Slavnostna seja - Ekumenski patriarh Bartolomej I.
Predsednik
Vaša Svetost, patriarh Bartolomej I., v veliko čast mi je, da vas lahko pozdravim na tem slavnostnem delu seje Evropskega parlamenta v času Evropskega leta medkulturnega dialoga 2008. Prvi gost, ki je januarja v sklopu Evropskega leta medkulturnega dialoga govoril pred Evropskim parlamentom, je bil veliki mufti iz Damaska. Slednji je prišel iz Sirije in nas nagovoril kot glasnik miroljubnega islama.
Vi, vaša Svetost, predstavljate krščansko vero, veliki rabin Jonathan Sacks pa bo kot predstavnik judovske vere Evropski parlament nagovoril novembra v Strasbourgu.
Pripadniki teh treh ver - krščanstva, judaizma in islama - že stoletja živijo drug ob drugem. Na žalost to sobivanje ni bilo vedno mirno. Celo danes, na Srednjem vzhodu in tudi drugje, so območja, za katere so značilne napetosti med temi skupnostmi.
V Evropskem parlamentu podpiramo vsako prizadevanje za spodbujanje mirnega sobivanja ver in kultur na Srednjem vzhodu in drugod po svetu. Na Srednjem vzhodu pa so tudi primeri verske strpnosti in skladnih odnosov med ljudmi različnih ver. Ko sem pred kratkim obiskal Sirijo, sem se imel priložnost srečati z duhovnimi vodji različnih verskih skupnosti, ki so mi zagotovili, da v njihovi državi obstajajo dobri odnosi, ki podpirajo dialog med verami in kulturami.
Evropska unija je skupnost, ki temelji na vrednotah, ena izmed naših najpomembnejših vrednot pa je dostojanstvo, ki je neločljivi del vsakega posameznika. V tem smislu je verska svoboda ključnega pomena za človekovo dostojanstvo in sega daleč prek moči, ki jih uveljavljajo državni organi. Ločitev cerkve od države, kar nadvse spoštujemo, je zagotovilo svobode verskih skupnosti pri urejanju lastnih notranjih zadev in zunanjih odnosov. Ta načela ponovno potrjuje Lizbonska pogodba, katere začetek veljavnosti želimo zagotoviti.
Ekumenski patriarhat Konstantinopla s sedežem v Phanarju v Carigradu je bil utemeljen v 4. stoletju in je pomembno duhovno središče za 300 milijonov ortodoksnih kristjanov po vsem svetu. Phanar pomeni "svetilnik", vi, vaša Svetost, pa ste bili vedno svetilnik sprave in miru za vse vernike ortodoksnega sveta in druge.
Z zadnjo širitvijo so se Evropski uniji pridružile države z ortodoksnimi manjšinami, kot so Ciper, Bolgarija in Romunija, Grčija pa je članica EU že od leta 1981. Zadnji papež Janez Pavel II., ki je Evropski parlament nagovoril leta 1988, je to opisal z naslednjo prispodobo: dejal je, da je Evropa po tem, ko je premagala to delitev, spet zadihala s polnimi pljuči. S to prispodobo bi danes ponovno lahko opisali bogastvo razširjene EU, ki so ga ustvarili različni pogledi zahodnega in vzhodnega krščanstva.
Vaša Svetost, zahvaljujem se vam za vaš obisk. Ste ena izmed maloštevilnih oseb, ki bo Evropski parlament nagovorila že drugič. Tu ste bili leta 1994, v Evropskem letu medkulturnega dialoga pa nas boste s svojim nagovorom ponovno počastili. Vašega govora se veselimo.
Dovolite mi, da vas zdaj povabim k besedi v Evropskem parlamentu. Hvala.
(Aplavz)
Njegova Svetost ekumenski patriarh Bartolomej I
Vaša ekscelenca, gospod predsednik Evropskega parlamenta, vaše ekscelence, spoštovane poslanke in poslanci Evropskega parlamenta, cenjeni gostje, dragi prijatelji, najprej vam želim prenesti pozdrave Ekumenskega patriarhata Konstantinopla, ki ima že dolga stoletja svoj sedež v današnjem Carigradu - pozdrave, ki so polni naklonjenosti in spoštovanja. Zlasti bi se želeli zahvaliti svojemu staremu prijatelju, njegovi ekscelenci Hans-Gertu Pötteringu, predsedniku Evropskega parlamenta. Prav tako bi rad izrekel svojo najglobljo zahvalo za izjemno čast, da lahko že drugič spregovorim na plenarni seji Evropskega parlamenta (kot je predsednik že omenil), še posebej ker imam priložnost, da to storim v času obeležitve Evropskega leta medkulturnega dialoga.
Naš ekumenski patriarhat kot prava duhovna ustanova ima pravi svetovni apostolat, s katerim si prizadevamo za dvig in širjenje zavesti človeške družine - torej za spoznanje, da vsi bivamo v istem domu. To je v svojem bistvu tudi pomen besede "ekumenski" - kajti beseda "ikoumene" pomeni naseljen svet; zemljo razumemo kot dom, v katerem prebivajo vsi narodi, rodovi, plemena in jeziki.
Znano je, da izvor naše verske institucije leži v središču aksialne dobe, daleč v zgodovini krščanske vere - pri prvih učencih Jezusa Kristusa. Glede na to, da se je naš Sedež - naše institucionalno središče - nahajal v središču in glavnem mestu Rimskega cesarstva v času krščanstva, je postalo znano kot "ekumensko" z določenimi privilegiji in dolžnostmi, ki jih ima še danes. Ena izmed njegovih glavnih dolžnosti je bila prenašanje odrešilnega sporočila evangelija svetu zunaj Rimskega cesarstva. V časih pred nastopom dobe odkrivanja sveta je večina civilizacij svet razumela dvodomno kot svet, ki je "znotraj", in svet, ki je "zunaj". Razdeljen je bil torej na dva dela: na poloblo civilizacije in poloblo barbarstva. V tej zgodovini vidimo bridke posledice medsebojnega odtujevanja ljudi.
Danes, ko imamo tehnološka sredstva, da bi lahko presegli obzorje našega lastnega kulturnega samozavedanja, se kljub temu še naprej soočamo s strahotnimi učinki razcepljenosti ljudi. Tribalizem, fundamentalizem in filetizem - ki predstavlja skrajni nacionalizem brez spoštovanja pravic drugih - nenehno dopolnjujejo seznam grozodejstev, ki nas silijo k temu, da v prvi vrsti zahtevamo civiliziranost.
In vendar navkljub valom trgovine, preseljevanja in rasti prebivalstva, navkljub verskim prevratom in preporodom ter velikim geopolitičnim gibanjem, mora razgradnja togega in monolitnega samorazumevanja, značilnega za pretekla stoletja, še poiskati svoje trajno pristanišče. Ekumenski patriarhat je plul po valovih teh stoletij skozi viharje in brezvetrja zgodovine. Celih dvajset stoletij - v dobah Pax Romana, Pax Christiana, Pax Islamica in Pax Ottomanica (dobe, za katere so značilni medkulturni boji, spori in odprte vojne) - je Ekumenski patriarhat vztrajal v svoji vlogi svetilnika za človeško družino in krščansko Cerkev. Iz globine naših izkušenj, ki smo jih pridobili v teh globokih vodah zgodovine, nudimo sodobnemu svetu brezčasno sporočilo, ki ima trajno vrednost za ljudi.
Danes se ekumensko področje našega patriarhata širi daleč zunaj meja njegove fizične prisotnosti na stičišču Evrope in Azije, v istem mestu, v katerem smo naseljeni že sedemnajst stoletij od njegove utemeljitve. Čeprav smo maloštevilni, nas je izjemna kakovost naših izkušenj danes pripeljala pred ta častitljivi zbor, da bi z vami delili te izkušnje o potrebi po medkulturnem dialogu, vzvišenem idealu sodobnega sveta, ki prihaja ob pravem času.
Kot ste dejali že sami - če naj navedem besede tega nadvse cenjenega besedila: "Pomembno je, da se v samem središču evropskega projekta zagotovi sredstva za medkulturni dialog in dialog med državljani z namenom krepitve spoštovanja kulturne raznolikosti in spopadanja s kompleksno stvarnostjo v naših družbah ter s sobivanjem različnih kulturnih identitet in prepričanj" (Odločba št. 1983/2006/ES), sam pa bi to plemenito izjavo še ponižno dopolnil, kot sem storil lani, ko sem spregovoril na plenarnem zasedanju Parlamentarne skupščine Sveta Evrope v Strasbourgu: "Dialog je nujen zato, ker je zapisan v samo naravo človeškega bitja".
To je glavno sporočilo, ki vam ga danes ponujamo v premislek: medkulturni dialog je bistvo človeka, saj je človeška kultura del vsakega med nami. Brez takšnega dialoga se razlike znotraj človeške družine skrčijo na pojem "drugega", kar vodi v zlorabe, spore, preganjanje in samomor človeštva - vsi skupaj smo namreč eno človeštvo. Kadar pa nas medsebojne razlike pripeljejo tudi v srečanja in kadar srečanja temeljijo na dialogu, se lahko razvije medsebojno razumevanje, spoštovanje in tudi ljubezen.
V preteklih 50 letih je naša človeška družina izkusila skokovite tehnološke dosežke, o katerih naši predniki niso niti sanjali. Mnogi so verjeli, da bo takšen napredek premostil razlike, ki delijo človeško usodo. Kot da bi nam naši dosežki dali moč, da presežemo temeljne resnice našega moralnega in - če lahko rečemo - našega duhovnega stanja. Toda kljub vsem neverjetnim prednostim in tehnološkemu znanju - znanju, za katerega se zdi, da prekaša našo antropološko inteligenco - smo še vedno priča vsesplošnim nadlogam lakote, žeje, vojne, preganjanj, krivic, načrtovane bede, nestrpnosti, fanatizma in predsodkov.
Sredi tega ciklusa, ki se zdi nezlomljiv, pomena "evropskega projekta" ne smemo podcenjevati. To je eden izmed zaščitnih znakov Evropske unije, ki je dosegla uspeh pri spodbujanju medsebojnega, mirnega in ustvarjalnega sožitja med nacionalnimi državami, ki so bile pred manj kot 70 leti pogreznjene v krvav spopad, ki bi lahko za stoletja uničil evropsko dediščino.
Tukaj, v tej veliki skupščinski dvorani Evropskega parlamenta, si prizadevate za odnose med državami in političnimi stvarnostmi, ki omogočajo spravo med ljudmi. Na ta način priznavate pomen medkulturnega dialoga, zlasti v trenutku evropske zgodovine, ko se v vseh državah in ob vseh družbenih mejah dogajajo preobrazbe. Narodi so se zaradi silovitih sporov in tudi zaradi gospodarske varnosti in gospodarskih priložnosti preseljevali po vsem svetu. Ljudje različnega kulturnega, etničnega, verskega in nacionalnega izvora se torej zaradi potrebe znajdejo v tesni bližini drug drugih. V nekaterih primerih se isti narodi izogibajo večji celoti in se zaprejo pred prevladujočo družbo. Toda v obeh primerih naš dialog ne sme biti samo akademska vaja vzajemnega spoštovanja.
Da bi bil dialog učinkovit, da bi bil preobrazben pri doseganju temeljnih sprememb v ljudeh, ne sme temeljiti na "subjektu" in "objektu". Vrednost "drugega" mora biti absolutna - brez objektivizacije; tako bodo vse strani razumljene v celovitosti njihovega obstoja.
Ortodoksnim kristjanom ikona ali podoba ne pomeni samo vrhunca človeškega estetskega dosežka, temveč otipljiv opomnik večne resnice. Objekt je tako kot na vsaki sliki - religiozni ali ne in ne glede na umetnikov dar - dvodimenzionalen. Vendar pa ortodoksnim kristjanom ikona ne pomeni zgolj religiozne slike - in tudi po definiciji ni religiozen predmet. Gre dejansko za subjekt, s katerim opazovalec, častilec, vstopa v brezbeseden dialog prek čuta za vid. Za ortodoksnega kristjana pomeni srečanje z ikono povezanost z osebo, ki jo ikona upodablja. In koliko bolj bi naša srečanja z živimi ikonami - osebami, ustvarjenimi po podobi in sliki Boga - morala pomeniti povezanost!
Da bi naš dialog bil več kot samo kulturna izmenjava, moramo doseči raven globokega razumevanja absolutne soodvisnosti - ne samo držav in političnih ter gospodarskih akterjev -, toda tudi medsebojne soodvisnosti vseh posameznikov. In takšno oceno je treba podati brez upoštevanja kakršne koli podobnosti med raso, vero, jezikom, etničnostjo, narodno pripadnostjo ali brez upoštevanja meril, na podlagi katerih iščemo samoidentifikacijo in samoidentiteto. Kako je takšna medsebojna povezanost mogoča v svetu, v katerem živi več milijard ljudi?
Dejansko ni nobenega možnega načina, da bi se povezali z vsakim človeškim bitjem - to je lastnost, ki bi jo pripisali Bogu. Vendar pa obstaja način za razumevanje univerzuma, v katerem živimo in ki si ga vsi delimo - za raven obstoja, ki zaobjema stvarnost vseh ljudi -, ekosfero, ki obsega vse nas.
Tako se ekumenski patriarhat - z oklepanjem lastnega čuta za odgovornost za dom, z oikos-om sveta in vseh, ki v njem bivajo - že desetletja zavzema za ideal okolja in opozarja na ekološke krize, ki se pojavljajo po vsem svetu. Tej službi smo se zavezali brez ozira na oseben interes. Kot dobro veste, naš patriarhat ni "nacionalna" cerkev, temveč temeljni kanonski izraz ekumenskih razsežnosti sporočila evangelija in ustreznih odgovornosti patriarhata znotraj Cerkve. To je tisti globlji razlog, zaradi katerega so ga Cerkveni očetje in koncili poimenovali "ekumenski". Zvesta skrb cerkve Konstantinopla presega vse jezikovne, kulturne, etnične in celo verske opredelitve, saj želi služiti vsem narodom. Čeprav ima povsem lastno zgodovino - kot vsaka druga institucija -, je ekumenski patriarhat s svoji večno misijo služenja v 1 700 letih presegel zgodovinske kategorije.
V okviru naše službe okolju smo do danes sponzorirali sedem znanstvenih simpozijev, ki združujejo množico disciplin. Naša pobuda ima izvor na otoku, ki je človeštvu dal Apokalipso, Knjigo razodetja: to je sveti otok Patmos v Egejskem morju. In prav na Egejskem morju smo leta 1995 pričeli velikopotezen program, v okviru katerega vse dosedanje znanstveno znanje o oceanih povezujemo z duhovnim pristopom svetovnih verstev do vode, zlasti svetovnih oceanov. Po Patmosu leta 1995 smo prepluli Donavo, Jadransko morje, Baltsko morje, Amazonko, Arktično morje (septembra lani), pravkar pa se pripravljamo na plovbo po Nilu v Egiptu ter po reki Misisipi v Združenih državah, oboje naslednje leto.
Kar iščemo, ni samo trajen dialog, ki je uporaben za praktične potrebe, temveč dialog, ki ozavešča ljudi. Medtem ko si prizadevamo, da bi dobili odgovore na ekološke skrbi in krize, hkrati vodimo udeležence k bolj celostnem razumevanju samih sebe kot posameznikov, ki so del večje celote in ki so z njo povezani. Ekosfere človeškega obstoja ne želimo sprejemati kot stvar, ki jo je treba nadzorovati, temveč kot sobojevnika na poti k rasti in napredku. Apostol Pavel, katerega 2 000-letno dediščino letos praznujeta tako ortodoksna kot rimokatoliška Cerkev, v enem izmed svojih najbolj znanih pisem, Pismu Rimljanom, pravi: "Saj vemo, da celotno stvarstvo vse do zdaj skupno zdihuje in trpi porodne bolečine".
Vsak ekosistem na tem planetu je kot narod - po definiciji je omejen na prostor. Estuarij ni tundra, savana ni puščava. Toda tako kot vpliv vsake kulture bo tudi vpliv vsakega ekosistema močno presegel njegove naravne - ali, v primeru kultur, nacionalne - meje. In šele ko bomo spoznali, da je vsak ekosistem del edinstvene ekosfere, v kateri bivajo prav vse živeče duše, ki izpolnjujejo ta svet, bomo sposobni doumeti medsebojno povezanost, silovito skupnost vsega življenja ter našo pravo medsebojno odvisnost. Brez takšnega spoznanja stopamo proti ekocidu, samouničenju tiste ekosfere, ki podpira celoten človeški obstoj.
Tako danes torej prihajam pred vas, da bi osvetlil to leto medkulturnega dialoga, vam prinesel prispodobe iz naravnega sveta in podprl vaše transcendentne človeške vrednote. Ekumenski patriarhat kot institucija že stoletja živi kot razmeroma majhen ekosistem znotraj veliko večje kulture. Zato mi na podlagi te dolge izkušnje dovolite, da predlagam najpomembnejšo praktično posebnost, ki zagotavlja uspeh medkulturnega dialoga.
Na prvem mestu mora biti spoštovanje pravic manjšin znotraj večinske skupnosti. Tam, kjer se manjšinske pravice spoštujejo, bo družba v glavnem pravična in strpna. V vsaki kulturi bo en del vedno prevladoval - bodisi na temelju rase, vere ali katere koli druge kategorije. Segmentacija je v našem raznolikem svetu neizogibna. Kar želimo pripeljati h koncu, je razcepljenost! Družbe, ki so zgrajene na izključevanju in represiji, ne smejo obstati. Ali kot je rekel božji Princ miru Jezus Kristus: Vsako kraljestvo, ki se razdeli zoper sebe, bo opustošeno in nobeno mesto ali hiša, ki sta zoper sebe razdeljena, ne bosta obstala.
Moj nasvet vsem je, da je treba prepoznati, da šele ko sprejmemo vso polnost prisotnosti vseh nas znotraj ekosfere človeškega obstoja, lahko sprejmemo "drugost" ljudi okrog nas - manjšin ali večin - s pravim čutom za krvno sorodstvo človeške družine. Šele takrat neznanca med nami ne vidimo več kot tujca, temveč kot brata ali sestro v človeški družini, družini Boga. Ko Sveti Pavel v prvem stoletju govori Atencem, zelo prepričljivo in jedrnato pojasnjuje vsečloveški odnos in bratovščino.
Zato Evropa potrebuje Turčijo za svoj projekt in zato mora Turčija spodbujati medkulturni dialog in strpnost, da bi se lahko vključila v evropski projekt. Evropa ne bi smela imeti za tujo tiste vere, ki je strpna in spoštljiva do drugih. Velike vere, kot je tudi evropski projekt, lahko postanejo sila, ki presega nacionalizem in ki presegajo tudi nihilizem in fundamentalizem, če svoje zveste privržence usmerijo v to, kar nas združuje kot ljudi, in če spodbujajo dialog o tem, kar nas razdružuje.
V naši državi, Turčiji, opažamo dobrodošlico nove gospodarske in trgovinske partnerke, vendar pa čutimo tudi obotavljanje pri sprejemanju pretežno muslimanske države kot enakovredne. Pa vendar v Evropi živi na milijone muslimanov, ki so prišli sem iz toliko različnih okolij in razlogov; tako kot bi v Evropi še vedno živelo veliko judov, če ne bi bilo grozodejstev druge svetovne vojne.
Dejansko ne gre za to, da se mora Evropa srečati samo z nekristjani; srečati se mora s kristjani, ki ne sodijo v kategorijo katolištva ali protestantstva. Svet doživlja ponoven vzpon ortodoksne Cerkve v vzhodni Evropi po padcu železne zavese kot pravi čudež. Segmentacija vzhodne Evrope je v številnih krajih pripeljala do razcepljanja. Problem ni samo v tem, da središče ne zdrži; središče je komaj opazno. V tem procesu, ko si nacionalne države prizadevajo za ponovno vzpostavitev, je vera ortodoksnih kristjanov tista, ki je vstala, ki se je dvignila celo iznad gospodarske kazalce in dosegla nov status, ki ga ni bilo mogoče napovedati niti pred 20 leti.
Ena izmed glavnih nalog ekumenskega patriarhata je pomagati v procesu rasti in širitve, ki se dogaja v tradicionalnih ortodoksnih državah, s tesnim vztrajanjem pri kanonski normi svetovne ortodoksne Cerkve med več kot četrt milijardami ljudi po vsem svetu. Dragi prijatelji, želim vas obvestiti, da se bodo oktobra - naslednji mesec - na naše vabilo v Carigradu sestali vsi starešine ortodoksnih patriarhatov in avtokefalnih cerkva, da bi razpravljali o skupnih problemih in utrdili vseortodoksno enotnost in sodelovanje. Hkrati bomo skupaj proslavili dva tisoč let, kolikor je minilo od rojstva apostola narodov, Svetega Pavla.
Trenutno v mestu Carigradu čutimo veliko radost in navdušenje, saj se na to proslavo pripravljamo kot Evropska kulturna prestolnica leta 2010. Mesto s svojo dolgo zgodovino predstavlja križišče ljudi iz vseh krajev in skupno bivališče različnih ver in kultur. V preteklem tednu sem bil gost na kosilu, ki ga je predsednik vlade Turčije imel v čast predsednika vlade Španije. Splošno znano je, da sta oba podpornika Zveze civilizacij pod okriljem Združenih narodov. Poslušali smo njuna odlična govora, ki sta bila v sozvočju z diahronim strpnim duhom našega mesta.
In zdaj, dragi prijatelji, da bi izrazil spoštovanje francoskemu predsedstvu in počastil Evropski dan jezikov, ki bo, če se ne motim, naslednji petek, mi dovolite, da zaključim v francoščini.
Vaša ekscelenca, gospe in gospodje v Evropskem parlamentu, ekumenski patriarhat ponovno potrjuje svojo željo, da stori vse, kar je v njegovi moči, da bi prispeval k miru in napredku Evropske unije. Pripravljeni smo, da se vam pridružimo v drugih konstruktivnih dialogih, kot je današnji, in pozorno bomo prisluhnili problemom današnjice.
V tem duhu naš patriarhat goji in neguje pomenljiv dialog z islamom in judaizmom že zadnjih 25 let. Imeli smo že nekaj dvostranskih in tristranskih srečanj. V tem okviru se bomo v začetku novembra sestali v Atenah, da bi že dvanajstič nadaljevali naš akademski dialog z islamom.
Ob teh razpravah nadaljujemo tudi s teološkimi pogovori z rimokatoliško, anglikansko, luteransko in reformistično Cerkvijo ter s starodavnimi orientalskimi Cerkvami: armensko, koptsko itd. Konec oktobra bomo na Papeževo povabilo imeli priložnost in celo privilegij, da spregovorimo na 12. svetovni sinodi katoliških škofov v Vatikanu.
To bi moralo pokazati, da je ekumenski patriarhat izredno aktiven na področju ekumenskega dialoga in da želi prispevati k boljšemu razumevanju ljudi, spravi, miru, solidarnosti in prizadevanjem za boj proti fanatizmu, sovraštvu in vsem oblikam zla.
Želel bi se zahvaliti za to edinstveno priložnost, da sem lahko že drugič nagovoril vašo skupščino, in Boga prosim, da vsem vašim pravičnim podvigom da večni blagoslov.
Dovolite mi, da s tega cenjenega mesta izrazim vse najboljše želje vsem muslimanom tega sveta pred največjim praznikom ramadanom, pa tudi vsem judom sveta pred praznikom novega leta Roš hašana. Vsi smo bratje in sestre, otroci istega božanskega Očeta in na tem planetu, za katerega smo odgovorni, je dovolj prostora za vse, ni pa prostora za vojne ali tiste, ki se želijo pobijati.
Še enkrat se vam iz vsega srca zahvaljujem za to veliko čast in privilegij, da sem vas lahko danes tukaj nagovoril.
(Stoječe ovacije)
Predsednik
Vaša Svetost, Evropski parlament s stoječimi ovacijami izraža veliko zahvalo za vaš govor. Omenili ste pax, mir za človeško družino in stvarstvo. Mir je vrhunec spoštovanja človekovega dostojanstva.
Ni se nam treba strinjati z vsakim prepričanjem, ki obstaja, niti nam ni treba sprejeti vsakega stališča. Vendar pa moramo spoštovati druge može in ženske. Prav to spoštovanje je namreč jedro človekovega dostojanstva, je jedro strpnosti.
V tem duhu bi vam želeli še enkrat izraziti našo najglobljo zahvalo za prispevek, ki ste ga dali Evropskemu letu medkulturnega dialoga. To je dragocen prispevek, ki spodbuja razumevanje med ljudmi naše celine in sveta ter spravo, mir in svobodo.
Vaša Svetost, najlepša hvala.
(Aplavz)
