Den gemensamma jordbrukspolitiken och global livsmedelsförsörjning (kortfattad redogörelse)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Mairead McGuinness, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om den gemensamma jordbrukspolitiken och global livsmedelsförsörjning.
Mairead McGuinness
föredragande. - (EN) Herr talman! När jag tog initiativ till detta betänkande stod den globala livsmedelsförsörjningen högt på den politiska dagordningen. Den verkar delvis ha försvunnit ur rampljuset igen. Men detta är fortfarande utan tvekan en oroande fråga, eftersom upp emot en miljard människor i världen lider av hunger eller undernäring. Varje dag dör 30 000 barn av svält eller fattigdomsrelaterade sjukdomar. Dessa skakande siffror är ett argument för att frågan om hur vi ska kunna producera tillräckligt mycket livsmedel och ge människor tillgång till denna mat är oerhört angelägen.
Jag tackar kommissionen för dess goda samarbete då jag skrev betänkandet. Tack också till de många utskott i parlamentet - särskilt utskottet för utveckling - som naturligtvis har dragit sina strån till stacken.
På fyra minuter går det inte att göra rättvisa åt hela betänkandets innehåll. Men jag ska lyfta fram några punkter som för mig är särskilt viktiga. För det första samsas nu den gemensamma jordbrukspolitiken med den globala livsmedelsförsörjningen om utrymmet i rubriken. Det ska ge en vink om att den gamla benägenheten att puckla på den gemensamma jordbrukspolitiken och göra den till syndabock för allt ont i utvecklingsländerna nu är förbi. Vi inser i dag att den gemensamma jordbrukspolitiken har gett unionsmedborgarna livsmedelssäkerhet. Den är en föredömlig modell för hur vi kan få fart på livsmedelsproduktionen i utvecklingsländerna.
Under det senaste årtiondet eller så har jordbrukets utveckling utan tvekan förpassats ganska långt ned på dagordningen för politik och utveckling. En gång i tiden anslogs en stor del av vårt utvecklingsstöd till att stimulera jordbruk och projekt för livsmedelsproduktion. Så är inte fallet i dag. Jag anser dock att de stigande livsmedelspriserna har gjort att vi fått upp ögonen för jordbruket igen, inte bara i EU utan i hela världen.
Det betyder att länder som har kapacitet att odla sin egen mat ska få göra det. Vi bör hjälpa dem att tillgodose sina behov genom att låta småbrukare producera livsmedel lokalt. Det här handlar inte bara om att tillhandahålla grundläggande förutsättningar för livsmedelsproduktion, som utsäde och gödningsmedel, utan berör också kunskap, rådgivning och stöd till jordbruksfamiljer i utvecklingsländerna, så att de kan producera tillräckligt med mat för att livnära sig själva.
Det går faktiskt. Malawi är ett av flera länder som tidigare plågats av svår svält men lyckats att bli livsmedelsproducenter. Det måste finnas en politisk handlingsvilja. Det är också nödvändigt att Europeiska unionen, som har engagerat sig så enormt i utvecklingsländerna, trycker på för att få länderna att ta itu med jordbruket och börja stimulera sin inhemska livsmedelsproduktion.
Frågan om tillgång och efterfrågan är mycket känslig. Världsbefolkningen växer och 2050 är vi 40 procent fler människor än i dag. Det tvingar oss att ta itu med de här frågorna. Motsättningen mellan produktion av livsmedel, utsäde och bränsle är, som vi kunnat konstatera, helt klart en av de viktigaste frågorna. Men jag anser att den grundläggande orsaken till vår situation handlar om forskning och utveckling.
Jag anser att området forskning och utveckling har blivit eftersatt. I EU räknade vi med att minska vår livsmedelsproduktion, och blundade kanske därför för problemet med hur avkastningen i jordbruksproduktionen kan ökas, och för behovet av att producera mer i framtiden.
Ett viktigt budskap som jag vill föra fram under den lilla stund som återstår är att jordbrukarna i världen kommer att producera livsmedel om de kan tjäna pengar på det. De politiska beslutsfattarna måste lösa det här och skapa politiska förutsättningar som ger jordbrukarna en stabil utkomst. Hur ska då det gå till? Vi måste stabilisera prisutvecklingen och granska kostnadsstrukturen i livsmedelsproduktionen. Om inte jordbrukarna kan tjäna mer pengar, gör de något annat i stället.
Jag vill varna för en sak. För över ett år sedan diskuterade vi de höga råvarupriserna. I dag finns det överskott av spannmål med mera i lager och inga köpare. Nästa odlingsår kommer jordbrukarna att producera mindre, och det kan på längre sikt förvärra problemen inom den globala livsmedelsförsörjningen.
Det här betänkandet är innehållsrikt. Jag hoppas att kollegerna här stöder det, och vill än en gång tacka de många personer som visat sitt stora intresse för betänkandet.
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Kommissionen välkomnar Mairead McGuinness betänkande, liksom de intensiva diskussionerna i Europaparlamentets olika utskott om alla de frågor som hänger ihop med det här högaktuella ämnet. Hit hör handelsfrågor, biobränslen, prisövervakning, investeringspolitik, finanskrisen, klimatförändringen och vattenförbrukningen i jordbruket.
Kommissionen instämmer i stort sett i analysen av orsakerna till den livsmedelskris som drabbade många utvecklingsländer under första halvåret 2008. Kommissionen kommer även i fortsättningen att analysera sambandet mellan livsmedels- och energipriser. Orsakssambandet är mycket komplicerat, eftersom det handlar om ett ömsesidigt samspel mellan en rad olika tillgångs- och efterfrågefaktorer. Energipriset är bara en sådan faktor, som emellertid har en påverkan både direkt och indirekt. Biobränslefrågan har diskuterats i detalj vid Europaparlamentets olika sessioner. Beträffande graden av övergång från spannmålsodling till biobränsleodling skiljer sig EU:s och USA:s politik betydligt åt. EU:s politik för biobränslen leder inte till att livsmedelstillgången minskas, eftersom det i ett globalt perspektiv handlar om att använda ytterst små mängder fodergrödor.
Även om EU närmade sig tioprocentsmålet, skulle livsmedelspriserna bara påverkas marginellt. Detta har främst två orsaker. För det första framställs en allt större mängd biobränsle från fodergrödor som inte används i livsmedelsproduktionen, eller av rester eller avfall. För det andra kommer tekniken för biobränsleproduktion att bli allt effektivare. Vi kan räkna med att det genomsnittliga utbytet fortsätter att stiga.
Om EU för en hållbar politik för biobränslen så gagnar detta, på det hela taget, de fattiga. Det skapar nya möjligheter för de två tredjedelar av världens fattiga som lever på landsbygden och som därmed är beroende av att det går bra för jordbrukssektorn. Men alla grupper kommer inte att kunna dra samma nytta av utvecklingen. Det är kommissionens bestämda avsikt att noggrant övervaka hur livsmedelssäkerheten och livsmedelspriserna påverkas.
EU har redan vidtagit åtgärder för att främja livsmedelssäkerheten i världen genom att anpassa den gemensamma jordbrukspolitiken till de nya villkoren på marknaden och i världen. Den nyligen beslutade hälsokontrollen kommer att bidra till att göra den gemensamma jordbrukspolitiken modernare, enklare och effektivare. Samtidigt avskaffas kvoteringsordningarna, så att jordbrukarna snabbare kan reagera på signaler från marknaden och anpassa sig till nya utmaningar.
Genom överenskommelsen om hälsokontrollen avskaffas arealuttagen. Mjölkkvoterna ökas successivt och avskaffas helt 2015. På så vis övergår vi från att försöka styra marknaden till ett äkta skyddsnät.
I överenskommelsen beaktas också nya utmaningar som klimatförändringen, vattenhushållning, förnybara energikällor och biologisk mångfald, som kommer att påverka utvecklingsländerna.
Den gemensamma jordbrukspolitiken går inte i stå efter 2013. Efter jordbruksministrarnas informella möte i Annecy i september har förberedande diskussioner redan inletts. Framtidens gemensamma jordbrukspolitik ska ses i ett helhetsperspektiv, där faktorer som hållbar utveckling, konkurrensförmåga och global livsmedelsbalans ingår.
I olika sammanhang på hög nivå har vi fört upp livsmedelsförsörjningen på den internationella dagordningen. Internationellt finns nu en tydlig insikt och förståelse för att jordbruk och landsbygdsutveckling är frågor som bör föras upp högre på den nationella, regionala och eventuellt också kontinentala politiska dagordningen. Under vårt möte med Afrikanska unionen i oktober diskuterade vi exempelvis jordbruks- och livsmedelsförsörjningsfrågor i detalj. Vi avser att intensifiera dessa diskussioner i år.
Sist men inte minst måste kommissionen följa upp G8-toppmötets uttalande om den globala livsmedelsförsörjningen. Kommissionen genomförde redan inför rådets beslut om livsmedelsmekanismen den 16 december mycket givande överläggningar med Förenta nationernas högnivågrupp.
Kommissionen ser fram emot genomförandet av den övergripande handlingsramen. Kommissionen är övertygad om att det globala partnerskap om jordbruk och livsmedelsförsörjning som just nu växer fram kommer att spela en nyckelroll för att genomföra en rad av betänkandets rekommendationer. Hit hör bland annat hur vi kan stödja småbrukare och hur handelspolitiken bör utformas för att främja livsmedelsförsörjningen i framför allt de mest utsatta samhällena.
Givetvis bör exporthinder och förbud undvikas. Det är mer frihandel, snarare än mindre, som leder utvecklingen framåt. Ett ökat handelsutbyte är ett steg på vägen mot en tryggad livsmedelsförsörjning.
Kommissionen hoppas att andra givare inspireras av EU-institutionernas djärva åtgärd, där en miljard euro ställs till förfogande som komplement till andra finansiella resurser som öronmärkts för åtgärder mot livsmedelskrisen på kort, medellång och lång sikt.
Madridkonferensen om tryggad livsmedelsförsörjning för alla den 26 och 27 januari är ett viktigt evenemang som kan föra debatten framåt till nästa nivå, där uppgiften är att identifiera de viktigaste åtgärderna mot svälten i världen.
Kommissionen kommer att fortsätta att arbeta aktivt för att främja den globala livsmedelsförsörjningen. Mairead McGuinness betänkande är en bra analys av vissa tänkbara lösningar som bör övervägas både av EU och av världssamfundet i stort.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Kader Arif  
skriftlig. - (FR) De åtgärder som parlamentet vidtagit efter de livsmedelsrelaterade upploppen har gjort det möjligt att frigöra 1 miljard euro för att bekämpa livsmedelskrisen. Om vi bortser från denna nödåtgärd vill jag understryka behovet av en långsiktig internationell strategi som bygger på lokala självhushållsjordbruk och som är anpassad efter befolkningarnas behov och områdenas potential.
Den växande världsbefolkningen, den globala uppvärmningen, den okontrollerade produktionen av biobränslen och aggressiv spekulation är flera faktorer som bidrar till att öka pressen på jordbruksmarknaderna. Dessa faktorer visar att krisen inte kommer att bli kortvarig och att den allmänna politiken i sin helhet måste omprövas för att förbättra produktionsmetoderna och regleringen av de internationella marknaderna.
Jag anser att den gemensamma jordbrukspolitiken, när dess överdrifter och brister väl har åtgärdats, kan bli ett exempel på en effektiv, rättvis och ansvarsfull politik som gör det möjligt att hantera livsmedelsproblematiken samtidigt som man jämkar samman ekonomin, samhället och miljön. Politiken bör också vara till hjälp för utvecklingsländerna på så vis att EU delar med sig av sin teknik, kunskap och erfarenhet. EU bör dock först och främst verka för att reformera de internationella handelsreglerna så att man inte inskränker ländernas rätt att stödja sitt eget jordbruk för att garantera livsmedelssäkerheten.
Katerina Batzeli  
skriftlig. - (EL) Internationella och regionala avtal har hittills visat sig ha liten verkan för att normalisera marknadsutbudet och handeln och bevara öppna och stabila priser för jordbruksprodukter.
Regleringen av jordbruksmarknaderna bör baseras på en långsiktig strategi med effektiva åtgärder och på organisation av producenterna samt information till dessa om marknadsläget och framtidsutsikterna.
Grundprincipen för en sådan politik är att införa ett skyddsnät för inkomsterna, mot risker och kriser som orsakas antingen av allvarliga naturkatastrofer eller av marknadssnedvridning och ett ovanligt långt och omfattande prisfall.
Det krävs därför en integrerad och effektiv politik, till exempel
europeiska och internationella system för produktions- och marknadsövervakning, såsom en varningsmekanism för att fastställa produktionstendenser,
ett internationellt system för livsmedelsinventering och livsmedelslager,
ett europeiskt system för marknadskontroll och registrering av prisförändringar för jordbruksprodukter och insatsvaror, som skulle kunna kombineras med ett liknande internationellt system under FAO:s överinseende.
Det vore också bra om en framtida överenskommelse om Doharundan kunde inkludera katastroflägen då livsmedelsbistånd kan ges, eftersom de nuvarande bestämmelserna inte är bindande.
Constantin Dumitriu  
De slutsatser som Mairead McGuiness drar i sitt betänkande om global livsmedelsförsörjning är nu uppenbara också i Rumänien, Vi står inför ett prisfall på alla baslivsmedel, till följd av devalveringen av den nationella valutan och de stigande kostnaderna för råvaror och för de lån som tagits av förädlingsföretagen.
Till följd av den globala uppvärmningen har vi också sett allt fler fall där grödor förstörs av naturkatastrofer. De nya medlemsstaternas jordbrukare är faktiskt de som drabbas värst i dessa lägen eftersom de får lägre bidrag än vad jordbrukarna får i de andra medlemsstaterna.
Därför har jag mot bakgrund av de ändringsförslag som har lagts fram uppmanat kommissionen att undersöka möjligheten att inrätta vissa interventionsmekanismer på EU-nivå, oberoende av eventuella särskilda stöd som beviljats för skördeförsäkring, för att förebygga och bekämpa den globala uppvärmningens effekter.
Stränga gemenskapsnormer har införts för livsmedelsproducenterna, och livsmedelspriserna är därför höga i EU. Jag anser dock fullt och fast att jordbruket kan bli en språngbräda för återhämtning för de europeiska ekonomier som påverkats av den globala krisen och att utvecklingen av förnybara energikällor kan ha en positiv inverkan på jordbrukets livsmedelsindustri.
Om vi vidtar de försiktighetsåtgärder som krävs kan vi höja biobränsleproduktionen utan att äventyra miljön eller de livsmedelslager som behövs i världen.
Roselyne Lefrançois  
skriftlig. - (FR) Detta betänkande om den gemensamma jordbrukspolitiken och global livsmedelsförsörjning har gett oss en fantastisk möjlighet att fundera över hur vi kan se till att EU:s jordbruk till fullo deltar i arbetet med att nå livsmedelsbalans i världen. Även om livsmedlen måste fortsätta att öka i världen har faktiskt andelen utvecklingsbistånd inriktat på jordbruket å sin sida sjunkit konstant sedan 80-talet. Jag har därför lagt fram ett antal ändringsförslag i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Syftet med ändringsförslagen är att göra betänkandet mer ambitiöst och framför allt att föreslå att kommissionen antar en övergripande strategi för livsmedelsförsörjningsfrågor, och därmed göra EU:s gemensamma politik mer konsekvent generellt sett.
Även om jag är glad över textens betoning på den gemensamma jordbrukspolitikens avgörande betydelse för att nå målet för livsmedelsförsörjning så beklagar jag att föredraganden är för att marknadsanpassa jordbrukspolitiken i högre grad och att hon menar att miljöskyddsinitiativ är anledningen till den minskande jordbruksproduktionen i EU. Det yttrandet anser jag är fullständigt felaktigt. Tvärtom anser jag att det är nödvändigt att ta itu med klimatförändringsproblemet för att kunna utveckla nya modeller för större och bättre produktion.
Véronique Mathieu  
skriftlig. - (FR) I dag måste EU omedelbart förbättra sin livsmedelssäkerhet och ta itu med de stora utmaningar som finns. För det första måste jordbruksproduktionen fördubblas på trettio år eftersom världens befolkning kommer att uppgå till 9 miljarder människor år 2050. Faktum är att 860 miljoner människor fortsätter att svälta. Utvecklingen måste vara hållbar och först och främst baseras på lokalt jordbruk.
De stora svängningarna i världsmarknadspriserna för livsmedel tillsammans med en lämplig förvaltning av världens livsmedelslager är ännu en utmaning. För att garantera en rättvis inkomst för EU:s jordbrukare stöder jag förslaget om försäkringar som ger ett större skydd för jordbrukarna mot prisförändringar, liksom initiativet att inrätta ett internationellt system för livsmedelsinventering.
Mot bakgrund av den ökande handeln med djur och växter har EU slutligen en skyldighet att genomföra en effektiv strategi för att förebygga alla hälsokriser i EU. Denna strategi bör grundas på förebyggande, spårbarhet och aktiva åtgärder. I detta avseende kommer ministerrådets beslut nyligen om att öka och harmonisera förfarandena för importkontroll att innebära att våra medborgare får en bättre garanti för livsmedlens kvalitet.
Jordbruket har nu större betydelse än någonsin i tillväxt- och utvecklingsområdena. Vi måste därför skydda det till varje pris.
Daciana Octavia Sârbu  
Den globala livsmedelskrisen, som orsakas av de konstant stigande priserna på majs, vete och energi, världens växande befolkning och klimatförändringen har lett till flera upplopp och oroligheter. Om vi inte lyckas hantera dessa problem snart kan de destabilisera länder och regioner i hela världen. Det oroväckande är klyftan mellan befolkningstillväxten, där vi år 2050 kan ha en befolkning på nio miljarder människor, och de minskade livsmedelslagren i världen. Den här typen av situation kommer sannolikt att leda till att oljerelaterade konflikter ersätts av konflikter om dricksvatten och mat eller av en kamp för överlevnad. För närvarande är EU den största givaren av humanitärt bistånd, men livsmedelslagren börjar bli tömda och utvecklingsländerna, särskilt i Afrika, behöver mer stöd för att kunna bekämpa fattigdom och kronisk svält. Att minska jordbrukets beroende av fossila energikällor, använda ekologiska produkter, bevara bördiga jordar och anpassa den gemensamma jordbrukspolitiken till livsmedelskrisen är några av de centrala frågor som måste beaktas för att kunna bryta detta dödläge.
Csaba Sándor Tabajdi  
skriftlig. - (HU) Den viktigaste frågan för EU:s jordbrukssektor 2009 är hur den globala ekonomiska krisen kommer att påverka villkoren för produktion och konsumtion av jordbruksprodukter. Denna fråga kommer att vara ett centralt ämne vid den andra ungerska jordbruksakademin, som jag anordnar tillsammans med statssekreterare Zoltán Gőgös vid Ungerns ministerium för jordbruk och landsbygdsutveckling den 17 april 2009 i staden Pápa. Sedan 2006 har priset på majs tredubblats och priset på vete har stigit med 180 procent på den internationella marknaden, medan livsmedelspriserna generellt har gått upp med 83 procent. År 2050 kommer världens befolkning att ha stigit till 9 miljarder människor. För att tillgodose deras behov måste vi fördubbla jordbruksproduktionen. Det är alltså slut på de låga livsmedelspriserna. Det är därför ytterst viktigt att bevara och om möjligt öka EU:s jordbrukskapacitet. Det är oacceptabelt att jordbruksproduktionen minskar till följd av den gemensamma jordbrukspolitikens sektorsreformer. Tydliga exempel på detta är sockerreformen, som ödelade Ungerns sockerindustri, och subventionerna till röjning av vinstockar inom ramen för vinmarknadsreformen. Frikopplingen av direkta jordbruksstöd från produktionen är också ett steg i samma riktning.
Vi måste hitta en lämplig balans mellan livsmedelsproduktion och framställning av biobränslen. Den senare får inte hota den globala livsmedelsförsörjningen. Förenta staternas bioetanolprogram har väsentligt bidragit till de kraftiga höjningarna av livsmedelspriserna 2008. Utifrån dessa erfarenheter måste EU ompröva sina tidigare åtaganden om andelen biobränsle. Slutligen kräver jag att EU snabbt vidtar åtgärder mot framväxten av monopol bland livsmedelsdetaljisterna, för att skydda producenterna.
Silvia-Adriana Ţicău  
De stigande energipriserna, svåra väderförhållanden och den stigande efterfrågan på energi till följd av den ökande befolkningstillväxten i världen har lett till höga livsmedelspriser. Jag uppmanar kommissionen att undersöka sambandet mellan höga livsmedelspriser och stigande energipriser, särskilt för de bränslen som används.
Jordbrukssektorn måste förbättra sin energieffektivitet. Att öka andelen biobränslegrödor och använda förnybara energikällor kan ha en positiv effekt på jordbrukets livsmedelsindustri, som har påverkats av de höga priserna på gödningsmedel och bekämpningsmedel liksom de stigande förädlings- och transportkostnaderna. Jag uppmanar kommissionen att noggrant övervaka effekterna av en ökad biobränsleproduktion i EU och i tredjeländer med avseende på förändringar i markanvändning, priserna på livsmedelsprodukter och tillgången till livsmedel.
Incitament för att främja hållbar odling av energigrödor får inte äventyra livsmedelsproduktionen. Jag menar att det krävs jordbruksforskning för att höja jordbrukens produktivitet. Jag uppmanar också medlemsstaterna att till fullo utnyttja de möjligheter som sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling ger och vidta åtgärder för att förbättra jordbruksproduktionen på ett hållbart och energieffektivt sätt.
