Kmetijstvo kot strateški sektor v okviru prehranske varnosti (kratka predstavitev) 
Predsednik
Naslednja točka je poročilo o priznanju kmetijstva kot strateškega sektorja v okviru prehranske varnosti, ki ga je v imenu Odbora za kmetijstvo in razvoj podeželja vložila gospa Sârbu.
Daciana Octavia Sârbu
Gospod predsednik, v čast mi je, da vam lahko predstavim poročilo, ki govori o strateškem pomenu kmetijstva pri zagotavljanju prehranske varnosti Evropske unije. Kmetijstvo je tema, ki je v naših razpravah o strategiji in prihodnosti Evropske unije zapostavljena. To poročilo bo pokazalo, da Evropa ni dosegla prehranske varnosti, da kmetovalcem in celotnemu podeželju grozi izginotje in da bodo novi izzivi, kot so podnebne spremembe, verjetno destabilizirale že tako pojemajoče zaloge hrane, ne samo v Evropi, temveč tudi po vsem svetu.
Ker se mora proizvodnja hrane do leta 2050 povečati za najmanj 70 %, da bi se zadovoljilo povpraševanje svetovnega prebivalstva po hrani, mora biti tema prehranske varnosti v središču razprav tako na svetovni kot evropski ravni. Evropska unija se mora odločno odzvati na te izzive, to poročilo pa je naš poskus, s katerim želimo danes predlagati vrsto posebnih ukrepov.
Prvič, potrebujemo močno skupno kmetijsko politiko, katere cilj bo zagotoviti prehransko varnost za čim več državljanov EU in tudi pomagati pri zagotavljanju prehranske varnosti na svetovni ravni ob upoštevanju omejenih virov in vpliva podnebnih sprememb. O prehranski varnosti pa ne moremo govoriti, če se posebej ne dotaknemo dveh ključnih vprašanj: nestabilnosti trga in nestanovitnosti cen ter pojemajočih zalog hrane.
Kar zadeva nestanovitnost cen, sem Komisijo pozvala, da v okviru nove SKP okrepi vlogo instrumentov za posredovanje na trgu in sprejme doslednejše ukrepe za omejitev špekulacij na kmetijskih trgih. Svetovne zaloge hrane so danes precej bolj omejene, kot so bile v preteklosti. Ocene kažejo, da lahko izpolnjujejo svetovne zahteve po hrani samo en mesec in pol. Zato mislim, da bi bilo koristno vzpostaviti svetovni sistem zalog hrane, tj. sistem, ki bi vseboval tako nujne zaloge za zmanjšanje lakote kot tudi zaloge za uravnavanje cen na kmetijskih trgih, ki bi spadal pod mednarodno okrilje in ki bi dobil podporo strokovnega znanja in izkušenj obstoječih institucij, kot so ZN ali FAO. Mislim, da bi morala ta ukrep sprožiti Evropska unija, zato sem prosila Komisijo, da prevzame to vlogo.
Drugo pomembno vprašanje tega poročila je položaj mladih kmetovalcev. Če razmišljamo o prihodnosti evropskega kmetijstva, se moramo bolj osredotočiti na mlade kmetovalce. Samo 7 % kmetovalcev iz Evrope je mlajših od 35 let. Zato sem Komisijo prosila, da zagotovi ukrepe za njihovo podporo.
Na drugi strani pa sem poudarila tudi potrebo po ohranitvi raznolikosti evropskega kmetijstva. V tej zvezi sem omenila, da tradicionalne kmetijske prakse, družinske kmetije, kmetovanje manjšega obsega in ekološko kmetovanje lahko dajo dragocen prispevek k prehranski varnosti. Pozvala sem tudi k oblikovanju vseevropskih programov, ki bodo zagotovili podporo tem oblikam kmetijstva. Ne smemo pa pozabiti, da revščina in lakota vztrajata v Evropski uniji in da je to zimo več milijonov Evropejcev zaprosilo EU za pomoč v hrani. Zato je v sedanji gospodarski krizi izredno pomembno, da uporabimo sredstva EU, da bi ohranili program EU "Pomoč v hrani za najbolj prikrajšane osebe".
Nazadnje bi se želela zahvaliti poročevalcem v senci in mojim drugim kolegom iz Odbora za kmetijstvo in razvoj podeželja za njihovo dobro sodelovanje in prispevke, ki so jih dali pri pripravi tega poročila, kakor tudi sekretariatu Odbora za kmetijstvo in razvoj podeželja. Upam, da bomo jutri skupaj sprejeli poročilo, ki bo izpolnilo pričakovanja evropskih državljanov.
Mairead McGuinness
Gospod predsednik, želela bi se zahvaliti naši poročevalki gospe Sârbu za odlično delo, ki ga je opravila pri tem poročilu in za njeno sodelovanje z vsemi poročevalci v senci. To poročilo izhaja iz dela, ki sem ga opravljala v teku prejšnjega mandata v zvezi z vlogo skupne kmetijske politike in svetovne prehranske varnosti.
Žal mi je, da o tem poročilu razpravljamo tik pred polnočjo. Mogoče pa se bosta minuto pred polnočjo Evropa in svet zavedla dejanskega stanja v zvezi z negotovim položajem, v katerem se nahajamo, ko govorimo o proizvodnji hrane.
To poročilo je izredno dobrodošlo v naši splošni razpravi o tej temi in tudi v okviru naše razprave o reformi skupne kmetijske politike.
Imela sem nekaj pomislekov, vendar menim, da se ti odražajo v končnem besedilu. Mnenje, da je ena oblika proizvodnega sistema boljša od druge - da je ekološko, majhno, lokalno boljše -, ni dober argument. Potrebujemo vse proizvodne sisteme, da bi prispevali k prehranski varnosti. Lotiti se moramo nestabilnosti trga in špekulacij in mislim, da še nimamo vseh odgovorov.
Edini osrednji problem kmetijstva so nizki prihodki za kmetovalce. Mladi kmetovalci ne bodo delali zastonj, zato moramo obravnavati problem nizkih prihodkov, če želimo zagotoviti varno preskrbo s hrano.
Miroslav Mikolášik
(SK) Gospod predsednik, zaradi nenehne rasti prebivalstva smo dolžni sprejeti intenzivnejši pristop k vprašanju prehranske varnosti in dostopa do ustrezne, zdrave in hranljive hrane.
Da bi zagotovili prehransko varnost, je treba nujno povečati preglednost in pravičnost v dejanski prehranjevalni verigi, da bi lahko zagotovili primeren donos za kmetovalce, skupaj z dobički in nadzorom nad cenami, ter trajnosten kmetijski sektor.
Po mojem mnenju je izredno pomembno, da se uporabi odločna politika na področju razvoja podeželja, s čimer bomo lahko ohranili trajnost podeželja Evrope in povečali konkurenčnost kmetijstva, podprli inovacije, s tem pa na koncu tudi zaposlovanje.
Kmetijstvo je izredno pomembno predvsem na prikrajšanih območjih, zato je treba sprejeti spodbudne ukrepe, da bi podprli kmetijstvo na podeželju, da bi pritegnili več mladih ljudi v kmetijstvo in da bi pomagali zmanjšati regionalne razlike ter zagotoviti trajnostni razvoj.
Luís Paulo Alves
(PT) Gospod predsednik, rad bi najiskreneje čestital moji kolegici, gospe Sârbu, za odlično delo na tem poročilu. Toplo priporočam, da ga Komisija upošteva, predvsem v zvezi s tistimi vidiki, v katerih večplastna razsežnost kmetijskih vprašanj - ki močno presegajo ozke omejitve samega kmetijstva - zahteva vključitev drugih področij, kot sta konkurenčnost na notranjem trgu in finančna ureditev, ter da nameni pozornost prizoriščem zunaj EU, kot je G20 ali Svetovna trgovinska organizacija (STO).
Glavna, odločilna vprašanja za kmetijstvo, za kmetovalce in za zagotavljanje dovolj kakovostne hrane prebivalcem Evrope in ostalih delov sveta je mogoče reševati le, če se jih preuči z vseh zornih kotov. Velikopotezne cilje reforme skupne kmetijske politike je mogoče doseči samo, če reforme presežejo ozke omejitve kmetijstva in če se cilji upoštevajo tudi pri ukrepih, ki se zahtevajo na drugih področjih politike in v drugih svetovnih organih.
To poročilo o tem jasno govori, zaradi česar mu želim izkazati čast.
Janusz Wojciechowski
(PL) Gospod predsednik, tudi jaz bi želel čestitati gospe Sârbu za odlično poročilo, ki je po mojem mnenju eno od najpomembnejših v tem parlamentarnem mandatu.
Število ljudi v svetu se povečuje, medtem ko se zmanjšuje razpoložljiva površina obdelovalne zemlje. Hrana bolj kot kdaj koli prej postaja strateški proizvod. Medtem ko je surovo nafto mogoče nadomestiti s sončno ali jedrsko energijo, ni ničesar, s čimer bi bilo mogoče nadomestiti hrano, ki jo ustvari naš planet. V Evropski uniji se včasih vedemo, kot da bi se nenehno bojevali s problemom prekomerne proizvodnje hrane. Celotna kmetijska politika Evropske unije v zadnjih letih temelji na načinih omejevanja in zmanjševanja kmetijske proizvodnje. Že danes lahko vidimo, da prihaja čas, ko se bomo morali soočiti s pomanjkanjem hrane. Zelo dobro je, da ta signal v obliki poročila gospe Sârbu prihaja iz Parlamenta, in da pravi, da so se razmere spremenile in da se mora zato spremeniti tudi kmetijska politika Evropske unije. Kmetijstvo moramo spoštovati - zagotavlja nam namreč prehransko varnost.
Peter Jahr
(DE) Gospod predsednik, tako kot v vsakdanjem življenju, tako je tudi v politiki: tega, kar imamo, ne cenimo dovolj. Očitno je torej tudi, da imamo v Evropski uniji preveč hrane in da je v trgovinah seveda vedno na voljo ogromno živil. Raven samozadostnosti v Evropski uniji znaša 88 %, če odtehtamo izvoz živalske krme. To pomeni, da si moramo tudi v Evropski uniji prizadevati za ohranitev te ravni samozadostnosti v smislu kmetijskih pridelkov in živil.
Zato sem zelo hvaležen poročevalki, gospe Sârbu, da je ponovno predstavila ta problem. V Evropski uniji potrebujemo tudi skupno kmetijsko politiko, ki bo našim državljanom lahko zagotovila dovolj hrane. Zaradi rasti svetovnega prebivalstva, učinkov podnebnih sprememb in naraščajočih cen energije je jasno, da kmetovalci v Evropi v prihodnosti tega ne bodo zmogli več sami. Za ta namen potrebujemo tudi strateško uskladitev na svetovni ravni.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Gospod predsednik, varnost oskrbe s hrano v EU bo eden izmed najresnejših izzivov, s katerimi se bo v prihodnjih desetletjih soočila varnostna politika. V tem je temeljno izhodišče poročila gospe Sârbu, ki poudarja dejstvo, da bosta hrana in sveža voda čez eno ali dve desetletji postala strateška proizvoda, kakršna sta danes nafta in zemeljski plin. Čas, v katerem prihaja to poročilo, je še posebej ugoden, saj že potekajo razprave o prihodnosti skupne kmetijske politike, načrtuje se proračun za obdobje po letu 2014, mnogi pa so zagreti za zmanjšanje proračuna skupne kmetijske politike. Zelo pomembno je, da se tej skupni kmetijski politiki v prihodnosti zagotovijo ustrezna sredstva, a da bi se to uresničilo, morajo biti finančni ministri in oblikovalci odločitev prepričani, da kmetijsko gospodarstvo v Evropski uniji ne proizvaja samo hrane, temveč tudi javne dobrine, vključno z javnimi okoljskimi dobrinami, ki jih ne bi mogli zagotoviti ali ustvariti brez kmetijstva.
Krisztina Morvai
(HU) Gospod predsednik, ko govorimo o prehranski varnosti, me moti dejstvo, da poročilo obravnava države EU kot eno samo povezano enoto. Razmere v novih državah članicah so popolnoma drugačne od razmer v starih državah članicah. Naj na primer postavim eno vprašanje v zvezi z Madžarsko: kako lahko govorimo o stradanju otrok v državi z izjemnimi kmetijskimi viri? Otroci in odrasli stradajo sredi Evropske unije. Moje drugo vprašanje: kako je mogoče, da je naše kmetijstvo postalo tako disfunkcionalno, da proizvajamo kmetijske surovine na širokih območjih na industrijski ravni, predvsem na nekakšen - oprostite izrazu - kolonialen način, samo zato, da bi jih predelovali v tujini, kjer se ustvarjajo dobički, nato pa te pridelke vračaamo na Madžarsko, kjer jih prodajamo po visokih cenah? Tu je nekaj zelo narobe.
Seán Kelly
(GA) Gospod predsednik, tako kot drugi govorniki, bi tudi jaz rad čestital poročevalki, gospe Sârbu, za njeno delo pri tej temi.
Gospa Sârbu je v štirih minutah obdelala številna vprašanja. Ne bom ponavljal vsega, kar je omenila, želim pa ponovno omeniti dve točki. Prvič, potrebujemo dobro financirano SKP. Upam, da bo ta parlament igral ključno vlogo pri ohranitvi ugleda SKP. Drugič, zagotoviti moramo, da bodo mladi ljudje dobili spodbudo, da se bodo hoteli preživljati s kmetovanjem.
Poleg tega imamo politiko spodbujanja rasti energetskih pridelkov na dobrih kmetijskih zemljiščih. Ali bi morali glede na dejstvo, da se mogoče soočamo s pomanjkanjem hrane v svetu, kjer število prebivalcev narašča za 80 milijonov na leto, to politiko ponovno preučiti? Ali gre mogoče za to, da jemljemo denar tam, kjer je potreben, in da bomo končali s praznimi žepi? To je moje vprašanje.
Csanád Szegedi
(HU) Gospod predsednik, gospe in gospodje, iz poročila je jasno, da se stvari v kmetijstvu tudi tako ne morejo več nadaljevati. Ne moremo več, oziroma velika podjetja ne morejo več prevažati kmetijskih proizvodov iz enega dela sveta v drugega. Seveda lahko nadaljujemo brez kakršne koli prepričljive logike. Jabolka, paprike, paradižnik in mesni izdelki se vozijo v Evropo, med drugim tudi na Madžarsko, a večinoma ne iz Španije ali Nizozemske, temveč iz Kitajske in Brazilije. Zagotovo lahko nadaljujemo na ta način, toda proizvode je treba natovoriti na transportna sredstva, kot so ladje, s katerimi potem potujejo več tednov ali mesecev. Te proizvode je treba ohranjati sveže z različnimi konzervansi, ki so strupeni, če se jih uživa v velikih količinah. Ljudje kupujejo te proizvode v velikih trgovinskih verigah, potem pa se sprašujejo, od kod prihajajo vse te bolezni, raki in tumorji. Seveda je očitno, da jih povzročajo živila z barvili in umetnimi dodatki. Moram dodati, da je treba namesto multinacionalnih korporacij podpreti male kmete, ki lahko rešijo Evropo v razvijajoči se prehrambeni krizi.
João Ferreira
(PT) Gospod predsednik, priznavanja kmetijstva kot strateškega sektorja v okviru prehranske varnosti, o čemer govori to poročilo, ni mogoče ločiti od priznavanja in podpore neodvisni preskrbi s hrano. Bolj ko se povečujeta odvisnost od uvoza hrane in nezanesljiva preskrba s hrano v neki državi, težje je zagotoviti zadostne zaloge hrane njenim prebivalcem, tako v smislu količine kot kakovosti.
Neodvisna preskrba s hrano je najboljše zavarovanje pred nestanovitnostjo cen živilskih proizvodov, to vprašanje pa se je v razporedu dela večkrat pojavljalo. Glavni izvor te nestanovitnosti je v finančnih špekulacijah pri živilskih proizvodih, tj. na področju, v katerega so špekulanti, naložbeni skladi, hedge skladi, pokojninski skladi in velike bančne ustanove usmerile toliko svoje pozornosti, da so se drugi špekulativni baloni bodisi izsušili ali počili.
To špekulacijo je mogoče ustaviti samo z ukinitvijo instrumentov, ki jo omogočajo, tj. nekaterih finančnih produktov, kot so izvedeni finančni instrumenti na prostem trgu.
Na žalost ukrepi, ki jih je na tem področju sprejela Evropska unija, še zdaleč ne zmorejo ustaviti tega zloveščega vala špekulacij in njegovih nečloveških posledic - kar potrjuje tudi zadnje poročilo Združenih narodov, ki ga je pripravil posebni poročevalec o pravici do hrane.
Lívia Járóka
Gospod predsednik, razpravljamo o najrevnejših med revnimi - o evropskih Romih -, vsi skupaj pa z novim madžarskim predsedstvom obravnavamo evropsko strategijo za Rome.
Kmetijstvo se med medsektorskimi vprašanji, ki zadevajo najrevnejše med revnimi, zelo redko omenja predvsem zato, ker najrevnejši med revnimi v Evropi nimajo v lasti nobenih zemljišč. Zato ne govorimo samo o prehranski varnosti, temveč o hrani, ki jo je treba imeti na mizi. Kot je že dejal eden izmed mojih kolegov, je to danes temeljno vprašanje za EU. Mislim, da se mora kmetijski sektor - skupaj z delom Komisije na teh dokumentih - uskladiti z vsemi mikro regionalnimi razvojnimi projekti EU, ki se ukvarjajo z bojem proti revščini in zagotavljanjem hrane za prihodnje generacije.
Kristalina Georgieva
članica Komisije. - Gospod predsednik, Komisija zelo pozdravlja to poročilo, ki prihaja v pravem času, saj cene hrane ostro naraščajo predvsem zaradi spremenljivih vremenskih razmer in naravnih nesreč, a tudi zaradi rasti cen energije, ki vplivajo na ceno hrane.
Zato se želim zahvaliti poročevalki, gospe Sârbu, in članom Odbora za kmetijstvo in razvoj podeželja za njihova prizadevanja.
Prehranska varnost je temeljnega pomena za skoraj milijardo ljudi po vsem svetu, ki še vedno trpijo lakoto, pomembna pa je tudi za ranljive prebivalce v Evropi. Zanje lahko skupna kmetijska politika doseže dejanske spremembe. SKP, ki je včasih deležna očitkov, državljanom EU zagotavlja hrano po dostopnih cenah, zagotavlja pa tudi prehransko varnost v Evropi. To se mora nadaljevati. Prehranska varnost je opredeljena kot osrednje vprašanje v sporočilu o skupni kmetijski politiki do leta 2020, ki ga je Komisija sprejela 18. novembra.
Poročilo, ki ga predstavlja gospa Sârbu, poudarja vprašanje prevelike nestanovitnosti cen, ki je tesno povezano s prehransko varnostjo zaradi vpliva, ki ga ima tako na kmetovalce kot na potrošnike.
Komisija se v celoti strinja, da je treba to vprašanje prevelike nestanovitnosti cen obravnavati. Skupaj si moramo prizadevati za boljšo ureditev, nadzor in preglednost, da bi se lotili problemov trga, za to pa niso potrebni samo boljši finančni predpisi, temveč tudi trajno izboljšana preglednost na trgu.
Poročilo predlaga vzpostavitev svetovnega sistema zalog hrane. To ni enostavno. Imamo že izkušnje z odbori za blago. Ti so se izkazali za neuspešne, zato je o tej temi nedvomno treba temeljiteje razpravljati. Analizirati pa je treba tudi izkušnje, ki smo jih na primer dobili pri milijardo EUR vrednem instrumentu za hrano, ki ga je Komisija sprejela leta 2008, pa tudi pri delu, ki ga Komisija opravlja v tesnem sodelovanju s FAO in Svetovnim programom za hrano, da bi vnaprej razporedili blažilce in tako ublažili udarec naraščajočih cen hran.
Vsa ta prizadevanja so mogoča, ker skupina G20 temeljito preučuje vprašanje zalog hrane, in lahko vam zagotovim, da bo Evropska komisija aktivno sodelovala na teh razpravah v prihodnjih tednih.
Poročilo zahteva - kar ste ponovili mnogi, ki ste nocoj tu - močno politiko na področju kmetijstva in razvoja podeželja, ki bo lahko zagotovila prehransko varnost za vse in ki se bo ob podpori raziskav in inovacij soočila z izzivi, ki jih postavlja dejstvo, da bo s čedalje manj viri, ki jih imamo in ki jih bomo imeli, treba proizvajati več.
Komisija se s tem v celoti strinja. Noben instrument ni bolj ustrezen za izpolnitev teh ciljev kot prav močna skupna kmetijska politika, ki lahko zagotovi gospodarsko in okoljsko konkurenčnost kmetijstva in - kot ste dejali nekateri - ki lahko v kmetijski sektor Evrope privabi mlade ljudi.
Predsednik
Razprava je zaključena.
Glasovanje bo potekalo v torek, 18. januarja 2011.
Pisne izjave (člen 149)
Sergio Berlato
v pisni obliki. - (IT) Prehranska varnost je politična prednostna naloga tako na evropski kot svetovni ravni. Globalizacija prehranjevalne verige pomeni tudi nenehno pojavljanje novih izzivov in včasih tudi tveganj za zdravje in interese potrošnikov.
Eden izmed glavnih izzivov, s katerim se bo morala soočiti Evropska unija, je razvoj reform na področju kmetijstva in prehrane, da bi se zadovoljile potrebe svetovnega prebivalstva. Zadnji podatki kažejo, da prebivalstvo sveta neprekinjeno raste in da bo do leta 2050 naraslo za približno 40 %, s čimer se bodo povečale potrebe po hrani, s katerimi naj bi se sedanje zahteve podvojile.
Države članice in Unija bodo morale zagotoviti zanesljivo preskrbo s hrano, da bi lahko reševale problem čedalje večjih svetovnih potreb po kmetijskih proizvodih in živilih. Da bi dosegla ta cilj, bo morala EU zagotoviti zanesljivost preskrbe z živilskimi proizvodi ob upoštevanju njihovih posebnih značilnosti in hkrati ob zagotavljanju pravilnega delovanja notranjega trga.
Nazadnje želim prositi Komisijo, da preuči vse možne ukrepe za izboljšanje usposabljanja mladih ljudi pri delu in za ustvarjanje zaposlitvenih priložnosti za diplomante na področju prehranske varnosti predvsem za namen prispevanja k zaposlovanju v kmetijskem sektorju.
Zuzana Brzobohatá
Popolnoma pravilno je, da poudarimo pomen prehranske varnosti za prebivalce EU, saj je to njihova temeljna človekova pravica. EU si mora zato prizadevati, da zagotovi, da bodo zdrava in hranljiva živila finančno in fizično dostopna vsem državljanom EU, kar bo prispevalo k njihovem aktivnem in zdravem življenju. Strogo moramo spremljati skladnost z najvišjimi standardi na področju prehrane in kmetijske proizvodnje, na področju varnosti in kakovosti živil in tudi na področju njihove okoljske trajnosti. Kljub temu pa je v teh okoliščinah treba tudi poudariti strogo zahtevo po podobnih standardih kakovosti in varnosti v zvezi z živili, ki se uvažajo iz tretjih držav, da bi se zaščitila konkurenčnost evropskih kmetovalcev. Želela bi podpreti tudi ukrepe, ki bodo spodbujali kmetovalce k izboljšanju energetske učinkovitosti, saj so stroški energije ključni dejavnik donosnosti kmetijskih dejavnosti. Po mojem mnenju je najpomembnejši vidik celotnega poročila prav odločen poziv Komisiji, da v javnem interesu in v sodelovanju z državami članicami zagotovi dostop javnosti do informacij o rezultatih spremljanja prehranske varnosti, predvsem s hitrim sporočanjem teh informacij med državami članicami. Preprosto ne smemo dovoliti še ene napake, kakršna je prodaja mesa s sledovi dioksina, kar se zdaj dogaja v Nemčiji: druge države članice so prejele nepopolne informacije o nastalem stanju ali pa so jih prejele pozno.
Nessa Childers
v pisni obliki. - Ko premišljujemo o tem, kakšna bo končna podoba SKP po letu 2013, začnejo še bolj prihajati v ospredje teme, kot so prehranska varnost, pomanjkanje hrane in trajnost hrane. To je nekaj, kar bodo potrdili skoraj vsi v tem parlamentu in vsi, ki bodo vključeni v pripravo tega zakona. Razmah biogoriva pred nekaj leti nam je skupaj s svetovno prehrambeno krizo v letu 2009 pokazal, da hrana počasi postaja skromen vir. Zato moramo svojo vizijo omejiti: na prvo mesto je treba postaviti trajnost hrane in potrebe tistih, ki nimajo avtomatičnega dostopa do hrane, kmetijske prakse in inovacije je treba usmeriti k pridelavi večje količine hrane in k ustreznim pridelkom, med pripravo novega zakona o SKP pa moramo na koncu tudi zagotoviti, si bo nova SKP prizadevala za Evropo brez ogljika, ki obenem tudi ne bo stopnjevala sedanjega problema z ogljikom.
Robert Dušek
Zanesljivo preskrbo s hrano štejemo za eno izmed temeljnih človekovih pravic. V današnjem svetu 900 milijonov ljudi zaradi revščine trpi stalno lakoto. Prebivalstvo sveta bo do leta 2050 preseglo 9 milijard, svetovna proizvodnja hrane pa se bo morala povečati za 70 %. Kmetijstvo mora na eni strani povečati donos, na drugi pa se mora spopadati z visokimi stroški energije, krčenjem zemljišč, ki niso onesnažena, in posledicami podnebnih sprememb. Obravnavati moramo nestabilnost in nestanovitne cene, ki jih povzroča špekulacija na trgih blaga in pojemajoče zaloge hrane. Zanesljiva preskrba z osnovnimi živili v prihodnosti zahteva močno skupno kmetijsko politiko (SKP). SKP mora izboljšati prehransko varnost s povečanjem produktivnosti in podporo tako okoljsko trajnostni proizvodnji živil kot tradicionalnemu kmetijstvu, malim kmetom, ekološkim kmetijam ter razdeljevanju hrane na lokalni in regionalni ravni. Ti kmetijski modeli prispevajo k prehranski varnosti, saj uporabljajo metode in postopke, ki so jih v posameznih regijah EU preizkusile že generacije. Kmetijstvo je najbolj strateška politika EU, katere uspeh bo pomagal zagotoviti preživetje prebivalcev Evrope v času prehrambene krize. Da bi se SKP lahko uspešno spopadla z učinki podnebnih sprememb, da bi cene živil ohranila na sprejemljivi ravni in povečala preskrbo z zdravimi živili, je pomembno, da se njen proračun ohrani vsaj na obstoječi ravni.
Sandra Kalniete
v pisni obliki. - (LV) Evropsko kmetijstvo je eno izmed strateško najpomembnejših sektorjev Unije, saj več kot 500 milijonom prebivalcem zagotavlja preskrbo s hrano. Da bi torej evropska kmetijska politika lahko opravljala svojo najpomembnejšo nalogo, tj. da bi prebivalcem Evrope zagotavljala zdravo in kakovostno hrano po primernih cenah in ob tem poskrbela ustrezen prihodek za kmetovalce, mora biti konkurenčna na svetovnem trgu, obenem pa mora biti zagotovljena tudi poštena konkurenca na notranjem trgu Evrope. Zato moramo pri reformi SKP doseči enake konkurenčne pogoje za vse kmetovalce Evrope. Države članice EU se še ne spopadajo s problemi prehranske varnosti. A do takšnih tveganj bo prišlo v prihodnosti, zato se moramo ustrezno odzvati, še preden se to zgodi. Upoštevati moramo, da morajo kmetovalci že zdaj delati za minimalen prihodek ali celo za izgubo, kar negativno vpliva na njihovo zmožnost ohranjanja proizvodnje. Dejstvo je tudi, da naravne nesreče vplivajo na cene živil v trgovinah in s tem tudi na razpoložljivost živil ljudem. Priznati moramo strateški pomen kmetijstva v Evropski uniji in storiti vse, kar je v naši moči, da bi zagotovili, da se prebivalci Evrope v prihodnosti ne bodo morali spopadati s pomanjkanjem hrane zaradi tega, ker politiki in vlade EU niso pravočasno opazili tveganj in jih odpravili. Priznavanje kmetijstva kot strateško pomembnega sektorja za prehransko varnost je pomemben korak, s katerim se bo mogoče izogniti problemom prehranske varnosti v prihodnosti.
Elisabeth Köstinger
Samoiniciativno poročilo potrjuje dejstvo, da je kmetijstvo strateškega pomena za svetovno prehransko varnost. Pogled v prihodnost kaže, kako nujno je treba ukrepati. Strokovnjaki ocenjujejo, da se bodo svetovne potrebe po hrani do leta 2050 podvojile. Kmetijstvo mora imeti možnost, da izpolni velike potrebe rastočega prebivalstva po varni in primerni hrani. Obenem pa je treba obravnavati ovire, ki so posledice upadanja naravnih virov, visokih cen energije in podnebnih sprememb. Podpirla sem poročilo, ki jasno kaže, da je prehranska varnost tudi v Evropski uniji osrednje vprašanje, za katero je potrebno usklajevanje posameznih političnih področij. Izboljšanje je mogoče doseči samo ob sodelovanju na področjih kmetijske, razvojne, trgovinske, finančne in energetske politike ter raziskav. Zagotavljanje prihodka za kmete in preskrba z zadostno količino kakovostne hrane morata biti zato osrednja cilja skupne kmetijske politike. Velika nestanovitnost tržnih cen v kmetijskem sektorju je posledica neuspele pridelave, špekulacije in koncentracije na trgu, ki so veliki dejavniki negotovosti. Posredovanja kopičenje zalog so krizni mehanizmi, ki bodo ustavile zlorabo na trgu in špekulativne transakcije. Pomembno je, da se tem mehanizmom za posredovanje na trgu dodeli osrednja vloga v prihodnji skupni kmetijski politiki. Druga pomembna točka je predlog za vzpostavitev svetovnega sistema zalog hrane in rezerv v izrednih razmerah.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
Evropa potrebuje skupno kmetijsko politiko, ki bo zagotavljala razvoj in ne stagnacije evropskega kmetijstva. Kmetijska politika mora odgovoriti na evropske in svetovne izzive, zlasti če upoštevamo dejstvo, da se po ocenah Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo proizvodnja hrane mora povečati za najmanj 70 %, da bi izpolnila potrebe svetovnega prebivalstva, ki bo do leta 2050 presegel 9 milijard. Jasno je torej, da mora skupna kmetijska politika povečati prehransko varnost s povečanjem učinkovitosti in obenem s podpiranjem okoljsko trajnostne prehranske politike. Želim poudariti, da morajo predpisi na tem področju biti pregledni. Cenim pobude, ki priporočajo podpiranje raznolikosti kmetijstva in uporabo tradicionalnih in ekoloških metod kmetovanja. Poleg tega je pomembno, da se mladim kmetovalcem zagotovi dostop do zemljišč in posojil, da bi lahko izpolnili cilje SKP, kot so inovacije, modernizacija, izboljšanje konkurenčnosti in predvsem sodobno kmetijstvo.
Véronique Mathieu
v pisni obliki. - (FR) Povezava med evropsko skupno kmetijsko politiko (SKP) in svetovno prehransko varnostjo je pomembna tema, ki jo je treba upoštevati v procesu oblikovanja SKP za obdobje po letu 2013. Prednostne naloge SKP je treba dejansko preučiti tako v okviru želja naše sodobne družbe, pa tudi omejitev, s katerimi se bomo v prihodnosti soočali povsod po svetu. Po ocenah Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo se mora proizvodnja hrane povečati za najmanj 70 %, če bo hotela izpolniti čedalje večje potrebe svetovnega prebivalstva. Evropa mora upoštevati prehransko varnost sveta in povečati svojo proizvodnjo glede na omejen uvoz. Poleg tega podpiram predlog o pregledu naše finančne zakonodaje, da bi se tako spopadli z nestanovitnostjo cen, ki je predvsem posledica špekulacij. Da pa bi ta pregled bil učinkovit, ga je treba sočasno opraviti tudi na mednarodni ravni. Zelo sem vesela, da je ena izmed prednostnih nalog francoskega predsedstva skupine G20 na tem področju boj proti nestanovitnosti cen živil in blaga.
Iosif Matula
Porast svetovnih potreb po hrani, ki je posledica rasti prebivalstva na planetu, očitno vpliva na naravne vire hrane in zahteva nove predpise in previdnostne ukrepe na področju prehranske varnosti. Prednostna naloga EU je zagotoviti državam članicam pravico do prehranske varnosti in pomagati državam v razvoju pri doseganju ustrezne ravni prehranske varnosti. Mislim, da je pomembno podpreti proizvodnjo in prodajo lokalnih tradicionalnih živil. Regionalni živilski proizvodi lahko prinesejo številne koristi: nižje stroške prevoza in manjše tveganje, da se bodo živila pokvarila. Obstajajo številne regije z velikim kmetijskim potencialom, ki pa ostaja neizkoriščen zaradi socialnih ali gospodarskih neravnovesij, starajočega se podeželskega prebivalstva ali industrializacije. Velika področja kmetijskih zemljišč se dejansko ne uporabljajo na učinkovit način. Regionalni organi lahko igrajo ključno vlogo pri prehranski varnosti, tako da podprejo kmetijsko zmogljivost regij, ki imajo ta potencial. EU je eden izmed vodilnih akterjev na svetu na področju raziskav in inovacij, vključno s kmetijskim sektorjem. Neprekinjena rast mestnega prebivalstva, ki tvori večino, predstavlja nov izziv: kako pomemben je razvoj mestnega kmetijstva za zagotavljanje prehranske varnosti z uporabo različnih modelov, kot je vertikalno mestno kmetijstvo?
Tiziano Motti
Podpiram pristop, ki ga predlaga resolucija, ki je bila danes sprejeta v tej dvorani: prehranska varnost je temeljna človekova pravica, uresniči pa se takrat, ko so zadostne količine primerne, varne in hranljive hrane fizično, socialno in ekonomsko dostopne vsem ljudem ves čas. V Evropski uniji danes pod pragom revščine še vedno živi približno 80 milijonov ljudi, mnogi med njimi pa so deležni pomoči prek programov za pomoč v hrani. Ustrezna prehrana je neizogibno ključni dejavnik pri našem zdravju, del znanstvene skupnosti pa še vedno izraža preveč pomislekov glede gensko spremenjenih organizmov. Zato nasprotujem odprtosti za GSO, ki jo kaže to besedilo predvsem v tistem delu, ki govori o razširitvi postopka odobritve za uvoz gensko spremenjenih živil iz tretjih držav v Evropsko unijo. Zaradi doslednosti dvomim, da lahko našim kmetovalcem prepovemo uporabo tehnik, ki jih potem dopuščamo pri uvozu. Vendar pa podpiram ukrepe, ki spodbujajo mlade kmetovalce - ti trenutno predstavljajo samo 7 % vseh kmetovalcev - z zagonskimi premijami, subvencioniranimi obrestnimi merami na posojila in drugimi spodbudami, ki jih izvajajo države članice v svojih proračunih za razvoj podeželja, saj vem, da evropska kmetijska proizvodnja lahko ohrani svoje sedanje visoke ravni kakovosti in varnosti.
Rareş-Lucian Niculescu
v pisni obliki. - (PL) Pozdravljam poročilo priznanju kmetijstva kot strateškega sektorja v okviru prehranske varnosti. Vendar pa sem tudi neprijetno presenečen, da se je Parlament odločil, da razpravi o tem nameni tako malo časa. Ta tema je še posebej aktualna danes, ko spoznavamo, kako lahko prehrambena kriza vpliva na stabilnost držav. Eden izmed vzrokov za nemire v Tuniziji je bilo zvišanje cen hrane. Tudi Alžirija, Indija in Bangladeš so države, kjer so naraščajoče cene hrane povzročile resne napetosti. Teme, ki so tesno povezane s temo današnjega poročila, so tudi povečanje gojenja pridelkov za biogoriva, finančna špekulacija, zelo hiter prehod pridelovalcev na donosnejše pridelke in nenazadnje tudi spremembe v prehranjevalnih navadah državljanov mnogih držav.
Rad bi podal še zadnjo pripombo. V indeksu, ki jo je izdelala neka japonska banka in ki prikazuje občutljivost na povečanja cen hrane, so štiri od štiridesetih najobčutljivejših držav države članice Evropske unije, skupaj s še eno državo, ki bo kmalu postala članica EU, tri države pa so prve sosede EU. To je zanimiv indeks, nad katerim bi se morali zamisliti.
Pavel Poc
Če kmetijstvo razumemo kot strateško področje, potem je temeljni predpogoj za zagotovitev varne preskrbe s hrano ta, da je Evropska unija samozadostna vsaj pri proizvodnji osnovnih živil in živalske krme. Odvisnost EU od uvoza kmetijskih proizvodov je vzrok za povečanja cen hrane in slabi položaj proizvajalcev EU v tržni verigi. Po ocenah Organizacije ZN za prehrano in kmetijstvo (FAO) se bodo potrebe po hrani in živalski krmi do leta 2050 povečale za 70 %. Zato bo treba uporabiti vse razpoložljive oblike kmetijstva in zagotoviti precejšnjo podporo za finančne naložbe v znanstvene raziskave na tem področju. Večjo podporo in interes javnosti zahteva tudi učinkovita uporaba tradicionalnih kmetijskih vrst, ki so značilne za nekatere regije. Na primer, potrošnik zlahka razume oceno vpliva proizvodnje hrane in prevoznih poti na okolje. Sedanje ravni potratnosti, ki znašajo do 50 % v celotni proizvodni verigi, ter nesorazmerna rast tovornega prometa niso dejavniki, ki bi bili skladni z zagotavljanjem zanesljive preskrbe s hrano. Ne moremo se pretvarjati, da zagotavljamo prehransko varnost in da varujemo okolje, medtem ko obenem dopuščamo odvisnost od pridelkov, ki rastejo na drugi celini in pri svojem uvozu prepotujejo na tisoče kilometrov. Takšne prakse ustvarjajo ogromne posledice za okolje in obenem od držav v razvoju zahtevajo, da uvažajo skoraj vsa potrebna živila, zaradi česar postajajo odvisne, to pa uničuje njihovo gospodarstvo, prebivalce potiska v revščino in povzroča uničenje okolja.
