Euroområdet (2007) - Europeiska centralbanken (2006) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är den gemensamma debatten om
betänkandet av Dariusz Rosati, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om årsrapporten 2007 om euroområdet, och
betänkandet av Gay Mitchell, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om årsrapporten 2006 om Europeiska centralbanken.
Jag är mycket glad över att välkomna ordföranden för Eurogruppen, Luxemburgs premiärminister och finansminister Jean-Claude Juncker. Jag är också mycket glad över att välkomna ordföranden för Europeiska centralbanken, Jean-Claude Trichet, till Europaparlamentet. Låt mig också rikta ett varmt välkomnande till kommissionsledamot Joaquín Almunia.
Dariusz Rosati 
föredragande. - (PL) Herr talman! Jag är glad över att presentera det andra betänkandet någonsin från Europaparlamentet till svar på Europeiska kommissionens årsrapport om euroområdet. I kommissionens rapport presenteras den ekonomiska situationen inom euroområdet under 2007.
Resultaten i rapporten ger anledning att vara nöjd. Den ekonomiska tillväxttakten inom euroområdet ökade till 2,7 procent, vilket är det bästa resultatet sedan 2000, samtidigt som arbetslösheten sjönk till 7,6 procent, den lägsta siffran på 15 år. Samtidigt har euroområdet blivit en tilltagande faktor i stabiliseringen av världsekonomin.
Denna generellt optimistiska bild bör dock inte dölja några negativa fakta, och dessa är vad vi fokuserar på i vårt betänkande. För det fösta är takten för anpassningen av budgeten, särskilt i länder med stora budgetunderskott, alltför långsam, om man håller i tankarna att stabilitets- och tillväxtpalten ålägger medlemsstatera att upprätthålla en så balanserad budget som möjligt på medellång sikt. Detta inbegriper att man bygger upp ett budgetöverskott i goda tider för att ha en finansiell reserv för perioder av lågkonjunktur. I detta sammanhang är vi kritiska till vissa medlemsstaters agerande, nämligen när de inte använder den aktuella perioden av tillväxt för att genomföra de nödvändiga nedskärningarna i de offentliga utgifterna.
För det andra påpekar parlamentet att de goda genomsnittliga resultaten för euroområdet som helhet döljer betydande skillnader i den ekonomiska situationen från en medlemsstat till en annan. Särskilt bekymmersam är den avtagande internationella konkurrenskraften för vissa länders ekonomi, oftast beroende på att lönerna har ökat snabbare än produktiviteten.
För det tredje uppmanar vi till att man fortsätter de strukturreformer som krävs enligt riktlinjerna i den nya Lissabonstrategin. Vi behöver undanröja de återstående hindren inom marknaderna för varor och tjänster snabbare och bidra till ytterligare integrering av arbets- och finansmarknaderna, vilka kommer att bli ett viktigt element i euroområdets korrekta funktion. Vi skulle särskilt vilja dra uppmärksamheten till det snabba genomförandet av tjänstedirektivet, vilket har fört med sig accelererad tillväxt i arbetsproduktiviteten och har minskat inflationen inom tjänstesektorn. Detta är särskilt viktigt eftersom tjänsterna utgör 70 procent av euroområdets BNP.
För det fjärde betonar parlamentet vikten av att ytterligare utvidga euroområdet för att stärka den ekonomiska och monetära unionen och den gemensamma valutan. Vi är nöjda över beslutet att acceptera Cypern och Malta i euroområdet, och ser fram emot att andra stater ansluter sig till detta i en inte alltför avlägsen framtid. Vi skulle vilja påpeka att processen för att säkra beredskapen hos länder som ansöker om att få tillhöra euroområdet bör vara öppen för insyn och grundad på enhetliga kriterier, vilkas ekonomiska grund och politiska vikt inte bör vara föremål för några tvivel.
I detta avseende uppmanar vi kommissionen och rådet att inleda en allvarlig debatt om de nominella konvergenskriterierna.
Slutligen vill jag betona vikten av god förvaltning och intensifierad politisk samordning inom euroområdet. Vi behöver detta om vi till fullo ska utnyttja de möjligheter som ges av den gemensamma valutan. Jag är nöjd över det beslut som togs av Eurogruppen i april i år om att anta riktmärken för medlemsstaternas finanspolitik. Vi förväntar oss att genomförandet av dessa beslut kommer att övervakas noga. Jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt för att försäkra Jean-Claude Juncker att han i denna fråga har parlamentets fulla stöd.
Jag vill också gratulera kommissionsledamot Joaquín Almunia till att han har utarbetat kommissionens andra rapport om situationen inom euroområdet och önska att de rapporter som utarbetas under kommande år kommer med lika goda nyheter som denna.
Gay Mitchell 
föredragande. - (EN) Herr talman! Det gläder mig att detta betänkande ska diskuteras tillsammans med betänkandet om euroområdet. Jag skulle vilja tillägga att det betänkande som jag lägger fram blev enhälligt antaget av utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Om jag får börja med den ekonomiska situationen: under 2006 blev den ekonomiska återhämtningen i euroområdet en varaktig process där den främsta drivkraften var inhemsk efterfrågan. Det skapades två miljoner arbetstillfällen 2006, och arbetslösheten sjönk från 8,4 procent till 7,6 procent. Mot bakgrund av denna återhämtning skulle jag vilja betona huvudpunkterna i betänkandet. Mot bakgrund av den senaste återhämtningen bör alla ytterligare höjningar av räntenivåer genomföras med försiktighet för att inte äventyra den ekonomiska tillväxten. Det är avgörande att löner höjs i takt med produktiviteten för att bevara konkurrenskraften i medlemsstaterna och för att göra det möjligt att skapa arbetstillfällen under icke-inflatoriska förhållanden. Lösningen är en finanspolitisk konsolidering, och alltmer nödvändig i goda tider för att uppnå långsiktig tillväxt.
I betänkandet noteras att de mindre ekonomierna haft bättre tillväxt än de större ekonomierna sedan euroområdet inrättades, och framför allt Irland, Finland, Grekland, Luxemburg och Spanien har haft en högre genomsnittlig tillväxttakt i euroområdet. Man kan dra nyttiga lärdomar av denna utveckling. I betänkandet uttrycks oro över den pågående apprecieringen av euron gentemot de flesta stora europeiska valutor. I fördraget i artikel 111 tilldelas rådet ansvaret för växelkurspolitiken utan att det för den skull specificeras hur detta ansvar ska utövas.
Eurogruppen, rådet och Europeiska centralbanken (ECB) uppmanas i betänkandet att fullt ut utöva sina respektive behörigheter fullständigt samordnade. I betänkandet uppmanas även ECB att noggrant övervaka utvecklingen av användningen av euron som reservvaluta av centralbankerna och, i sin årsrapport om eurons internationella roll, presentera en kvantifiering och analysera dess konsekvenser, bland annat för växelkursen. Jean-Claude Trichet är medveten om att varje gång som han har framträtt inför parlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor under de senaste två åren har jag tagit upp frågan om fastighetspriser med honom. Detta fortsätter att oroa mig. Därför uppmanas ECB i betänkandet att noga övervaka denna utveckling som kan få konsekvenser för den reala ekonomin. Detta betänkande innehåller en begäran att ECB lägger fram alternativ med olika fördelar, som exempelvis att ta med fastigheter i det harmoniserade konsumentprisindexet eller att utarbeta en särskild indikator eller föreslå särskilda åtgärder på nationell nivå, som är anpassade till skillnaderna mellan de nationella marknaderna.
Jag kommer senare att hänvisa till ”Fed-formeln”. Det är kanske dags att utveckla en ECB-formel som kan bidra till att förutse de troliga effekterna av räntehöjningar på fastighetspriserna. I mitt betänkande tas även frågan om sub-prime lending [bolån till personer som inte godkänns som låntagare av traditionella långivare] upp, och det föreslås att lärdomar kan dras inom EU av de potentiella svårigheterna för den amerikanska ekonomin som denna utlåning vid sidan av bankerna skapar.
Jag skulle vilja ta en liten stund i anspråk för att ta upp en fråga av särskilt intresse för Irland, men som har potentiellt intresse för andra medlemsstater i euroområdet. Förra året beräknade fastighetsmäklarna Hook and McDonald att fastighetspriserna skulle stiga med 9 procent på Irland, Sherry Fitzgerald räknade med en ökning på mellan 8 och 10 procent och Friends First och IIB räknade med 7 procent, medan Allied Irish Banks förutspådde en ökning på mellan 3 och 6 procent. Det senaste irländska tsb/ESRI-indexet visar i själva verket att fastighetspriserna sjönk med 2,1 procent mellan januari och maj 2007, och en fortsatt nedgång är att vänta på Irland. Sub-prime lending - det vill säga utlåning till fattigare människor, de med en oregelbunden inkomst eller en svår kredithistorik - beräknas öka till 4 miljard euro på Irland i år. Om det genomsnittliga lånet ligger på mellan 200 000 och 400 000 euro, så skulle mellan 10 000 och 20 000 sådana lån existera enbart på Irland. Bolånegivare av detta slag är relativt nya på den irländska marknaden och debiterar i allmänhet ungefär den dubbla aktuella hypoteksräntan för att ”kompensera” - som de säger - långivare för högre risker. I ett fall hade ett hypoteksföretag som verkade på Irland redan återtagit 30 hus sedan 2005.
Det finns också oroväckande tecken i Storbritannien när det gäller sub-prime lending. Det har varit känt sedan en tid tillbaka att det finns en ”Fed-formel” i Förenta staterna. ”Fed-formeln”, som uppfanns av Förenta staternas centralbank Federal Reserve enligt en av dess före detta ekonomer, visar att priserna vanligen börjar dala ungefär 18 månader till två år efter en räntehöjning, efter att fastighetspriserna har drivits upp under flera år av låga räntor. Jag anser att ECB borde följa denna formel och utveckla en ECB-formel, eftersom vi för närvarande låter personer som är engagerade i branschen utarbeta prognoserna, och det är dessa personer - finansinstitut och andra - som har mest att vinna.
I betänkandet uppmanas kommissionen att utvärdera kvaliteten på tillsynen och hedgefonders offshorestrukturer. Sådana punkter som tidigare framförts om demokratisk kontroll och behovet av att offentliggöra sammanfattande protokoll upprepas. Uppmärksamheten riktas på att räntor på checkräkningskrediter varierar från 7 till 13,5 procent, och ECB ombes undersöka orsakerna till detta.
I betänkandet framförs avslutningsvis att antalet sedlar i omlopp var 11,3 miljarder till ett värde på 628,2 miljarder euro förra året, men att tillväxten när det gäller antalet eurosedlar på 50, 100 och 500 euro är oroväckande. Enbart sedlarna på 500 euro har ökat med 13,2 procent. Med stöd av utskottet för ekonomi och valutafrågor väcks i mitt betänkande frågan om det pågår eventuell brottslig verksamhet i samband med användningen av dessa stora valörer, och det sägs att detta kräver mer noggrann granskning av ECB. Jag hoppas att Jean-Claude Trichet kommer vara i stånd att svara på detta betänkande och särskilt - inte i dag, men kanske under en viss period - överväga mitt förslag om en ECB-formel som står i exakt proportion till ”Fed-formeln”, så att det kan vidtas en verklig och korrekt åtgärd när det gäller den troliga kedjereaktionen av räntehöjningar på fastighetspriser i medlemsstater i euroområdet.
Jean-Claude Juncker
ordförande för Eurogruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr ordförande för Europeiska centralbanken, fru utskottsordförande, föredragande, mina damer och herrar!
Vi i EU har ersatt den grundläggande debatten med enkla ord. Vi inbjuds till parlamentet - som jag nästan aldrig ser - till plenarsammanträdet, som det kallas, och vi talar, noterar jag, om EU-medborgarnas vardagliga livsvillkor, något som otvivelaktigt ökar våra institutioners trovärdighet.
Särskilt denna vecka rapporterar europeiska dagstidningar om de ord som man förmodar utväxlades under ett möte som nyligen hölls inom Eurogruppen, med en besökare som vi hade nöjet av att ha som gäst under kvällen. Jag har läst en sammanfattning av dessa långa debatter i ledare som upptar knappt 25 linjer, och vi klagar över att EU-medborgare är dåligt informerade om vad som verkligen sker inom EU! Må så vara.
Å andra sidan är jag glad över att notera att det på det hela taget är mycket liten skillnad mellan innehållet i betänkandet av vår vän, Dariusz Rosati, och vår, Eurogruppens, gemensamma ståndpunkt. Vi har båda kommit fram till att EU:s tillväxt åter är på uppåtgående, under utveckling, fortsätter, och att allt vilar på vår kunskap om vi om några månader kommer att kunna se huruvida denna utsträckta återhämtning, denna förnyade tillväxt inom EU, kommer att låta oss säga att EU:s tillväxtpotential, och särskilt euroområdets, avsevärt har ökat. Vi är eniga i vår slutsats att bristen på sysselsättning och arbetslösheten är på nedgång. Vi har nu haft den lägsta arbetslöshetsnivån på mycket lång tid. Det råder inga tvivel om detta. Faktum kvarstår emellertid att det måste framhävas att EU, som ska vara en modell för världen men som ännu har en arbetslöshetsnivå som strukturellt är högre än 7 procent, inte har någon anledning att vänta sig beröm från andra eller utnämna sig själv till segrare över fenomenet arbetslöshet på vår kontinent.
Underskotten minskar. Vi såg en tydligt förbättrad situation för EU:s offentliga finanser under perioden 2005-2006. Detta är sant, framför allt när det gäller underskottet. Dess nivå på 2,5 under 2005 minskade till 1,6 under 2006, vilket klart visar att den korrigerande grenen hos den reformerade stabilitets- och tillväxtpakten har visat sitt värde, och detta trots alla de allmänt torftiga varningar som riktades mot oss när vi ändrade pakten.
När det gäller paktens förebyggande gren kämpar vi för att uppnå samma framgång som vi har kunnat uppnå med återhämtningen av de offentliga finanserna inom dess förebyggande del. Vi är nu 13 ledamöter i Eurogruppen, och vi kommer att vara 15 från den 1 januari. Vi har ett fortsatt engagemang för den effektiva politik som måste genomföras för att få paktens förebyggande gren att verkligen utvecklas och få ett ordentligt avstamp.
När ekonomin fungerar bra, när tillväxttakten ger så många anledningar att vara nöjd, när den ekonomiska tillväxten åter kommer in på rätt spår, är det klart att dessa tider - vilka på engelska kan kallas ”good times” - måste utnyttjas väl, så att de strukturella underskotten i våra offentliga finanser kan minskas. Därför ser vi det som så viktigt att snabbt uppnå målet på medellång sikt, vilket kräver att medlemsstaterna i euroområdet fördubblar sina ansträngningar för att i tid kunna uppnå sina mål på medellång sikt.
Det kan inte ha undgått er att det vid det informella mötet i Eurogruppen som hölls i Berlin den 20 april fattades ett beslut på denna punkt som inbegriper ett åtagande, eftersom vi sa att alla medlemsstater bör uppnå målet på medellång sikt under 2008 och 2009. Några av dem lyckades fördröja detta till 2010, utan att vara klara över alla fakta. Det var aldrig något tal om att inte uppnå målet till 2012. Detta var självfallet det huvudsakliga ämnet för diskussionerna när vi i början av veckan mötte Frankrikes president. Han kom - och vi bör välkomna detta - för att för oss i Eurogruppen förklara den nya riktningen och de nya målen för Frankrikes ekonomiska politik och budgetpolitik. Vi välkomnar varmt de reformer som är på väg, eftersom dessa är strukturella reformer som eftersträvas av Frankrikes regering och av Frankrikes president, men vi vill betona vad vi förväntar oss och vad vi kräver av Frankrike. Liksom de andra medlemsstaterna inom euroområdet måste Frankriken möta det mål på medellång sikt som vi ställde upp för oss själva den 1 januari 2010. Detta gäller Frankrike. Det kan mycket väl gälla länder längre söderut och, på ett ekumeniskt sätt, alla medlemsstater inom euroområdet. Vi har dock fått en försäkran om en minskning av underskottet under 2008, jämfört med 2007, när det gäller principen, som har accepterats av de franska myndigheterna, att tilldela alla förtjänster från intäkterna som gjorts i relation till budgetberäkningar, i den utsträckning intäkterna är kortsiktiga intäkter, och när det gäller minskningen av underskottet och av skulden.
Vi anser alla, eftersom detta är ett ämne som tas upp av pressen, både i Frankrike och på andra sidan gränsen i Tyskland - vi är ändå i Strasbourg - att inga länder inom Eurogruppen i måndags, på något av EU:s arbetsspråk, försökte att ifrågasätta Europeiska centralbankens oberoende. Om någon skulle ta sig friheten att göra detta skulle det vara ett aldrig så tydligt exempel på att de uttrycker en missriktad tanke, för respekt måste ändå visas för fördragen. Vi ville ha en oberoende centralbank, och vi har en oberoende centralbank. Den kommer naturligtvis att förbli en oberoende central auktoritet i valutafrågor.
(Applåder)
Eurons styrka är ett annat ämne som ger upphov till debatt. Emellertid har vi inte varit med om att ministrarna i Eurogruppen, under nuvarande omständigheter - inte ens i dag - påstår att en stark euro skulle kunna väntas äventyra euroområdets ekonomiska tillväxt. Snarare anser vi att de medlemsstater som är oroliga för denna styrka hos den europeiska valutan i relation till yttervärlden - en styrka som speglar EU robusta ekonomiska återhämtning - inom sina länder bör se till att deras nationella ekonomiska system, det vill säga deras system under euroområdet, blir mer konkurrenskraftiga. Detta kan åstadkommas genom införande av de nödvändiga strukturella reformerna.
Jag uppmärksammade de anmärkningar som er föredragande gjorde i sitt betänkande om urspårningen av vissa delar av lönepolitiken. Ett stort antal företagsledare ges kompensationer som på inget sätt motsvarar de uppmaningar som upprepade gånger gjorts, både från banken och från Eurogruppen, om en politik med återhållsam lönebildning förstådd på rätt sätt, det vill säga en återhållsamhet i lönebildningen som håller jämna steg med produktivitetsökningen. Vi bör inte förvånas om EU:s arbetstagare inte längre kan förstå ett EU där vissa tjänar en förmögenhet utan att arbeta, när man ser den mängd arbete som detta kräver, och de andra måste finna sig i att acceptera detta, att vara utsatta för de uppmaningar som vi riktar mot dem för att uppmuntra dem att stödja återhållsamhet i lönebildningen. (Applåder) Det är en ekonomisk och social orättvisa som nu inställer sig. Vi måste reagera mot detta.
Jag instämmer med er föredragande att det ekonomiska området, sett utifrån, måste representeras som mer stabilt, mer som en enda enhet, men jag kan inte påstå att jag förstod den fulla omfattningen av hans ambition när han förespråkar en enda internationell representation av euroområdet.
Trots hans företräden kommer Jean-Claude Trichet inte att lyckas få mig att dra mig tillbaka från den europeiska arenan. Jag är här och här för att stanna. Och vad mig beträffar har jag ingen ambition, ingen vag önskan, som driver mig att tvinga den andra Jean-Claude att träda tillbaka. Vilken av oss skulle vidare kunna komma på tanken att eliminera kommissionen från euroområdets yttre representation? Euroområdet kan företrädas externt av en part, även om vi är tre, givet att det finns en överenskommelse mellan de tre partnerna som företräder euroområdet externt. Denna överenskommelse finns. Det har inte undgått någon att vi, i valutapolitikens nyckelfrågor, vare sig det är intern eller extern politik, delar precis samma idéer och övertygelser.
Herr talman! Jag har i mina kommentarer hållit mig till nyckelpunkterna eftersom detta är vad som krävs av oss enligt er arbetsordning, som jag finner särskilt sträng när syftet är att tala mer fritt om EU-medborgarnas centrala och, som parlamentet ofta säger, vardagliga problem.
Jean-Claude Trichet
Herr talman, mina damer och herrar! Jag har i dag äran att för er presentera Europeiska centralbankens årsrapport för 2006. Detta är ett viktigt verktyg för att för Europas folk, för deras valda företrädare, för parlamentet, redogöra för valutapolitiken och för vår verksamhet inom våra ansvarsområden.
ECB. - (DE) Jag skulle vilja inleda med att ge en kort översikt över den ekonomiska och valutamässiga utvecklingen under 2006 och förklara de valutapolitiska beslut som fattats av ECB. Sedan skulle jag vilja säga några ord om finansiell stabilitet och om frågan om betalningssystem.
(EN) Jag kommer att inleda med de ekonomiska och monetära frågorna. Under 2006 fortsatte ECB:s monetära politik att förankra inflationsförväntningar på medellång och lång sikt på nivåer som stämmer överens med prisstabilitet och återspeglar ECB:s trovärdighet som förvaltare av penningpolitiken. Euroområdets ekonomi hade under 2006 den högsta tillväxttakten sedan 2000, vilket föredraganden uttryckte mycket väl. Trots påverkan från höga och instabila oljepriser steg den reala bruttonationalprodukten med 2,9 procent jämfört med 1,5 procent 2005. Den ekonomiska återhämtningen utvidgades stegvis under 2006, och den ekonomiska expansionens natur blev alltmer självgenererande, där den främsta drivkraften var inhemsk efterfrågan. De senaste uppgifterna och undersökningen har varit fortsatt allmänt positiva och gett stöd åt åsikten att den ekonomiska aktiviteten i euroområdet under det andra kvartalet 2007 fortsatte att utvidgas i stabil takt. Om man ser framåt förblir framtidsutsikterna för ekonomisk aktivitet på medellång sikt gynnsamma, och det finns förutsättningar för att euroområdets ekonomi fortsätter att växa i samma takt.
När det gäller prisutvecklingen var den årliga genomsnittliga HIKP-inflationen för 2006 2,2 procent, oförändrat jämfört med året innan. Detta översteg ECB:s mål att behålla inflationen under, men nära, 2 procent på medellång sikt. Även om detta resultat huvudsakligen återspeglar prishöjningarna på olja och handelsvaror, och även om inflationen har legat något under 2 procent under det första halvåret 2007, finns det ingen anledning att slå sig till ro.
Utsikterna för prisstabiliteten på medellång sikt är fortfarande föremål för uppåtrisker. Eftersom kapacitetsutnyttjandet är högt på euroområdet och arbetsmarknaderna stegvis förbättras, uppstår det begränsningar som skulle kunna leda till i synnerhet starkare löneutveckling än väntat. Dessutom kan prissättningskraften inom marknadssegment med låg konkurrenskraft öka i en sådan miljö. Vår bedömning att uppåtrisker för prisstabiliteten har varit rådande har bekräftats under hela perioden från början av 2006 till mitten av 2007 genom dubbelkontroll gentemot den monetära analysen. Den tydliga dynamiken i den monetära tillväxten och kredittillväxten under 2006 och 2007 återspeglar en fortsatt ihållande uppåtgående trend i den monetära expansionen, som ytterligare spär på kapitaliseringen av likviditet.
För att ta itu med de uppåtrisker för prisstabiliteten som fastställts i ECB:s ekonomiska och monetära analyser har styrelsen, som ni vet, stegvis anpassat ståndpunkten i den monetära politiken i åtta steg sedan slutet av 2005. Som jag sa i torsdags, när jag förklarade styrelsens bedömning, efter anpassningarna av de viktigaste ränteinstrumenten, förblir ECB:s monetära politik på den tillväxtfrämjande sidan, med övergripande gynnsamma finansieringsvillkor, kraftfull penning- och kredittillväxt och omfattande likviditet inom euroområdet. Det är även i fortsättningen motiverat med beslutsamma åtgärder i rätt tid för att säkerställa prisstabilitet på medellång sikt. Styrelsen kommer att fortsätta att noggrant övervaka all utveckling för att se till att risker på medellång sikt inte uppstår.
När det gäller skattepolitiken delar ECB den åsikt som uttrycktes i resolutionsförslaget att finanspolitisk konsolidering är lösningen, och alltmer nödvändig i goda tider för att få till stånd långsiktig tillväxt. Som både föredraganden och ordföranden för Eurogruppen så vältaligt uttryckte det måste jag på styrelsens vägnar säga att det är viktigt att samtliga regeringar efterlever bestämmelserna om finanspolitisk konsolidering i stabilitets- och tillväxtpakten, och att alla berörda länder fullgör de åtaganden som gjordes vid Eurogruppens möte i Berlin den 20 april 2007. Som man kom överens om i Berlin skulle ett utnyttjande av fördelarna av de gynnsamma cykliska förhållandena skapa förutsättningar för de flesta länder i euroområdet att nå sina mål på medellång sikt under 2008 eller 2009, och de borde alla sikta på senast 2010.
Jag måste säga att vi också mycket varmt välkomnar den betoning som har lagts på Ekofinrådet när det gäller åtgärder för att förbättra kvaliteten och effektiviteten i offentliga finanser.
Om jag går över till strukturpolitiken hänvisar man flera gånger till ekonomiska avvikelser inom euroområdet i det resolutionsförslag som antogs av utskottet för ekonomi och valutafrågor. Låt mig först betona att på det hela taget har inflationsskillnaderna mellan länderna i euroområdet sjunkit, och de är för närvarande relativt begränsade historiskt sett. Omfattningen av de aktuella skillnaderna när det gäller inflation och produktion liknar just nu dem som observerats i regioner och stater inom Förenta staterna, en vidsträckt kontinental ekonomi som har en storleksordning, en dimension, som är i samma storleksordning som vår. En gemensam valuta innebär en gemensam monetär politik och en gemensam växelkurs gentemot andra valutor. Det är därför allt viktigare att se till att alla nationella mekanismer för chockanpassning fungerar perfekt. För att de ekonomiska anpassningarna inom euroområdet ska vara effektiva och fungera smidigt krävs det att institutionella hinder för flexibla löne- och prissättningsmekanismer avlägsnas, liksom att den inre marknaden slutförs och därmed ger större konkurrens över gränserna. Det är verkligen avgörande att väl utarbetade strukturella reformer genomförs av nationella regeringar för att förbättra produkt-, arbets- och finansmarknadens funktion och för att stärka konkurrenskraften.
Vi anser också att fri konkurrens utan snedvridning främjar långsiktig ekonomisk tillväxt, skapar arbetstillfällen och underlättar bibehållandet av prisstabiliteten inom euroområdet.
Låt mig nu säga några ord om finansiell stabilitet, som jag vet är en mycket viktig fråga för parlamentet. Vi skulle vilja bekräfta den positiva roll som hedgefonder spelar genom att de bidrar till att förbättra finansmarknadernas effektivitet och likviditet. Men vi bör också vara medvetna om att hedgefonder kan utgöra en risk för det finansiella systemets stabilitet. Mot denna bakgrund är den rapport som utfärdades i maj 2007 av forumet för finansiell stabilitet på begäran av G8-gruppen om starkt skuldsatta institutioner välkommen. Rapporten innehåller ett antal rekommendationer som riktar sig till tillsynsmyndigheter, motsvarigheter till hedgefonder och investerare och till hedgefondsbranschen direkt, som jag fullständigt instämmer i. När det gäller den roll som branschen ska spela kommer vi mer än någonsin att stödja förslaget om att hedgefondsektorn bör eftersträva bästa praxis och att riktmärken som branschen ställer sig bakom borde vara lämpliga verktyg för att nå detta mål. På det här området är det senaste initiativet som branschen genomförde när man upprättade en arbetsgrupp som ska granska bästa praxis ett mycket välkommet steg, och jag ser fram emot resultatet av detta arbete.
Mina slutkommentarer gäller integreringen av betalsystem i EU. Jag har med glädje noterat att tillvägagångssättet när det gäller det gemensamma eurobetalningsområdet och projektet Target 2 är mycket positivt, och vi kommer inom Eurosystemet att fortsätta spela vår roll i detta avseende.
När det gäller värdepappersprojektet Target 2 (T2S) har vi infört en styrningsmodell för utvecklingsfasen som syftar till att försöka engagera alla berörda parter genom att upprätta en rådgivande grupp för T2S, där marknadsaktörer är väl representerade. I april 2007 inledde vi ett offentligt samråd om de principer och förslag som ligger till grund för T2S-projektet. De första preliminära bedömningarna av dessa kommentarer visar ett generellt positivt gensvar på dem. Utifrån 67 förslag har vi fått sammanlagt 3 200 kommentarer från 56 institutioner, och vi har noterat att 60 procent av dessa 3 200 kommentarer fullständigt instämmer i förslagen, medan bara 6 procent anger fullständig oenighet. Alla gensvar som mottagits har offentliggjorts och håller på att beaktas noggrant.
Tack så mycket för er uppmärksamhet.
Joaquín Almunia
ledamot av kommissionen. (ES) Herr talman, herr rådsordförande, herr ordförande för Europeiska centralbanken, mina damer och herrar! Jag anser att det är mycket positivt att vi för första gången håller denna debatt om euroområdets situation. Det är den andra vi har hållit, efter den första som föranleddes av kommissionens första rapport om euroområdet, och samtidigt rapporten om Europeiska centralbanken, vilket ledde till en allmän eftertanke om euroområdets situation, om hur den ekonomiska och monetära unionen fungerar och om framtidsutsikterna.
Jag måste tacka både Dariusz Rosati och Gay Mitchell för de enastående betänkanden som de har presenterat för oss och utskottet för ekonomi och valutafrågor för det arbete det har gjort i debatten om de förslag som vi för närvarande diskuterar.
Att euroområdet fungerar korrekt är en mycket viktig fråga för våra medborgare. Jag måste dock redan från början tala om för er att jag är oroad över att många EU-medborgare, som bär med sig och betalar med euro varje dag, inte visar någon större tillfredsställelse med den gemensamma valutan, vid en tidpunkt när euroområdets ekonomi tydligt återhämtar sig, när den ekonomiska tillväxten är högre än vår potential - och över Förenta staternas potential - när euroområdet åtnjuter en återhämtning, som Jean-Claude Trichet har sagt, grundad på inre efterfrågan, vilket inte var fallet för några år sedan.
Det är en återhämtning med investeringar som ökar på ett mycket tillfredsställande sätt och som förebådar kommande förbättringar i vår ekonomi och med en ekonomi som hjälper till att generera - såsom förra året - två miljoner arbetstillfällen i länderna inom euroområdet. Och allt detta sker med en praktiskt taget jämn handelsbalans, med en inflationstakt som för närvarande är under 2 procent och med en stabilitet som alla världens ekonomiska områden skulle önska sig.
Jag tror att alla, självklart kommissionen, men också rådet, och särskilt Eurogruppen, Europeiska centralbanken och Europaparlamentet, har ansvaret att förklara för våra medborgare att detta europeiska projekt, åtta år efter dess inrättande, för närvarande ger mycket goda resultat. Jag anser att denna debatt måste tjäna till att göra detta.
Men den måste också hjälpa oss att lära av erfarenheten, att fastställa vilka delar av den ekonomiska och monetära unionen som inte fungerar som vi hade föreställt oss för åtta år sedan, och att genomföra de modifikationer och de politiska beslut som krävs för att framtiden ska bli bättre än nuet, hur positivt nuet än må vara. Efter mötet i Ekofin i går kommer fler européer att kunna ta del av detta positiva nu. I går antog Ekofin formellt de senaste besluten som krävdes för att bekräfta att euroområdet skulle utvidgas till att inkludera Malta och Cypern i januari 2008. Den 1 januari i år utvidgades det till att inkludera Slovenien. Nästa år kommer tre nya medlemsstater också att ha gått med i den ekonomiska och monetära unionen och dela den gemensamma valutan med 318 miljoner andra européer.
Jag anser att detta är ett mycket positivt inslag som debatterades i går och antogs till allas tillfredsställelse, inte bara av de 15 medlemmarna inom euroområdet, utan också av de andra 12 staterna som inte ännu delar den gemensamma valutan, och jag anser att det är värt att betona denna punkt.
När det gäller den ekonomiska situationen ska jag inte ta upp den i detalj, eftersom både Jean-Claude Juncker och Jean-Claude Trichet redan har gjort det.
När det gäller tillämpningen av stabilitets- och tillväxtpakten, som jag tror relaterar till denna förbättring av den ekonomiska situationen och denna ekonomiska stabilitet som vi åtnjuter inom euroområdet, måste jag säga, som Jean-Claude Juncker redan har sagt, att tillämpningen av den korrigerande delen av den reviderade stabilitetspakten, tillämpningen av förfarandena vid alltför stora underskott, har en mycket positiv effekt. I år har vi upphävt tre förfaranden vid alltför stora underskott som gäller tre medlemmar av euroområdet, inklusive områdets två ledande ekonomier, Frankrike och Tyskland, vilka inte längre har ett alltför stort underskott.
Vi har också upphävt förfarandet för alltför stort underskott som gäller Grekland. Förfaranden för alltför stora underskott pågår för närvarande ännu för två länder inom området, Italien och Portugal. Om det fortsätter som nu kommer Italien vid årsslutet att ha korrigerat sitt alltför stora underskott, och det kommer att vara väl under 3 procent. Om det fortsätter som nu så kommer Portugal att i år eller under nästa år att ha korrigerat sitt alltför stora underskott. Detta kommer att ha skett vid slutet av 2008, såsom rådet efterfrågat.
För euroområdet är tillämpningen tillfredsställande när det gäller denna del av pakten, som är den mest kända delen, och den mest iögonfallande och den del som innebär det starkaste och mest kraftfulla instrumentet i händerna på kommissionen och rådet.
Det är den förebyggande delen som vi behandlar just nu. Eurogruppen debatterade detta i måndags, och Ekofin debatterade det i går. Detta är den mest aktuella och den svåraste debatten under ekonomiskt goda tider. Under ekonomiskt goda tider är det svårare, inte i ekonomiska termer utan i politiska termer, att fortsätta att konsolidera de offentliga finanserna och instrumenten i händerna på kommissionen och rådet för att därmed stödja korrigeringen av de offentliga finanserna bortom gränserna på 3 procent och mot målet på medellång sikt av strukturell balans. De är svagare instrument ur rättslig synvinkel, och de måste grundas på politiskt samförstånd, på grupptryck och på övertygelsen om att detta är ett nödvändigt villkor för hållbar utveckling.
Vi har nyligen åter debatterat - just denna vecka - situationen i Italien, vilket är en situation med ett alltför stort underskott. Vi bör nu överväga hur vi ska föra landets konsolideringsprocess framåt, och detta övervägs med stora svårigheter. Vi är lyckliga nog att inte behöva debattera situationen i Tyskland så mycket, eftersom många framsteg har gjorts när det gäller den finanspolitiska konsolideringen i Tyskland. Och vi har börjat att diskutera situationen i Frankrike.
Jag ska säga er min åsikt om måndagens debatt i Eurogruppen, och utveckla vad Jean-Claude Juncker sa. Det finns ett mycket positivt faktum. Den franske presidenten har lovat finansministrarna i euroområdet och ordföranden för Europeiska centralbanken och kommissionens ordförande att han ska verka för ett mycket seriöst reformprogram, vilket han kommer att utveckla i detalj fram till september.
Det finns också ett annat mycket positivt faktum. Han har lovat att tilldela hela budgetöverskottet till finanspolitisk konsolidering och skuldminskning. Och något nytt, vid mötet med Eurogruppen sa han, ”om jag kan korrigera underskottet 2010, så vill jag korrigera underskottet 2010”, något som inte var klart före mötet i Eurogruppen. Men det är också sant att han lade till, ”om jag inte kan göra detta måste jag göra det 2012”.
Men denna förklaring slutade inte i måndags, eftersom ytterligare ett element av detta möte som jag anser vara mycket viktigt är att debatten om den franska budgetstrategin, och debatten om budgetstrategin för alla andra länder, kommer att föras, precis som hittills har skett, inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten. Där kommer Frankrike att presentera ett reviderat stabilitetsprogram, som kommer att analyseras av kommissionen och av rådet. Det kommer att vara ministrarna som möts i rådet, i Eurogruppen och även inom Ekofin, som kommer att yttra sig om programmet om finanspolitisk konsolidering och korrigering som presenterats av Frankrike.
Jag anser att detta bör betonas eftersom vissa har tolkat det som har hänt de senaste dagarna som en andra död för pakten. Vissa har ansett att den var död 2003. Jag anser att den är högst levande. Problemet är att det är svårt att tillämpa den under goda tider i cykeln, särskilt i vissa länder. Det är emellertid vad paktens instrument är till för - att bidra till att överkomma dessa svårigheter.
Slutligen skulle jag vilja komma med en kort kommentar gällande den betydelse som det nya fördraget kommer att ha när det träder i kraft när det gäller att ge Eurogruppen mer institutionell kapacitet, när det gäller att förbättra förvaltningen av den ekonomiska och monetära unionen, som ännu har långt kvar, både internt och externt. Jag hoppas att kommissionen under nästa debatt kan ge er en full analys av hur den ekonomiska och monetära unionen fungerar och hur den bör fungera, på 10-årsdagen av beslutet att lansera euron, i maj 2008.
Andreas Schwab
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot! Låt mig inleda med att tacka föredragandena, Gay Mitchell och Dariusz Rosati, för deras arbete. Med en gemensam valutapolitik som anges av ECB och euron som gemensam valuta har medlemsstaterna inom euroområdet uppnått den högsta tänkbara nivån av integration inom det valutapolitiska området. Till skillnad från den gemensamma valutapolitiken anges den ekonomiska politiken på gemenskapsnivå, och på så sätt förblir ekonomiska politiska beslut i händerna på de nationella regeringarna och parlamenten.
En hög grad av långsiktig ekonomisk konvergens inom euroområdets länder är en förutsättning för en stark och stabil europeisk valuta. Så jag är mycket glad över vad Jean-Claude Juncker och Jean-Claude Trichet har sagt i dag. Mycket har publicerats i pressen de senaste veckorna, och även i början av denna vecka. Det kan sammanfattas på bara en rad: Berget var havande och födde en mus.
Jag är nöjd över att ni har varit så klara och tydliga i era uttalanden, men jag anser att diskussionerna kommer att fortsätta om hur euron och de kriterier som formar euron kommer att utvecklas i framtiden. Denna diskussion kommer att kräva att alla deltagare står på sig.
Som företrädare för den yngre generationen skulle jag vilja uppmana alla medlemsstater inom euroområdet att inte ge upp sina ansträngningar att konsolidera och att tillämpa budgetdisciplin i sina nationella budgetar. I detta sammanhang skulle jag vilja citera Montesquieu, som sa att vad som räknas är att tillämpa ”lagens anda”. Villkoren i fördraget om ekonomisk och monetär union måste respekteras, även om regeringarna har bytts ut. Här bör Montesquieus utmärkta råd definitivt tillämpas i sin helhet. Om en medlemsstat som har producerat mycket kontroversiellt material under de senaste veckorna till exempel skulle ändra riktning, då skulle andra medlemsstater längre norrut följa efter, med katastrofala resultat för konsolideringen och budgetpolitiken inom EU.
Därför, herr Juncker och herr Trichet, uppmanar jag er att vara tuffa, att stå fast. Låt inte någon ändra er riktning under de kommande åren.
Talmannen
Herr Schwab! Det är naturligtvis särskilt lämpligt att citera Montesquieu i detta fall.
Benoît Hamon
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag kan inte motstå frestelsen att reagera på kommentarerna från Jean-Claude Juncker och den besökare han hade under kvällen, genom att först rekommendera att han inte bör låta sig själv utnyttjas av denna besökare, särskilt när det gäller karaktären hos de underskott som han håller på att noga undersöka i Frankrike. Med detta sagt i förbigående har dessa underskott inget att göra med nya investeringar i forskning, utveckling och innovation, i enlighet med Lissabonstrategin, utan är i grunden orsakade av en skattesänkning på 14 miljarder euro, riktad mot de mest välbärgade personerna i Frankrike, en sänkning som föranleder de flesta ekonomer att undra över dess förmodade pådrivande effekt på EU:s tillväxt. Jag ska inte göra fler utvikningar.
För närvarande skulle jag vilja tacka Gay Mitchell för hans betänkande och det arbete han har gjort i detta avseende inom utskottet för ekonomi och valutafrågor. Detta betänkande medför vissa viktiga framsteg och landvinningar, inte minst när det gäller öppenheten i Europeiska centralbankens verksamhet och beslut och demokratiseringen av utnämningsförfarandena. Detta kräver också större försiktighet när det gäller en möjlig ökning av räntorna för att inte sätta tillväxten på spel, det kräver försiktighet även när det gäller hedgefonder, så att man ökar tillsynen och regleringen för den finansiella stabilitetens och öppenhetens skull. Slutligen kan vi vara nöjda över att utskottet för ekonomi och valutafrågor har kunnat nå ett samförstånd om behovet av att investera enorma summor i forskning och utbildning.
När detta är sagt skulle jag vilja återgå till frågan om växelkurser. I motsats till fatalismen och den rådande ultrakonservatismen skulle vi vilja påpeka att vi har instrument med vilka vi kan vidta åtgärder. I artikel 111 i fördraget fastställs endast att, jag citerar, ”I avsaknad av ett växelkurssystem i förhållande till en eller flera valutor i tredje land (...) får rådet genom beslut med kvalificerad majoritet, antingen på rekommendation av kommissionen och efter att ha hört ECB eller på rekommendation av ECB, utarbeta allmänna riktlinjer för valutapolitiken i förhållande till dessa valutor”. Detta är vad vi ber er om, herr Juncker, herr Trichet och herr Almunia: Allmänna riktlinjer för växelkurspolitiken i relation till våra huvudsakliga partners och konkurrenters valutor, snarare än en allmän låt-gå-politik och mindre trovärdiga förklaringar om bristen på ekonomiskt inflytande hos en i stor utsträckning övervärderad euro.
Slutligen skulle jag vilja säga några ord om en fråga i vilken det råder betydande oenighet mellan parlamentets två sidor, nämligen lönepolitiken. I likhet med er, herr Juncker, noterar vi att lönernas andel av BNP inom euroområdet fortsätter att falla och att samtidigt lönerna, de gyllene fallskärmarna och andra aktieoptioner för direktörerna och cheferna vid stora företag är en verklig provokation för europeiska arbetstagare, vilkas köpkraft försvagas.
I likhet med er, herr Almunia, uppmanar vi till en lagstadgad minimilön i alla EU-länder eller åtminstone inom euroområdet. Att uppmuntra arbetsmarknadens parter att komma överens om betydande löneökningar, liksom arbetsmarknadens parter i Tysklands metallurgiska industri har gjort, innebär inte bara att sträva efter en bättre fördelning av tillväxtens frukter, utan också, enligt vår synpunkt, att bidra till att upprätthålla tillväxten genom att ge hushållen mer förtroende och genom att öka konsumtionen.
