal særbehandles på grund af sit køn eller af andre grunde. Al form for undertrykkelse, forskelsbehandling og generalisering skal modvirkes, og alle menneskers lige muligheder for frie valg bør fremmes.
Vi tror derfor ikke, at forslaget i betænkningen er den rette vej at gå. Vi vender os imod de dele af betænkningen, som taler for kønskvotering og såkaldt positiv særbehandling. Det er ikke politikernes opgave at kontrollere, hvordan private arbejdsgivere træffer beslutning om ansættelser i denne henseende. Matematisk omfordeling skaber ikke retfærdighed og fører ikke til virkelig lige muligheder for mænd og kvinder.
Udvælgelsesprocedurerne ved ansættelse og rekruttering til højere uddannelser bør dog så vidt muligt sikre kønsneutralitet. I øvrigt betragter vi i første omgang det fortsatte ligestillingsarbejde som et spørgsmål om en langsigtet holdningsændring og fremhæver skolens betydning for at virke i denne retning.
Vi mener, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender bør have ansvaret for de spørgsmål, som nu håndteres i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder.
Cauquil (GUE/NGL)
Endnu en betænkning om "lige muligheder for kvinder og mænd i Den Europæiske Union". Og den vil givetvis have lige så ringe effekt som de foregående.
Vi har selvsagt stemt for betænkningen, på grund af indholdet, selv om vi ved, at den intet ændrer ved de faktiske forhold. Man kunne foregøgle sig, at det er de hæmmende faktorer i samfundet som sådan, der lægger en bremse på udviklingen, og hævde, at Europa-Parlamentet ved at gentage principperne i det mindste er forud for samfundet. Det er imidlertid heller ikke sandt.
I adskillige medlemslande og lande, som er på vej ind i EU, er provokeret abort, for blot at nævne dette ene eksempel, praktisk talt forbudt, og i alt fald er adgangen hertil stærkt begrænset.
EU's institutioner kunne træffe markante politiske foranstaltninger ved at gøre kvinders rettigheder til en betingelse for optagelse i EU. EU er i stand til at fjerne forhindringer, når det gælder fri bevægelighed for varer og kapital, men det samme er ikke tilfældet, når det drejer sig om at beskytte kvinders grundlæggende ret til at råde over egen krop.

Posselt (PPE-DE).
Fru formand, da formanden allerede ønskede os god jul ved middagstid, hvilket måske har medført, at mange allerede er rejst ved en fejltagelse, vil jeg gerne benytte lejligheden til at takke Dem som vores torsdagsaftensformand for Deres fremragende mødeledelse og lykønske Dem. Jeg vil sige til Dem, at vi ønsker Dem god jul, og med Dem naturligvis alle medarbejdere, som har holdt ud sammen med os indtil i aften.

Formanden.
Jeg siger tak til alle og ønsker alle en rigtig god jul og et godt nytår.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 17.25)
