Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Formanden
Det noterer vi, hr. Balfe.
Protokollen godkendtes

Hardstaff
Hr. formand, jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på, at landbrugsforhandlingerne begynder om nogle få minutter. Ændringsforslagene til to af betænkningerne foreligger endnu ikke på engelsk. Jeg spurgte til ændringsforslagene i går aftes. Det ene sæt dukkede op her til morgen - nemlig ændringsforslagene til Fantuzzi-betænkningen - men der foreligger stadig ingen engelsk oversættelse af ændringsforslagene til Jové Peres- og Happart-betænkningerne. Det er for dårligt, at man forventer, at vi skal drøfte dem, når vi ikke har ændringsforslagene på vores eget sprog.

Formanden
Fru Hardstaff, tjenestegrenene har meddelt mig, at der faktisk har været et teknisk problem. Oversættelserne vil fremkomme så hurtigt som muligt.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, jeg vil blot nævne forbindelserne fra de nærmeste lufthavne til Strasbourg. Ofte når vi ikke frem til mødets begyndelse, for til trods for den gratis afhentningsservice, som byen Strasbourg tilbyder os, samler de os eller koncentrerer de rejsende, når vi ankommer, og nogle gange må vi vente halvanden time eller over to timer på, at de andre rejsende kommer. Jeg vil gerne, ud over at jeg er taknemmelig for den service, som Strasbourg yder os, og som ydermere er gratis, gerne bede om, at vi vendte tilbage til den service, vi tidligere fik, som var mere smidig. Man har fortalt os, at budgettet er blevet beskåret, og jeg forstår godt, at spørgsmålet om budgettet er vigtigt, men hvis man skal spare, ville det være bedre at have ét eller to møder her om året, og ellers være i Bruxelles, hvilket er meget billigere. Vi er alle begejstrede for Strasbourg, men vi ville være meget taknemmelige, hvis man vendte tilbage til den service, som vi tidligere fik her i byen.

Formanden
Mange tak, ærede kollega. Jeg er sikker på, at vi alle er klar over de bemærkninger, som De har givet udtryk for. Vi vil fortsat tage vores skridt over for de franske myndigheder, og vi må så se, om der er mulighed for, at visse ting bliver bedre, for jeg kender selv til de problemer, som De har.

Corrie
Hr. formand, i går morges forlod jeg mit hjem kl. 8.10. Efter at være kommet til lufthavnen og ombord på flyet fik jeg at vide, at min flyafgang var aflyst. Vi ankom hertil i går aftes kl. 22.40. Det er en rejsetid på 14 timer for at komme hertil. Helt ærligt, hvis Air France ikke kan sørge for en bedre flyforbindelse til Strasbourg, vil mange britiske medlemmer simpelthen ikke møde op i Strasbourg.

Formanden
Hr. Corrie, jeg ville ikke tilføje meget, hvis jeg sagde, at De har alles sympati, men det ændrer ikke noget. Vi hørte noget tilsvarende i går aftes under forsæde af næstformand hr. Collins. Desværre er der problemer. Men jeg synes ikke, at vi skal fortsætte den debat nu.

Theonas
Hr. formand, jeg vil gerne bede om, at Europa-Parlamentet noterer sig, at et NATO-missil sidste nat ramte et passagertog i Jugoslavien med adskillige døde til følge og endnu flere sårede. Det er endnu ikke kendt - jeg ved det i hvert fald ikke - om der i dette tog var græske journalister på vej ind i Jugoslavien. Jeg er af den mening, at denne handling, denne katastrofe mod civilbefolkningen og de fredelige transportmidler i Jugoslavien, er en klar overtrædelse af menneskerettighederne. Den er en forbrydelse mod menneskeheden, og jeg mener, at Europa-Parlamentet bør fordømme disse aktioner og denne katastrofe, der har fundet sted i Europa.

Formanden
Hr. Theonas, i morgen skal vi forhandle situationen i Kosovo og de deraf følgende problemer sammen med Rådet og Kommissionen.

Duhamel
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Alle de indlæg til forretningsordenen, vi netop har hørt, virker uensartede, men det er de ikke.
Jeg vil i forbindelse med transportproblemerne gerne minde om, at vi er allierede, og at vi ikke kan klandre Air France, da det er militærflyenes operationer i Serbien og Kosovo, der forstyrrer hele flytrafikken. De, der synes, det er sjovt at kritisere Frankrig, er velkomne til at fortsætte med det, men de tager rent faktisk fejl.

Formanden
Mange tak, hr. Duhamel, for Deres forklaringer. Jeg synes, at vi allerede har berørt tilstrækkelige problemer uden for dagsordenen, og at vi nu bør gå over til dagsordenen .

Landbrug
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
(A4-0168/99) af Happart for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets 16 forordninger om fastsættelse af priser for landbrugsprodukter 1999-2000 (KOM(99)0038 - C4-0077/99 til C4-0091/99 og C4-0093/99-99/0025(CNS) til 99/0039(CNS) og 99/0801(CNS)); -(A4-0164/99) af Jové Peres for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (EF)I.om ændring og berigtigelse af forordning (EF) nr. 2200/96 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (KOM(98)0647 - C4-0709/98-98/0309(CNS)), II.om forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EF) nr. 2202/96 om en støtteordning for producenter af visse citrusfrugter (KOM(98)0647 - C40710/98-98/0310(CNS)); -(A4-0173/99) af Fantuzzi for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om oplysningskampagner og salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter i tredjelande (KOM(98)0683 - C4-0158/99-98/0330(CNS); -mundtlig forespørgsel (O-0042/99) af Juan Colino Salamanca til Kommissionen om import af hvidløg fra tredjelande (B4-0159/99).
Happart
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg fremlægger i dag min sidste betænkning for dette højtærede Parlament, da jeg efter valget den 13. juni ikke længere er medlem af Europa-Parlamentet.
Jeg tager tilbage til wallonerne for at fortsætte mit arbejde for den europæiske konstruktion dér, blot på en anden måde. Vi har alvorligt brug for Europa, og vores børn vil få endnu mere brug for det.
Inden reformen af den fælles landbrugspolitik i 1992 var betænkningen om priserne for landbrugsprodukter blandt de mest efterspurgte, de mest betydningsfulde. Selvom denne betænkning har mistet noget af sin aura, udgør priserne på landbrugsprodukter stadig den dag i dag størstedelen af landmændenes indtægter - mellem 60 og 80 % - afhængig af hvilke produkter der er tale om.
Jeg har via en række forslag om justering af priserne for landbrugsprodukter villet udsende et kraftigt signal til de europæiske landmænd for at bekræfte over for dem, at Parlamentet har i sinde at forsvare deres legitime interesser i denne særligt svære tid, hvor man ser tvivlen forplante sig blandt dem, især hos de unge.
Vi taler mere og mere med vores landmænd om udvidelsen af Den Europæiske Union, og det er nødvendigt. De europæiske landmænd er ikke imod en sådan udvidelse. Flere af dem har i øvrigt allerede indtaget disse nye områder, først og fremmest Polen. Det, de imidlertid ikke vil, er at betale regningen rent fagligt. De er klar til at gøre det nødvendige arbejde og pålægge sig selv de nødvendige restriktioner som borgere, ligesom de øvrige borgere i Europa, hverken mere eller mindre.
Det er grunden til, at jeg har talt om justering og ikke forhøjelse. Er det forbudt at kompensere for tabet på 1, 9 % som følge af overgangen fra den grønne ecu til euroen? Er det forbudt at korrigere for forhøjelsen på 1, 9 % af det inflationskorrigerede prisindeks, der også er blevet forhøjet for landmændene, mens de øvrige europæiske arbejderes lønninger helt legitimt nyder godt af denne stigning, og mens f.eks. de tyske jern- og metalarbejdere - og det er jeg glad for på deres vegne - har fået en lønforhøjelse på 4 %?
Europa-Parlamentet skal gøre sig fri af Ministerrådet og af de regeringer, der vil geninddrive de ikkeanvendte bevillinger for at forbedre balancen på deres interne budget, og som også - for så vidt angår de rigeste lande - vil indføre en delvis gennationalisering af deres landbrugssektor. Så skidt med landmændene i de fattigste lande.
Hvis Rådet i det mindste havde haft mod til at genfinansiere strukturfondene ved at overføre de budgetmæssigt øremærkede beløb, var man sluppet ud af kniben. Hvordan kan vi give dem håbet tilbage? Hvilket job kan man fremover tilbyde de 200.000 landmænd, vi hvert år mister i Europa? Mellem 500 og 600 landmænd opgiver deres fag hver eneste dag, det vil sige mere end 3.000 om ugen i visse områder. Regionerne lægges øde som følge af denne afvandring, hvilket dræber landbruget.
Hvis ikke vi redder landbruget i de fattige regioner i dag, hvad skal vi så gøre i morgen, når USA, efter at have påtvunget os deres dollar-bananer og deres hormonfyldte kød, tvinger os til at opgive vores sociale dimension til fordel for Verdenshandelsorganisationen?
Personligt ønsker jeg ikke et samfund made in USA for mine børn, hvor mennesket er i dollarens tjeneste. Det er det modsatte, jeg vil.
Hvis prisjusteringen afvises sammen med den nødvendige genfinansiering af strukturfondene, er det det samme som at ødelægge den europæiske landbrugssektors kendetegn, hvor diversitet rimer på kvalitet.

Jové Peres
Hr. formand, Kommissionens forslag består i små ændringer af de fælles markedsordninger, som berører frisk frugt og grøntsager og forarbejdning af citrusfrugter.
For frisk frugt og grøntsager foreslås det, at sorterings- og emballeringsomkostningerne i forbindelse med gratis uddelte produkter afholdes af fællesskabsbudgettet.
Det er klart, at hvis det drejer sig om et alternativ til tilbagekøb og uddeling af produkter, er det nødvendigt, at den gratis uddeling ikke bliver til en byrde for producentorganisationerne.
På den anden side foreslår Kommissionen, at medlemmerne af producentorganisationerne skal have lov til at sælge en del af deres produktion uden for den producentorganisation, som de tilhører.
I reformen fra 1996 blev størstedelen af instrumenterne til regulering af markedet erstattet af producentorganisationernes driftsfonde. På grund af producentorganisationernes centrale rolle i de fælles markedsordninger er det nødvendigt at undgå enhver risiko for, at disse markedsordninger bliver svækket, når der sker ændringer i reglerne.
Kommissionen foreslår en udvidelse af de anerkendte producentorganisationers ret til at give deres medlemmer lov til at afsætte en begrænset del af deres produktion direkte til forbrugerne. Det ville være fornuftigt at spørge sig selv, hvordan en producentorganisation kan betragte det som en rettighed at give afkald på sin hovedopgave, det vil sige afsætning af medlemmernes produkter.
Indtil i dag har det direkte salg, som har været af begrænset omfang, kun kunnet ske på selve bedriften. Denne indfaldsvinkel kan skade producentorganisationernes hovedopgave, som er afsætning af deres medlemmers produktion.
Selvom de gældende regler skal være tilstrækkelig fleksible til at tilpasse sig lokale forhold, kan det ikke forsvares at sætte hele ordningen på spil for at imødekomme en lokal skik fjernt fra de områder, hvor størstedelen af Fællesskabets produktion af frugt og grøntsager er koncentreret. I så henseende forekommer det meget mere hensigtsmæssigt at anvende subsidiaritetsprincippet, så hver medlemsstat kan regulere så meget, der måtte være behov for, for at imødekomme lokale traditioner.
For at hindre at betingelserne for producentorganisationernes udøvelse af deres hovedopgave forringes, må enhver undtagelse derfor ledsages af en skærpelse af begrænsningen af den del af medlemmernes produktion, der kan afsættes uden om producentorganisationen, for at kompensere for nedgangen i den mængde, der kan afsættes af producentorganisationerne.
Med hensyn til de citrusfrugter, der skal bruges til forarbejdning, betyder den nuværende ordning alvorlige problemer med en forsinket modtagelse af støtten, som kan komme med 12 måneders forsinkelse for de citrusfrugter, der blev forarbejdet ved produktionsårets start. Disse forsinkelser bliver kun delvis udlignet af forskudsordningen, og nogle producentorganisationer kan føle sig fristet til at opgive leveringerne til forarbejdning og tilslutte sig tilbagekøbsordningen. Kommissionen har udarbejdet et godt forslag til løsning af dette problem.
Støtten til forarbejdning af citrusfrugter har eksisteret siden 1976, og fra da af har det været nødvendigt at korrigere og forebygge kollisioner mellem tilbagekøbsordningen og forarbejdningsordningen. Man bør være varsom, når man fastsætter betingelserne for forarbejdningsstøtten for at undgå, at tilbagekøb bliver en mere rentabel løsning end forarbejdning.
Kommissionens forslag løser ikke problemet med den manglende sammenhæng mellem de fastsatte forarbejdningstærskler for citrusfrugter og de reelle produktionsforhold. Dette kan betyde, at forarbejdning af citrusfrugter bliver mindre rentabel end tilbagekøb. En stigning i tilbagekøbene vil få negative følger for miljøet og vil blive opfattet meget mere negativt af offentligheden end forarbejdningsstøtten.
Den manglende balance mellem instrumenterne i den fælles markedsordning for frugt og grøntsager er kommet klart til udtryk ved forskellene mellem forpligtelsesbevillingerne og betalingsbevillingerne. Efter reformen af den fælles markedsordning for frugt og grøntsager er der konstateret et overskud af forpligtelsesbevillingerne i forhold til betalingsbevillingerne på ECU 400 millioner i drifts- og tilbagekøbsfondene, mens tærsklerne for forarbejdede citrusfrugter udviser et kronisk budgetunderskud. Det foreslås derfor at hæve tærsklerne til gennemsnittet af de mængder, der er forarbejdet i de sidste fire produktionsår, hvilket betyder en ekstraudgift på ECU 64 millioner. Dette tal ligger et pænt stykke inden for den finansielle margen for ikkeafholdte udgifter til tilbagekøb.
Et andet problem, som destabiliserer systemet, er, at der ikke er fastsat sanktionsgrænser. Der kan eventuelt fastsættes en sanktionsgrænse af en størrelsesorden på 20 %. Der skal i den forbindelse mindes om, at der tidligere eksisterede et sådant system, og at det stadig anvendes ved andre produktioner, som reguleres via tærskler.

Fantuzzi
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, jeg bifalder varmt dette forslag til forordning om salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter i tredjelande. Det er et tegn på, at der på trods af alle vanskelighederne og usikkerheden omkring reformen af landbrugspolitikken efter aftalerne i Berlin stadig er nogle vigtige ting, som går i en ny og rigtig retning. Det er efter min opfattelse et tegn på, at det også gælder for landbrugsprodukterne, at de i dag ikke så meget har brug for forsvars- og beskyttelsespolitikker, men derimod for offensive og innoverende politikker, det vil sige politikker med nogle omhyggelige og målrettede salgsfremmende foranstaltninger på tredjelandenes markeder.
Også her i Parlamentet har vi alt for tit hørt globaliseringen omtalt, som om det simpelthen drejede sig om et nettotab for europæisk landbrug. Ved hjælp af dette initiativ ledes spørgsmålet ind på rette spor igen. Globaliseringen er nemlig også en fantastisk mulighed for europæisk landbrug. Den globale efterspørgsel efter landbrugsprodukter og fødevarer af høj kvalitet er nemlig stigende, og Den Europæiske Union har de højeste fødevare-, sikkerheds- og kvalitetsstandarder i verden. Unionen må derfor ikke bare se passivt til og håbe på fremgang. Den skal tværtimod skaffe sig de rette midler, redskaber og strategier, så den bliver mere konkurrencedygtig, og så den kan få gavn af denne øgede globale efterspørgsel efter landbrugsfødevarer af høj kvalitet.
Den rigtige vej at gå er ikke at oversvømme verdensmarkederne med varer med en lav værditilvækst, for med disse varer vil vi få stadig sværere ved at konkurrere med de lande, hvis omkostninger er lavere end vores. Desuden er der som bekendt de lofter over eksportrestitutionerne, som Verdenshandelsorganisationen har fastlagt med hensyn til mængder og værdi. Endelig er vi godt klar over, at de nye forhandlinger i forbindelse med Millenium Round snart vil blive indledt, og vi kan ikke gøre os for store forhåbninger.
Desuden, hr. kommissær, risikerer vi på en måde at komme med noget, der er set før, når det gælder disse emner, og måske også at være lidt sent ude. I forbindelse med USA's landbrugsbudget har jeg set, at de for treårsperioden 1996-1999 har brugt over USD 150 millioner om året på politikker til at fremme landbrugets internationalisering. Vi ved godt, at der allerede var nogle få salgsfremmende foranstaltninger i Den Europæiske Union - og de var også rettet mod landene uden for Europa - inden for de generelle rammer for alle de salgsfremmende foranstaltninger, blandt hvilke støtten til Det Internationale Olivenråds initiativ for at fremme salget af olivenolie på verdensmarkederne har udmærket sig i de senere år.
Jeg vil gerne slutte af med at sige fire ting. For det første skal vi benytte os af denne lejlighed til at sammenfatte, strukturere og samle hele det kapitel, der hedder salgsfremmende foranstaltninger, og ikke bare dem, der er rettet mod markederne uden for Europa, men også dem, som er rettet mod Europas indre marked. Der eksisterer alt for mange usammenhængende initiativer, hvis tankegang, tidsfrister og betingelser er forskellige, og det er nødvendigt at benytte sig af lejligheden til at skabe orden i alt dette.
For det andet skal vi sætte flere midler af. Hvis dette initiativ skal være ordentligt, kan vi ikke nøjes med EUR 15 millioner, der er et ubetydeligt beløb. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har foreslået, at man i perioden 2000-2003 sætter finansieringen op fra EUR 30 til 50 millioner. Også finansieringen af alle de salgsfremmende foranstaltninger, der foreslås i forbindelse med Agenda 2000, og som fra nu af og indtil år 2006 er begrænset til EUR 100 millioner, risikerer at være utilstrækkelig.
For det tredje skal vi have en længere tidshorisont. Det er ikke uden grund, at vi har foreslået at sætte både programmernes varighed og den nye fastlæggelse af prioriteringerne for de produkter, som de salgsfremmende foranstaltninger skal dreje sig om, op fra to til tre år, så foranstaltningerne bliver mere stabile og mere effektive. Og for det fjerde bør vi bevare det grundlæggende princip i denne forordning, nemlig subsidiaritet og supplering, så det ikke bliver initiativer, der kommer fra Bruxelles og fejer alt andet af banen, men som virker supplerende og skaber en synergieffekt, og som selv fremmer nogle lignende foranstaltninger på nationalt plan og inden for producentsammenslutningerne, så denne tankegang kommer til at kendetegne alle hovedpersonerne inden for europæisk landbrug og dettes udfordringer i fremtiden.

Miranda de Lage
Hr. formand, hr. kommissær, Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser har i sin begrundelse for den udtalelse, som jeg har æren af at fremlægge, vurderet, at Kommissionens forslag er meget interessant og kommer meget belejligt. Revisionen af den fælles landbrugspolitik inden for rammerne af Agenda 2000 bør nemlig indeholde et kapitel om eksterne forbindelser vedrørende udvikling af aktioner om oplysningskampagner og salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter i tredjelande.
Disse aktioner skal bidrage til at forøge de europæiske produkters konkurrenceevne på verdensmarkederne, og i den forbindelse er der uden tvivl behov for at promovere deres image. Oplysning og reklame rettet mod især de lande, der stiller høje krav til kvaliteten, og som derfor har en stor købekraft, kan være en god løsning for Fællesmarkedets kvalitetsprodukter, som har en kontrolleret oprindelsesbetegnelse.
Dette initiativ kommer så meget desto mere belejligt, eftersom vi allerede har evalueringerne af salgsfremmekampagnen for olivenolie og spindhør - som også hr. Fantuzzi har omtalt - hvor salget af disse produkter er vokset i tredjelandene takket være salgsfremstød via ad hoc-instrumenter. I forslaget, som er blevet ændret af Landbrugsudvalget, beskriver man en række mulige aktioner, selvom den bedste reklame utvivlsomt altid vil være kvalitet, sikkerhed, hygiejneforhold, mærkning og respekt for miljøet.
Jeg gentager Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelsers positive udtalelse ved behandlingen af forslaget. Man bør dog spørge sig selv - og det har hr. Fantuzzi også nævnt - om finansieringen af et så ambitiøst projekt er muligt med en bevilling på kun ECU 15 millioner om året indtil år 2003. På grund af de enorme bevillinger i den fælles landbrugspolitik bør man planlægge en forøgelse af midlerne, som med en fornuftig forvaltning vil gøre det muligt at forøge eksporten i en verden, der bliver stadig mere globaliseret.
Jeg slutter, hr. formand, med at gentage Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelsers positive indstilling til forslaget, og udvalget glæder sig desuden over det princip, der ligger bag: at styrke Unionens handelspolitik ved hjælp af salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter i tredjelande.

Colino Salamanca
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af Udvalget om Landbrug og Udviklingen af Landdistrikter fremlægge den mundtlige forespørgsel om markedssituationen for hvidløg.
Det drejer sig ikke om en ny situation - det er allerede en tilbagevendende situation - men under alle omstændigheder synes jeg, at det er vigtigt at gøre opmærksom herpå, for det ser ud til, at den direkte årsag til denne ødelæggelse af hvidløgsmarkedet er den ureglementerede tilstedeværelse af produkter fra tredjelande.
Jeg understreger, at det ikke er en ny situation, og hvis vi i dag stiller os dette spørgsmål, er det, fordi perioden for udstedelse af importcertifikater for hvidløg fra Kina med en maksimumsmængde på 12.000 t, jf. forordning 1137/98 af 29. maj, udløber den 31. maj. Ifølge mine oplysninger er den samlede import i 1998 tæt på 50.000 t, og gennemsnittet for importen til Den Europæiske Union har i perioden 1990-1997 været ca. 40.000 t.
Det overraskende er, at lande som Malaysia - som ikke eksporterede noget til Den Europæiske Union i 1993 - Jordan og Indien pludselig optræder med tal på 7.300 t i 1998, eller henholdsvis 6.167 eller næsten 1.000 t. Og her har man i det mindste på papiret hele tiden respekteret de 12.000 t fra Kina. Dette tyder umiddelbart på, at der forekommer trekantsoperationer med hvidløg, som stammer fra Kina, men som kommer på markedet via operationer med tredjelande. På denne måde er såvel kontingentet som beskyttelsesforanstaltningerne ved at miste al deres effektivitet, og det skyldes sandsynligvis også, at der endog ikke kræves oprindelsescertifikater for disse importerede hvidløg, og at man ikke anvender toldkoderne for grønne hvidløg, som ikke har udviklet fed, og for tørre eller halvtørre hvidløg til forbrug korrekt.
Det forekommer nødvendigt atter at minde Kommissionen om, at det drejer sig om en socialt vigtig afgrøde, som for langt størstedelens vedkommende findes i regioner med strukturelle problemer, og som er områder i mål 1, og man må heller ikke glemme nødvendigheden af, at vi ikke blot vedtager det kapitel med foranstaltninger, som er blevet anvendt indtil i dag, men endnu flere, herunder muligheden for at foreslå støtte til landbrugsudviklingen. Vi taler om et fald i dyrkningen, som er lokaliseret til lande og regioner som Castilla-La Mancha, Castilla-León eller Andalusien, der alle optræder i mål 1, og som har gjort denne afgrøde til deres virkelige omdrejningspunkt, da det er den eneste økonomiske aktivitet i nævnte områder.
Kommissionen kender problemet. Man kan bare læse dens egne dokumenter, f.eks. forordning 1197, hvor der står, at Kommissionen fra og med 1993 har registreret en betydelig stigning i forhold til tidligere år i importen af hvidløg fra Kina. På grund af prisen på nævnte hvidløg - ifølge mine oplysninger er produktionsomkostningen i Den Europæiske Union ca. ESP 220 pr. kg og for kinesiske hvidløg ca. ESP 135 - vil dette prisfald på hvidløg kunne forårsage, og det forårsager rent faktisk, alvorlig uro på det fælles marked.
I forordning 544 fastslår Kommissionen, at der efter indførelsen af en beskyttelsesklausul for import af hvidløg fra Kina i de sidste år er sket en betydelig og pludselig stigning i importen af hvidløg fra visse tredjelande, som ikke har tradition for at være eksportører af dette produkt til Fællesskabet. Kommissionen bekræfter selv, at dette giver anledning til begrundet tvivl om den virkelige oprindelse for det hvidløg, der importeres fra disse lande. Importen af hvidløg af tvivlsom oprindelse er blevet ved med at stige.
Hvis dette er oplysninger, som Kommissionen selv har håndteret, og hvis virkeligheden for det aktuelle marked er et sammenbrud, må vi bede Kommissionen om at træffe nogle foranstaltninger, som retter op på denne situation. Man kan ikke leve med, at Kommissionen kender denne situation, at den ved, at de trufne foranstaltninger er utilstrækkelige - som det fremgår af selve markedssituationen - og at vi ikke træffer nogle foranstaltninger. Hvidløgsproducenterne peger selv på muligheden af at fastsætte et maksimalt globalkontingent og endog at fastsætte en ekstra høj toldtarif for de mængder, der overstiger nævnte maksimale globalkontingent.
Jeg ved, at disse spørgsmål ligger inden for mandatet for de kommende forhandlinger. Og det, vi beder om, er under alle omstændigheder, at Kommissionen er på vagt, at den træffer passende foranstaltninger for at undgå, at der år efter år - og jeg gentager, siden 1993 - sker et fald i producenternes indkomst.
Jeg vil også gerne benytte denne lejlighed til at give udtryk for min støtte til såvel betænkningen af hr. Jové som betænkningen af hr. Fantuzzi med hensyn til det, der vedrører forarbejdning af citrusfrugter og støtte til salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter i tredjelande.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne bede Dem have forståelse for, at mit indlæg bliver lidt mere langvarigt, men jeg skal jo tage stilling til fire forskellige betænkninger. Jeg vil begynde med det samme med prisforslagene for høståret 1999/2000.
De forslag, som Kommissionen har stillet, følger den samme stabilitetspolitik, som er blevet ført i de tidligere prispakker. De skal først og fremmest sikre den roll over , som er nødvendig af juridiske grunde. Som følge af reformen vil det desuden fremover kun være ganske få markedsforvaltningsparametre, som skal fastsættes hvert år. I disse tilfælde foreslår Kommissionen, at beløbene ikke skal forhøjes. Jeg mener, at vi bør holde os strengt til foranstaltninger, som ikke modarbejder den samlede strategi, der blev aftalt i Berlin. I denne forbindelse vil jeg også gerne takke hr. Happart hjerteligt for hans betænkning samt medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og medlemmerne af de andre udvalg, som har deltaget aktivt i forberedelsen af denne betænkning.
Lad mig nu komme ind på ændringsforslagene. Jeg begynder med dem, som går ud på at forhøje samtlige priser og tilskud for at tage højde for inflationen på 1, 9 % og indførelsen af euroen. Det drejer sig om følgende grupper af ændringsforslag. For det første er der ændringsforslag 13, 16, 23, 33, 38 og 42 om inflationsraten, ændringsforslag 14, 17, 24, 34 og 39 om indførelsen af euroen og endelig ændringsforslag 15, 18, 19, 20, 21, 22, 25, 27 til 31, 36 og 41 om prisforhøjelsen. Kommissionen kan ikke erklære sig enig i disse forslag, for de ville være i diametral modstrid med den nødvendige forbedring af fællesskabsproduktionens konkurrencedygtighed, både på det indre marked og på verdensmarkedet.
Desuden ville det betyde en ekstra udgift på EUR 463 millioner i år 2000. Hvis man omregner det for den kommende budgetramme for perioden fra 2000 til 2006, løber ekstraudgifterne op på over EUR 3 milliarder. Endelig ville vi med disse forslag ikke i fuldt omfang leve op til vores internationale forpligtelser, især med hensyn til intern støtte eller nedsættelse af støtten.
Desuden er det allerede fastsat i Rådets forordning 2799/98 om den nye agromonetære ordning, at der inden for de fastsatte rammer kan ydes kompensation for dokumenterede indkomsttab som følge af indførelsen af euroen.
I forbindelse med ændringsforslag 1 om den obligatoriske braklægning, som går ud på at bevare braklægningssatsen uændret også for de kommende år, vil jeg gerne henvise til, at det er en del af kompromiset fra Berlin, at der over hele perioden fra 2000 til 2006 skal gælde en basisbraklægningssats på 10 %.
Ændringsforslag 2 vedrører hør og hamp og har til formål at støtte anvendelsen af disse landbrugsprodukter til andre formål end ernæring. Jeg er klar over grundene til dette forslag. Men jeg kan ikke tilslutte mig det, fordi dette spørgsmål må undersøges i en større sammenhæng. Der skal også tages højde for det i forbindelse med den kommende braklægningssats og i forbindelse med mulighederne for initiativer til udvikling af landdistrikterne.
Ændringsforslag 4 og 5 sigter mod at indføre nye initiativer til kontrol af svinekødsproduktionen. Her vil jeg blot gøre opmærksom på, at enhver form for subsidier til svinesektoren på nuværende tidspunkt kun forværrer problemet, fordi det reducerer viljen til at skære ned på produktionen. Desuden ville det også være meget kostbart at realisere et sådant forslag. I øvrigt vil jeg gerne i denne forbindelse gøre opmærksom på, at vi i forvaltningskomitéen flere gange har indbudt medlemsstaterne til at komme med strukturelle forslag. Vi har diskuteret alle de varianter, der er blevet nævnt her. Medlemsstaterne kunne ikke gå ind for nogen af dem, de konstaterede tværtimod, at en rimelig markedsforvaltning er en tilstrækkelig foranstaltning.
Jeg kommer nu til de ændringsforslag, som vedrører vinsektoren. Ændringsforslag 3 og 32 om udbetaling af præmier for endelig nedlæggelse af dyrkningsarealer og forlængelse af fristen for at ansøge om præmien for høståret 1999/2000 fra den 31. december 1999 til den 31. marts 2000 giver ingen problemer. Derimod kan Kommissionen ikke acceptere de øvrige ændringsforslag for vinsektoren af følgende grunde.
For det første, fordi man enten foregriber den reform, som er aftalt politisk, eller ligefrem handler i modstrid med den. For det andet må jeg med hensyn til forbuddet mod nytilplantning af dyrkningsarealer henvise til, at dette forbud i forbindelse med den forrige prispakke blev forlænget til den 31. august 2000, og at der i 1998 måtte gives tilladelse til 10.000 ha ekstra plantningsrettigehder for hvert af høstårene 1998/99 og 1999/2000. De andre ændringsforslag 26 og 31 om månedlig godtgørelse af oplagringsudgifterne for sukker kan Kommissionen ikke tilslutte sig, fordi den foreslåede nedsættelse utvivlsomt skyldes faldet i rentesatserne. Ændringsforslag 35 er ubegrundet set i lyset af den nye tidsplan for reformen af den fælles markedsordning for mælkesektoren.
Hvad angår de tre ændringsforslag 37, 40 og 41 for oksekødssektoren, må jeg gøre opmærksom på, at de ikke er nødvendige set i lyset af forslagene til reform af denne sektor. Afslutningsvis vil jeg gerne erindre om, at man under ingen omstændigheder bør glemme, at i forventning om gennemførelsen af Agenda 2000 er det bestræbelserne på at opnå forenkling og stabilitet, som er grundlaget for disse prisforslag, og som støttes af den brede enighed i denne debat.
Da det er den sidste betænkning, parlamentsmedlem Happart fremlægger, vil jeg gerne sige Dem hjertelig tak, og ét løfte kan De tage med i Deres videre politiske virke: Sålænge jeg er aktiv her, vil jeg ikke tale for nogen amerikanisering af det europæiske landbrug, tværtimod vil jeg ligesom De kæmpe for, at vi kan beholde vores europæiske selvstændighed!
Nu til betænkningen om nogle justeringer i den fælles markedsordning for frugt og grøntsager. Som De ved, er det kun andet år, denne nye markedsordning gælder, og De ved også, at der næste år under alle omstændigheder skal foretages en generel vurdering af, hvordan denne markedsordning fungerer. Under disse omstændigheder mener jeg, det er for tidligt at foretage mere vidtgående ændringer som dem, der er foreslået. I forbindelse med de sidste forhandlinger om prispakken har Kommissionen imidlertid erklæret sig villig til at foretage nogle begrænsede justeringer for at lette markedsordningens funktion. Det er derfor også kun det, der er målet med de nuværende forslag.
Jeg takker hr. parlamentsmedlem Jové Peres for hans betænkning, hvor han også i vidt omfang støtter Kommissionens forslag. Ligesom han mener jeg, at det er nødvendigt at styrke producentorganisationerne, som jo spiller en vigtig rolle i forbindelse med markedsforvaltningen. Desuden peger hr. Peres på nogle problemer, som vi også må beskæftige os med i forbindelse med den kommende vurdering. Kommissionen mener derfor, at mange af de foreslåede ændringer kommer for tidligt og nok heller ikke vil kunne gennemføres uden en indgående analyse. Dette gælder for ændringsforslag 1, 3 og 4 samt 6 til 9. Jeg kan imidlertid forsikre Parlamentet, at Kommissionen vil være opmærksom på netop disse punkter, når den næste år skal vurdere markedsordningen. Ændringsforslag 2 og 5 kan Kommissionen ikke acceptere, fordi producentorganisationerne økonomisk og teknisk skal være i stand til at kontrollere deres produkter.
Dermed kommer jeg til betænkningen af hr. parlamentsmedlem Fantuzzi. Også her vil jeg gerne rette en særlig tak til ordføreren, men også til medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og de øvrige udvalg, som har taget stilling til dette udkast. Det glæder mig, at forslaget har fundet bred støtte. Formålet med forslaget er at skabe et operationelt værktøj, som skal styrke vores europæiske landbrugsprodukters internationale konkurrenceevne. Vi må helt bestemt - det giver jeg hr. Fantuzzi ret i - ikke blot se til, mens vores vigtigste konkurrenter på de nye markeder - f.eks. i Sydøstasien eller i Latinamerika - driver en aktiv eksportfremmende politik, som vi ikke tilnærmelsesvis har noget lignende at sætte op imod. Derfor må vi fremover lægge os ekstra i selen på dette område og skabe en bred vifte af støtte- og informationsinitiativer for at udvide vores tilstedeværelse på disse markeder, især da de europæiske produkter som regel er højtforædlede produkter, og det betyder, at det også drejer sig om arbejdspladser.
I denne forbindelse vil Kommissionen holde sig subsidiaritets- og komplementaritetsprincippet for øje og hovedsageligt begrænse sig til en model, der fungerer som bindeled eller katalysator og sikrer en europæisk merværdi.
Vi er imidlertid bundet af det begrænsede budgets rammer, og her bør vi også benytte den bedste eksterne know-how. Denne model kræver derfor en stærk deltagelse fra medlemsstaternes side, både inden for den private og den offentlige sektor, ved at man stiller medfinansieringsmidler til rådighed og sikrer den nødvendige støtte til administration og kontrol af initiativerne.
Om de foreslåede ændringsforslag vil jeg sige følgende. Hvad angår kriterierne for udvælgelse af de produkter, som kommer ind under ordningen - det vedrører ændringsforslag 1, 5, 6 og 9 - er disse ændringer efter vores opfattelse overflødige, fordi Kommissionens forslag allerede tager højde for dette anliggende på en mere generel måde. Efter Kommissionens forslag kan der udvælges produkter, som er beregnet til direkte konsum eller til forarbejdning. På samme måde kan der udvælges økologiske produkter eller produkter, som fremstilles efter andre specifikke produktionsmetoder, og også forarbejdede fødevarer, forudsat, at de salgsfremmende initiativer eller informationsinitiativer er tilstrækkeligt nyttige og i europæisk interesse.
Med hensyn til art og indhold af de initiativer, der skal støttes, kan jeg acceptere ændringsforslag 7. Den i ændringsforslag 8 analyserede yderligere præcisering af de målgrupper, som initiativerne skal rettes imod, synes jeg derimod ikke er nødvendig. Hvad angår de krævede justeringer af proceduren til udarbejdelse af produktfortegnelsen og/eller dens gyldighedsperiode - det er ændringsforslag 10, 11 og 14 - ville de kunne give os problemer, hvis vi fortsat vil holde vores politik tilstrækkeligt fleksibel og aktuel.
Jeg tror faktisk, det vil være bedre på forhånd at konsultere Den Stående Gruppe for Salgsfremmende Foranstaltninger for Landbrugsprodukter - sådan hedder den - når de tidsmæssige forhold tillader det, og udarbejde fortegnelser, som har en gyldighed på højst to år. Hvis man indfører så stive regler som dem, der bliver foreslået i ændringsforslagene, kan det forhindre, at vores politik udløser den bedst mulige virkning.
Forslaget om kun at arbejde sammen med organisationer, som udelukkende repræsenterer stater, der er medlemmer af Den Europæiske Union, eller som mindst to medlemsstater er medlem af, kan jeg ikke acceptere, fordi vi især også er interesseret i at samarbejde med internationale organisationer, som naturligvis skal opvise en tilsvarende europæisk dimension. Tænk blot på f.eks. Olivenrådets aktivitet. Hvad angår forpligtelsen til at konsultere den relevante forvaltningskomité, i stedet for blot at orientere den, er jeg villig til at undersøge dette forslag nøje. De øvrige punkter må jeg imidlertid afvise, fordi vores erfaring har vist, at programmerne ikke bør løbe i mere end tre år, og fordi vi vil følge bottom up -princippet ved gennemførelsen af ordningen. Desuden skal brancheorganisationerne indhente den nationale myndigheds accept, før de forelægger deres forslag for Kommissionen.
Naturligvis kan de foreslåede organisationer også udpege instanser, som skal have overdraget gennemførelsen af de planlagte initiativer. Det må imidlertid stå fast, at disse instanser skal udvælges via en licitation på fællesskabsniveau. Ændringsforslag 3, 4, 15, 19 og 24, som vedrører denne licitationsprocedure, kan jeg derfor ikke acceptere, fordi valget af eksterne konsulenter efter Kommissionens opfattelse skal ske via en licitation for at sikre maksimal gennemsigtighed i Fællesskabets interesser.
Vi er også af den opfattelse, at kompetencen til at kontrollere og foretage betalingerne udelukkende skal ligge hos medlemsstaterne i det omfang, de skal foretage en foreløbig finansiering af initiativerne. Til Deres krav om, at der skal vises større fleksibilitet ved fastsættelsen af den medfinansieringsandel, som skal betales af medlemsstaterne, og i nogle tilfælde slet ikke forlanges nogen økonomisk deltagelse - det kommer til udtryk i ændringsforslag 22 og 21 - vil jeg gerne sige, at Kommissionens forslag efter min mening er mere afbalanceret, hvad angår den økonomiske deltagelse fra de tre involverede parter, nemlig Fællesskabet, medlemsstaten og den organisation, der stiller forslaget.
Til forslaget om at forhøje midlerne, som findes i ændringsforslag 22, vil jeg gerne bemærke, at det ikke vil være acceptabelt at foretage en massiv forhøjelse på nuværende tidspunkt, fordi væksten i udgifterne i forbindelse med eksportrestitutionerne ikke har nogen sammenhæng med den salgsfremmende politik, fordi det forslag, som vi nu diskuterer, først og fremmest drejer sig om kvalitetsprodukter og produkter med stor merværdi. Men naturligvis er det også her Budgetmyndigheden, der skal træffe den endelige afgørelse.
Hermed kommer jeg til de bemærkninger, som hr. Colino Salamanca fremsatte om import af hvidløg fra tredjelande. Kommissionen undersøger i øjeblikket de muligheder, som blev givet i forbindelse med WTO for at behandle problemerne i hvidløgssektoren, og forbereder også indførelsen af et nyt system, som skal fastsætte en tilsvarende høj toldsats for al import af hvidløg med undtagelse af den import, der finder sted inden for de planlagte toldkontingenter.
I henhold til GATT-bestemmelserne skal kontingenterne fastsættes på grundlag af den gennemsnitlige import fra tredjelande i en historisk treårsperiode, og der skal tages højde for en rimelig årlig stigning. Der er i øjeblikket ved at blive udarbejdet et udkast til en henstilling om en beslutning fra Rådet om at bemyndige Kommissionen til at indlede forhandlinger med de berørte tredjelande om denne ændring af den bundne toldsats. I mellemtiden vil sikkerhedsklausulen, som principielt findes, og som vi har brugt i de seneste år, blive yderligere forlænget. Det er der også allerede forslag om.
Jeg har for få uger siden diskuteret disse to muligheder indgående med repræsentanter for hvidløgsproduktionen, og principielt gav repræsentanterne for produktionen også grønt lys og accept til dette.
Bifald

Formanden
Hr. Fischler, jeg må nævne, at jeg tillod Dem et indlæg på 22 minutter, men jeg kan ikke undlade at give tilladelse til kommissærer, der skal svare på en række betænkninger, hvori der berøres ganske mange sider, eftersom man kan notere sig en del vigtige begivenheder på dette område i den seneste tid både med hensyn til den indledende ministeraftale og med beslutningerne fra topmødet.
Jeg beder Parlamentet tillade mig at gå lidt ud over de formelle principper, som forsædet plejer at udøve under et møde, så jeg kan supplere kommissær Fischlers bemærkning i forbindelse med, at hr. Happart trækker sig tilbage. Hr. Happart har været et af de mest levende elementer i Europa-Parlamentet i årevis. De af os, der har fulgt hans aktivitet, vil virkeligt føle et stort savn over, at han ikke vil være til stede allerede fra næste gang. Vi ønsker ham held og lykke i hans karriere og hans nye politiske mål.

Rehder
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne tilslutte mig afskedsordene til kollega Happart. Det er nu en gang sådan - og det er også en af hr. Happarts fortjenester - at den, som svømmer mod strømmen, nogle gange bringer lidt mere ilt i vandet. Det er, hvad kollega Happart har gjort gennem sit mangeårige vellykkede arbejde her i Parlamentet.
Kære kolleger, soliditet, økonomisk stabilitet og kontinuitet i udgifterne er en stor værdi, som i de sidste år - man kan næsten gå helt tilbage til Den Europæiske Unions begyndelse - ikke altid er blevet prioriteret så højt, som vi som repræsentanter for skatteborgerne kunne have ønsket os det her i Europa-Parlamentet. Det er en af de store successer fra topmødet i Berlin, at man faktisk for første gang har sat denne selvfølge i centrum. Det er en succes. Nu har næsten enhver succes imidlertid også en bagside eller en skyggeside, hvilket endnu ikke er nået frem til de handlende politikere i medlemsstaterne. For at udtrykke det forsigtigt vil jeg formulere det på følgende måde: Ud over denne stabilitet må det naturligvis også være social retfærdighed og solidaritet med de svagere, der må være de ledende principper for politikken ikke kun i Europa, men helt ned i den enkelte kommune. Det hører til min gruppes og mine personlige skuffelser, at der i dag endnu ikke findes noget instrument, som f.eks. var blevet vedtaget i Berlin, og som kunne have været anvendt til at opnå en større retfærdighed og en større solidaritet med de små og svage. Det er en smertelig konstatering, at der i dag ikke findes noget instrument til at undgå, at det gamle princip kommer til anvendelse, som gennem prisforhøjelser giver til de rige, og hvor de fattige kun får smulerne fra de riges bord. Det er faktisk sådan, at det i mindre grad er prisdannelsen, og i højere grad udbygningen af den anden søjle i den integrerede politik, der i landområderne kan være en af mulighederne for virkelig at hjælpe, og også giver den, der beviseligt som selvstændig og landmand naturligvis må bære en risiko, en mulighed for at være aktiv på et andet område. Denne mulighed må også stå åben for hans efterfølgere. Det er vores socialdemokratiske bekendelse, det er det essentielle i vores politik.
Når De, hr. kommissær, kom med en kompliment til kollega Jové Peres, må jeg dog sige, at hans forslag kommer noget tidligt. Ofte er det jo Parlamentet, som er foregangsmænd, og nogle - De er måske en undtagelse - bevæger sig så noget tøvende ad denne vej. Jeg håber imidlertid, at de idéer, som kollega Jové Peres har fremlagt her, i fremtiden også virkelig vil blive omsat til praktisk politik. Det drejer sig egentlig om - og forsåvidt hører alle disse betænkninger sammem - løbende af opløse det rigide markedsområde, denne reglementering, som går helt ned i detaljerne, og komme tilbage til en fri, social markedsøkonomi i Den Europæiske Union. Derfor er det selvfølgelig nødvendigt, at den marketing, som mange producentsammenslutninger i mange lande i Den Europæiske Union driver med stor succes, får en ny retning, som følger den sunde fornuft, og at give dem mulighed for at sælge, hvad de i øvrigt kan sælge. Men også her har medaljen en bagside. Det kan ikke være rigtigt, at man i dårlige tider sælger kartoflerne til producentsammenslutningen, og i gode tider, hvor man kan opnå gode priser, sælger kartoflerne på det frie marked. Det ville betyde denne hjælps endeligt, den effektive hjælp, som marketing er.
Det handler ganske enkelt også om marketing. Betænkningen af kollega Fantuzzi indeholder også forslag, som skal styrke støtten til denne marketing i Den Europæiske Union. Det kan undre, at den økonomiske kæmpe Den Europæiske Union, når det kommer til marketing, kun lige er »ved at smide bleen« og står over for den opgave med et meget beskedent beløb at skulle forsøge at følge marketingførerne og marketingkæmperne.
Her har vi brug for håndfast marketing. Det, som er godt, koster desværre penge. Det, vi har på regionalt niveau, skal suppleres. Det er nødvendigt, at den økonomiske kæmpe EU også bliver en marketingkæmpe!

Cunha
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg taler ikke i dag om den reform af den fælles landbrugspolitik, som man forhandlede sig frem til i Berlin, men gør det i morgen i forbindelse med debatten om topmødets resultater. Jeg vil blot sige, at jeg tilslutter mig den følelse af skuffelse, som også Kommissionen nærer angående denne reform, en følelse, der kom til udtryk på kommissærkollegiets første plenarmøde efter topmødet i Berlin.
Som det her allerede er blevet nævnt, var de årligt fastlagte prispakker førhen det vigtigste landbrugspolitiske instrument. Siden reformen i 1992 har prispakkerne ikke haft så afgørende politisk betydning, og de har det stadig mindre også takket være kommissær Fischler, der lige fra begyndelsen af sin embedsperiode altid har givet udtryk for ønsket om, at landbrugspolitikken i stadig større omfang skal fastlægges med en mellemlang tidshorisont. Og der står vi så med reformen fra 1999, hvor landbrugspolitikken endnu en gang er blevet fastlagt med en længere tidshorisont, i dette tilfælde på syv år.
I fremtiden vil prispakkerne således primært tjene til at justere landbrugspolitiske foranstaltninger midtvejs i det mellemlange tidsforløb. Hvad angår prispakken 1999-2000, vil den, som vi alle ved, slet ikke spille nogen rolle for fastlæggelsen af landbrugspolitikken, idet den udelukkende er en bro mellem fortiden og fremtiden, altså en midlertidig foranstaltning fra status quo til implementeringen af den nye fælles landbrugspolitik ved næste års begyndelse.
Det er derfor, at vi, hvis vi skal være ansvarlige, er nødt til at sige, at det er meningsløst nu at komme med forslag til nye foranstaltninger og, især, til prisforhøjelser, når Rådet (landbrug) netop enstemmigt har nedsat disse inden for rammerne af Agenda 2000. Hvis Europa-Parlamentet nu vedtog sådanne foranstaltninger, mener vi helt oprigtigt, at det ville risikere at miste sin troværdighed. Af disse årsager kan PPE-gruppen ikke støtte de ændringsforslag, som hr. Happart har fremlagt, eller de ændringsforslag, som andre medlemmer har fremlagt i denne sammenhæng.
Ikke desto mindre vil jeg gerne ønske hr. Happart tillykke med hans betænkning, der efter min opfattelse indeholder relevante betragtninger specielt om svinesektoren. Og jeg vil særlig takke ham for det arbejde, som han har udført i de år, hvor vi har været kolleger i Parlamentet, og for det samarbejde, som vi har haft, samtidig med, at jeg ønsker ham al personlig og politisk fremgang i årene fremover.

Olsson
Hr. formand, allerførst vil jeg også takke Happart. Han er en sand ven af landbrug og landdistrikter. Det sætter jeg og mange andre pris på, selvom jeg ikke altid deler hans synspunkter. I stedet støtter jeg Den Liberale Gruppe i dette spørgsmål, det vil sige ikke ændringsforslagene, men primært Kommissionens forslag.
Landbrugspolitikken for de kommende år bliver jo efter topmødet i Berlin på kort sigt noget mere positiv for landmændene, end Kommissionen havde tænkt sig. Jeg vil blot lufte nogle enkelte synspunkter. Når man skal spare, skal man ikke sætte besparelser i landbruget som en betingelse for udvidelsen med landene i Østeuropa. Det kan aldrig være sådan, at det er landdistrikterne, landbruget og de forsømte områder, der skal betale for en udvidelse med landene i Østeuropa. Det bør i stedet være dem, der har bedst råd. Af samme grund kan man ikke rationalisere landbrugspolitikken. Vi skal stå vagt om den fælles landbrugspolitik, så længe verdensmarkedet ikke fungerer. Det varer sikkert adskillige år, inden vi har et velfungerende verdensmarked, som vi kan stole på.
Jeg vil også gerne tilslutte mig Fischlers bemærkninger om, at vi ikke skal amerikanisere det europæiske landbrug. Vi skal imidlertid være opmærksomme på, at markederne og konkurrencen vil få større betydning på lidt længere sigt. Det betyder, at det europæiske landbrug skal være mere effektivt. Det indebærer også en større effektivitet hvad angår kvantitet, men måske allermest hvad angår kvalitet. I denne forbindelse finder jeg det positivt, at det i betænkningen af Fantuzzi blev nævnt, at man skal bestræbe sig på at sælge mere. Det europæiske landbrug bør være noget, som vi kan stole på og tro på som et erhverv, der kan tjenes penge på i et længere perspektiv.
Konklusionen er, at vi skal give de rigtige signaler til landmændene. Vi skal starte en diskussion om en mere vidtgående reform af landbrugspolitikken og landdistriktpolitikken, ikke på grund af udvidelsen, men på grund af egne ønsker. Tiden er inde til forandringer, der strækker sig ud over år 2006.

Querbes
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, de landbrugsrelaterede betænkninger og det mundtlige spørgsmål kan ikke behandles uden hensyntagen til konklusionerne fra Berlin-aftalen om reformen af den fælles landbrugspolitik og vores vurdering af denne aftale. Aftalen har et positivt aspekt, for så vidt angår konstateringen af, at stats-og regeringscheferne har afvist at anvende forretningsudvalgets brutale, ultraliberale foranstaltninger takket være landmændenes og landbrugssektorens mobilisering. Men globalt set har de europæiske ledere ikke lagt idéen om at sænke priserne for landbrugsprodukterne bag sig, som de store økonomiske og finansielle operatører på europæisk og internationalt plan dikterer.
Det er denne idé, der går igen i Kommissionens forordning om priserne for landbrugsprodukter, en forordning, der ikke engang garanterer priserne over for inflationen og overgangen fra den grønne ecu, og som på ingen måde korrigerer for uligevægten mellem produktionerne og mellem producenterne. Denne idé om sænkelse af priserne finder vi ligeledes i ubeslutsomheden og de manglende instrumenter til forsvar af produktioner som f.eks. hvidløg, der er offer for svigagtige fremgangsmåder i forhold til vores bestemmelser, en produktion, der imidlertid er af afgørende betydning for beskæftigelsen i Unionens produktionsområder.
Over for dette er der behov for en politik til fremme af vores landbrugsprodukter på betingelse af, at denne ikke udstyres med latterligt små finansielle midler, sådan som det er tilfældet for øjeblikket. Man behøver endvidere ikke at være synsk for at forudsige, at idéen om sænkelse af priserne for landbrugsprodukter, der blev vedtaget i Berlin, vil holde en produktivitet i gang, der er ødelæggende for beskæftigelsen, fødevarernes kvalitet og miljøet.
Der mangler stadig det, at en del af de negative foranstaltninger, der er forbundet med reformen af den fælles landbrugspolitik, strækker sig over længere tid. Dette giver plads til, at landmændene, landboerne, de europæiske folk endnu kan kræve en veritabel omlægning af den fælles landbrugspolitik i den retning, Parlamentet har defineret. Mulighederne for at gøre dette er endnu større nu, hvor vi går ind i en fase med valg til Europa-Parlamentet, der giver folkene selv mulighed for at blande sig i debatten og beslutningerne. For mig forbliver reformen af den fælles landbrugspolitik en åben byggeplads, og pladsens indhold kan og skal reformeres.

Rosado Fernandes
Hr. formand, hr. kommissær, hr. José Happarts holdning er for mig en normal holdning: Han har altid forsvaret produktionen, og han ligger derfor selvfølgelig ikke altid under for de begrænsninger, som finanspolitikken sætter. Dette stabilitetssynspunkt kan selvfølgelig virke som en fornærmelse, som blasfemi, men jeg forstår det, og jeg støtter det.
Det er hævet over enhver tvivl, at reformen i 1992, der tog udgangspunkt i historisk betinget produktivitet, har skabt en voldsom forskel i støtten over hele Europa, især voldsomme forskelle mellem det rige Europa og det fattige Europa. Det er hævet over enhver tvivl, at den såkaldte kompensationsstøtte, der nu skal hedde direkte støtte, ikke kompenserer for lavere priser. Det er hævet over enhver tvivl, at landmændene vil tjene mindre, vil tjene færre penge, undtagen inden for det industrialiserede landbrug. Jeg finder derfor ikke hr. José Happarts forslag særlig fornærmende eller blasfemisk. Jeg mener, at det er et normalt forslag fra en, der ikke blot forsvarer forbrugerne, men også producenterne. Min gruppe støtter derfor forslaget.
Hvad angår hr. Jové Perez' betænkning, synes jeg, at det, han siger, er særdeles vigtigt, og især mener jeg, at det er vigtigt at bevare ligevægten mellem producentorganisationerne og producenterne og at sikre, at disse støtter deres organisationer, uden at dette skal betyde planøkonomi, hvor de som slaver er tvunget til at sælge til organisationer med dårlig forvaltning. Hvordan man på én gang kan opnå en god forvaltning i organisationerne og samtidig tilfredsstille producenternes behov, dét er det store problem, der her skal løses.
Hvad angår tilbagekøbene, kan jeg ikke være mere enig. Tilbagekøbet udgør ofte en stor fortjeneste, for ofte foregår det med svindel, hvor der betales for tilbagekøb, og produkterne derefter sælges på markeder uden for EU. Det har jeg selv set foregå!
De salgsfremmende foranstaltninger, som behandles i Fantuzzi-betænkningen, mener jeg er særdeles vigtige. Det har vi bedt om længe, og jeg mener selvfølgelig, at det er latterligt, at Europa ikke har indtaget en mere aggressiv holdning, når vi gennem flere år har mistet terræn på de internationale markeder. Portugal har f.eks. mistet olivenoliemarkedet i Brasilien til produkter af elendig kvalitet, som vi sagtens kan slå.
Til slut: Hvidløg er et normalt problem. Den organiserede kriminalitet og hvidvaskning, som Kommissionen har tilladt de seneste år, får os til at mene, at en streng kontrol ville løse problemet i dette tilfælde. Må der altså være vilje til at kontrollere det, som vi importerer.

Barthet-Mayer
Hr. formand, jeg vil også gerne sende en venskabelig tanke til José Happart, der har forstået at arbejde effektivt og vedholdende, samtidig med at han af og til har påtaget sig den velgørende rolle som Parlamentets kløpulver.
Med hensyn til hr. Happarts betænkning falder Kommissionens forslag om en videreførelse af priserne for landbrugsprodukter til det kommende høstår sammen med en væsentlig forringelse af landbrugsindkomsterne i visse medlemsstater - en situation, som Kommissionen erkender. Man forstår derfor fuldt ud de ændringsforslag, ordføreren fremlægger med henblik på at justere priserne i forhold til inflationsraten, især for at kompensere for indførelsen af et nyt agromonetært systems negative virkninger som følge af overgangen til euroen.
Jeg hørte godt efter kommissær Fischler for et øjeblik siden. Vi er ikke desto mindre for ordførerens forslag med to udtrykkelige forbehold. For det første med forbehold af at prisjusteringerne omfatter alle landbrugsprodukter og ikke kun korn, sukker og sukkerroer, smør, skummetmælk og voksent kvæg. Endvidere med forbehold af at 80 % af den gevinst, forslaget genererer, går til de dårligst stillede landmænd. Det er målet med det ændringsforslag til betragtningerne, som jeg har afgivet på min gruppes vegne.
Med hensyn til hr. Fantuzzis betænkning har vi at gøre med et langt mere betydningsfuldt forslag, end det ser ud til ved første øjekast. Under hensyntagen til udviklingen inden for den internationale landbrugshandel er det i realiteten strengt nødvendigt, at Europa-Kommissionen indfører en fælles politik for oplysning og salgsfremme i tredjelande til fordel for EU-landbrugsprodukter. For at sælge, og især for at sælge godt, som det konkrete tilfælde med olivenolie har påvist det, er det nødvendigt, at Europa står sammen, at Europa udvikler sin europæiske landbrugsmodel, at der fokuseres på kvalitet, miljøbeskyttelse og fastholdelse af landdistrikterne og menneskene. I betragtning af at vores største konkurrent USA - uden overhovedet at tale om indirekte støtte - årligt afsætter omkring EUR 140 millioner til dette formål, forekommer Kommissionens forslag om at tildele EUR 15 millioner til fremme af landbrugsprodukterne fuldstændig latterligt. Derfor støtter vi ordføreren i dennes forslag om at forhøje dette beløb gradvist, så det når op på EUR 50 millioner i år 2003.
I overensstemmelse med de holdninger, jeg altid har forsvaret sammen med min gruppe og andre kolleger for at give vores europæiske landbrugsmodel konsistens og realitet, er det afgørende, at vi støtter de ændringsforslag, der for det første har til hensigt at give brancheorganisationerne og Kommissionen et medansvar for indførelsen af denne salgsfremmende foranstaltning, for det andet at kontrollere midlernes anvendelse ved at gennemføre efterevaluering af udgifterne i forhold til målsætningerne med henblik på at bedømme deres effektivitet og omlægge dem om nødvendigt, og for det tredje - ikke at forglemme i denne forbindelse - at støtte foranstaltningerne til fremme af kvalitetsprodukter, f.eks. produkter fra økologiske landbrug.
Endelig er vores gruppe for betænkningen fra hr. Jové Perez.

des Places
Hr. formand, hr. kommissær, for et par dage siden fandt Landbrugsudvalget det ikke passende at vedtage udkastet til betænkning fra vores kollega José Happart om priserne for landbrugsprodukter uden ændringsforslag. Hr. Fischler afviste for et øjeblik siden samtlige de ændringsforslag, der eventuelt kunne ændre Berlin-aftalerne, aftaler, der i øvrigt blev indgået uden udtalelse fra Europa-Parlamentet.
Hr. formand, jeg mangler derfor kun at takke José Happart for at have haft vilje og mod til med realisme at forsvare landbrugenes rentabilitet. Det er derfor, jeg på vegne af Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa tilsluttede mig fremsættelsen af ændringsforslagene vedrørende en lineær forhøjelse af de institutionelle priser og støtten på 1, 9 % med henblik på at kompensere for inflationens virkninger samt virkningerne af overgangen fra den grønne ecu pr. 1. januar 1999.
Hr. formand, jeg fremsatte allerede disse ændringsforslag sidste år, da jeg selv var ordfører for prispakken. Jeg mente som José Happart, at den dobbelte virkning af inflationen og overgangen fra den grønne ecu ville medføre en for landmændene uacceptabel nedsættelse af priserne, samtidig med at de pålægges overholdelse af en række krav med hensyn til miljøbeskyttelse, dyrevelfærd, sporbarhed osv. Sænkelsen af priserne af og støtten til landbrugsprodukter kan, mine kære kolleger, kun medføre, at landmændene vil søge at intensivere deres produktioner yderligere i ønsket om at få balance i regnskabet.
Ud over disse to serier af ændringsforslag har jeg sammen med min kollega Raymond Chesa fremsat ændringsforslag vedrørende vinfremstilling. Mens vi afventer den kommende reform af den fælles markedsorganisation 1, er det nødvendigt at gennemføre de mekanismer, der omtales i denne, for at undgå enhver form for forstyrrelser. Disse ændringsforslag består i at forlænge beplantningsrettighedernes levetid, udstede forhåndstilladelser til beplantning og planlægge nye beplantningsrettigheder for bedre at kunne leve op til markedernes udvikling.
Hr. formand, jeg beklager dybt denne situation, der desværre ikke gør det muligt at opnå ligevægt i det europæiske landbrug og i vores individuelle medlemsstater.

Martinez
Hr. formand, jeg vil ikke takke José Happart, det gør alle jo, og jeg ville bare være endnu én i rækken. Jeg vil i stedet for priserne - og vi støtter alle José Happarts kamp - gerne fokusere mit indlæg på en sag, der efter min mening er ganske symbolsk for en forhandling under ét, nemlig sagen om hvidløg. Ikke blot fordi det drejer sig om et produkt som olivenolie og vin, der venter på beplantningsrettigheder, ikke blot fordi den markerer en æra inden for civilisationen, men også fordi den som honning og andre produktioner afslører dét, den europæiske konstruktion i virkeligheden handler om.
Det er en velkendt sag. Vi producerer hvidløg i Europa, i Castilien i Cuenca-regionen i Spanien og i le Gers i la Drôme i Frankrig - hvidløg af høj kvalitet - og denne produktion er dobbelt økologisk, for det første, fordi den kræver meget lidt vand, og for det andet, fordi den sikrer, at mennesker fortsat ønsker at bo i de vanskelige områder. Vores producenter burde derfor beskyttes af toldafgifter, af kontroller. Man ser imidlertid, at der ud over den traditionelle import fra Egypten, Argentina og USA er tilfældet Kina. Kina har en kvote på 12.000 t, men vi modtager i realiteten 30.000 t via dette knudepunkt for lande, der praktiserer hvidløgssvindel, om jeg så må sige. Malaysia, som sender os flere hundrede t uden i øvrigt selv at producere nogen, Indien, Jordan og en lang række andre tredjelande.
Disse kinesiske hvidløg, officielle og illegale, sendes fra Kina til en pris på FRF 0, 10 pr. kg. De ankommer til Europa til en pris på FRF 4, 50 pr. kg, det vil sige EUR 0, 70, mens vores producenter ikke kan producere dem til under FRF 10 pr. kg, det vil sige omkring EUR 1, 5. De tilbydes herefter til forbrugerne til EUR 3 eller FRF 20 pr. kg. Med andre ord konfronteres vores producenter med illoyal konkurrence på grund af disse hvidløg, der produceres dobbelt så billigt, selvfølgelig af fanger i produktionslejre.
Og hvad laver Kommissionen så længe? Den overvejer at gribe fat i Verdenshandelsorganisationen med den succes, vi kender fra den såkaldte banansag. Der udøves ingen kontrol ved grænserne, til trods for at italienerne har vist, at dette middel gør det muligt at stoppe indvandringen af og svindelen med hvidløg, om jeg så må sige. Man tillader, at Nederlandene, Storbritannien, vilde importører fortsætter, og man gør ikke brug af toldafgifterne, til trods for at USA opkræver en toldafgift på 376 % på importerede hvidløg.
Som det er tilfældet med honning fordærvet med saft af sukkerrør, sukkerroer eller majs, som det er tilfældet med en stor del af de øvrige importprodukter, modtager man fordærvede hvidløg, der har været på farten i et eller to år, med alle de germinationsproblemer, dette indebærer. Man lader dem gøre det af med vores producenter, som man gjorde det med bananerne på Guadeloupe, De Kanariske Øer, Martinique og Madeira, som man gør det med vores vinproducenter. Man sænker priserne, man tager ikke højde for inflationen. Det er det, hr. formand, det er det, hr. kommissær, den europæiske konstruktion i virkeligheden handler om. Endnu en gang skjuler der sig under det stjernebestrøede banner, under Den Europæiske Unions flag, en international vare, en bekvemmelighedsvare, en svindelvare, nemlig globaliseringen.

Iversen
Hr. formand, jeg vil godt starte med at udtrykke min skuffelse over resultatet af topmødet i Berlin. Det er jo vanskeligt at behandle disse sager uden også at se dem i lyset af, hvad det egentlig var, der skete i Berlin. I forhold til Kommissionens forslag, som vi støttede, må man sige, at der faktisk var tale om en katastrofe for det europæiske landbrug i Berlin. Man blev ikke færdig med det, vi har arbejdet med i flere år, og der blev ikke skåret tilstrækkeligt kraftigt i priserne. Det beklager jeg. Jeg er enig med dem, der har givet udtryk for, at de er kede af, at José Happart ikke skal være her længere, men jeg vil også gerne sige til José, at jeg desværre er uenig med ham - det ved han godt - i det her prisforslag. Det er åbenlyst, at tankerne bag betænkningen har været at sikre landmændene bedst muligt. Men jeg tror altså, at vi er nødt til at indse, at vi skal have bragt vores landbrugspriser ned på et niveau, som ligner verdensmarkedspriserne, og så må vi finde nogle andre metoder til at rette op på den sociale slagside, det måtte give.
Så vil jeg godt sige et par ord om hr. Fantuzzis betænkning om salgsfremmende foranstaltninger for vores landbrugsprodukter i tredjelande. Det er jo et vigtigt område i forbindelse med Agenda 2000 og også de kommende WTO-forhandlinger. Vi er positive over for Kommissionens initiativ, men vi mener dog, at den favorisering, der sker af olivenoliesektoren, er noget uholdbar i forhold til alle de andre produkter, som vi jo også gerne skulle have solgt på verdensmarkedet. At bruge 40 % af budgettet på den sektor er måske lige i overkanten. Vi kan dog ikke støtte forslag om national medfinansiering. Jeg mener faktisk ikke, at det er hensigtsmæssigt med en national medfinansiering, for det medfører risiko for forskelsbehandling mellem lande og styrker tendensen til en renationalisering af de fælles politikker. Jeg mener derfor, at generelle salgsfremmende foranstaltninger bør finansieres fuldt ud af Unionen, og der bør afsættes langt flere midler hertil, end der er foreslået af Kommissionen. Også her støtter vi ordføreren. Det er nemlig vigtigt, at vi har et effektivt instrument til eksportfremme og reagerer over for USA's tiltag på dette område. Det er jo en kendsgerning, som også andre har sagt i denne debat, at USA bruger langt flere midler til eksportfremme, end der er lagt op til her fra Kommissionens side.
Når det drejer sig om mere specifikke salgsfremstød, mener jeg derimod, at de involverede private virksomheder og producentorganisationer også bør deltage i finansieringen.

Arias Cañete
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne lykønske hr. Jové, fordi han endnu en gang har fremlagt en betænkning for os, som ikke kun er stringent ud fra et teknisk synspunkt, men afbalanceret ud fra et politisk perspektiv.
Reformerne af forordning 2200/96, som fastsætter den fælles markedsordning for frugt- og grøntsagssektoren, kan ved første øjekast forekommer små, men de indeholder ikke desto mindre elementer, som bør betegnes som bekymrende.
I 1996 fastsatte vi en fælles markedsordning, som baserede sig på den fundamentale rolle, som man tillagde producentorganisationerne, såvel i forbindelse med afsætningen af deres medlemmers produktion som muligheden for at regulere markederne ved at finansiere tilbagekøb.
Kommissionen foreslår os i dag, at vi giver medlemmerne af producentorganisationerne lov til at afsætte en del af deres produktion uden for de producentorganisationer, de tilhører.
Vi er enige med ordføreren i, at denne ret, som uden tvivl drejer sig om at sikre overlevelsen af traditionel praksis, ikke må bidrage til at svække producentorganisationernes opgave, især når den direkte afsætning kan finde sted såvel på bedriften som uden for, hvilket giver producenten direkte adgang til afsætning uden for den pågældende producentorganisation.
Parlamentet er således ikke imod, at der er en vis fleksibilitet, men det skal samtidig sikres, at producentorganisationernes hovedopgave ikke svækkes. Jeg glæder mig derfor over de forskellige mængdebegrænsninger, der fastsættes af ordføreren for det salg, der finder sted inden for eller uden for producentens bedrift. Jeg finder, at man med denne foranstaltning vil kunne sikre, at langt størstedelen af produktionen fortsat vil blive afsat gennem producentorganisationerne, og at der kun vil komme få undtagelser, som derfor ikke vil svække ordningen.
Med hensyn til ændringerne af forordning 2202/96, som fastsætter støtten til producenterne af citrusfrugter, er det korrekt, at Kommissionen indfører nødvendige foranstaltninger til korrektion af den forsinkede støtteudbetaling, og man bør derfor lykønske Kommissionen for at korrigere denne uhensigtsmæssige funktion. Men Kommissionen glemmer at korrigere den største mangel ved den fælles markedsordning: den manglende sammenhæng mellem de fastsatte forarbejdningstærskler for citrusfrugter og de reelle produktionsforhold, som gav anledning til en betydelig stigning i tilbagekøbene på grund af de store sanktioner, som en overtrædelse af tærsklerne indebar.
Vores ordfører har foreslået os at hæve tærsklerne til gennemsnittet af de mængder, der er forarbejdet i de sidste fire produktionsår, og det er en foranstaltning, som har en fornuftig finansieringsomkostning, som kan ligge inden for den fælles markedsordnings finansielle margen. Han foreslår desuden, at der indføres en sanktionsgrænse af en størrelsesorden på 20 %, som kan medvirke til at stabilisere fremtiden for forarbejdningsindustrien ved at hindre, at producenterne bryder kontrakterne og retter deres produktion mod tilbagekøb med den deraffølgende skade på miljøet og den fælles markedsordnings sunde fornuft.
Hvis de forslag, som hr. Jové fremsætter, er fornuftige og afbalancerede, hr. kommissær. Hvis der ikke er tekniske grunde, som kan betragtes som en hindring herfor, er det meningsløst at vente på en fremtidig reform af den fælles markedsordning, og de bør derfor straks træde i kraft, så vi kan benytte os af, at vi ved denne lejlighed er i gang med at ændre forordningerne.
Efter min mening er det vigtige ikke, hvor idéerne kommer fra, men at de er hjertensgode, og i dette tilfælde er hr. Jové kommet med nogle vigtige alternativer, som vi nemt bør kunne acceptere på grund af forslagenes lave omkostning og deres gode tekniske fundament.

Novo
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, gennemsnitsindkomsten for landmændene i det land, som jeg kommer fra, er på systematisk facon blevet bragt ned, og denne udvikling er fortsat i de seneste år, navnlig mellem 1996 og 1998. De officielle statistikker bekræfter, at de i dag tjener lidt over halvdelen af, hvad de tjente for tre år siden. Det er det konkrete og dramatiske resultat af den berømte reform af den fælles landbrugspolitik i 1992 for det svageste landbrug i EU.
Det var lige præcis dét, som skulle være blevet ændret på Det Europæiske Råds møde i Berlin, men som desværre ikke blev det - i øvrigt med den portugisiske regerings ufattelige tilslutning. Med aftalen i Berlin vil priserne blive ved med at falde, middelhavsprodukterne og de svageste landmænd vil fortsat blive forskelsbehandlet, de små landmænd i mit eget land vil stadig kun få smuler af de overførsler, som Portugal modtager, således at mere end 90 % af dem, der faktisk arbejder med jorden, kun får mindre end 10 % af kagen.
Med aftalen i Berlin vil de store fødevareindustrier, de store europæiske landmænd og den store kornavl stadig være de privilegerede og modtage broderparten af Fællesskabets landbrugsbudget. Med aftalen i Berlin har man blot videreført reformen af den fælles landbrugsstøtte fra 1992. Mere skete der ikke deroppe sidst i marts i år, men det havde været ønskeligt, om der var sket meget mere.
I denne sammenhæng forsøger Kommissionen at forudskikke beslutningerne fra Berlin og foreslår allerede nye prisnedsættelser for den kommende høst. Derfor mener vi, at ordføreren - som vi også ønsker tillykke - skal støttes i hans forsøg på at forhindre disse forslag, om end vi også mener, at den lineære og ligeligt fordelte forøgelse, som han foreslår, stadig ikke, selvom den skal komme alle sektorer til gode, vil løse problemet med den forskelsbehandling, der er.
Til sidst et par ord om svinekødssektoren. Det er en kendsgerning, at en af årsagerne til den alvorlige krise, som har ramt denne sektor, og som stadig præger den, hidrører fra Kommissionens modstand mod at skabe interventions- og markedsreguleringsmekanismer, der i tide kunne have forhindret, at så store overskud opstod. Det ville være godt, hvis Kommissionen drog de nødvendige konklusioner heraf og som konsekvens ikke insisterede på, men i stedet frafaldt, sine forslag om, at markedsinterventionsmekanismerne i andre sektorer af landbruget skal fjernes.

Poisson
Hr. kommissær, fastsættelsen af 1999/2000-prispakken indgår i en kontekst, der er afgørende for det europæiske landbrugs fremtid. Landbrugsindtægterne bliver ved med at trække sig sammen som tør hud. I 1997 og 1998 faldt de med i alt 6, 5 %. Faldet i markedspriserne, der startede i 1998, bekræftes i 1999, og fremtidsudsigterne på verdensmarkedet forbliver usikre i visse sektorer. Ophævelsen af de grønne satser og indførelsen af euroen pr. 1. januar 1999 har medført et fald på 1 til 2 % i forhold til landbrugsomregningskursen i de enkelte medlemsstater.
Jeg ser i dag, at Kommissionens forslag til prispakken er yderst magert og giver landmændene meget lidt spillerum. Vi bør klart bekræfte landbrugets økonomiske funktion, dets grundlæggende opgave for fødevaremæssig selvforsyning og dets funktion i forbindelse med beboelse af landdistrikterne. Vi bør bevare et sundt og konkurrencedygtigt landbrug og især undgå, at visse landbrugskategorier forsvinder som følge af faldet i indtægterne. Vi bør afvise den bureaukratisering af landbruget, der følger i kølvandet på en forhøjelse af den offentlige støtte, og som undertrykker landmændenes handlefrihed.
Vi skal turde hævde, at det europæiske landbrug har en pris, der ikke kan trykkes længere i bund uden at sætte spørgsmålstegn ved vores landbrugsmodel. Men til gengæld har de europæiske forbrugere gavn af det, da de har en sikkerhed for produkternes kvalitet og for den regelmæssige forsyning af markederne. Vi har endvidere forstået at udvikle de regionale produkter og produkterne fra det økologiske landbrug. Vores nærings- og nydelsesmiddelindustri repræsenterer ligeledes en høj værdistigning. I de seneste 20 år er prisen for 100 kg hvede faldet med 40 %, mens produktionsomkostningerne er steget med 20 % og mere i visse sektorer.
Det er derfor ikke vanskeligt at forstå de europæiske landmænds bekymringer for fremtiden. Den Europæiske Unions opgave består ikke i at ofre sit landbrug på udvidelsens eller amerikaniseringens alter, men derimod i at give vores landmænd mulighed for at dyrke deres fag og opretholde en levestandard, der svarer til gennemsnittet for de europæiske borgere.
Derfor støtter jeg ændringsforslagene fra min kollega Happart, som jeg gerne vil ønske held og lykke i sit nye arbejde.

Nicholson
Hr. formand, jeg bifalder denne mulighed for her til formiddag at få anledning til at tale om landbrugssituationen i Den Europæiske Union og indvirkningerne af den nuværende politik og af de beslutninger, der blev truffet for nylig ved topmødet i Berlin.
Til en vis grad har priserne kun en meget lille effekt på landmandens egentlige fremtid, for mens vi sidder her og taler om priser og siger, at der ikke vil være nogen inflatoriske aspekter, er det i sidste ende den egentlige indkomst for landmanden ude i marken, der er af betydning. Hvis vi ser på statistikker for hele Europa for de sidste to til tre år, kan vi se, at den egentlige indkomst for landmanden ude i marken er faldet meget voldsomt. Indkomsten falder hvert år. Det spørgsmål, vi må stille os selv er, hvor længe dette mon kan fortsætte. Hvor længe kan landbruget klare at blive ved med at leve med denne tingenes tilstand?
Det andet spørgsmål, vi må stille, er, om der vil være nogen fremtid for erhvervet, hvis de unge ikke fortsat går ind i landbruget. Det er udfordringen på langt sigt. Hvis vi ikke har nogen unge, der går ind i landbruget - det vil sige unge landmænd, der begynder fra bunden af stigen og arbejder sig hele vejen op - vil landbruget ikke i det lange løb have nogen fremtid, hverken på langt eller kort sigt. Det, vi for øjeblikket beskæftiger os med i Europa, er kortsigtede politikker, der ikke har nogen langsigtet vision. Vi har brug for en langsigtet vision for fremtiden, for landbrugets fremtid.
Der er også områder inden for det europæiske landbrug, der ikke er omfattet af nogen ordning, såsom svineindustrien og fjerkræindustrien.
Vi tillader import fra tredjelande uden for Den Europæiske Union. Vi tillader import af fødevarer til Europa, der langt fra lever op til europæiske standarder. Samtidig fastsætter vi standarder, og vi fortæller vores landmænd, hvordan de bør producere fødevarer. Vi svinebinder landmændene. Der importeres kyllinger fra Brasilien og Det Fjerne Østen. Jeg opfordrer her i dag Kommissionen til at fortælle os, om disse kyllinger bliver kontrolleret, og om de lever op til de samme standarder, som vi har? Vores kødforarbejdningsvirksomheder bliver bragt i fare. Derfor er der høj arbejdsløshed. Vores kødforarbejdningsvirksomheder bliver nødt til at lukke.
Jeg udfordrer Kommissionen her i dag. Lad os se på os selv og ikke bede vores landmænd i Europa om at producere fødevarer, der lever op til en standard, som andre i resten af verden ikke kan gøre magen til.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, de vanskeligheder, som det europæiske landbrug står over for, er velkendte. De bliver jo netop diskuteret. Et landmandserhverv, som er struktureret i små enheder, har problemer i den direkte konkurrence med oversøiske landbrugsfabrikker. Jeg er velvilligt indstillet over for projektet med at styrke salget af kvalitetsprodukter fra det europæiske landbrug på verdensmarkedet ved hjælp af de initiativer, der er foreslået i betænkningen af Fantuzzi. Man skal imidlertid være opmærksom på to ting, som ved alle støtteforanstaltninger.
For det første må det sikres, at der ikke skabes nye, bureaukratiske apparater. Der findes allerede et vildnis af udvalg og komitéer. Derfor er jeg kritisk over for forslaget om at oprette særlige handelsmissioner. Det er et spørgsmål, om ikke denne opgave kan løses af de allerede eksisterende indretninger.
For det andet må finansieringsbyrden og risikoen ikke overvejende skulle bæres af det offentlige. Kun hvis operatørerne også bærer en væsentlig andel af udgifterne, vil der blive gennemført fornuftige projekter uden spild af offentlige midler. Derfor kan jeg heller ikke tilslutte mig det ændringsforslag, som siger, at Fællesskabet i alle tilfælde skal finansiere 60 % i stedet for maksimalt 50 %. Alt i alt tror jeg, at initiativerne vil åbne nye afsætningschancer for vores landmænd. Derfor stemmer jeg for Kommissionens forslag.

Hardstaff
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at sige, at der for et kvarter siden stadig ikke forelå nogen ændringsforslag på engelsk til de to betænkninger til trods for Deres forsikringer kl. 9 om, at der ville komme nogle inden for et par minutter.
Jeg vender mig nu til prispakken. Jeg er bange for, at jeg ikke kan støtte ordførerens ændringsforslag, hvori der kræves prisstigninger over hele linjen. Ja, mange landmænd kæmper for øjeblikket, men de større og rigere landmænd befinder sig, selvom fortjenesten er lav, meget langt fra at leve på et eksistensminimum. Den ekstra udgift er ikke generelt begrundet, og disse ændringsforslag går imod hele formålet med de reformer af den fælles landbrugspolitik, som man nåede til enighed om i Berlin.
Det ville være mere passende med midlertidige særforanstaltninger til at hjælpe særlige sektorer med at klare vanskelighederne på kort sigt. Hr. Fantuzzis betænkning om markedsføring af EU-produkter i tredjelande, der afspejler lignende ordninger inden for EU, er en sådan instans, der kunne hjælpe.
Jeg vil gerne bifalde forslagene om frugt og grøntsager, navnlig initiativet om at tillade, at op til 20 % af produkterne bliver solgt direkte til forbrugerne fra stalddøren eller gennem landmændenes markeder. De store supermarkedskæder, især i Det Forenede Kongerige, får stadig større kontrol med producenterne, idet de på grundlag af deres næsten-monopolsituation insisterer på, at deres leverandører nøje skal efterleve deres krav. Der har været en reaktion imod dette. Vi har set en vækst af landmændenes egne markeder og et krav fra forbrugerne om mindre standardiserede frugter og grøntsager med hensyn til størrelse, idet de foretrækker smag og friskhed til priser, der giver en hel del til både producent og forbruger. Derfor bifalder jeg navnlig dette forslag.

Funk
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, siden landbrugsreformen 1992/94, hvor landbrugspolitikken blev ændret til et prisstøttesystem, har landbrugsdebatterne egentlig mistet en stor del af deres tiltrækningskraft. Derfor vil jeg rette blikket fremad. I den udmærkede betænkning af kollega Jové Peres tales der også om kontrolleret integreret dyrkning. Her har jeg et helt klart krav til Kommissionen: Denne form for landbrugsproduktion er en meget god og støtteværdig form, fordi den tager hensyn til miljøet og går ind på forbrugernes ønsker. Men vi har forskellige konsekvenser og forskellige måder at gennemføre den på i medlemsstaterne. Integreret dyrkning er ikke det samme i alle medlemsstater, og derfor skal det lykkes at gennemføre fælles retningslinjer for integreret kontrolleret dyrkning af frugt og grøntsager.
Nu vil jeg imidlertid kommentere programmet for udvikling i landdistrikterne som anden søjle i den nye landbrugspolitik, og jeg vil gerne sige følgende: Programmet udmærker sig ved en mangfoldighed af initiativer for landmændene og landområderne. Men jeg har et spørgsmål til kommissæren. Risikoen her er medfinansieringen. Hvordan kan man sikre, at disse programmer, som virkelig er gode for landdistrikterne, også kan komme ud til befolkningen, hvis regeringerne vægrer sig ved at gennemføre medfinansieringen? F.eks. førtidspension for landmænd, etableringspræmie til unge landmænd, modernisering af landbrugsbedrifter for at billiggøre produktionen, det er yderst vigtige initiativer, og jeg er glad for, at de her er placeret i en særlig søjle »Udvikling af landdistrikterne«. Men risikoen ligger jo i, at hvis medfinansieringen ikke garanteres af medlemsstaterne, hvordan kan så den befolkning, der bor i sådanne områder, nyde godt af disse programmer, som utvivlsomt er gode, men som ikke kan realiseres, hvis medlemsstaterne ikke benytter dem?
Et sidste spørgsmål til Dem: Kan delstaterne i Tyskland også gå ind som kontrahenter, så programmet i det mindste kan gennemføres i de delstater, som er villige til at påtage sig medfinansieringen?

Formanden
Forhandlingen afsluttes her og genoptages i eftermiddag.
Næste punkt er redegørelse fra kandidaten til hvervet som formand for Kommissionen, hr. Romano Prodi

Redegørelse ved Prodi, kandidat til hvervet som formand for Kommissionen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelsen ved hr. Prodi, kandidat til hvervet som formand for Kommissionen, efterfulgt af forhandling mellem de politiske grupper uden endelig beslutning.
Jeg giver derfor ordet til kandidaten til hvervet som formand for Kommissionen, hr. Prodi, og jeg byder ham ligeledes velkommen til Parlamentet.
Hr. Prodi, jeg giver Dem ordet.
Kraftigt bifald

Formanden
Mange tak, hr. Prodi.
Jeg giver ordet til fru Green.

Green
Hr. formand, på min gruppes vegne ønsker jeg at hilse hr. Prodi velkommen her i dag. Det Europæiske Råds udnævnelse af ham kom hurtigt og beslutsomt i kølvandet på den nuværende Kommissions tilbagetræden, og min gruppe bifaldt den fart, hvormed Rådet reagerede. Vi havde opfordret regeringscheferne i Berlin til at handle hurtigt for at bringe en ende på den usikkerhed og forvirring, der fulgte af de 20 nuværende kommissærers tilbagetræden, som er uden fortilfælde. Vi bifaldt Rådets klare forståelse af øjeblikkets politiske karakter og af den mulighed, det skabte for at etablere et nyt forhold mellem Den Europæiske Unions institutioner og dens borgere. Det kunne ikke have handlet hurtigere, og det må siges, at det handlede med en usædvanlig snarrådighed.
Hr. Prodis udtalelse til os her til formiddag er indledningen til vores godkendelsesproces i relation til den nye Kommission. Min gruppe ønsker, at den nye Europa-Kommission skal tiltræde snarest muligt. Det bør siges, at den tidsplan, som Det Europæiske Råd har sat for os, ikke er særlig nem. Som følge af valget til Europa-Parlamentet i juni, Amsterdam-traktatens forestående ikrafttræden og af, at der er nationale parlamentsvalg i to af vores medlemsstater på samme dag som valget til Europa-Parlamentet giver tidsplanen os en logistisk hovedpine af monumentale proportioner. Men vi må finde en vej uden om problemerne.
Alle her i Parlamentet ønsker at se den nuværende Kommission forlade embedet snarest muligt. Den agerer nu kun som en forretningskommission, som traktaten forpligter den til. Det er en situation, som den ikke synes særlig meget om, og som er yderst utilfredsstillende for os.
For at udføre vores rolle nu med hensyn til den næste Kommission kan vi blive nødt til at udsætte vores parlamentskalender og vores egne personlige kalendere for en betydelig belastning. Men lad det være.
I konklusionerne fra topmødet i Berlin blev Parlamentet anmodet om at se på udnævnelsen af hr. Prodi, og det nye Parlament blev anmodet om at tage sig af godkendelsen af den helt nye Kommission. Vi insisterer imidlertid på, at Parlamentet bør godkende den næste formand for Kommissionen ved en streng, seriøs og ordentlig procedure. Jeg bifalder meget stærkt hr. Prodis indvilligelse i at komme her i dag og påbegynde processen i denne ånd. Den rolle, Europa-Parlamentet har spillet i nylige begivenheder, har været grundlæggende. Det er vigtigt, at vi nu giver udtryk for vores modenhed og fører processen til ende.
Min gruppe mener, at vi nu sammen med Rådet og en ny Kommission vil kunne etablere en struktur og en beslutningsproces, der er mere hensigtsmæssig og mere i harmoni med moderne ledelse. Vi ønsker først og fremmest en stærk Kommission. Den nye Kommission må have en klar kurs, et fast politisk lederskab, der er åbent, den bør praktiskere en sand gennemsigtighed og partnerskab med Europa-Parlamentet og ikke blot hykle om disse værdier.
Der er ingen af os her, der undervurderer de problemer og udfordringer, der er forbundet med etableringen af en sådan Europa-Kommission. Men jeg vil gerne her i dag på min gruppes vegne gøre det klart for hr. Prodi, at hvis den næste Kommission gør et ægte forsøg på en gennemføre en reform med det mod og den energi, han har givet udtryk for her til formiddag, vil den få støtte fra min gruppe.
Min gruppe vil ikke føre en tegneseriepolitik med denne proces. Det ville vi ikke i januar i år, og det vil vi heller ikke nu.
Blandede reaktioner
Nogle medlemmer her i Parlamentet ønskede hr. Prodi velkommen her i Parlamentet. Andre synes fast besluttede på udelukkende at føre national valgkamp med dette spørgsmål og overser betydningen af dette øjeblik for Europa, for dets politikker og for dets befolkninger.
Blandede reaktioner
De, der interesserer sig for dette Parlaments udvikling frem imod at blive Europas folks virkelige demokratiske stemme, vil samarbejde for at fremme dets rolle og dets rettigheder, hvilket er det, vores borgere ønsker og forventer. Det er min erfaring fra de sidste par ugers valgkampagne i Storbritannien, at folk for første gang nogensinde ved, at Europa-Parlamentet eksisterer som en magtfaktor, som ikke kan ignoreres - og ikke blot anser det som emnet for myter om krumme agurker og bananer - men som et organ, der har leveret objektive beviser via beretningen fra Den Uafhængige Ekspertgruppe og dernæst har handlet derefter. Min gruppe er meget stolt af den rolle, vi har spillet i de seneste måneder.
Blandede reaktioner
Vi mener, at vi har handlet i den bedste parlamentariske tradition, nemlig ansvarligt, ved at udvise lederskab og integritet.
Blandede reaktioner
Hr. Prodi, De er i dag kommet her til Parlamentet som en kandidat udpeget af Rådet. De kommer med fremragende akkreditiver som en god europæer, De kan opvise et fremragende vidnesbyrd om personlig integritet, De besidder den autoritet, der følger af at have beklædt det højeste embede i en af Den Europæiske Unions største medlemsstater, der ovenikøbet er en af de medlemsstater, der var med til at grundlægge Fællesskabet. De har dokumenteret Deres evne til at sammensætte en reformvenlig regering og udvikle en konsensus med alle sektorer af det italienske samfund, der kunne sikre, at Italien blev i stand og rede til at være med i den første bølge af lande, der kom med i den fælles valuta. Her har De forvirret skeptikerne.
Håbene er høje her i Parlamentet med hensyn til, hvad De kan nå med sådanne formidable evner som formand for Europa-Kommissionen. Jeg er derfor overbevist om, at vi, når De kommer her til Parlamentet i næste måned, gerne vil høre en klar idé om, hvilken retning De har i sinde at vælge på to fronter. Det må siges, at De indledte denne udtalelse på en meget klar og meget stærk måde her til formiddag, og det bifalder vi meget stærkt.
I betragtning af det trauma, der førte til den nuværende Kommissions deroute, forventer vi for det første at høre en klar forpligtelse - ikke blot til at gennemføre det reformprogram, som Europa-Parlamentet og den nuværende Kommission allerede blev enige om i januar, og den efterfølgende aftale om det uafhængige undersøgelsesorgan, OLAF - men til at gennemføre yderligere og mere dybtgående reformer af substansen, og navnlig (og jeg var glad for at høre Dem nævne det) hvad angår anerkendelsen af det politiske og personlige ansvar for arbejde udført af embedsmænd på et hvilket som helst niveau i Europa-Kommissionen. Vi forventer også, at De vil tage det fornødne hensyn til den anden beretning fra Den Uafhængige Ekspertgruppe og samarbejde med os her i Parlamentet om at undersøge, vurdere og gennemføre de nødvendige reformer.
For det andet er den egentlige substans i Europa-Kommissionens program efter min gruppes mening politisk. Jeg forstår, at De, hvis Deres udnævnelse godkendes, ikke vil være i stand til at forelægge et fuldt politisk program, før De har forhandlet med regeringerne om deres udnævnelser af medlemmer til Kommissionen i henhold til de nye rettigheder, der er blevet givet til formanden for Kommissionen i Amsterdam-traktaten. Vi forstår af forskellige interviewer, som De har givet, at De har i sinde at udnytte disse rettigheder til fulde. Vi vil ikke blot støtte Dem med at gøre det, vi vil også tilskynde Dem til at gøre det.
Den nye Kommission må handle samlet som et kollegium og ikke som 20 fyrstendømmer, og støbningen af sådan en Kommission vil ligge i hænderne på den nye formand for Kommissionen.
Men for min gruppe er det politiske indhold i det program, der bliver udarbejdet af den nye Kommission, uhyre vigtigt. I sidste uge, da De besøgte min gruppe, forelagde jeg Dem vores mål for de næste fem år i form af vores programerklæring forud for valget til Europa-Parlamentet. Heraf vil De se, at vores dagsorden fokuserer på beskæftigelse, uddannelse til beskæftigelse, miljøbeskyttelse, bekæmpelse af social udstødelse, behovet for at beskytte vores borgeres sundhed og sikkerhed i en verden, der nu står over for sådanne problemer som BSE og genetisk modificerede fødevarer, bekæmpelse af grænseoverskridende kriminalitet, samarbejdet for et stærkere Europa i verden og gennemførelse af de nødvendige reformer for at sikre, at vi kan udvide Unionen så tidligt som muligt.
Vi skønner, at Europa-Kommissionen vil blive nedsat i de kommende uger både på dens politiske program og dens reformprogram. Jeg bifalder om nogen Deres menneskelige og intelligente fremlæggelse af Deres tanker her til formiddag - de er økonomiske, kulturelle, sociale og baseret på fred. Det tror jeg, at alle her bifalder meget stærkt.
Jeg vil endelig komme ind på det spørgsmål, De rejste i slutningen af Deres indlæg. Der er mange medlemmer af min gruppe, der føler en stærk, naturbestemt demokratisk sympati for Jacques Delors' forslag om, at vi i fremtiden får en situation, hvor formanden for Europa-Kommissionen får sin troværdighed via valgprocessen. Hvis dette skal blive en realitet, må der foreligge enighed mellem Rådet og Parlamentet om denne proces. Den omtålelige balance mellem medlemsstaterne og Unionens institutioner må ikke blive bragt i fare af overilet handling, der kunne skade den europæiske integrationsproces, hvori respekten for forskellige politiske kulturer og demokratiske praksisser er af meget stor betydning. I den henseende er De, hr. Prodi, allerede blevet enstemmigt udnævnt til embedet som formand for Europa-Kommissionen af alle stats- og regeringscheferne i Den Europæiske Union. De er ikke kommet til denne udnævnelse gennem en afgørende valgproces. Men en af deres store, stærke sider er, at De medbringer en stor, positiv erfaring, når det gælder om at skabe konsensus. Det er i denne sammenhæng, at min gruppe i høj grad bifalder den udtalelse, De kom med i dag om, at mens De naturligvis vil arbejde sammen med dem, som De befinder Dem politisk på linje med - ligesom vi og kommissærerne altid har gjort - så bifalder vi Deres klare udtalelse her til formiddag om, at De ikke vil stille op til valget til Europa-Parlamentet.
Vi kunne have forventet, at vi med kun godt tre uger tilbage af dette Parlaments embedsperiode ville befinde os på den blide skråning henimod valget. Parlamenter lemper sig sædvanligvis ud eller glider ud, efterhånden som lovgivningen løjer af, og det parlamentariske liv når frem til sin afslutning. I den sidste uge af det sidste Parlaments embedsperiode i 1994 var vi nødt til at mobilisere alle de afgående medlemmer til at stemme for Unionens udvidelse. Denne gang har vi ikke blot Agenda 2000, men vi står også over for følgerne af en Kommission, der er trådt tilbage, og en ny formand for Europa-Kommissionen. Dette er en alvorlig proces. Hr. Prodi, det program, De udvikler efter denne debat og Deres drøftelse i morgen aften med Det Europæiske Råd, udgør et væsentligt fremskridt i udviklingen af europæisk demokrati.
Bifald

Cox
Hr. formand, da jeg lyttede til fru Greens tale, følte jeg, at der var behov for at underkaste den og Parlamentets procedurer et check af deres virkelighedstroskab. Er dette den Pauline Green, der i december anbefalede, at vi uden videre skulle stille et tillidsvotum?
Bifald
Er dette den Pauline Green, der i januar forsvarede kollegiekonceptet? Jeg hylder hende for at være en af de få sande revolutionære her i Parlamentet, eftersom hun i denne sag ustandseligt har roteret om sin egen akse.
Kraftigt bifald
Jeg vil gerne fortælle hr. Prodi, hvor velkommen han er her i dag. Han er en europæer af første klasse. ELDR-gruppen glæder sig til at uddybe vores engagement og dialog med ham og til en meget produktiv periode. Men det er ikke en opgave for dette Parlament at udnævne formanden for årtusindets Kommission i denne embedsperiode. Det er det næste Parlaments moralske, politiske og retlige ansvar. Begivenheder, der er indtruffet på det sidste, har gennem dette Parlaments arbejde påvist behovet for at udarbejde etiske og normative regler for varetagelse af europæiske anliggender. Men dette er også kendetegnende for en betydelig modning i den europæiske demokratiske proces med væsentlige institutionelle og forfatningsmæssige implikationer. Dette Parlament vil ikke længere lade sig nøje med at være juniorpartner. Vi har ikke behov for at være først blandt ligemænd, men vi påberåber os retten til at blive behandlet som en ligemand blandt ligemænd. Derfor bifalder jeg hr. Prodis tilstedeværelse på dette tidlige stadium og den dialog, vi indleder.
Hr. Prodi, jeg vil gerne på min gruppes vegne fortælle Dem - ikke som et råd eller en instruks men som et forslag, at De måske burde tænke på, om De i de kommende dage - og navnlig i morgen i Deres dialog med Det Europæiske Råd - ikke burde gøre Deres uafhængighed gældende ikke blot af dette Parlaments behov, men også af Rådets parametre. Jeg tror, at De er Deres egen. Det bør De gøre gældende fra starten af.
Jeg synes, at De bør forklare Rådet, at det ikke er passende, at vi i en procedure i maj skal vælge Dem som den legitime leder af noget, der ville være en illegitim Kommission. Jeg synes ikke, at De skal lancere Deres projekt i et sådant hav af politisk og institutionel flertydighed. Jeg så gerne, at vi i maj kunne give Dem et politisk mandat til at handle som formateur, til at gå fra Parlamentet i maj for som formateur med et politisk mandat at begynde at udforske, hvad De rent faktisk kan gøre. Det ville være højst uheldigt, hvis De skulle starte i en procedure, hvor De er legitim inden for rammerne af en Kommission som kollegium - jeg taler ikke om individer men om et kollegium - der i sig selv er kommet i miskredit.
I sammenhæng med, at De er Deres egen mand, er det også korrekt, at De overvejer at få ret på Deres projekt frem for at få det på banen tidligt. Det, De beskæftiger Dem med, er af vital betydning for os alle. Jeg noterer mig Deres konduite ved at sige, at De vil trække Dem som kandidat til valget til Europa-Parlamentet. Denne konduite er Deres valg, og det respekterer jeg. Men jeg vil sige til Dem, at De bør engagere Dem i dette valg, holde fast på Deres politiske overbevisning og kæmpe for sagen sammen med de kolleger, hvis liste De nu ikke længere vil være spidskandidat for. Ved at gøre dette vil De, hr. Prodi, fastslå, at De kommer til os ikke som en bureaukrat, ikke som en tekniker, men som en, der lever og ånder for europæisk politik, som en politiker, og at De som politiker vil lede en stærk og uafhængig politisk Kommission. Hvis De beslutter Dem for at være Deres egen mand, for at være politisk, vil De gøre os alle en stor tjeneste.
Bifald

Pasty
Hr. formand, kære kolleger, den procedure, vi indleder i dag med henblik på udpegelse af en ny Kommission, der får til opgave at afslutte den foregående Kommissions mandat, der blev tvunget til at træde kollektivt tilbage for at undgå vedtagelse af et forslag om mistillidsvotum, er noget helt nyt.
Denne særlige situation har to konsekvenser. For det første burde oprettelsen af et nyt kollegium ske hurtigst muligt, da det ikke er sundt at lade et svækket organ sidde alt for længe, eftersom det ifølge traktaterne kun kan tage sig af de daglige forretninger, et begreb, hvis konturer i øvrigt er ret udviskede. Det er op til de forskellige regeringer hurtigst muligt at udnævne deres kommissærer, så Europa-Parlamentet i overensstemmelse med Amsterdam-traktaten kan bekræfte udnævnelsen af det nye kollegium, der i bedste fald vil kunne tiltræde i forlængelse af den stiftende forsamling, der følger efter valget i juni.
For det andet ville det ikke være godt, at proceduren for udnævnelse af den nye Kommission, hvis mandat udløber med årets udgang, kolliderer med den procedure, der skal indledes for at udpege den Kommission, der skal udøve et normalt mandat for en fem års periode fra år 2000. En sådan kollision ville have den store ulempe, at den ville få folk til at glemme de dybereliggende grunde, der har medført, at vi i dag skal udnævne et nyt hold, nemlig nødvendigheden af en grundlæggende og omfattende intern reform af Kommissionens strukturer, procedurer og arbejdsmetoder.
Det er måske ikke en ligefrem spændende opgave for den foreslåede formand, men den tilfredsstiller et umiddelbart og uomtvisteligt behov. Europa-Parlamentets handling, der medførte Santer-holdets tilbagetræden, ville i realiteten være meningsløs, hvis det nye kollegium ikke forstod denne prioritet om oprydning i institutionen fuldt ud.
Dette kræver grundige overvejelser. Det er tvingende nødvendigt, at Kommissionen igen udelukkende fokuserer på de beføjelser, den udtrykkeligt tildeles i henhold til traktaterne, under overholdelse af subsidiaritetsprincippet, der endnu en gang slås fast i Amsterdam-traktaten.
Den skal igen blive det, den oprindeligt var, nemlig en midlertidig administration, hvis opgave det er at fremkomme med forslag til de politiske myndigheder, Rådet og Europa-Parlamentet, og at belyse deres valg. Den skal ikke være en forløber for en europæisk regering med et stort antal dårligt styrede ledelsesopgaver. Styringen af de fælles politikker skal i vid udstrækning uddelegeres til de lokale myndigheder, hvilket på samme tid kræver, at kontrolorganerne styrkes betydeligt, og at der indføres et uafhængigt, centralt kontor for bekæmpelse af svig, der forsynes med de instrumenter, der er nødvendige for at udføre det pågældende arbejde.
På baggrund af de konklusioner, Den Uafhængige Ekspertgruppe drager i sin beretning, der forventes klar i september, er det op til Kommissionen at indføre en veritabel intern finanskontrol, professionelle og fuldstændig gennemsigtige procedurer for afslutning af handler samt procedurer for rekruttering og personaleledelse, der definitivt sætter en stopper for den nepotisme og favorisering, der på uretfærdig vis i en ikke så fjern fortid har skadet en administrations omdømme, hvis kompetenceområder og ståen til rådighed i øvrigt er anerkendte. Det er nødvendigt, at der bliver ryddet op, og at de døde grene bliver klippet af på baggrund af de disciplinære og juridiske procedurer, der indledes for øjeblikket.
Her ser De, hr. formand, det, vi venter os af Dem i de kommende måneder. Vi er meget interesserede i Deres fremtidsvision om den europæiske konstruktion, men den fritager Dem ikke for først og fremmest at bringe den institution på fode igen, som De påtager Dem ansvaret for, når Deres udnævnelse bekræftes af Europa-Parlamentet.
Bifald

Puerta
Hr. formand, vores gruppe - Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre - vil gerne takke hr. Romano Prodi for hans tilstedeværelse i Parlamentet i dag.
Den politiske betydning for os er tydelig. Han ønsker ikke blot at være en formand, der er udpeget af Rådet, regeringernes formand, men derimod en borgernes formand i kraft af hans forbindelse til Europa-Parlamentet.
Vi ved, at denne formandsudnævnelse vil finde sted i en meget vanskelig situation for opbygningen af det nye Europa. Der er ikke kun en institutionel krise. Der er krise i Europa som helhed. 42 år efter Rom-traktaten, 10 år efter afslutningen af den kolde krig - som hr. Prodi selv har sagt det - er der krig i Jugoslavien. Menneskerettighederne bliver overtrådt på Balkan, især i Kosovo. NATO har grebet militært ind. Og de europæiske institutioner, den europæiske identitet er stort set fraværende.
Er det muligt at forstille sig, at man kunne forvalte euroen, hvis ikke Den Europæiske Centralbank var fuldt funktionsdygtig? Hvordan kan vi tillade, at den europæiske politik skal fungere med en fungerende Kommission, og ydermere med et parlament, som er ved at nå til vejs ende af den fjerde valgperiode siden 1979?
Her kan vi diskutere, om vi ønsker mere Europa eller mindre Europa. Jeg hører til dem, der ønsker mere Europa. Men vi er alle enige i - og det vil vi gerne bringe videre til kandidaten - at vi alle ønsker, at de nuværende europæiske kompetencer bliver mere demokratiske. Vi ønsker alle, at politikkerne for de forskellige områder bliver forvaltet mere effektivt. På det punkt er vi enige.
For os er der en ramme med fire betingelser eller karakteristika, som fastlægger den nye etape for Europa-Kommissionen: demokratisk legitimitet, gennemsigtighed, politisk ansvar, såvel kollegialt som enkeltvis, for kommissærerne over for Parlamentet og effektivitet til at nå målene.
Et politisk ansvar over for et modent parlament. Det skal man sige højt. Et modent parlament, som snart tager hul på sin femte valgperiode, og som ikke har overdraget sine kompetencer og sit ansvar til noget ekspertudvalg. Det har kun anmodet om en beretning for at få fastlagt visse forhold.
Jeg vil ikke tale om den ansvarlighed, som min gruppe har udvist under hele denne krise, for vi har jo det gamle, latinske mundheld, som lyder excusatio non petita, accusatio manifesta . Jeg holder mig simpelthen til kendsgerningerne og til vores linje.
Endelig vil vi gerne sige til hr. Prodi, at vi, hvad angår hans indstilling, ikke vil afgive vores stemme på forhånd. Vi vil naturligvis gerne lære hans profil at kende og høre om hans baggrund som italiensk og europæisk politiker, men vores stemme vil afhænge af de målsætninger og programmer, han fremlægger under indstillingsdebatten, af den troværdighed, som vi vil tillægge hans vilje til ændringer og nødvendige reformer, og af hans politiske strategi for at løse det europæiske samfunds vanskelige udfordringer.
Vi er bekymrede for tidsplanen for udnævnelsen af formanden og af Kommissionen, og vi har samtidig to kriterier. Vores gruppe ønsker en hurtig procedure og en klar præsentation af kommissærerne i henhold til Amsterdam-traktaten. Nu er vi ikke længere bekymrede for, at hr. Prodi stiller op til det italienske valg. Han har på seriøs og værdig vis ryddet disse problemer af vejen.
Nu slutter jeg, hr. formand, med at sige, at vi i betragtning af de alvorlige problemer med udvidelsen og de sociale og økonomiske politikker ønsker, at der kommer en formand, som ikke kun er institutionernes, men alle de europæiske borgeres formand.

Aelvoet
Professor Prodi, hr. formand for Parlamentet, Deres præstationer i Italien gør Dem uden tvivl til en stærk kandidat, for De har dér udført opgaver, som ingen havde anset for at være muligt, og i Den Europæiske Union står De over for opgaver, som vil være lige så vanskelige, om ikke endnu vanskeligere. Vaclav Havel sagde engang: Hvad nytter den smukkeste arkitektur, hvis den ikke har nogen sjæl? De har i de seneste uger også afgivet erklæringer om, at Den Europæiske Union har brug for en sjæl. Men hvad betyder det konkret? Vi tror, at det frem for alt vil dreje sig om, at De skal gøre Unionen, som stadig befinder sig så langt væk fra borgerne og er kommet i så stor miskredit på grund af dårlig forvaltning og svig, til en demokratisk, gennemskuelig Union, som beviser, at den kan bære ansvar, og at den er rede til at stå til ansvar herfor over for borgerne og det valgte Parlament. Deres udnævnelse er foretaget hurtigt, og det er godt. Ellers er problemet imidlertid, at hele den afgående Kommission, som ikke længere nyder Parlamentets tillid, og som virkelig er kommet i miskredit, bliver siddende til september. Dette skaber for os en politisk umulig situation, som er Parlamentet uværdig, kære kolleger. På et tidspunkt, hvor Unionen har brug for handlekraft, hvor vi konfronteres med en stor politisk katastrofe i og uden for Jugoslavien, har vi en lame duck . Derfor anmoder vi Dem om, hr. Prodi, at De vil gøre alt for hurtigst muligt at præsentere Parlamentet for en handledygtig og handlekraftig Kommission.
Vi synes derfor, at det er af største betydning, at De kommer med gode forslag til en reform af Kommissionen, således at den er i stand til reelt at bære et kollektivt ansvar, og hvori der også er truffet bestemmelser om kommissærers individuelle ansvar og generaldirektørers ansvar, for også på det plan skal der ske forandringer. Vi savner i Deres redegørelse en henvisning til nødvendigheden af grundigt at justere Den Europæiske Unions økonomiske politik, for troen på en ukontrolleret vækst forbigår den absolutte nødvendighed af den økologiske omlægning af vores økonomier. Vi forventer af Dem, at De følger Parlamentets forslag om at ansætte flere kvinder i Kommissionen og at sørge for, at de dygtigt kan medvirke til den videre udbygning af, hvad der er en del af vores acquis communautaire .
Endelig synes vi, at det er udmærket, at De her i dag har meddelt, at De ikke er kandidat. Dette er en politisk beslutning, der er en europæer værdig. Til sidst vil vi sige, at vi forventer en stærk Kommission, men en stærk Kommission, som tåler, at den kontrolleres af et stærkt Parlament. Først da får vi et nyt grundlag for tillid.

Lalumière
Hr. formand, hr. formandskandidat, Deres tilstedeværelse her i dag er et meget positivt tegn i tråd med Amsterdam-traktaten, som snart træder i kraft, og det vil vores gruppe gerne takke Dem for.
Gennem de samtaler, De har haft med Parlamentets medlemmer, har De allerede fornemmet vores forventninger, ja, jeg vil endda gå så langt som til at sige vores store forhåbninger til den nye Kommission, hvad enten vi taler om den midlertidige Kommission eller på lidt længere sigt den endelige Kommission, der indsættes i januar år 2000. Disse forhåbninger vedrører helt naturligt først og fremmest den nye formand for Kommissionen, hvis rolle er fuldstændig afgørende.
Vi ønsker, og jeg burde nok sige, vi vil have en stærk Kommission. Det vil for det første sige en stærk formand. Den krise, vi gennemlever for øjeblikket, den afgående Kommissions tilbagetræden under pres af Parlamentet, er for det første et resultat af Kommissionens autoritetstab gennem de seneste måneder og år. På trods af det store stykke arbejde, der er blevet udført i de seneste fem år - vi kan f.eks. tage den fælles mønt - er dette autoritetstab alvorligt, eftersom Den Europæiske Union har behov for en politisk stærk Kommission. Den skal være stærk i forholdet til regeringerne, og dette i endnu større grad, hvis deres antal stiger i kraft af udvidelserne. Den skal være stærk i forholdet til Parlamentet, og et af denne styrkes kendetegn skal netop være dens politiske ansvar over for Parlamentet. Den skal være stærk i forholdet til offentligheden, for Kommissionen legemliggør, hvad enten vi vil det eller ej, selve Den Europæiske Union.
Men denne politiske styrke, der er vores primære krav til den kommende Kommission, følges op af andre krav, der bl.a. vedrører Kommissionens interne arbejdsmetoder.
Den krise, der resulterede i den afgående Kommissions tilbagetræden, har haft den direkte konsekvens - selvom der, som jeg netop sagde det for et øjeblik siden, har været andre væsentlige grunde dertil - at der er opstået forvaltningsfejl, først inden for selve kollegiets organisation og arbejdsmetoder og derefter inden for de tjenestegrene, der hører under de enkelte kommissærer.
Man bør også sætte spørgsmålstegn ved det stigende antal beføjelser, Kommissionen forsynes med. Denne stigning i antallet af opgaver synes paradoksalt nok at have svækket dens indflydelse og synes under alle omstændigheder ikke at være kommet den til gavn. Dette giver genklang hos os.
Hr. formandskandidat, Deres arbejde, jeg burde sige Deres mission, bliver enorm. De har allerede i Italien vist, at De er i stand til at påtage Dem denne opgave. Jeg sætter også stor pris på alt det, De netop har sagt foran os i Deres første indlæg, og på Deres ønske om at styrke de demokratiske bånd mellem Kommissionens medlemmer og det almindelige valg.
Hr. formandskandidat, på vegne af min gruppe vil jeg gerne ønske Dem al mulig held og lykke!
Bifald

Bonde
Hr. formand, Nationernes Europa vil også gerne lykønske Romano Prodi med udpegningen. Vi opfatter dig som centralist, som superføderalist for Europas Forenede Stater og stemmer derfor imod dit valg. For os er du Jacques Delors den Anden. Nationernes Europa garanterer dig kritisk og konstruktiv opposition. Vi er kritiske, hver gang du foreslår et skridt i retning af mere Union. Vi er konstruktive, hver gang der er selv den mindste chance for at få lidt åbenhed i Kommissionens korridorer. Det, vi har brug for nu, er ikke en ny Kommission, men et rengøringshold af uafhængige personligheder, som kan fjerne de af Kommissionens arbejdsopgaver, som ikke går på tværs af grænserne, og gennemføre fuldstændig åbenhed for det, der bliver tilbage. Der er brug for en moderne forvaltningslov med decentralt ansvar og konsekvenser for dem, der ikke lever op til ansvaret. Der skal gøres op med 50 års lukkethedskultur og privilegiegilder. Embedsmanden, som gik til Parlamentet med afsløringen af svindel, skal genansættes til fuld løn, og de, der hindrer sagers opklaring, skal fyres. Det er en skandale, at den nuværende Kommission efter sin tilbagetræden træffer beslutning om, at Van Buitenen ikke må hjælpe belgisk politi med at opklare nogen af de sager, som har ført til Kommissionens fald. Embedsmænd i Kommissionen skal være tjenere for folkestyret i vores lande og ikke nye herremænd. Til politisk fjendskab og personligt venskab: Benvenuto, Signor Prodi!

Muscardini
Hr. formand, Den Nationale Alliance bifalder de forpligtelser, De formelt vil påtage Dem med hensyn til Unionens institutionsreformer - som Amsterdam-traktaten desværre ikke nævner i tilstrækkelig grad - og med hensyn til indførelsen af den politiske union.
De tragiske begivenheder i Kosovo og NATO's militære indgreb - såfremt der er behov for det - viser, at det er tvingende nødvendigt, at Den Europæiske Union får en fælles udenrigs- og forsvarspolitik, for uden en sådan er det, som om Europa ikke eksisterer. De seneste dages begivenheder har understreget, at Europa er fraværende som uafhængig størrelse. De begivenheder, vi ser nu, viser som aldrig før - og det har vi meget tydeligt kunne konstatere - hvor meget det haster med en europæisk politisk identitet, det vil sige med en identitet, der med respekt for de accepterede alliancer kan blive anerkendt i international sammenhæng.
Det Europæiske Råd havde allerede sagt for længe siden, at det ville udpege den nye formand før valget. Det, som vi beklager, er, at de europæiske venstrepartier måske får indflydelse på de valg, som De træffer i Italien, da disse venstrepartier på mere eller mindre tilsnegen vis ønsker at forhindre Dem i at stille op til valget. For vores vedkommende - og her taler vi om Europa - burde en styrket demokratisk orden i den kommende Kommission dog give de politiske kræfter mulighed for at forelægge kandidaterne til formandskabet for Kommissionen for Parlamentet, så de ikke altid skal udtale sig om regeringernes forslag. Vi beder Dem derfor, hr. formand, om den periode med reformer og forandring, som De omtalte i Deres indlæg, men det skal være ægte reformer og ikke bare uklare forslag. Det skal være en politisk union, så vi styrker den økonomiske union, så vi indfører en udenrigspolitik, og så vi beskæftiger os med Middelhavsområdet, sådan som De sagde, men vi skal også beskæftige os med indvandringen og kriminaliteten samt med den humanitære bistand, også når det gælder de landbrugsprodukter, som Europa fortsat smider væk eller undlader at producere, og som alligevel går ud over vores økonomi. Desuden skal GATT-aftalerne revideres, for selvom vi har et godt forhold til USA, må man ikke afpresse os, når vi ønsker at beskytte vores produkter og vores produktionssystem over for de produkter fra tredjelandene, som vi er tvunget til at importere uden told, og som skyldes tydelige dumpingmetoder.
Så hr. formand, vi skal også planlægge fremtiden ved at kræve nogle klare sociale regler af de lande, som Den Europæiske Union yder bistand til - tredjelande, fjerdelande og også de tidligere republikker i Sovjetunionen - så udvidelsen ikke bliver til en udvidelse af fattigdommen og arbejdsløsheden, men bliver baseret på et opsving i den europæiske økonomi, der skal tage udgangspunkt i produkternes kvalitet. Når vi ikke kan konkurrere på prisen, er det klart, at vi er nødt til at konkurrere på kvaliteten. Vi skal således planlægge fremtiden ved at sørge for en Kommission og et Parlament, der sammen lægger programmet for denne fremtid, og som minder Rådet om, at det ikke kan udtale sig om alt og bestemme alt, ellers kommer de europæiske borgere til at føle, at de ikke længere betyder noget.
Det er sådan, vi skal begynde at planlægge fremtiden!

Fabre-Aubrespy
Hr. formandskandidat for Kommissionen, De har erklæret at ville et stærkt Europa. Jeg frygter, at De ved Deres holdning vil medvirke til Den Europæiske Unions definitive fald.
De begynder i realiteten med at acceptere, at traktatens bestemmelser ikke anvendes korrekt. Artikel 159 kræver, at de nye kommissærer udpeges hurtigst muligt. Den kræver også, at Europa-Parlamentet erklærer sig for en Kommission, der indsættes for en periode på seks måneder, inden et nyt Parlament erklærer sig for en Kommission, der skal fungere i en periode på fem år.
De er også klar til at påtage Dem det ansvar, der er forbundet med hvervet som formand for Kommissionen, uden at have lært noget af det, der er sket. Kommissionen - og De er omgivet af afgående kommissærer - blev draget til ansvar første gang af et flertal i Parlamentet, der afviste at give Kommissionen decharge for året 1996. Regnskabet for dette år er derfor ikke afsluttet. Endvidere - med al respekt for fru Green, der talte om politisk spil, til trods for, at det er hende, der hele året har spillet dette spil - blev Kommissionen tildelt en irettesættelse med 232 stemmer, ikke de enkelte kommissærer, men Kommissionen som helhed, som kollegium. Og Ekspertgruppen var ekstremt hård i sin beretning og i sine kommentarer, hvor den erklærede, at ingen af kommissærerne burde genudnævnes.
Det er således op til Dem at sikre, at der meget hurtigt indsættes en ny Kommission til at rydde op, til at give den medicin, der kan kurere den diagnosticerede sygdom, og til definitivt at ændre Kommissionens arbejdsmetoder, hvis De vil have et stærkt Europa. Hvis ikke dette sker, er det hele Europa, De slår ihjel.

Le Pen
Hr. formand, ordene flyver, men det gør også englene med ubestemmeligt køn. Det gør også de fly, der bomber, og jeres bomber, der slår ihjel.
Jeg protesterer hermed på det kraftigste mod den krigspolitik, der føres i Europa, og som understøttes af Den Europæiske Union efter amerikanernes ordre!
Tilråb
Denne kriminelle aggressionspolitik mod Serbien og dets lille heroiske folk er juridisk set et brud på De Forenede Nationers Pagt og endda på NATO-traktaten, og for så vidt angår Frankrig på landets grundlov!
Disse fortsatte bombninger af økonomiske mål og civilbefolkningen er en af de mest nederdrægtige og mest utilgivelige handlinger, der har fundet sted i de seneste 50 år! Må Gud forbyde, at I har udløst tredje verdenskrig!
Støj

Formanden
Jeg giver ordet til fru Green i henhold til artikel 108 i forretningsordenen. Jeg vil gerne minde hende om, at hun får ordet for at modbevise eventuelle bemærkninger, der er kommet frem om hendes person i løbet af debatten, eller meninger, der er blevet tilskrevet hende, eller for at korrigere bemærkninger, hun selv er fremkommet med.

Green
Hr. formand, jeg vil gerne komme med en personlig udtalelse, eftersom mit navn er blevet nævnt.
Jeg vil gerne sige, at for et britisk parlamentsmedlem er de partipolitiske hug og parader, vi har oplevet her til formiddag, rent faktisk som manna fra himmelen, og jeg vil sige til dem, der råber ad mig, at jeg trives med det. Jeg har bemærket mig, at niveauet af personlige fornærmelser rettet mod mig fra højre side af denne sal er steget samtidig med, at højrefløjens politiske lykke har vendt sig over hele Den Europæiske Union.
Blandede reaktioner
Jeg kan acceptere, og den europæiske offentlighed er klar over, at det var Det Europæiske Folkepartis Gruppe, der blev splittet i to dele fra top til bund i marts i forbindelse med forslaget om et mistillidsvotum her i Parlamentet, hvor et flertal stemte for den socialdemokratiske holdning.
Blandede reaktioner
Deres råben og skrigen og fornærmelser har til formål at dække over denne kendsgerning. Hr. Martens kan godt lide at fortælle os her i Parlamentet, at hans parti i marts krævede fru Cressons afgang. Han glemmer at fortælle Parlamentet, at han, og hans parti, også krævede andre kommissærers afgang, og der var her tale om kommissærer, som ikke blev fundet skyldige af Den Uafhængige Ekspertgruppe.
Må jeg slutte af med at sige til hr. Cox, at hans udtalelse var i fuld overensstemmelse med den billige opportunisme, som hans politiske familie er berømt for.
Blandede reaktioner

Formanden
Jeg giver hermed ordet til hr. Martens af samme grund, men jeg vil anmode om, at man stopper med disse konstante henvisninger til personer med navns nævnelse, hvilket gør det umuligt at få afsluttet dette spørgsmål. Hr. Martens, De har samme ret, De har ordet.

Martens
Hr. formand, jeg synes, at fru Green har en dårlig vane med at fortolke en politisk bemærkning som en personlig bemærkning.
Bifald
Jeg vil blot tilføje, at hun i januar i år forelagde et mistillidsvotum, der gik ud på, at Den Socialdemokratiske Gruppe ville stemme imod. Dette var begyndelsen til krisen, og når man kritiseres for denne politiske fejltagelse, må man ikke opfatte det som en personlig bemærkning.
Bifald

Formanden
I henhold til aftalen vil hr. Prodi besvare alle indlæggene i den forestående indstillingsdebat. Vi har nu 200 afstemninger til i dag og 300 til i morgen, hvorfor vi, da vi er et kvarter forsinket, vil indlede afstemningerne uden at afbryde mødet.

Afstemning
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 92/117/EØF om beskyttelsesforanstaltninger over for specifikke zooneser og specifikke zoonotiske agenser hos dyr og i animalske produkter for at forhindre levnedsmiddelbårne infektioner og forgiftninger(KOM(99)0004 - C4-0068/99-99/0003(COD))Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter

Kommissionens forslag godkendtes

Formanden
Vi har lige tilendebragt afstemningen om en af Kittelmann-betænkningerne. Jeg har fået at vide, at de foreligger på alle sprog, og da Parlamentet har stemt for at gøre dette til et uopsætteligt anliggende, er jeg nødt til at gå over til afstemningen.
Henstilling (A4-0126/99) af Kittelmann for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser vedrørende forslag til Rådets beslutning om Det Europæiske Fællesskabs holdning til forslag til regulativ fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa om ensartede forskrifter for typegodkendelse af tankbiler i klasse N og O, for så vidt angår deres stabilitet over for væltning (12832/98 - KOM(98)0564 - C4-0098/99-98/0292(AVC))
Forslaget til beslutning vedtoges
Indstilling ved andenbehandling (A4-0152/99) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (13835/1/98 - C4-0002/99-98/0093(SYN) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om anden ændring af direktiv 90/394/EØF om beskyttelse af arbejdstagerne mod risici for under arbejdet at være udsat for kræftfremkaldende stoffer og om udvidelse heraf til også at omfatte mutagener) (Ordfører: Damião)
Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt
Betænkning (A4-0134/99) af Weber for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en aftale om ændring af aftalen om videnskabeligt og teknologisk samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Canada (KOM(98)0664 - C4-0703/98-98/0316(CNS))
Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges
Betænkning (A4-0142/99) af Plooij-van Gorsel for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om ændret forslag til Rådets forordning om Kommissionens gennemførelse af et program for specifikke foranstaltninger og aktioner til at forbedre adgangen til Japan for varer og grænseoverskridende tjenesteydelser fra EU (KOM(95)0188 - KOM(98)0722 - C4-0062/99-95/0116(CNS))
Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges
Betænkning (A4-0127/99) af Flemming for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Rådets afgørelse om godkendelse på Fællesskabets vegne af ændringen af bilag I og vedtagelse af nye bilag VIII og IX til konventionen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af farligt affald og bortskaffelsen heraf (Baselkonventionen), som fastsat i afgørelse IV/9 fra partskonferencen (KOM(98)0634 - C4-0680/98-98/0307(CNS))
Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges
Betænkning (A4-0144/99) af Langen for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om tredje rapport fra Kommissionen om forhandlingerne vedrørende adgangen til at deltage i udbudsforretninger i tredjelande inden for de områder, der er omfattet af direktiv 93/38 (forsyningsvirksomhedsdirektivet) (KOM(98)0203 - C4-0457/98)
Forslaget til beslutning vedtoges
Betænkning (A4-0172/99) af Kestelijn-Sierens for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om meddelelse fra Kommissionen til Rådet om fremme af iværksætterånden i EU: Prioriterede områder for det fremtidige arbejde (KOM(98)0222 - C4-0557/98)
Forslaget til beslutning vedtoges
Betænkning (A4-0147/99) af Kenneth D. Collins for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om retsgrundlaget for forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om referencelaboratorier til kontrol af bakteriologisk og viral kontaminering af toskallede bløddyr (9594/97 - C4-0014/99-97/0182(COD))
Forslaget til beslutning vedtoges
Betænkning (A4-0179/99) af Fraga Estévez for Fiskeriudvalget om retsgrundlaget for forslag og ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om ændring af beslutning 93/383/EØF af 14. juni 1993 om referencelaboratorier til kontrol med marine biotoksiner (10339/96 - C4-0013/99-96/0234(COD))
Forslaget til beslutning vedtoges

Billingham
Hr. formand, jeg vil gerne tale om ændringsforslag 12. Men inden jeg gør det, vil jeg gerne bede Parlamentet om forladelse. Jeg skulle have forelagt min betænkning i går aftes, og jeg var ikke til stede. Jeg tog afsted i går midt på eftermiddagen fra London City Airport. 17 timer senere ankom jeg hertil, og for at føje spot til skade var min kuffert forsvundet. Så jeg gik glip af min mulighed for at tale om denne læseværdige betænkning, der gør overvågning sikrere for alle borgere i Europa. Jeg er udmærket klar over hr. Rübigs ændringsforslag. Jeg er enig i det, og jeg anbefaler Parlamentet, at vi stemmer for det. Det er en forbedring af det ændringsforslag, der blev vedtaget i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik.
Bifald

Formanden
Jeg må sige, at De tager Dem meget strålende ud her til formiddag. Man skulle ikke have troet, at Deres kuffert ikke var ankommet.
Latter
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

d'Ancona
Hr. formand, jeg beder lige om Deres opmærksomhed. I går konstaterede vi her på plenarmødet, at denne betænkning om narkotika egentlig for første gang kunne regne med en bred støtte, men at denne ligevægt ikke måtte forstyrres. Jeg har selv stillet et ændringsforslag, og det viste sig under drøftelserne, at dette nu var noget, der kunne skabe nogle problemer. Jeg beder Dem om i ændringsforslag 9 at lade ordet »ukontrolleret« udgå i den sidste linje eller også acceptere en delt afstemning, hvor man kan stemme for eller imod dette ord. Men jeg vil hellere have, at De lader ordet »ukontrolleret« udgå.
Forslaget til beslutning vedtoges

Elliott
Hr. formand, vi har i dag modtaget et dokument fra tjenestegrenene, hvori der står, hvad medlemmerne skal gøre for at forberede sig på flytningen til den nye IPE IV-bygning. Flertallet af medlemmer har aldrig nogensinde set det indre af IPE IV-bygningen, selvom jeg har fået at vide, at masser af mennesker, der ikke er medlemmer, er blevet vist rundt. Jeg gad vide, om det ville være muligt i forbindelse med den næste plenarmødeperiode at arrangere en rundtur for de medlemmer, der gerne vil have en forpremiere på bygningen.

Formanden
Det kan jeg ikke se, at der skulle være noget i vejen for. Jeg foreslår, at De tager kontakt til sikkerhedstjenesten, hvis De ønsker at blive eskorteret rundt i bygningen. Problemet indtil nu har været, at der har pågået arbejde i bygningen. Jeg vil også foreslå, at vi måske kunne arrangere, at grupper af medlemmer får en rundtur sammen.

Wolf
Målet for IDA-programmet er at tilskynde og sætte administrationerne i stand til at udveksle data elektronisk over hele Den Europæiske Union. Som led i den første IDA-afgørelse blev der iværksat og indledt adskillige sektorielle projekter. Men der findes stadig en række kompatibilitetsproblemer. Det nye forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om opstilling af en række retningslinjer, herunder fastlæggelse af projekter af fælles interesse, for transeuropæiske net til elektronisk dataudveksling mellem administrationerne (A4-0131/99) og om fastlæggelse af en række aktioner og foranstaltninger med henblik på at sikre interoperabilitet mellem og adgang til transeuropæiske net til elektronisk dataudveksling mellem administrationerne (A4-0130/99) lægger særlig vægt på samarbejde om fælles planer, værktøjer og generiske tjenester mellem de forskellige net og applikationer.
Rådet giver i sin fælles holdning sin fulde eller principielle tilslutning til de fleste af Europa-Parlamentets ændringsforslag fra førstebehandlingen. De eneste resterende kontroversielle punkter er blevet fremlagt igen af ordføreren, fru Read. I disse opfordres der til at tilføje følgende ordlyd som mål for direktivet: at »gavne personerne i Den Europæiske Union« (i stedet for borgerne i den fælles holdning) og også til, at Kommissionen sender ikke blot Rådet, men også Parlamentet sin evaluering af telematikken.
Jeg vil atter en gang lykønske fru Read med den altid høje kvalitet af det arbejde, hun udfører, når det gælder om at fastlægge nye regulerende rammer for de vigtigste aspekter af informationssamfundet, som vi har som fælles opgave nu og i den umiddelbare fremtid.
Betænkning af Bontempi (A4-0133/99)

Berthu
Hr. formand, handlingsplanen for et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der blev fremlagt af det østrigske formandskab og vedtaget på Det Europæiske Råd i Wien i december 1998, er en temmelig eftertrykkelig tekst, der klart søger at lede Amsterdam-traktatens bestemmelser i retning af større realisme. Man kan ikke sige det samme om Europa-Parlamentets betænkning om samme emne, som Parlamentet netop har vedtaget i dag, og som - som sædvanlig - forsøger at tilfredsstille de føderalistiske manier frem for borgernes egentlige behov.
Det Europæiske Råds handlingsplan erklærer f.eks. lige fra begyndelsen, at den frie bevægelighed ganske vist er et af traktatens grundlæggende mål, men at den i vid udstrækning skal vurderes under hensyntagen til de sikkerhedsmæssige krav. I henhold til teksten rækker borgernes frihed videre end den frie bevægelighed, og jeg citerer: »c'est aussi la liberté de vivre dans un environnement où la loi est respectée« (det er også frihed til at leve i omgivelser, hvor loven respekteres). I samme åndedrag tilføjer Rådet med hensyn til indvandrings- og asylpolitikken, og jeg citerer igen: »il convient d'accorder, en particulier, la priorité à la lutte contre l'immigration illégale« (der bør i særdeleshed gøres en stor indsats for bekæmpelse af den illegale indvandring).
I Europa-Parlamentets betænkning ændres tonen helt. Den store prioritet bliver, jeg citerer: »en mere detaljeret definition af de grundlæggende rettigheder og unionsborgerskabet«, som om medlemsstaterne levede i en halvbarbarisk stat, hvor menneskerettighederne konstant blev brudt, og hvor man gennem århundreder havde ventet på eurokraterne for endelig at komme til at leve i en retfærdighedens stat. Man anser os åbenbart alle for at være en flok tåber.
Under disse omstændigheder er det ikke overraskende at konstatere, at Europa-Parlamentet, når det drejer sig om spørgsmålene om den frie bevægelighed for personer, anbringer den frie bevægelighed øverst på stigen over Fællesskabets rettigheder, mens bekæmpelsen af den illegale indvandring druknes blandt en lang række andre mål. Vi er naturligvis tættest på Rådets opfattelse, idet det dog skal præciseres, at hver enkelt medlemsstat skal bevare det suveræne herredømme over sit område.

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Udviklingen af EU hen imod et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed er overordentlig vigtig for borgerne i Europa. Derfor hilser vi betænkningen af Bontempi velkommen. Vi mener imidlertid, at forslagene i betænkningen om at give Europol operative beføjelser og oprette en europæisk anklagemyndighed er uforenelige med lovgivningen på disse områder. Europol skal kun supplere og hjælpe de nationale politimyndigheder, og den skal ikke selv gribe ind over for borgerne. Vi mener ikke, at man skal indføre en europæisk anklagemyndighed, da der ikke findes noget overstatsligt strafferetligt samarbejde. Samarbejdet på dette område bør også fremover forblive mellemstatsligt.

Blak, Iversen og Kirsten Jensen
De danske socialdemokrater har undladt at stemme for Bontempi-betænkningen. Betænkningen er en bred gennemgang af de forskellige instrumenter, der skal sikre gennemførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. De danske socialdemokrater er tilhængere af at sikre de grundlæggende rettigheder for de personer, der lever i EU. Der er dog flere opfordringer i betænkningen, som vi er imod. Det drejer sig om: indførelse af Corpus Juris, harmonisering af retsplejebestemmelser i medlemslandene og operative beføjelser til Europol. Vi har derfor undladt at stemme for den samlede betænkning.

Caudron
Det er med stor tilfredshed, jeg modtager denne betænkning. Den indeholder en retfærdig analyse af Rådets og Kommissionens handlingsplan for indførelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Denne plan stemmer overens med kravene fra Det Europæiske Råd i Cardiff og svarer til den klare og ambitiøse holdning, der består i at sætte Unionen på sporet af de reformer, der skal føre den tættere på de europæiske borgere.
Indførelsen af et sådant område skal naturligvis ske gradvist. Af de vigtige etaper huskes Schengen-aftalen, Maastricht-traktaten og naturligvis Amsterdam-traktaten. Det glæder mig i øvrigt at se, at der er indført et nyt afsnit i traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber under titlen »visum, asyl, indvandring og andre politikker i forbindelse med den frie bevægelighed for personer«, hvilket vil give mulighed for at forbedre sammenhængen i nøgleområder, der direkte vedrører de europæiske borgere. Jeg erklærer mig til gengæld uenig i opretholdelsen af de undtagelsesbestemmelser, Det Forenede Kongerige, Danmark og Irland nyder godt af. Alle kender de uhyrlige omkostninger i forbindelse med sammenhold i et Europa a la carte.
Der står ekstremt meget på spil i forbindelse med indførelse af et sådant område. Og ordføreren hævder med rette, at dette bør være en af Unionens prioriteter. Jeg støtter denne idé, for vi er tvunget til at leve op til de europæiske borgeres forventninger. De stræber efter at leve i sikkerhed inden for Den Europæiske Unions grænser. Dette legitime krav kan efterkommes via indførelse af bedre kontrolforanstaltninger ved grænserne og bedre forebyggelse af kriminaliteten.
At være i sikkerhed er ligeledes ensbetydende med at vide, at man kan gøre sine rettigheder gældende ved domstolene. Man ved det, og jeg ved det især, de grænseoverskridende stridigheder medfører af og til uløselige problemer. Der skal derfor gøres en indsats for at forenkle adgangen til domstolene og lette samarbejdet mellem de forskellige medlemsstaters retshåndhævende myndigheder.
Endelig er et af de grundlæggende elementer fortsat udarbejdelsen af et charter for de grundlæggende rettigheder. En sådan tekst vil klart identificere de rettigheder, borgerne kan gøre gældende i Den Europæiske Union. Det famøse unionsborgerskab, der for en stor dels vedkommende stadig blot er en tom skal, tager form. Beskyttelsen af disse rettigheder skal være på det højest mulige niveau. Det Europæiske Fællesskabs Domstol skal sikre disse rettigheder. Jeg finder det endvidere absolut uacceptabelt, at dens kompetence begrænses i sådanne spørgsmål.
Jeg håber, at debatten om dette emne, der afholdes i Finland i oktober 1999, bærer frugt, for selvom fremskridtene er uomtvistelige, er der stadig flere mangler. Europa-Parlamentets rolle bør udvides fra blot at være konsulterende, og regelen om enstemmighed bør nedlægges for at give plads til regelen om kvalificeret flertal.

Lindqvist (ELDR), Eriksson, Sjöstedt og Svensson (GUE/NGL), Gahrton, Holm og Lindholm (V), Bonde, Lis Jensen, Krarup og Sandbæk (I-EDN)
Vi stemmer imod Bontempis betænkning vedrørende bestemmelserne om indførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, fordi vi mener, at betænkningen sætter den europæiske forbundsstat øverst på EU's prioriteringsliste.
I betænkningen understreges tilslutningen til det såkaldte Corpus Juris-udkast, der har til hensigt at indføre en »europæisk offentlig anklager«, der skal tage sig af retsforfølgning, og samtidig pointeres det, at der skal fastsættes minimumsregler for, hvad der udgør kriminelle handlinger, og hvilke straffe der skal anvendes. Realiseres disse bestræbelser vil det betyde, at der etableres ikke kun et politisk, men også et juridisk område i EU, hvor medlemslandene bliver tvunget til at harmonisere deres forskellige retstraditioner og forskellige moralske opfattelser af, hvad der udgør kriminelle handlinger. Dermed mener vi, at EU-samarbejdet tager et vigtigt skridt i retning af etableringen af en egentlig forbundsstat. Hvilke implikationer forslagene i betænkningen fører med sig, ved ingen, men at de foreslåede indgreb i den nationale råderet er i strid med f.eks. enkelte medlemslandes undtagelse med hensyn til politi- og retsvæsen er evident.
EU's bestræbelser for at etablere et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed har til hensigt at sikre det enkelte individs retssikkerhed. Vi mener ikke, at retssikkerheden og borgernes tillid til det juridiske og politiske system styrkes ved at underminere medlemslandenes forskellige retskulturer og ved at overføre kompetence til et system, der ikke har betydelig opbakning i medlemsstaternes befolkninger. Bestemmelserne vedrørende det indre og retlige område bør derfor være et nationalt anliggende.

Palm, Theorin og Wibe
Der er flere grunde til, at vi ikke kan støtte denne betænkning.
Ordføreren mener, at bekæmpelsen af kriminalitet bør ske på EU-niveau, og at Europol skal have operative beføjelser. Vi mener, at det for det første er unødvendigt at oprette endnu en organisation, når der allerede findes et velfungerende Interpol med ca. 150 medlemslande. Desuden er Europol udemokratisk i sin struktur. Det er vores faste overbevisning, at Europol kommer til at true borgernes personlige integritet, og at retssikkerheden erstattes med lovløshed.
Vi finder det ikke ønskeligt med en harmonisering af medlemslandenes politik på områder som visum, indvandring og asyl. Så længe man faktisk søger asyl i én bestemt nation, er en sådan harmonisering desuden meget vanskelig at begrunde.
Ordføreren ønsker en harmonisering af den internationale privatret. Det er ikke ønskeligt, da der i dag er meget store nationale forskelle på det familieretlige område. Desuden er det unødvendigt, da handlens vigtigste synspunkt, nemlig internationale privatretlige aftaleregler, allerede er reguleret i Rom-konventionen. Det samme gælder også betænkningens intentioner om at fremme den gensidige anerkendelse af domme. Dette område er i det store og hele reguleret i Bruxelles-og Lugano-konventionen, og der arbejdes i øjeblikket med at lave endnu en konvention for familieretten. Det forekommer os, at ordføreren beskæftiger sig med harmonisering blot for harmoniseringens skyld
Hvad angår en harmonisering af retsplejebestemmelserne, er det en vigtig del af den nationale retskultur, hvordan domstolsorganisationen fungerer. Det varierer også betydeligt i de forskellige medlemsstater.
På det strafferetlige område er det værd at bemærke, at der bruges en meget bred definition for at adskille de lovovertrædelser, der kan underlægges en sådan harmonisering. Det er værd at huske på, at det f.eks. i Tyskland og Frankrig er forbudt at benægte såkaldte historiske samlinger, hvilket er i direkte modstrid med den svenske ytringsfrihed. Strafferetten er statens yderste tvangsmiddel, og det er meget vigtigt, at beslutningerne om, hvad der skal høre ind under strafferetten, og hvordan den skal håndhæves, træffes under virkelige demokratiske former. Det er ikke værd at risikere at blive tvunget til at omdefinere indholdet i strafferetten, bare fordi man ønsker at kunne straffe visse lovovertrædelser mere effektivt.
Endelig vil man også eliminere den dobbelte strafbarhed i forbindelse med udlevering, det vil sige, at udlevering kun kan forekomme, hvis den pågældende handling er strafbar i begge lande. Dette krav findes, for at man skal kunne værne om et sikkert syn på, hvad der egentligt er strafbart. Dette krav må bestå, når man tænker på de store forskelle i medlemslandene i disse spørgsmål.
Betænkning af Schmid (A4-0141/99)

Andersson, Hulthén, Lööw, Palm, Sandberg-Fries og Theorin
Vi finder denne betænkning meget udmærket. Vi har imidlertid en anden opfattelse på ét punkt. Vi mener nemlig, at definitionen på børn skal følge de internationale konventioner, det vil sige, at børn er personer under 18 år.

Blak, Iversen og Kirsten Jensen
De danske socialdemokrater har stemt for en fælles aktion til bekæmpelse af børnepornografi på Internettet. Bekæmpelse af kriminalitet på Internettet er i sin natur grænseoverskridende, og der er derfor behov for internationalt og europæisk samarbejde på området. Så lad os hurtigst muligt få igangsat denne fælles aktion, som indeholder et praktisk samarbejde, der også inddrager Internetudbydere. Vi er imidlertid ikke tilhængere af opfordringen til at harmonisere medlemsstaternes seksuelle lavalder. Fastsættelsen af den seksuelle lavalder hører under medlemsstaternes kompetence.

Caudron
Den påtrængende nødvendighed af at indlede en hårdnakket kamp mod de børnepornografiske netværk, der invaderer Internettet, er nu bevist. Derfor støtter jeg betænkningen fra vores kollega Schmid.
Selvom brugerne af Internettet og udbyderne naturligvis spiller en rolle i denne kamp for den menneskelige værdighed, kan man ikke kun lade det være op til dem. Jeg finder det endvidere nødvendigt at hilse en række individuelle og kollektive initiativer velkommen. Takket være dette samarbejde med de kompetente myndigheder er mange ulovlige handler blevet uskadeliggjort.
Jeg mener imidlertid, at det er nødvendigt og uundgåeligt med et samvirke mellem menneskelige og materielle ressourcer via Europol med henblik på at øge effektiviteten af bekæmpelsen af disse forbrydelser.
I den henseende er jeg enig med ordføreren om betegnelsen for disse børnepornografiske handlinger. Ja, der er tale om kriminelle handlinger, og medlemsstaterne skal handle derefter.
Selvom Den Europæiske Union tager et stort skridt ind i denne kamp, er det altafgørende, at europæerne skrider aktivt ind over for tredjelandene med henblik på at sikre, at disse netværk ikke finder fred nogen steder.
Endelig ser det ud til at være nødvendigt at inddrage de såkaldte webhoteller for at reducere aktionen på dette område, samtidig med at det verdensomspændende spinds primære kendetegn, nemlig frihed, sikres. Denne frihed må imidlertid under ingen omstændigheder blive synonym med uansvarlighed og anonymitet.

Ford
Jeg vil støtte denne betænkning. Der er nogen, der påstår, at Internettet bør være fuldstændigt ucensureret. Det er jeg uenig i. Selvom jeg har et eftergivende syn på, hvad der bør være tilladt, mener jeg, at visse billeder og spørgsmål befinder sig uden for sømmelighedens grænser.
Pædofili er en grænse. Andre er f.eks. incitamenter til racehad og såkaldte snufffilm, det vil sige film, der viser faktisk tortur og mord.
Det er blevet hævdet, at det er meget vanskeligt at kontrollere indholdet på Internettet. Det kan godt være, at dette er rigtigt, men det er det også at forhindre mord, og dem gør vi ulovlige. Parlamentets enhed for vurdering af videnskabelige og teknologiske projekter, STOA, har udarbejdet en rapport om de tekniske aspekter i forbindelse med kontrol med Internettet, der afslørede, at det kan være lettere, end man først troede. F.eks. er et karaktertræk ved pædofili og pornografi store områder med kødfarve.
Vi kan derfor have midlerne. Alt, hvad vi mangler, kan være at finde viljen til at gøre det.

Martin, David W.
Jeg vil stemme for Schmid-betænkningen, da jeg mener, at en af de mest foruroligende konsekvenser af udviklingen af Internettet er den tilsyneladende frihed, det giver distributører af børnepornografi.
Håndteringen af børnepornografi kræver samarbejde fra internetbrugerne, der bør tilskyndes til at informere politimyndighederne, hvis de støder på eller har mistanke til, at et internetsted bliver brugt til distribution af børnepornografi.
Da Internettet ikke respekterer nationale grænsedragninger, er det af vital betydning, at medlemsstaterne samarbejder om at håndtere denne forkastelige praksis.
Produktion, bearbejdning, levering, distribution og besiddelse af børnepornografi bør gøres til en kriminel handling i alle medlemsstater, og Europol bør straks informeres om børnepornosager. Det er et velkomment skridt i den rigtige retning henimod et forbedret europæisk samarbejde, der sigter på at udrydde denne foruroligende handel.

Titley
Jeg kan helhjertet støtte denne betænkning og vil stemme for den. Samtidig med, at Internettet er et mageløst værktøj, der har potentialet til at være menneskeheden til meget stor gavn, har det også sin mørke side. Den frie og nemme adgang, Internettet tilbyder, og som gør det så nyttigt for erhvervslivet og uddannelsessystemet, gør det også til et ideelt værktøj for dem, der ønsker at distribuere rædselsvækkende materiale, såsom børnepornografi.
Labour-regeringen er fast besluttet på at gøre alt, hvad der står i dens magt for at udrydde denne skændige virksomhed. Vi vil bygge på det arbejde, der blev gjort ved Stockholm-konferencen i 1996 og UNESCO-konferencen i 1999 om seksuel udnyttelse af børn. Vi vil også støtte henstillingerne i denne betænkning og stræbe efter et tættere samarbejde mellem de nationale politimyndigheder, der omfatter informationsudvekslinger døgnet rundt. Vi vil desuden samarbejde med vores europæiske partnere om at udvikle internetfiltre til at dæmme op for distributionen af børnepornografi.
Labour-regeringen vil ikke slå sig til tåls, før gerningsmændene for denne onde virksomhed er blevet standset og retsforfulgt.
Betænkning af Reding (A4-0143/99)

Posselt
Hr. formand, CDU og CSU måtte stemme imod betænkningen af Reding, fordi den blev gjort uantagelig af de venstreorienteredes ændringsforslag. Vi beklager, at man bliver ved med at sammenkoble de vigtige spørgsmål om asylansøgere og borgerkrigsflygtninge med forskellige ideologiske krav, se ændringsforslag 21 »valgret« osv osv. Det gør det vanskeligt for os at hjælpe i virkelige nødsituationer. Det er et uudholdeligt hykleri, at netop de, der stemmer for sådanne forslag, så ikke i tilfælde som med flygtningene og de fordrevne fra Kosovo er villige til at tage deres andel af de fordrevne. Frankrig f.eks., hr. Jospin, har ikke modtaget nogen fra Kosovo. I Bayern har vi allerede skaffet kapacitet til 7.000 mennesker.
Det drejer sig om, at vi virkelig hjælper i praksis, og at vi ikke bliver ved med at overlæsse denne vigtige problemstilling med ideologiske idealer. Hvis det fortsætter, vil vi fortsat være ufleksible, når det virkelig drejer sig om nødstilfælde, ikke kunne hjælpe, skabe stemninger, som vi ikke ønsker. Derfor opfordrer jeg den venstre side af Parlamentet til nu langt om længe at finde frem til en konsensus i disse spørgsmål.

Berthu
Resultatet af det strategidokument, der blev fremlagt af det østrigske formandskab om Den Europæiske Unions migrations- og asylpolitik, er bekymrende: »d'une part, au cours des cinq dernières années, on n'a pas constaté, pour les principales régions de provenance, de diminution des potentiels des migrations ou de l'émigration effective, bien au contraire; d'autre part, ni les contrôles aux frontières extérieures de l'Union ou de l'espace Schengen, ni la législation des États membres sur les étrangers ou en matière d'asile, ne sont parvenus à arrêter l'immigration clandestine « (på den ene side har man i de seneste fem år ikke konstateret nogen nedgang i migrationspotentialet og den reelle udvandring i de vigtigste oprindelseslande, tværtimod. På den anden side har hverken kontrollen ved Unionens ydre grænser og Schengen-området eller medlemsstaternes lovgivning om udlændinge og asyl formået at stoppe den ulovlige indvandring). Det angiver også meget præcist ændringen af migrationsstrømmene. Tidligere var disse strømme for størstedelens vedkommende et resultat af den bipolare kontrast mellem de vestlige lande og den kommunistiske verden. I dag er de grundlæggende et resultat af etniske konflikter efterfulgt af masseudvandringer eller af de prekære leveforhold i mange lande.
Som følge af denne konstatering anmoder Rådet i sit strategidokument om en revidering af målsætningen samt en »europæisering« af instrumenterne. Den foreslår bl.a. at lette migrationspresset ved kilden ved intervention i emigrationslandene, at hæmme den ulovlige indvandring gennem en styrkelse af kontrollen og bekæmpelsen af menneskesmugling, at definere et samordnet system for officiel kontrol med adgangen til medlemsstaterne fra oprindelseslandet til det endelige bestemmelsesland gennem et eller flere transitlande og endelig at indlede foranstaltninger i retning af flere mængdemæssige styringsmetoder (kvoter) af de nye migrationsstrømme, herunder også for så vidt angår familiesammenføring.
Med hensyn til disse således definerede målsætninger kan man kun være forbeholdende over for forslaget om en ny ordning til beskyttelse af flygtninge, der i mange tilfælde risikerer at fungere som endnu en tiltrækkende pol.
Desværre bestræber Europa-Parlamentet i Reding-betænkningen sig på at formindske - ja, endog forvrænge - disse forslags stringens, hvilket klart viser alle de problemer, man ville støde på, hvis man i morgen i samarbejde med Parlamentet ville føre en blot nogenlunde stram indvandringspolitik.
Det er netop i dokumentets andet kapitel vedrørende de institutionelle instrumenter, de førte politikker skal råde over, at dokumentet fra det østrigske formandskab synes at vakle mest. Det er en selvfølge, at migrationsproblemerne vedrører alle lande i Europa, og at en løsning på europæisk plan ville være ønskværdig. En sådan løsning vil imidlertid kun være meningsfuld, hvis den giver et resultat, der er strammere end den aktuelle politik. Det europæiske institutionelle system, sådan som det ser ud ifølge Amsterdam-traktaten med Kommissionens initiativmonopol og Europa-Parlamentets fælles beslutningstagning, risikerer imidlertid netop at ende med en mere slap politik. Det er én stor modsigelse.
Desuden burde definitionen af en europæisk politik ikke automatisk medføre undertrykkelse af hele den nationale beslutningsuafhængighed. Ellers risikerer vi at fratage medlemsstaterne deres ansvarsfølelse og endnu en gang at nå frem til det modsatte resultat af det, vi ønskede. Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa mener derfor, at denne politik skal holdes inden for en ramme, hvor beslutningerne tages enstemmigt, med en ubetinget, national beskyttelsesklausul, der giver mulighed for hurtige tilpasninger efter behov.

Eriksson, Sjöstedt og Svensson (GUE/NGL), Bonde og Sandbæk (I-EDN)
Vi har stemt for betænkningen, da den fastslår en række grundlæggende humanitære principper for flygtningepolitikken. Det er specielt vigtigt, da Rådets strategi i høj grad præges af repression og manglende ansvar.
Betænkningen indeholder også visse krav om harmonisering og overstatslighed, som vi har stemt imod.
Betænkning af Pirker (A4-0138/99)

McKenna
Hr. formand, det, der her er blevet foreslået, er en meget farlig situation, hvor indvandrere og asylansøgere behandles som kriminelle ved, at man vil optage deres fingeraftryk. Under normale omstændigheder er det kun forbrydere eller mistænkte forbrydere, der får taget fingeraftryk. Idéen med, at personer helt ned til 14-årsalderen skal have taget deres fingeraftryk, er helt uacceptabel. Det viser tydeligt den holdning, som EU har til asylansøgere og flygtninge, nemlig at de automatisk som det første bliver klassificeret som kriminelle. Hele sagen er blevet drevet igennem under dække af at ville beskytte asylansøgere og flygtninge, men det er helt klart ikke motivet. Det vil blot bringe dem i fare, true dem yderligere og anbringe dem i en ualmindelig sårbar situation. For resultatet af dette er, at de bliver behandlet som kriminelle. Det kan vi ikke acceptere. Vi må se på, hvordan vi behandler asylansøgere og flygtninge, især i den nuværende situation, hvor der hersker stor uro omkring det, der foregår i det tidligere Jugoslavien og antallet af flygtninge dér.
Skal vi til at behandle mennesker, der er så uheldige, at de er tvunget til at ansøge om asyl eller flygte fra forfølgelse, som kriminelle? Det mener jeg ikke, at vi skal.
Betænkning af Zimmermann (A4-0115/99)

Le Gallou
Hr. formand, Europa kan ikke tage imod al verdens elendighed. Det var det, vores kollega, tidligere premierminister Michel Rocard, engang sagde om Frankrig. Nej, alle verdens flygtninge er ikke berettigede til at komme til Europa. Hvis de skal indkvarteres, skal det være i de lande, der etnisk, kulturelt og religiøst set ligger tættest på dem selv.
Hvis kosovoalbanerne skal indkvarteres, skal det ske i Albanien eller Tyrkiet, ikke i Vesteuropa, hvis økonomiske og sociale fordele virker tiltrækkende for hele verden, hvilket skaber immigrationsstrømme, der er lige så skadelige for de modtagende lande som for oprindelseslandene. Den Europæiske Unions europæiske kendetegn skal bevares. Den skal være europæisk i kraft af dens befolkning, dens kultur, dens religion, og for at sikre dette skal der fastlægges et mål, der skal overholdes: nul immigration.

Caudron
Det emne, der er under debat i dag, er desværre særligt aktuelt. I dette øjeblik parkeres tusindvis af kosovoere, der er blevet deporteret, fordrevet fra deres hjem med den velkendte brutalitet, i flygtningelejre, der i huj og hast er blevet oprettet, mens de venter på eventuelt at kunne vende tilbage til deres land. Nogle af dem, især dem, der befinder sig i Makedonien, tvinges til at tage med fly til ukendte bestemmelsessteder. Vi, medlemsstaterne af Den Europæiske Union, bør modtage disse mennesker, disse flygtninge, som det sig hør og bør, det vil sige med størst mulig værdighed, og derefter gøre vores bedste for, at de kan rejse tilbage til deres hjemland hurtigst muligt.
Det forslag om en fælles aktion, som vi diskuterer i dag, falder fint i tråd med dette synspunkt. Jeg kan kun tilslutte mig disse målsætninger, nemlig at forbedre modtagelsesbetingelserne for fordrevne og asylansøgere og flygtningenes frivillige tilbagevenden til deres hjemland.
Vi bør forbedre modtagelsesbetingelserne ud fra et materielt, men også et humant synspunkt, for disse mennesker befinder sig for størstedelens vedkommende i et totalt psykologisk kaos.
Det er formålsløst at komme med flere kommentarer. De har alle set de forfærdelige billeder, der igen og igen udsendes på alverdens fjernsynskanaler, undtagen de serbiske!
Modtagelsen er kun første etape. Vi skal også lette disse menneskers tilbagevenden til deres land og deres reintegration dér.
Jeg vil imidlertid gerne kommentere en mangel, som hændelserne i Balkan understreger vigtigheden af. Kommissionen har undladt at tage højde for et vigtigt aspekt, som Europa-Parlamentet havde fremført, nemlig nødhjælp i tilfælde af pludselig tilstrømning af flygtninge fra et akut kriseområde.
Endelig vil jeg gerne fremhæve Europa-Parlamentets engagement til fordel for flygtninge og dets evne til at foregribe tingenes gang. I budgettet for 1999 foreslog det faktisk oprettelse af en europæisk flygtningefond. Fra år 2000 burde denne fond finansiere hele den samlede flygtningepolitik. Fra denne dato hører disse emner endvidere ind under Fællesskabets kompetence. Det kan man kun glæde sig over.

Martin, David W.
Her midt under Kosovo-krisens rasen har de to rådsforslag til behandling af flygtninges situation, fået en ny aktualitet.
Disse to forslag fremsættes under den tredje søjle, og de vil skulle genoptages igen, når Amsterdam-traktaten er trådt i kraft.
Den første foranstaltning har til hensigt at støtte og udvikle de eksisterende foranstaltninger, der på lokalt, regionalt, nationalt og EU-plan har til formål at gøre flygtningene uafhængige og forhindre, at de bliver socialt marginaliseret.
Den anden foranstaltning er et forslag om en fælles aktion vedrørende praktisk støtte i forbindelse med modtagelse af flygtninge, fordrevne personer og deres frivillige tilbagevenden. Aktionen har til formål at forbedre modtagelsesbetingelserne for asylansøgere og fordrevne personer og lette deres frivillige tilbagevenden og fornyede integration i deres respektive oprindelseslande.
De ændringsforslag, der er fremsat af fru Zimmerman, er velkomne og styrker i deres helhed forslagene. Navnlig forslagene om etablering af en europæisk flygtningefond og om støtte til modtagelsescentre er vigtige initiativer.

Palm, Theorin og Wibe
Vi betragter dette som en god betænkning, som fører et ræsonnement for, hvilke problemer der er med asylpolitikken i medlemsstaterne. Hermed ønsker vi at forklare, at vi forholder os meget kritiske til den fælles asylpolitik, som betænkningen opridser. Vi mener, at asylpolitikken bør være et nationalt anliggende, så længe det er i de enkelte lande, der søges asyl, hvilket det formentlig vil være et godt stykke tid endnu.
Det betyder, at vi også forholder os kritisk til den fælles fond, som betænkningen omtaler. Unionen skal selvfølgelig kunne støtte de stater, der har en tung økonomisk byrde, men vi bryder os ikke om formuleringer om at finansiere »alle aspekter ved flygtningepolitikken« over den europæiske flygtningefond.
Betænkning af Harrison (A4-0174/99)

Palm, Theorin og Wibe
Denne betænkning indeholder helt sikkert et spændende ræsonnement om merværdiafgiften og dens anvendelse, men vi mener ikke, at diskussionen hører hjemme her. Afgifter, herunder også merværdiafgifter, er et nationalt kompetenceområde.
Anden betænkning af Cox (A4-0171/99)

Bonde og Sandbæk
Vi er generelt tilhængere af anvendelsen af miljøafgifter som et middel til at opnå vigtige miljøforbedringer. Vi er imidlertid kun tilhængere af en fælles EU-miljøafgift, såfremt det er miljøet, der er i fokus, og såfremt provenuet sendes tilbage til medlemsstaterne. Vi kan ikke støtte, at EU vil regulere disse nationale økonomiske instrumenter udelukkende for at fremme handlen og det indre marked. Vi har således stemt for de enkelte dele af betænkningen, men har afstået fra at stemme om den samlede betænkning.

Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Ved den endelige afstemning har vi stemt imod betænkningen af følgende grunde:
Betænkningen indeholder en række forslag til gavn for miljøet, og dem har vi givet vores støtte.
Betænkningen er imidlertid baseret på et system for såkaldt skatteveksling, der er velegnet til at mindske landenes skattebaser, dræne socialforsikringssystemet og forsvare en social omfordeling.
Betænkningen er som helhed - vi citerer her miljøudvalgets udtalelse - mere »brun end grøn«.
Betænkningen indeholder ingen referencer til atomkraft og de tilhørende problematikker.
Betænkningen medfører et indgreb i skattepolitikken, der krænker de nationale parlamenters ret til at beskatte befolkningen. Den går dermed langt ud over princippet om udelukkende at have minimumsafgifter. Den overfører beskatningsretten til institutioner, hvilket savner demokratisk legitimitet og er en politik, som borgerne ikke har kontrol over.

Lukas
Vi stemmer for betænkningen af Cox, fordi miljøafgiften under visse forudsætninger er et fornuftigt ordenspolitisk initiativ. Først skal der dog tages nogle vigtige skridt:
grundlæggende skattereform - generel nedsættelse af de samlede skatteindtægter-formålsbestemmelse-klar favorisering af vedvarende energiMiljøafgiften, som er tænkt som et styringsinstrument, må under ingen omstændigheder degenerere til at være et instrument til at udnytte nye indtægtskilder. Derfor afviser vi ændringsforslag 6.

Porto
Når direktivforslaget om beskatning af energiprodukter nu kommer tilbage til Europa-Parlamentet, vil jeg ud over igen at ønske hr. Cox tillykke med den anstrengelse, som han har villet yde for at forenkle og rationalisere, gerne erindre om de bestræbelser, som jeg allerede tidligere har givet til kende, og som også har fundet udtryk i de ændringsforslag, som jeg er medunderskriver af, og som begrunder, at min gruppe og jeg stemmer imod, da de er blevet forkastet.
Hvad angår afgiftsneutralitet, og helt bortset fra det forhold, at man ikke kan sige, at en beskatning, der ændrer på produktionsbetingelserne, er neutral, må man spørge, om det drejer sig om et opnåeligt mål eller det endelige mål, der skal nås. Det, som det faktisk drejer sig om at opnå, er en økonomi i større fremgang, der kan give beskæftigelse, et særdeles vigtigt mål, som vi skal vide om bliver bragt i fare gennem en overdreven energibeskatning.
Da det i alle tilfælde er væsentligt ikke at forvride konkurrencen mellem produktionssektorer og transportformer, må det undgås, at nogle af disse uberettiget bliver udsat for større omkostninger end de øvrige. Der må lægges vægt på de enkelte sektorers samfundsmæssige omkostninger, men det er efter vores opfattelse ikke kun dette forhold, der er blevet taget i betragtning, når man uden skelnen har slået ned på sektorer og transportformer, der er lige forurenende og støjende.
Forståeligt nok vil jeg også igen give udtryk for uimødekomne bestræbelser med hensyn til social retfærdighed og økonomisk samhørighed, idet det ikke kan accepteres, at forholdene forværres for mindre godt stillede familier, hvis energiudgifter udgør en stadig større del af deres indkomst, og for de perifert beliggende lande, der har større transportomkostninger, navnlig i form af transport, der forudsætter et stort energiforbrug (således som tilfældet er med vejtransport), og til hvilke der ikke umiddelbart kan findes et realistisk alternativ.

Souchet
De forslag, der forelægges os til undersøgelse, overholder delvist forpligtelsen til at indføre minimumssatser for afgifterne på mineralolie i henhold til artikel 10 i direktiv 92/82/EØF og imødekommer samtidig Rådets opfordring efter sammenbruddet i forhandlingerne om en CO2 -energiafgift til at fremsætte nye forslag om beskatning af energiprodukter.
Enhver afgift bør imidlertid være let at forstå, nem at opkræve, forudsigelig og vanskelig at unddrage sig. Det er grunden til, at vi er for princippet om, at forureneren betaler.
Medlemmerne af Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa er imidlertid enige i de store bekymringer, som alle erhvervssektorerne giver udtryk for, over for tanken om at indføre nye afgifter på energi eller en forhøjelse af de nuværende afgifter. Vi mener, at fastsættelsen af en fællesskabsramme for beskatning af energiprodukter med fleksible nationale handlingsmuligheder i forbindelse med opkrævning af indirekte skatter er en egnet vej til at løse det politiske dilemma, som det mislykkede forsøg på at indføre en CO2 -energiafgift har bragt Fællesskabets politikker i. Vi mener desuden, at denne ramme er det middel, der giver mulighed for at fortsætte indførelsen af det indre marked for energi, og et nødvendigt svar på de forpligtelser, som blev indgået i Kyoto.
Beskatningen bestemmer for en stor dels vedkommende prisen på energi, og dette er en tilskyndelse til at optimere energiforbruget ved at styrke energieffektiviteten og formindske udledningen af forurenende stoffer i atmosfæren samt den globale produktion af affald.
Vi mener, at en reel økologisk skattereform kan være et skridt i den rigtige retning i forbindelse med medlemsstaternes bekæmpelse af arbejdsløsheden på den betingelse, at der indføjes en miljøklausul i WTO-bestemmelserne i overensstemmelse med den anmodning, vi allerede udtrykkeligt fremsatte ved de sidste GATT-forhandlinger. Ellers ville vi indføre diskriminerende foranstaltninger, der ville straffe vores egne virksomheder. En forhøjelse af skatteindtægterne fra energiforbruget kan, hvis den kompenseres korrekt af en nedsættelse af virksomhedernes lovpligtige afgifter på arbejde, have en positiv indvirkning på beskæftigelsen på den betingelse, selvfølgelig, at man ikke bliver vidne til en fjernelse af produktionsværktøjerne i de energiintensive industrisektorer, som man f.eks. oplevede det i 1970'erne i den franske gartnerisektor.
Derfor har vores gruppe stemt for de ændringsforslag, der fremmer en enkel anvendelse af beskatningen, herunder de forskellige principper for fritagelse, men afvist alle de ændringsforslag, der systematisk forhøjer beskatningen af energiprodukter. Enkelte ændringsforslag havde i realiteten til hensigt at indføre en koefficient for systematisk forhøjelse af afgifterne på alle energiprodukter uden hensyntagen til de internationale forpligtelser, vi er underlagt inden for rammerne af WTO.

Wolf
Efter at Parlamentet på mødet i Strasbourg i februar med et knebent flertal (PPE-gruppen, UPE-gruppen og flere socialdemokratiske medlemmer) sendte betænkningen om energibeskatning til fornyet behandling i udvalget (forslaget til lovgivningsmæssig beslutning blev afvist med 215: 239: 20 stemmer), har Europa-Parlamentet i dag med 278: 219 stemmer og 16, som undlod at stemme, vedtaget den anden betænkning. Denne betænkning (som i forhold til den første stort set er uændret) bifalder Kommissionens forslag om at foreskrive bindende mindstesatser for beskatningen af energiprodukter (mineralolie, kul, elektricitet m.v.), men foreslår følgende ændringer i forhold til Kommissionens forslag:
Vedvarende energi skal undtages fra forordningens gyldighedsområde; -I stedet for en forhøjelse af mindsteskatterne i tre trin skal der i de næste år ske en kontinuerlig (årlig) forhøjelse på 2 % plus inflationsrate; -Medlemsstaterne kan give dispensationer til energitunge virksomheder, hvis virksomhederne kan sandsynliggøre, at de har konkurrencemæssige ulemper.De Grønne støttede betænkningen, men havde stillet supplerende ændringsforslag. En taler vurderede det som særligt positivt, at der allerede i Økonomiudvalget var flertal for De Grønnes forslag om at give mulighed for at fritage den kollektive nærtrafik fra energibeskatningen. Derimod afviste et flertal i Parlamentet økopartiets forslag, som indeholdt en højere indeksering af mindsteafgiften (årlig forhøjelse af mindsteafgiften på 4 % for energiprodukter og 6 % for elektricitet - plus inflationsrate), og som ville stryge skatteprivilegier for energiudvinding ved forbrænding af affald.
De konservative og højreorienterede partier i Europa har med deres afvisning af betænkningen endnu en gang vist, at de ikke tager miljøbeskyttelsen alvorligt som en central opgave i europæisk politik, ja ligefrem fører en blokadepolitik i forhold til at styre forbruget over på vedvarende energiformer. Det er ikke på den måde, man vinder borgerne for Europa, på.
Vi anerkender derimod udtrykkeligt bestræbelserne fra den nuværende formand for Rådet (miljø), den tyske miljøminister Jürgen Trittin, på at gå aktivt ind for at overvinde forbeholdene imod en energibeskatning i forskellige medlemsstater. Disse bestræbelser må fortsættes og intensiveres, så der ikke endnu en gang sker det, at et godt europæisk initiativ ødelægges af nogle få »bremsere« i Rådet ved hjælp af enstemmighedsprincippet, som endnu gælder i skattespørgsmål. Et gammelt ordsprog siger: »En rejse på 1.000 mil begynder med det første skridt.« Selvom vi beklager, at det har taget så lang tid og stadig går så langsomt fremad, er dette et sådant første skridt i den rigtige retning!
Forslag til henstilling af Nassauer (A4-0064/99)

Berthu
Hr. formand, den europæiske politienhed, Europol, blev oprettet som et rent mellemstatsligt organ under de nationale parlamenters kontrol med henblik på indsamling og udveksling af oplysninger om den internationale kriminalitet mellem Den Europæiske Unions medlemsstater.
Det er en ekstremt vigtig opgave, der fortjener tildeling af mange ressourcer med praktisk effektivitet som det eneste formål. Men Europa-Parlamentet ser det øjensynligt ikke med disse briller. Som det fremgår af Nassauer-betænkningen, som vi netop har gennemgået, ønsker det at bemægtige sig Europol-sagen for at gøre den til et eksempel på overnational administration. Først opfordrer Parlamentet til at gøre Europol til et europæisk politi med beføjelse til at intervenere i medlemsstaterne og give instrukser til de nationale politimyndigheder.
Ville dette føderale overpoliti være i stand til at bidrage med noget konkret i forbindelse med bekæmpelsen af kriminalitet? Nassauer-betænkningen giver ingen beviser derfor og beskæftiger sig i øvrigt slet ikke med spørgsmålet. Det er åbenbart ikke særlig vigtigt for ham. Hans fornemmeste mål er et helt andet: Det drejer sig om at fremme den føderalistiske sag. Man erfarer således efterhånden, at det overnationale Europol burde modtage ordrer fra en europæisk myndighed henhørende under Europa-Kommissionens ansvarsområde, der i denne henseende kun skulle stå til regnskab over for Europa-Parlamentet.
Alt dette hænger ganske vist sammen, men kun i teorien. I praksis ser vi desværre, at man endnu en gang er klar til at ofre det seriøse arbejde og den konkret realiserbare fremgang til fordel for ideologiske synspunkter, der er ganske ubrugelige, og som blot blokerer alt, idet de sætter landene og partierne op imod hinanden, som man allerede har set det i flere år i forbindelse med udarbejdelsen af Europol-konventionen.
For så vidt angår Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa, foretrækker vi det seriøse arbejde. Vi vil arbejde for en styrkelse af Europol inden for den mellemstatslige ramme, da det bliver mere effektivt at støtte sig til de nationale myndigheder, når dataudvekslingen forbedres. Vi vil endvidere arbejde for en reel demokratisering af systemet ved at underlægge det løbende kontrol udført af et interparlamentarisk organ, der udgøres af repræsentanter for de nationale parlamenter, der skal stå til regnskab over for deres respektive forsamlinger.

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Udviklingen af EU hen imod et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed er overordentlig vigtig for borgerne i Europa. Derfor hilser vi betænkningen af Nassauer velkommen. Vi mener imidlertid, at forslagene i betænkningen om at give Europol operative beføjelser og oprette en europæisk anklagemyndighed er uforenelige med lovgivningen på disse områder. Europol skal kun supplere og hjælpe de nationale politimyndigheder, og den skal ikke selv gribe ind over for borgerne. Vi mener ikke, at man skal indføre en europæisk anklagemyndighed, da der ikke findes noget overstatsligt strafferetligt samarbejde. Samarbejdet på dette område bør også fremover forblive mellemstatsligt.

Blak, Iversen og Kirsten Jensen
De danske socialdemokrater har stemt imod en udvidelse af Europols beføjelser. Vi er ikke tilhængere af at gøre Europol til en overstatslig institution. Vi går ikke ind for at videreudvikle Europol i retning af en europæisk politienhed med operative beføjelser, og vi går heller ikke ind for oprettelsen af en europæisk retsmyndighed, som skal give Europol instruktioner. Europol skal ikke udvikle sig til en europæisk politimyndighed. Europol skal fortsat være et mellemstatsligt samarbejde.

Caudron
Betænkningen fra vores kollega er en logisk opfølgning på vores arbejde med henblik på bekæmpelse af kriminalitet. Som valgt i et grænseområde har jeg med stor interesse gennemgået Hartmut Nassauers arbejde.
Som følge af udviklingen af de kriminelle netværk er vi i realiteten nødt til hurtigst muligt at tilpasse vores midler til bekæmpelse af disse, og det er derfor nødvendigt, at Europol er i stand til at tilpasse sig den pågældende kriminalitet. Det er et spørgsmål om troværdighed for vores borgere.
I lighed med ordføreren ser jeg gerne, at Europol omdannes til en veritabel politistyrke med beføjelse til at skride ind på tværs af grænserne. En lang række eksempler tvinger os til at tænke os om og accelerere denne udvikling for at danne et korps, der er i stand til at føre en aktiv kamp mod denne plage.
Derfor bør Den Europæiske Union tildele sig selv et retsgrundlag, i henhold til hvilket den er i stand til at foretage de efterforskninger, der er nødvendige som led i kriminalitetsbekæmpelsen. Parlamentet har allerede ved flere lejligheder udtalt sig om disse spørgsmål. Det er således op til Kommissionen og vores regeringer at gennemføre foranstaltningerne til effektiv kriminalitetsbekæmpelse. Der er ingen tid at spilde.
Ambitionen om at bringe Europa tættere på borgerne synes at manifestere sig hos flere og flere politisk ansvarlige, og vi skal nu føre den ud i livet.

Hager
Jeg vil på denne måde endnu en gang understrege, at jeg meget vel forstår problematikken med den manglende parlamentariske kontrol med Europol, og at skridt til at ophæve denne mangel har min fulde støtte. På disse punkter har jeg naturligvis også stemt for.
Jeg mener imidlertid, at den vej, der er slået ind på i betænkningen, og som vil sætte Europol under en kommissærs kontrol og ad denne omvej under Europa-Parlamentets kontrol, er forkert. Jeg kan bestemt heller ikke gå ind for den uacceptable overordning af Europol over de nationale embedsmænd. Derfor har jeg ved den afsluttende afstemning stemt imod betænkningen.

Lindqvist (ELDR)
En øget parlamentarisk kontrol med Europol med tilbagevendende rapportering, udvidet oplysningspligt og integrering af Europols budget i fællesskabsbudgettet styrker den demokratiske kontrol med Europol. En videreudvikling af Europol i retning af en europæisk politienhed med operative beføjelser går imidlertid alt for langt i retning af et særligt overstatsligt EU-politi. Det grænseoverskridende politisamarbejde skal ske gennem samarbejde og informationsudveksling mellem de nationale politimyndigheder samt gennem Interpol. Der er ingen grund til at opbygge en enhed parallelt med det eksisterende Interpol.
Betænkning af Wiebenga (A4-0091/99)

McKenna
Hr. formand, hele idéen omkring Corpus Juris er noget, der ikke har været drøftet offentligt. Der har ikke være nogen offentlige drøftelser af det. Der har ikke været nogen drøftelser i de nationale parlamenter. Dette har alt sammen fundet sted i største hemmelighed, bag lukkede døre. Det, der overrasker mig mest, er tavsheden fra de britiske medlemmer af Parlamentet. For Storbritannien og Irland er hele retssystemet udsat for en alvorlig trussel. Forslaget går på at harmonisere EU's strafferetlige system efter den kontinentale undersøgelsesmodel.
De britiske og irske systemer er meget anderledes. Jeg kan ikke forstå, hvorfor der ikke er nogen britiske parlamentsmedlemmer, der har rejst spørgsmålet om, hvad det er, der foregår her. De britiske og irske systemer er stærkt baseret på formodet uskyld og domsforhandling ved ligemænd som i Magna Carta . Spørgsmålet om habeas corpus er også i fare her - sikkerhedsgarantien, mens nogen er varetægtsfængslet.
Mit hovedargument går på hele mangelen på drøftelse af dette spørgsmål og den kendsgerning, at det hele er foregået i al hemmelighed. Det er blevet drevet igennem bag lukkede døre, således at medlemmerne af Parlamentet ikke engang er klar over, hvad der er de reelle konsekvenser for Corpus Juris. De bør se på det, der foregår. De britiske medlemmer bør se på, om de ønsker at slippe af med deres eget system og få indført dette EU-strafferetlige system, som vil være baseret på den kontinentale undersøgelsesmodel. Jeg tror ikke, at den britiske eller irske offentlighed ønsker denne form for system. Hvis de skulle gøre det, bør folk i det mindste have ret til at drøfte, hvad det er for et system, der er ved at blive indført.
Med henvisning til det, den sidste taler sagde, er der et frygteligt hastværk her med at harmonisere alting inden for Europa og rent faktisk nedsætte en europæisk politistyrke. Det næste bliver vel en europæisk hær. Vi harmoniserer retssystemerne, hvad enten det er for det bedre eller det værre, uden en ordentlig offentlig debat og uden offentlig ansvarlighed. Denne hele institution mangler enhver form for demokratisk kontrol eller demokratisk ansvarlighed. Europas folk har ikke haft noget som helst at skulle have sagt om den kurs, Europa er ved at tage. Det må der gøres noget ved. Befolkningerne i medlemsstaterne må vide, hvad det er for nogle beslutninger, der er blevet truffet på deres vegne, og som måske ikke på langt sigt er i deres interesse.

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Udviklingen af EU hen imod et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed er overordentlig vigtig for borgerne i Europa. Derfor hilser vi betænkningen af Wiebenga velkommen. Vi mener imidlertid, at forslagene i betænkningen om at give Europol operative beføjelser og oprette en europæisk anklagemyndighed er uforenelige med lovgivningen på disse områder. Europol skal kun supplere og hjælpe de nationale politimyndigheder, og den skal ikke selv gribe ind over for borgerne. Vi mener ikke, at man skal indføre en europæisk anklagemyndighed, da der ikke findes noget overstatsligt strafferetligt samarbejde. Samarbejdet på dette område bør også fremover forblive mellemstatsligt.

Blak, Iversen og Kirsten Jensen
De danske socialdemokrater har stemt imod indførelsen af en fælles europæisk anklagemyndighed. Vi skal ikke have en fælles europæisk strafferet eller myndighed. Man kan bekæmpe kriminalitet lige så effektivt med de eksisterende instrumenter, deriblandt Europol og konventionerne om udlevering og gensidig retshjælp. Man bør ikke harmonisere for harmoniseringens skyld. Og i virkeligheden er der ikke så store forskelle mellem medlemsstaternes strafferet, at de ikke kan overvindes med de eksisterende mellemstatslige instrumenter.

Hager
Bestræbelserne på at opnå en effektiv bekæmpelse af den internationale kriminalitet er gode og rigtige. Enhver forhindring fra den enkelte medlemsstats side mod en effektiv strafferetlig forfølgelse må fjernes for at sikre borgernes sikkerhed. Dette berettiger imidlertid ikke til at skabe en supranational myndighed, som griber massivt ind i de enkelte medlemsstaters anvisningsstruktur og dermed begrænser deres suverænitet markant. Effektiv strafforfølgelse kan kun sikres af de lokale myndigheder.
Af disse årsager har jeg ved den afsluttende afstemning ganske vist stemt for betænkningen, men mod den planlagte oprettelse af en europæisk statsadvokatur.

Lindqvist (ELDR)
Samarbejdet i kampen mod den organiserede kriminalitet er en vigtig opgave for EU. Det gælder smugling, terrorisme, menneskehandel, overgreb mod børn, ulovlig narkotikahandel og hvidvaskning af penge. Det gælder også våbenhandel, miljøforbrydelser og nye typer kriminalitet via Internettet og elektronisk post.
Samarbejdet skal imidlertid være mellemstatsligt. Der er ingen grund til at etablere en ny Corpus Juris med en juridisk integration på EU-niveau af strafferetten og den borgerlige ret, sådan som det foreslås i betænkningen. Det kan tværtimod undergrave respekten for den nationale lovgivning, der er udviklet gennem århundreder. Det handler om lovgivning, der er udviklet i dialog med borgerne, hvilket savnes på EU-niveau.
Der er forslag om en uafhængig europæisk anklagemyndighed, der skal kunne indlede efterforskning på EU-niveau. Men mulighederne for at få bugt med den organiserede kriminalitet står og falder ikke med en fælles EU-lovgivning. I stedet skal man prioritere information, samordning og viden om hinandens arbejde. Det er baggrunden for, at jeg har stemt nej til betænkningen.
Betænkning af d'Acona (A4-0185/99)

Andersson, Hulthén, Lööw, Palm, Sandberg-Fries og Theorin
Betænkningen om Rådets rapport til Det Europæiske Råd om aktiviteter vedrørende narkotika og narkotikarelaterede spørgsmål under det britiske formandskab er generelt set meget god. Indholdet viser, at de narkotikaliberale kræfter efterhånden er trængt i defensiven.
Narkotikadebatten i Parlamentet føres efterhånden på saglig vis, selvom der er forskellige synspunkter hos parlamentarikere fra forskellige lande med forskellige former for narkotikapolitik. Vi mener, at vi har bidraget til denne udvikling. Det er nødvendigt, da narkotikaproblemerne stadig er store i Europa og resten af verden.

Angelilli
Jeg er naturligvis enig i visse dele af fru d'Anconas kritik i forbindelse med Rådets dokument om narkotikastrategien efter 1999. Jeg er naturligvis enig i ordførerens krav om, at man skal samle Kommissionens og Rådets ressourcer i ét enkelt dokument, så man sikrer en lettere forståelse og ikke mindst en mere effektiv og rationel indsats mod narkotika, netop fordi denne indsats er godt koordineret.
Jeg er ligeledes enig i kritikken af de metoder, Rådet bruger over for Parlamentet. Høringen fandt faktisk sted på et ret sent tidspunkt.
Endelig er jeg enig i bemærkningerne om, at det er nødvendigt at styrke forebyggelses- og informationsaktiviteterne samt at bidrage til udskiftningen af afgrøderne, og at det er nødvendigt med et stadig bedre koordineret samarbejde mellem politiet og toldvæsenet i kampen mod narkotikahandel.
På trods heraf jeg er dog absolut ikke enig i fru d'Anconas sædvanlige pragmatiske indfaldsvinkel, når det gælder narkotikaproblemet. Denne indfaldsvinkel går ud på resigneret at acceptere narkotikamisbrug som et socialt fænomen, der praktisk taget ikke er til at komme af med, og som efter ordførerens mening kun kan holdes nede og bekæmpes ved hjælp af de metoder, der tager sigte på at begrænse skaderne mest muligt, nemlig at frigive de bløde stoffer og at foretage en kontrolleret uddeling af de hårde stoffer. Efter ordførerens mening er denne indfaldsvinkel den eneste, der kan fjerne ethvert ideologisk præg fra narkotikadebatten.
Jeg er ikke enig i denne vurdering. Ideologi og politik har nemlig overhovedet ikke noget at gøre med narkotikabekæmpelse. Det, der for alvor betyder noget, er kun livets værdi og respekten for livet.
Jeg stemmer derfor nej, da jeg er overbevist om, at narkotikabekæmpelsen ikke bør være baseret på den indfaldsvinkel, som fru d'Ancona angiver.

Buffetaut
Det er efterhånden blevet kutyme i denne institution: afstemningen om en betænkning fra fru d'Ancona om narkotika og narkotikarelaterede spørgsmål. De tekster, hun løbende forelægger os via et enigt Udvalg om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, har imidlertid en udpræget tendens til at tømme sig for forslag for i stedet at fungere som opsamlingssted for generelle andragender.
Det står alligevel fast, at disse betænkninger ved deres blotte tilstedeværelse og deres tilhængeres aktivisme forbliver et permanent pressionsmiddel med henblik på indførelse af mere frisindede foranstaltninger. Fru d'Ancona vil gerne »afideologisere narkotikadebatten i Europa« . Men hvor er ideologien blandt på den ene side dem, der siger, at respekten for den menneskelige værdighed opfordrer til at bandlyse alt det, der kan krænke denne, og på den anden side dem, for hvem det ville være nok at kontrollere narkotikaforbruget for at begrænse de sundhedsrisici, der er forbundet dermed?
Det er selvfølgelig absolut nødvendigt at tillade og udvikle samarbejdet mellem alle dem, der på den ene eller den anden måde, præventivt eller repressivt, deltager i bekæmpelsen af dette problem, der er en plage for samfundet, men også - og især - for dem, der er offer for den, og deres familier. Det er ikke hensigtsmæssigt at banalisere narkotikamisbruget inden for denne generelle ramme som en ubetydelig aktivitet uden konsekvenser for fremtiden. Er det fornuftigt i en tid, hvor rygeforbuddene med rette skærpes, og hvor den tilladte alkoholprocent i blodet har tendens til at falde, at give et omvendt eksempel på uansvarlig liberalisering i forbindelse med narkotikamisbrug, hvor personskaderne er langt større?
Vi har stemt imod denne betænkning, ikke blot fordi den ikke indeholder noget af interesse, som afkriminaliseringens fortalere selv udtrykte det, men fordi den for os er ensbetydende med endnu en etape i denne langsommelige politik, der var tænkt som en afløser for hurtig fremgang, men forkastet af et flertals rest af sund fornuft her i Parlamentet.

Formanden
Hermed er afstemningen afsluttet.
Mødet udsat kl. 13.42 og genoptaget kl. 15.00.

Landbrug (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om landbrug.
Jeg giver ordet til hr. Jové Peres.

Jové Peres
Hr. formand, jeg vil forsøge at fatte mig i korthed og kun omtale den mundtlige forespørgsel til Kommissionen om import af hvidløg.
Mine damer og herrer, med hensyn til importen af hvidløg er Kommissionens udtalelse overraskende. Problemet ligger ikke i en forskellig analyse. For en gang skyld ser det ud til, at alle er enige.
Der er et problem med tempoet. Problemet har været kendt siden 1993, men løsningen var ikke den bedste.
Det er klart, at det allerede, da man anvendte sikkerhedsklausulen for hvidløg af kinesisk oprindelse, var forudsigeligt, at visse forhandlere ville begynde at lave en trekantshandel ved at nationalisere de kinesiske hvidløg i enten Thailand, Taiwan, Vietnam, Iran, Malaysia, Jordan, Indien eller et hvilket som helst andet land.
Det er ikke vanskeligt at forestille sig et sådant system, og når man tager den slaphed, der kendetegner toldkontrollerne i nogle medlemsstater, i betragtning, er nævnte system muligt.
Under disse betingelser er trekantshandlen vokset og vokset, og produktionen af hvidløg inden for Fællesskabet er tættere og tættere på at forsvinde. Alene i Spanien hænger trusselen over 15.000 landbrugsbedrifter og mere end 3½ millioner arbejdsdage for daglejerne.
Produktionen er desuden meget geografisk koncentreret. Hermed vil den aktuelle situation også få meget alvorlige sociale og økonomiske virkninger.
Skal vi finde os i denne situation, som skyldes administrativ langsommelighed? Skal vi tro på, at foranstaltningerne til udvikling af landdistrikterne kan rette op på disse mangler? Det er derfor overraskende, at Kommissionen siger, at der ikke er tid til at gennemgøre en effektiv ordning i dette produktionsår, fordi man ikke har påbegyndt proceduren til at få skabt et globalkontingent og til at påvirke toldtarifferne i WTO.
Der har været mere end tid nok til at påbegynde dette, og når man ikke har gjort det, er der, indtil det iværksættes, behov for at gennemføre nogle nødforanstaltninger, som nødvendigvis må bestå i iværksættelse af gengældelsesforanstaltninger over for de lande, som deltager i trekantsoperationerne, og give indkomstkompensation til producenterne i Fællesskabet.

van Dam
Hr. formand, jeg begrænser mig til Fantuzzi-betænkningen. Salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter betragtes af mange som en erstatning for eksportsubsidier. Nu hvor disse restitutioner er formindsket, må vi jo forsøge os med salgsfremmende aktiviteter, argumenterer man. I denne argumentation gemmer der sig en stor risiko, for således risikerer Unionen at fortsætte med sin eksportpolitik på samme måde.
En eksportpolitik, som ganske vist var en fordel for de europæiske landmænd, men som også havde en lang række ulemper. Det var en politik, hvor Den Europæiske Union på verdensmarkedet dumpede sine overskud på det indre marked, uanset kvaliteten. Med alle mulige følger for priserne på verdensmarkedet på bekostning af udviklingslandenes stilling. Vi må væk fra denne kvantitativt orienterede eksportpolitik. Fra oplysningsaktioner bør der udgå en tydelig, kvalitativ styring. Kun produkter, hvor aspekter som levnedsmiddelsikkerhed, dyrevelfærd og miljøhensyn betragtes som overordentlig vigtige, må komme i betragtning ved salgsfremmende foranstaltninger. Udviklingslande skal have chancen for at udvikle deres eget landbrugspotentiale. Salgsfremmende foranstaltninger for europæiske produkter i disse lande ville forstyrre denne proces alvorligt, og derfor afviser jeg dem.
Heller ikke med hensyn til finansieringen må vi sætte lighedstegn mellem salgsfremmende foranstaltninger og eksportsubsidier. Eksportsubsidierne har til formål at håndhæve høje landbrugspriser i hele Unionen. Det har alle landmænd i Europa gavn af. Det er derfor nærliggende, at de finansieres på europæisk plan. Denne logik gælder ikke ved salgsfremmende foranstaltninger. Reklame er først effektiv, hvis den knyttes til en specialitet eller et varemærke. Hvis de pågældende produkter i princippet gøres ansvarlige for finansieringen, findes der en snæver forbindelse mellem fordele og ulemper. Europæiske subsidier kan højst have en supplerende funktion.

Santini
Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte et par små bemærkninger til hele den debat, der har fundet sted her til morgen, og som fortsætter i eftermiddag. Hvis ikke det er den sidste, er dette måske en af de sidste generelle landbrugsdebatter, som vi får lejlighed til at afholde med kommissærens tilstedeværelse. Prispolitikken har efterhånden stabiliseret sig i de sidste par år. Lad os håbe, at kommende nødsituationer og vores forpligtelser over for de øst- og centraleuropæiske lande ikke tvinger os til yderligere nedskæringer, og at der ikke er andre begivenheder, som medvirker til at forstærke to negative tendenser, der har været kendetegnende for de senere år, nemlig reduktionen af den europæiske landmands indkomst og ikke mindst nedgangen i antallet af landmænd, som for 30 år siden udgjorde ca. 25 % af arbejdsstyrken i Europa, og som nu er faldet til ca. 5 %. Det, som er mest bekymrende, er i øvrigt, at der bliver færre landmænd på fuld tid og flere deltidslandbrug, som ikke giver garanti for et tilstrækkeligt højt fagligt niveau. Her vil jeg således gerne henvise til hr. Fantuzzis betænkning om kvaliteten. For landmænd, som ikke er professionelle, kan naturligvis heller ikke sikre en høj kvalitet, og det går således også ud over de salgsfremmende strategier for produkterne, både internt i Unionen og over for tredjelandene.
Jeg er enig i den offensive strategi, som ordføreren foreslår. Vi skal ikke vente på en katastrofe som kogalskaben, før vi fremmer forbruget af europæisk oksekød - og selvfølgelig af risikofrit oksekød - ligesom vi heller ikke burde vente på globaliseringen, det vil sige på en invasion af vin fra hele verden på Unionens marked, før vi beslutter os til at gøre reklame for europæisk vin og forklare alle, at den ikke er skadelig, navnlig for dem, der ikke drikker for meget af den. Sådan er det i øvrigt også med alle andre fornøjelser her i livet - både med vin, tobak og kvinder, som ifølge et italiensk ordsprog er mænds ruin - det er altid et spørgsmål om mådehold. Vi skal således også vejlede forbrugerne med hensyn til kvantitet og kvalitet, det vil sige lære dem, hvordan de skal drikke, og ikke mindst hvor meget de skal drikke.
Endelig er jeg enig i, at finansieringen er alt for lille og så afgjort latterlig, når det drejer sig om salgsfremmende foranstaltninger af denne art, i betragtning af de aktuelle priser på reklamemarkedet.

Sturdy
Hr. formand, jeg håber helt bestemt, at det ikke vil være sidste gang, at jeg taler om landbrug her til hr. Fischler som medlem af Kommissionen, for han har i årenes løb gjort et ualmindeligt godt stykke arbejde.
Jeg er meget enig i den prispakke, som Kommissionen har foreslået - den er meget lig mange af de forslag, jeg fremsatte for to år siden, da jeg var ordfører om denne særlige prispakke.
Jeg er bange for, at vi begår en enestående fejl i dag, hvis vi tror, at prispakken og topmødet i Berlin ikke griber ind i hinanden. Landbrug handler ikke om en kortsigtet indtjening og kortsigtede dispositioner. Landbrug handler om planlægning fem til 10 år ud i fremtiden. Jeg arbejder med 10-årige planlægningsperioder. Der bør udarbejdes planer, der strækker sig langt længere ud i fremtiden, end de gør for kortsigtede dispositioner. Jeg er ganske uenig med hr. Rehder, når han siger, at Berlin-topmødet var en stor succes. Det var en total katastrofe for landbruget! Det var en total misforståelse. Landbrugsspørgsmålene blev drøftet i en hast uden mange tanker på landbrugets fremtid. Derfor er det meget vigtigt, at vi holder drøftelserne i gang og arbejder til gavn for landbruget.
Jeg vil gerne vende tilbage til et punkt, kommissæren kom ind på i sin tale. Han sagde meget skarpt, at vi ikke vil lade amerikanerne dominere det europæiske landbrug. Det var jeg glad for at høre. Men vi er medunderskrivere af WTO-aftalen. Skal vi acceptere WTO-bestemmelserne, selvom det kan betyde noget dyrere priser eller tage imod import, vi ikke ønsker? Måske kunne kommissæren klarlægge dette.
Endelig nævnte hr. Funk medfinansiering. Jeg håber, at medfinansiering vil være gået i glemmebogen for altid.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær, på dette tidspunkt vil jeg kun kommentere betænkningen af Peres. Ændringen og korrigeringen af forordningen om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager er af afgørende betydning. Undtagelsesordningen fra leveringspligten over for producentorganisationerne for produkter, som markedsføres direkte af producenten, kræver efter min opfattelse en kritisk gennemgang. Denne afsætningsvej ved direkte markedsføring har i Tyskland traditionelt en helt særlig position, som jeg selv har støttet kraftigt gennem mange år.
I morges sagde De, hr. kommissær, at vi befinder os i andet høstår af den nye gyldighedsperiode for frugt og grøntsager. Desværre har jeg konstateret, at Kommissionen under den undtagelsesordning, der er indeholdt i markedsordningen, udelukkende forstår salg fra producentens gård. Hvad med salg fra marken, fra gaden, fra markedet? Denne yderst restriktive fortolkning fremgår af en skrivelse fra hr. Legrand fra Kommissionen. De nikker. Der findes altså åbenbart noget nyere. Det ville jo være dejligt. Den mængde, der må sælges ved direkte salg, skal fortsat være på 20 % af det pågældende medlems produktion. Her har vi i Landbrugsudvalget f.eks. drøftet spørgsmålet om, hvordan man vil kontrollere det. Vil det ikke være yderst vanskeligt at gennemføre denne ordning ude i landbrugsbedrifterne? Når man ser på landbrugets praksis, f.eks. i aspargessæsonen eller i jordbærsæsonen, kunne man komme i tvivl om, om der ikke til en vis grad er tale om ønskedrømme. Jeg mener ikke, at det skal gælde som spilleregel, at når efterspørgselen er stor, sælger man direkte, og når efterspørgselen er træg, sælger man til producentorganisationen. Men kontrollen med det hele forekommer mig nu i for høj grad at være skrivebordsarbejde.

Lulling
Hr. formand, hr. kommissær, jeg skal nøjes med at nævne Fantuzzi-betænkningen og minde om, at det var under det luxembourgske forsæde i december 1997, at Rådet erkendte nødvendigheden af at fortsætte udviklingen af det europæiske landbrug efter den aktuelle model - det burde man måske ikke glemme - samtidig med at konkurrencedygtigheden blev forbedret, især på tredjelandenes markeder.
Det forslag, vi nu har under behandling, er et resultat af dette og landbrugsministrenes ønske.
Forslaget fortjener ros og fortjener derfor at blive vedtaget, men det er desværre for tilbageholdende, for mildt, om jeg så må sige, for så vidt angår de finansielle midler, EUR 15 millioner. Endvidere trænger de foreslåede salgsfremmende foranstaltninger til at blive forenklet og rationaliseret, og det er absolut nødvendigt, hr. kommissær, at drage nytte af den erfaring og knowhow, der findes inden for de eksisterende faglige strukturer, til opmuntring til og gennemførelse af salgsfremmende foranstaltninger og reklame for landbrugsprodukterne og de forarbejdede landbrugsprodukter, for hvilke der findes eksportmuligheder eller muligheder for at åbne nye afsætningsmarkeder i tredjelande.
For så vidt angår finansieringen, er jeg enig med ordføreren, der med rette minder om, at USA årligt afsætter næsten 10 gange så store beløb som de beskedne bevillinger, Kommissionen afsætter til salgsfremme på tredjelandenes markeder. Fællesskabet burde også fuldt ud kunne finansiere foranstaltninger som deltagelse i arrangementer, messer, udstillinger osv. Kommissionens finansielle deltagelse burde endvidere veje lidt tungere, sådan som vi foreslog det.
Under hensyntagen til de forvaltningsfejl, der kan opstå, når Kommissionen i henhold til udbudsprocedurens art, offentlig eller begrænset, skal vælge det organ, der skal gennemføre de salgsfremmende foranstaltninger, mener jeg, at det ville være langt mere sikkert og gennemsigtigt, at det organ, der står bag programmerne og foranstaltningerne, får ansvaret for deres gennemførelse og kan vælge de nødvendige serviceydelser. Jeg har fremlagt ændringsforslag, der går i denne retning. De blev vedtaget af Landbrugsudvalget, og jeg håber nu, at Kommissionen ligeledes vil godkende dem.
Endelig vil jeg gerne lægge vægt på skærpelsen af procedurerne for konsultation af forvaltningskomitéerne og af Den Stående Gruppe for Salgsfremmende Foranstaltninger.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, produktionen af hvidløg i EU er - som De alle ved - koncentreret i bestemte regioner, hvor denne afgrøde spiller en meget vigtig rolle, såvel økonomisk som socialt, med mere end 15.000 landbrugsbedrifter og mere end 3½ millioner direkte arbejdspladser. Den massive import af hvidløg fra asiatiske lande og Mellemøsten - hvoraf nogle ikke en gang producerer dem - overstiger det maksimale globalkontingent på 33.600 t, og de indføres på markederne i EU via grænser, som ikke altid er så omhyggelige med at sikre, at tingene fungere korrekt med hensyn til kontingenter og kvaliteter.
Dette er et tydeligt eksempel på handelsomlægning, som omhandles i traktatens artikel 115. Det er derfor, at vi anmoder om, at medlemsstaterne bevilger indførselsstederne tilstrækkeligt personale og de nødvendige materialer til at gennemføre en korrekt toldklassificering, plantesundhedskontrol og oprindelseskontrol af produktet, og vi anmoder indtrængende Kommissionen om, at den kræver denne omhu af medlemsstaterne.
Vi beder Europa-Kommissionen om at udvide anvendelsesområdet for forordning 544/97 om oprindelsescertifikater for import af hvidløg fra tredjelande og om at iværksætte gengældelsesforanstaltninger - med henblik på at undgå fordrejninger i varehandlen inden for den fælles handelspolitik, jf. traktatens artikel 115 - mod de lande, som deltager i svigagtige operationer. Der bør ligeledes fastsættes en meget høj toldtarif for den import, der overstiger den aftalte maksimumsmængde, og man bør undersøge foranstaltninger til indkomstkompensation for hvidløgsproducenterne, indtil de foranstaltninger, som jeg har anmodet om ovenfor, træder i kraft.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har allerede tidligere i dag haft lejlighed til indgående at forklare Kommissionens holdning. Derfor behøver jeg ikke gentage mig selv nu. Jeg vil blot takke alle talerne for deres konstruktive indlæg og kort besvare tre konkrete spørgsmål, som er blevet stillet.
For det første om hvidløgene. Jeg har sagt, at vi vil arbejde i to retninger på dette område. Vi vil igen gøre brug af den eksisterende beskyttelsesklausul og aktivere denne for endnu en periode. Jeg blev spurgt, hvordan det bliver kontrolleret. Det er helt klart, at kontrolopgaven ligger hos medlemsstaterne. Vi har allerede flere gange gjort medlemsstaterne opmærksom på, at især deres toldorganer skal gøre opmærksom på risikoen for, at der illegalt importeres hvidløg fra bestemte lande. Det er kendt, hvilke lande der er tale om. Vi har også indført særlige certifikater for at lette kontrollen. Vi er imidlertid klar over, at disse initiativer, i hvert fald sådan som de er blevet håndteret hidtil, ikke er tilstrækkelige til at opnå tilfredsstillende resultater. Netop derfor er vi også indstillet på at gå et skridt videre. Vi vil komme med et forslag til et forhandlingsmandat, så vi kan forhandle i WTO om en sådan kvoteordning.
Om det andet spørgsmål, som hr. parlamentsmedlem Sturdy stillede med hensyn til WTO og Europas optræden og holdning, kan jeg i dag kun sige, at selvom denne Kommission for tiden kun er en fungerende Kommission, betragter jeg det som nødvendigt og vigtigt - derfor har jeg også instrueret de ansvarlige kontorer om det - at vi så hurtigt som muligt udvikler en forhandlingsstrategi på basis af de aftaler, som er truffet i forbindelse med Agenda 2000, så vi i årets sidste halvdel vil være i stand til at tage kontakt til andre stater om denne kommende WTO-runde. Man kan med sikkerhed gå ud fra, at vores strategi også kommer til at indeholde initiativer, som vil styrke Europas position.
Jeg kan berolige fru Keppelhoff-Wiechert. Det er netop hensigten med dette ændringsforslag, som vi har stillet, at det ikke længere kun skal omfatte salg fra gården - når de sker fra gården - men at også salg på markeder og alle de andre direkte salgsformer, som De nævnte, skal behandles som undtagelse inden for 25 %-ordningen på samme måde som de direkte salg fra gården.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Jeg har modtaget tre forslag til beslutning til afslutning af denne forhandling under ét, jf. forretningsordenens artikel 40, stk. 5.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Information og høring af arbejdstagerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0186/99) af Ghilardotti for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets direktiv om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab (KOM(98)0612 - C4-0706/98-98/031(SYN)).
Jeg giver ordet til ordføreren, fru Ghilardotti.

Ghilardotti
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, information, høring og inddragelse af arbejdstagerne blev allerede et hovedemne i den europæiske debat, da Rådet vedtog det første program om social- og arbejdsmarkedspolitikken i 1974. Siden da har Kommissionen iværksat adskillige initiativer, som dog er stødt på meget modstand. I en situation med konstante forandringer er arbejdstagernes tilpasningsevne i dag blevet meget vigtig og er en af de målsætninger, som udgør en væsentlig del af den beskæftigelsesstrategi, der blev fastlagt på Det Europæiske Råds møde i Luxembourg.
Næsten alle medlemsstaterne i Unionen råder over et retsgrundlag, der udgøres af bestemmelser eller aftaler, og som tager sigte på at sikre information og høring af arbejdstagerne. Det skal dog siges, at den nuværende situation med sine mangler og begrænsninger har vist sig ikke at være i stand til at give arbejdstagerne tilstrækkeligt med information og muligheder for at blive hørt i spørgsmål, der virkeligt er vigtige for virksomhedens beslutninger. Dette initiativ har derfor til formål at fuldstændiggøre det eksisterende retsgrundlag i Fællesskabet og i medlemsstaterne, hvorved det bidrager til - med endeligt henblik på den pågældende ret - at forberede forandringerne, sikre, at omlægningerne sker på en acceptabel måde og lægge størst vægt på målsætningen om beskæftigelse, sådan som den nuværende situation kræver det. Den foreslåede ramme tager således sigte på at udfylde hullerne og opveje manglerne i den gældende fællesskabslovgivning og nationale lovgivning.
Målsætningerne er at sikre arbejdstagernes ret til regelmæssigt at blive informeret og hørt om virksomhedens økonomiske og strategiske udvikling og om de beslutninger, der vedrører dem; at styrke den sociale dialog og tillidsforholdet inden for virksomheden for at bidrage til at forebygge risici, skabe fleksibilitet i arbejdets tilrettelæggelse inden for sikre rammer, fremme arbejdstagernes lydhørhed over for de nødvendige tilpasninger og opfordre dem til at deltage i de foranstaltninger og aktiviteter, der har til formål at øge deres faglige dygtighed; at medtage virksomhedens beskæftigelsessituation og - udvikling blandt de spørgsmål, som arbejdstagerne skal informeres og høres om; at sikre, at arbejdstagerne bliver informeret og hørt, inden der træffes beslutninger, som kunne medføre væsentlige ændringer i arbejdets tilrettelæggelse og i kontraktforholdene; og at sikre en sådan procedures effektivitet ved at indføre særlige sanktioner for dem, der groft tilsidesætter forpligtelserne på dette område.
Jeg vil således gerne lykønske Kommissionen for dens initiativ. Der er nemlig ingen tvivl om, at med en fælles valuta og ét stort fælles marked, og med nogle økonomier, der i stadig større grad er afhængige af hinanden, og med skattepolitikker, som - ganske vist med forsinkelse - går i retning af en samordning, vil de sociale politikker hele tiden skulle have en mere overstatslig dimension for at bevare og yderligere fremme vores sociale model, som en lang række anerkendte kilder i øvrigt anser for at være en af de afgørende faktorer for vores konkurrenceevne.
I det foreliggende tilfælde vil forslaget sikre nogle minimumsstandarder for information og høring, der skal gælde på hele Unionens område, ved at harmonisere disse grundlæggende rettigheder for arbejdstagerne og bidrage til at styrke Europas sociale dimension. Det er derfor beklageligt, at forhandlingerne mellem arbejdsmarkedets parter på fællesskabsplan om en aftale i henhold til artikel 4, stk. 2, i protokollen slog fejl, navnlig på grund af den ene af parternes totale mangel på forhandlingsvilje. Kommissionen gjorde ret i til fulde at benytte sig af sin initiativret, som stadfæstes i traktaten.
Europa-Parlamentet har via min betænkning fremsat nogle ændringsforslag. I den forbindelse vil jeg gerne takke alle de kolleger, som gennem deres ændringsforslag har ønsket at give et væsentligt bidrag i udvalget. De ændringsforslag, vi fremsætter - som det er vigtigt at høre Kommissionens mening om, og som jeg håber, Rådet vil tage højde for i sin holdning som et udtryk for Europa-Parlamentets bestemte ønske - tager navnlig sigte på at fastlægge vilkårene for og definitionen af information og høring, især med hensyn til det tidspunkt, hvor informationen skal videregives, det vil sige planlægningen, så arbejdstagerne kan være på forkant med forandringerne og medtagelsen af de emner, der berører arbejdstagernes rettigheder og deres fremtid direkte; at udvide direktivets anvendelsesområde, og vi foreslår i den forbindelse, at det også kommer til at omfatte de offentligt ansatte, og at medlemsstaterne overvejer muligheden for at inddrage de små og mellemstore virksomheder; og at sikre, at direktivet indeholder nogle minimumsbestemmelser på fællesskabsplan, som der kun kan gøres undtagelser fra, såfremt arbejdstagerne bliver bedre stillet herved.
Afslutningsvis vil jeg gerne give udtryk for noget, som jeg er fast overbevist om, nemlig at hvis vi ønsker, at den fase med store forandringer, som vi gennemgår i øjeblikket, skal udvikle sig positivt, både i form af en øget konkurrenceevne og en samfundsmæssig og social sameksistens, er det nødvendigt at være meget villige til en dialog. Dette forslag, som er blevet styrket og forbedret af den betænkning, vi drøfter i dag, udgør netop et nyskabende instrument, der ved hjælp af information og høring af arbejdstagerne muliggør udviklingen af den sociale dialog, der kan sikre stabilitet og overholdelse af rettighederne i det Europa, vi ønsker.

Oddy
Hr. formand, fru Ghilardotti har udført et fremragende stykke arbejde om et vigtigt emne. Det er et punkt i Kommissionens overordnede plan at have information og høring af arbejdstagere, og det bør overvejes på linje med direktiverne om høring i forbindelse med kollektive afskedigelser, høring i forbindelse med overførsel af virksomheder, statut for Det Europæiske Selskab og direktivet om europæiske samarbejdsudvalg.
Retsudvalget har støttet mig, og vi har fremsat en række ændringsforslag. Der er bekymringer i nogle kredse over, at der er et problem med subsidiariteten i dette forslag, men jeg mener, at de betænkninger, jeg allerede har nævnt, viser, at det fuldt ud er passende for Kommissionen at agere inden for dette område.
Nærmere betegnet udfylder det et hul i beskæftigelseslovgivningen, hvilket fremstod helt klart i forbindelse med lukningen af Renault-fabrikken i Vilvoorde, og jeg lykønsker Kommissionen - jeg burde sige den fungerende Kommission - for at udfylde dette alvorlige hul. Mit eget land har visse betænkeligheder med hensyn til behovet for denne lovgivning, men jeg vil foreslå, at hendes Majestæts regering besøger nogle af fabrikkerne i min valgkreds. Alle de fabrikker, jeg har besøgt i de seneste år i West Midlands, har informationstavler, hvor de viser produktivitetsniveauer, produktivitetsmål såvel som sundheds- og sikkerhedsinformation m.v. Alle fornuftige arbejdsgivere, som jeg kender, anser det som en topprioritet for at opnå produktivetsforøgelser, at arbejdstagerne bliver informeret og hørt.

Weiler
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe takke Fiorella Ghilardotti for hendes betænkning, som vi støtter på alle punkter. Jeg vil imidlertid også gerne takke Kommissionen, som her har fremlagt et forslag, som har gjort det let for os at støtte dens konklusioner på dette punkt. Dette direktiv er endnu en byggesten til et socialt Europa, efter at vi har vedtaget de europæiske samarbejdsudvalg og, håber jeg, står lige foran at vedtage det europæiske aktieselskab og medbestemmelsen.
Det betyder imidlertid også en modvægt til kapitalen i Europa. Jeg tror, at det netop i disse tider er meget vigtigt og fornuftigt, så borgerne føler, at Europa ikke vedtager love »ud i det blå«. Jeg er enig med fru Oddy, når hun peger på, at det naturligvis ikke betyder, at de nationale ordninger opgives. De medlemsstater, som mener, at de har strengere eller større medbestemmelsesret i forbindelse med medarbejderrepræsentationen, beholder selvfølgelig deres regler. Men hvis man ser nøje efter, må man konstatere, at der i mange stater - også i Tyskland - findes områder, hvor arbejdstagerne endnu ikke kan være med til at træffe afgørelser og medvirke. Det punkt, som jeg gerne vil komme konkret ind på her, er virksomhedernes størrelse. Små virksomheder - små og mellemstore virksomheder - er ikke inddraget i tilstrækkelig grad, heller ikke i Tyskland. Derfor havde vi gerne set, at der var blevet fastsat en skillelinje på 20 medarbejdere i forbindelse med virksomhedens størrelse.
Det siger jeg helt konkret, og jeg håber, at PPE-gruppen alligevel kan beslutte sig for at følge vores forslag. Jeg håber også, at De, hr. Menrad, og de andre kolleger fra PPE-gruppen vil stemme imod udelukkelsen fra information og høring i forbindelse med »den ideologiske klausul«, det vil sige for bestemte medievirksomheder og for velgørende foreninger, og vil tilslutte Dem vores forslag. Det, som en medievirksomhed har meddelt os skriftligt, at den menneskeret og grundlæggende frihedsrettighed, som pressefriheden er, vil blive krænket, hvis vi ikke går ind for det, er efter vores mening en absurd holdning.
Jeg mener, det er på høje tid at inddrage arbejdstagerne, også i medievirksomheder. Jeg deler ikke Fiorella Ghilardottis betænkeligheder med hensyn til UNICE. Jeg mener, at det måske ligefrem er godt, at UNICE har afvist at indgå i forhandlinger. Dermed har vi fået et fornuftigt forslag fra Kommissionen, som netop, hvad sanktionerne angår, indeholder langt mere vidtgående initiativer, som vi alle støtter, og som næppe var kommet i stand i en social dialog. Til sidst vil jeg gerne udtrykke min bøn og mit håb om, at det tyske formandskab og Rådet i det hele taget så hurtigt som muligt vil støtte denne vigtige byggesten for et socialt Europa.

Menrad
Hr. kommissær, et centralt krav i den kristne sociallære og i PPE-gruppens principprogram hedder partnerskab, og hertil hører medvirken og medbestemmelse ligesom information og høring af arbejdstagerne. På dette grundlag ydede vores gruppe i 1994 her i Parlamentet et vigtigt bidrag til direktivet om det europæiske samarbejdsudvalg, som blev vedtaget næsten enstemmigt. Siden da har man kunnet tale om en succeshistorie for de europæiske samarbejdsudvalg, som med tilslutning fra arbejdsgivere, arbejdstagere og fagforeninger finder stadig større udbredelse. Et af målene med de europæiske samarbejdsudvalg er at sørge for, at informationer, som den centrale virksomhedsledelse modtager, i rette tid ledes videre hen over grænserne til de lokale arbejdstagerrepræsentanter, så disse kan løse deres opgave. Systemet virker, hvis de lokale arbejdstagerrepræsentanter i henhold til de nationale love har tilstrækkelige rettigheder. Bl.a. dette skal sikres med det foreliggende direktiv ved hjælp af mindstestandarder, mindstestandarder for information og høring, men ikke for medbestemmelse.
Fru Ghilardotti har leveret en god og meget grundig betænkning - hjerteligt tillykke! I Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender accepterede hun en kompromisløsning for skillelinjen - 50 arbejdstagere, det er acceptabelt, fru Weiler, og forslaget svarer til Kommissionens og Retsudvalgets forestillinger. Vi er imod helt at fjerne »den ideologiske klausul«, som betænkningen kræver. Derimod foreslår vi i vores ændringsforslag en løsning i stil med samarbejdsudvalgsdirektivet, som indeholder denne klausul, men begrænser den stærkt. Her drejer det sig ganske enkelt også om at finde en bredere tilslutning. Det er særligt vigtigt, især for de mellemstore virksomheder, at medlemsstaterne fastsætter undtagelsesbestemmelser, når videregivelse af informationer skader virksomheden betydeligt. Fritagelse fra pligter må imidlertid ikke være vilkårlig. Derfor skal der fastsættes objektive kriterier og eventuelt også en tilladelse fra myndighederne eller domstolene. Vi vil stemme for en subsidiær ramme for nationale informations- og høringsordninger, som er udformet på denne måde, fru Ghilardotti. Det er et vigtigt skridt hen mod den sociale dimension og partnerskab i Den Europæiske Union, og - det har De ret i - det er også økonomisk fordelagtigt. Netop i en tid med hurtige forandringer, i en globaliseret økonomi, fører manglende information til mistro og i sidste ende til angst, som fører til blokering. Informationer er ensbetydende med gennemsigtighed, som skaber tillid og forebygger tab som følge af gnidninger i de europæiske virksomheder. Vinderne er i lige høj grad arbejdsgivere og arbejdstagere.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, på vegne af et meget stort flertal i min gruppe bifalder jeg Kommissionens forslag. Jeg vil erindre om de debatter, som vi har haft her, f.eks. i anledning af Vilvoorde-sagen og Renault-sagen, hvor vi måtte konstatere, at vores regler med hensyn til information og medbestemmelse var mangelfulde og bestemt også, hvor det drejede sig om sanktioner. Dette forslag er et stort skridt fremad, når det drejer sig om information og medbestemmelse på europæisk plan. Min gruppe vil også med stort flertal stemme for det indgåede kompromis, nemlig at reglerne vil gælde for virksomheder med mere end 50 arbejdstagere.
Jeg vil endnu en gang erindre om, hvor vigtig information og høring er. Temmelig mange virksomheder, som klarer sig godt, behandler ofte deres arbejdstagere med meget stor omhu. Det er også godt for level playing field , at der i hele Europa gælder samme slags betingelser med hensyn til medindflydelse og medbestemmelse. Det er desuden noget, der hører den moderne tid til. Ordføreren har formuleret det så rammende i sin betænkning: »I den sociale dialog drejer det sig om gensidig tillid.« Jeg synes derfor, at det kan betragtes som et eksempel for resten af verden, for vi ved, at man i Japan og i USA ofte ikke er kommet så langt.
Ud fra mine egne erfaringer i Nederlandene ved jeg, at samarbejdsudvalg ofte i tilfælde af virksomhedslukning har spillet en bedre rolle end direktionerne i disse virksomheder, som for øvrigt også var i kapitalejernes tjeneste. Jeg tror, at vi må være klar over, i hvert fald de, som stadig ikke vil give fri bane - og i den forbindelse taler jeg også lidt til mit eget bagland i mit eget parti - at der netop her findes store chancer for moderne erhvervsdrivende. Jeg synes derfor, at vi storsindet skal støtte dette forslag samt en række af ændringsforslagene.

Ribeiro
Hr. formand, spørgsmålet om en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne er ganske vanskeligt. Det er yderligere vanskeligt, hvis man kæder information og høring sammen med den deltagelse i beslutningsprocessen, som Parlamentet jo i flere beslutninger har bekræftet er arbejdstagernes rettighed.
I overensstemmelse med sædvanen har Kommissionen ønsket at inddrage arbejdsmarkedets parter i regelfastlæggelsen. Men UNICE, arbejdsgivernes organisation på EU-niveau, mener, at dette spørgsmål er i strid med subsidiaritetsprincippet. Derfor blev der ingen forhandling, fordi Kommissionen blev tvunget til at fremlægge sit forslag uden for den sociale dialog. Økonomiudvalget fik til opgave at udarbejde en udtalelse, og denne opgave blev overdraget til mig. Jeg udførte den i den hensigt at bidrage til et egentligt skridt frem i den retning, som Europa-Parlamentet tidligere har udstukket. Flertallet i dette udvalg mente ikke, at det var den vej, der skulle følges, og vedtog i praksis at tilslutte sig UNICE's opfattelse. Det vedtog ingen udtalelse, og af protokolsiden fremgår, at det »har vedtaget ikke at afgive udtalelse«. Vi beklager det, fordi det, i min eller i en anden formulering, der havde haft større tilslutning, kunne have været et bidrag til den beslutning, som Parlamentet skal vedtage. Af denne årsag vil jeg også gerne lykønske fru Ghilardotti for hendes arbejde og hendes betænkning. Jeg vil også gerne, med Deres tilladelse, hr. formand, tilføje et par ord om en anden betænkning, der i dag har passeret Parlamentet, og som i medfør af artikel 52 ikke har været til forhandling eller afstemning. Det drejer sig om betænkningen om arbejdets tilrettelæggelse, der på den måde betragtes som et mindre betydningsfuldt emne, der i søvne er kommet gennem Parlamentet, i en sand misforståelse af, hvordan der skal prioriteteres. Men sådan er det! Vi stemmer om kontrol med marine biotoksiner og stabilitet over for væltning, tekniske betænkninger, hvis relevans jeg ikke vil benægte, mens vi ser betænkningen om »Modernisering af arbejdets tilrettelæggelse - En positiv holdning til ændring« passere forbi, og der er nogen, der henviser til subsidiaritetsprincippet, når det gælder arbejdstagernes information, høring og deltagelse. Og så beklager vi os over offentlighedens ringe interesse for Europa-Parlamentet!

Wolf
Hr. formand, direktivet om de europæiske samarbejdsudvalg har et hul, det blev meget tydeligt i forbindelse med Vilvoorde-strejken, som de foregående talere har understreget. Det må klarlægges, hvilke informationskrav der egentlig er. Det præciseres med fru Ghilardottis meget gode og vigtige arbejde. Naturligvis måtte der indgås kompromiser. Et af dem er vi særligt kede af. Det er i forvejen absurd, at man anvender virksomhedsstørrelser i forbindelse med informationspligten, og så på 50, det er alt for mange. Derfor har vi endnu en gang givet Parlamentet mulighed for at gå videre og stillet forslag om 20 som grænse, velvidende, at også dette tal egentlig er absurd.
Med hensyn til den ideologiske klausul må man virkelig sige endnu en gang, at den under alle omstændigheder er et problem, for f.eks. pressens frihed er ikke avisejerens frihed, men derimod journalisternes. Også i kirker findes der frihedsrettigheder for kirkernes medlemmer, og disse må også beskyttes. Men når det drejer sig om informationsrettigheder, kan der ikke være tale om en ideologisk klausul. I tysk lovgivning er der en ideologisk klausul i forbindelse med medbestemmelsen. Her roder man tingene sammen. Når UNICE nu klager over at være blevet forbigået - de kunne jo have medvirket konstruktivt!

Angelilli
Hr. formand, jeg er enig med fru Ghilardotti i, at det er nødvendigt med en stadig større information og inddragelse af arbejdstagerne i virksomhederne, ikke mindst i de store og mellemstore virksomheder, så man også undgår, at der sker nogle virkelige sociale uretfærdigheder, sådan som det var tilfældet med Renault. Jeg vil dog gerne fremsætte nogle yderligere bemærkninger. Jeg er navnlig af den opfattelse, at det er rimeligt at forsøge at forene denne legitime forventning om information og høring med virksomhedernes konkrete krav, især de små virksomheders. Efter min mening er det nemlig ikke ønskeligt at pålægge virksomhederne flere juridiske og administrative forpligtelser i en så vanskelig og ustabil økonomisk situation, som den europæiske er for øjeblikket. Jeg vil gerne minde om, at det - i det mindste i Italien - kun er de store virksomheder, som det i tilfælde af virksomhedskrise lykkes at få en tilstrækkelig og passende støtte fra staten. Omvendt nyder de små virksomheder, der trods alt er meget værdifulde for Unionen, ikke godt af sådanne privilegier. Alt for ofte må de små virksomhedsejere selv imødegå markedernes usikkerhed og selv påtage sig alle risici uden nogen offentlig beskyttelse eller hjælp. Jeg vil derfor gerne gøre opmærksom på, at en forudgående høring af arbejdstagerne kun giver mening, hvis den indgår i en tankegang og metodik, der reelt inddrager arbejdstagerne. Hermed mener jeg, at i en virksomhed med medarbejderdeltagelse, det vil sige med deltagelse i overskuddet eller medarbejderaktier, er det forståeligt med en forudgående høring om virksomhedens valg. I det pågældende tilfælde er der nemlig tale om et gensidighedsforhold mellem arbejdsgivere og arbejdstagere, et forhold, hvor man er fælles om valgene, men også fælles om risikoen, og hvor man deler overskuddet, men også ansvaret.
Konkluderende vil jeg sige, at dette forslag til Rådets direktiv, og særligt fru Ghilardottis holdning, indfører nogle yderligere strenge bestemmelser, som arbejdsmarkedet - og navnlig det arbejdsmarked, der vedrører de små og meget små virksomheder - efter min mening slet ikke har brug for, som det ser ud nu. Det er nemlig strenge bestemmelser, der især ikke fremmer beskæftigelsen.

Damião
Hr. formand, denne betænkning og direktivet, som den behandler, er et betydningsfuldt skridt fremad mod bedre samarbejdsforhold på virksomhederne. Det går imidlertid ikke så langt som de foranstaltninger til fordel for deltagelse, som længe har været anbefalet, navnlig af Det Europæiske Institut, der i 1991 gennemførte en vigtig undersøgelse og opstillede tre modeller for deltagelse: deltagelse som produktivkraft, deltagelse som en demokratisk kraft og deltagelse som et samspil af positive kræfter.
Dét er det store mål, som vi skal forsøge at nå, og det foreliggende er blot en fase på vejen hertil, men en fase, som fru Ghilardotti har tilføjet større bredde og effektivitet. Jeg vil imidlertid gerne henlede Kommissionens opmærksomhed på det forhold, at kun 5 % af arbejdsgiverne i lande som Italien, Portugal, Spanien og Grækenland tillader høring og information i sager, der ikke kun vedrører sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen.
Vi er derfor meget langt fra det europæiske statsborgerskab, og det demokrati, som vi ønsker, at alle borgere skal have, det politiske demokrati, befinder sig i dag uden for virksomhedernes mure. Gid vi kan få gennemført dette initiativ fra Kommissionen og også betænkningen, så borgerne bliver reelt friere og virksomhederne mere produktive og præget af større menneskelig kvalitet.

Hatzidakis
Hr. formand, jeg er ikke modstander af, at der findes nogle minimumsforskrifter og en fælles ramme for information og høring af arbejdstagere, og jeg synes, at fru Ghilardotti har gjort et godt forsøg i den retning. Kun er hun blevet medrevet af sine virkeligt gode fortsætter, så hun er endt i visse overdrivelser. Jeg mener således, at hvis vi vedtager betænkningen, sådan som den er i øjeblikket, er der mulighed for, at vi opnår det modsatte resultat af det, som vi alle ønsker, nemlig beskyttelse af arbejdstagerne. For det at fratage virksomhederne incitamentet til investeringer vender sig i sidste ende mod arbejdstagerne.
Jeg støtter dette synspunkt, for der er tale om forskellige tilnærmelser af lovgivningen i flere medlemsstater, og skønt visse stater, såsom Tyskland, Østrig osv., næsten allerede har inkorporeret de aftalte punkter i deres lovgivning, kan den pludselige ændring i lovgivningen og modellerne virke negativt for økonomien og arbejdsmarkedet i andre medlemsstater. Det er ganske vist positivt, at den oprindelige idé med at anvende direktivet på virksomheder med 20 arbejdstagere er blevet forladt, og at vi er nået frem til en grænse på 50. Alligevel er der stadig visse ting, som jeg anser for negative i betænkningen, og jeg vil gerne påpege visse eksempler.
For det første forudsiger udvalgets forslag undtagelser for visse bestemte virksomheder, f.eks. kirkelige, humanitære osv. Ændringsforslag 15 træder i stedet for artikel 2, stk. 2, som tillader disse undtagelser. Det er forkert, for disse tilfælde er specielle, og derfor kræves der særlige bestemmelser, så man på den ene side kan sikre informationen og høringen og på den anden side få disse virksomheder til at fungere godt.
For det andet tales der i det (nye) ændringsforslag 24 om en udsættelse af den endelige beslutning med henblik på at fortsætte høringerne, så man kan undgå visse negative følger for arbejdstagerne. Det kan medføre, at virksomhederne ikke bliver i stand til at tage langsigtede beslutninger, og det skaber fare for deres overlevelse.
For det tredje tilfører ændringsforslag 26 arbejdstagerne mulighed for at bede eksperter om hjælp. Eksperter bør ikke kunne deltage i informations- og høringsmøder, idet de kan afsløre vigtige oplysninger over for tredjepersoner, og beskyttelsen i artikel 5 er ikke tilstrækkelig.

Riis-Jørgensen
Hr. formand, kære kolleger, personligt vil jeg stemme imod denne betænkning. Forslaget er et eklatant eksempel på manglende respekt af nærhedsprincippet. For det første er der intet grænseoverskridende aspekt i forslaget, og for det andet er spørgsmålet allerede reguleret i de fleste medlemslande, herunder mit eget land, Danmark, via samarbejdsaftaler. Spørgsmålet skal reguleres nationalt og mellem parterne på arbejdsmarkedet. Dette ville for det første tilgodese nærhedsprincippet og for det andet de nationale forskelle og traditionerne i Europa. Der er derfor ikke behov for yderligere EU-regler på området. Det bør være op til de enkelte lande at etablere nationale regler eller indrette sig med aftaler, som vi har gjort i mit eget land.

Andersson
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for en udmærket betænkning. Jeg vil også takke Kommissionen for dens forslag. Der kan vel ikke herske tvivl om nødvendigheden af dette direktiv. Det har de seneste års udvikling vist. Jeg finder det indlysende, at man skal se arbejdstagerne som en ressource. Det er således vigtigt, at de har ret til information og høring. Jeg synes imidlertid ikke, at forslaget er tilstrækkeligt vidtgående. Jeg synes, at 50 arbejdstagere er et alt for højt tal - selv 20 arbejdstagere er for mange. Jeg synes, at alle arbejdstagere skal have ret til information og høring.
Jeg stemmer imidlertid for forslaget, da det er et forslag om minimumsregler. Lande, der allerede har en bedre ordning - som f.eks. mit hjemland Sverige - skal kunne beholde denne ordning. Derfor ser jeg trods alt dette forslag som et fremskridt i en proces, der i fremtiden skal give alle arbejdstagere mulighed for information og høring.

Schiedermeier
Hr. formand, i den europæiske socialpolitik gælder det desværre ikke altid, at det, som tager lang tid, også ender med at blive godt. Mange vigtige afgørelser tager ganske vist lang tid, men de bliver alligevel ikke så gode, som vi socialpolitikere ønsker os det. Siden 1974 har man diskuteret emnet information, høring og medvirken på europæisk niveau. Alle Kommissionens initiativer er grundstødt i Rådet, fordi der indtil Maastricht-traktaten krævedes enstemmighed i Rådet. Det var rammedirektivet »Arbejdsmiljø«, der første gang medtog området information og høring. I 1994 kunne det europæiske samarbejdsudvalg så vedtages. Alligevel er der akut behov for handling inden for dette område på grund af de stadige forandringer og den øgede grænseoverskridende aktivitet
På grund af begrænsninger og mangler fik arbejdstagerne ikke nok information og muligheder for at blive hørt på de områder, som er af afgørende betydning for virksomhederne. Ganske vist findes der lovbestemmelser på nationalt niveau, og det er godt. De er imidlertid stadig mindre effektive, når det gælder grænseoverskridende aktiviteter. Derfor er der også i dette tilfælde absolut behov for en social mindstestandard. Andet er det jo ikke. Dermed er subsidiariteten så absolut sikret. Vi er i udvalget efter lange diskussioner blevet enige om en skillelinje på 50 arbejdstagere. I de mindre virksomheder er forretningsgangen mere overskuelig, og det er vanskeligere at skjule information.
Et stadig åbent spørgsmål er den ideologiske klausul. PPE-gruppen går ind for den ligesom i forbindelse med det europæiske samarbejdsudvalg, og vi forventer, at SPD trods alt stemmer for. Vi er imidlertid enige om, at der skal overholdes nogle mindstebestemmelser, som der skal ved alle sociale mindstestandarder. Retten til at få sagkyndig bistand skal være sikret i forbindelse med subsidiariteten, for ellers kunne arbejdstagerne blive snydt. Jeg forventer, at dette direktiv til arbejdstagernes vel nu endelig bliver vedtaget efter 25 år. Også dette direktiv er baseret på den tanke, at europæiske virksomheder er forskellige fra amerikanske og japanske virksomheder og fungerer bedst, hvis der skabes konsensus mellem virksomhedsejere og arbejdstagere gennem information og høring.

Blak
Hr. formand, dette direktivforslag kunne jeg godt have undværet. Desværre har synspunktet ikke fundet megen støtte i Parlamentet. I Danmark mener både arbejdstagere og arbejdsgivere, at forslaget kan være en bombe under den specielle danske forhandlingsmodel, hvor information og høring reguleres i aftaler om samarbejdsudvalg mellem arbejdsmarkedets parter. Under udvalgsbehandlingen fremsatte jeg ændringsforslag, der skulle gøre det muligt for medlemsstaterne at undlade at implementere direktivet, hvis der ifølge arbejdsmarkedets parter allerede fandtes tilfredsstillende ordninger. Det blev desværre ikke vedtaget. Jeg ønsker ikke, at medlemsstaterne uden tilfredsstillende ordninger om information og høring af arbejdstagerne skal have en mulighed for at smutte uden om direktivet. Derfor er det nødvendigt. Tværtimod går jeg ind for solidaritet mellem arbejdstagerne i EU, men jeg ønsker samtidig, at en medlemsstat som Danmark, hvor de sociale parter gennem mere end hundrede år har udviklet en velfungerende model for information og høring gennem kollektive aftaler i en ånd af samarbejde og dialog, skal have lov at beholde sådan et system, men omvendt skal vi jo heller ikke forhindre andre i, at de bliver løftet til det niveau, vi har.

Carlsson
Hr. formand, jeg vil gerne opfordre Europa-Parlamentet til at forkaste denne betænkning. Vi må vise, at vi respekterer subsidiaritetsprincippet. At inkorporere dette i fællesskabslovgivningen kan direkte modvirke det, man ønsker at opnå.
Direktivforslaget bryder med de forskellige traditioner, som vi har i EU's medlemslande. Det er gammeldags at give fagene mere indflydelse gennem EU. I stedet skal der i alle de organisationer, som ønsker at være konkurrencedygtige og dynamiske, opbygges en moderne holdning, der selvfølgelig omfatter deltagelse og indflydelse for arbejdstagerne. Rammerne for dette udformes naturligvis bedst på de enkelte arbejdspladser og modvirkes gennem en bureaukratisk overbygning på arbejdsmarkedspolitikken, hvilket visse personer nu ønsker at bruge det europæiske samarbejde til.
Vores rolle i et Europa, der misbruger menneskelige ressourcer gennem en høj arbejdsløshed, skal være at skabe forudsætninger for nye job. Flere regler og restriktioner betyder færre nye job samt mindre vækst, udvikling og velstand. Med andre ord: langt færre arbejdspladser, hvor der skal informeres og afholdes høring. Det vil jeg ikke være med til, og det glæder mig, at mange andre parlamentsmedlemmer har udtrykt samme holdning her i dag.

Garosci
Hr. formand, lige siden fællesskabsinstitutionerne begyndte aktivt at blive inddraget i opbyggelsen, og navnlig i den sociale opbyggelse af Europa, har arbejdstagernes information og deltagelse i debatten altid været et vigtigt emne, helt tilbage til Rådets første dokumenter i 1974. I dag tager vi endnu en gang - og måske i en næsten endelig version - dette grundlæggende aspekt op om inddragelsen i virksomheden af dem, der arbejder inden for denne virksomhed for at se den vokse og forblive konkurrencedygtig på markedet.
Der er mange vigtige betragtninger i ordførerens arbejde, og vi vil gerne takke hende. Særligt den offentlige sektors inddragelse er vigtig, naturligvis under forudsætning af, at medlemsstaterne sørger for at skabe de mekanismer, der fremmer den sociale dialog. Det er klart, at denne sociale dialog navnlig er ønskelig for de små og mellemstore virksomheder, som tilsyneladende ikke er medtaget i dette dokument, men som bekendt udgør 90 % af virksomhederne i Fællesskabet. Vi skal således sørge for i forståelse med medlemsstaterne - hvilket er vigtigt - at opnå den størst mulige inddragelse af arbejdstagerne i de små virksomheder, jeg vil endda sige i de meget små virksomheder, nemlig dem med højst 10 ansatte, som udgør flertallet inden for visse sektorer i dag, og som ikke mindst er dem, der har det største potentiale. Betænkningen har som bekendt foretaget nogle ændringer af det oprindelige forslag og har udelukket en række undtagelser for virksomheder med ikkelukrativt formål. Vi er enige i dette aspekt på betingelse af, at det så også bliver anvendt korrekt inden for medlemsstaterne.
Afslutningsvis vil jeg sige, at som følge af markedets internationalisering er det utænkeligt ikke i stadig større grad - eller rettere i størst mulig grad - at inddrage arbejdstagerne i virksomhederne inden for Fællesskabet, for det er naturligvis arbejdstagerne, der er afgørende for, om virksomheden får succes med sine aktiviteter eller ej.

Flynn
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke fru Ghilardotti og alle de øvrige ordførere for deres arbejde med dette særlige forslag fra Kommissionen. Jeg vil også gerne takke de medlemmer, der har taget sig tid til at komme med værdifulde bidrag til denne debat. Jeg vil gerne udtrykke min personlige tilfredshed og taknemmelighed for Deres støtte til dette meget vigtige initiativ fra Kommissionen.
Det er efter vores mening et vigtigt forslag, der, når det først er vedtaget, vil kunne tilføje et uundværligt manglende element til Fællesskabets europæiske arbejdsret. Efter at have lyttet til det, der er blevet sagt - og efter at have læst udkastet til udtalelse - tror jeg, at De er villige og rede til at spille en afgørende rolle i de forhandlinger, der leder op til vedtagelsen af dette forslag til direktiv. Når det først er vedtaget, vil det komplettere og gøre acquis communautaire om inddragelse af arbejdstagerne mere sammenhængende og yde et afgørende bidrag til etableringen af den sociale dimension på det indre marked. Fru Oddy har på en måde ret. Det vil udfylde et hul, som der er behov for at udfylde i den europæiske arbejdsret.
Det er ikke desto mindre et kontroversielt forslag, hvilket illustreres ved de forbehold, som arbejdsgiverne og nogle medlemsstater har udtrykt. Vi er bevidste om vanskelighederne i forbindelse med denne debat, og det er også en af grundene til, at jeg er særlig glad for Deres holding, hvori De giver initiativet en klar støtte, samtidig med at De er nødt til at være forsigtig over for den forretningskommission, vi har lige nu, og over for, hvad den kan gøre med dette forslag her og nu. Så mens Rådet end ikke er begyndt at drøfte dette dokument endnu og i betragtning af det absolutte behov, der er for at bevare forslagets politiske levedygtighed - og navnlig inden for Kommissionen - er det for nærværende og navnlig i forbindelse med dette stadium klogere at handle med stor forsigtighed.
Jeg forstår fuldt ud alle Deres krav på dette tidspunkt. De fleste af, om ikke alle, de spørgsmål, de rejser, har været genstand for en intens debat i Kommissionen i perioden forud for vedtagelsen af forslaget. Kommissionen nåede til slut frem til en skrøbelig balance mellem de forskellige synspunkter og divergerende interesser i noget, der anses for at være et meget følsomt spørgsmål. Det ville ikke være hensigtsmæssigt at fravige denne balance på dette stadium - i hvert fald ikke hvad angår de fremsatte ændringsforslag, der går på de fire mest følsomme spørgsmål i forslaget: grænser, definitioner for information og høring, den udstrækning, hvori arbejdsmarkedets parter kan fravige direktivets bestemmelser og spørgsmålet om sanktioner.
Jeg er sikker på, at alle Deres forslag om disse vigtige spørgsmål vil stå i centrum for de drøftelser mellem Europa-Parlamentet og Rådet, der fører op til vedtagelsen af forslaget. Kommissionen vil spille den rolle, den har fået tildelt i traktaten i forbindelse med den fælles beslutningstagningsprocedure, mens den arbejder på at tilnærme de to parters holdninger for i sidste ende at sikre konsensus. Så De vil forstå min forsigtighed, når jeg i dag reagerer på nogle af Deres ændringsforslag, selvom en række af dem helt bestemt kunne forestilles optaget af Kommissionen i fremtiden i lyset af de udviklinger, der vil finde sted i Rådet.
Til trods for min forsigtighed vil jeg gerne være så positiv som mulig i dag. En række fremsatte ændringsforslag kan helt klart umiddelbart accepteres af Kommissionen, og de forbedrer helt bestemt teksten. Dette er tilfældet med ændringsforslag 1, 17, 8 og 10, det første og tredje element i ændringsforslag 13 såvel som ændringsforslag 19 og 35.
En anden kategori af ændringsforslag vedrører mere væsentlige spørgsmål. Ikke desto mindre tror jeg, at jeg kan udtrykke min støtte til dem, for de er fornuftige og synes ikke at berøre den skrøbelige balance i teksten. Det er tilfældet med ændringsforslag 4 og 15, 6 og 32 - de går på magtafkaldelsesbestemmelsen - ændringsforslag 16 om niveauet for information og høring, ændringsforslag 22 - den forklarende liste over spørgsmål, der er underkastet information og høring - og første del af ændringsforslag 33 vedrørende anvendelsen af direktivets princip på den offentlige sektor, som der henvises til, selvom den foreslåede ordning bør gennemarbejdes igen til en vis grad.
Selvom ændringsforslag 34 er i fuld overensstemmelse med vores tilgang med at inddrage arbejdsmarkedets parter, kunne vi ikke forestille os denne ændring af den grundlæggende ordning, der anvendes til gennemførelse af fællesskabslovgivningen. Jeg kunne imidlertid acceptere et punkt, der er baseret på dette ændringsforslag. Hvad de andre ændringsforslag angår, føler Kommissionen i lyset af de omstændigheder, jeg har nævnt, at det vil være vanskeligt at acceptere dem. Under alle omstændigheder vil de, som jeg har nævnt her, indtage en fremtrædende plads på dagsordenen ved de fremtidige institutionelle drøftelser om dette vigtige forslag, og således er debatten om disse centrale spørgsmål langt fra afsluttet.
Jeg må sige til fru Weiler, at det virkelig handler om minimumsstandarder. Det er meget vigtigt for den europæiske sociale model. Som fru Ghilardotti sagde, handler det på en måde om gensidig tillid mellem arbejdsgivere og arbejdstagere. Jeg betragter dette særlige forslag som et væsentligt stykke europæisk arbejdsmarkedslovgivning. Selvom jeg skal se på det langt borte fra, vil jeg være yderst interesseret i at se dette særlige stykke europæisk lovgivning vedtaget. Det vil være af utrolig gavn for arbejdsgivere og arbejdstagere i udviklingen af den europæiske sociale model. Jeg takker Dem for Deres støtte.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00

Arbejdstid
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
(A4-0184/99) af Chanterie for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, således at sektorer og aktiviteter, der var udelukket fra direktivet, bliver omfattet (KOM(98)0662 - C4-0715/98-98/0318(SYN)) og-(A4-0187/99) af McMahon for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender omI.forslag til Rådets direktiv om tilrettelæggelse af arbejdstid inden for vejtransport for mobile arbejdstagere og selvstændige chauffører (KOM(98)0662 - C4-0716/98-98/0319(SYN)); II.forslag til Rådets direktiv om håndhævelse af de søfarendes arbejdstid på skibe, der anvender Fællesskabets havne (KOM(98)0662 - C4-0717/98-98/0321(SYN)); III.forslag til Rådets direktiv om gennemførelse af den aftale om tilrettelæggelse af arbejdstiden for søfarende, som er indgået mellem European Community Shipowners' Association (ECSA) og Federation of Transport Workers' Unions in the European Union (FST) (KOM(98)0662 - C4-0718/98).
Chanterie
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er godt lige fra begyndelsen at nævne, at en europæisk arbejdstidsordning er et spørgsmål om sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen og som sådan også en rettighed for arbejdstagerne. Det blev omsat til et direktiv i 1993 og bekræftet af Domstolen i 1996. Men en række sektorer og aktiviteter er hidtil faldet uden for dette direktivs anvendelsesområde, navnlig forskellige transportsektorer, havfiskeri og andre aktiviteter på havet samt læger under uddannelse. I dag skal vi drøfte forslagene til retsakter med henblik på ikke længere at udelukke disse sektorer. Kommissionen har valgt en tosporet strategi med på den ene side en ændring af det eksisterende horisontale direktiv og på den anden side tre specifikke vertikale direktiver, nemlig for transportsektoren, EU-søfarende og søfarende om bord på de skibe, som anløber EU-havne.
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har holdt fast ved denne dobbelte holdning med dels McMahon-betænkningen om den sektormæssige lovgivning, dels min egen betænkning om tilpasning af det eksisterende direktiv. Sammenfattende foreslår Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, at alle udelukkede sektorer og alle udelukkede aktiviteter bringes ind under direktivets anvendelsesområde. Med henblik derpå vil bl.a. artiklen om undtagelserne, det er artikel 17, også blive revideret for bedre at kunne tage hensyn til det specifikke ved hver enkelt af disse sektorer og aktiviteter.
Af denne grund holder jeg fast ved mit oprindelige forslag om også at ophæve udelukkelsen af søfarende. Ligesom transportvirksomhederne kan de søfarende gøre brug af de undtagelser, der nævnes i direktivet. Ligesom vejtransporten kan søfarten påberåbe sig et særskilt direktiv. Der findes for øvrigt en europæisk aftale mellem rederierne og fagforeningerne. Hvorfor skal de så stadig udelukkes? Dette kan hverken forsvares juridisk-teknisk eller politisk. Man kan endda stille spørgsmålet, om også undtagelsen af en anden erhvervsgruppe, nemlig de militære styrker i fredstid, stadig kan forsvares. Jeg tror, hr. kommissær, at svaret herpå også skal gives i forbindelse med revisionen af direktivet i nær fremtid.
Det andet diskussionspunkt har været søndagshvilen. Direktivet fra 1993 havde sørget for søndagshvile, men Domstolens kendelse fra 1996 erklærede det for ugyldigt. Søndagshvilen som sådan bortfalder ikke, men søndagshvilen bliver en del af beskyttelsen af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed. Man bør således egentlig ikke slette søndagshvilen. Men man bør anvende et andet retsgrundlag for at forsvare søndagshvilen. Europa-Parlamentet har allerede indtaget en holdning hertil i beslutningsforslaget af 12. december 1996. Både medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter opfordres i dette beslutningsforslag til at anerkende søndagens specifikke karakter som hviledag.
Hr. kommissær, De har godkendt dette beslutningsforslag, og De har ligeledes bekræftet dette i et brev til mig den 8. januar 1999. Jeg vil med henblik på at finde en løsning henvise til ikrafttrædelsen af Amsterdam-traktaten, i særdeleshed artikel 151, stk. 4, som sammen med artikel 128, stk. 1, i Maastricht-traktaten skaffer et egnet retsgrundlag.
Lige et par ord om læger under uddannelse. Jeg tror, at en af de vigtigste fortjenester ved denne lovgivning, som vi nu vil gennemføre, er, at der sættes en stopper for de nedværdigende arbejdsvilkår for læger under uddannelse, inklusive det misbrug, som finder sted. Det er også meget vigtigt for patienterne, fordi det ofte har vist sig, at læger under uddannelse, som har arbejdet eller har måttet holde vagt i 60, 70 eller 80 timer i træk, ofte vanskeligt er i stand til at handle på den bedste måde, hvis der opstår en nødsituation.
Kommissionen foreslår, at der midlertidigt gøres en undtagelse med hensyn til de 48 timer, der forlænges til 54 timer. Det skal være for en periode på syv år. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har fundet et kompromis, således at vi faktisk går med til forlængelsen fra 48 til 54 timer, men ikke for syv år, kun for fire år.
Vi ved, hr. formand, at Det Forenede Kongerige vil gå endnu længere. En undtagelse for 15 år, men dette fører os langt ind i det 21. århundrede, og jeg tror, at vi kunne stille spørgsmålet, om medlemmerne af den britiske regering vil lade sig behandle i en sådan situation eller ej. Det kunne være, at de tager til et andet hospital. Med andre ord, alle disse ting skal der tales om og stemmes om i dag og i morgen. Jeg tror, at det er en af de vigtigste sociale lovgivninger, sammen med Ghilardotti-betænkningen, inden afslutningen af denne valgperiode.

McMahon
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at lykønske Kommissionen for at have fremsat lovgivning for den ikke-omfattede sektor. Foran os i dag har vi en omfattende pakke med forslag til beskyttelse af omkring fem millioner arbejdstagere inden for landevejstransport-, jernbanetransport- og søfartssektorerne såvel som yngre læger under uddannelse og arbejdstagere inden for offshoresektoren, der ikke er omfattet af det oprindelige arbejdstidsdirektiv.
Forhandlingen her i dag er det første skridt her i Parlamentet efter den nye Amsterdam-traktat, der skal sikre, at der etableres minimumsarbejdstidsstandarder for alle arbejdstagere over hele Europa. Dette er ikke nogen nem opgave. Det vil ikke blive nemt at sørge for lignende sundheds- og sikkerhedsstandarder og samtidig opnå den operationelle fleksibilitet, der under visse omstændigheder kan være nødvendig på grund af disse sektorers art. Vi kan føle os opmuntret over, at arbejdsmarkedets parter er nået frem til en aftale inden for jernbane- og søfartssektoren.
Jeg bifalder især aftalen for søfarende, eftersom det var en europæisk social model, der dannede grundlag for vores egen bredere aftale i ILO-konvention nr. 180. I landevejssektoren var arbejdsmarkedets parter desværre ikke i stand til at nå frem til en aftale. Men de har haft vigtige forhandlinger, som de har draget en værdifuld lære af.
Da jeg udarbejdede min betænkning, der beskæftiger sig med de forskellige transportsektorer, var det mit primære mål at beskytte arbejdstagerne mod de skadelige virkninger, som alt for mange arbejdstimer har for deres sundhed og sikkerhed. Betænkningen handler også om at skabe sikre og konkurrencedygtige transportsystemer i den almene offentligheds interesse. Hvis vi ikke regulerer arbejdstiden i transportsektoren, løber vi ikke kun en risiko for at bringe arbejdstagernes sundhed og sikkerhed i fare, men også for at forvride konkurrencen inden for det indre marked. Det gælder navnlig i landevejstransportsektoren, hvor 78 % af transportselskaberne er små virksomheder, der opererer med under fem lastbiler. Der er derfor sund fornuft i at vedtage Europa-dækkende arbejdstidsregler, der vil gælde ved siden af takometeret og sikre en sammenlignelig situation inden for landevejstransporten.
Jeg støtter derfor fuldt ud Kommissionens forslag om at udvide arbejdstidsreglerne til at omfatte alle mobile arbejdstagere inden for landevejstransporten, herunder de selvstændige chauffører. Disse regler vil beskytte arbejdstagere i landevejstransportsektoren, som får arbejde i underentreprise og ender med at blive selvstændige, uden at de selv har valgt det og uden nogen sundheds- eller sikkerhedsmæssig beskyttelse. Kommissionens lovgivning vil ikke blot beskytte arbejdstagerne i transportsektoren, den vil også forbedre trafiksikkerheden, hvilket er af interesse for landevejsbrugerne og passagersikkerheden. Tæt ved 45.000 personer dræbes hvert år på landevejene inden for Den Europæiske Union, og 18 % af alle disse ulykker med dødelig udgang omfatter enten lastbiler eller busser, og årsagen er ofte, at chaufføren er træt. Sikkerheden kan kun sikres ved at sørge for passende hvileperioder og begrænsninger af arbejdstiden og arbejdsmønstrene for mobile arbejdstagere.
Jeg har i denne betænkning konsekvent hævdet, at alt for mange undtagelser fra reglerne om den maksimale arbejdsuge, hvileperioder eller natarbejde for mobile arbejdstagere vil bringe sundheds- og sikkerhedsstandarderne i fare. Jeg er tilbøjelig til at hævde, at muligheden for at gøre undtagelser fra 48-timers arbejdsugen og udvide den til højst 60 timer i sig selv er en væsentlig undtagelse, og at ingen undtagelser ud over dette bør tillades. Men som følge af et kompromis, vi er nået frem til i udvalget, er jeg gået med til, at der kan forekomme undtagelser for ugentlig arbejdstid og hvileperioder, når bare dette forhandles og godkendes af arbejdsmarkedets parter, og arbejdstagerne bliver tilbudt kompenserende hvileperioder.
Jeg vil gerne kort komme ind på situationen for taxichauffører i forbindelse med disse forslag. Jeg kan fuldt ud støtte Kommissionens forslag om, at taxichauffører bør komme ind under denne foreslåede lovgivnings anvendelsesområde, således at vi kan sikre sundhed, sikkerhed og fair konkurrence. Kommissionen er ret så uretfærdigt blevet angrebet for dette. Jeg tror ikke, at vi ved at indføre forskellige kategorier af arbejdstagere kan opfylde vores mål, der går ud på at sørge for et grundlæggende beskyttelsesniveau for alle arbejdstagere i transportsektoren.
Jeg vil kort vende mig mod hr. Chanteries betænkning og lykønske ham for hans arbejde og takke ham for de drøftelser, vi har haft. Der er især to områder, der optager mig. Det ene er offshoresektoren, som vi har været inde på, og som har en tradition for arbejdstider, der er meget farlige for sundheden og sikkerheden - vi så, hvad der skete med Piper Alpha. Der er blevet fremsat krav om, at olieindustrien bør beregne deres arbejdstid i årlig arbejdstid. Det er klart, at der vil skulle forhandlinger til for at nå frem til dette.
Og endelig hvad angår spørgsmålet om fiskere, hvis løn består i en andel af fangsten, hilser jeg en klarere definition velkommen af, hvad en partsfisker er for noget. Jeg glæder mig til Kommissionens forslag om et kommende direktiv om hele spørgsmålet om arbejdstid og fiskere. Dette er et andet område, hvor der er meget alvorlige farer og risici.

Simpson
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at udtrykke, hvor glad jeg er for at tale for Udvalget om Transport og Turisme om denne betænkning, da det er transportsektoren, som denne lovgivning vil have den største indvirkning på.
Tilbage i 1993 udelukkede arbejdstidsdirektivet ca. 6 millioner arbejdstagere. Over 80 % af disse arbejdede i transportsektoren. Vi sagde dengang, at navnlig udelukkelsen af disse ikkemobile arbejdstagere var uretfærdig og ulogisk. Vi er nu glade for, at der med dette forslag vil blive rettet op på denne skævhed.
Europa-Parlamentet har altid været klar over de problemer, der herskede inden for de forskellige mobile sektorer, men det har altid været en prioritet for Transportudvalget at sikre, at der findes en vej frem, der i sidste ende vil få dem med ind under direktivets anvendelsesområde.
Vi er i det store og hele glade for, at det er lykkedes for arbejdsmarkedets parter i samarbejde med Kommissionen at nå frem til at fremsætte forslag, der vil betyde, at vi sætter en stopper for alt for mange arbejdstimer, hvilket er farligt for arbejdstagernes sundhed og sikkerhed og for den rejsende offentlighed som helhed. Hvad Transportudvalget angår, er dets mål sikkerhed. Sikkerhed har altid været vores ledende princip.
I jernbane- og søfartssektorerne er man nået til enighed. Vi bifalder disse aftaler. Desværre nåede man ikke i landevejssektoren frem til nogen aftale mellem arbejdsmarkedets parter. Vi lykønsker Kommissionen med at have taget et initiativ til at fremsætte lovgivningsmæssige forslag. Jeg vil også gerne her bifalde fagforeningernes vilje til at forhandle om arbejdstiden for flybesætninger i den civile luftfart inden for den fælles civile luftfartsmyndighed. Jeg håber virkelig, at det vil være muligt at nå frem til en aftale dér.
Dette spørgsmål står vores hjerte meget nær. Det er gennemførelsen og overvågningen af lovgivningen, der nu bliver vigtig. Det er alt sammen meget godt at have en god lovgivning, men nøglen ligger i at sikre, at den bliver fulgt. Vi ønsker at se ordentlig kontrol, og at alle dele af den offentlige transport bliver inddraget og omfattet.
Som ordfører for udtalelsen fra Transportudvalget vil jeg gerne takke hr. McMahon for hans samarbejde og udtrykke, at dette har været et meget godt eksempel på et fælles lovgivningsmæssigt arbejde på tværs af udvalg, som vil gøre en meget stor forskel for vores borgeres sundhed og sikkerhed.

van Velzen, Wim
Hr. formand, selvfølgelig er min gruppe overordentlig glad for, at vi i dag kan behandle to betænkninger, som faktisk vedrører hjørnestenene i socialpolitikken. Det er for øvrigt bemærkelsesværdigt, at alt dette lige kan gøres i de sidste måneder af både Chanteries, McMahons, Flynns og min valgperiode. Efter min opfattelse kan de vanskeligt undvære os i fremtiden. Men hvad der glæder os overordentlig meget, er, at der nu er kommet en ende på den situation, hvor hele sektorer uden videre undtages fra ganske normale direktiver, hvori der står, at arbejdstagerne i disse sektorer er så specielle, at de kan arbejde med ekstreme arbejdstider og med overordentlig korte eller latterlige hviletider.
Jeg erkender dog, at der er sektorer med særlige omstændigheder, hvorom vi i begyndelsen sagde, at de var så specielle, at de skulle udelukkes, men nu siger vi i princippet, at de hører med, og hvis der accepteres en undtagelse, kan det kun ske på grundlag af en aftale mellem de pågældende arbejdsmarkedsparter. Det passer for øvrigt også udmærket til Fiorella Ghilardottis betænkning. Nu er der mennesker, som har udøvet lobbyvirksomhed hos os, for tro mig, der har været temmelig mange aktive lobbyister. Der er mennesker, som har udøvet lobbyvirksomhed hos os med den meddelelse, at det ikke kan lade sig gøre, for de har nu en gang ikke nogen social dialog. Vi betragter bestemmelsen om, at en aftale udelukkende kan accepteres, hvis den er indgået på grundlag af en social dialog, ligeledes som en slags incitament for disse mennesker i de pågældende medlemsstater til at puste nyt liv i den sociale dialog.
Endelig tror jeg, at vi efter denne diskussion lige må have nogle drøftelser, bl.a. mellem socialdemokraterne og de kristelige demokrater, fordi der er en række ændringsforslag, som efter min mening er meget risikable i dette skyggeområde mellem selvstændige erhvervsdrivende og f.eks. taxichauffører, der arbejder som lønmodtagere. Hvad jeg er overordentlig bange for, er, at der ikke findes nogen parallelisme mellem arbejdsgiveres og arbejdstageres vilkår, hvorved arbejdstagere tvinges over i en såkaldt skinselvstændighed. Det vil jeg drøfte nærmere, for en række ændringsforslag fra PPE-gruppen åbner efter min mening mulighed for en farlig udvikling.

Schiedermeier
Hr. formand, først vil jeg gerne takke de to ordførere. De har begge ydet et godt stykke arbejde med dette vanskelige emne. Altså mange tak, kollega Chanterie og kollega McMahon!
Jeg kan kun tilslutte mig kollega van Velzen. Man kan ikke udelukke nogle områder fra sådanne ordninger, bare fordi de er vanskelige. For det ene punkt er arbejdstagernes sundhed. Når jeg ser på disse vanskelige arbejdspladser hos de kørende arbejdstagere og hos de selvstændige vognmænd, kan jeg ikke se nogen forskel på arbejdstagere og selvstændige vognmænd, hvad sundhedsrisikoen angår. Jeg mener, der må sørges for beskyttelse for begge grupper. Det gælder naturligvis også for søfolk om bord på skibe, for offshoreaktiviteter, især også for læger, som helt sikkert ikke har nogen nem arbejdsplads. Det er den ene side arbejdstagernes sundhed. Den anden side er naturligvis sikkerheden, og den vedrører desværre også de andre, som ikke arbejder inden for disse områder. For når jeg i min personbil bliver kørt ned af en udmattet lastvognschauffør, selvom jeg kører ordentligt, er det bestemt ikke ligefrem behageligt for mig. Når et skib med olie - det har vi oplevet - går på grund på grund af en sovende kaptajn, er det hele miljøet, der er truet. Sådan kan man godt udvide sikkerhedsbegrebet. Jeg tror, at det alene af den grund er meget, meget vigtigt.
Hr. kollega van Velzen, jeg tror, vi virkelig skal forsøge at finde kompromiser om ændringsforslagene inden for de to store grupper og måske også sammen med alle de andre, som vil være med. Netop inden for disse to områder mener jeg, det er meget vigtigt. Jeg håber også, at vi med hensyn til søndagshvilen kan komme frem til en fornuftig ordning, som Kommissionen også kan tilslutte sig, uden at vi igen får problemer med Europa-Domstolen.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, det drejer sig her om sektorer, som i lang tid har været udelukkede, og hvis erhvervsgrupper i de forløbne år egentlig meget ofte har bedt os medlemmer af Europa-Parlamentet om at finde en løsning på deres situation. Jeg tænker i denne forbindelse f.eks. på flypersonale, på søfarende og også på læger, som hr. Chanterie nævnte. Min gruppe vil støtte langt de fleste forslag og også en række af ændringsforslagene. I denne forbindelse vil ledetråden for os være dels det pågældende personales sikkerhed og beskyttelse, dels den sikkerhed, som står på spil i samfundet. En række talere har allerede nævnt dette. I dette lys har jeg også i min gruppe forsvaret, at man vanskeligt kan skelne mellem de selvstændige erhvervsdrivende og de andre. For det vil da ikke være således, at en lønmodtager udgør en mindre risiko end en, som ikke er lønmodtager, når vedkommende er overtræt. I næsten alle sektorer, som der her er tale om, drejer det sig om to sider af samme sag. Ikke blot det pågældende personales sikkerhed, ellers kunne man om en selvstændig erhvervsdrivende sige, okay, lad ham tage vare på sin egen sikkerhed, men det drejer sig også om sikkerheden for resten af samfundet, fordi der altid er tale om sektorer, som også kan volde skade på resten af samfundet. Det er således for os en grund til inden for disse rammer at få samme ordning til at gælde for begge slags mennesker og til at støtte den del.
Jeg vil lige fremsætte en kort bemærkning om lægerne i Det Forenede Kongerige. Jeg synes, at det er temmelig bizart, at Det Forenede Kongerige stadig stritter så meget imod dette punkt, og i betragtning af, at vi her har så mange socialdemokrater fra Det Forenede Kongerige, vil jeg gerne spørge, nu hvor regeringens farve er ændret dér, om dens holdning så ikke kan ændres?

Moreau
Hr. formand, jeg vil begynde med at understrege vigtigheden af spørgsmålet om arbejdstid for de udelukkede sektorer, mere præcist for vejtransportsektoren. Det handler dér om social retfærdighed, men også om sikkerhed på vejene.
Efter den dramatiske ulykke i Mont Blanc-tunnellen, der har hensat Frankrig og Italien i sorg, er det mere end nogensinde nødvendigt at udvikle de varige transportformer, der garanterer størst mulig sikkerhed og mindst mulig miljøbelastning, herunder jernbane-, flod- og søtransport.
Alle her er enige om dette behov. Nu skal vi så omsætte vores tanker til handling, bl.a. i kraft af de bestemmelser, der har til hensigt at forbedre sikkerheden på vejene, især ved at bekæmpe den veritable sociale dumping, der sker inden for transportvæsenet, med lastbilchauffører, hvis arbejdstider og arbejdsforhold hører hjemme i en anden tidsalder. Dette burde være det primære mål med de betænkninger, der fremlægges for os i dag.
Integrationen af de selvstændige lastbilchauffører og en bedre definition af arbejdstiden er sammen med hr. Chanteries understregelse af vigtigheden af hviletid om søndagen skridt i den rigtige retning. Men det er ikke det hele. Accepten af en ugentlig arbejdstid på 48 timer nu, hvor man i flere lande taler om en 35 timers arbejdsuge, er allerede en væsentlig undtagelse. Den må vi ikke gå ud over. At åbne mulighed for en ugentlig arbejdstid på 60 timer over en referenceperiode på fire måneder, forudsat at den gennemsnitlige arbejdstid på 48 timer respekteres, giver afvigelserne frit spil. Jeg minder om, at antallet af ulykker stiger efter en arbejdstid på 55 timer.
For så vidt angår natarbejde, er referenceperioden på to måneder ligeledes alt for lang. Hvis kontrollen skal være effektiv, må referenceperioden ikke overstige en måned for dagarbejde og en uge for natarbejde. Det er fagforeningernes udtrykkelige krav.
De ændringsforslag, jeg er kommet med, går alle i denne retning og opfordrer ligeledes til indførelse af en pause efter 4 1/2 times arbejde. Anbefaler færdselssikkerhedsmyndighederne ikke, at bilisterne holder en pause hver anden time?
Endelig vil jeg komme ind på et spørgsmål, der ikke kun er af sproglig karakter. Det drejer sig om den franske oversættelse af udtrykket standby, der i dokumentet oversættes til période d'attente (ventetid). Jeg foreslår, at det erstattes af période de grande interruption (længere ophold), hvilket stemmer bedre overens med forslagets ånd.
Det kan konkluderes, at vi her har at gøre med en sag af stor betydning. Lad os sætte os et mål om et socialt Europa, der forbedrer situationen for de berørte arbejdstagere mærkbart.

Crowley
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske de to ordførere med deres arbejde og ligeledes ordførerne for udtalelserne fra de forskellige udvalg med deres hjælp med noget, der er et meget vanskeligt område at lovgive om. Samtidig med at jeg bifalder det engagement, der generelt er i at sikre arbejdstagernes sundhed og sikkerhed og i at garantere, at der hersker samhørighed på tværs af medlemsstaterne med hensyn til den minimumsbeskyttelse, der vil være til rådighed, frygter jeg for visse sektorer. Når vi især nævner, at vi vil indføre lignende begrænsninger for selvstændige, er vi i fare for at blive for meget af en formynderstat, hvor vi søger at kontrollere alt og regulere alt, hvad alle gør. Der bør tages hensyn til de selvstændige, der driver deres egne virksomheder, og som ikke bør begrænses på samme måde som andre mennesker.
Men ikke desto mindre har især transportspørgsmålet en meget stor indvirkning på den almindelige borger. På grund af de farer, der hersker som følge af mangel på ordentlig kontrol og hvileperioder for de ansatte i transportsektoren, er det væsentligt, at vi får en fælles regulering over hele Den Europæiske Union.
Det eneste kritikpunkt, jeg har til den del af betænkningerne, er, at jeg ikke mener, at der er tilstrækkelig fleksibilitet indbygget til at sikre, at der tages højde for den såkaldte rådighedsvagt eller ventetid. Efter at have læst betænkningen og ændringsforslagene er jeg stadig ikke fuldt ud overbevist om, at der skelnes nok mellem rådighedsvagtpligterne og ventetiden.
For det andet var det, hvad angår spørgsmålet om de yngre læger under uddannelse, beklageligt, at denne sektor ikke var omfattet, da det oprindelige arbejdstidsdirektiv blev foreslået af Kommissionen. De yngre læger spiller en væsentlig rolle i patientplejen. Der er tilfælde, hvor yngre læger under uddannelse arbejder 120 timer om ugen. Nogle af dem arbejder i kontinuerlige skift af 36 til 37 timers varighed uden nogen hvileperiode eller søvn. Det er ikke muligt for noget menneske at præstere et ordentligt stykke arbejde under sådanne betingelser, men hvad der er vigtigere, er, at det er vanskeligere for en læge at foretage en lægelig bedømmelse, hvad angår den rigtige behandling af patienter, når man arbejder under sådanne betingelser. Så jeg bifalder de forslag, der er fremsat af hr. Chanterie om at indføre regulering og fleksibilitet i denne sektor.
Jeg vil slutte af med at hylde kommissæren selv. Det er måske den sidste anledning, jeg har til at gøre dette her i Parlamentet. Da han startede i dette job for mange år siden, kom han frem med mange lovgivningsmæssige forslag, som mange medlemmer her i Parlamentet sagde var luftkasteller, som aldrig ville kunne nås. Jeg håber, at Parlamentet, medierne og offentligheden vil anerkende hans kolossale rekord med ikke blot at fuldføre sit lovgivningsmæssige program, men også med at få Parlamentet med sig, når folk sagde, at det ikke kunne lade sig gøre.

Wolf
Hr. formand, jeg tror, vi skal tage udgangspunkt i fleksibilitetsbegrebet. Det er rigtigt, at man i en vanskelig situation har brug for differentierede og tilpasningsdygtige betingelser. Man har imidlertid også brug for klare mindstekrav, som sikrer, at kvaliteten af arbejdet, andres sikkerhed og også arbejdstagernes egen sikkerhed ikke udsættes for risiko. Dér tror jeg ikke, der må være nogen fleksibilitet, og jeg kan heller ikke se, at nogen, ligegyldigt i hvilket ansættelsesforhold - som franchise eller selvstændig eller hvad ved jeg - pludselig kan fritages fra disse mindstebetingelser, som handler om andres og egen sikkerhed.
Når jeg har sagt det, må jeg også hilse det kompromis velkommen, som er fundet her, for det er et første skridt til igen at få disse sektorer, som det fra starten af ikke var legitimt at udelukke med et indre marked og en udvidelse af netop disse aktiviteter, ind i de lovmæssige ordningers logik. De er vanskelige, og der er derfor behov for differentierede ordninger. Her må man også pege stærkere på arbejdsmarkedets parters rolle ved gennemførelsen, og jeg tror, erfaringen viser, at gennemførelsen af sådanne ordninger kræver, at alle, som i praksis har med den konkrete udførelse at gøre, det vil sige the two sides of industry , som briterne siger, må inddrages helt konkret.
Det er der taget hul på. For så vidt tror jeg, at de to betænkninger er godt på vej. En bemærkning om søndagshvilen: Jeg kan ikke se, hvorfor det ikke skulle være muligt i vores moderne fleksible produktionsverden at fiksere et øjebliks fælles ro. Det er også et vigtigt element i social sammenhæng og kommunikation, og det må kunne opnås.

Hudghton
Hr. formand, de hovedprincipper, der ligger til grund for arbejdstidsdirektivet, er vigtige og fortjener absolut dette Parlaments støtte. De erklærede mål er retfærdighed for alle arbejdstagere i deres arbejdsbetingelser såvel som en anerkendelse af sundheds- og sikkerhedsspørgsmål, der kan løses af i det mindste nogle af Kommissionens forslag og nogle af ordførerens udtalelser. Men foranstaltninger, der har til formål at nå ønskelige mål, skal, vil jeg anføre, være praktiske og i stand til at anerkende visse sektorers særlige art og de unikke arbejdsbetingelser og -praksisser, der eksisterer inden for disse.
Jeg repræsenterer f.eks. offshorearbejdstagere i to meget forskellige erhverv, nemlig fiskerierhvervet og olieudvindingsindustrien. På den ene side er partsfiskerne, der arbejder for sig selv, fortrydelige over den mulige indførelse af endnu flere begrænsninger af deres arbejdspraksis. Og dog ved jeg på den anden side fra mange breve, jeg har modtaget fra folk i min valgkreds herom, at hundreder af offshorearbejdstagere, der arbejder i olie- og gasudvindingsindustrien i Nordsøen, vil hilse det velkomment at blive underlagt arbejdstidsdirektivet.
Men jeg er bekymret for, at dets gennemførelse, sådan som tingene ser ud lige nu, måske ikke får megen direkte og positiv indvirkning på dets egentlige målgruppe. Jeg er f.eks. bekymret over, at mange offshorekontraktarbejdere stadig ikke vil være berettiget til betalt ferie på grund af de turnusperioder, de arbejder under. Det ville være ironisk, hvis arbejdstidsdirektivet blev pålagt fiskerne, der hverken har behov for eller ønsker det, men ikke kommer til at gavne arbejdstagerne i olieindustrien, som både har behov for og ønsker det.
Vi må sikre, at vores politik er fleksibel nok til at tage sig af de reelle problemer. Vi må sikre, at vores forslag er gennemførlige og acceptable for dem, der er mest direkte berørt af dem.
Jeg er klar over, at fru Boninos embedsmænd undersøger mulighederne for at tage hensyn til fiskerierhvervets særlige behov. Jeg håber helt bestemt, at der vil blive fundet en tilfredsstillende løsning på det med støtte fra hr. Flynn. Her i Parlamentet har vi en chance for at vise, at vi er lydhøre over for de reelle behov i sådanne sektorer som offshorearbejdstagersektoren og bevise, at vi ikke er et fjernt og ufleksibelt bureaukrati.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, det fremlagte kommissionsforslag er baseret på arbejdstidsdirektivet fra 1993 og vedrører de sektorer og aktiviteter, som er undtaget fra arbejdstidsdirektivet. Fra dette direktivs tilblivelseshistorie ved vi, at det stødte på stor modstand i Rådet. Den aktuelle ændring skal inddrage de områder i direktivet, som til dels uberettiget blev undtaget. Naturligvis ligger både arbejdstagernes og andre berørtes sikkerhed og sundhed mig på sinde, ligesom de forrige talere. Samtidig er det et spørgsmål, om en udvidet og altomfattende ordning på europæisk niveau er forenelig med subsidiaritetsprincippet. I denne uge skal vi også diskutere den nødvendige modernisering af arbejdsorganisationen. Her er arbejdstiden et væsentligt element.
Fra statistikkerne ved vi, hvor store forskelle der er på arbejdstiden i de europæiske lande, og at den bl.a. er afhængig af faktorer som produktionsteknologi og kulturelle særegenheder. En europæisk ordning for alle erhvervsområder for hele Europa må ikke stå i vejen for disse traditioner. Også en bemærkning til søndagshvilen: Søndagshvilen er efter min mening i vores aktuelle rastløse tid særligt vigtig især for familien, samfundet, pleje af traditioner og for foreningslivet.

Paasilinna
Hr. formand, ærede kolleger. Jeg takker ordføreren for betænkningen for en god og sagkyndig betænkning. En regulering af arbejdstiden har mange formål. I den senere tid er der blevet talt meget om, hvilken indflydelse en nedsættelse af arbejdstiden ville have på beskæftigelsen. Udgangspunktet for en regulering af arbejdstiden har også været at befordre det arbejdende folks helbred og sikkerhed, som det allerede er fremgået. I mange medlemslande har man bemærket, at den største indflydelse, de forskellige forsøg med nedsættelse af arbejdstiden har haft, netop har været inden for arbejdsbeskyttelsesområdet. Dette på trods af, at målet ofte har været en forbedring af beskæftigelsen. Behovet for at styrke arbejdstagernes psykiske og fysiske arbejdsevne ved en regulering af arbejdstiden eksisterer stadig. Set ud fra dette synspunkt er den linje, der fremsættes i McMahons betænkning, hovedsageligt rigtig, hvor han støtter Kommissionens direktiver.
Det er nødvendigt, at de selvstændige vognmænd sikres samme beskyttelse af helbred og sikkerhed som de vognmænd, der er ansat, ikke bare af hensyn til chaufførene selv, men også af hensyn til de modkørende trafikanter. Jeg er selv faldet i søvn bag rattet på en lastbil i Finsk Lapland - Finland, som er på størrelse med Tyskland, er Den Europæiske Unions mest spredt befolkede land, og den lange vej, en træt chauffør og natten var den kombination, som viste sig at være skæbnesvanger for mig. Unionens medlemslande har forskellige forhold, og her er der grund til at medtage problemet med natarbejde f.eks. i Finland, som er et stort land, og hvor et godt, velfungerende servicesystem kræver kørsel med lange lastbiler. Med hensyn til denne sag tager jeg forbehold, ellers støtter jeg betænkningen.

Pronk
Hr. formand, jeg vil først takke ordførerne McMahon og Chanterie mange gange for alt det arbejde, som de har udført med hensyn til dette direktiv. Arbejdstidsdirektivet er et af de mest indviklede, men også et af de vigtigste direktiver med hensyn til sikkerhed og sundhed. Der er ikke nogen som helst faktor, som bidrager mere til stress og dårlige præstationer end netop for lang arbejdstid. Det var derfor en stor sejr, at direktivet om tilrettelæggelsen af arbejdstiden blev udarbejdet i 1993.
Den britiske regering vandt overhovedet ikke gehør for sin daværende holdning med hensyn til, at arbejdstid ikke har noget med sikkerhed og sundhed at gøre. Denne holdning forkastede både Domstolen og Rådet. Det var dog mærkværdigt, at så mange sektorer blev undtaget fra direktivet fra 1993. Vi i Parlamentet har accepteret dette, men vi har dog krævet, at der blev indført tilsvarende ordninger i de udelukkede sektorer. I nogle sektorer har arbejdsmarkedets parter indgået en aftale. Disse kan vi godkende og omsætte til lovgivning.
I en række andre sektorer har Kommissionen måttet hugge knuder over, f.eks. med hensyn til læger under uddannelse. Dér var der opstået problemer, som der blev fundet gode løsninger på i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
To problemer er der stadig tilbage. Det ene vedrører offshore. Det andet er søndagsarbejdet, som der taltes om i det gamle direktiv. Domstolen erklærede sætningen om søndagsarbejde i den nuværende version for ugyldig. Sætningen lød: »Den i første afsnit nævnte hviletid omfatter i princippet søndagen«. Denne sætning henviser til princippet om, at søndagsarbejde skal kunne begrænses. Det er en vigtig værdi i vores samfund, der sommetider er fuldstændigt uden normer. Kommissionen forbigår dette. Den vil simpelthen slette sætningen, selvom Domstolens kendelse i sig selv ikke giver nogen anledning dertil. Kommissionen skulle hellere tænke over det endnu en gang. Det drejer sig her om et meget vigtigt og principielt spørgsmål, som skal løses i lyset af Amsterdam-traktaten. Vi vil ikke fjerne artiklen, men forbedre den. Derfor er vi ikke enige i artikel 1, litra b, i Kommissionens forslag, og derfor vil vi anmode om en delt afstemning derom.

Lindqvist (ELDR).
Hr. formand, dette arbejdstidsdirektiv handler om arbejdstagernes arbejdsmiljø, hvilket er vigtigt. Denne type direktiv skal baseres på aftaler mellem arbejdsmarkedets parter om, hvad der er et rimeligt arbejdsmiljø for arbejdstagerne og for virksomhederne. For at disse direktiver skal anvendes rigtigt, er det vigtigt, at de er stærkt forankrede hos arbejdsmarkedets parter. Ikke mindst i mit hjemland Sverige er vi omhyggelige med at sørge for en stærk opbakning, for at denne type regler skal have nogen mening.
Det drejer sig altså om vigtige sager, nemlig om beskyttelse af den enkelte arbejdstagers sikkerhed og sundhed. Med det handler også om beskyttelse af omgivelserne. Det er vigtigt, at transporten ikke udgør nogen risiko for omgivelserne og miljøet. Derfor er direktivet vigtigt. Nu udvides dette direktiv til at omfatte et større antal personer - 5-6 millioner borgere - hvilket gør det endnu mere vigtigt at have praktiske og gode regler.
Jeg har to synspunkter, som jeg vil fremføre og lægge vægt på. For det første handler det om minimumsregler. De enkelte medlemslande skal altså have ret til at udforme strengere regler for både miljøet og sikkerheden - det er vigtigt. For det andet bør man være forsigtig med ikke at gå for meget i detaljer. I stedet bør man give de praktiske repræsentanter mulighed for selv at fortolke detaljerne i reglerne, så vi ikke fastlåses af småting.
Med disse små indvendinger vil jeg i øvrigt tilslutte mig forslaget. Jeg tror, at det bliver et skridt i retning af et sundere og mere sikkert Europa.

Gallagher
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. McMahon med fremlæggelsen af en meget fin betænkning.
Jeg vil indskrænke mine bemærkninger til kun at omfatte fiskeri- og søfartssektoren. Fiskerierhvervet i mit land og i Europa som sådan er ikke ligesom anden kommerciel og økonomisk aktivitet. Det er et særligt erhverv med dets egne særlige karakteristika og behov, og på nationalt plan bør den europæiske lovgivning skræddersyes på en sådan måde, at den passer til de enestående omstændigheder. Jeg har repræsenteret fiskerierhvervets interesser i Irland både på lokalt og nationalt plan i mange år og på europæisk plan i de sidste fem år.
Samtidig med, at jeg støtter arbejdstidsdirektivets brede udfald for mange sektorer i samfunds- og erhvervslivet, mener jeg, at der er behov for mere konkret lovgivning, således at vi kan garantere fiskerierhvervets undtagelse fra kravene i dette arbejdstidsdirektiv.
Jeg er helt enig med ordføreren, når han udtaler, at den specifikke undtagelse for partsfiskernes behov bør defineres på passende vis. Jeg er enig i denne påstand, men Den Europæiske Union må til enhver tid bemærke sig erhvervets og fiskersamfundenes særlige karaktertræk over hele Den Europæiske Union.
Forslagene i søfartssektoren omfatter også Europa-Kommissionens henstilling om ratificering af ILO-konventionen om søfarendes arbejdstid og bemandingen af skibe. Den aftale, som arbejdsmarkedets parter har indgået, afspejler i det store og hele indholdet i konventionen med hensyn til mindsteantallet af hvileperioder såvel som indfører nye bestemmelser om helbredsvurderinger og ferie.
Hvad angår kontrollen med arbejdstiden, har Europa-Kommissionen vedlagt et modelformat vedrørende arbejds- og hviletiden for søfarende og har foreslået, at medlemsstaterne bør harmonisere deres lovgivning i henhold til dette. Eventuelle ændringer, der skal indføres i denne henseende, kan kun indføres i overensstemmelse med fiskerierhvervet i Irland og Europa.
Som afslutning vil jeg lykønske kommissær Flynn med hans vedholdenhed med at få det oprindelige direktiv godkendt til trods for de mange hindringer på medlemsstatsplan. Jeg vil nu bede ham om at overveje Parlamentets synspunkt og Fiskeriudvalgets synspunkt, hvad angår fiskerierhvervets unikke omstændigheder.

Sainjon
Hr. formand, i direktiv 93/104/EF, der fastlægger de generelle bestemmelser om tilrettelæggelse af arbejdstiden, blev forskellige sektorer, bl.a. transportsektoren, en sektor, inden for hvilken lønmodtagernes rettigheder oftest sjofles, udelukket. Det er under pres af Parlamentet og for at bøde på denne mangel, at Kommissionen har vedtaget en hvidbog om de udelukkede sektorer og aktiviteter.
I sin udtalelse om dette dokument erklærer Udvalget om Transport og Turisme sig for, at de ikkemobile arbejdstagere samt andre elementer som årlig ferie og hviletid for de mobile arbejdstagere indføres i direktivet. Referenceperioden for disse arbejdstagere er naturligvis hele året, og jeg mener virkelig, at det er inden for denne ramme, vi skal ræsonnere, for det drejer sig i bund og grund om en meget speciel sektor, der er forbundet med alvorlige risici både med hensyn til arbejdsforhold og med hensyn til sundhed og sikkerhed. Derfor er omtalen af en maksimal årlig arbejdstid efter min mening ikke chokerende på den betingelse, at man har en konkret forståelse for realiteterne inden for denne branche og måske bedre kan bekæmpe dens fejl. Nedsættelsen af arbejdstiden kunne indledes med udgangspunkt i den gennemsnitlige ugentlige arbejdstid over et år, idet enhver overskridelse af de 48 timer om ugen forbydes.
Hr. formand, når jeg imidlertid ræsonnerer på et mere globalt plan, det vil sige, når jeg tager højde for de mobile og ikkemoblie arbejdstagere, er det grundlæggende spørgsmål følgende: Har det europæiske direktiv ændret arbejdsforholdene og -organisationen for de europæiske lønmodtagere? Svaret i dag er naturligvis nej. Endnu en gang er der dér tale om en ret udflydende ramme, hvor grænserne ikke er tilstrækkelig nøjagtigt defineret. Derfor resulterer det sociale Europa i udarbejdelse af en minimumsramme, og selvom harmoniseringen ganske vist favoriserer et begrænset antal europæiske borgere, er den ensbetydende med et tilbageblik for størstedelen af dem. Så længe vi låser det sociale Europa fast i dette skema, vil det aldrig blive tilstrækkelig synligt for offentligheden, sådan som det er tilfældet med det monetære Europa i dag.

Lienemann
Hr. formand, som min kollega Sainjon mener jeg både, at dette direktiv kommer ganske sent, og at dets indhold ikke er på højde med de forhåbninger, sektorens lønmodtagere har til direktivet. Ganske sent, for det er nu mere end et år siden, at Fællesskabets vejtransportmarked blev bragt fuldstændig i uorden, og at den sociale dumping, der allerede var meget fremherskende i denne sektor, blev yderligere forværret. Ganske utilstrækkelig, for dette direktiv indeholder ingen væsentlig forbedring, hverken for vores medborgeres sikkerhed eller for arbejdsforhold for sektorens lønmodtagere eller selvstændige.
Regelen om 48 timer, der blev foreslået som maksimal ugentlig arbejdstid, overstiger allerede langt det, der blev fastsat i forordning 3820/85, der omhandler organisationen af vejtransport. Hvis man ville holde sig til denne forordning, skulle man tage i betragtning, at den maksimale arbejdstid er 46 timer. Det er imidlertid klart, at disse 46 timer allerede er langt flere end målsætningen om 35 timer og en massiv nedsættelse af arbejdstiden, der synes at være et af de helt store fremskridt, der skal forberedes og konkretiseres i dette århundrede, og at de i alle tilfælde skaber huller, for så vidt angår vores medborgeres sikkerhed.
Endnu værre er det, at direktivet fastlægger undtagelser, og undtagelsen - det vil jeg bede Dem tage til takke med - er den maksimale ugentlige arbejdstid på 60 timer. Man kan forestille sig, hvad dette kan betyde for vores medborgeres sikkerhed og for lastbilchaufførernes leveforhold. Denne undtagelse er uacceptabel. Ikke desto mindre vil jeg i ønsket om at forbedre direktivet, selvom vi principielt forkaster denne undtagelse, anmode om, at De støtter fru Moreaus forslag, der først og fremmest finder det nødvendigt, at arbejdstiden er under 60 timer - jeg minder også i denne forbindelse om, at den tilladte køretid er 56 timer - men som især mener, at beregningen skal ske ud fra en periode, der er begrænset til 28 dage, hvilket svarer til den tid, man kan kontrollere, og som i øvrigt synes mere fornuftig end en periode på fire måneder, hvor misbrug alt for let kan finde sted.
Dette direktiv er kort sagt utilstrækkeligt på trods af de små, sagte skridt fremad, som jeg gerne vil hilse velkommen, nemlig overensstemmelsen mellem de selvstændige og lønmodtagerne og den indledende regulering, der trods alt har fundet sted. Denne indledning ligger imidlertid langt fra de forventninger, Parlamentet og sektorens lønmodtagere havde til direktivet.

Grosch
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det har ikke altid været en selvfølge, at Parlamentet og Kommissionen betragter arbejdstidsregulering som en del af sikkerheds- og sundhedsbeskyttelsen for alle sektorer. Det synes i det mindste nu at være klart med de to betænkninger, som vi behandler i dag. Derfor vil jeg også gerne takke Kommissionen og de to ordførere for deres arbejde og udtrykke ønsket om, at denne overbevisning også vil slå igennem i Rådet.
Jeg taler her på vegne af PPE-medlemmerne i Transportudvalget, når jeg siger, at det er godt, at vejtrafikken med over fem millioner arbejdstagere ikke længere er undtaget, men at det efter min opfattelse ganske enkelt er en selvfølge. Især inden for vejtrafikken er der en direkte sammenhæng mellem arbejdstid og uheldsfrekvens. Jeg vil gerne endnu en gang understrege, hvor vigtigt det er, at alle initiativerne gennemføres hurtigt i alle medlemsstaterne, og at overholdelsen kontrolleres. Selvom konkurrencen er meget skarp inden for transportbranchen, må den ikke ske på bekostning af sundheden og heller ikke på bekostning af borgernes sikkerhed.
De to direktiver bliver behandlet og vedtaget samtidig. Det er et bevis på viljen til at skabe sammenhæng. Jeg tror, det er vigtigt, som også ordførerne fremhævede, at disse direktiver opstiller mindstekrav og derfor ikke må udlægges på den måde, at de i bestemte lande, som måske har strengere sikkerhedskriterier, bruges som argument for at afskaffe disse kriterier. Selvom disse direktiver sikkert i vidt omfang regulerer problemet med arbejdstiden, må jeg alligevel have lov til at pege på et særligt problem, nemlig problemet med nærtrafikken. Nærtrafikken handler om transport af personer både på vej og skinner. Efter min overbevisning må man på et område, hvor der allerede i mange lande findes en korrekt regulering, opretholde undtagelsesbestemmelsen i artikel 7 i direktiv 98/319 eller simpelthen lægge denne sektor ind under direktiv 93. Jeg tror, det ville være i overensstemmelse med både Kommissionen og arbejdstagerne og arbejdsgiverne i denne sektor.

Watson
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordførerne og navnlig hr. McMahon, hvis betænkning mine bemærkninger navnlig er rettet mod. Jeg bifalder forsøget på at sørge for en mere omfattende regulering, og jeg beklager, at man ikke har kunnet nå til enighed med arbejdsmarkedets parter om landevejstransporten. Men jeg tror, at der er et problem med Kommissionens forslag, som ordføreren ikke tillægger tilstrækkelig opmærksomhed, og det er, at buschaufførerne rent faktisk kategoriseres som vognmænd, selvom de udfører meget anderledes opgaver, der kræver en helt anden arbejdstid. Dette fører til problemer inden for to områder.
Det første er problemet med sikkerheden. Disse forslag har til hensigt at sikre et højt niveau af social beskyttelse for arbejdstagerne såvel som en høj grad af sikkerhed for passagererne. Det er der ikke nogen, der kan være uenig i. Men Kommissionens statistik er lettere vildledende. Den fortæller os, at 18 % af ulykkerne med dødelig udgang omfatter lastbiler eller busser, og dog er busser rent faktisk en af de sikrere former for landevejstransport. Ja, i Det Forenede Kongerige omfatter kun 2, 2 % af ulykkerne med dødelig udgang busser. Det forekommer mig, at de ekstra omkostninger, som disse forslag vil pålægge små virksomheder - og navnlig små busselskaber - vil føre til færre investeringer i sikrere og nyere køretøjer, hvilket vil ramme erhvervet og måske underminere passagersikkerheden.
Mit andet argument går på driften. Jeg er sikker på, at hr. McMahon ligesom jeg selv beklager de konservative regeringers ødelæggelse af de britiske jernbaner og den måde, hvorpå landevejsindustrien derfor udviklede sig. Men kendsgerningen er den, at i landdistrikter som det, jeg repræsenterer, bliver busdriften en stadig større sjældenhed. Folk er afhængige af busser, og de ekstra omkostninger og den manglende fleksibilitet ved at bruge eksisterende personale, som disse forslag vil medføre, vil føre til en kædereaktion, der vil medføre nedskæringer i driften.
Jeg vil slutte af med at foreslå, at vi burde overveje at klassificere landevejspassagertransporten på linje med jernbanetransporten i forbindelse med en sådan regulering. Dette ville gøre det muligt at fremme driften uden ekstra omkostninger i relation til passagersikkerheden.

Jackson
Hr. formand, tidligere i dag sagde lederen af Den Socialdemokratiske Gruppe, fru Green, at det øverste punkt på vores dagsorden er beskæftigelse - er det virkelig rigtigt? Hvis det er rigtigt, må vi vente at se Socialdemokraterne stemme mod disse to betænkninger, for disse forslag vil koste arbejdspladser. Min egen gruppe har fremsat en række meget nyttige ændringsforslag til dem, men som ændret af vores ordførere viser de en gammeldags, gammel-Labour »social manipulation«, som den er, når den er værst: ufleksibel, autoritær og urealistisk.
Alle ved, at de sektorer, der oprindelig blev udelukket fra arbejdstidsdirektivet, blev holdt udenfor, fordi det var vanskeligt at få de arbejdstagere med, der arbejder i denne sektor. Ikke desto mindre har Kommissionen fremsat forslagene. Efter min mening kunne Parlamentets bidrag have været at forsøge at hjælpe med at finde en måde, hvorpå man kan kombinere beskyttelse af arbejdstagere med en fleksibilitet, der gør det muligt for Europa at bevare sin konkurrenceevne. Vores to ordføreres bidrag er at gøre tingene værre. Hr. Chanterie bekræfter, at han ønsker at omfatte partsfiskerne i arbejdstidsdirektivet ved at reducere deres arbejdsuge, deres evne til at arbejde, som de ønsker, og i sidste ende at afskære dem fra deres mulighed for at tjene til dagen og vejen. Hvad er det for et budskab til fiskerne i det sydvestlige England, der har svært ved at klare sig, som det er?
Hr. McMahon rammer taxichaufførerne i Europa ved i sit ændringsforslag at insistere på, at den 48-timers uge, som de er tvunget til at arbejde inden for, også skal omfatte rådighedstid, det vil sige tid, hvor de ikke tjener noget. Han insisterer også på, at alle selvstændige chauffører skal have et takometer.
Hr. McMahon og hr. Chanterie bør lytte til ordene fra en taxichauffør - fru Wendy Smith - der har skrevet til mig fra Sidmouth i Devon. Hun siger, at dette direktiv vil ødelægge hyrevognsbranchen fuldstændigt, og jeg er bange for, at ingen vil ønske at arbejde under disse betingelser. Der er meget, der bør overvejes, inden man ødelægger taxidriften, men måske er de kun interesseret i diktatur.
Hvor må det være pinligt for den britiske Labour-regering at læse McMahon-betænkningen! Vi har forgæves spurgt om, hvad den britiske regering mener om den. Her står de endelig over for konsekvenserne af hr. Blairs værk, da han sluttede sig til den europæiske socialpolitik, og hvad han end måtte sige, så vedtages sådanne love med kvalificeret flertal. Gå ud af det, hr. Blair! Jeg opfordrer kollegerne til at stemme imod disse skadelige betænkninger.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Demokrati, retsstat, menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
indstilling ved andenbehandling (A4-0135/99) fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde om Rådets fælles holdning (5240/1/99 - C4-36-97/0191(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om kravene til gennemførelsen af udviklingssamarbejdsaktioner, der bidrager til de generelle mål om udvikling og befæstelse af demokratiet og af retsstaten samt respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder (Ordfører: José Manuel Torres Couto) og-betænkning (A4-0153/99) fra Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om forslag til Rådets forordning (EF) om kravene til gennemførelsen af andre fællesskabsaktioner end udviklingssamarbejdsaktioner, der inden for rammerne af Fællesskabets samarbejdspolitik bidrager til de generelle mål udvikling og befæstelse af demokratiet og retsstaten samt respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder i tredjelande (9582/98 - C4-0508/98-98/0813(CNS)) (Ordfører: Gerardo Galeote Quecedo).
Torres Couto
Hr. formand, ærede medlemmer, vi debatterer i dag et særdeles vigtigt spørgsmål, hvad angår samarbejde og udvikling på EU-niveau, og det gør vi på baggrund af en indstilling ved andenbehandling, som jeg fremlægger, om de generelle mål om udvikling og befæstelse af demokratiet og af retsstaten samt respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder i udviklingslandene og også på baggrund af hr. Gerardo Galeote Quecedos betænkning om samme problematik i tredjelande.
Hr. formand, ærede medlemmer, hvad angår Rådets fælles holdning, vil jeg gerne fremlægge følgende overvejelser. Rådets fælles holdning overtager ganske vist en hel række ændringsforslag, undertiden kun delvis eller i ændret form, som under førstebehandlingen blev vedtaget af Europa-Parlamentet på grundlag af betænkningen fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde. Jeg må imidlertid med beklagelse fastslå, at de fleste af de vigtigste ændringer, som Parlamentet ønskede, ikke på dette stadium er blevet overtaget af Rådet. Dette gælder navnlig for ændringsforslagene vedrørende de budgetmæssige aspekter, vedrørende komitologi - som det skal understreges er af særlig betydning for Europa-Parlamentet - ændringsforslagene om at styrke procedurerne for information af Europa-Parlamentet samt ændringsforslaget, der gik ud på at give udkastet til forordning ubegrænset varighed.
Jeg vil også gerne understrege betydningen af de ændringsforslag, der går ud på at udvide forordningens rækkevidde og målsætninger til - ud over fremme af demokrati, retsstaten, menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder - også at omfatte de samarbejdsaktioner, der sigter mod fremme af god offentlig administration. Der er her tale om et meget vigtigt aspekt, som heller ikke er overtaget af Rådet, og som Parlamentet bør holde fast ved. Det er et fundamentalt element i udviklingen, i et sundt samarbejde med udviklingslandene. Vi må uden at være paternalistiske beklageligvis erkende, at EU's bistand ofte forsvinder i korruption, krig og forkert forvaltning af de midler, som vi stiller til rådighed for udviklingslandene.
Vores samarbejde skal sigte efter at udrydde sult, fattigdom, elendighed og sygdom, der i forfærdende omfang vokser i de fleste udviklingslande, men denne bistand må ikke anvendes til flere kampvogne, flere ødelæggelsesvåben, flere miner og mere krigsmateriel, der ender med at nedslagte forsvarsløse civilbefolkninger, og som udgør en permanent overtrædelse af de menneskerettigheder, som vi gerne vil forsvare. Derfor må denne præmis udgøre en hovedhjørnesten i EU's samarbejds-og udviklingspolitik over for udviklingslandene.
Jeg vil også gerne, hr. formand, ærede medlemmer, understrege de motiveringer, der under førstebehandlingen har fået Udvalget om Udvikling og Samarbejde og Parlamentet til at fremsætte deres ændringsforslag, og som stadig er de samme, og som stadig er lige relevante og aktuelle. Under disse omstændigheder mener jeg, at samtlige ændringsforslag, der ikke er overtaget af Rådet, bør genfremsættes under andenbehandlingen.
Jeg må også gøre opmærksom på betydningen af et ændringsforslag, som jeg fremlægger sammen med hr. Galeote Quecedo og hr. van Bladel, der vedrører foranstaltninger, som Kommissionen bør tage med henblik på en adfærdskodeks for de partnere, der deltager i de aktioner, som denne forordning omfatter.
Jeg vil også gerne fremlægge en afsluttende politisk overvejelse om følgende sag: Fællesskabets politik til fremme af menneskerettighederne og de demokratiske principper må følge princippet om, at menneskerettighederne er universelle og udelelige, hvilket udgør selve fundamentet for den internationale beskyttelse af menneskerettighederne og grundlaget for den europæiske opbygning. Hvad dette angår, kan EU ikke have forskellig målestok afhængigt af, om det drejer sig om Kosovo, om Afrika eller om Østtimor. Vi må gøre en ende på det eksisterende hykleri og på de økonomiske interessers forrang. Jeg vil gerne påpege og så ihærdigt som muligt protestere mod holdningen hos det tyske formandskab, der på den ene side går varmt ind for den militære aktion i Kosovo, men på den anden side, når verdensopinionen får kendskab til, at den indonesiske regering i Østtimor gennemfører frygtelige massakrer og stadig praktiserer en politik, der overtræder den timoresiske befolknings menneskerettigheder, går det tyske formandskab, der er imod Milosevic i Kosovo, ind for hr. Habibie Indonesien og fremhæver og støtter det, som den kalder god regeringsførelse og demokratisk udvikling i Indonesien. Det er denne dobbeltholdning, det er denne dobbelte målestok, der gang på gang miskrediterer EU, og som gør, at verdensopinionen ikke altid kan se sammenhængen i vores foranstaltninger og vores politik.

Galeote Quecedo
Hr. formand, i dag er kulminationen på en procedure, der har været længere og mere kompliceret end ønskelig, på grund af behovet for at opdele Kommissionens første forslag i to tekster i forhold til de forskellige geografiske områder, der kan blive genstand for en fællesskabsaktion om samarbejde om menneskerettigheder og fremme af retsstaten og demokratiet.
Vi har imidlertid som ordførere for de to betænkninger pålagt os selv at behandle de to tekster så koordineret som overhovedet muligt for at sikre noget, som har været yderst vigtigt for Parlamentet lige siden begyndelsen: At begge forordninger, selvom de formelt er delt i hvert sit lovkorpus, til slut bliver forelagt for denne plenarforsamling med samme indhold og dækker samme målsætninger og hensigter. I denne forbindelse synes jeg, at det er vigtigt at fremhæve, at de tekster, som vi behandler i dag, er resultatet af en udbredt konsensus.
Til sammen har de aktioner, som vi nu behandler, allerede kvantitativt en åbenbar betydning. Parlamentet har selv siden 1991 ønsket at gøre det tydeligt ved at tilskynde til, at man grupperer alle de artikler i Fællesskabsbudgettet, som drejer sig om fremme af menneskerettighederne og de demokratiske principper, under samme budgetpost, nemlig B7-70.
Men de forekommer endnu mere relevante ud fra et politisk perspektiv i den forstand, at de forpligter sig over for en virkelig europæisk filosofi om støtte til udvikling og konsolidering af retsstaten, befæstelse af de demokratiske værdier og respekten for alle borgernes grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder.
Det, vi især har ønsket, er at styrke en række principper og kriterier, som anses for grundlæggende for at sikre en sammenhængende, systematisk og effektiv politik inden for dette område. Sagt meget kort kan man sige, at man har søgt at sikre et program for og en planlægning af de aktioner, der kan bruges til at ordne Fællesskabets prioriteringer i samarbejdet om disse sager og til at styrke fællesskabsaktionernes identitet og synlighed; at sikre alle dem, der deltager i disse processer, nogle homogene, klare og regulerede procedurer; at sikre, at aktionerne får en virkelig og bæredygtig betydning i de samfund, hvor de gennemføres; at fremme en bedre kontrol og størst mulig udnyttelse af de ressourcer, der afsættes hertil; og at sikre den bedst mulige koordinering med medlemsstaternes initiativer og politikker inden for disse områder.
Jeg finder det ikke nødvendigt, at jeg opholder mig nærmere ved de vigtige proceduremæssige forhold, der er indarbejdet i forordningen. Det er tilstrækkeligt at understrege, at man har søgt at sikre, at procedurerne bliver så gennemsigtige og effektive som muligt, og at de er underlagt tilstrækkelig kontrol.
Til gengæld vil jeg gøre særlig opmærksom på de ændringer, der foreslås for at udbrede koordineringsinstrumenterne på alle niveauer, og jeg finder især, at de forslag, der er indarbejdet i forslaget om samarbejdet med Unionens medlemsstater, meget relevante.
Endelig vil jeg gerne komme særlig ind på de forskellige forslag, der er indeholdt i betænkningerne, og som er godkendt i udvalg, i forbindelse med den rolle, som tilkommer Europa-Parlamentet ved udviklingen af disse programmer om menneskerettigheder og demokrati, der efter min mening er alt for utilstrækkelige i den første udgave af forslaget.
Det er klart, at det forslag, som jeg kommenterer nu, indarbejder forskellige og vigtige ændringer, som sikrer Parlamentet en relevant rolle i disse processer, og til dette formål er der blevet indarbejdet forskellige foranstaltninger, f.eks. fastsættelse af frister for Kommissionens gennemførelse af evalueringer og fremsendelse af disse til Parlamentet; fremsendelse af meddelelserne fra Kommissionen ikke kun til medlemsstaterne men også til Europa-Parlamentet, en årsberetning, som Kommissionen skal forelægge for Parlamentet, og som skal indeholde detaljerede oplysninger om gennemførelse af programmerne i det foregående regnskabsår og om det planlagte program og udvælgelsen af programmerne i indeværende regnskabsår. Den skal sendes til Parlamentet i så god tid, at det kan holde en årlig forhandling i plenarforsamlingen i løbet af årets første seks måneder, og før at man kan behandle den tilsvarende budgetpost under den generelle forhandling om de årlige budgetter.
En indarbejdelse i teksten af disse foranstaltninger vil gøre det muligt at få forøget Europa-Parlamentets kontrol eksponentielt uden at overskride tærskelen for forvaltningen, som fortsat udelukkende skal være Europa-Kommissionens ansvar.
Jeg er sikker på, ærede medlemmer, at vi med alle disse forslag og idéer vil kunne nå de mål, som vi har skitseret om ikke kun at analysere og drøfte denne konkrete forordning, men også ved hjælp af de langsigtede overvejelser, som Parlamentet har gjort sig i mange år, at styrke og ordne samarbejdet i Fællesskabet til gavn for borgernes rettigheder og de politiske frihedsrettigheder.
Jeg er også sikker på, at denne forordning i den her foreslåede ordlyd vil åbne nye og effektive veje til samarbejde med dem, der dagligt arbejder for at bidrage hertil. Og jeg er kort sagt sikker på, at det til sammen vil give sig udslag i en forbedring af vores fællesskabsprocedurer for forvaltning og anvendelse af ressourcerne.

Virrankoski
Hr. formand, hr. Galeote Quecedo har udarbejdet en god betænkning ud fra Rådets forslag til en forordning, som berører retsgrundlaget for at styrke de hjælpeaktioner, hvori man fremmer demokratiet, udviklingen af retsstaten og konsolideringen af menneskerettighederne. Betænkningen er en udløber af et kommissionsinitiativ, som Rådet i sin tid delte i to. Det andet forordningsforslag er Torres Couto, som også er fremsat på dagsordenen til andenbehandling efter samarbejdsproceduren. Torres Coutos betænkning berører først og fremmest udviklingslandene og Galeoto Quecedos betænkning de øvrige lande.
Budgetudvalget er i sin tid kommet med ensartede udtalelser til begge betænkninger. Disse bemærkninger berørte rammerne for finansiering, den tekniske støtte og komitologien. Allerede i forbindelse med behandlingen af budgettet for 1998 godkendte Parlamentet nedsættelsen af en rådgivende arbejdsgruppe til at koncentrere sig om menneskerettighederne. Dens formål var på sin side at koordinere det årlige arbejde, og den havde medlemmer fra Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Denne type arbejdsgrupper har man gjort gode erfaringer med bl.a. inden for rammerne af Meda-programmet. Denne arbejdsgruppe skulle behandles på samme måde som en komité nedsat af medlemslandene. Denne arbejdsgruppe lod man på parlamentsniveau indgå allerede i forbindelse med Torres Coutos betænkning. Dette er dog ikke godkendt af Rådet, hvorfor ordføreren nu foreslår det igen. Det støtter jeg. Desværre indeholder Galeote Quecedos betænkning, som nu er til behandling, ikke disse bestemmelser om en arbejdsgruppe, hvorfor Budgetudvalget har indføjet ændringsforslag 38 og 39. Jeg støtter disse ændringsforslag og håber, at Parlamentet kan godkende dem, for de ligger i logisk forlængelse af det synspunkt, som Parlamentet allerede mange gange tidligere har udtrykt.

Torres Couto
Hr. formand, idet jeg ikke vil gentage mig selv, da jeg netop gennem den foregående formands velvilje har haft lejlighed til i fem og et halvt minut at forsvare min indstilling ved andenbehandling vedrørende denne problematik, vil jeg gerne nu trække nogle spørgsmål frem, som jeg har ønsket at lægge vægt på i min udtalelse om dette emne, og som hr. Galeote Quecedo jo allerede har haft lejlighed til at understrege på udmærket vis i sit indlæg. I kraft af den samordning, der har været mellem de to udvalg og mellem de to ordførere, og med den store deltagelse, der har været fra alle de politiske grupper i de to udvalg - og jeg kan udtale mig om gruppernes arbejde i Udvalget om Udvikling og Samarbejde - har det været muligt at nå frem til en række forslag, der sigter mod at styrke samordning, effektivitet, gennemsigtighed, fasthed og kontrol i implementeringen af et instrument, der er afgørende for de landes udvikling, som EU ønsker at styrke sine forbindelser med: udviklingslandene og tredjelande.
Dette arbejde er således resultatet af samlede anstrengelser, det er blevet udført med stor ansvarsfølelse, og vi har også kunnet inddrage en række meget vigtige forslag fra andre politiske grupper. Jeg vil eksempelvis gerne gøre opmærksom på de vigtige forslag, som hr. Telkämper har fremlagt for Gruppen De Grønne, og som drejer sig om bekæmpelse af racisme, fremmedhad og kønsdiskriminering. Jeg vil også gerne fremhæve de forslag, der er kommet fra medlemmer af Det Europæiske Folkepartis Gruppe, og som vedrører støtte til initiativer, der skal afskaffe dødsstraffen, og jeg vil også gerne understrege den vigtige rolle, som de to dokumenter tillægger nye partnere, der konstruktivt kan gå ind på dette område, og at der i denne deltagelse fra nye partneres side ikke er tale om nogen diskriminerende opdeling, men at det tværtimod skal være en deltagelse, der respekterer en fuldstændig og komplet politisk, religiøs og social mangfoldighed.
Jeg mener derfor, at vi efter den lange behandling, som denne sag har været igennem i Rådet og i Europa-Parlamentet, har fundet en endelig formulering, der er særdeles tilfredsstillende for Europa-Parlamentet. Og jeg vil følgelig nu gerne endnu en gang benytte lejligheden til at takke hr. Galeote Quecedo for det bemærkelsesværdige arbejde, som han har fremlagt, og til at fremhæve den imødekommenhed, som han har vist i sit samarbejde med mig, hvor han hele tiden har stræbt mod at forene de forskellige kræfter og mod at nå frem til et slutdokument, der kunne opnå ikke blot den bredeste støtte i Parlamentet, men også Kommissionens og Det Europæiske Råds tilslutning. Jeg vil også gerne takke de politiske grupper, navnlig Det Europæiske Folkeparti, Gruppen Union for Europa og Gruppen De Grønne, der afgørende har bidraget til disse dokumenters righoldige indhold. Tillykke, hr. Galeote Quecedo.

Fernández Martín
Hr. formand, jeg har her teksten til mit indlæg om betænkningen af hr. Torres Couto fra december sidste år. Det ville ikke være særlig seriøst af mig at læse nøjagtigt det samme op, som jeg sagde dengang, men tro mig, at det ville passe fuldstændig på det, vi behandler i dag. For jeg finder, hr. formand, at dette er et godt eksempel på, hvordan de tunge procedurer forhindrer den nødvendige smidighed og fleksibilitet, som burde være et krav til vores parlamentariske arbejde.
Jeg håber, at dette bliver den sidste forhandling om dette vigtige spørgsmål, og jeg erindrer om, at det siden da - fra december sidste år - indtil i dag, det vil sige knap fire måneder, er den fjerde forhandling, vi har om den samme sag.
Vi har forhandlet betænkningen af hr. Torres Couto ved første- og andenbehandlingen, betænkningen af hr. Galeote, og i januar forhandlede vi min betænkning om samme spørgsmål. Generelt - og det kan ikke være anderledes - har alle vi talere gentaget de samme eller næsten ens argumenter.
Hr. Galeote har fuldt forståeligt - jeg har ikke kommenteret dette indlæg for ham, som jeg allerede havde forberedt på forhånd - netop beklaget det dobbeltarbejde, det er forbundet med at anvende en dobbelt behandlingsprocedure for det, der ganske enkelt burde være én og samme forordning, som regulerer de fællesskabsaktioner, som finansierer samarbejdet og aktionerne til gavn for menneskerettighederne og de demokratiske værdier i tredjelande og udviklingslande.
Hr. Torres Couto har desuden sagt til os i dag, at han beklager at skulle fremsætte de samme ændringsforslag - de samme helt bogstaveligt talt - som Kommissionen har givet udtryk for, at den forstod og var enig i, men som den ikke har ønsket at indarbejde i forordningen, og disse ændringsforslag er for resten for størstedelens vedkommende identiske med dem, som hr. Galeote fremsætter.
I mellemtiden bliver vi ved med at forsvare behovet for en ny ramme for Unionens forbindelser med de lande, som vi samarbejder med til gavn for nogle mere effektive og gennemskuelige aktioner, som styrker retsstaten og menneskerettighederne, som hindrer korruption og sikrer det civile samfund en større tilstedeværelse i de lande, der modtager europæiske midler til udvikling og samarbejde.
Jeg finder helt ærligt ikke, at dette er et godt eksempel på, hvad et effektivt arbejde burde være.
Min parlamentsgruppe i Udvalget om Udvikling og Samarbejde har deltaget aktivt og fremsat ændringsforslag. Vi har bakket op om betænkningen af hr. Torres Couto, og i dag gør jeg det igen på vegne af min gruppe, men jeg kan ikke, hr. formand, sige, at jeg er tilfreds med de procedureformer, der er blevet fulgt. Og det beklager jeg, for jeg finder virkelig ikke, at det er godt for vores anseelse.

Fassa
Hr. formand, ærede kolleger, efter Den Liberale Gruppes mening udgør Torres Coutos betænkning uden tvivl et stort sammenfattende arbejde om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og udviklingslandene, når det gælder menneskerettigheder, befæstelsen af retsstaten og den tætte forbindelse, der skal være mellem udviklingssamarbejdsaktionerne og en udvikling, som ikke kun er økonomisk, men som også - eller måske især - er en menneskelig, kulturel, etisk og civil udvikling. Det arbejde, som hr. Torres Couto og Udvalget om Udvikling og Samarbejde har udført hidtil, er derfor meget vigtigt.
Jeg støtter også de fremsatte ændringsforslag, der gentager Europa-Parlamentets holdning. Udviklingssamarbejdsaktionerne skal ikke blot tage sigte på at indføre det ofte generiske, om end vigtige begreb, som retsstaten er. Vi skal gøre en større og bedre indsats. Det er nemlig nødvendigt med en god forvaltning, et retfærdigt system og et konkret retssystem - der også omtales i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som blev fastlagt af det Europaråd, hvis bygning vi holder møde i - så den fælles aktion til menneskerettighedernes fremme og indførelsen af disse menneskerettigheder ikke bare skal være tomme ord. Europas store værdi består i at have forstået at virkeliggøre disse principper. Dette bør også gælde for udviklingslandene.

Telkämper
Hr. formand, jeg kan sende bolden tilbage til hr. Torres Couto. Jeg synes, der her er opstået en god betænkning på baggrund af et godt samarbejde i Parlamentet. Vores gruppe har i hvert fald glædet sig meget over den måde, vi har samarbejdet på.
Det er en vigtig betænkning. Det drejer sig om at opretholde eller i det hele taget skabe grundlæggende frihedsrettigheder og demokrati for at overholde menneskerettighederne. Hvor vigtigt det er, kan vi se i øjeblikket i Europa - vi har atter krig. Jeg tror, at det på langt sigt kun er muligt at skabe fred med en demokratisk statsform og deltagelse af befolkningen, sådan som vi nu kan se det i Europa efter 50 år. På den sydlige halvkugle findes der mange autoritære systemer, aristokratier, styreformer, som befolkningen ikke har del i. Derfor er det rigtigt og nødvendigt, at vi støtter arbejdet for demokratisering og overholdelse af menneskerettighederne i disse lande.
Derfor kan vi støtte denne betænkning så godt som fuldt ud. På et enkelt punkt er vi uenige, nemlig ændringsforslag 1, fordi vi ikke ville have »god offentlig administration« med. Ikke fordi vi er modstandere af det, men fordi den økonomiske ramme for hele dette program er så minimal, at vi må koncentrere os. Vi må koncentrere os om overholdelse af menneskerettighederne og fremme af de grundlæggende frihedsrettigheder.
Der var tre ændringsforslag, som var vigtige for os, og som De også har overtaget, for det første i artikel 2. Hidtil har man hele tiden talt om at bekæmpe racisme. 50 % af verdens arbejde udføres af kvinder. Kvinder bliver særligt undertrykt i disse lande. Det er vigtigt at optage passagen mod en sexistisk politik, og den bør Rådet også overtage, ligesom det bør overtage hele denne betænkning fra Parlamentet.
Til sidst to punkter mere: Det er vigtigt at støtte mindre ngo'er, mindre statslige formationer, fordi de har en multiplikatoreffekt.
Det sidste punkt er leveringer, materielle ydelser fra landene ...
Formanden fratog taleren ordet

Dell'Alba
Hr. formand, disse betænkninger er efter min mening meget vigtige. Vi bør hurtigt, endda meget hurtigt, få dem vedtaget, så vi endelig får en forordning vedrørende menneskerettighedspolitikken. Denne politik er en af de vigtigste politikker, Unionen har ført i mange år, desværre på et for spinkelt grundlag - det må vi indrømme - som følge af de forsinkelser, især Rådet har forårsaget i forbindelse med reguleringen inden for dette område. Det er et krav, at denne politik endelig kan genoptages på et solidt grundlag. I dag er vi bekendt med det kaos, der hersker i mange ngo'er, hos mange mennesker, der kæmper for denne sag, og det er Europas ansvar at bidrage til deres finansiering. Men vi vurderer også de vanskeligheder, gennemførelsen af disse projekter medfører, især i forhold til de problemer, vi kender.
Hr. formand, ud fra denne betragtning lyttede jeg godt efter hr. Virrankoskis tale, og jeg har allerede i flere måneder, ja endog flere år, vurderet denne idé om at knytte forvaltningen af eller i det mindste beslutningstagningen i forbindelse med disse projekter til Parlamentet. Spar os for guds skyld for dette perspektiv. Parlamentet har en forpligtelse, som det i de seneste måneder har opfyldt mere end nogensinde før, netop ved at klage over alle strukturerne, alle kontorerne for faglig bistand, alle de kunstige oprettelser, der kunne hindre Kommissionens arbejde, for at give et organ mulighed for at udøve, et parlament mulighed for at kontrollere og en revisionsret eller en anden institution mulighed for at gennemføre revisionen osv. Lad os ikke blande tingene sammen. Lad os holde dem dér, hvor de er. Jeg er imod de to ændringsforslag. Jeg håber, at vores kolleger støtter ordførerens holdning. Jeg mener, at det er klogt, og at det er respekten for andres arbejde, der betyder noget.

Lenz
Hr. formand, med de to virkelig grundige og heldigvis også meget koordinerede betænkninger af kollegerne Galeote Quecedo og Torres Couto forsøger Europa-Parlamentet at tage stilling til de initiativer, som er så vigtige for os, og som i forbindelse med fællesskabspolitikken skal bidrage til videre udvikling og styrkelse af demokratiet og retsstatsligheden samt til at benytte menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder. I begyndelsen af diskussionen kunne vi have ønsket os et fælles grundlag for udviklingslandene og tredjelandene i den forstand, at der skulle tages udgangspunkt i en fælles artikel i traktaten. Rådet insisterede imidlertid på forskellige procedurer, nemlig for udviklingslandene på artikel 130w og for tredjelandene på artikel 235. Det har naturligvis mere at gøre med magtforholdene mellem institutionerne end med logikken i spørgsmålet om disse retsgrundlag. Det kan sammenlignes med kompetencefordelingen i Kommissionen, som ikke følger menneskerettighedernes logik, men derimod kommissærernes kompetencer.
Der er akut behov for samarbejde på disse områder i begge tilfælde, og det kræver, at der endelig bliver skabt faste grundlag. Derfor stemmer vi også for. Denne politik indtager en stadig større plads i fællesskabspolitikkerne - det er allerede blevet nævnt - og det juridiske grundlag skal være i orden, som vi ved fra de sidste måneders kedelige erfaringer. Fremme af retsstatslighed, demokrati, menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder er imidlertid et krav, som vi i forbindelse med demokratiprogrammerne i Phare, Tacis og Meda har gjort til en forudsætning, når der skal ydes økonomisk hjælp til udviklingslandene, eller i hvert fald fremover vil gøre til en forudsætning. Vi har indført det i mange samarbejdsaftaler som såkaldte demokrati- og menneskerettighedsklausuler.
Vores definition af menneskerettigheder er ikke noget europæisk diktat, den hviler på konventioner og definitioner, som findes i FN-charteret og i de europæiske konventioner. Det er altså ikke nogen opfindelse. Den har hjulpet os i Den Europæiske Union til en periode af stabilitet og fred, og dette ønsker vi også for andre lande. Vi ønsker også en fast basis for samarbejdet med ngo'erne. Derfor støtter vi også oprettelsen af et rådgivende udvalg. Det har vi allerede krævet flere gange i Parlamentet. Der skal naturligvis være en klar kompetencefordeling. Men at rådgive er jo ikke nødvendigvis det samme som at træffe afgørelser.
Rådet har afvist en række ændringsforslag. Europa-Parlamentet bør insistere på disse ændringer, hvis det vil styrke sin egen rolle i fremtiden. Det er og bliver talsmand for sig eget budskab og for de mennesker, som håber på denne dimension i politikken i deres egne lande. Jeg glæder mig endnu en gang over, at vi i vidt omfang er enige, når det gælder menneskerettigheder, demokratigrundlaget og retsstatsligheden.

Lehideux
Hr. formand, de overordnede principper i disse to betænkninger er i meget vid udstrækning anerkendt af Parlamentet. De presser med rette Unionen til at følge disse samarbejds- og udviklingsaftaler op med en forbedring af respekten for menneskerettighederne, en befæstelse af demokratiet og en god offentlig administration hos vores partnere.
Jeg vil gerne understrege dette sidste punkt, og jeg støtter i øvrigt de ordførere, der igen fremlægger ændringsforslag, i kraft af hvilke forslagene til forordning også kommer til at omfatte aktioner til fremme af den gode offentlige administration. Disse ændringsforslag, som Europa-Parlamentet allerede har vedtaget ved førstebehandlingen, blev ikke fastholdt i Rådets fælles holdning, hvilket jeg beklager.
Når det er sagt, bør Unionen behandle disse sager med ydmyghed og forsigtighed. Vores partnere kunne i realiteten af og til afkræve os redegørelser for denne måde, hvorpå vi dømmer deres interne situation. Unionen kan ganske enkelt ikke give udtryk af at være hele verdens moral, hvis den ikke altid selv er fejlfri. En udvikling til det bedre af et lands interne situation er efter min mening vigtigere end en situations øjeblikkelige fortræffelighed. Jeg mener derfor, at vi bør tage de enkelte landes historie i betragtning, deres udgangspunkt, som grundlag for vores domme, i stedet for blot at bemærke situationerne i det øjeblik, vi afsiger dommene. Når alt kommer til alt, er det sande demokrati i flere af de europæiske lande noget ganske nyt.
Hr. formand, jeg vil gerne fremkomme med to eksempler i denne forbindelse. Første eksempel er Togo. Det forekommer mig, at den åndelige og politiske udvikling i dette land bør følges op af Unionen, der for at gøre det korrekt og hensigtsmæssigt fuldt ud bør genoptage sit samarbejde med dette land. Som De ved, har dette samarbejde været afbrudt gennem en årrække.
Det andet eksempel, jeg vil komme med, har vi allerede talt om for et par uger siden med hr. Galeote Quecedo, nemlig Cuba, der er blevet godkendt som observatør ved AVS. Den aktuelle udvikling i landet er efter min mening problematisk og bør gøres til genstand for stor stringens fra vores side.

Flynn
For det første vil jeg gerne sige, at min kollega, hr. van den Broek, er forhindret i at være her i dag. Han er sammen med formandskabet på et trojkabesøg i Kiev, og han har bedt mig undskylde hans fravær over for Parlamentet. Jeg vil gerne takke Parlamentet for dets betydelige indsats, både hvad angår den tid, det har brugt, og kvaliteten af det arbejde, det har gjort i processen i forbindelse med vedtagelsen af et fremtidigt retsgrundlag for bevillingerne til det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder, der blev iværksat i 1994 på foranledning af Parlamentet.
Jeg vil især gerne takke de to udvalg og ordførerne. De ændringsforslag, der blev drøftet i december, er logisk nok blevet bevaret i de betænkninger, vi har liggende foran os i dag. Derfor bedes De tilgive mig, at jeg gentager nogle af de kommentarer, der blev fremsat dengang, selvom debattens rækkevidde er blevet bredere og nu også omfatter programmer for lande uden for udviklingslandene.
Kommissionen er rede til at acceptere størsteparten af ændringsforslagene, når bare de ikke rejser tvivl om de institutionelle roller. Den støtter forslag, der er i harmoni med dens oprindelige forslag, der beskæftiger sig med nedsættelsen af et rådgivende udvalg, og som rydder begrænsninger af forordningens anvendelse og ophævelsen af det finansielle referencegrundlag af vejen.
Kommissionen er ligeledes enig i ordførerens synspunkt om behovet for at sørge for at holde Parlamentet orienteret om udvalgets arbejde og om nødvendige operationer. Men Kommissionen forholder sig tøvende over for idéen om at offentliggøre udvalgets drøftelser, da det ikke tager hensyn til det behov for fortrolighed, der følger af projektudvælgelsen. Kommissionen er også forbeholden over for en række ændringsforslag, der kræver afklaringer eller tilpasninger, navnlig hvad angår en styrkelse af programmerne, årlige evalueringer og den relative betydning, der tildeles modtagernes erfaringer.
Kommissionen kan ikke støtte henvisningerne til den interinstitutionelle arbejdsgruppe. Dette ville krænke dens ledelses-og gennemførelsesbeføjelser direkte og ville også kunne gøre forordningerne uigennemførlige. Hvad fremtiden angår, må Parlamentet til at beslutte sig om den udvalgsstruktur, det ønsker til at varetage menneskerettighedsspørgsmål. Jeg ved, at der har været megen selvransagelse for at finde frem til den bedste måde at håndtere dette spørgsmål på. Hvilken løsning der end vælges, kan De være forvisset om, at Kommissionen fortsat vil anse Parlamentet for at være en meget vigtig samtalepartner, og ikke kun i dets formelle rolle som en fællesskabsinstitution, men også på grund af dets væld af erfaringer inden for dette område og det dybe, personlige engagement, der er blevet tilkendegivet af så mange af dets medlemmer.
Dette samarbejde vil også give det civile samfund rigelig anledning til at blive hørt, for Kommissionen mener ikke, at der kan etableres en politik inden for dette område uden en sand dialog med det civile samfund som helhed.
Jeg vil gerne komme ind på endnu to spørgsmål i relation til forvaltningen af det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder. For det første havde kommissær van den Broek i november en drøftelse med Parlamentet om behovet for teknisk bistand til at hjælpe med forvaltningen af de budgetposter, der er omfattet af det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder. Siden da er budgettet for 1999 blevet vedtaget med særlige bestemmelser om finansieringen af en sådan bistand inden for disse budgetposter i modsætning til 1998, hvor det ikke var muligt at indgå en aftale. Det vil nu blive muligt i 1999. Det forberedende arbejde forud for indgåelsen af aftalerne er tilendebragt, men Kommissionen mangler stadig at træffe en formel beslutning. Det er blevet besluttet, at der bør være en aftale, der omfatter de tjenesteydelser, der er relateret til den budgetpost, der forvaltes af GD IA, og herunder RELEX-fællestjenesternes og GD IA's egne behov og behovene i forbindelse med driften af et styrket program af mikroprojekter styret af delegationerne. Så snart Kommissionen har truffet en beslutning, vil der blive indgået en aftale, som vil stoppe det hul, der er i støtten til initiativet.
For det andet vil initiativet for demokrati og menneskerettigheder - bortset fra aktiviteter såsom fælles programmer sammen med Europarådet, der indgås direkte af Kommissionen - i år blive udført via to hovedkanaler. Den første hovedkanal er mikroprojektprogrammet, der er blevet udvidet til at omfatte de enkelte lande i Central- og Østeuropa, det tidligere Jugoslavien og det tidligere Sovjetunionen og Mongoliet. Denne kanal sørger for omfattende støtte til lokale ngo'er og vil blive forvaltet på lokalt plan, uden at de behøver at referere til Bruxelles, når den enkelte finansieringsbeslutning skal træffes.
Denne ordning er allerede blevet rost, og dens udvidelse i 1999 er hjørnestenen af en strategi, der går ud på, at ngo'erne hele tiden skal være stærkt inddraget i demokratiseringsprogrammet til trods for begrænsningerne i støtten til lederuddannelse, som har talt for større projekter.
Den anden kanal er en indkaldelse af forslag, der vil blive igangsat en af dagene, og som vil omfatte ikke blot alle de budgetposter, der forvaltes af GD IA, men også de budgetposter, der omfatter AVS-landene, herunder de særlige programmer for Nigeria og Sydafrika. Beslutningen om at slå budgetposterne sammen er en del af en igangværende proces, der går ud på at forene tilgangen til støtten til menneskerettighederne over hele verden. Indkaldelsen af forslag har allerede fremkaldt interesse hos ngo'er, der anser disse budgetposter for at være en vigtig kilde til støtte af deres aktiviteter.
Jeg vil gerne komme med én kommentar til ordføreren, hr. Torres Couto, om en bemærkning, som jeg måske har misforstået, da jeg ikke kan acceptere en kritik, som jeg tror, De er fremkommet med. Både fra Revisionsrettens beretninger og den uafhængige evaluering af demokrati inden for Phare og Tacis har bevist, at der ikke har fundet nogen mangelfuld forvaltning eller svindel sted inden for dette program. Midlerne fra dette budget er nogen gange blevet brugt langsommere, end vi kunne have ønsket det. Det var også det, De fremhævede. Men de er rent faktisk blevet brugt på den rigtige måde. Dette er en vigtig ting, som jeg på Kommissionens vegne må sige til Parlamentet.
Som opsummering vil jeg gerne sige, at vi befinder os ved afslutningen, og at vi snart kan se frem til de retlige og finansielle rammer, der vil sætte en stopper for den usikkerhed, der har omgivet dette særlige initiativ. Jeg vil gerne atter en gang takke Parlamentet og ordførererne for det hårde arbejde, de har gjort for at sørge for vedtagelsen af disse to meget nødvendige forordninger.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg
Formanden
Jeg foreslår, at vi imod sædvane starter med betænkningen til udtalelse fra fru Estevan Bolea, som jeg vil give ordet til i to minutter, hvilket uden tvivl vil give vores ordfører en chance for at komme tilbage.

Estevan Bolea
Hr. formand, det drejer sig om et meget vigtigt direktiv, eftersom der er mange varmeværker i Europa, og især fordi de i henhold til oplysninger fra Kommissionen og elektricitetsværkerne frem til år 2010 vil fremstille hundredetusindevis af nye megawatt. Denne investering bliver derfor stor.
Vi er i princippet enige i, at vi hele tiden skal formindske emissionerne og forbedre luftkvaliteten. Men vi skal også, fru kommissær, være opmærksomme på proportionalitetsprincippet og BATNEEC-begrebet, nemlig at anvende de bedst tilgængelige teknologier, men dette må ikke indebære uforholdsmæssig store omkostninger.
Fru kommissær, jeg vil gerne sige til Dem, at vi skal træffe de foranstaltninger, som virkelig er nødvendige, men kun dem, der er nødvendige på nuværende tidspunkt, måske kan der træffes andre på et senere tidspunkt. Elektricitets- og gasmarkederne er blevet liberaliseret. Alle virksomhederne gør en stor indsats. For 10 år siden trådte det direktiv, som nu ændres, i kraft. Der er gjort en stor indsats for at reducere emissionerne af svovl og nitrat, og der anvendes nye teknologier.
Parlamentets Miljøudvalg foreslår nogle meget strenge niveauer. Måske kan de nås, hvis man anvender naturgas, men hvis man bruger nationalt kul eller brændselsolie, bliver det meget vanskeligt. Men det er især nyttesløst at fastsætte sådanne niveauer, for det er ikke nødvendigt.
Forsuringsproblemet skal under kontrol, men ikke alle lande har dette problem. Vores spanske delegation vil derfor modsætte sig størstedelen af ændringsforslagene, idet den mener, at vi skal gøre det gradvist i fremtiden. Men for øjeblikket er disse ændringsforslag temmelig meningsløse.
Det ville være fint, hvis De fastsætter et direktiv eller en henstilling om omsættelige emissionstilladelser, hvis De anvender »boble-begrebet«, som det sker i USA, hvis De benytter Dem af forhandlede aftaler, som kan føre til et resultat, og ikke begrænser Dem til at fastsætte strenge krav, der, som De ved, fru kommissær, ikke bliver overholdt, for det eneste, som miljølovgivningen giver Europa, er én stor frustration.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, revisionen af det direktiv, som vi i dag behandler, har til formål at formindske emissionerne fra store fyringsanlæg. De foranstaltninger, som foreslås, udgør en del af en europæisk forsuringsstrategi. Det er stadig uklart, hvornår der udarbejdes et direktiv om de nationale emissionslofter for svovldioxid, nitrogenoxider, ammoniak og flygtige organiske stoffer. Direktivet om store fyringsanlæg griber direkte ind i emissionerne. De kommende emissionslofter er en politisk pakke, som giver medlemsstaterne frihed til selv at udforme den måde, hvorpå de vil opnå denne formindskelse af emissionerne.
Jeg er enig med alle om, at arbejdets rækkefølge egentlig skulle have været anderledes. Først lofterne og derefter dette direktiv. Men hvorom alting er, må vi altså nu gøre noget ved det, fordi der stadig er mange skænderier om det andet direktiv, og fordi vi i direktiv 88 har fastsat en frist på 10 år. Jeg har for øvrigt et særligt forhold til dette direktiv om store fyringsanlæg. Det var i midten af firserne, at jeg som medlem af det nederlandske parlament anmodede vores miljøminister om i lighed med forordningen om store fyringsanlæg også at gøre noget i Nederlandene og Europa.
Hr. formand, jeg har en fornemmelse af, at hvis jeg viser det forslag, som Kommissionen i øjeblikket har fremsat, til den japanske og den amerikanske industri, vil reaktionen være: Vi forstår godt, hvorfor I aldrig er i stand til at udvikle en virkelig miljøindustri. Jeg konstaterer, at kravene til de nye, men bestemt også til de gamle anlæg, som stadig kan fortsætte med at virke indtil 2014, er betydeligt strengere i en række medlemsstater end det, som vi nu har fået forelagt af Kommissionen. Jeg har derfor som ordfører, støttet af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, ændret kravene. Da jeg i formiddags blev ringet op af f.eks. den skotske industri, som spurgte mig, om dette direktiv også ville få følger for Skotland, meddelte jeg dem, at det ikke kun ville få følger for Skotland, men for hele Storbritannien og ligeledes for Spanien. Jeg går ud fra, at f.eks. Det Forenede Kongerige ikke længere vil leve i stenalderen, og at man også der må gøre noget for miljøet, naturen, men også for folks sundhed. Jeg går ligeledes ud fra, at også briterne vil gøre noget, og med den overgangsperiode, som jeg foreslår, kan man også tage fat på de nuværende fyringsanlæg.
Jeg har en fornemmelse af, at når jeg ser på kravene, og når jeg ser, hvad der gøres i Tyskland med f.eks. brunkul, ser jeg, at der for brunkulanlæg, som i sig selv er meget mere forurenende end kulanlæg, og det siger jeg også til min spanske kollega, kan opnås strengere krav end det, som nu foreslås. Hr. formand, det er noget, som jeg ikke forstår.
Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi spurgte mig: Har du egentlig set rigtigt på den tekniske underbygning af dit forslag? Hr. formand, jeg siger Dem, at det har jeg gjort. Vi var i færd med at skrive dette direktiv, og så fik jeg fat i den nederlandske regerings beslutning fra 1997, hvori der står krav til store fyringsanlæg, som er betydeligt strengere end det, som vi har foreslået. Jeg havde egentlig et referencegrundlag, hr. formand, for at kunne måle det. Det er nyt i Nederlandene. Også Tyskland, også en række nordlige medlemsstater og også østrigerne har betydeligt strengere krav. Jeg spørger mig selv, hvorfor vi ikke skulle have det.
Jeg tilføjer endnu ét element, og det er liberaliseringen. Jeg støtter helhjertet liberaliseringen af elektriciteten. Det har jeg altid gjort, men når man gør det, skal man da også, hvad prisfastsættelsen pr. kilowatt-time angår, gå ud fra, at de miljøhygiejniske forskelle ikke er så store, at det, som skal gøres i den ene medlemsstat, og det, som stadig er tilladt med hensyn til forurening i en anden medlemsstat, i sidste instans vil være en hindring for denne liberalisering. Jeg tror således, at det også ud fra et liberaliseringssynspunkt er nødvendigt, at vi forsøger at stille så mange ens krav som muligt. Jeg siger til mine spanske kolleger: Se rigtigt på det en gang til.
Mine kolleger fra Den Socialdemokratiske Gruppe har stillet ændringsforslag, og disse ændringsforslag går ud på, at de vil udsætte de krav, som jeg stiller for de nuværende anlæg, fra 2005 til 2010. Hr. formand, jeg appellerer endnu en gang indtrængende til Den Socialdemokratiske Gruppe om ikke at gøre dette. Hvorfor ikke? Fordi man dermed udhuler forhandlingspositionen over for Rådet yderligere. Jeg kender David Bowes argument, han siger: Pas på, ordfører, pas på Parlament, at I ikke bliver alt for strenge, for så kan Rådet tage sine forholdsregler og ændre retsgrundlaget. Til disse kolleger siger jeg, at hvis Rådet vil gøre noget og således vil ændre denne fælles beslutningstagning, må Rådet gøre det med enstemmighed, og enstemmighed betyder, at både Parlamentet og Domstolen skal bedømme det.

Bowe
Hr. formand, jeg vil starte med at bifalde det arbejde, der er gjort af ordføreren, og hendes betænkning. Det er helt bestemt en meget imponerende betænkning, og det er en betænkning, som jeg tror Socialdemokraterne vil være glade for at støtte for størstepartens vedkommende. Den vil sørge for væsentlige forbedringer af emissionerne fra meget store fyringsanlæg, der sædvanligvis er kul- eller oliefyrede, og som yder et så væsentligt bidrag til mængderne af svovldioxid og nitrogenoxider, der strømmer ud i luften, og som forårsager syreregn og har sådanne indvirkninger på menneskers helbred som astma.
Dette er ikke blot et spørgsmål om at kontrollere disse anlæg med ét bestemt middel - der er også andre midler til at kontrolle disse anlæg. Der er forureningsbegrænsende udstyr - og jeg var ordfører for nogle år siden for foranstaltninger, der nu bliver indført for at begrænse emissionerne. Der er også forhandlingerne om de nationale emissionsgrænseværdier, som vi forventer, at Kommissionen vil fremsætte snarest muligt. Disse to vil tilsammen udøve en effektiv og passende kontrol.
Parlamentets rapport og de ændringsforslag, der er fremsat, har en tendens til at udvide direktivets anvendelsesområde og gøre de grænseværdier, som både eksisterende og fremtidige anlægge skal opfylde, strengere. Jeg tror ikke, at det er et særlig stort problem for nye anlæg at efterleve disse forordninger, selvom jeg anerkender, at der er problemer for nogle af de ældre anlæg. Vi foreslår derfor, at de får lidt længere tid, en fornuftig tidsramme, som gør det muligt for dem at foretage de nødvendige investeringer, således at de kan opfylde kravene.
Hvad angår udvidelser af anvendelsesområdet andre steder, vil jeg henlede kommissærens opmærksomhed på fjernelsen af en række undtagelser med hensyn til offshoreanlæg og nogle af de store gasturbiner, der anvendes i mobilt maskineri osv., hvor emissionerne også er betydelige og må tackles, idet jeg naturligvis anerkender de særlige omstændigheder, der råder i disse tilfælde.
Jeg er meget bevidst om det spørgsmål, der allerede er blevet nævnt af fru Oomen-Ruijten, om, at mange medlemsstater, hvis vi bestræber os for hårdt på at sætte meget stramme grænseværdier, frygter, at vi vil diktere deres energipolitik for dem, hvilket vi naturligvis ikke har ret til som Parlament. Derfor må vi anerkende dette og anerkende, at vi må give en grad af fleksibilitet inden for dette forslag. Hvis vi forbinder dette forslag med de nationale emissionsgrænseværdier og IPPC, kan vi gøre dette. Det hele bør tackles i denne sammenhæng.
Endelig tror jeg, at vi vil opnå et resultat efter andenbehandling, hvor vi får væsentlige forbedringer af emissionerne fra disse anlæg og af luftkvaliteten omkring disse anlæg. Jeg anbefaler dette forslag for Parlamentet.
En sidste kommentar. Jeg har besøgt store fyringsanlæg i to eller tre forskellige medlemsstater i Unionen og især i mit eget land, Det Forenede Kongerige. Jeg har ikke set nogen, der var stenalderagtige, og jeg vil invitere fru Oomen-Ruijten til måske at besøge Drax-værket i Yorkshire. Så vil hun se, at det er hendes viden om industrien, der er forhistorisk, og ikke de anlæg, der er i drift.

Virgin
Hr. formand, først vil jeg ønske Oomen-Ruijten tillykke med en god betænkning. For et stykke tid siden vedtog Parlamentet en anden betænkning, som handlede om den fremtidige strategi mod forsuring af jord og vand. Denne betænkning indeholdt bl.a. en målsætning om, at forsuringsproblemet skal være løst inden år 2015, og at udslippene til den tid skal være på niveau med det, som naturen klarer. Kommissionen støttede Parlamentets indstilling. For at nå målene må vi imidlertid skærpe kravene, bl.a. til forbrænding. Denne betænkning er med de skærpelser, som Parlamentet foreslår, et skridt i den rigtige retning. Kommissionen har desuden foretaget omfattende undersøgelser af virkningerne af emissioner fra forbrænding. Det er jo ikke bare indvirkningen på miljøet, der er vigtig. Menneskenes sundhed er jo også i fare.
En sammenligning mellem kulforbrænding med god røggasrensning og atomkraft over en periode på 10 år viser, at vi har sparet tusindvis af menneskeliv gennem mindre emissioner ved at anvende atomkraft i EU. Derfor er forslagene om for tidlig afvikling af atomkraft meget alvorlige for miljøet såvel som for folkesundheden.
Jeg er også overbevist om, at brugen af økonomiske styremidler i form af f.eks. svovl- og nitrogenafgifter kan føre udviklingen yderligere fremad og i praksis skærpe de krav, som vi stiller. Sådanne afgifter har haft stor fremgang i Sverige. Metoden med emissionsrater kan også være et studium værd, og den kan have gavnlige miljøeffekter til lave omkostninger.
Forbrænding af fossilt brændsel giver også store udslip af kuldioxid, der bidrager til drivhuseffekten. Det er måske det alvorligste problem. Det er i hvert fald et signal om at begrænse forbrændingen af fossilt brændsel mest muligt. Også her kan handel med emissionsrater være en metode til at stabilisere bestræbelserne på at leve op til Kyoto-protokollens krav.

Gahrton
Hr. formand, forsuringen er stadig en alvorlig trussel mod Europas skove. I Tyskland udsættes 67 % af skovene for forsurende emissioner, svovldioxid og nitrogenforbindelser, der overskrider den kritiske belastningsgrænse. I Frankrig rammes 22 % af skovarealet. Der findes vitterligt nogle lande, hvor skovene er relativt upåvirkede, f.eks. Spanien, hvor de tilsvarende tal er på bare 1 %. Men samtidig bidrager udslip fra Spanien til at forsure fem gange så stort et areal som landets eget skovareal. Yderligere ni EU-lande er nettobidragere til forsuringen uden for egne landegrænser, mens de fem lande Tyskland, Frankrig, Østrig, Sverige og Finland forsurer et areal, der er mindre end deres eget skovareal.
Disse tal viser, at udslip fra store forbrændingsanlæg er et problem, som i højeste grad kræver en fælles overstatslig regulering. Derfor er det godt, at Kommissionen har udarbejdet dette direktiv. Det er imidlertid alt for svagt, mens Parlamentets forslag, det vil sige betænkningen af Oomen-Ruijten, ligger betydeligt tættere på de objektive krav og miljøbevægelsens krav. Derfor kan De Grønne i det store hele støtte betænkningen af Oomen-Ruijten.

Estevan Bolea
Jeg ser ikke anden udvej end at tage ordet, for hr. Gahrton har på den korte tid, han har rådet over, brugt nogle minutter på at sige nogle ting, der er fuldstændig forkerte.
Dette problem med emissioner berører ikke Spanien, for en tredjedel af energien i Spanien er vandkraft og en tredjedel atomkraft. Sørg derfor for at have dokumentationen i orden, hr. Gahrton, og lad være med at sige det sludder, De netop har sagt.

Blokland
Hr. formand, store fyringsanlæg forårsager tilsammen 63 % af emissionerne af svolvdioxid og 21 % af emissionerne af nitrogenoxid i Den Europæiske Union. SO2 og NOx er de vigtigste årsager til sur nedbør, og desuden udgør de en trussel mod sundheden. Det er derfor meget vigtigt, at emissionerne af de ovennævnte stoffer nedbringes gennem dette forslag. Jeg kan således gå med til, at Kommissionen også lader direktivet finde anvendelse for gasturbiner. Der må imidlertid ikke gælde nogen undtagelser for offshoreplatforme.
I betragtning af, at SO2 -udstødningen med eksisterende teknikker kan reduceres til 100 mg pr. m3 , fortjener et generelt emissionsloft på 200 mg pr. m3 bestemt Parlamentets støtte. Normerne for NOx -udstødningen kan ligeledes skærpes. I betænkningen er det væsentligt, at de eksisterende store fyringsanlæg på længere sigt også skal opfylde de fastsatte emissionsbetingelser i betragtning af, at disse anlæg tilsammen udleder mange af de forurenende stoffer. Virkningen af foranstaltningerne, nemlig en renere og sundere luft, vil ellers ikke være særlig mærkbar.
Til sidst vil jeg lige bemærke, at det ikke må være sådan, at stærkt forurenende brændstoffer har fordel af højere emissionsgrænseværdier. For forbrændingen af affald gælder der også strenge normer, men udledningen fra forbrændingen af fossilt brændsel kan ligeledes true luftkvaliteten og dermed sundheden. Med dette forslag tager vi et stort skridt fremad. Jeg takker fru Oomen-Ruijten for hendes bestræbelser.

Hulthén
Hr. formand, på vejen herhen passerede de fleste af jer formentlig korridoren, hvor der er en maleriudstilling med billeder fra min hjemegn. Man kan se billeder af natur med vand, dyr og sne. Det ser rent og friskt ud. Desværre er det jo ganske dødt - dødt på grund af forsuring og forurening, der kommer langvejs fra - fra lande og regioner, som vi ikke behøver nævne her, men som sikkert ved, at de inden for deres landegrænser faktisk har forbrændingsanlæg, som gør, at disse billeder trods alt er temmelig livløse.
Derfor er betænkningen af Oomen-Ruijten en af de vigtigste for min hjemegn, for overlevelsen af både dyre- og planteliv, for vandløb og for alt andet, der påvirkes af forsuringen. Derfor er det med glæde, at jeg kan konstatere, at et flertal i Miljøudvalget faktisk har dømt rigtigt og har stillet sig bag de skærpede krav til Rådets direktiv, som ordføreren foreslår. Det gælder frem for alt forslaget om, at direktivet også skal omfatte bestående anlæg, hvilket Rådet åbenbart ikke rigtig orkede at tage op.
De bestående anlæg tegner sig for en betydelig mængde udslip. Hvis Oomen-Ruijtens forslag bliver vedtaget, betyder det, at emissionen af svovldioxid mindskes med 1-1, 5 million t pr. år. Det svarer til mellem 10 og 15 gange det samlede svenske svovludslip. Det kan sammenlignes med Storbritannien, der hvert år udleder 2 millioner t.
Ud fra disse aspekter er det nærmest vanvittigt at vente yderligere fem år på, at disse anlæg af sig selv skal gå tiden ud. Der er naturligvis indvendinger. Forslaget koster - men teknikken findes. Vi ved, at det koster for os alle, da vi alle har denne type anlæg. Men gevinsten er uvurderlig. Jeg håber bare, at flere af parlamentsmedlemmerne kan lokkes af tanken om at redde flere liv.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, når vi anbefaler nye grænseværdier for emission fra fyringsanlæg, må vi betragte emissionerne i sin helhed og observere forordningens indvirkning også på forekomsten af drivhusgasser. I ændringsforslag 19 foreslår man længere tidshorisonter for, hvor længe rensningsteknikken må være ude af drift. De 24 timer, Kommissionen foreslår, er under ingen omstændigheder nok for de anlæg, som skal repareres, til nedkøling, opklaring af problemet, reparation og igangsætning af anlægget igen. Især hvis problemtilstanden opstår på et tidspunkt, hvor kraftværkets bemanding er lavere end normalt, f.eks. om natten, på helligdage eller i weekender. Hvis ikke tidshorisonten ændres, kommer et effektivt og moderne kraftværk til at lukke i næsten enhver problemsituation og kompensere for produktionen på anlæg, hvis evne til at bekæmpe luftforurening ikke er på samme niveau som det lukkede anlæg. Dette kan ikke være i direktivforslagets ånd.
Vi vil på unionsniveau fremme både en øget anvendelse af biologisk brændstof og en forenet elektricitets- og varmeproduktion til minimering af drivhusgasserne. For at kunne nå disse mål må man tillade højere grænseværdier for emission fra biologisk brændsel i Kommissionens forslag, og kravene til de små fyringsanlægs bekæmpelse af luftforurening må forholde sig på et i teknisk-økonomisk forstand fornuftigt niveau.

Myller
Hr. formand, det er allerede fra mange sider blevet konstateret, at vi stadig har et stort arbejde foran os for at nå de mål for bekæmpelse af luftforureningen, som vi har forpligtet os til både i fællesskab og hvert medlemsland for sig. Derfor må vi gøre alt, hvad vi kan, og et eksempel på, at vi kan gøre mere, end det Kommissionen har været parat til, er den betænkning om store fyringsanlæg, som Oomen-Ruijten har udarbejdet for Miljøudvalget.
Betænkningens største fortrin er efter min mening, at den fælles lovgivning og de fælles grænseværdier i den også omfatter gamle anlæg, det vil sige anlæg, som er taget i brug inden 1987. Hvis ikke man havde gjort sådan, ville direktivet være undermineret, da disse anlægs levetid er meget lang, og hvis vi ikke udstrækker direktivet til at omfatte de gamle anlæg, vil vi heller ikke få nogen som helst påvirkning af luftemissionen. Jeg støtter derfor varmt det, at også de gamle anlæg er med.
Men vi må sørge for, at kravene også udstrækkes til ansøgerlandene. Vi kan ikke tillade nogen form for »gratister« på dette område. Det kræver en ensretning af ressourcerne at nå dette mål. Jeg mener også, at man skal effektivisere brugen af biobrændstofferne og den forenede varme- og elektricitetsproduktion, men for biobrændstoffernes del bør man efter min mening gå ud fra, at man kan anvende de samme grænseværdier for dem som for de øvrige brændstoffer.

Pollack
Hr. formand, et teknisk direktiv er ved at blive ændret, og mange aspekter bliver behandlet af forskellige talere. Problemer vedrørende ældre anlæg afhænger helt klart af, hvilken energikilde der anvendes af hvilken medlemsstat, og det varierer enormt. Vi ved, at eksisterende store forbrændingsanlæg er ansvarlige for omkring to tredjedele af EU's svovldioxidforurening og tæt på en fjerdedel af nitrogenoxiderne, og disse har meget alvorlige indvirkninger på sundheden og miljøet. Derfor er der et uopsætteligt behov for denne revision. Jeg er en stor tilhænger af at forsøge at gå over til kombineret el- og varmeproduktion, som andre medlemsstater har nævnt.
Men som ordfører for luftkvalitet ønsker jeg at koncentrere mig om to hovedaspekter. Det første er omfattet af ændringsforslag 1, der forener det, der er blevet gjort i dette direktiv, med den stadig ventede langsigtede ozonstrategi. Formålet med denne må være at bringe skadelige emissioner fra disse anlæg i overensstemmelse med og ned under de kritiske belastninger og niveauer. Hvis vi ikke har held til at gøre dette, vil vores fiasko være dobbelt - både hvad angår beskyttelse af miljøet og af folkesundheden. Selvom vi endnu ikke har ozonstrategien på grund af handlingslammelsen i Kommissionen, ved vi, at emissionsgrænseværdierne før eller siden vil være nødt til at blive bragt i overensstemmelse med den. Vi må gøre det klart for den nye Kommission, når den bliver taget i ed, at ozonstrategien og den nationale emissionsgrænseværdi, som hr. Bowe nævnte, er uopsættelig nødvendige.
Mit andet punkt går på ændringsforslag 15, der taler om større underretning af offentligheden. Dette er den samme tilgang, vi valgte i forbindelse med søsterdirektiverne om luftforurening. Der er nogle personer, der ikke synes at bryde sig særlig meget om, at offentligheden bliver orienteret, men folk, der bor i nærheden af disse store fyringsanlæg, har brug for at være fuldt orienteret om, hvorvidt deres helbred er i fare på grund af den øgede luftforurening.
Jeg anbefaler dem for Parlamentet og har tillid til, at de vil blive støttet af både Kommissionen og - hvad vigtigere er - af Rådet.

Linkohr
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke ordføreren, også for hendes mod til at tage konflikter, for konflikter har vi naturligvis. Det er sikkert rigtigt, at vi på grund af liberaliseringen af det indre marked for elektricitiet også har brug for en harmonisering af miljøbestemmelserne. Det er et vigtigt skridt. Der følger forhåbentlig flere efter!
Paradoksalt nok betyder harmoniseringen imidlertid, at konkurrencen forvrides. Det kan jeg illustrere med et eksempel, nemlig nitrogenoxidudledningerne. Nitrogenoxid, antager vi, svarer til 200 mg pr. m3 . For de store anlægs vedkommende er det absolut teknisk muligt at forbedre dette tal. Det er jeg klar over. Men for kullet, især brunkullet, betyder det en fordyrelse af strømprisen på 1-2 tyske pfennig. Det er ikke så lidt. Det kan betyde, at disse producenter trænges ud af markedet. Det betyder, at den konkurrencefordel, som de hidtil har haft, eller konkurrenceretfærdigheden bliver ødelagt. I øvrigt vil kernekraftenergien glæde sig, for den berøres ikke, og den bliver derfor billigere relativt set. De, der går ind for det, vil sikkert glæde sig.
Men hvis man vil have fair konkurrence, må man i det mindste være opmærksom på det. I Tyskland har vi en ordning med 200 mg pr. m3 . Det krævede temmelig store investeringer i sin tid, det var temmelig dyrt. Det kan man godt leve med. Hvis man nu vil nedsætte det til 100, er det teknisk set ikke noget problem for gassen, det medfører bare en tilsvarende prisstigning. I konkurrencen er man så trængt ud af markedet. Hvad sker der så? Så skal de pågældende regioner have regionalstøtte fra Den Europæiske Union eller fra nationalstaten. Så kommer skatteborgerne til at betale via regionalstøtten. Det kan vel ikke være hensigten!
Jeg mener altså, at man må finde frem til en balance i dette spørgsmål. Det siger jeg ikke uden bekymring, for jeg ved naturligvis godt, at ren luft altid er bedre end forurenet luft. Men 200 mg pr. m3 er, tror jeg, en helt fornuftig værdi. Den bør man holde fast i.

Schleicher
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke ordføreren, fru Oomen-Ruijten, fra min gruppe ganske særligt for fremlæggelsen af betænkningen og for hendes omhyggelige arbejde. For mange af kollegerne i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse var de grænseværdier til reduktion af udledningen af skadelige stoffer fra store fyringsanlæg for perioden frem til år 2005, som ordføreren foreslog, for vidtgående. Vi hører lignende argumenter også i diskussionen om bilernes udstødningsgasser. Det er mit indtryk, at teknikken til at nå disse værdier findes. Naturligvis kræver det store økonomiske anstrengelser. Også derfor er det nødvendigt, at vi inden for rammerne af Life-programmet støtter udvikling og anvendelsesmuligheder for moderne teknik, som tjener til at nå disse mål og grænseværdier, . Hvem andre end Europa-Parlamentet ville arbejde for at gennemføre ambitiøse målsætninger til nedbringelse af luftforureningen. Hidtil har man kun Europa-Parlamentet at takke for, at man har nået værdier og mål, som det ofte blev hævdet ville være umulige at nå på den fastsatte tid.
Hr. Linkohr, De kender jo diskussionen om bilerne. Kære kolleger, De må ikke glemme, at Amsterdam-traktaten træder i kraft den 1. maj 1999. Så skal vi også diskutere dette forslag i den fælles beslutningsprocedure, og vi får således mulighed for at gennemføre krav om grænseværdier, som ganske rigtigt er mere ambitiøse, også i forbindelse med svovldioxid og - nitrogenoxid, men også at inddrage gamle anlæg, som hidtil har væres undtaget, og som udgør et særligt problem. Jeg vil gerne minde om, at der her er tale om førstebehandlingen. Vi får se, hvad Rådet kommer med, og i andenbehandlingen må vi så forhandle om, hvad der videre skal ske. Jeg mener, at vi allerede nu bør fremlægge forslag, når det er teknisk muligt, og så må vi senere kalkulere på, hvilke mål vi kan nå.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, der er én bemærkning, som jeg ikke vil lade stå uimodsagt. Jeg vil gerne henvise den karikatur, som hr. Linkohr har lavet af mit forslag med hensyn til NOx til god information, som han måske også kan få hos RWE i Tyskland, for de har nemlig kontrolleret mine NOx -tal, og hvad jeg nu har skrevet op, er de tal ...

Formanden
Undskyld mig, fru Oomen-Ruijten, men jeg er nødt til at afbryde Dem. Jeg afbrød lige før fru Estevan Bolea af samme grund. Det er hverken bemærkninger til forretningsordenen eller spørgsmål til Kommissionen. Jeg kan derfor kun tillade disse personlige bemærkninger på den betingelse, at de er bemærkninger til forretningsordenen eller spørgsmål til Kommissionen, hvilket jeg betvivler.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med især at takke Miljøudvalget og ordføreren, fru Oomen-Ruijten, for den meget detaljerede behandling, forslaget har fået, og det på trods af at vi jo taler om et meget teknisk forslag. Som adskillige talere har understreget i aften, tegner store fyringsanlæg sig for en betydelig andel af emissionerne af svovldioxid og nitrogenoxider i EU. Og netop på grund af disse emissioners omfang og fordi de er grænseoverskridende, er det nødvendigt med løsninger på EU-plan, og det er også helt afgørende at sørge for, at EU-lovgivningen føres ajour. Det er grunden til, at dette forslag var blandt elementerne i Fællesskabets forsuringsstrategi, som jo også adskillige talere har henvist til.
På mange områder kan Kommissionen tilslutte sig de konstruktive forslag til ændringer. Europa-Parlamentet har ret i at henvise til målet i Fællesskabets forsuringsstrategi, så Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1. Jeg deler den opfattelse, som både hr. Bowe og fru Pollack gav udtryk for, nemlig at der mangler de to forslag, der var klar til at blive lagt frem, og som vi nu må vente på, indtil en ny Kommission får taget stilling til dem.
Kommissionen forstår godt Europa-Parlamentets interesse for, at økonomiske virkemidler kan komme i betragtning som middel til at reducere emissionerne af svovldioxid og nitrogenoxider, således som det kommer til udtryk i ændringsforslag 3. Mulighederne for at benytte sådanne virkemidler vil kunne vurderes på baggrund af, hvordan forslaget om energiafgifter udvikler sig, og så skal jeg ikke sige mere om den sag. Den har vi debatteret adskillige gange.
Kommissionen tilslutter sig Europa-Parlamentets ønske om, at den teknologiske udvikling fortsat skal slå igennem for store fyringsanlæg, og kan i princippet acceptere ændringsforslag 5. Hvordan udvalgets mål i denne henseende bedst kan imødekommes, må overvejes på baggrund af, hvordan direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening bliver gennemført i denne sektor. Kommissionen er også enig i, at oplysninger om miljøvirkningerne af store fyringsanlæg skal være let tilgængelige. Ud fra dette synspunkt kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 15, som især fru Pollack henviste til, for så vidt som det kan tilgodeses via det register over forurenende emissioner, der er under udvikling.
Kommissionen arbejder stadig med et forslag til et direktiv om de nationale emissionslofter, som jeg omtalte før. Det er et afgørende led i Kommissionens strategi for bekæmpelse af forsuring og troposfærisk ozon samt beskyttelse af den menneskelige sundhed. Derved vil der blive fastsat nationale grænser for emissionerne af en række forurenende stoffer. De bliver omkostningseffektive på EU-plan og skal fastsættes ud fra sammenhængen mellem emissionerne og deres miljøvirkninger. Medlemsstaterne får derved mulighed for at opnå de krævede emissionsnedsættelser på den mest omkostningseffektive måde, samtidig med at EU's miljømål overholdes. Følgelig omfatter det foreliggende forslag kun nye anlæg, som der bliver givet driftstilladelse til efter 1. januar 2000. Ud fra disse betragtninger finder Kommissionen det ikke hensigtsmæssigt at udvide forslagets anvendelsesområde til også at omfatte eksisterende anlæg, og det har jo konsekvenser for en række ændringsforslag, og jeg skal nævne dem, vi så ikke kan acceptere, nemlig 8, 10, 12, 14, 16-18, 20 og 21.
De foreslåede emissionsgrænseværdier er tænkt som ambitiøse minimumskrav, som skal overholdes overalt i Fællesskabet, hvilket fru Oomen-Ruijten og hr. Bowe var inde på i deres indlæg. Vi har altså valgt at stille ambitiøse minimumskrav, som skal overholdes overalt i Fællesskabet. De er omtrent dobbelt så strenge som de krav, der er indeholdt i den eksisterende EU-lovgivning. Der kan benyttes endnu strengere emissionsgrænseværdier, hvis det er begrundet i lokale forhold, eller hvis overholdelse af nationale emissionslofter kræver det. Derfor finder Kommissionen det ikke hensigtsmæssigt at acceptere ændringsforslag 7, 9, 11 og 13, selvom Kommissionen har noteret sig Europa-Parlamentets ønske om strengere minimumskrav på EU-plan. Jeg er helt sikker på, at det er et spørgsmål, som vi vil vende tilbage til i den videre procedure. Ændringsforslag 2, 4, 6, 19, 22 og 23 kan af tekniske og andre årsager ikke accepteres.
Afslutningsvis vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med betænkningen. Europa-Parlamentet har vist en meget konstruktiv indstilling, som kan danne et godt grundlag for drøftelserne under den videre lovgivningsprocedure. Vi er overbeviste om, at Europa-Parlamentet med sin holdning vil være med til at bringe os nærmere det mål, som vi alle ønsker at nå, nemlig at bekæmpe forsuring og troposfærisk ozon og at forbedre folkesundheden.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Forbrænding af affald
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0183/99) af Blokland for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Rådets direktiv om forbrænding af affald (KOM(1998)0558 - C4-0668/98-98/0289(SYN)).

Blokland
Hr. formand, den betænkning, der skal drøftes nu, vedrører direktivet for forbrænding af affald og er vigtig af to grunde, nemlig for det første på grund af sundheden for de mennesker, som bor i nærheden af affaldsforbrændingsanlæg, elektricitetsværker og cementovne. For det andet på grund af luftkvaliteten i hele Den Europæiske Union. Det drejer sig her først og fremmest om de forurenende stoffer svovldioxid, nitrogenoxider, små støvpartikler, dioxiner og furaner. Hvis Kommissionens forslag gennemføres fuldstændigt, reducerer det udstødningen af dioxiner fra 2.400 g om året til 10 g om året. Det nye kommissionsforslag er af god kvalitet, men der er lige et par punkter, som kan forbedres noget.
Kommissionsforslaget med henblik på forbrænding af byaffald behandler både farligt og ufarligt affald. I betragtning af, at der stadig foreligger et kommissionsforslag med henblik på ændring af direktivet om forbrænding af farligt affald, er det logisk at sammensmelte de to direktiver. De tydelige fordele er konsistente emissionsnormer. Skelnen mellem farligt og ufarligt affald er nemlig hovedsageligt baseret på kriterier, som gælder for indsamling, opbevaring, transport, forvaltning og behandling af affaldsstoffer inden forbrændingsprocessen. Under forbrændingen kan såkaldte ufarlige affaldsstoffer omsættes til farlige stoffer, der forårsager luftforurening. Ofte vedrører det de samme forbindelser som dem, der opstår ved forbrænding af farligt affald, med andre ord er anlæggets output vigtigere end inputtet. Med hensyn til dette output skal der komme tydelige regler i form af emissionsgrænseværdier.
En sammensmeltning af de to direktiver fører ikke til en anden forbrændingsordning end den, som nu gælder. Det forholder sig ikke sådan, at farligt affald, som i den gamle situation kun blev forbrændt i specialiserede anlæg, nu pludselig må forbrændes i alle anlæg. Visse farlige affaldsstoffer skal forbrændes ved en temperatur på 1.100ºC for at hindre dannelsen af dioxiner. At holde disse direktiver adskilt gavner absolut ikke miljøet. Tværtimod. For hvis vi ikke sammensmelter direktiverne, kan det føre til mindre strenge normer for farligt affald end for byaffald. For også at kunne lade det nye direktiv gælde for farligt affald er ændringsforslag 7, 9, 15, 18, 19, 56 og 61 nødvendige. Disse ændringsforslag er baseret på direktiv 94/67/EF vedrørende forbrændingen af farligt affald.
Miljøudvalget anmoder Kommissionen om at gøre sig de største bestræbelser, således at Rådet i juni kan vedtage den fælles holdning til ét direktiv. Selvom der samforbrændes affald må man se på de emissioner, som finder sted. I sidste instans skal der for ethvert anlæg, som forbrænder affald, gælde samme emissionsnormer. Efter Miljøudvalgets opfattelse må elektricitetsværker og cementovne samforbrænde affald, hvis blot de opfylder de opstillede emissionsnormer. Kommissionens nye forslag indeholder en god ordning for samforbrænding af byaffald i cementovne. Denne ordning skal også gælde for forbrændingen af farligt affald i cementovne. Dette betyder, at cementovne midlertidigt kan nøjes med at opfylde mindre strenge normer.
De nødvendige investeringer med henblik på røggasrensning ved cementovne kan betales gennem de høje indtægter ved at acceptere farligt affald og besparelser på brændstoffer. I betragtning af, at NOx -emissionerne skal holdes så lave som muligt, vil der for mange anlæg være brug for et anlæg til fjernelse af nitrogenoxider. I et sådant anlæg bruges ammoniak til at kunne fjerne NOx . Dette skal selvfølgelig ske på en kontrolleret måde, således at der ikke kommer nogen ammoniak ud i luften. Derfor foreslår Miljøudvalget en norm for ammoniak i ændringsforslag 24, 36, 38 og 41.
Endelig får jeg meldinger om, at der stadig er mange fyringsanlæg, der ikke overholder direktiverne fra 1989. Dette siges frem for alt at gælde for de franske forbrændingsanlæg. Det er således nødvendigt, at disse forbrændingsanlæg begynder at investere for at opfylde de nye krav i dette direktiv. Fordelen er, at de sidstnævnte anlæg kun behøver at investere én gang, med andre ord kan det nu gøres ordentligt på én gang. Jeg opfordrer Kommissionen og Det Europæiske Miljøagentur til nøje at overvåge, at de nuværende og fremtidige direktiver overholdes.
Hr. formand, fru kommissær, sammenfattende vil jeg sige, at det med henblik på en bedre sundhed for de mennesker, som bor i nærheden af fyringsanlæg, og med henblik på en bedre luftkvalitet i hele Den Europæiske Union, er vigtigt at vedtage ét direktiv om forbrændingen af farligt affald og byaffald, hvori der er truffet bedre bestemmelser om samforbrændingen, og hvori der gælder forsvarlige normer for udstødningen af forurenende stoffer.

Jensen, Kirsten
Hr. formand, affald er ikke målet for produktion, selvom mængden af det kunne give det indtryk. Vi deponerer affald, og vi brænder det. Ingen af delene har miljøet umiddelbart godt af. Jeg vil gerne takke hr. Blokland for hans store arbejde med betænkningen og hans ret håndfaste linje til gavn for miljøet. Det er klart, at forureningens indflydelse på menneskers sundhed er stor. Et eksempel er dioxiner, som er en typisk emission fra forbrænding. Hos mange kvinder i Europa finder man høje koncentrationer af dioxin i modermælken. Dioxiner giver også anledning til bekymring som hormonforstyrrende stof. Med dette forslag om forbrænding er der håb om et højere beskyttelsesniveau gennem faldende dioxinemissioner.
Miljøudvalgets betænkning sammensmelter to direktiver - forbrænding af husholdningsaffald og forbrænding af farligt affald. Idéen med denne sammensmeltning er, at emissioner fra forbrænding af affald kan udgøre et forureningsproblem, uanset hvilken type affald der forbrændes. Desuden kunne Europa have risikeret at få strengere grænseværdier for forbrænding af husholdningsaffald end for farligt affald, hvis vi havde ladet Kommissionens opdeling af områderne fortsætte, sådan som vi fik det forelagt. Der kunne måske også bestå risiko for snyd med kategorisering af affald. I Kommissionens forslag om husholdningsaffald er der nævnt affaldstyper, som efter min bedste overbevisning er farligt affald. Det er bl.a. spildolie og hospitalsaffald.
Emissioner fra affaldsforbrænding skal behandles ens, uanset hvad man brænder af, f.eks. svovl, kvælstofoxider, dioxiner og støv. Der har været megen uro om samforbrænding og cementindustrien, og som kompromis har vi valgt at fastholde de tre kategorier: egentlige forbrændingsanlæg, samforbrænding og cementfabrikkerne. Men pointen er, at de alle skal leve op til skrappere emissionsnormer. Vi vil ikke tillade et smuthul for en slags affaldsturisme, der kan slå bunden ud af økonomien i de egentlige forbrændingsanlæg. Altså skal samforbrænding, herunder cementindustrien, leve op til krav om strenge emissionsværdier.
Lad mig understrege, at vi fortsat går ind for, at forskelligt affald håndteres forskelligt. Derfor er kritikken af, at sammensmeltningen af disse to direktiver skulle betyde mindre miljøbeskyttelse, ikke rigtig. Man kan bare læse teksten og se, at der stilles forskellige krav inden for direktivets rammer.
Kommissionen bør i øvrigt følge op på den vedtagne affaldsstrategi, hvor vi netop pointerer, at genbrug og genanvendelse er vigtigt. Hvis der var krav om forsortering af affald igennem affaldshåndteringsplaner, kunne vi spare råstoffer og få mindre luftforurening.

Florenz
Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, jeg vil gerne takke ordføreren for hans engagerede arbejde. Jeg var så heldig at være ordfører for direktivet om forbrænding af farligt affald i 1994. Dengang foreslog vi usædvanligt strenge grænseværdier, mener jeg stadig i dag. Resultatet i dag viser, at af de 15 medlemsstater i Den Europæiske Union har de 13 endnu ikke gennemført de strenge værdier, der blev vedtaget i sin tid. To lande har gennemført dem, med det resultat, at disse lande og disse virksomheder har brugt en masse penge og sandsynligvis kommer til at gøre det igen, hvis vi når frem til andre resultater i dag. Jeg tror altså, at det er helt rigtigt at fastsætte strenge værdier, men vi må gøre det seriøst, og der skal naturligvis også tages højde for de sundhedsmæssige betænkeligheder, som jeg fuldt ud deler.
Jeg synes imidlertid ikke, det er særligt godt, at nogle lande og dermed nogle forbrændingsvirksomheder overholder lov og ret i Europa og bruger en masse penge, f.eks. i Frankrig, men også i mit land - jeg kan gerne vise Dem det, hr. Blokland, De bor jo ikke så langt væk - og andre slet ikke har gjort noget, og at de sidstnævnte, hvis der kommer nye værdier, som De jo tildels vil halvere, kan spare den første investering. Det er en konkurrencepolitik, som jeg ikke kan gå ind for. Jeg tror altså, at vi skal gå forsigtigt, men strengt frem her. Derfor går jeg helt ind for, at man skal anvende den bedst mulige teknik. Men jeg vil gerne bede hr. Blokland definere, hvad den bedst tilgængelige teknologi i Europa er. Det går ikke an, at nogle definerer det på én måde og andre på en anden.
Det er også grunden til min kritik af spørgsmålene om målemetoderne. Hvis vi fastsætter nogle tal, må vi også fastsætte, hvordan vi måler, hvornår vi måler, og hvor vi måler. Også på dette punkt er der kæmpestore forskelle i Europa. Samforbrænding er en god ting, hvis det bliver gjort rigtigt. Det går jeg ind for. Men der må gælde andre værdier for den, for der er to forbrændingskomponenter, nemlig på den ene side forbrændingen af olie eller affald og på den anden side forbrændingen af malm. Det må der findes en ordning for. Den gamle blandingsformel var ikke så dårlig. Det nuværende forlæg fra Kommissionen er strengere. Jeg støtter det, fordi det er fornuftigt.
Hvis vi følger det, som hr. Blokland foreslår, tror jeg, at den fornuftige samforbrænding i cementovne vil blive forbudt på langt sigt, og det giver netop miljøpolitisk ingen mening, fordi De så alligevel er nødt til at bruge gas eller kul, hvad De så end vil forbyde. Korrekt samforbrænding efter strenge standarder er altså den rigtige vej. Her ville jeg gerne se ikke bare standarder, men også målemetoder, for de findes ikke i Europa. Hermed er vi igen fremme ved det føderalistiske system, hvor enhver gør, hvad han vil. Netop det, hr. Blokland, vil jeg bede Dem tænke over, og jeg beder Dem overveje dette punkt endnu en gang.

Eisma
Hr. formand, i år 2000 kan det forventes, at vi forbrænder 50 millioner t affald. Det er naturligvis overordentlig meget. Der vil derfor også komme mange nye affaldsforbrændingsanlæg. Det må ikke være sådan, at forbrænding er det allersidste middel. Vi ved det alle sammen: først forebyggelse af affald og derefter genanvendelse, genvinding og først derefter forbrænding. Men alligevel har vi i år 2000 disse 50 millioner t affald. Jeg synes, at Kommissionens forslag er et fornuftigt bidrag, men frem for alt synes vi liberale godt om hr. Bloklands skærpende forslag. Derom har jeg to bemærkninger.
Jeg støtter ordførerens forslag om at sammensmelte de to forbrændingsdirektiver, altså affald af ufarlig og af farlig opfindelse, disse skal sammensmeltes. Men naturligvis kun på betingelse af, at ændringsforslag 7, 15 og 18 vedtages, og jeg håber også, at Kommissionen om lidt vil reagere positivt på disse ændringsforslag. Hvis de vedtages, vil de juridiske undvigelsesprocedurer ikke længere være mulige, når disse to direktiver er sammensmeltet.
Endelig, hr. formand, er der cementindustrien. Alle har haft meget at gøre med cementindustrien. Folk derfra har i vidt omfang været på besøg hos alle. I øjeblikket forarbejder denne cementindustri meget affald, navnlig farligt affald. Hvis cementovne samforbrænder affald, skaffer det mange penge. Jeg er også enig med hr. Blokland i, at disse ekstra indkomster og besparelserne på brændstofudgifterne kan anvendes godt ved at investere dem i en renere proces. Også cementindustrien skal opfylde de strenge emissionsnormer. Undtagelser forekommer mig ikke at være gunstige, i hvert fald i betragtning af den kendsgerning, det nævnte hr. Florenz også, at denne norm på 500 mg NOx pr. m3 allerede opnås i Nederlandene, Østrig og Tyskland. Hvorfor skal de andre lande så ikke tilskyndes til at følge disse tre lande, som allerede kan det?

Cabrol
Hr. formand, fru kommissær, mine kære kolleger, forbrænding af affald har allerede været genstand for flere europæiske direktiver, herunder det seneste, direktiv 94/67/EF, der især omhandler forbrænding af farligt affald.
Nærværende forslag til direktiv fra Rådet vedrører forbrænding af affald, der ikke er omfattet af ovennævnte direktiv, det vil sige ufarligt affald som kommunalt affald og visse særlige former for farligt affald, der er udelukket fra omtalte direktiv.
Vi vil ikke komme nærmere ind på de mange fremlagte ændringsforslag, men vi vil gerne protestere kraftigt mod dem, som ordføreren har fremlagt med henblik på at sammenlægge de to direktiver om farligt affald og ufarligt affald. Ved fremlæggelsen af dette forslag støtter ordføreren sig på to argumenter. Det første er at opnå en administrativ forenkling af teksterne og altså få et direktiv i stedet for to. Som min kollega Florenz sagde det, er direktivet om farligt affald i realiteten endnu ikke blevet omdannet til national ret i alle medlemsstater, og man ville skabe mere forvirring end forenkling ved at ændre det - man ville få en farlig blanding.
Ordførerens andet argument er, at værdierne, restprodukternes emissioner, ligger meget tæt på hinanden. Det er i realiteten ikke kun værdierne, der betyder noget. Håndteringen, styringen og behandlingen af de to affaldstyper, farlige og ufarlige, er meget forskellige. En veritabel politik for affaldsbehandling nødvendiggør en selektiv sortering og behandling, ikke en anakronistisk og anarkistisk sammenblanding. En sådan blanding ville medføre, at farligt affald blev forbrændt i forbrændingsanlæg til husholdningsaffald. Dette sandsynliggøres endnu mere af den kendsgerning, at visse medlemsstater råder over overdimensionerede forbrændingsanlæg til husholdningsaffald. De kunne således blive fristet til at udnytte denne overkapacitet ved at supplere med farligt affald. En sådan fremgangsmåde ville være uacceptabel, idet den ville sætte nabobefolkningens sundhed og forbrændingsanlæggenes miljømæssige omgivelser på spil.
Ordførerens tekst er ret vag med hensyn til forpligtelsen til og bestemmelserne om kontrolforanstaltninger ved affaldets indgang, bestemmelserne om modtagelse og oplagring af det omtalte affald, uddannelse af personalet osv. for ikke at tale om de industridrivendes vanskeligheder med at sikre den løbende kontrol af behandlingen af deres affald og med at definere deres ansvarsområder.
Sammenfattende kan det siges, at forslaget om sammenlægning af direktiverne om farlige og ufarlige produkter, der er indeholdt i ordførerens tekst, forekommer os at være fuldstændig ufornuftig og en kilde til alvorlige farer. Lad os endvidere nævne, at man ved ikke nøjagtigt at angive de kombinerede forbrændingsanlægs særlige kendetegn ville forbyde denne forbrænding, hvilket ville være katastrofalt for de pågældende industrier og de fossilenergibesparelser, der realiseres takket være anvendelsen af dette affald som brændstof.
Endelig er vi imod visse ændringsforslag, der kræver ekstreme foranstaltninger med hensyn til emissionsstandarderne. Disse foranstaltninger ville medføre omfattende og kostbare investeringer uden nogen reel gevinst for miljøet.

Lannoye
Hr. formand, på min gruppes vegne vil jeg gerne takke ordføreren, der har gjort et fremragende stykke arbejde. Vi respekterer fuldt ud den politiske linje, han foreslår, både for så vidt angår den kombinerede forbrænding og sammenlægningen af de to direktiver. Derimod har vi fremsat nogle ændringsforslag, der blev afvist af Udvalget om Miljø-og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, men som efter vores mening er af største vigtighed. Jeg vil gerne sige et par ord om dem.
For det første er der problematikken omkring udledning af spildevand i vandmiljø. Vi mener ikke, at det er normalt ikke at kræve et totalt stop for udledning i vandmiljø. Europa-Kommissionen foreslog allerede en sådan foranstaltning i sit forslag til direktiv om forbrænding af farligt affald i 1992. Man kan så spørge sig selv om grundene til denne tilbagegang inden for dette område og om, hvorfor de største grupper i Parlamentet ikke har taget vores forslag til sig. Alt taler i realiteten for en så skrap foranstaltning. Jeg minder herunder om, at vi i forbindelse med vedtagelsen af betænkningen fra hr. White om rammedirektivet om vand for et par måneder siden aftalte på længere sigt, senest i år 2020, at kræve et totalt stop for udledning af alle farlige stoffer i vandmiljø. Det første skridt på vejen ville være at vedtage en foranstaltning, der går i denne retning, for anlæg, der optager sindene så meget, som forbrændingsanlæggene gør.
Det andet element, jeg gerne vil nævne, er dioxinproblemet. Vi ved, at dioxinerne er det primære problem, der er forbundet med forbrændingsanlæggene, hvad enten det drejer sig om farligt affald eller husholdningsaffald. Verdenssundhedsorganisationen offentliggjorde for nylig, for mindre end et år siden, nye anbefalinger med grænseværdier for den mængde, et menneske højst må optage dagligt. Man gik fra mindst 10 picogram til mindst 1 pg pr. kg kropsvægt, det vil sige 10 gange mindre, og højst 4 picogram. Jeg skal nævne, at man i mange europæiske lande, især i mit eget land, Belgien, allerede overskrider disse værdier.
Vi finder derfor, at man, for så vidt angår de nye anlæg, allerede fra starten skal stræbe efter værdier for dioxinudledning, der ligger lavere end sporingsgrænsen. Dette kræver naturligvis en del tilpasninger for de ældre anlæg, men det er nødvendigt at sætte sig et mål om totalt stop for udledning af dioxin.

Pinel
Hr. formand, det er klart, at kapacitetsbehovene i forbindelse med forbrænding er stigende, men det er forkert systematisk at præsentere nedgravning som et antiøkologisk koncept. Det drejer sig ikke om den venlige forbrænding og de onde lossepladser.
Ukontrolleret forbrænding er mindst lige så sundheds- og miljøfarlig som deponering på lossepladser. Et eksempel herpå er pvc, der i nedgravet stand er fuldstændig neutral, men som ved forbrænding udvikler yderst farlige klorderivater. Der er i øvrigt også dioxinerne og en lang række molekyler, hvis indvirkning på organismen vi ikke ved særlig meget om.
Endelig er der et faktum. Som følge af selve dens natur, af rentabilitetsgrunde, er forbrænding i modstrid med genbrugsidéen. For at fungere tilfredsstillende både på det tekniske og det finansielle plan skal uhyret fødes med større og større mængder brændstof. Det er klart ikke vejen til bekæmpelse af overemballering eller opnåelse af råstofbesparelser.
Omvendt er teknisk nedgravning fuldstændig kompatibel med en veritabel og seriøs genbrugspolitik, især eftersom de potentielle pladser er fåtallige og derfor kun har en begrænset levetid.
På den anden side opfatter vi ikke genvinding af energi fra forbrænding som genbrug. Det drejer sig om en ønskelig værdiforøgelse for restaffaldet, intet andet. F.eks. er den energibesparelse, der opnås ved genbrug af en plastikflaske, 10 gange større end den energi, der genvindes ved forbrænding af den selvsamme plastikflaske.
Betænkningen fra vores kollega Blokland er ganske fremragende, og vi stemmer for den, men forbrænding skal frem for alt forblive en måde til behandling af affaldsrester, når alle former for sortering, alle former for genbrugsprocesser har fundet sted.

Formanden
Vi afbryder forhandlingen her. Den genoptages kl. 21.00.
Mødet udsat kl. 19.00 og genoptaget kl. 21.00

Forbrænding af affald (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0183/99) af Blokland for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Rådets direktiv om forbrænding af affald (KOM(98)0558 - C4-0668/98-98/0289(SYN)).

Virgin
Fru formand, jeg er bestemt enig med ordfører Blokland i, at forbrænding af affald bør ske på en sådan måde, at udslippet i det store hele svarer til det, vi accepterer ved forbrænding af biologisk brændsel eller fossile brændstoffer. Hvis en sådan forbrænding kan foregå med høje udslipskrav og ved udnyttelse af energien på en rimelig måde, er anvendelsen af affald til forbrænding positiv. Vi anvender en ressource, som næsten er sammenlignelig med biologisk brændsel, og dermed bidrager vi til kampen mod klimatrusselen. I forhold til at deponere affaldet kan vi desuden mindske udslippet af drivhusgassen metan.
Selvfølgelig er det, som det påpeges i betænkningen, i mange tilfælde bedre med sortering og genbrug eller materialegenvinding. Det er imidlertid vigtigt at udarbejde grundige analyser for at kunne opnå den bedste miljøeffekt. I sådanne analyser viser det sig ofte, at forbrænding trods alt kan være det bedste alternativ.
Ved massefremstilling i Sverige anvendes der traditionelt trærester til forbrænding i processen. Den anvendelse bør efter min mening fritages i reglerne for forbrænding af affald. Det er en del i en industriproces, som næppe egner sig til denne type regler.

Kestelijn-Sierens
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, allerførst vil jeg over for hr. Blokland udtrykke min glæde over hans solide betænkning. I min taletid på ét minut vil jeg begrænse mig til ét konkret punkt, nemlig de betingelser, der skal opfyldes for at opføre en ny forbrændingsovn. Jeg synes, at det er vigtigt, at nye forbrændingsanlæg holdes på en minimumsafstand fra tætbefolkede områder. Derfor har jeg i et ændringsforslag foreslået en minimumsafstand på to kilometer.
I mit land konfronteres vi med den af Drogenbos planlagte ovn ved Bruxelles. Grænseværdierne for støvpartikler og kadmium er allerede overskredet, og alligevel giver myndighederne grønt lys for opførelsen af en ny forureningskilde. Kommissionen har allerede ført en sag mod Belgien på grund af krænkelse af direktivet om vurdering af indvirkningen på miljøet. Mit lands politik med hensyn til forbrændingsanlæg er derfor eksemplarisk. Der verserer samtidig en sag om forkert omsættelse af eksisterende direktiver om forbrændingsanlæg.
Jeg vil benytte denne debat til at spørge kommissæren, hvordan det står til med behandlingen af disse overtrædelsesprocedurer, men frem for alt også, hvor langt man er kommet med behandlingen af klagerne i forbindelse med Drogenbos. Jeg vil være kommissæren taknemmelig, hvis jeg i dag eller eventuelt hurtigst muligt kan få svar på disse spørgsmål.

Collins, Gerard
Fru formand, jeg kan ikke støtte sammenlægningen af de to direktiver - nemlig om kommunalt affald, spildolie, opløsningsmidler og sygehusaffald samt andet ikke farligt affald - til et sammenhængende stykke europæisk lovgivning. At støtte sammenlægningen af de to direktiver ville være det samme som at tillade, at sundhedsfarligt affald bliver brændt i anlæg, der skal behandle husholdningsaffald og omvendt.
I mere end 20 år har den europæiske politik vedrørende affaldshåndtering været baseret på princippet om at behandle sundhedsfarligt industriaffald og husholdningsaffald og lignende affald på forskellig måde. Den enkelte affaldskategori bør underkastes en behandling, der er særlig egnet for den. I Irland genererer vi mere end 42 millioner t affald om året. I lyset af Irlands stærke økonomiske vækst må vi sikre, at der investeres ressourcer i alternative affaldshåndteringsordninger.
Fremtiden for bortskaffelse af affald må og kan ikke ligge i den fortsatte søgen efter flere lossepladser på langs og tværs af landet. Investering i et rent miljø i mit land på mellemlangt til langt sigt retfærdiggør enhver yderligere udgift, og Den Europæiske Union vil støtte alle nyskabende foranstaltninger i denne henseende.
Den irske regering er for nærværende i færd med at sammensætte en national udviklingsplan, der skitserer vores økonomiske og sociale investeringsprioriteter for en syvårig periode efter 1999. Indeholdt i denne plan bør der være et omfattende og integreret forslag, der tager sig af spørgsmålet om at eliminere anvendelsen af lossepladser i Irland på mellemlangt til langt sigt. Kendsgerningerne taler for sig selv i denne henseende. Kun 8 % af alt kommunalt affald bliver genbrugt i mit land. Dette tal er ganske enkelt for lavt. Omkostningerne i forbindelse med bortskaffelse af dette affald vil dræne vores lokale myndigheders ressourcer i form af lossepladser, transport og arbejdskraft, og der er også tabet for økonomien af de værdifulde materialer, der bliver smidt ud. Det skønnes f.eks., at over 70 millioner polyesterflasker sælges i Irland hvert år, og en urigtig bortskaffelse af endog en meget lille del af disse kunne udgøre et betydeligt bidrag til miljøforureningen. Der er hidtil opnået genbrugsrater på op til 70 % for polyesterflasker i Tyskland og Nederlandene. Ved genbrug spares der på energi, råmaterialer, affaldsbortskaffelsesregninger, importregninger og behovet for lossepladser. Som et folk har vi brug for at udvikle en genbrugsmentalitet, der nu er almindelig i EU-medlemsstaterne.

Kronberger
Fru formand, den indledende diskussion om forbrænding af affald og farligt affald har endnu en gang vist, hvor langt vores samfund endnu er fra at anerkende forurenerprincippet, når det gælder økologiske følgeskader. På den ene side diskuterer man i det uendelige, hvilke konkurrenceulemper der opstår for industrien, især for bortskaffelsesindustrien. På den anden side er det uhyre vanskeligt at nedsætte grænseværdierne for særdeles giftige stoffer. Selvom nogle lande - og mit hjemland Østrig hører til dem - har vist, at det kan lade sig gøre.
Hr. Bloklands udmærkede betænkning er sikkert en forbedring af Kommissionens forslag. I fremtiden vil vi imidlertid ikke kunne unddrage os den principielle diskussion om udformningen af samtlige produktionsprocesser fra et produkts opståen til dets endelige bortskaffelse. Her må der lægges særlig vægt på, at produkter og forbindelser, som er et resultat af dem, og som ved bortskaffelsen kan udløse betænkelige konsekvenser, især sygdomme, overhovedet ikke må produceres eller markedsføres.

Graenitz
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, egentlig er jeg imod forbrænding af affald, fordi jeg ikke tror, at affaldsforbrænding løser problemet, men kun forskyder det, og affaldsmængden reduceres ganske vist lidt i sidste ende, men den forsvinder ikke. Alligevel vil jeg gerne lykønske hr. Blokland med hans betænkning og især med den tålmodighed, han har udvist, set i lyset af den lange tid disse to betænkninger har været i udvalget, og jeg tror, at vi stadig har brug for affaldsforbrændingsanlæg, for vi er stadig langt fra en kredsløbsøkonomi, hvor det, der bliver produceret, også bliver genanvendt eller i sidste ende kan oplagres i jorden. Når vi har brug for sådanne anlæg, må vi være opmærksomme på, at de skader menneskenes sundhed så lidt som muligt, at de så vidt muligt er skånsomme for miljøet. Derfor tror jeg også, det er nødvendigt at have strengere grænseværdier for emissionerne og at tilnærme dem til hinanden for de forskellige typer af forbrænding.
Jeg tror ikke, man kan byde nogen, som bor i nærheden af et affaldsforbrændingsanlæg, andre luftstandarder end nogen, som bor i nærheden af et kommunalt forbrændingsanlæg, eller nogen, som ikke bor i nærheden af forbrændingsanlæg. Vi skal altså være opmærksomme på at forbedre disse værdier. Jeg har også forsøgt at gå i denne retning med nogle ændringsforslag i udvalget. Jeg vil gerne sige et par ord om sammenlægningen af de to direktiver, som jeg synes er rigtig, og som jeg også vil støtte. Jeg tror ikke, at den kendsgerning, at farligt affald og ikke farligt affald forbrændes med samme grænseværdier, er et økologisk tilbageskridt, tværtimod. Jeg tror, at det gør værdierne for kommunernes affaldsforbrændingsanlæg strengere. Jeg tror også, at det måske vil give mulighed for at ændre transporten af farligt affald i små lande, som i mit, hvor man må transportere affald fra Bregenz, som ligger tættere på Paris end på Wien, til Wien. Det ville jeg hilse velkomment.

Porto
Fru formand, det initiativ, som vi her skal tage stilling til, har afstedkommet en særlig reaktion i det land, jeg kommer fra, hvor denne reaktion har været meget negativ i forhold til regeringens ønske om at give de to største cementvirksomheder mulighed for forbrænding af affald.
Ingen vil benægte, at problemet skal løses, men det skal ikke løses for enhver pris, og det må være en 100 % sikker og korrekt procedure både ud fra et teknisk og et juridisk synspunkt.
Hvis det skal foregå på den rigtige måde, som ordføreren, hr. Blokland, som jeg ønsker tillykke, søger at præcisere, må udgangspunktet være, at man med det samme prioriterer forebyggelse, genbrug og materialegenvinding, sådan som flere medlemmer også har sagt.
Hvis der imidlertid er noget tilbage, som skal brændes, og det er jo det, der er problemet, bør bestående anlæg kun benyttes, såfremt der er absolut sikkerhed for, at det ikke er til fare for menneskers sundhed. Det drejer sig om en sikkerhedsforanstaltning, der er særlig nødvendig i forbindelse med cementovne, af hvilken grund vi giver vores fulde støtte til ændringsforslag 36, der med al ret stiller større krav end Kommissionens forslag i Bilag II.1.1.
Der er herudover ikke acceptabelt, at der, således som ordføreren også understreger det, findes lande, der stiller færre krav og derfor tiltrækker affald fra de øvrige. Det er nu tilfældet med cementvirksomhederne i Belgien, der tiltrækker affald fra Danmark, Holland og Tyskland, ligesom det ville have været tilfældet med Portugal i forhold til Spanien, hvis den portugisiske regerings forslag om at favorisere landets cementvirksomheder, så de også kunne brænde nabolandets affald, var blevet til virkelighed.
Man må også bifalde ændringsforslag 25, da det ikke er tilstrækkeligt med periodiske målinger, men der i stedet skal være permanente, og ændringsforslag 30, der stiller større krav til artikel 12 med hensyn til offentlig høring blandt de berørte. Man må herudover udvise særlig strenghed, hvad angår opfyldelse af konkurrencereglerne, og måske skal der fastsættes særlige regler på dette område, således at der ikke sker tildeling af en meget lukrativ entreprise uden den nødvendige gennemsigtighed, som det var ved at ske.
Hvis der er blot den mindste tvivl, om forbrændingen kan indebære risici (med vanskeligt konstaterbare følger, som måske kun gør sig gældende på langt sig), må man sørge for, at affaldet bliver brændt på særlige forbrændingsanstalter langt fra beboet område, som et medlem sagde for lidt siden. Selv hvis de skulle være bekostelige, er de prisen værd, gerne som joint ventures mellem nabolande, der deles om udgifterne. Således må det foregå på Den Iberiske Halvø, i det forhold, som Portugal og Spanien hver især har.

Lienemann
Fru formand, de franske socialdemokrater går fuldt og helt ind for en stramning af normerne, og ikke mindst for den betydelige forbedring af normerne, som de to direktiver opererer med i kampen mod dioxin.
Til gengæld er de helt afvisende over for at sammenlægge direktiverne om henholdsvis farligt affald og husholdningsaffald. Hvorfor? Det er et spørgsmål om principper. Forsvaret for miljøet bygger på forsigtighedsprincippet. At sammenblande de to former for affald vil skabe stor forvirring, gøre det umuligt at spore farligt affald, gøre kontrol og opfølgning særdeles vanskelige - vi ved jo, at der findes meget specialiserede fremgangsmåder for visse slags farligt affald - og endelig udsætte miljøkvaliteten og sikkerheden for store ricisi. For øvrigt har man allerede i Europa set de katastrofale følger af sådanne sammenblandinger af farligt affald og husholdningsaffald.
Den anden grund til, at vi er modstandere af at sammenlægge de to direktiver, er, at vi ikke føler os overbevist om, at det har været hensynet til miljøet, der har vejet tungest, men derimod økonomiske interesser. Overkapaciteten i visse landes anlæg til forbrænding af husholdningsaffald har en tendens til at få disse lande til at gå ind for at sammenblande husholdningsaffald og farligt affald. Vi risikerer på denne måde at ende i en situation, hvor dette farlige affald bliver behandlet med færre omkostninger under dårlig kontrol, og hvor vi vil se en mangedobling af farlige transporter i Den Europæiske Union, med alle de risici, det medfører.
For at gøre en lang historie kort forekommer det mig, at der her er tale om et tilbageskridt i forhold til forsigtighedsprincippet og til Unionens miljøpraksis. Vi anerkender hr. Bloklands ihærdige bestræbelser på at overbevise samtlige kolleger, men vi kan af de nævnte grunde ikke acceptere sammenlægningen af de to direktiver.

Schleicher
Fru formand, mine damer og herrer, hr. Blokland skal have en særlig tak for sit enorme arbejde, for vi har trods alt beskæftiget os med det i udvalget i halvandet år for at behandle emnet forbrænding af affald omhyggeligt.
Jeg tror, vi alle er enige om, at der skal være strenge bestemmelser om grænseværdier for forbrænding af affald. En række af forslagene forfølger imidlertid meget ambitiøse mål, som jeg ikke kan støtte, for man må også indse, at det vil være uendelig dyrt at realisere dem. Det ville igen føre til nye incitamenter, nemlig omgåelse og overtrædelser, fordi bortskaffelse af affald så bliver særlig kostbar.
Jeg vil også gerne sige noget om emnet forskelligt affald. Også her har vi tidligere set et stort misbrug, fordi vi ikke havde nogen fælles definition på affald og hele tiden blev konfronteret med omgåelser på grund af disse forskellige definitioner. Derfor må jeg egentlig sige, at jeg slet ikke betragter sammenlægningen til ét direktiv som så dårlig, fordi det er meget enklere at arbejde med én lov end at skulle orientere sig efter to forskellige love, og fordi man dermed også afskaffer de forskellige ordninger og fortolkningsforskelle. Det betyder altså, at jeg går ind for, at vi har ét direktiv, men jeg går ikke ind for alle de strenge bestemmelser, der er blevet lavet, for de kan ikke realiseres. På den anden side har vi længe haft behov for klare linjer for bortskaffelsen af affald. Jeg tror, vi skaber et godt grundlag her. Jeg er spændt på, hvordan afstemningen i morgen falder ud. Jeg er også interesseret i at høre, hvordan kommissæren bedømmer de forskellige ændringsforslag.

Myller
Fru formand, jeg støtter meget varmt Bloklands betænkning. Jeg har kun én kommentar. Parlamentet har - ganske rigtigt - lavet sit eget tillæg til Kommissionens forslag og konstaterer, at man med direktivet forsøger at påvirke den europæiske affaldspolitik i retning af et fælles mål eller specifikt træk: at forebygge fremkomsten af affald, at genbruge og at brænde energi på en effektiv måde. Alligevel har Miljøudvalget godkendt tanken om, at ubehandlet træ ikke skulle høre ind under direktivets anvendelsesområde, og heraf kan man få det indtryk, at det kun er tale om »jomfrueligt« træ, men vi ville heller ikke kunne brænde og udnytte ganske almindeligt affaldstræ. Her er der efter min mening tale om biologisk brændsel af god kvalitet, og brugen af det bør ikke på nogen måde begrænses.

Howitt
Fru formand, lad mig udtrykke mig klart. Jeg støtter den nye lovgivning om forbrændingsanlæg her i aften, ikke blot for at beskytte folk, der bor i nærheden, fra at komme til at lide af kræft og fosterskader, som britiske og japanske forskningsresultater har påvist, men for at flytte den økonomiske balance over på genbrug og genanvendelse.
I Basildon, Braintree, Chelmsford, Colchester, Epping Forest og Rochford har vores lokale myndigheder i Essex for nærværende planer om at etablere otte nye, større affaldsfaciliteter, herunder forbrændingsanlæg, og overprojekterer ifølge organisationen Friends of the Earth kapaciteten med seks gange det affald, der genereres i området. Dette er det glade vanvid! Det får Essex til at forblive losseplads for London. Det undervurderer potentialet for genbrug med det halve, og det truer naturskønne områder tæt ved folks hjem og tæt på skoler og steder af historisk interesse. Det er baseret på opfyldning for fuld kapacitet i 10 år, mens distriktrådene har planer om ca. 30. Som ethvert større forbrændingsanlæg får det ikke blot affaldet, men også udsigten til små genbrugscentre og de arbejdspladser, der var forbundet hermed, til at gå op i røg.
I Frankrig undersøgte Miljøministeriet sidste år emissionerne fra forbrændingsanlæggene og lukkede et antal af sine faciliteter. Også Danmark skifter over fra forbrænding til genbrug. USA skønner, at drivhuseffekten af en 1 %'s forøgelse af genbruget svarer til at fjerne en million biler fra vejene. Europa kan og bør følge efter. Det forslag til beslutning om regulering af forbrændingsanlæg, der er forelagt os her i aften, forviser disse til at være en sidste udvej og giver håb til de 10.000 personer, der har indgivet protester i Essex.

Bowe
Fru formand, jeg hilser betænkningen meget velkommen og takker hr. Blokland for det arbejde, han har gjort.
Jeg har været ret forbløffet over den tid, Europa-Parlamentet i årenes løb har brugt på spørgsmålet om affaldsforbrænding. Jeg var med dengang, da vi først behandlede dette direktiv. Men i sidste ende er vi nået frem til noget, som er ret og rimeligt, fornuftigt og retfærdigt. Vi vil indføre en strengere emissionsbegrænsning for kommunalt affald, fordi vi erkender, at det, når det brændes, er lige så farligt som sundhedsfarligt affald.
Vi vil fortsat sikre, at der stilles yderligere krav til farlig og risikofyldt affaldsdeponering, for dette affald frembyder risici, der er større end dem, som det kommunale affald frembyder, hvad angår håndtering og anden kontrol.
Vi må også sørge for, at dér, hvor der foreslås kombinerede forbrændingsanlæg, bliver de brugt rigtigt og ikke misbrugt eller brugt i det skjulte. Vi må acceptere, at der er nogle former for sundhedsfarligt affald, der kan blive bortfjernet i cementovne, og det er dér, det bør gå hen - men under den strengeste kontrol.
Vi må sikre, at kombineret forbrænding ikke underminerer industriens økonomi og i alt væsentligt sætte en stopper for anvendelsen af de dedikerede forbrændingsanlæg for sundhedsfarligt affald, hvis anvendelse er absolut væsentlig for nogle former for affald.
Jeg vil atter engang takke hr. Blokland for det arbejde, han har gjort. Den Socialdemokratiske Gruppe vil støtte størsteparten af hans ændringsforslag. Der er fornuft i en kombination af de to tekster. Vi glæder os til en vellykket andenbehandling i Parlamentet efter parlamentsvalget.

Caudron
Fru formand, jeg vil bare, som socialdemokrat og som franskmand, give udtryk for den store interesse, vi har vist undersøgelsen af destruktion af affald ved forbrænding, og for vores forståelse for nødvendigheden af at forbedre normerne på dette område. For øvrigt mener vi, at det ville være interessant for Europa i højere grad at hjælpe de lande og lokalsamfund, som i en del år har gjort sig meget store anstrengelser for at mindske risikoen ved forbrænding. Alligevel kan vi ikke gå ind for fælles forbrænding af husholdningsaffald og industrielt eller farligt affald. Vi mener, at der stadig i dag er for mange usikkerhedsmomenter, og at man skal fortsætte med at lave undersøgelser på dette område. I modsat fald risikerer vi i ganske mange af vores lokalsamfund at ende i katastrofer, hvis man i forbrændingsanlæggene til husholdningsaffald sammenblander husholdningsaffald og industrielt affald.

Bjerregaard
Fru formand, Kommissionen vil gerne benytte lejligheden til at takke Miljøudvalget og i særlig grad dets ordfører, hr. Blokland, for den indsats, der er gjort, og også for den sans for detaljer, hvormed udvalget og især ordføreren har behandlet dette meget tekniske forslag. Kommissionen har arbejdet hårdt for at kunne fremlægge et afbalanceret forslag, hvormed der kan opnås et højt beskyttelsesniveau for miljøet og menneskers sundhed, samtidig med at vi tager hensyn til de særlige krav til forbrændingsanlæg og co- incineration . Sammensmeltningen af de to direktiver om forbrænding har været et vigtigt punkt i debatten her i aften, og betænkningen fokuserer også med rette på det. Set ud fra Kommissionens synspunkt er sammenskrivningen positiv, fordi den imødekommer det generelle krav om en strømlinet EU-lovgivning. Dermed kan jeg jo også sige, at jeg ikke er enig i de bemærkninger, som hr. Cabrol og fru Lienemann er kommet med i dag. Hverken i Kommissionens forslag eller i direktiv 94/67 er der nogen bestemmelse, der forhindrer kombineret afbrænding af farligt og ikke-farligt affald.
Vi kan derfor acceptere de ændringsforslag, som især hr. Blokland og hr. Eisma understregede var vigtige for deres stillingtagen, og jeg nævner dem. Det drejer sig om ændringsforslag 7, 9, 15, 18, 19, 24, 50, 56, 60 og 61, som vi altså accepterer enten delvis, med hensyn til princippet eller fuldt ud. Ud over hvad der står i betænkningen om sammensmeltningen af direktiv 94/67 og Kommissionens forslag, finder vi det nødvendigt at indføre en overgangsperiode for bestående anlæg til forbrænding af farligt affald i henhold til artikel 14 i direktiv 94/67. Parlamentets ændringsforslag 8, 14, 23 og 55, der søger at medtage visse spørgsmål om affaldsforvaltning, kan ikke accepteres af principielle grunde. Formålet med Kommissionens forslag er at fastsætte emissionsgrænseværdier og driftsbetingelser for alt affald, der forbrændes eller medforbrændes, og ikke at gribe ind i bestemmelserne om affaldsforvaltningen. Det er imidlertid vigtigt, at der i betragtningerne gøres opmærksom på, at forbrænding kun er én af måderne at behandle affald på, og det siger jeg også i tilslutning til nogle af de bemærkninger, der er faldet her i aften. Det vil sige, at Fællesskabet har både specifikke og overordnede regler for affaldsbehandling. Vi kan derfor acceptere ændringsforslag 1 med hensyn til princippet.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 12, 16, 17, 21 og 22, der søger at indføre bestemmelser om kvalitetsnormer for luft og vand. Til dette formål findes der allerede retsakter, som gælder eller er under udarbejdelse, såsom IPPC-direktivet eller forslaget til rammedirektiv for vand. De foreslåede ændringsforslag ville blot være en parallel til eller gribe ind i disse tekster.
Så er der ændringsforslag 36, 37 og 43, som søger at ændre de emissionsgrænseværdier, som Kommissionen har foreslået for co-incineration . Dette kan ikke accepteres, fordi de værdier, som Kommissionen har foreslået, er begrundet i costbenefit-analyser og tager hensyn til de forskellige processers særlige karakter. Kommissionen mener, at medlemsstaterne og de pågældende operatører bør råde over en vis smidighed med hensyn til genindvinding af varme. Det ville ikke være realistisk at kræve, at den varme, der produceres ved forbrænding, altid skal genindvindes. Dette vil f.eks. være umuligt for forbrændingsanlæg i afsides liggende områder. Derfor accepterer vi ikke ændringsforslag 13 og 20.
Vi kan delvis, i princippet eller fuldt ud acceptere ændringsforslag 4, 10, 19, 24, 28, 33, 35, 56, 59 og 64, som vi synes tydeliggør Kommissionens hensigter og i øvrigt højner tekstens kvalitet. Vi må af tekniske årsager afvise en række andre ændringsforslag, og det gælder ændringsforslag 3, 6, 11, 25, 26, 30, 31, 32, 34, 38-41, 44-49, 51-54, 57, 58, 62, 63 og 65-71. Jeg fik et konkret spørgsmål fra fru Kestelijn Sierens om Drogenbos. Jeg kan hertil sige, at vi for tre måneder siden fremsendte en åbningsskrivelse vedrørende EIA-direktivet, vi har efterlyst et svar på denne henvendelse, og vi vil i løbet af denne uge, hvor sagen vil blive drøftet i Kommissionen, foreslå en supplerende åbningsskrivelse, fordi de flamske myndigheder har udstedt en byggetilladelse, efter at vi var kommet med vores åbningsskrivelse.
Lad mig derfor konkludere med at sige, at Kommissionen finder, at det forslag, som vi behandler her i dag, forstærket med tilføjelsen af de af Parlamentets ændringsforslag, som jeg har gjort rede for, vi accepterer, danner et effektivt og afbalanceret grundlag for kontrollen med forbrændingsanlæg og co-incineration . Jeg er meget glad for den rolle, som Parlamentet og ordføreren, hr. Blokland, har spillet ved at tage initiativ til at foreslå, at visse eksisterende retsforskrifter integreres i Kommissionens forslag, hvorved der tages hensyn til det generelle krav om en mere strømlinet lovgivning.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Bjerregaard.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Finansielt instrument for miljøet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0180/99) af Lienemann for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets forslag (EF) om et finansielt instrument for miljøet (Life) (KOM(98)0720 - C4-0074/99-98/0336 (SYN).

Lienemann
Fru formand, kære kolleger, Life-instrumentet er det eneste finansielle instrument, Den Europæiske Union er i besiddelse af til at gribe direkte ind i miljøsektoren.
Life har været en meget, meget stor succes, idet det indgår i Unionens programmer, som holder liv i talrige projekter, langt flere end de disponible bevillinger, og dets betalingsbevillinger udnyttes 98 %, ja sågar 100 %. Det særlige ved dette redskab er, at det finder anvendelse i forbindelse med udarbejdelsen af de overordnede retningslinjer for miljøpolitikken. Det består af tre store dele: et første program, Life-Natur, et andet, Life-Miljø, og et tredje, Life-Tredjelande. Fordelingen af bevillingerne er fastlagt som følger: 47 % til Life-Natur, 47 % til Life-Miljø, 6 % til Life-Tredjelande.
Life-Natur ledsager i det væsentlige de EU-politikker, der har at gøre med forsvar af biotoper, med bevarelse af arter, med iværksættelse af EU-direktiver, i særdeleshed dem, der beskytter trækfugle, eller med direktivet Natura 2000 og med beskyttelse af forskellige arters levesteder.
Life-Miljø er mere orienteret mod, hvad man kunne kalde byøkologi og industripraksisser, især de såkaldte rene praksisser og rene teknologier. De aktioner, der iværksættes inden for denne ramme, dækker et bredt spektrum, idet de går fra vandpolitik til kampen mod forurening af atmosfæren. Life-Tredjelande var et tilbud til de lande, som kandiderer til at blive optaget i Den Europæiske Union, så de kan forberede sig på at indføre EU-normerne inden for miljøområdet.
Der er flere formål med dette nye program. Det drejer sig ikke om at lave radikalt om på dets indhold, men om at revidere dets forordning. Eksperterne og den analyse, der er lavet af disse programmer, og som er meget positiv, hvad angår deres indflydelse og deres betydning, peger imidlertid på nødvendigheden af at gøre mere ud af at udnytte resultaterne, benytte dette instrument noget mere, når vi udarbejder vores regelsæt og vores europæiske politikker, og, mere generelt, forøge den del af bevillingerne, der er afsat til ledsageforanstaltninger: gøre redskabet kendt, udbrede kendskabet til de gode praksisser, udveksle, gøre et stykke sammenfattende arbejde. Dette er stort set grunden til, at forordningen opererer med, at bevillingerne, som er afsat til ledsageforanstaltninger, stiger fra 3 % til 5 %.
Selve forordningen søger at omlægge prioriteringerne, sprede dem noget mindre, gøre dem mere læselige for de operatører, der skal træde til. Det er derfor, de store retningslinjer for Life inden for hver enkelt sektor er blevet strammet lidt op. Alligevel har man fremsat den tanke, at der skal være retningslinjer, som kan gøre det nemmere for ophavsmændene til projekterne at læse de konkrete prioriteringer på hvert enkelt område.
Iværksættelsen af Life sker gennem Kommissionens tjenestegrene med hjælp fra et forvaltningsudvalg sammensat af repræsentanter for Rådet og med hjælp fra eksperter. I forlængelse af de mange debatter, Parlamentet har ført om den budgetmæssige gennemførelse af de europæiske programmer, vil jeg fremhæve, at der ikke i forbindelse med dette program har været rettet henvendelse til noget bureau om teknisk assistance. Det er tekniske eksperter, som har støttet Kommissionens tjenestegrene, og jeg tror, alle kan være godt tjent med denne metode og med den stringens, Kommissionen således lægger for dagen i denne sag.
Det korte af det lange er, at min betænkning og forslagene fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse i en vis forstand følger Kommissionens lange perspektiver. Jeg håber, vores ændringsforslag bliver positivt modtaget af kommissæren. Jeg vil måske uddybe på to områder. For det første er det mit ønske, at der refereres mere eksplicit til en bæredygtig udvikling og ikke blot til miljøpolitikken. Som De ved, er der tale om en betydelig begrebsmæssig glidning, eftersom den introducerer en social dimension, en dimension om menneskelig udvikling. Endvidere må jeg insistere på, at der ofres særlig opmærksomhed på spørgsmålet om jobskabelse. Vi håber meget, at de nye miljøpraksisser og - teknologier vil medføre, at der skabes nye jobs. Det er vores ønske, at Life-instrumentet bliver lidt mere opmærksom på de sociale konsekvenser med en ganske særlig opmærksomhed på beskæftigelsen.
Endelig, for så vidt angår budgettallene - en diskussion, der altid er skarp og delikat - havde fru Marinucci, som var ordfører for Life II, foreslået Parlamentet, som fulgte hende, et beløb på ECU 800 millioner over en periode på fire år. Jeg er mere beskeden end hun, idet jeg stiller forslag om et beløb på ECU 850 millioner over fem år, hvilket på årsbasis bliver en lille smule mindre end det, hun bad om, men lidt mere end det, Rådet havde bevilget dette program.
Jeg ønsker derfor, at Parlamentet følger mig i dette forslag, som nogle sikkert synes er lidt beskedent, eftersom visse ændringsforslag kræver mere, og som andre måske vil finde for ambitiøst i betragtning af Unionens krav til budgettet. Men jeg tror, her er tale om en gylden middelvej, som vil kunne få bred tilslutning i Parlamentet.

van Dam
Fru formand, allerførst vil jeg give Kommissionen en kompliment for den måde, hvorpå den har inddraget den eksterne vurdering af Life II-programmet i udarbejdelsen af dette forslag om Life III. Resultatet er tydeligt. Der foreligger et kvalitativt godt forslag.
Som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser har jeg begrænset min udtalelse til de eksterne virkninger af Life-programmet. Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser havde gerne set en let forskydning til fordel for de tredjelande, som deltager i dette program. Ordføreren, fru Lienemann, ville desværre ikke overtage dette i Miljøudvalget. I hvert fald håber jeg, at budgettet for tredjelandene vil blive anvendt fuldstændigt.
Desuden anmodede Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om, at der blev taget tilstrækkeligt hensyn til grænseoverskridende aspekter. Dette genfinder jeg i forskellige ændringsforslag fra hovedordføreren. Jeg opfordrer dog til garanti for naturbeskyttelse, da jeg blev konfronteret med naturødelæggende følger af andre grænseoverskridende projekter. I den nederlandske provins Limburg findes et sådant projekt. Det grænseoverskridende aspekt må ikke blive et fremherskende kriterium. Det drejer sig i forbindelse med Life først og fremmest om et finansieringsinstrument for miljøet.
Så vil jeg lige fremsætte en kommentar til en række ændringsforslag fra ordføreren fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse. Jeg mener ikke, at midlerne anvendes optimalt, hvis alle hendes ændringsforslag vedtages. Det overrasker mig, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse er gået med til tilføjelser, som sigter mod at fremme beskæftigelsen gennem dette instrument.
Også i forbindelse med begrebet bæredygtig udvikling har jeg mine tvivl. Det ligner ved første øjekast et meget miljøvenligt begreb, men det bruges her til på en skjult måde at høste økonomiske fordele gennem Life. Dette er ikke berettiget. Hensigten med Life er og bliver bevarelse af miljø og natur. Eftersom økonomien på den ene side og miljøet på den anden side kæmper om forrangen, skal natur og miljø prioriteres. Jeg opfordrer derfor mine kolleger til at forkaste de »økonomiske« ændringsforslag såsom ændringsforslag 1, 4, 8, 15 og 25.

Schleicher
Fru formand, mine damer og herrer, miljøprogrammet Life er Den Europæiske Unions vigtigste instrument til finansiering af miljøprojekter. Det er udelukkende Europa-Parlamentets fortjeneste, at vi nu har fået et nævneværdigt beløb til rådighed for programmet på det europæiske budget, for de næste fem år er det trods alt ECU 613 millioner. Uanset hvor vigtige de mål for Life, som Europa-Kommissionen foreslår, er, anser jeg det set i lyset af problematikken og de prioriteringer, som Europa-Parlamentet også gentagne gange har krævet, for helt nødvendigt også at nævne målene luft- og vandforurening. Hvis der ikke blev taget højde for dem, ville det nemlig betyde, at projekter med denne målsætning i praksis ikke ville kunne få støtte i de næste fem år. Set i lyset af diskussionerne her i Parlamentet om klimakatastrofer og vandforurening kan det egentlig ikke gå an.
Det hænger også sammen med vores gruppes anliggende, som vi fremlagde allerede for fem år siden, nemlig at der kun skal gives støtte til projekter, som i forbindelse med den tekniske udvikling virkelig er nye, for baggrunden er den problematik, at der i bestemte regioner i Fællesskabet for tiden kan gives støtte til projekter, hvis tekniske stade i andre regioner allerede er en del af den tekniske hverdag. Set i lyset af de knappe midler bør det ikke være regelen fremover.
Alle projekter, som støttes inden for rammerne af Life, betragter min gruppe naturligvis som yderst vigtige, men også de mål, der er foreslået af Kommissionen, såsom starthjælp og samarbejdsinitiativer, kan vi støtte fuldt ud. Jeg synes imidlertid også, det er vigtigt, at man inden for denne ramme støtter initiativer, som sigter mod målrettet omdannelse og udvikling af arealer og deres udnyttelse, og som bliver nødvendige for at beskytte arter og biotoper. Det er fire forslag, som vores gruppe har fremsat, og jeg ville være taknemmelig, hvis de fik tilslutning.

Eisma
Fru formand, jeg var ikke enig med fru Lienemann, da hun talte om Blokland-betænkningen, men jeg er fuldstændig enig med hende som ordfører for Life III. Life III kommer snart, i år 2000. Det er en ny mulighed for at vise et Europa med et nyt miljø- og naturansigt, men det må man også betale for. Fru Lienemann nævnte et beløb på EUR 850 millioner for fem år. Det er også acceptabelt for os, men som det laveste, vi ville bede om. Vi vil bestemt ikke kunne gå under det, for de nuværende EUR 450 millioner er bestemt utilstrækkelige. Se blot på den snarlige udvidelse, så har vi absolut brug for mange flere penge for også at lade de nye medlemsstater deltage. Sammenlign nu dette beløb med disse enorme antal milliarder, som vi anvender på landbrugs- og strukturpolitikken. Så er dette jo et finansielt instrument for miljøet, som er temmelig tyndt.
Jeg synes også, at det er ærgerligt, at mit eget land, Nederlandene, generelt er progressivt, for så vidt angår miljøpolitikken, men vil nedsætte Life III. I hvert fald når vi tager i betragtning, at der allerede er brug for fra EUR 3-5 milliarder om året til Natura 2000, er dette nuværende disponible beløb på EUR 50 eller 60 millioner om året temmelig utilstrækkeligt.
Hvis miljøet og naturen nu virkelig ligger Europa på hjerte, må det være rede til at betale for det. Jeg appellerer derfor ikke blot til den nederlandske regering, men også til Rådet. Rådets repræsentant er desværre ikke til stede. Men alligevel appellerer jeg hermed til Rådet om at acceptere en forhøjelse af budgettet til Life III.

González Álvarez
Fru formand, som ordføreren og de andre talere vil erindre, er Life det eneste instrument, som udelukkende handler om miljøet. Det skal - som det hedder i de forslag, der er fremsat i et ændringsforslag fra Miljøudvalget - bidrage til en bæredygtig udvikling, men også til at få indarbejdet miljøpolitikkerne i Unionens andre politikker samt til ajourføring og anvendelse af miljølovgivningen.
Der skal også være konkret finansiering af Life. Budgetudvalget glæder sig over, at der ikke er et konkret forslag til Life-instrumentet, selvom det anerkender programmernes effektivitet, men det glæder sig over mangelen på et konkret forslag.
Vi har fremsat og støttet nogle ændringsforslag, som kommer med et konkret forslag til finansiering, ikke mindst i lyset af at man, som ordføreren udmærket husker, i den anden rapport fra Miljøudvalget har advaret mod den formindskede biodiversitet i Europa i den seneste tid.
Vi er også helt enige i Miljøudvalgets oplæg til en prioritering af de grænseoverskridennde, innovative og jobskabende forslag. Vi finder, at Life-instrumentet kan være med til at skabe beskæftigelse inden for miljøområdet. Der bør også i år 2002 udarbejdes evalueringsrapporter om Life I-, Life II- og Life III-projekterne, for det vil være den rette måde at gå i gang med Life IV på, så det får tilstrækkelig slagkraft.
Fordelingen af midlerne på de tre temaer Life-Natur, Life-Miljø og Life-Tredjelande - selvom ordføreren foreslår nogle ændringer - har mindre betydning. Det vigtigste er, at der er et tilstrækkelig stort beløb til at håndtere dem.

Kronberger
Fru formand, principielt må programmet Life vurderes positivt set ud fra et miljømæssigt synspunkt. Den vigtigste forudsætning for succes er, at programmet forsynes med tilstrækkelige økonomiske midler. Vi har imidlertid lige set med Altener II, at miljøprogrammer står først for, når der skal skæres i midlerne. Næsten alle former for miljøinitiativer skaber samtidig arbejdspladser. Det er enormt vigtigt, at ansøgerlandene deltager i Life-programmet. Det må imidlertid ikke glemmes, at vi i disse lande ikke altid møder tilstrækkelig vilje til at forbedre den samlede økologiske situation. Derfor skal Den Europæiske Union signalere over for disse lande, at deres egne anstrengelser inden for hele miljøbeskyttelsesområdet er en væsentlig forudsætning for tilnærmelse til og i sidste ende optagelse i Den Europæiske Union.
Netop i disse lande er der fare for, at der sker miljødumping både i industrien og i energiproduktionen. Den øgede information om Life-projekter og den dermed forbundne forhøjelse af budgetmidlerne fra 3 % til 5 % må også hilses velkommen.

Baldi
Fru formand, ærede kolleger, Life-programmet er Den Europæiske Unions vigtigste finansielle instrument til at fremme aktioner på miljøområdet. Det blev iværksat af Kommissionen i 1992, og det nærmer sig nu afslutningen på sin anden gennemførelsesfase, da afslutningen er planlagt til at finde sted den 31. december i år. Den pågældende forordning skal dække administrationen af programmets tredje fase for den næste femårsperiode, nemlig 2000-2004, og den planlagte finansbevilling beløber sig til EUR 613 millioner. Life er inddelt i tre interventionsområder, sådan som ordføreren mindede om, nemlig Life-Natur, der tager sigte på at beskytte plante- og dyreliv samt de naturlige levesteder, og som bidrager til gennemførelsen af Natura 2000-netværket; Life-Miljø, der tager sigte på at medtage miljøet i de andre politikker og på at anvende og opdatere miljøpolitikken på området; og Life-Tredjelande, der tager sigte på at yde teknisk bistand til Middelhavslandene og landene i Østersøområdet med henblik på indførelsen af de nødvendige administrative strukturer og på fastlæggelsen af politikker og handlingsprogrammer på miljøområdet.
Dette nye forslag til Rådets forordning er vigtigt, fordi det skal fokusere på prioriteringer som f.eks.: 1) at støtte de lokale myndigheder, når det gælder om at tage højde for miljøplanlægningen i den fysiske planlægning; 2) at fremme en bæredygtig udvikling og medtage miljøaspekterne i de industrielle aktiviteter; og 3) at uddele finansielle midler til naturbeskyttelse, andre aktioner og aktioner i de områder, der ligger ud til Middelhavet og Østersøen.
Særligt med hensyn til tredjelandene er det vigtigt at være mere opmærksom på deres muligheder og på deres instrumenter og økonomiske midler, eftersom eventuelle programmer, som vi fastlægger her i Europa, som bekendt ikke kan gennemføres, såfremt der i de andre stater og regeringer ikke er nogen medfinansieringsmuligheder.
Efter min mening er det dog nødvendigt at forlænge Life-programmets tredje gennemførelsesfase fra fem til syv år, med en tilsvarende forøgelse af de planlagte finansielle midler.

Bjerregaard
Fru formand, jeg vil gerne allerførst takke Miljøudvalget og navnlig ordføreren, fru Lienemann, for den opmærksomhed, som de har givet forslaget om en tredje etape af det finansielle instrument for miljøet, Life. Ordførerens betænkning og de bemærkninger, der er faldet her i aften, ligger på linje med Kommissionens primære mål, og mange af ændringsforslagene understreger de vigtigste træk ved Life. Jeg vil også gerne takke for de bemærkninger, der faldt om administrationen af ordningen i GD XI, ligesom jeg gerne vil takke hr. van Dam for bemærkningerne om den evaluering, der har ligget til grund for det forslag, vi behandler her i aften.
Life har mellem 1992 og 1998 haft betydelig succes i NGO'er, virksomheder, lokale myndigheder og tredjelande. Der er modtaget 8.500 forslag, hvoraf næsten en tredjedel opfyldte kravene. Omkring 1.300 projekter er blevet medfinansieret gennem et samlet EF-bidrag på 643 mio euro. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at understrege, at Life i budgetmæssig henseende har vist sig at være et uhyre effektivt værktøj. Alle de disponible ressourcer er blevet anvendt til værdifulde projekter. Som det nævnes i Kommissionens rapport i medfør af artikel 7, stk. 3, ville Life kunne bruge flere ressourcer op til og endog ud over det referencebeløb, der er opført for Life II. Det er derfor vigtigt, at vi gør alt, for at Life-ordningen sikres tilstrækkelige midler. Det er også vigtigt, at Life ikke kommer til at bøde, hvis det i fremtiden skulle blive nødvendigt med finansielle restriktioner, sådan som også mange af talerne har nævnt her i aften.
Det var selvfølgelig fristende at gå ind i flere detaljer af forslaget, men det skal jeg afholde mig fra og i stedet nøjes med at sige, at det er mig en glæde, at Miljøudvalgets synspunkter og de foreslåede ændringsforslag i vid udstrækning er i tråd med målsætningerne. Derfor kan Kommissionen også acceptere 31 ud af de 47 ændringsforslag, enten i princippet, delvist eller fuldstændigt. Jeg ser med interesse, at Miljøudvalget går ind for en forhøjelse af Life-budgettet, endog ud over det beløb, Kommissionen har anført i finansieringsoversigten for den foreslåede forordning. Men som De ved, accepterer Kommissionen ikke, at der anføres et referencebudget i selve teksten til forordninger om finansielle programmer. Ændringsforslag 33, 46 og 47 kan derfor ikke accepteres. Og Kommissionen kan heller ikke acceptere ændringsforslag 12 om et tillægsbudget for de central- og østeuropæiske lande. Dette spørgsmål berører jo sådan set alle de fællesskabsinstrumenter, som kandidatlandene har adgang til, og kan kun behandles inden for rammerne af associeringsaftaler.
Hvad udvalgsprocedurerne angår, holder Kommissionen sig indtil videre til afgørelsen fra 1987. Der kan foretages ændringer på et senere tidspunkt, når der er truffet en endelig afgørelse om det nye komitologiforslag, og derfor afviser vi ændringsforslag 37. Nogle af ændringsforslagene går ud på at udvide anvendelsesområdet for Life-Nature og Life-Miljø. Dette ville stride mod ønsket om at koncentrere forslagene til de områder, hvor Life har størst merværdi. Ændringsforslag 39, 40 og 41 afviser vi derfor. Ændringsforslag 42 ville betyde en radikal ændring af formålet med forberedende projekter, som er at udvikle nye tiltag på miljøområdet, og derfor accepterer vi ikke disse ændringsforslag.
Så er der en del af ændringsforslagene, der går ud på, at Parlamentet skal have forelagt diverse rapporter. Kommissionen er rede til at give Parlamentet alle de oplysninger, der kræves til en effektiv overvågning af programmet, men dette bør ikke føre til en kraftig stigning i antallet af rapporter, der skal forelægges Parlamentet. Det ville rent faktisk betyde en yderligere belastning af de begrænsede personaleressourcer. Derfor er vi ikke enige i ændringsforslag 31, 19 og 32. Jeg vil nemlig gerne understrege, at personaleressourcerne til forvaltning af Life-ordningen er begrænsede. Navnlig vil forvaltningen af projekter i tredjelande kunne blive problematiske i de kommende år, hvis der ikke bliver adgang til flere ressourcer, og vi ser det selvfølgelig som en fordel, hvis der kom flere ressourcer. Der forventes nemlig stigende deltagelse fra de central- og østeuropæiske lande i Life-Nature og Life-Miljø. Accepterer vi yderligere administrative opgaver, ville det være ensbetydende med, at vi skulle begrænse de ressourcer, der kræves til en forsvarlig forvaltning af ordningen, og det kan Kommissionen ikke acceptere, og da slet ikke på dette tidspunkt, hvor vi har haft så mange drøftelser med Parlamentet om netop denne problemstilling. Derfor accepterer vi ikke ændringsforslag 13, 14, 36 og 45 af tekniske årsager.
Afslutningsvis vil jeg gerne fremhæve, at jeg glæder mig over fru Lienemanns betænkning. Størstedelen af ændringsforslagene bidrager nemlig til at styrke Life-strategien. Jeg er overbevist om, at Fællesskabet har haft gavn af de allerede gennemføre Life-projekter, og dette potentiale med den nye forordning vil kunne udnyttes fuldt ud i årene mellem 2000 og 2004.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Bjerregaard.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Miljøledelse og miljørevision
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0139/99) af Valverde López for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Rådets forordning (EF) om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (KOM(98)0622 - C4-0683/98-98/0303(SYN)).

Valverde López
Fru formand, jeg vil først og fremmest lykønske Europa-Kommissionen med dette forslag til revision af den forordning, der regulerer miljørevisionen, og som blev vedtaget i 1993, hvilket afspejler, at arbejdet i Kommissionen går godt.
Efter at programmet nu har været i gang i mere end fem år og efter at have evalueret, hvordan forordningen har fungeret i de forskellige medlemslande, er man kommet med et nyt forslag, hvis hovedlinjer jeg som ordfører fuldt ud kan støtte.
Jeg benytter lejligheden til at takke fru Graenitz, som har været stedfortrædende ordfører for Den Socialdemokratiske Gruppe, for hendes gode vilje til at samarbejde og til at få skabt en fælles platform for mange af ændringsforslagene. Hun har også selv fremsat nogle interessante ændringsforslag, som jeg har kunnet acceptere uden problemer.
De ændringsforslag, som Miljøudvalget fremsætter, drejer sig hovedsageligt om en uddybning og udvidelse af anvendelsesområdet. Det var nødvendigt og planlagt i den tidligere forordning, for de pilotforsøg, som man har gennemført i de forskellige medlemsstater inden for forskellige industrisektorer, har haft stor succes, f.eks. det pilotforsøg, der er gennemført inden for turistsektoren i Spanien, eller dem, der er gennemført i nogle offentlige forvaltninger, inden for transportsektoren, universiteterne etc.
Andre af ændringsforslagene går ud på at gøre disse miljørevisionsrapporter mere attraktive for virksomhederne. Der er også ændringsforslag, der går ud på at undgå, at der sker overlapning med ISO-standarderne. Vores forordning skal være mere dybtgående, mere avanceret end de internationale standarder, selvom den grundlæggende set er baseret på de samme standarder.
Vi har også i tråd med Europa-Kommissionens forslag søgt at skabe bedre faciliteter for de små virksomheder, og vi foreslår også, at systemet decentraliseres på regionalt og endog lokalt niveau.
Inden for et andet område tillægger vi det, som vi også gjorde det i betænkningen fra 1993, stor betydning, at den offentlige evalueringsrapport, som virksomhederne skal lave, bliver mere standardiseret og gennemskuelig, og vi ønsker ligeledes, at verifikatoren skal spille en større rolle. Og her er vi, fru kommissær, løbet ind i et problem, et fortolkningsproblem, som har overrasket os.
Vi troede, at forordningens ånd og bogstav indebar, at verifikatorerne skulle være enkeltpersoner. Det medfører krav om videreuddannelse og erhvervserfaring og en konkret kvalifikation, og de er underlagt det traditionelle ansvar, som gælder for liberale erhvervsdrivende: professionelt ansvar, administrativt ansvar samt civilt og strafferetligt ansvar. Og til vores overraskelse ser det ud til, at nogle medlemsstater har fortolket verifikatorens rolle og udvidet den til juridiske personer. Jeg finder virkelig, at dette vil være en mistolkning af betænkningen. Jeg beder medlemsstaterne om at checke denne rapports anvendelsesområde for at se, om der er sket en fordrejning af ånden i denne betænkning.
Og på den anden side mener jeg, fru formand, at man skal komme med to politiske budskaber.
Kommissionens evalueringsrapport viser os, at nogle lande - og det er nødvendigt at nævne dem og hæve anonymiteten - konkret Portugal og Grækenland - endnu ikke har fået iværksat deres verifikationsstruktur. Jeg mener, at det er nødvendigt at tage direkte skridt over for myndighederne i disse lande og også støtte dem, hvis det er nødvendigt, for at man snarest normaliserer og anvender denne forordning om evaluering af virksomhedernes miljøpåvirkninger i alle landene.
Og så er der andre lande, hvor man kun har registreret meget få virksomheder, der deltager, som det er tilfældet med så betydningsfulde lande som Belgien, Frankrig og Italien. Det er overraskende, at antallet af virksomheder, som har tilsluttet sig denne forordning, er så lavt. Jeg tror, at der er behov for tilskyndelsesinitiativer, for fælles arbejde, for støtte, og muligvis en bedre oplysning til virksomhederne.
Og det andet politiske budskab på dette tidspunkt er, fru kommissær - og jeg tror, at De er helt enig - at man i udvidelsesforhandlingerne med de østeuropæiske lande skal være meget opmærksom på den overgangsstøtte, som man skal give disse lande, for at de kan tilslutte sig denne ordning og egenkontrol
Mange tak, fru formand, for Deres tålmodighed.

Graenitz
Fru formand, først vil jeg gerne gengælde ordførerens tak og ros. Det har været et meget behageligt samarbejde. Jeg håber, at vi kan være meget tilfredse med resultatet. Jeg håber også, fru kommissær, at De kan godtage en række ændringsforslag, som Miljøudvalget har vedtaget, og at Parlamentet også vedtager disse forslag i morgen.
Jeg tror, at vi nu med Amsterdam-traktaten, hvor det drejer sig om at lade miljøpolitikken influere på alle områder, hvor det drejer sig om virkelig at nå frem til en bæredygtig udvikling af Den Europæiske Union, har brug for mange instrumenter for at kunne realisere det. Den forbedrede version af EMAS er et af disse instrumenter, som især sætter virksomheder i stand til at beskytte miljøet i en win situation og nedbringe omkostningerne. Denne mulighed tror jeg også man må gøre langt mere kendt, udbrede den langt mere. Mit lille land er det land, der forholdsmæssigt har flest EMAS-certificerede virksomheder. Jeg har besøgt nogle af dem og virkelig kunnet konstatere, med hvilken entusiasme personalet, lederne og i sidste ende også indehaverne eller aktionærerne går ind for EMAS, fordi det ikke kun er en fordel for miljøet.
De ændringer, som hr. Valverde har anført, er altså sikkert ændringer, som skal gøre programmet mere attraktivt. Det vil være nødvendigt, også inden for det, som virksomhederne allerede har opfyldt som foregangsmænd forud for miljølovgivningen, at medlemsstaterne anerkender dette, og at der måske alligevel skabes muligheder, når offentlige ordrer skal fordeles.
Der er imidlertid et punkt, hvor jeg ikke var enig med ordføreren, men som er meget vigtigt for min gruppe, ud over arbejdstagernes deltagelse, nemlig begrebet best available technology . Denne best available technology har vi her i Parlamentet defineret meget stærkt for industrien og også, hvilket jeg finder rigtigt, undtaget de små og mellemstore virksomheder. Nuvel, hvis vi ønsker, at EMAS skal blive udbredt, og at andre brancher end industrivirksomheder eller meget store institutioner skal EMAS-certificeres, må vi bruge best available technology på en anden måde. Hvorfor tænker vi altid kun på industrien? Også en hotelvirksomhed har best available technology for spildevandet. Også en transportvirksomhed har »best available technology« for den logistik, som denne virksomhed arbejder med. Jeg tror, at vi netop for at nå målet om bæredygtig udvikling, men også for at nå Kyoto-målet, må gå endnu længere på dette område. Jeg håber meget, at netop dette forslag fra min gruppe, nemlig at vi indskriver best available technology i denne EMAS-lov, vil få tilslutning i morgen.

Schnellhardt
Fru formand, mine damer og herrer, jeg følte mig lidt amputeret, for mine briller var blevet væk. Målet for den europæiske miljøpolitik, at sikre en bæredygtig udvikling på et højt miljøbeskyttelsesniveau, skal ikke kun nås med ordensrettens klassiske instrumenter. Konstateringen i det femte miljøhandlingsprogram, at industrien ikke kun må være en del af problemet på miljøområdet, men også skal være en del af problemets løsning, er nu som før aktuel, og et alternativ til miljøordensretten er miljørevisionsprogrammet, som vi diskuterer i dag. Den frivillige gennemførelse - det lægger jeg særlig vægt på - af miljøledelsessystemer og miljørevision giver virksomhederne mulighed for at leve op til miljøkravene på en fleksibel måde.
Den hidtidige forordning har, som vi har hørt flere gange i dag, vist sin berettigelse, især i industrivirksomheder, og vi kan også konstatere - her må jeg modsige Dem lidt - at 75 % af de virksomheder, som deltager i miljørevisionen, kommer fra Tyskland. Jeg har også besøgt virksomhederne, og jeg kan fortælle Dem - en liste fra Kommissionen - også jeg har set, hvordan folk ude i virksomhederne gjorde sig umage, men under enkle betingelser, sådan som de står i miljørevisionsprogrammet nu.
Jeg synes, det er godt, at vi nu får servicesektoren med. Men jeg tror også, vi må se et andet problem i øjnene, nemlig at vi må motivere de små og mellemstore virksomheder til også at tage disse ting op og gennemføre dem. Samtidig skal vi være opmærksomme på, at de krav, som vi stiller, ikke overstiger de små og mellemstore virksomheders muligheder, ellers løber vi følgende risiko - de små og mellemstore virksomheder har sagt til mig, at så deltager de ikke i miljørevisionsprogrammet, så gennemfører de bare ISO 14001, og så har vi ikke nogen miljørevision. Så ville vi igen have besluttet noget herligt her i Parlamentet, som aldrig blev ført ud i praksis.
Jeg tror, at også diskussionen i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har vist dette. Jeg ser, hvordan det bliver praktiseret, at vi vil involvere interesserede kredse. Det drejer sig om en virksomhed, som interesserer sig for, at den producerer miljøteknik. Eller når vi fastsætter, at den tilgængelige teknologi skal gælde - for mig er det et begreb, fru Graenitz, som overhovedet ikke har noget at gøre i lovgivningen, fordi det ændrer sig hver uge, og så skulle man hele tiden definere det på ny. Det kan De ikke definere en gang for alle. Vi standser ikke ved en teknologi. Den udvikler sig videre, og den er ikke altid det, som er gunstigt!
Jeg vil gerne endnu en gang appellere til, at vi forsøger at korrigere forslagene lidt mere, for vi har brug for en bred deltagelse. Det får vi ikke med det, som foreligger nu. Det gør jeg Dem opmærksom på!

Riis-Jørgensen
Fru formand, jeg vil gerne takke Valverde López for en glimrende betænkning om et meget komplekst emne. Jeg synes, det er vigtigt - som også hr. Schnellhardt understregede - at vi skal sikre, at EMAS er et brugbart stykke værktøj for vores virksomheder her i Europa. Vi skal passe på, at den gode miljørigtige vilje ikke gør EMAS uspiselig for de små og mellemstore virksomheder. Man må gøre sig klart, at det er frivilligt, om man vil deltage i EMAS-ordningen. Man skal derfor ikke misbruge den til at prøve at lave skrappere miljølovgivning for virksomhederne. Det er vigtigt, at denne ordning bliver så fleksibel og så ubureaukratisk som muligt. Ellers får vi under ingen omstændigheder de små og mellemstore virksomheder eller andre til at deltage i den.
Så vil jeg gerne have lov til at kommentere nogle ændringsforslag. Først er der ændringsforslag 24, 28 og 29. Jeg håber meget, at mine kolleger - og også Kommissionen - vil tage vel imod dem. Så vil jeg gerne fremhæve ændringsforslag 23. Vi i Den Liberale Gruppe går imod dette forslag, da det vil give lov til at bruge EMAS-logoet på produkter og emballager. Jeg mener, at dette vil undergrave alt det arbejde, vi tidligere har foretaget og er i færd med at foretage på mærkningsområdet, og hverken gavner forbrugerne eller erhvervslivet. Så hørte jeg mine østrigske kolleger diskutere best available technology (BAT). Vi har i Den Liberale Gruppe bedt om delt afstemning om de ændringsforslag, der omhandler dette begreb, da vi ikke kan støtte, at BAT bliver medtaget i EMAS. Hvis man indfører BAT i denne lovgivning, vil man kun gøre ordningen endnu mere uacceptabel for virksomhederne. På nuværende tidspunkt er Kommissionen kun ved at udarbejde BAT-noter til de virksomheder og brancher, der skal have en lovpligtig IPPC-godkendelse, og selv disse noter er ikke færdige før 2004, så derfor tager vi afstand fra det.

González Álvarez
Fru formand, vi er enige i det forslag, som hr. Valverde López har fremsat til revision af forordningen om de virksomheder, der frivilligt tilmelder sig denne miljøledelses- og miljørevisionsordning, som endnu ikke er tilstrækkelig udbredt, og vi er også enige i hans foreslåede udvidelse af målsætningerne for anvendelse af nogle renere teknologier, for forebyggelse af miljøforurening inden for virksomhedernes rammer, for forebyggelse af miljøulykker og substitution af stoffer eller produkter eller transportveje, som er forurenende.
Det forekommer os, at man for at udarbejde en miljøerklæring som den foreslåede bør informere alle og tillade, at arbejderne deltager. Der er også tale om et fundamentalt forslag, når han foreslår, at forbrugerne og kunderne i fremtiden skal deltage i arbejdet i de virksomheder, der træffer disse foranstaltninger, og om nødvendigheden af en almen information om de evalueringer, der foretages, og om de virksomheder, der bidrager til disse projekter.
Det ville også være godt, hvis der, som ordføreren foreslår, var skattefordele for disse virksomheder, især de små og mellemstore virksomheder - som har vanskeligheder med at anvende de bedste teknologier - og også give disse små og mellemstore virksomheder en fortrinsret til finansiering, for i henhold til Eurostat hidrører størstedelen af den beskæftigelse, der er blevet skabt i Europa, fra de små og mellemstore virksomheder, mere end 85 %.
Vi tror, at vi, hvis man gør det nemmere for disse små og mellemstore virksomheder at komme med i ordningen, også vil være med til at skabe beskæftigelse.

Schleicher
Fru formand, mine damer og herrer, den foreliggende ændring skal gøre miljørevisionen, som jo er frivillig og også skal blive ved med at være frivillig, mere attraktiv for virksomhederne. Denne målsætning tror jeg vi alle er enige om. Miljørevisionen er efter store betænkeligheder i starten blevet en regelret slager i industrien der, hvor den bliver brugt, og for Tyskland kan jeg sige, at tallene taler for sig selv. I absolutte tal ligger Tyskland i spidsen med antal deltagende virksomheder, selvom det kun er 1 % af alle virksomheder. Men målt på andel af befolkningen ligger Østrig i spidsen, det vil sige, Østrig er jo mindre, og deraf kommer måske den misforståelse, som blev antydet før.
Med stor afstand følger derefter Danmark og Sverige. Der findes ganske vist en række medlemsstater, hvor miljørevisionen så godt som ingen rolle spiller, det har ordføreren Valverde López allerede antydet. Det er altså meget vigtigt at give nogle principielle incitamenter, så det bliver virkelig interessant for stadig flere virksomheder at indføre miljørevisionen, især også for små og mellemstore virksomheder - det er vi vist også enige om alle sammen - som jo antalsmæssigt har stor betydning. Dette er ganske særligt vigtigt, fordi den internationale norm ISO 14001, som hr. Schnellhardt allerede har nævnt, udgør en vis konkurrence og kunne medvirke til at udhule ordningen.
En række af vores forslag, som også er fremsat af vores gruppe, er blevet vedtaget med flertal i udvalget. Jeg må imidlertid sige, at der også blev vedtaget en række ændringsforslag i udvalget, som efter vores opfattelse modarbejder målsætningen og ligefrem snigløber målet. Hvis vi nu pludselig begynder at fastlægge normer, er der ikke tale om frivillighed længere, virksomhederne skal tværtimod anspores til at yde mere på de pågældende områder, end der kræves i loven. Det er jo det, der er incitamentet. Hvis jeg nu fastsætter faste normer, er det ikke længere en frivillig miljørevision, så er det en vanskelighed for nogle virksomheder at leve op til målet. Jeg må helt åbent sige, at hvis de ændringsforslag, som modarbejder målsætningen, går igennem, må jeg for mig selv og en række kolleger sige, at så kan vi ikke stemme for betænkningen. Vi ønsker, at frivilligheden bevares, og at incitamenterne styrkes, at administrationen reduceres, det vil sige, at der ikke kommer flere pålæg, men at det bliver bedre. Jeg kommer fra Bayern, og jeg kan sige, at de tyske virksomheder har gennemført flest miljørevisioner, netop fordi incitamentet virkelig har virket her. Jeg ville ønske, at det kunne gå ligesådan i andre medlemsstater.

Estevan Bolea
Fru formand, jeg vil også godt sige til kommissæren - som hr. Valverde har gjort det - at forordningen er blevet forbedret meget. Denne anden udgave er meget bedre. Især bilag VII, som er nyt, og som drejer sig om en indledende evaluering, som efter min mening - og jeg har arbejdet meget inden for dette område - er grundlaget for en god indførelse af et ledelsessystem. Jeg vil tro, at det betyder 80 %, og før fandtes det ikke.
Men jeg synes ikke, mine damer og herrer, at De tager hensyn til, hvordan industrierne fungerer. Der er hundredevis af virksomheder, der som i resten af verden følger ISO 14001, og som er certificeret. Og så er der nogle få - meget få - som er tilmeldt EMAS-ordningen. Hvorfor er der så få? Selv i Tyskland, hvor der er 2.000, udgør de en meget lille procentdel af de store virksomheder. Årsagen er, at ordningen er utrolig kompliceret. Fru kommissær, jeg tror, at hele verifikationsbehandlingen kunne forenkles lidt. Hvorfor er der så mange verifikatorer i Tyskland? Fordi de er fysiske personer, og som hr. Valverde har nævnt det, akkrediterer akkrediteringsorganerne i mange lande næsten kun forsikrings-eller standardiseringsselskaber, og dette vanskeliggør den komplekse behandling meget.
Jeg håber, at situationen vil blive forbedret, når denne nye version bliver en realitet. Men jeg er bange for, at størstedelen af virksomhederne fortsat vil blive certificeret i henhold til ISO 14001 og miljørevisionerne foretaget i henhold til ISO 14010 og 14011, for det er meget mere praktisk, meget mere brugbart, og det vil i bund og grund komme ud på et, for 80 % af EMAS-ordningen er ISO 14001. Resten er jo den verifikation, som kommissæren skal forenkle.

Bjerregaard
Fru formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke Miljøudvalget og specielt ordføreren, hr. Valverde López, for den indsats, der er gjort for at sikre hurtige fremskridt med dette forslag, der reviderer den gældende EMAS-ordning. Vi taler jo - som det har været fremhævet - om et frivilligt markedsinstrument, der har til sigte at forbedre erhvervslivets miljøindsats. Men jeg skal ikke repetere forslaget. Der har været mange udmærkede indlæg om det, så jeg vil i stedet koncentrere mig om de 65 ændringsforslag, som er fremsat. 20 af disse ændringsforslag kan accepteres fuldstændigt eller delvist af Kommissionen. Kommissionen kan navnlig godkende ændringsforslag 1, 4, første del, og 26, anden del, fordi vi faktisk synes, at de hjælper med til at gøre Kommissionens forslag mere tiltrækkende for erhvervslivet. Så er der ændringsforslag 18, anden del, og 51, de sikrer ligeledes troværdigheden af EMAS, og de kan derfor også støttes.
Ordningens sammenlignelighed og overensstemmelse medlemsstaterne imellem er også af stor betydning, og derfor kan ændringsforslag 34 og 43, der viser Parlamentets støtte, accepteres. Andre ledende principper for forslaget er forståelighed, klarhed, gennemsigtighed og subsidiaritet. Ordføreren, hr. Valverde López, var netop inde på problemet med at gøre ordningen tilstrækkelig kendt, og her er både forståelighed, klarhed, gennemsigtighed og subsidiaritet vigtig. Derfor kan Kommissionen i princippet støtte ændringsforslag 5, 8, 11, 20, 21, 24, 27, 42, 45, 48 og 61, fordi vi i høj grad synes, at de støtter disse aspekter.
Vi kan ikke acceptere de andre ændringsforslag. For de vigtigste af disse ændringsforslags vedkommende skal jeg nu sige lidt om Kommissionens begrundelse for ikke at kunne acceptere dem. Eftersom EMAS er et frivilligt instrument, så er det væsentligt, at det er logisk struktureret og forståeligt, og derfor kan vi ikke støtte ændringsforslag 7, 12, 13, 14, 36, 41, 44, 53, 54, 59, 64 og 65, fordi de gentager elementer, der allerede er dækket af teksten, især i bilag I A. Støtte og tilskyndelse til organisationer om at deltage i EMAS er medtaget i forslaget og udbygget i de godkendte ændringsforslag, som jeg lige har nævnt. Ændringsforslag, som mindsker kravene for SMV'er, kan ikke accepteres. Forslaget er blevet udarbejdet sådan, at det skal kunne bruges af virksomheder af enhver størrelse. SMV'erne selv har det synspunkt, at de ikke ønsker nogen ordning på et lavere niveau, fordi de er bange for, at den vil være mindre værdifuld på markedspladsen. Derfor støtter vi ikke ændringsforslag 2, 52 og 56.
EMAS-ordningens merværdi for miljøet sammenlignet med ISO 14001 er et væsentligt træk i forslaget, som man også har været inde på i debatten. Derfor støtter Kommissionen ikke ændringsforslag 16, 17, 52 og 63, fordi de svækker gennemsigtigheden af og kontrollen med data om miljøresultater ved at forlænge valideringshyppigheden. Et vigtigt element i forslaget er udvidelsen af EMAS-ordningens anvendelsesområde, så den dækker alle erhvervssektorer. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere de ændringsforslag, der kun vedrører en enkelt sektor, såsom ændringsforslag 7, 12 og 25, der kræver, at organisationer anvender den bedst tilgængelige teknologi, og jeg kan da også forstå, at det har der været delte meninger om her i Parlamentet.
Som direktiverne om offentlige udbud ser ud i øjeblikket, kan ændringsforslag 26, første del, og 30 ikke accepteres. Jeg har dog personligt en del sympati for tankegangen bag ændringsforslagene, og den videre udvikling på dette område kunne få os til at tage sagen op igen i fremtiden.
Kommissionen er overbevist om, at denne tekst i sin forbedrede udgave med tilføjelse af de af Parlamentets ændringsforslag, der er accepteret i dag, giver et effektivt og afbalanceret instrument til at forbedre de økonomiske aktiviteters miljøresultater overalt i Unionen, og med disse bemærkninger, fru formand, vil jeg gerne igen takke ordføreren, hr. Valverde López, og Miljøudvalget for deres arbejde.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Bjerregaard.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Forureningsrelaterede sygdomme
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0167/99) af Cabrol for Europa-Parlamentets delegation i Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af et EF-handlingsprogram vedrørende forureningsrelaterede sygdomme som led i indsatsen inden for folkesundhed (1999-2001) (3603/99 - C4-0125/99-97/0153 COD).

Cabrol
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, tillad mig at begynde med en kort historisk fremstilling. På sit møde den 11. marts 1998 udtalte Parlamentet sig i forbindelse med førstebehandlingen af Europa-Parlamentets og Rådets forslag til beslutning om vedtagelse af et EU-handlingsprogram om forureningsrelaterede sygdomme. Jeg skal minde om, at dette program ikke går ud på direkte at bekæmpe udslip af forurenende stoffer, men at sigtet med det er at lave en opgørelse over vores viden, ved at indsamle alle data vedrørende sygdomme, der har forbindelse med forurenende stoffer, samt at registrere disse forurenende stoffer med henblik på at overveje forebyggende aktioner. Dette program henvender sig til de medlemsstater, som skal modtage disse data, og til borgerne i Den Europæiske Union, så de kan beskytte sig bedst muligt mod de forskellige former for forurening.
Efter denne førstebehandling foreslog Parlamentet et antal ændringer, som Rådet tog stilling til, før det fremsatte en fælles holdning. Parlamentets formand meddelte under mødet den 18. juni 1998, at han havde modtaget denne, og i det store hele forekom denne fælles holdning at være tilfredsstillende. Ikke desto mindre vedtog Parlamentet 14 ændringsforslag til denne tekst. I brev af 18. december 1998 meddelte Rådet, at det ikke så sig i stand til at godtage alle Parlamentets ændringsforslag. Formanden for Rådet indkaldte derfor, i forståelse med Parlamentets formand, til et møde i Forligsudvalget den 4. februar 1999.
Denne forligsprocedure var relativt vanskelig, fordi Rådet ikke har vist nogen udtalt interesse for dette program. Alligevel opnåede Parlamentets delegation efter tre trepartssamtaler med det østrigske og det tyske formandskab at blive imødekommet i forhold til en stor del af sine ændringsforslag, som vi vil klassificere som følger, afhængigt af deres sigte. Ud af tre ændringsforslag vedrørende tilsyn med programmet er to blevet accepteret, som sikrer, at programmet løbende bliver evalueret, at Kommissionen udarbejder en rapport det sidste år, programmet løber, samt at de fremtidigt påtænkte aktioner finder sted.
Man har ligeledes accepteret, at programmet udvides med en politik for forebyggelse og forståelse af risici, ligesom man har accepteret, at det er et supplement til andre sundhedsprogrammer, og om dette forhold skal Kommissionen udarbejde en årlig beretning. Ydermere har Rådet godkendt princippet om, at offentligheden skal informeres. Denne information skal ganske vist foregå via fagfolk, men den skal indeholde visse meget vigtige punkter, såsom forureningsrisikoen for fødevarer. Man har godkendt igangsættelsen af epidemiologiske undersøgelser, og endelig er visse dele af Rådets tekst, som var uforståelige, blevet tydeliggjort.
Hvad angår komitologien, gjorde et kompromis betragtningen mere acceptabel og enkel. Desværre er der et vist antal ændringsforslag, som ikke er blevet accepteret, især hvad angår programmet til forebyggelse af forureningsrelaterede allergier, og Parlamentets delegation måtte specielt konstatere, at Rådet stod fast med henblik på programmets finansielle ramme. Vi havde bedt om ECU 7 millioner i stedet for 3, 9 millioner. Det viste sig, at flere delegationer fra Rådet, under indtryk af forhandlingerne om Agenda 2000, havde modtaget instruks om ikke at gøre nogen som helst indrømmelser i budgetspørgsmålet. Parlamentsdelegationen har beklaget denne situation, men accepterede beløbet i den fælles holdning under forudsætning af en fælles erklæring fra de tre institutioner til Kommissionens forslag om at vedtage et nyt rammeprogram for folkesundhed, efter at Amsterdam-traktaten var trådt i kraft. Denne erklæring lyder som følger: »Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen erklærer, at de, blandt de spørgsmål, der trænger til at blive behandlet i forbindelse med fremtidige sundhedsprogrammer, vil vise sjældne sygdomme og forureningsrelaterede sygdomme særlig opmærksomhed og tage passende højde for de nødvendige budgetmæssige implikationer heraf.«
Konklusionen er, at delegationen anser resultaterne af denne forligsprocedure for at være positive. Dette program er sammen med programmet vedrørende sjældne sygdomme det sidste i en række af programmer om folkesundhed. Følgelig anbefaler delegationen, at Parlamentet vedtager forslaget til lovgivningsmæssig beslutning i overensstemmelse med teksten i det fælles projekt, som Forligsudvalget har godkendt.

Liese
Hr. formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne, også på vegne af min gruppe, udtrykke min tak og anerkendelse til ordføreren, hr. Cabrol, for hans forhandlingsledelse. Jeg tror, at det tema, det drejer sig om her, er et vigtigt tema, sammenhængen mellem miljøforurening og sundhed. Det er også et tema, som optager menneskene i Europa, og jeg har ikke meget tilovers for den opfattelse, at der bare er tale om overdreven ængstelighed.
Miljøforurening har indflydelse på sundheden, og det må vi fokusere stærkere på. Dette program kan imidlertid kun yde et meget beskedent bidrag. Det kan ikke løse problemet med miljøbetingede sygdomme, men kun udarbejde strategier eller hjælpe med til at udarbejde strategier. Vores gruppe har derfor fra begyndelsen af, i modsætning til Kommissionen og i modsætning til De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, været tilhænger af, at vi meget hurtigt har brug for et integreret program, som samler alle aspekter af den offentlige sundhed og også dette program. Derfor var vi også allerede under førstebehandlingen imod en løbetid på fem år og og for en løbetid på tre år. Vi var imidlertid ikke indforstået med, at man i den grad skærer i midlerne, som Ministerrådet desværre har foreslået og også fået gennemført, for med flere midler kunne man have udrettet mere i de første tre år, også som forberedelse til et omfattende sundhedsprogram.
Jeg beklager især, at de konkrete aktioner i bilaget, f.eks. på allergiområdet, er blevet slettet, og især beklager jeg og min gruppe, at selvhjælpsgrupperne ikke længere er udtrykkeligt nævnt, for jeg tror, at hvis Den Europæiske Union støttede selvhjælpsgrupperne og erfaringsudvekslingen mellem selvhjælpsgrupperne, ville vi få en ægte merværdi, og dette er desværre ikke længere nævnt udtrykkeligt i programmet. Jeg vil imidlertid gerne opfordre Kommissionen til inden for de muligheder, som programmet giver, at støtte netop de selvhjælpsgrupper, som arbejder med miljøbetingede sygdomme og bekæmpelsen af disse sygdomme.
Det er meget vigtigt for mig og min gruppe, at dette program ikke bare producerer talkirkegårde, for det er ganske vist meget smukt at sammenfatte oplysningerne på europæisk niveau, men det nytter ikke noget, hvis der ikke bliver handlet konkret. Kommissionen og Ministerrådet har hidtil været for tilbageholdende. F.eks. i forbindelse med bilernes udstødningsgas var det Parlamentet, der måtte gennemtrumfe, at vi fik strenge normer, og at der virkelig tages aktivt fat på ozonproblematikken i Europa.
Jeg tror, at også når det gælder CO2 , må vi være opmærksomme på sundhedsaspekterne, for det varmere klima vil også medføre, at der kommer til at optræde sygdomme i Europa, som hidtil kun er forekommet i troperne, og der vil også komme andre problemer. Også inden for den sundhedsmæssige forbrugerbeskyttelse må vi handle konkret, ellers har dette program ingen mening. De anbefalinger, som opstår heraf, må vi også overføre til andre områder af vores lovgivning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Sjældne sygdomme
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0166/99) af Viceconte for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af et EF-handlingsprogram vedrørende sjældne sygdomme som led i indsatsen inden for folkesundhed (1999-2003) (3602/99 - C4-0124/99-97/0146(COD)).
Jeg giver ordet til hr. Parodi, som taler som stedfortræder for ordføreren, hr. Viceconte.

Parodi
Hr. formand, den 4. februar i år nåede Parlamentet og Rådet i Forligsudvalget frem til enighed om handlingsprogrammet om sjældne sygdomme, som hr. Viceconte er ordfører for, og som Europa-Parlamentet drøftede under førstebehandlingen den 11. marts 1998 og under andenbehandlingen den 8. oktober 1998. Fællesskabshandlingsprogrammet strækker sig over fem år, nemlig fra den 1. januar 1999 til den 31. december 2003, og dets væsentligste målsætning er at forbedre informationen om de sjældne sygdomme, der rammer færre end fem ud af 10.000 mennesker i Unionen, men som netop derfor er endnu farligere end ellers.
Den 4. februar i år nåede Parlamentet og Rådet frem til enighed i Forligsudvalget, navnlig om oprettelsen af et europæisk informationsnet om sjældne sygdomme og adgangen til dette net; opfordring af og støtte til de ansatte inden for sundhedsvæsenet, så der kan stilles en tidligere diagnose; identificering og forebyggelse af sjældne sygdomme; et tværnationalt samarbejde mellem frivillige organisationer; etableringen af netværk blandt de grupper, der berøres direkte eller indirekte, og en samordning af disse netværk på fællesskabsplan; EU-støtte til overvågningen af sjældne sygdomme i medlemsstaterne; uddannelse og efteruddannelse af de ansatte inden for sundhedsvæsenet samt fremme af netværk af eksperter, der er interesserede i en hurtig reaktion på ophobningsfænomenet.
Jeg vil gerne understrege nogle vigtige punkter. Det første punkt er, at handlingsprogrammet vedrører informationsområdet og navnlig oprettelsen af et sammenhængende og fuldstændiggørende europæisk informationsnet om sjældne sygdomme samt adgangen til dette net via de eksisterende databaser. Det er væsentligt at oprette et europæisk net. Det er nemlig yderst vigtigt, at der stilles en tidlig diagnose, og der eksisterer i øjeblikket ikke nogen database på fællesskabsplan. Det er kun Frankrig, som med sit Orphanet -system råder over en database om sjældne sygdomme.
En anden vigtig aktion er uddannelse og efteruddannelse af de ansatte inden for sundhedsvæsenet, så man kan stille en tidligere diagnose og forbedre identificeringen, indgrebet og forebyggelsen. Et andet aspekt består i at fremme det tværnationale samarbejde og at oprette netværksforbindelser mellem grupper, der er direkte eller indirekte ramt af disse sjældne sygdomme, eller af frivillige og ansatte inden for sundhedsvæsenet. Disse netværk skal samordnes på fællesskabsplan, så man fremmer arbejdets kontinuitet og det tværnationale samarbejde.
Et andet væsentligt punkt er EU-støtten til overvågningen af sjældne sygdomme i medlemsstaterne, de rettidige alarmsystemer i tilfælde af ophobninger, fremme af netværksforbindelserne samt uddannelsen af eksperter, der er interesserede i administrationen af disse sygdomme og i en hurtig reaktion.
Dette program er sammen med det program om forureningsrelaterede sygdomme, som hr. Cabrol er ordfører for - og som vi også skal stemme om i morgen - en del af Fællesskabets handlingsramme på folkesundhedsområdet. Det er et område, der - som vi har sagt i lang tid - har behov for at blive udvidet, eftersom vi ikke får ram på de store helbredstrusler, men derimod på de få mennesker, som lider og dør, fordi der ikke er nogen, der regner med dem.
Efter vores mening er det derfor vores pligt at foretage disse interventioner. Desværre er finansieringsrammen på EUR 6, 5 millioner, som er blevet bevilget for femårsperioden 1999-2003, så afgjort ikke tilstrækkelig. Man behøver blot at tænke på, at National Organization for Rare Diseases i USA har bevilget hele USD 3, 2 millioner i de sidste tre år, og at Frankrig alene har brugt FRF 3 millioner på det primære anvendelsessystem til Orphanet -databasen. Det er dog et skridt i retning af en mere slagkraftig og effektiv EU-sundhedspolitik, sådan som den burde blive med de nye bestemmelser i Amsterdam-traktaten.
Der er en konklusion på denne betænkning. Tillad mig at sige, selvom jeg overskrider min taletid en smule - men efter 15 år er det måske sidste gang, jeg taler her i Parlamentet, og det betyder meget for mig - at sundheden ikke kan medtages under andre områder. Det er nødvendigt, at Europa-Parlamentet er modigt nok til at beslutte at lade sundheden udgøre ét forhandlingsområde, for det er ikke sandt, at sygdommene er blevet færre. Jeg tror, at vi står over for en meget vanskelig fremtid. Det er kun, hvis alle vi 15 lande bliver enige, at vi vil kunne bevare sundheden, som er det vigtigste gode for os alle. Hvis man ikke er rask, vil man ikke engang kunne føre politik.

Tamino
Hr. formand, jeg mener også, at vi ved at afslutte Europa-Parlamentets aktiviteter på det sundhedspolitiske område med to foranstaltninger - nemlig den vedrørende sjældne sygdomme, som vi drøfter nu, og den vedrørende forureningsrelaterede sygdomme - giver et fingerpeg om den betydning, vi tillægger sundhedspolitikken. Jeg er navnlig af den opfattelse, at det er nødvendigt at understrege problemet med de sjældne sygdomme, da det er et typisk emne, som kun kan tages op på internationalt og tværnationalt plan. Derfor er samarbejdet inden for EU væsentligt, og derfor har vi lagt stor vægt på denne foranstaltning. Det var således med stor tilfredshed, at vi under forligsproceduren kunne konstatere, at der var enighed om en stor del af de ændringsforslag, som Parlamentet havde fremsat.
Vi beklager dog, at finansieringsrammen for programmet er forblevet på et niveau, der i høj grad må anses for at være utilfredsstillende, og vi håber, at der i det næste Parlament og den næste Kommission vil blive fulgt tilstrækkeligt op på den fælles erklæring fra Parlamentet, Rådet og Kommissionen, som gør opmærksom på, at man i fremtiden bør give mere plads, også på budgettet, til denne foranstaltning samt den om forureningsrelaterede sygdomme.

Flynn
Jeg vil først takke alle dem, der har bidraget, nemlig professor Cabrol, hr. Parodi, hr. Liese og hr. Tamino. Jeg takker dem for deres bidrag og deres fortsatte støtte til udviklingen af folkesundheden i Unionen.
Jeg bifalder de fælles tekster, der blev vedtaget af Forligsudvalget den 4. februar 1999 om programmerne for sjældne sygdomme og forureningsrelaterede sygdomme. De punkter, der adskilte Parlamentet og Rådet, er nu, som professor Cabrol har angivet, endelig blevet glattet ud. Jeg håber, at den rolle, som mine tjenestegrene har spillet, og de foranstaltninger, jeg selv har truffet for at hjælpe med disse kompromistekster, var nyttige, og at vi endelig har fået tilendebragt sagen.
Jeg ved, at Parlamentet ikke har været så glad for, at de budgetmæssige ressourcer til de to programmer var så begrænsede. Det ville imidlertid inden for rammerne af de nuværende budgetmæssige overslag have været vanskeligt at nå meget mere i denne henseende. På grundlag af den foreslåede fælles erklæring fra Parlamentet, Rådet og Kommissionen befinder vi os nu ikke desto mindre i en situation, hvor det er muligt at forudse, at disse spørgsmål kan behandles fuldt ud i regi af et nyt rammeprogram om folkesundhed. Jeg håber, at de fælles tekster og fælleserklæringen vil blive bekræftet her i dag. Jeg kan bekræfte Kommissionens forpligtelse over for de erklæringer, man er blevet enige om i forbindelse med forligsproceduren.
Lad mig understrege, at vi fra Kommissionens side tillægger begge disse programmer stor betydning, selvom de i deres varighed og anvendelsesområde i alt væsentligt virkelig kun udgør et første skridt i den rigtige retning. Jeg håber meget inderligt, at Europa-Parlamentet kan godkende begge programmer her i dag, og at vi kan komme hurtigt videre og få dem iværksat.
Hr. Liese kom med to argumenter, hvoraf ét vedrørte selvhjælpsgrupperne. Jeg vil gerne forsikre ham om, at det er vores hensigt, og at vi inden for de fremtidige rammer håber at være bedre i stand og at have kapacitet til at gøre noget for at bistå selvhjælpsgrupperne.
Jeg vil også gerne angive, at artikel 152 i Amsterdam-traktaten forpligter os til at tage hensyn til andre fællesskabspolitikker i udviklingen af vores sundhedsprogrammer.
Og endelig til Dem, hr. Parodi. Dette er måske Deres sidste bidrag til udviklingen af vores folkesundhedsprogrammer, men De har ydet et betydeligt bidrag. Det argument, De kom med om, at USA befinder sig foran os i disse spørgsmål, tager jeg til mig. Men jeg ser gerne, at De giver mig ret i, at vi måske nu her har taget et første godt skridt henimod at forsøge at indhente amerikanerne. Når de nye rammer er på plads, vil det bringe os på linje. Jeg vil håbe, at De, når De har trukket Dem tilbage, vil anerkende, at De har ydet et betydeligt bidrag til udviklingen af disse programmer.
Jeg vil gerne sige en særlig tak til professor Cabrol, for hans fortsatte pligttroskab og engagement over for disse spørgsmål i min tid her sammen med Europa-Parlamentet.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Mødet hævet kl. 22.50

