Politica agricolă comună şi siguranţa alimentară mondială (prezentare succintă)
Preşedintele
Următorul subiect este raportul doamnei McGuinness, în numele Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală privind politica agricolă comună şi siguranţa alimentară mondială.
Mairead McGuinness
raportoare. -Domnule preşedinte, în momentul când am început acest raport, siguranţa alimentară mondială ocupa un loc important pe agenda politică şi, într-o oarecare măsură, a devenit mai puţin importantă. Este, însă, o problemă importantă, în condiţiile în care există, la nivel mondial, peste un miliard de persoane care suferă de foame sau malnutriţie. În fiecare zi, treizeci de mii de copii mor de foame sau din cauza bolilor datorate sărăciei. Aceste statistici sunt îngrozitoare şi transformă problema producţiei de hrană suficientă şi a accesului la hrană într-o problemă-cheie.
Aş dori să mulţumesc Comisiei pentru ajutorul acordat la elaborarea acestui raport şi, de asemenea, mai multor comisii parlamentare, în special Comisiei pentru dezvoltare, care s-au implicat, evident, în crearea acestui raport.
Este imposibil ca în patru minute să exprimăm coerent conţinutul raportului, dar permiteţi-mi să evidenţiez o parte din aspectele pe care le consider importante. În primul rând, faptul că am reunit în acelaşi titlu politica agricolă şi securitatea alimentară mondială sugerează faptul că vechea practică a denigrării politicii agricole comune şi a învinovăţirii acesteia pentru toate problemele din ţările în curs de dezvoltare nu mai este de actualitate, precum şi faptul că siguranţa alimentară a cetăţenilor Europei a fost asigurată de politica agricolă comună şi că aceasta, ca model, poate să ofere lecţii în privinţa paşilor de urmat în domeniul producţiei alimentare de către ţările în curs de dezvoltare.
Este foarte clar că am permis, în ultimul deceniu, ca dezvoltarea agricolă să reprezinte o prioritate mai redusă pe agenda politică şi de dezvoltare. A existat o perioadă în care o mare parte din fondurile noastre de sprijin pentru dezvoltare au fost destinate stimulării agriculturii şi proiectelor din domeniul producţiei alimentare. Astăzi nu se mai pune această problemă, deşi consider că, deoarece preţurile alimentelor sunt în creştere, începem să ne concentrăm din nou asupra agriculturii, atât în UE, cât şi la nivel global.
Aceasta înseamnă să permitem ţărilor care au resursele necesare pentru producţia alimentară să acţioneze în acest sens, să sprijinim atât ţările însele, cât şi micii fermieri să producă alimente la nivel local pentru nevoile proprii. Aceasta implică nu doar asigurarea ingredientelor de bază pentru producţia de alimente, cum ar fi seminţele şi îngrăşămintele, ci şi a cunoştinţelor practice, serviciilor de consultanţă, asistenţei acordate familiilor de agricultori din ţările în curs de dezvoltare, pentru a le permite să producă alimentele necesare satisfacerii nevoilor proprii.
Aceasta se poate face. Avem ca exemplu Malawi şi alte ţări care au reuşit să treacă de la situaţii de foame extremă la producţia de alimente. În acest sens, este nevoie de iniţiative de tipul politicilor publice. De asemenea, este nevoie ca Uniunea Europeană, în condiţiile implicării sale masive în ţările în curs de dezvoltare, să impulsioneze aceste ţări să îşi analizeze agricultura şi să stimuleze producţia locală de alimente.
Problema ofertei şi cererii este foarte delicată, deoarece populaţia mondială este în creştere - va creşte cu 40% până în 2050 - astfel încât suntem nevoiţi să analizăm aceste probleme. Chestiunea concurenţei dintre producţia de alimente, de nutreţuri şi de combustibili, după cum ştim, este o problemă cheie. Presupun că, în acest context, suntem nevoiţi să analizăm aspectele reprezentate de cercetare şi dezvoltare.
Consider că nu am făcut încă destul în materie de cercetare şi dezvoltare. În Europa, am încercat să producem mai puţine alimente şi, din acest motiv, nu am considerat necesar să analizăm producţia agricolă din punctul de vedere al eficienţei şi nevoii de creştere a producţiei în viitor.
Unul din mesajele cheie pe care doresc să le transmit în timpul scurt avut la dispoziţie este că, la nivel mondial, agricultorii vor produce alimente atât timp cât vor putea să îşi asigure venit din acest lucru. Astfel, presiunea asupra factorilor politici de decizie este să o facă în mod corespunzător, să pună la dispoziţia acestora politicile capabile să asigure agricultorilor venituri stabile. În ce mod? Prin asigurarea stabilităţii preţurilor şi analizarea costurilor producţiei alimentare. Agricultorii vor da înapoi dacă nu vor mai avea stimulente financiare.
Doresc să lansez un avertisment. Cu un an în urmă vorbeam de preţurile mari ale mărfurilor. Astăzi, de exemplu, există un surplus de cereale stocat, pentru care nu există piaţă. Aceşti agricultori îşi vor reduce producţia în sezonul următor, lucru care ar putea să exacerbeze problema siguranţei alimentare globale pe termen lung.
În acest raport există multe informaţii. Îmi exprim speranţa în sprijinul colegilor şi consider că este de mare interes pentru multe persoane.
Androulla Vassiliou
membră a Comisiei. -Domnule Preşedinte, Comisia salută raportul pregătit de doamna McGuiness şi dezbaterea intensă ce a avut loc în diversele comisii ale PE privind elementele conexe acestui subiect de mare actualitate, elemente care includ comerţul, bio-combustibilii, monitorizarea preţurilor, politica de investiţii, criza financiară, schimbările climatice şi utilizarea resurselor de apă în agricultură.
Comisia împărtăşeşte analiza extinsă a cauzelor crizei alimentelor care a atins o mare parte a ţărilor în curs de dezvoltare în prima jumătate a lui 2008. Comisia va continua să analizeze legătura dintre preţurile alimentelor şi preţurile energiei. Problema cauzalităţii este de o înaltă complexitate, întrucât implică interdependenţa unei serii de factori privind cererea şi oferta. Preţurile aferente energiei constituie doar unul dintre aceşti factor, însă un factor cu impact atât direct, cât şi indirect. Problema bio-combustibililor s-a discutat în detaliu cu ocazia diferitelor sesiuni ale PE. Există o diferenţă clară între politica UE şi cea a SUA în privinţa nivelului la care producţia de cereale este orientată spre bio-combustibili. Politica UE privind bio-combustibilii nu reduce disponibilitatea alimentelor, întrucât cantităţile de produse agricole utilizate sunt mici, la nivel global.
Chiar şi în condiţiile în care UE se apropie de obiectivul său de 10%, impactul asupra preţurilor alimentelor va fi limitat, în special din două motive: mai întâi, din ce în ce mai mulţi bio-combustibili vor proveni din produse agricole nealimentare sau vor fi produşi pe bază de reziduuri sau deşeuri. În al doilea rând, eficienţa tehnicilor de producţie de bio-combustibili se va îmbunătăţi şi se estimează că randamentele medii vor continua să crească.
O politică UE durabilă în privinţa bio-combustibililor este, în general, o politică favorabilă săracilor. Ea va oferi oportunităţi suplimentare celor două treimi din populaţia săracă a planetei care locuiesc în zone rurale şi depind de un sector agricol prosper. Cu toate acestea, nu toate grupurile vor beneficia în aceeaşi măsură. Comisia este hotărâtă să monitorizeze îndeaproape efectele asupra siguranţei alimentare şi asupra preţurilor alimentelor.
UE a luat deja măsuri în privinţa siguranţei alimentare la nivel global, prin adaptarea PAC la schimbările pieţei şi la situaţia globală. Verificarea stării de sănătate aprobată de curând va moderniza, simplifica şi eficientiza PAC şi va ridica restricţiile aplicate agricultorilor, ajutându-i astfel pe aceştia să răspundă mai bine semnalelor pieţei şi să facă faţă noilor provocări.
Acordul semnat privind verificarea stării de sănătate aboleşte rezervele de teren arabil, creşte cotele de lapte gradat, până la eliminarea acestora în 2015, şi converteşte intervenţia pe piaţă într-o reală plasă de siguranţă.
Noile provocări, de tipul schimbărilor climatice, gestionarea resurselor de apă, energia reutilizabilă şi biodiversitatea, care vor afecta ţările în curs de dezvoltare au fost luate şi ele în considerare.
PAC nu va rămâne statică după 2013, iar dezbaterea preliminară a fost deja iniţiată cu ocazia întâlnirii informale a miniştrilor agriculturii de la Annecy din luna septembrie. Viitoarea PAC trebuie să fie analizată în contextul unei viziuni mai largi, în care dezvoltarea durabilă, concurenţa şi echilibrul alimentar global vor constitui părţi integrante.
Diversele evenimente de la nivel înalt au plasat securitatea alimentară mondială pe unul din cele mai înalte locuri ale agendei internaţionale. Există o înţelegere şi recunoaştere internaţională a necesităţii de a plasa agricultura şi dezvoltarea rurală în poziţii mai importante în cadrul agendelor politice, la nivel naţional, regional şi, posibil, la nivel continental. De exemplu, am discutat în detaliu subiectul agriculturii şi siguranţei alimentare în cursul întâlnirii intercolegiale cu Uniunea Africană din octombrie, dezbatere pe care intenţionăm să o intensificăm în cursul acestui an.
Nu în ultimul rând, Comisia trebuie să urmeze prevederile declaraţiei liderilor G8 privind siguranţa alimentară mondială. Înaintea adoptării de către Consiliu a instrumentului pentru alimente pe 16 decembrie, Comisia Europeană a avut discuţii foarte fructuoase cu serviciul operativ la nivel înalt al ONU.
Comisia Europeană aşteaptă cu nerăbdare implementarea şi aplicarea cadrului detaliat. Comisia este convinsă că parteneriatul global pentru agricultură şi siguranţa alimentelor, ce se conturează treptat, are un rol-cheie în implementarea diverselor recomandări incluse în prezentul raport, inclusiv modalitatea de sprijinire a producţiei agricole a micilor producători şi tipul de politici de adoptat pentru a contribui la siguranţa alimentară, în special în comunităţile cele mai vulnerabile.
Evident, restricţiile la export şi interdicţiile trebuie evitate, iar calea de urmat este cea a liberalizării mai accentuate şi nu mai reduse a comerţului. Fluxul comercial îmbunătăţit este o parte a rezolvării problemei siguranţei alimentare.
Comisia speră că exemplul măsurile îndrăzneţe adoptate de instituţiile comunitare de a mobiliza miliardul de euro necesar completării celorlalte instrumente financiare pe termen scurt, mediu şi lung, destinate răspunsului la criza alimentelor, va fi urmat şi de alţi donatori.
Conferinţa de la Madrid privind siguranţa alimentară generală din 26-27 ianuarie este, cu certitudine, un element-cheie pentru ducerea dezbaterii la un alt nivel, care caută să identifice priorităţile principale privind eliminarea foametei la nivel global.
Comisia Europeană va continua să joace un rol proactiv contribuind la siguranţa alimentară globală, iar raportul McGuiness reprezintă, în mod cert, o analiză adecvată privind posibilele căi de urmat care să fie luate în calcul de CE şi comunitatea internaţională.
Preşedintele
Dezbaterea a fost închisă.
Votul va avea loc marţi, la ora 12.
Declaraţii scrise (în conformitate cu articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Kader Arif
în scris. - (FR) Acţiunea întreprinsă de Parlament ca urmare a revoltelor provocate de criza alimentelor a permis eliberarea a 1 miliard de EUR în vederea combaterii acestei crize. Pe lângă această măsură de urgenţă, aş dori să subliniez nevoia de elaborare a unei strategii internaţionale pe termen lung, bazată pe agricultura locală şi de subzistenţă, adecvată nevoilor populaţiilor şi potenţialului teritoriilor.
Într-adevăr, creşterea populaţiei planetei, încălzirea globală, producţia necontrolată de bio-combustibili şi specula agresivă reprezintă tot atâţia factori care contribuie la creşterea tensiunii pe pieţele agricole. Aceste elemente indică faptul că această criză nu va fi una de scurtă durată şi că politicile publice, ca tot unitar, vor trebui regândite pentru îmbunătăţirea metodelor de producţie şi reglementarea pieţelor internaţionale.
Consider că PAC, dacă se elimină excesele şi imperfecţiunile, poate deveni un exemplu de politică eficientă, echitabilă şi responsabilă, capabilă să răspundă provocărilor şi să reunească, concomitent, aspectele economiei, socialului şi mediului. De asemenea, va ajuta ţările în curs de dezvoltare, prin împărtăşirea cunoştinţelor, tehnicilor şi experienţei comunitare. Totuşi, Europa trebuie să se concentreze, în primul rând, asupra reformei reglementărilor în domeniul comerţului internaţional, astfel încât acestea să nu contravină dreptului ţărilor de a-şi susţine agricultura pentru a-şi garanta siguranţa alimentară.
Katerina Batzeli
în scris. - (EL) Acordurile internaţionale şi regionale s-au dovedit, până în acest moment, incapabile de a asigura normalizarea ofertei şi menţinerea unor preţuri transparente şi stabile ale produselor agricole.
Reglementarea pieţelor agricole trebuie să se bazeze pe o strategie pe termen lung, constând din măsuri eficiente şi organizarea şi informarea producătorilor, din punctul de vedere al statului şi perspectivelor pieţei.
Principiul de bază al unei astfel de politici este să asigure un venit garantat net împotriva riscurilor şi crizelor ce apar fie datorită fenomenelor naturale adverse, fie datorită distorsiunilor pieţei şi scăderilor generalizate şi de lungă durată ale preţurilor.
Sunt necesare politici integrate şi eficiente, cum ar fi:
sisteme comunitare şi internaţionale de monitorizare a producţiei şi pieţei, ca sistem preliminar de alarmă pentru identificarea tendinţelor în domeniul producţiei;
un inventar global al alimentelor şi rezervelor de hrană;
un sistem comunitar de monitorizare a pieţei şi de înregistrare a preţurilor produselor şi intrărilor din agricultură, care să se combine cu un sistem internaţional similar, sub auspiciile FAO.
Ar fi, de asemenea, o bună idee ca viitorul acord privind Rund de la Doha să includă urgenţele care necesită ajutor sub formă de alimente, în condiţiile în care prevederile actuale nu sunt obligatorii.
Constantin Dumitriu  
în scris. - Concluziile raportului dnei McGuiness referitoare la securitatea alimentară globală sunt evidente acum şi în România: ne confruntăm cu o creştere a preţului tuturor produselor alimentare de bază, determinată de devalorizarea monedei naţionale, scumpirea materiei prime şi a creditelor contractate de procesori.
Mai mult, din cauza încălzirii globale, în ultimii ani am văzut culturi nimicite tot mai des de calamităţi naturale, iar fermierii din noile state membre sunt cei mai dezavantajaţi în aceste situaţii, deoarece nivelul subvenţiilor acordate acestora este mai redus decât în celelalte state membre.
De aceea, prin amendamentele propuse, am solicitat Comisiei să analizeze posibilitatea constiturii unor mecanisme de intervenţie la nivel comunitar, independente de ajutorul specific pentru asigurarea culturilor, pentru prevenirea şi combaterea efectelor încălzirii globale.
Standardele comunitare impuse producătorilor de alimente sunt înalte şi, de aceea, preţurile la alimente în UE sunt mari. Am însă convingerea că agricultura poate constitui motorul de relansare al economiilor europene lovite de criza globală, iar dezvoltarea surselor de energie regenerabile poate avea un impact pozitiv asupra sectorului agro-alimentar.
Luând măsurile de precauţie necesare, putem realiza creşterea producţiei de biocombustibili fără a pune în pericol mediul înconjurător sau rezerva de alimente necesare la nivel mondial.
Roselyne Lefrançois
în scris. - (FR) Prezentul raport privind PAC şi siguranţa alimentară mondială ne oferă o fantastică oportunitate de reflecţie asupra rolului pe care agricultura europeană îl joacă în obţinerea echilibrului alimentar la nivel mondial. Într-adevăr, deşi cantitatea de alimente trebuie să crească la nivel mondial, proporţia ajutoarelor de dezvoltare destinate agriculturii a fost în declin constant, începând din anii '80. Din acest motiv, am enumerat o serie de amendamente în cadrul Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală, destinate transformării acestui raport într-unul mai ambiţios şi, mai ales, propunerii adresată Comisiei Europene de a adopta o strategie detaliată în problema siguranţei alimentare, astfel încât politicile comunitare ale Uniunii, în calitatea lor de tot unitar, să devină mai coerente.
Deşi sunt încântată de faptul că textul pune accentul pe rolul crucial al PAC în realizarea obiectivului privind siguranţa alimentară, regret că raportorul este în favoarea alinierii politicii agricole mai degrabă cu piaţa şi că dumneaei acuză iniţiativele de protecţie a mediului de scăderea producţiei agricole în Europa. În opinia mea această afirmaţie este complet eronată şi, dimpotrivă, consider că este necesară rezolvarea problemelor datorate schimbărilor climatice pentru crearea de noi modele, care să asigure o producţie mai mare şi mai bună.
Véronique Mathieu
în scris. - (FR) În prezent, UE trebuie să-şi îmbunătăţească urgent siguranţa alimentară şi să răspundă unor provocări majore. În primul rând, în 30 de ani, producţia alimentară trebuie să se dubleze, în condiţiile în care populaţia planetei va atinge 9 miliarde de locuitori până în 2050. Realitatea este că 860 de milioane de persoane continuă să sufere de foame. O astfel de dezvoltare trebuie să fie durabilă şi va trebui să se bazeze mai ales pe agricultura locală.
Imensa fluctuaţie a preţurilor globale la nutreţuri, însoţită de gestionarea corespunzătoare a şeptelului la nivel global (stocurilor la nivel mondial) reprezintă o provocare suplimentară. Pentru a garanta un venit echitabil fermierilor europeni, sprijin iniţiativa poliţelor de asigurare care să asigure o mai bună protecţie a agricultorilor împotriva fluctuaţiilor preţurilor, precum şi iniţiativa de creare a unui inventar al alimentelor la nivel global.
În cele din urmă, în vederea creşterii comerţului de animale şi plante, UE are datoria de a implementa o strategie eficientă de prevenire a oricărei crize în domeniul sănătăţii în Europa. Această strategie ar trebui să se bazeze pe prevenţie, trasabilitate şi capacitate de răspuns. În acest sens, recenta decizie a Consiliului de Miniştri de a întări şi armoniza aranjamentele de control al importurilor va însemna că putem oferi cetăţenilor o mai bună garanţie a calităţii alimentelor.
Acum, mai mult decât oricând, agricultura are un rol central în zonele de creştere şi dezvoltare. Prin urmare, trebuie să o protejăm cu orice preţ!
Daciana Octavia Sârbu  
în scris. - Criza mondială a alimentelor, generată de creşterea continuă a preţului porumbului, grâului şi a energiei, creşterea demografică mondială, precum şi schimbările climatice, a generat o serie de tensiuni şi revolte care, dacă nu sunt rezolvate în viitorul apropiat, ar putea contribui la o destabilizare a ţărilor şi regiunilor la nivel mondial. Este alarmant diferenţa între ritmul de creştere al populaţiei care ar putea ajunge la peste 9 miliarde de locuitori în 2050 şi reducerea rezervelor alimentare la nivel global. O astfel de situaţie va duce cel mai probabil la înlocuirea conflictelor pentru petrol cu cele pentru apă potabilă şi hrană, respectiv cu lupta pentru supravieţuire. În momentul de faţă, Uniunea Europenă este donatorul principal în materie de ajutor umanitar, însă rezervele de alimente încep să se epuizeze şi ţările în curs de dezvoltare, în special Africa, au nevoie de mai mult sprijin pentru combaterea sărăciei şi a foamei cronice. Reducerea dependenţei agriculturii de sursele de energie fosilă, utilizarea produselor biologice, păstrarea solurilor fertile, precum şi adaptarea Politicii Agrare Comune la situaţia crizei alimentare, sunt câteva din elementele cele mai importante care trebuie luate în considerare pentru a trece peste acest impas.
Csaba Sándor Tabajdi
în scris. - (HU) Cea mai importantă chestiune în privinţa sectorului agricol comunitar este, în 2009, felul în care criza economică globală va afecta condiţiile de producţie şi consumul de produse agricole. Această chestiune va fi subiectul central al celei de-a Doua Academii Maghiare de Ştiinţe Agricole, pe care o organizez în colaborare cu secretarul de stat Zoltán Gogös din cadrul Ministerului Agriculturii şi Dezvoltării Rurale al Ungariei, în 17 aprilie 2009, în oraşul Pápa. Începând cu anul 2006, preţul porumbului s-a triplat, iar preţul grâului a crescut cu 180%, pe pieţele internaţionale, în timp ce preţurile alimentelor au crescut cu 83%. Până în 2050, populaţia planetei va fi ajuns la 9 miliarde de locuitori şi, pentru acoperirea nevoilor acesteia, va trebui să dublăm nivelul producţiei agricole; astfel, vremurile hranei ieftine s-au sfârşit. Aşadar, este extrem de importantă conservarea şi, în măsura posibilităţilor, creşterea capacităţilor agricole ale Uniunii Europene. Este inacceptabil ca, în urma reformelor sectoriale ale PAC, producţia agricolă să fi scăzut în Uniunea Europeană. Un bun exemplu, în acest sens, este reforma în privinţa producţiei de zahăr, care a condus la dispariţia industriei maghiare a zahărului, precum şi subvenţiile pentru distrugerea podgoriilor, în contextul reformei producţiei de vinuri. Separarea finanţării agricole directe faţă de producţie se îndreaptă şi ea în aceeaşi direcţie.
Trebuie să găsim un echilibru corespunzător între producţia de alimente şi bio-combustibili, iar aceştia din urmă nu trebuie să ameninţe siguranţa alimentară globală. Programul privind bio-etanolul al Statelor Unite a contribuit în mod semnificativ la creşterea imensă a preţurilor în 2008; pe baza acestor experienţe, Uniunea Europeană trebuie să reexamineze propriile angajamente în privinţa cantităţilor de bio-combustibili. În sfârşit, solicit ca, la nivel UE, să se acţioneze urgent împotriva creării de monopoluri ale distribuitorilor alimentari cu amănuntul, pentru a proteja producătorii.
Silvia-Adriana Ţicău  
în scris. - Cresterea pretului energiei, fenomenele meteorologice nefavorabile si sporirea cererii de energie datorată cresterii demografice globale au generat preturi ridicate pentru alimente. Solicit Comisiei să analizeze legătura dintre preturile ridicate la alimente si preturile din ce în ce mai mari la energie, în special pentru combustibilii utilizati.
Sectorul agricol necesita îmbunătătirea eficientei energetice. Cresterea ponderii culturilor pentru biocombustibili si utilizarea energiei regenerabile ar putea avea un impact pozitiv asupra sectorului agro-alimentar, care este afectat de preturile ridicate ale îngrăsămintelor, pesticidelor, de costurile ridicate pentru prelucrare si transport. Solicit Comisiei să monitorizeze îndeaproape efectele productiei ridicate de biocarburanti atat în UE cat si în tările terte în ceea ce priveste modificările legate de utilizarea terenurilor, de preturile produselor alimentare si de accesul la alimente.
Stimulentele pentru cultivarea durabilă a culturilor energetice nu ar trebui să pericliteze productia de alimente. Consider că sunt necesare cercetări în domeniul agricol, pentru a spori productivitatea agricolă si invit statele membre să exploateze pe deplin oportunitătile oferite în ceea ce priveste acest aspect in cadrul celui de-al saptelea Program-cadru pentru cercetare și dezvoltare tehnologică si să adopte măsuri de îmbunătătire a productiei agricole în mod durabil si eficient din punct de vedere energetic.
