Samhørighedspolitikkens rolle og effektivitet (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Lidia Joanna Geringer de Oedenberg for Regionaludviklingsudvalget om samhørighedspolitikkens rolle og effektivitet med hensyn til at formindske forskellene i de fattigste områder i EU.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg 
Fru formand! Jeg vil gerne ønske Dem et stort tillykke med at have tiltrådt dette ærede embede.
EU består ikke alene af 27 lande, men også af 268 regioner, som har meget forskellige udviklingsniveauer. Som følge af den seneste udvidelse af EU til 27 lande steg EU's befolkning til knap 493 millioner. Ca. 30 % af disse mennesker bor i 100 af de fattigste regioner, nemlig dem, som er omfattet af konvergensmålene.
Hver på hinanden følgende udvidelse har medført større ulighed mellem de rigeste og fattigste regioner i EU. I et EU bestående af 27 lande er forskellene mellem regionerne i forhold til BNP betydeligt større, end de var i EU-15, og ligger fra 24 % i det nordøstlige Rumænien til 303 % i det centrale London.
Årsagerne til den økonomiske underudvikling af bestemte regioner er meget forskellige. De fattigste regioner mangler hovedsageligt den grundlæggende infrastruktur, som er nødvendig for en bæredygtig og langsigtet udvikling, yderligere investeringer og de nødvendige menneskelige ressourcer. Ifølge statistikken har EU's aktuelle samhørighedspolitik effektivt bidraget til at udvikle mange regioner i lande, som længe har været inden for EU's rammer, f.eks. Irland, Grækenland, Portugal og Spanien.
I overensstemmelse med EU's mål, jf. EF-traktatens artikel 158, som omfatter harmoniseret udvikling og formindskelse af forskellene mellem forskellige regioners udviklingsniveauer, opfordrer vi i Europa-Parlamentet til beslutsom handling, der skal reducere de værste tilfælde af underudvikling i EU's fattigste regioner.
De nye medlemsstater har især været ramt af vanskelighederne med at opsluge EU-midlerne, da det, at de har modtaget støtte, ikke garanterer, at midlerne anvendes ordentligt, og myndighederne i de fattigste regioner har ofte ikke de muligheder, den erfaring eller de ressourcer, der kræves, for at drage fuldstændig fordel af de midler, som de er berettiget til.
Ansøgningsprocedurerne for midler fra strukturfondene er ofte yderst vanskelige og er på ingen måde gennemsigtige for slutbrugeren. Vi opfordrer derfor til, at disse procedurer forenkles på alle niveauer, dvs. på europæisk, nationalt og regionalt niveau.
Gennemførelsen af samhørighedspolitikken bør tage højde for regionernes forskellige behov, især byområderne og landdistrikterne, regioner, som er vanskelige at få adgang til, øer og ultraperifære regioner. Den bør tilpasse støtten til regionernes forhold og særlige egenskaber og udnytte deres potentiale for bæredygtig og langsigtet vækst.
Medlemsstaterne og regionerne bør derfor sikre, at de projekter, der bidrager til at forbedre tilgængeligheden til de fattigste regioner, bliver prioriteret, så det sikres, at de har ordentlig infrastruktur på området for transport og informationsteknologi. Samhørighedspolitikken bør understøtte iværksætterånden og investeringerne i de fattigste regioner. Nye finansielle instrumenter såsom Jeremy og Jessica kan bidrage positivt til den regionale udvikling, men kendskabet til, hvordan disse instrumenter anvendes på lokalt og regionalt niveau, er stadig meget begrænset.
Det er vigtigt at opfordre medlemsstaterne til at oprette offentlig-private partnerskaber og udveksle bedste praksis på dette område. Kommissionen og medlemsstaterne bør effektivt støtte projekter, som øger regionernes kapacitet med henblik på at generere og absorbere nye teknologier, mens de samtidig er særligt opmærksomme på at beskytte det naturlige miljø.
Et utroligt vigtigt problem for EU's fattigste regioner har været den høje arbejdsløshed på op til 20 %. I lyset heraf er der stadig et presserende behov for at investere i menneskelig kapital i de fattigste regioner gennem bedre uddannelse og stadigt stigende uddannelsesniveauer, navnlig blandt unge, kvinder og ældre samt mindretal, der er udsat for social udstødelse.
Støtte til lige muligheder for alle bør være en del af alle fællesskabsprogrammer, navnlig de programmer, der indvirker på den økonomiske og sociale samhørighed, samt på alle trin i planlægningen og gennemførelsen af projekter, der er omfattet af EU's samhørighedspolitik.
Kommissionen og medlemsstaterne bør sikre, at opdaterede, pålidelige og sammenlignelige statistiske oplysninger foreligger. Det er noget, vi mangler i øjeblikket. Kommissionen bør udarbejde nye metoder til at måle regionaludviklingen baseret ikke kun på BNP og arbejdsløshedstal, men også på baggrund af andre kvantitative og kvalitative indikatorer, som afspejler befolkningens reelle levestandard. Vi bør også forbedre metoden til at beregne købekraftspariteter ved hjælp af udarbejdelse af regionale indikatorer i stedet for nationale indikatorer.
For at drage fordel af midtvejsevalueringen af Fællesskabets budget i 2009 bør Kommissionen analysere indvirkningen af samhørighedspolitikken og se på årsagerne til evt. uønskede resultater.
Endelig vil jeg gerne takke alle, der har bidraget til denne betænkning. Jeg vil gerne takke Dem for Deres værdifulde ændringsforslag, som har beriget dokumentet, og jeg håber inderligt, at denne initiativbetænkning giver medlemsstaterne og regionerne en række værdifulde retningslinjer samt vil anspore Kommissionen til at forbedre samhørighedspolitikkens effektivitet i de mest trængende regioner.
Janez Potočnik
Fru formand! Det en stor glæde at få lejlighed til at udveksle synspunkter om Geringer de Oedenberg-betænkningen om samhørighedspolitikkens rolle og effektivitet med hensyn til at formindske forskellene i de fattigste områder i EU.
Ligesom initiativbetænkningerne vedtaget af Regionaludviklingsudvalget understøtter betænkningen det fremragende samarbejde mellem vores to institutioner. Jeg træder i stedet for fru Hübner, der var nødt til at tage til Rumænien, og hun sender sine bedste ønsker.
Jeg bifalder betænkningen og det positive bidrag til debatten om betydningen og effektiviteten af en samhørighedspolitik på dette kritiske tidspunkt i programmeringsperioden 2007-2013 og på tidspunktet for budgetgennemgangen i 2008/2009. Jeg deler fuldt ud den opfattelse, at samhørighedspolitikken ikke blot er helt afgørende, men også fremmende for samhørighedspolitikkens samfundsmæssige rolle og effektivitet med hensyn til at formindske forskellene i de fattigste områder i EU.
Merværdien af samhørighedspolitikken er allerede tydelig, og vi anerkender alle, at det er langt mere vidtrækkende end økonomiske overførsler, bl.a. gennem udvikling af partnerskaber, udveksling af bedste praksis, budgetstabilitet og en strategisk tilgang.
Jeg bifalder især emnet for og indholdet af betænkningen, idet det berører grundlaget for samhørighedspolitikken. Den vigtigste målsætning med vores politik er at mindske de samfundsmæssige og territoriale forskelle i de fattigste områder i EU. Det er en stor udfordring. Forskellene er blevet større efter de nye udvidelser, og samhørighedspolitikken er det eneste EU-instrument, der er udformet til tackling heraf. F.eks. er forskellene i bruttonationalprodukterne pr. indbygger mellem de højeste og laveste 10 % af EU's regioner næsten fordoblet efter de to nyeste udvidelser.
Faktisk er de regionale forskelle i EU meget vigtige, langt vigtigere end inden for USA eller Japan, eller i forhold til f.eks. Kina eller Indien.
Til trods for imponerende vækstrater i de nye medlemsstater og mange regioners konvergens i EU-15, er der stadig 70 regioner - som huser 123 millioner europæiske borgere - med et bruttonationalprodukt pr. indbygger på under 75 % af EU-gennemsnittet. Derudover er der en række regioner - hvoraf hovedparten er blandt de mest udviklede lande - som taber terræn. I 27 regioner faldt bruttonationalproduktet pr. indbygger i faste priser mellem 2000 og 2004, og væksten var i 24 andre regioner under 0,5 % om året.
Som klarlagt i detaljer i den fjerde rapport om den økonomiske og sociale samhørighed, der blev offentliggjort for nylig, er der konvergens som følge af den stigende vækst i de fleste af de nye medlemsstater og den ind imellem dårlige præstation i de mere avancerede medlemsstater. De yderligste områder i EU er ved at indhente Europas kerne, ikke blot i relation til bruttonationalprodukt pr. indbygger, men også i relation til beskæftigelse, produktivitet og andre indikatorer, og det er meget positivt. Det gælder også de tidligere samhørighedslande, der med undtagelse af Portugal i de seneste par år har oplevet en imponerende udvikling.
Dette fænomen - den langsigtede konvergensproces - finder stadig sted på EU-plan blandt medlemsstater og regioner. Vi ved, at det på nationalt plan ser lidt anderledes ud, idet væksten i mange tilfælde i stigende grad er koncentreret i hovedstadsregionen eller i regionerne omkring storbyerne, hvilket yderligere forværrer de interne forskelle og skaber problemer i form af forøgelse af tætheden i byerne, f.eks. trafiktæthed, forurening, stigende huspriser osv.
Jeg ønsker at understrege, hvor stor betydning vores politik vil have for den generelle positive konvergensproces. Uafhængige undersøgelser har vist, at samhørighedspolitikken har fremmet den meget nødvendige investering i infrastruktur, menneskelige ressourcer, modernisering og diversificering af de regionale økonomier. Mellem 2000 og 2005 har der været en stigning i offentlige investeringer på omkring 25 % over det niveau, som investeringerne ville have ligget på uden samhørighedspolitikken. En stigning i bruttonationalprodukterne som følge af regionalpolitikken har ligget på 10 % i Grækenland og 8,5 % i Portugal i perioden 1989-1999, og på 6 % for Grækenland og Portugal, 4 % for Tyskland og 2,4 % i Spanien i perioden 2000-2006. Indledende beregninger for 2007-2013 viser et resultat på mellem 5 % og 9 % i de nye medlemsstater.
Samhørighedspolitikken har endvidere bidraget til mindre social udstødelse og mindre fattigdom. I forbindelse med samhørighedspolitikken samfinansieres uddannelsen af 9 millioner mennesker om året. Over halvdelen af disse er kvinder, og det medfører bedre beskæftigelsesforhold og højere indkomst. F.eks. er der oprettet over 450.000 arbejdspladser i de følgende seks lande: Danmark, Frankrig, Nederlandene, Spanien, Sverige og Det Forenede Kongerige. I perioden mellem 2000 og 2005 tegnede samhørighedspolitikken sig for to tredjedele af støtten til mål 2. Politikken har bidraget til at overføre den politiske sammensætning af offentlige investeringer i medlemsstaterne til investeringer med henblik på fremme af vækst.
Ifølge de nyeste data er omfanget af samhørighedsinvesteringer, der er øremærket til forskning og udvikling, innovation og informations- og kommunikationsteknologier (IKT) for perioden 2007-2013, mere end fordoblet sammenlignet med perioden 2000-2006. Det vil dog stadig vise sig, om disse planer vil blive gennemført, men blandt medlemsstaterne og regionerne kan vi allerede se en stigende bevidsthed i udviklingsstrategierne for den næste finansieringsperiode.
Der er ingen tvivl om, at en af grundene til succesen er, at samhørighedspolitikken er en integreret og selvstændig politik, det er ikke en sektorpolitik eller en usammenhængende række sektorpolitikker, men et integreret instrument, der har til formål at skabe specifikke skræddersyede løsninger for alle de europæiske regioner eller territorier. Samtidig er det ikke blot en isoleret EU-politik. Politikken afhænger helt klart af den aktive involvering af partnere på nationalt, regionalt og lokalt plan.
I betænkningen peges der helt korrekt på en række spørgsmål, som er særlig relevante for de fattigste områder i EU, hvis disse skal udnytte den tildelte støtte fuldt ud. Jeg ønsker at nævne nogle enkelte punkter, som formentlig vil være gavnlige med hensyn til teknisk støtte: betydningen af at udarbejde skræddersyede udviklingsstrategier eller værdien af at gennemføre effektive partnerskaber og fremme bedste praksis.
Jeg har noteret mig de pågældende forslag. Jeg er overbevist om, at nogle af forslagene vil indgå i det nuværende retsgrundlag, som har givet anledning til de nye initiativer, der er vedtaget for nyligt af Kommissionen, f.eks. de tre gange j - Jasper, Jeremy og Jessica - eller Regioner for økonomisk ændring. Samhørighedspolitikkens fleksibilitet gør det muligt at træffe de bedste foranstaltninger for hvert enkelt tilfælde. I denne sammenhæng vil fru Hübner sikre, at Kommissionen er særlig opmærksom på de fattige områders særlige behov i de igangværende forhandlinger om programmeringsdokumenterne for perioden 2007-2013.
Jeg bifalder endvidere betænkningens bidrag til forhandlingen om den fremtidige samhørighedspolitik, som blev lanceret med offentliggørelsen af den fjerde rapport om den økonomiske og sociale samhørighed. Jeg bifalder disse værdifulde henstillinger, der har til formål at øge effektiviteten af samhørighedspolitikken.
Som alle ved, befinder vi os nu på det indledende stadie for overvejelsen af samhørighedspolitikkens fremtid. Forhandlingen har til formål at lette revisionen af EU-budgettet, som Kommissionen skal foretage i 2008 og 2009.
Jeg vil slutte af med at minde om den offentlige høring om samhørighedspolitikkens fremtid, som vil blive iværksat efter samhørighedsforummet i september. Der er oprettet en internetside til indsamling af bidragene fra medlemsstater, regioner, byer, EU-institutioner, økonomiske parter og arbejdsmarkedets parter og naturligvis civilsamfundsorganisationer. Kommissionen har til hensigt at fremlægge resultaterne af denne høring i foråret 2008 sammen med den femte rapport om den økonomiske og sociale samhørighed. På grundlag af denne og andre initiativbetænkninger, der for nylig er godkendt, ser jeg meget frem til Parlamentets bidrag til forhandlingen.
Oldřich Vlasák
Fru formand, hr. Potočnik, mine damer og herrer! Forskellene mellem de fattigste og rigeste regioner i EU er virkelig enorme. Disse regionale forskelle er mere synlige i dagens udvidede EU, end de var i det oprindelige EU-15. Det kan skyldes mange årsager, f.eks. geografisk placering, typen af boligmæssig infrastruktur, økonomiens struktur med sektor efter sektor, samfundets lagdeling eller andre årsager forbundet med et givet områdes historie. Forskellene kan til en vis grad udjævnes gennem strukturpolitik, men der vil altid være rigere og fattigere regioner. Jeg mener derfor, at det er meget vigtigt primært at stræbe efter en situation, hvor alle regionerne i EU mere eller mindre har opnået endelig økonomisk fremskridt og social udvikling. Vi bør målrette strukturfondene mod klart at øge væksten i BNP, øge beskæftigelsen og bidrage til en bæredygtig udvikling. I den henseende vil jeg stille følgende spørgsmål. Hvilke strukturforanstaltninger bidrog til væksten i de succesrige regioner såsom Irland? Hvad får regioner som f.eks. Mezzogiorno i Italien, hvor årtiers strukturmidler ikke har ført til større ændringer, til stadigvæk at sakke agterud? Hvordan kan vi sikre, at EU-midlerne ikke klattes væk i dag, men at de investeres i fremtiden?
Jeg er ikke helt sikker på, at den betænkning, som vi drøfter i dag, indeholder klare retningslinjer på dette punkt. Sagen er dog, at vi kun ved at besvare ovennævnte spørgsmål kan forhindre en gentagelse af de tidligere fejl i dagens fattigste regioner, så vi sikrer, at EU-midlerne medfører reel merværdi til den regionale økonomi og de regionale samfund. Det er dog for tidligt at lave en udførlig opgørelse over, hvilke fordele strukturpolitikkerne har medført for de fattigste regioner, da de fattigste lande kun lige er tiltrådt EU. Der er stadig et problem med den overordnede strukturs kompleksitet.
Constanze Angela Krehl
Fru formand! Også fra min side skal der endnu en gang lyde et tillykke med Deres valg i går og Deres første møde som formand her i plenarforsamlingen!
Jeg vil gerne takke ordføreren mange gange for denne spændende betænkning, fordi vi jo egentlig alle har et og samme mål: Vi ønsker at fjerne forskellene mellem regionerne i EU. Det er ikke kun i de fattigste EU-regioners interesse, men i alles interesse, fordi udviklingen ellers generelt ville stagnere. Vi har jo et enormt potentiale i de regioner, vi støtter. Folk dér ønsker at engagere sig og involvere sig i EU, men vi skal også give dem mulighed for det.
Jeg vil gerne tage fat i nogle punkter, som ordføreren også har nævnt i sin betænkning, og som forekommer mig meget vigtige. Vi har brug for hurtig hjælp til EU, dvs. vi skal opbygge forvaltningen og må ikke gå i vejen for hinanden på de forskellige forvaltningsniveauer. Hertil hører også et velfungerende grænseoverskridende samarbejde. Jeg er meget spændt på at høre, hvordan medlemsstaterne rent faktisk vil gennemføre det i de næste uger og måneder.
Det ville glæde mig, hvis medlemsstaterne fik kendskab til de nye finansieringsinstrumenter Jessica, Jeremie og Jaspers, som allerede blev udviklet for nogle år siden, og blev anvendt således, at de virker. Af de over 400 ansøgninger, som er blevet indgivet til de operationelle programmer, er det imidlertid kun en fjerdedel, der er blevet godkendt. Det ville glæde mig, hvis det gik hurtigere, måske også med mulighed for at forbedre dem endnu en gang senere.
Én ting vil jeg gerne understrege: At fjerne forskelle mellem regionerne betyder også at arbejde på at fjerne forskelle i forbindelse med lige muligheder for mænd og kvinder. Jeg anmoder Dem derfor indtrængende om at støtte de relevante ændringer her i plenarforsamlingen.
Jean Marie Beaupuy
Fru formand! Ligesom min kollega, fru Krehl, vil jeg ønske Dem tillykke med valget og med Deres første formandskab.
Hr. Potočnik, jeg vil gerne sige, at denne betænkning, som fru Geringer de Oedenberg så glimrende gjorde rede for, først og fremmest er et råb fra hjertet. Det er desuden en nødvendighed for EU, sådan som fru Krehl sagde for lidt siden, og det er en appel til Kommissionen. Det er et råb fra hjertet, eftersom udviklingen af de fattige regioner ikke bare er ensbetydende med regionsudvikling, men også med at tage højde for situationer, som i nogle tilfælde er dramatiske, og hvor folk er arbejdsløse eller er nødt til at flytte osv. Derfor er det et råb fra hjertet på det menneskelige plan. Det er også en nødvendighed for udviklingen i EU, sådan som det så udmærket forklares i betænkningen.
Når først dette er slået fast, hr. kommissær, er vi nødt til at gå et skridt videre, og De må ikke betragte min bemærkning som en kritik, men som en konstatering. I ca. seks minutter kom De selv med forskellige konstateringer, og De sluttede af med at sige, De nu venter på Parlamentets forslag. Fru Geringer de Oedenbergs betænkning indeholder faktisk flere forslag. Det, som jeg gerne vil understrege på de få sekunder, jeg har fået tildelt, er, at der er noget, som Kommissionen i dag bør præcisere, nemlig hvem der gør hvad, hvornår og hvordan.
Hvem er der tale om? Hvad er EU's rolle? Jeg mener, at vi hidtil i det store og hele har opstillet betingelserne for finansiering, betaling osv. Vores kollegas betænkning indeholder nogle supplerende forslag, og der er navnlig tale om finansielle aspekter, teknisk bistand osv., som skal styrke Kommissionens iværksætterrolle og konsolidere dens forslags- og bistandsbeføjelser. Men der står næsten ikke noget om medlemsstaternes rolle. Hvis vi gerne vil hjælpe de vanskeligt stillede regioner, er det dog ikke nok at sige, at der er EU-midler til rådighed. Det er også nødvendigt, at medlemsstaterne påtager sig deres ansvar. Og her kan Kommissionen som følge af subsidiaritetsprincippet ikke påtvinge dem noget. Til gengæld kan man i lyset af det, der er sket i Irland, Syditalien osv. komme med konstateringer og forslag.
Endelig havde jeg faktisk selv i går besøg af nogle borgmestre fra meget små kommuner i ugunstigt stillede regioner. Det er deres opgave at føre projekterne ud i livet - vi skal bare forklare dem, hvordan de skal gøre.
Til sidst vil jeg sige, at det, som jeg personligt forventer ud over det, der er angivet i fru Geringer de Oedenbergs betænkning, er, at Kommissionen netop fortæller os, hvem der skal gøre hvad og hvordan.
Elisabeth Schroedter
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne lykønske Dem med deres nye hverv, fru formand!
Efter reformen er før reformen! Det var grunden til, at vi i Regionaludviklingsudvalget - og det var umiddelbart efter reformen af strukturfondene og gentagne gange - stillede spørgsmålet, hvordan vi fremover skal vurdere de fattigste regioner i Europa. Formålet var på baggrund af erfaringerne fra i dag at give samhørighedspolitikken en fremtid med henblik på den nye reform af strukturfondene i 2014. For vi ved, at de rige medlemsstaters villighed til at indbetale til solidaritetspagten aftager. I den forbindelse er det det fælles engagement i de fattigste regioner som led i samhørighedspolitikken, der får EU's hjerte til at slå!
Desværre beskæftiger man sig næppe med disse fremtidsspørgsmål i betænkningen. Den er koncentreret omkring gennemførelsesproblemerne i forbindelse med den aktuelle strukturfondsforordning i de nye medlemsstater. Den viser eksemplarisk, hvad der sker, når man sparer på en stærk decentral forvaltningsstruktur! Jeg mener imidlertid, at det er naivt at tro, at det øgede engagement kan erstattes af banker som universalmiddel mod absorptions- og forvaltningsproblemer i de allerfattigste regioner.
Initiativerne Jaspers og Jessica skal bruges således, at demokratisk handling ikke udsættes, og at det offentlige ikke sætter sig i gæld i generationer fremover. For så fastholder vi nemlig de fattigste regioner i varig støtte, og det kan ikke være vores hensigt!
Pedro Guerreiro
Fru formand! Først vil jeg gerne takke ordføreren for denne initiativbetænkning, hvor hun fremhæver nogle aspekter, som vi finder væsentlige, selv om vi er uenige andre, navnlig i sammenhæng med debatten om samhørighedspolitikkens fremtid og den fjerde rapport om økonomisk og social samhørighed i EU.
Det er her nødvendigt at påpege, at forskellene, navnlig de regionale, er øget meget betydeligt i takt med EU's udvidelser, at de regionale forskelle og polariseringsfølgerne vokser inden for det enkelte land, at der er regioner og sågar lande, der nu fjerner sig i forhold til EU' gennemsnit, og at der stadig findes et rigt center og en fattig periferi, som nu er blevet større.
Når vi fremhæver disse aspekter, ønsker vi at påvise, at der er brug for en stærk regionalpolitik som et uundværligt redskab til at formindske forskellene og fremme en real - ikke nominal - konvergens i de fattigste landes regioner i EU. En stærk regional- og samhørighedspolitik er endnu mere nødvendig, fordi EU's fattigste lande udsættes for stigende omkostninger som følge af det indre marked, markedsliberaliserings- og konkurrencepolitikken, Den Økonomiske og Monetære Union samt euroen og dens stabilitetspagt.
Regional- og samhørighedspolitikken må styrkes, og den højt besungne økonomiske og sociale samhørighed og real konvergens må blive EU's centrale mål og politik, ligesom fællesskabbudgettets omfordelingsrolle må styrkes og finansieres tilstrækkeligt, så de mål, der opstilles, faktisk kan blive nået.
En effektiv regional- og samhørighedspolitik forudsætter også, at man forkaster, at den forvrænges, især fordi dens midler omdirigeres til andre politikområder og prioriteter, der overhovedet ikke vil medvirke til at virkeliggøre de førnævnte mål.
Georgios Karatzaferis
Fru formand! Prøv at forestille Dem en familie, der dækker bord for at spise sammen om aftenen, og faderen skal have hummer, moderen skal have laks, et barn skal have kød, et andet bønner, et skal have grøntsager og et skal ingenting have. Det kan ikke lade sig gøre! Og dog er det sådan, det foregår i den store europæiske familie, som vi gerne vil samle under en fælles forfatning.
Der er 80 millioner borgere i Europa, som lever under fattigdomsgrænsen. Der er pensionister i Grækenland, der lever for 300 euro om måneden og er lykkelige for det, fordi der i nabolande er pensionister, som kun har 80 euro.
Det er Europas politik. Pludselig er nogle af Grækenlands svært tilgængelige områder blevet rige, f.eks. Epirus og visse afsidesliggende øer tæt på Tyrkiet, netop fordi gennemsnittet røg ned, da de nye lande kom ind. Det giver ingen mening! Vi er nødt til at finde ud af at udvikle økonomien, så alle får lige meget.
Når der er en racistisk holdning hos de ministre, der skaber økonomien, som f.eks. økonomiminister Alogoskoufis, som forleden dag sagde, at farvede ikke er mennesker, og på frastødende og fornærmende vis omtalte dem som "negre" - når der er en så racistisk holdning, kan politikerne ikke indføre en økonomi med ligestilling, en økonomi med udvikling i hele verden.
De fattige har ret til livet, og vi er nødt til at finde løsninger. Vi skal ikke måle standarden i Europa efter, hvor mange Mercedes 500, der kører på vejene, men efter hvor mange børn, der ikke får et glas mælk hver morgen.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Hr. formand, hr. kommissær! Den økonomiske vækst har i de nye medlemsstater ligget på omkring 5,3 %, altså 2 % højere end i de gamle medlemsstater. Eksporten er fordoblet. Investeringerne stiger kraftigt. Disse resultater er glimrende og støttes påviseligt ganske betydeligt af samhørighedspolitikken, sådan som hr. Potočnik påpegede for lidt siden. Statistisk set falder antallet af fattige regioner.
De regionale forskelle internt i medlemsstaterne er imidlertid stadigvæk betragtelige. Det er helt berettiget, at fru Geringer de Oedenberg i sin betænkning henleder opmærksomheden på dette forhold. Og jeg konstaterer, at vi må skærpe vurderingen af medlemsstaternes egen indsats. Det bringer ikke regionerne i randområderne videre, hvis indsatsen i for høj grad koncentreres om byområderne. Medlemsstaterne må i lighed med EU vælge en territorial tilgang til samhørighedspolitikken. Det er nødvendigt, når det drejer sig om vurdering af effektiviteten, i langt højere grad at foretage en politisk evaluering af de nationale planer, der fremlægges. I højere grad politisk, da det i sidste instans ikke vil lykkes os at sætte fart i den økonomiske udvikling og samhørigheden i de fattige regioner. Der er således behov for revurdering, og den fjerde samhørighedsrapport er en glimrende anledning til at tage spørgsmålet op til drøftelse. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil gerne være medinitiativtager til en sådan drøftelse. Den 8. november arrangerer vi en høring herom i Europa-Parlamentet.
Lad mig runde af med at sige, at der er gode resultater, der er gode muligheder for samhørighedspolitikken, under forudsætning af at vi i højere grad koncentrerer indsatsen om synergi på europæisk, nationalt og regionalt plan af hensyn til de fattigere regioner og modsætter os et Europa i flere hastigheder. Også de fattige regioner bør have behørig del i videnøkonomi og globalisering.
Evgeni Kirilov
(EN) Fru formand! Jeg ønsker at takke fru Geringer de Oedenberg for den fremragende betænkning. De fattigste områder står over for en dobbelt udfordring i forhold til at gennemføre EU's regionalpolitik med henblik på at absorbere de tildelte midler og opnå de resultater, der er fastsat i målene for økonomisk og social samhørighed.
Kommissionen, regeringerne og alle de lokale myndigheder skal træffe særlige foranstaltninger for at opnå de bedste resultater for borgerne og hele den økonomiske sektor. Der er hovedsageligt brug for specifik teknisk støtte med fokus på udvikling af den administrative kapacitet og forbedring af koordineringen mellem forvaltningsorganer på medlemsstatsplan og lokalt plan. Derudover er jeg enig med kommissæren. Der er behov for specifikke skræddersyede løsninger til afhjælpning af de institutionelle, administrative og økonomiske mangler i disse områder samt fremme af effektiviteten af EU's økonomiske støtte generelt. De fattigste områder skal opfordres til at udarbejde integrerede planer for udvikling som nationale dokumenter, der kan tjene som grundlag for områdernes specifikke egenskaber og potentiale.
Medlemsstaterne skal opfordres til at forbedre lovgivningsgrundlaget for offentlig-private partnerskaber som fornuftigt grundlag for enkle og gennemsigtige regler. Men det, som EU og modtagerne af disse forskellige programmer, herunder Bulgarien, har mest brug for, er en endnu mere aktiv udveksling af god praksis, hovedsageligt blandt de nye medlemsstater, udveksling af erfaringer i de centrale, regionale og lokale forvaltninger og organisering af specifik undervisning om hele cyklussen for projektstyring og gennemførelse.
Der er fire vigtige elementer, som vi skal fokusere på, nemlig konvergens, absorption og forenkling af reglerne. Afslutningsvis ønsker jeg at understrege, at alle foranstaltningerne i betænkningen er meget vigtige, herunder naturligvis ligestilling for mænd og kvinder, som er et alvorligt problem i disse områder. Jeg støtter fuldt ud initiativet til vedtagelse af en beslutning, der er specifikt rettet imod de fattigste områder i EU.
Jan Olbrycht
(PL) Fru formand! Den fjerde rapport om samhørighed, som Kommissionen offentliggjorde for nylig, bekræfter, at de udviklingsmæssige uligheder mellem de rigeste og fattigste regioner i Europa er faldende, hvilket også blev bemærket tidligere.
Hvis vi formoder, at de stærkeste regioner fastholder en høj stabil økonomisk vækst, som understøttes af store investeringer i innovation, må vi konkludere, at væksten i de svageste regioner stiger, og dermed undgår de ikke alene at sakke yderligere bagud, men endda at gøre betydelige fremskridt med hensyn til at indhente de andre. Disse kendsgerninger bekræftes også af teorien om effektiviteten af EU's samhørighedspolitik og behovet for at forvalte og udvikle den i de næste programmeringsperioder.
Betænkningen, som vi drøfter, handler om de fattigste regioner i EU og ikke de fattigste regioner i medlemsstaterne, som ofte er forholdsvis rige efter en europæisk målestok. Uligheder mellem regionerne på nationalt niveau hører primært under de nationale myndigheders kompetenceområde og en håndtering af dem bør, især i de såkaldte samhørighedslande, støttes gennem europæisk intervention.
Der skal træffes en særskilt og modig politisk beslutning til at definere, hvilke regioner, vi mener, er de fattigste, og som kræver særlig handling til at fremme udviklingen. Lad os huske på, at traktatbestemmelserne nævner uligheder mellem regioner, og at samhørighedspolitikken ikke kun skal omfatte de fattigste regioner målt i BNP pr. indbygger, men også regioner, som er sakket bagud i forhold til andre med hensyn til innovationsniveau, skabelse af en videnbaseret økonomi, investeringsmæssig tiltrækning, geografisk beliggenhed og andet.
Visse uligheder kan mindskes gennem økonomisk vækst og et dybere fælles marked, men nye vil dukke op. Samhørighedspolitikken har aldrig været og er ikke en velgørende aktivitet og skal fortsat være et fleksibelt interventionsværktøj for EU.
Stavros Arnaoutakis
(EL) Fru formand! I dag, syv måneder efter indledningen af den fjerde planlægningsperiode og kort før forhandlingen om samhørighedspolitikkens fremtid, understreger Europa-Parlamentet i denne betænkning, som jeg gerne vil rose ordføreren for, at der ikke er plads til fiasko i den nye planlægningsperiode.
Ikke alene bør samhørighedspolitikken nå de mål, der er sat, og støtte udvikling og beskæftigelse i de fattigste områder, den bør også sikre, at resultaterne bliver synlige, forståelige og acceptable for alle og på alle niveauer.
Tilskud og binding af midlerne er i sig selv ikke garanti for, at de anvendes korrekt, og heller ikke for, at de mange uligheder mellem de europæiske områder, som man ser i dag, reduceres. Korrekt anvendelse kræver koordinering og deltagelse på alle niveauer.
Vi lever i en tid med store økonomiske forandringer og udfordringer. Vi er nødt til at forsvare og gennemføre den politik, der omsætter solidaritet og samhørighed i praksis, og gøre den mere effektiv.
Denne betænkning indeholder vigtige henstillinger i denne retning. Lad os bruge dem!
Gábor Harangozó
(HU) Fru formand! Først og fremmest vil jeg gerne lykønske ordføreren med denne meget vellykkede og glimrende betænkning.
For at der kan ske en udvikling i de regioner, som har allermest brug for det, skal vi tage højde for disse regioners særlige træk. I den indledende fase er det indlysende, at der var en stigning i ulighederne inden for landene. Gennemsnitlig national vækst er måske godt, selv om den er koncentreret i hovedstaden og i byområderne. Samtidig stiger fattigdommen typisk i landdistrikterne og landsbyerne, og der er opstået klassiske ghettoer.
Dette problem er langt større end potentialet til at udvikle landdistrikterne, og derfor kan vi kun håbe på ændring, hvis fondene bevidst harmoniseres og ved kompliceret udvikling. Derfor mener jeg, at det er nødvendigt at prioritere landområderne. Samtidig skal der være større vægt på at hjælpe mindretallene med at indhente de andre og på uddannelses- og efteruddannelsesprogrammer relateret til dette mål.
Desuden mener jeg, at det er vigtigt at øge de nye medlemsstaters absorptionsevne og yderligere udvide den tekniske bistand, som dette kræver. Først på denne måde kan integration blive et værktøj til at integrere regionernes Europa.
Emanuel Jardim Fernandes
(PT) Fru formand! Fru Oedenbergs betænkning er ikke blot en fremragende betænkning, som resultat af hendes store åbenhed og evne til at skabe konsensus, men også et opråb om de store regionale forskelle inden for EU. Det gælder de nye medlemsstater, men også de gamle, der har mange regioner, som af rent statiske grunde ikke længere betragtes som de fattigste regioner, hvortil kommer, at de benyttede oplysninger ikke altid er tilstrækkelig omfattende eller sammenlignelige og derfor bør forbedres.
Da jeg kommer fra en region i den yderste periferi, Madeira, har jeg stillet en række forslag, hvis formål har været at sikre, at samhørighedspolitikken afpasses til regionerne i den yderste periferi, som det fremgår af artikel 29, stk. 2, at kriterierne for rige og fattige regioner defineres bedre, og at forskning og uddannelse styrkes som forudsætning for udvikling, da disse regioner må finde effektive veje ud af den situation, som de befinder sig i.
Janez Potočnik
Fru formand! Der skal helt klart fokuseres på de fattigste områder i EU. Nogle områder i Europa skal have særlig opmærksomhed, f.eks. områder, der er ufordelagtige rent statistisk, regioner i den yderste periferi og isolerede områder og byer. Det er vigtigt at fokusere på omstrukturering af den strukturelle støtte og lægge mere vægt på Lissabon-målsætningerne for innovation, forskning og udvikling, da disse er aktiviteter, som vil skabe et solidt grundlag for disse områders fremtidige økonomi. Vi skal endvidere lægge vægt på at mindske energiforbruget gennem vedvarende energi, som vil give et solidt grundlag for den bæredygtige udvikling i de relevante lande.
Ligestilling er et horisontalt princip, som vi vil følge i alle vores aktioner inden for strukturfondene. Absorptionskapacitet er noget, som vi fokuserer på konstant. Alle disse forhold har været og vil fortsat være genstand for konstant opmærksomhed.
Solidaritet med de fattigste i Europa er af afgørende betydning for EU, især efter de to seneste udvidelser. Vi skal ikke ignorere problemerne, men vi skal ikke glemme de gode resultater, som vi har opnået tidligere. Det er vigtigt både at nævne succeserne og problemstillingerne, da det kan medføre endnu større anerkendelse af samhørighedspolitikken og eliminere fremtidige problemer.
Jeg ønsker at takke fru Geringer de Oedenberg for den fremragende betænkning og alle, der er til stede i dag, for kommentarerne og de kritiske bemærkninger. Det er vores pligt at tage fat på problemerne i de fattigste områder i Europa. Kommissionen vil helt klart fokusere på disse problemer. Solidaritet skal fortsat være et at de områder, hvor vi viser den menneskelige side af Europa generelt.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted under afstemningstiden om få minutter.
Formanden
Mine damer og herrer! Jo før vi stemmer, desto hurtigere starter Deres velfortjente ferie. Men der er selvfølgelig også endnu et møde i eftermiddag. Jeg vil gerne bede Robert Atkins om at sørge for, at alle kolleger møder præcist op næste gang.
Thomas Wise
(EN) Hr. formand! En bemærkning til forretningsordenen. Jeg er sikker på, at Sir Robert med glæde vil gøre, som De ønsker, hvis De kan love, at vi så starter til tiden!
Formanden
Det gælder ikke i dag, da hr. Atkins endnu ikke har kunnet sørge for kollegernes disciplin. Men han vil helt sikkert anstrenge sig fremover. Så vil vi bedømme hinanden fair og objektivt.
Sir Robert Atkins
(EN) Hr. formand! Jeg er sikker på, at medlemmerne hurtigt ville finde ud af, at de skulle være her til tiden, hvis den person, der har forsædet, startede til tiden!
(Bifald)
Giles Chichester
(EN) Hr. formand! Mange af os var meget misundelige på Deres evne til at frigøre Dem fra forsædet i går ved frokosttid. Selv om vi blev her for at stemme, gik De til frokost. Vil De også gøre det i dag?
(Latter)
Formanden
Jeg ved ikke, om De stræber efter parlamentsformandens hverv, hr. Chichester. Skulle De imidlertid blive formand engang, vil De konstatere, at det handler mindre om at spise end om at varetage mange forpligtelser.
