Veselības aprūpes sistēmas Subsahāras Āfrikā un veselība pasaulē (īss izklāsts) 
Priekšsēdētāja
Nākamais darba kārtības punkts ir ziņojums, ko Attīstības komitejas vārdā izstrādājusi De Keyser kundze, par veselības aprūpes sistēmām Subsahāras Āfrikā un veselību pasaulē.
Véronique De Keyser
referente. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, komisāres kundze! Paldies jums, ka esat tik ilgi palikušas! Patiesībā šis ziņojums ir atbilde uz Komisijas paziņojumu par globālo veselību, bet mēs vēlējāmies paust viedokli, kas ir drīzāk ārkārtējs, un lielākoties koncentrēties uz savstarpējās sociālās apdrošināšanas sistēmām, kas pašlaik attīstās Āfrikā. Es mazliet novirzīšos no temata.
Veselības stāvoklis Āfrikā faktiski ir diezgan briesmīgs, neskatoties uz visu starptautisko palīdzību, un iemesls tam ir daudzi apstākļi, piemēram, klimata izmaiņas, finanšu krīze, karš, slikta pārvaldība dažās valstīs vai alkatība, ko radījusi Āfrikā atrodamā bagātība. Pievienojiet tam tādas lielākās pandēmijas kā AIDS, malārija, tuberkuloze un tā tālāk, un šo apstākļu kopums nozīmē, ka mēs paši pieredzam īstu katastrofu.
Tādēļ es vispirms izrādu cieņu NVO un arī vairākām baznīcām, kas dara patiesi izcilu darbu ārkārtas apstākļos, konfliktu zonās, bet tā nevar būt ilgtermiņa atbilde, tā nav ilgtspējīga atbilde.
Pastāv tā saucamie vertikālie fondi, kuri jau tika pieminēti un kurus izmanto cīņai ar tādām lielākajām slimībām kā AIDS, malārija un tuberkuloze. Tie piesaista daudz naudas un ir diezgan pievilcīgi privātajiem palīdzības sniedzējiem, jo cilvēki jūt, ka dod cēlonim, kas tiek pienācīgi kontrolēts. Tomēr, protams, realitātē šie līdzekļi, kaut arī sasniedz savu mērķi, aptver tikai nelielu problēmas daļu, jo diemžēl šodien vēl joprojām Āfrikā vairāk nāves gadījumu izraisa sanitārās infrastruktūras un dzeramā ūdens trūkums - bērni mirst no dizentērijas - vai vietējo ambulanču trūkums, nevis AIDS vai malārija.
Tādēļ uzmanība ir pievērsta kustībai, kura aizsākās deviņdesmitajos gados un kurai ir raksturīgas iniciatīvas, kas ietvēra apdrošināšanas shēmas, bet galvenokārt savstarpējās sociālās apdrošināšanas regulējumu, kas gandrīz visur dažādās Āfrikas valstīs ir "ieplaisājušas”. Protams, šā savstarpējās palīdzības sistēmu mērķis ir iesaistīt cilvēkus rūpēs par savu veselību. Neaizvērsim acis: viņi nespēs būt pašpietiekami, viņiem neizdosies nodrošināt visu finansējumu aprūpes vai zāļu pieejamībai, bet kopā ar citiem līdzekļiem, ar citām subsīdijām, viņi tomēr nodrošinātu veselības aprūpi un zāles un papildus šai līdzdalībai arī sava veida sociālo dinamiku, kas jau ir iesakņojusies.
To ir simtiem; tās pastāv dažādās valstīs un dažādās nozarēs. Ir sieviešu savstarpējās palīdzības sistēmas, kafejnīcu īpašnieku savstarpējās palīdzības sistēmas un tā tālāk. Mūsu uzdevums tad ir atbalstīt šo sociālo dinamiku, to finansēt un koordinēt, bet tajā pašā laikā sev stāstīt, ka varbūt kādu dienu tā kļūs pašpietiekama, bet šodien vēl nē.
Tāpēc, lai gan šī savstarpējās palīdzības sistēmas pastāv, tas, protams, ir iespējams vienīgi tad, ja papildus tām eksistē arī tā sauktās horizontālās sistēmas. Tad kāpēc apdrošināt sevi vai maksāt par jebkuru medicīnisku palīdzību, ķirurģisku iejaukšanos, ja nav slimnīcu, ja nav ārsta, ja nav zāļu? Tāpēc mēs uzskatām, ka Eiropas Savienībai ne tikai jāatbalsta, jākoordinē un jāuztur šīs savstarpējās palīdzības sistēmas, bet jāliek liels uzsvars uz horizontālajām sistēmām, pamata veselības aprūpi, pat ja tas nozīmē aicināt vertikālos fondus daļēji finansēt šo "horizontālo” aprūpi, šo veselības pamataprūpes elementu, kas vajadzīgs līdzsvara nodrošināšanai, lai varētu pastāvēt savstarpējās palīdzības sistēmas.
Tas ir problēmu kopums, par kuru ir šis ziņojums. Mans laiks ir beidzies, bet es, iespējams, atbildēju tiem deputātiem, kuriem bija neskaidrības par reproduktīvo veselību, kas minēta šajā ziņojumā un kas ir jautājums, kam es noteikti piešķiru lielu nozīmi.
Niccolò Rinaldi
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! De Keyser kundze jau gandrīz visu pateica. Es vēlētos šo minūti veltīt kādam mazam zēnam, kuru es satiku 2009. gada 1. decembrī Luandā, kad bijām Angolā saistībā ar ĀKK un ES parlamentāro asambleju. Šis mazais zēns bija savas dzīves izskaņā, viņš mira savas mātes rokās nepietiekama uztura dēļ Divine Providence slimnīcā Luandas centrā, netālu no vietas, kur mēs darījām savu darbu un netālu no stadiona, kuru uzbūvēja Āfrikas kausam, citiem vārdiem sakot, viņam apkārt bija daudz kā.
Tomēr tas nav atsevišķs gadījums: joprojām katru dienu Luandā bērni mirst no bada, nepietiekama uztura dēļ savu jauno māmiņu rokās, kurām nav mācīts nekas par uzturu un kuras bieži ir pamestas likteņa varā.
Kristiešiem šādi skati ir grēks, liels grēks; politiķiem tā ir zīme, kas liecina par mūsu politikas neveiksmi; bet šīs valsts, Angolas, valdošajai šķirai tā ir zīme, kas liecina par alkatību un bagātību netaisnīgo sadali. Es uzskatu, ka iemesli, kādēļ šim bērnam bija tik īsa dzīve uz šīs zemes, dod mums daudz vielas pārdomām, un es ceru, ka mana liecība sekmēs šīs pārdomas.
Anna Záborská
(SK) Par spīti dažiem iebildumiem, kas man ir pret šo ziņojumu, es vispirms vēlos apsveikt De Keyser kundzi. Viņa tāpat kā tik daudzas reizes pirms tam arī šoreiz ir parādījusi savu attīstības politikas tvērienu un to, cik ļoti viņai rūp dzīves apstākļi dažādās pasaules daļās.
Veselības aprūpes līmenis Subsahāras Āfrikā ir nožēlojams. Tomēr esmu nobažījusies, ka De Keyser kundze nav ņēmusi vērā vismaz vienu no vairākiem maniem sagatavotajiem grozījumu priekšlikumiem. Nav pareizi runāt pozitīvi par galīgajiem dokumentiem no Kairas un Pekinas un neņemt vērā, kad es uz tiem norādu. Tas ir tikai tādēļ, ka saskaņā ar dažu deputātu viedokli vairāki punkti, iespējams, nav saskaņoti ar Eiropas politiku attiecībā uz reproduktīvo veselību. Žēl, ka mēs nevēlamies ņemt vērā valstu un reģionu īpatnību svarīgumu un Subsahāras Āfrikas valstu vēsturisko, kultūras un reliģijas daudzveidību. Tādēļ vietējo iedzīvotāju veselība tikai cietīs.
Miroslav Mikolášik
(SK) Vispārējā cilvēktiesību deklarācija atzīst, ka veselība ir viena no cilvēka pamattiesībām. Es personīgi uzskatu, ka šīs tiesības ir jāskata ciešā saistībā ar faktiskajām tiesībām uz dzīvību.
Subsahāras Āfrikā šīm tiesībām ir ļoti specifisks un apšaubāms konteksts, un tāpēc es gribētu uzsvērt Eiropas Savienības nepieciešamību atbildīgā un humānā veidā attiekties pret veselības aprūpes jomu. Pirmkārt, es vēlos norādīt, ka Eiropas Savienībai nevajadzētu popularizēt grūtniecības pārtraukšanu kā tiesības, jo nevienā starptautiskā dokumentā šīs tā sauktās tiesības nav atzītas par cilvēka pamattiesībām. Turpretī Eiropas Savienībai, kas ir cilvēktiesību aizstāvis visā pasaulē, ir jārīkojas progresīvi, atbalstot programmas, lai savās attīstības politikas nostādnēs aizsargātu mātes ar bērniem, kā arī veicinātu tādu rezultātu, kas ir saderīgs ar tiesībām uz dzīvību un nedzimušo bērnu aizsardzību. Otrkārt, es vēlos vēlreiz uzsvērt, ka ES un dalībvalstīm nevajadzētu tirdzniecības nolīgumos iekļaut tādas normas par intelektuālā īpašuma tiesībām, kas cilvēkiem no nabadzības skartajām attīstības valstīm liedz piekļuvi pirmās nepieciešamības zālēm un veicina augstus mirstības rādītājus šajos reģionos.
Michel Barnier
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētājas kundze! Mans kolēģis, Piebalga kungs, šodien nevarēja ierasties un tādēļ viņa vārdā minēšu vairākas piezīmes un piebildes. Runājot pavisam godīgi, atkal jāsaka, ka Komisija vienmēr ir Parlamenta rīcībā, un es ļoti priecājos, ka esmu dzirdējis De Keyser kundzes un citu runātāju teikto par tematu, par kuru jau ilgu laiku man ir personīga interese. Bez tam, De Keyser kundze, Iekšējā tirgus un Finanšu pakalpojumu komisāra statusā pavisam ne nejauši papildus savām iknedēļas vizītēm Savienības galvaspilsētās un pēc pirmā brauciena uz Amerikas Savienotajām Valstīm, jo gandrīz visi mūsu darījumi ir transatlantiski, es ļoti gaidu savu otro vizīti ārpus Eiropas Savienības jūlija beigās uz Adisabebu, kur man būs jātiekas ar Āfrikas Savienības līderiem. Tas ir tāpēc, ka mūsu likteņi savā starpā ir saistīti, un jau daudzus gadus es esmu cīnījies par jaunu partnerattiecību politiku starp šiem abiem lielajiem kontinentiem.
Runājot par daudziem tematiem, kas saistīti ar krīzi un kas jebkurā gadījumā attiecas vai ir saistīti ar mūsu pašu rūpēm, piemēram, par sadarbību starp mūsu tirgiem, cīņu pret naudas atmazgāšanu, finanšu regulēšanu, nežēlīgu cīņu pret pārmērīgām spekulācijām ar lauksaimniecības produktiem, jo īpaši Āfrikā, kur daudzas valstis ir atkarīgas no pārtikas produktu importa, es un mani kolēģi nolēmām pēc šīs vizītes uzsākt un pastiprināt mūsu sadarbību.
Lai arī es gan Piebalga kunga vārdā, gan pats savā vārdā izsaku jums atzinību par jūsu kvalitatīvo ziņojumu, kurā jūs raksturojat veselības aprūpes situāciju jaunattīstības valstīs, man jāpiebilst, ka mēs nerunājam tikai par Āfriku. Pirms dažām nedēļām es biju Haiti, lai turpinātu savu kolēģu, baroneses Ashton, Georgieva kundzes un Piebalga kunga, vizītes, un bija skaidrs, ka pat ārpus Āfrikas pastāv problēmas, kas nabadzīgākajās valstīs jāpārvar slimību profilakses un sabiedrības veselības jomā.
Rinaldi kungs jau minēja faktus, ka katru gadu jaunattīstības valstīs priekšlaicīgi mirst gandrīz 30 miljoni cilvēku tādu cēloņu dēļ, kurus varētu novērst, atvēlot vien naudas summu, ko Eiropas Savienība un Amerikas Savienotās Valstis iztērē lolojumdzīvnieku barībai, vai, ja meklējam citu salīdzinājumu - apmēram 2 % no pasaules militārajiem izdevumiem. Manuprāt, šāda situācija ir nepieņemama.
Valsts funkciju pamatā ir jābūt dzīvotspējīgām sociālās politikas nostādnēm, arī veselības jomā, ko papildina ilgtspējīga un visaptveroša izaugsme. Veselība ir ne tikai vispārējas tiesības, bet arī ekonomikas attīstības daļa. Veselības aprūpes sistēmas, kurās uz vienu cilvēku paredzēts tērēt mazāk nekā 30 EUR gadā, kas ir 50 reižu mazāk nekā vidēji ES, nekad nebūs pietiekamas, lai noturētu darbā veselības aprūpes speciālistus un nodrošinātu pieeju pirmās nepieciešamības zālēm, vai nodrošinātu cilvēkiem vienlīdzīgu piekļuvi aprūpei.
Šajā jautājumā es vēlos Piebalga kunga vārdā pateikt, ka mums ir jāturpina uzstāt, lai Eiropas Savienība ievēro savas apņemšanās attiecībā uz publiskās attīstības palīdzības līmeni un kvalitāti tām trešām valstīm, kurām tas visvairāk nepieciešams. Ciktāl tas attiecas uz Komisiju, veselības aprūpes sistēmu atbalsts joprojām ir mūsu ārpolitikas galvenā apņemšanās un spēcīgs elements mūsu politiskajā dialogā ar trešajām valstīm. Es pievienojos Záborská kundzes bažām, ka faktiski visas trešās valstis neatrodas vienā laivā. Kā jūs teicāt, pastāv liela atšķirība, teiksim, starp jaunattīstības valstīm un mazāk attīstītām valstīm, piemēram, Āfrikā.
Turklāt mēs cenšamies veicināt šo koncepciju, Komisijai aktīvi piedaloties globālajās iniciatīvās, piemēram, Vispasaules Fondā cīņā pret AIDS, tuberkulozi un malāriju, kā arī sadarbojoties ar citiem valsts un privātā sektora dalībniekiem, kas aktīvi darbojas šajā jomā. De Keyser kundze, jūs pareizi paudāt atzinību NVO darbam, ko es uzskatu par paraugu. Un atkal jāsaka, ka pirms dažām dienām Haiti es redzēju, ka tām ir ievērojama, pat noteicoša loma dažādu Eiropas Savienības, fondu sponsoru vai Pasaules Bankas uzsāktu pasākumu administratīvajos un publiskajos aspektos.
Atbilstošas sociālās un veselības politikas nostādnes ir būtiskas, lai sasniegtu konkrētus rezultātus gan Eiropā, gan jaunattīstības valstīs. Nevar būt pietiekami tikai nodrošināt mūsu Eiropas partneru atbalstam ievērojamu resursu daudzumu. Mums ir arī jāpārliecinās, vai mūsu iekšējā politika ir saskaņota, piemēram, veselības aprūpes speciālistu migrācijas politika vai zāļu tirdzniecības politika, tā, lai iekšējās politikas globālā ietekme var dot labumu vai vismaz neradīt kaitējumu arī tiem, kam pasaulē tā visvairāk nepieciešama.
Savā kompetences jomā es vēlētos minēt divus aspektus, kas varētu interesēt jūs, De Keyser kundze. Pirmkārt, Vienotā tirgus likuma projektā, ko mēs gatavojam 27. oktobrim, es plānoju prioritāti piešķirt svarīgajam sociālo uzņēmumu sektoram un darbam pie Eiropas Fonda statūtu izstrādes. Pa vidu tam visam mums šeit mājās, Eiropā, ir jāstimulē struktūras, NVO un sociālie uzņēmumi, kurus varētu atbalstīt, ja tie palīdzētu visnabadzīgākajām valstīm vai jaunattīstības valstīm, jo īpaši veselības jomā.
Otra joma, kas patiesībā mani skar tikai tagad, ir viltošana. Plānā, ar ko man jūs jāiepazīstina rudenī par pirātisma un viltošanas apkarošanu, esmu paredzējis vairākas sadaļas, kuras mums jāfinansē un jāatbalsta, saistībā ar tehnoloģiju viltotu preču atklāšanai, saziņu ar Eiropas sabiedrību un personāla sagatavošanu darbam Eiropas Savienības muitā vai uz ārējām robežām.
Tomēr es vēlētos arī sadaļu - un šo es esmu lūdzis saviem kolēģiem - par sadarbību ar valstīm, kuras ir šādu viltoto preču izcelsmes valstis un kurās tas varētu radīt būtisku kaitējumu veselībai, īpaši, ja viltotas tiek zāles. Tuvākajā laikā mēs pie šā jautājuma atgriezīsimies.
Pamatojoties uz analīzi, ko jums īsumā izklāstīju, Eiropas Savienība ir izdarījusi secinājumus par savu lomu pasaules veselībā. Tie ir mūsu atskaites punkti, kad mēs iesaistāmies veselības problēmu risināšanā. Es jau teicu, ka resursi oficiālajai attīstības palīdzībai ir nepietiekami, un ir viens jautājums, kura analīze jūsu ziņojumā pierāda, cik tas ir derīgs. Eiropā mums ir vairāki veselības aprūpes pakalpojumu finansēšanas veidi, un katram no tiem ir savas stiprās un vājās puses. Nav viena, ideāla risinājuma, kas būtu piemērots visiem vietējiem apstākļiem. Ir skaidrs, ka arī pilnīgi brīvprātīga apdrošināšanas sistēma, kuras pamatā ir privāts finansēšanas mehānisms, nenodrošinātu vienlīdzīgu un vispārēju piekļuvi veselības aprūpei. Tāpēc valsts iestādēm jābūt būtiskai lomai veselības aprūpes pakalpojumu regulēšanā un finansēšanā, lai ieviestu vai nodrošinātu taisnīguma un sociālās iekļautības principus.
Mēs pārāk daudz paļaujamies uz Parlamenta ieguldījumu šajā darbā tā vietā, lai stiprinātu un veicinātu Eiropas Savienības iedzīvotāju solidaritāti un citu to ES dalībnieku, jo īpaši nevalstisko organizāciju, solidaritāti, kuri darbojas šajā jomā. Es uzskatu, ka Eiropas Savienībai ir daudz jāmācās, bet tai ir arī daudz, ko sniegt pārējai pasaulei, un ka mēs šajā jomā varam nodrošināt pievienoto vērtību. Mums šis viss ir skaidri jāpārveido par pieeju, ko mēs veselības aprūpes politikā izmantosim jaunattīstības valstīs, un es no savas puses ar gandarījumu jums atbildu un izmantoju šo iespēju paust savu personīgo apņemšanos šajos jautājumos.
Priekšsēdētāja
Debates tiek slēgtas.
Balsojums notiks rīt.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants )
Maria Da Graça Carvalho
rakstiski. - (PT) Āfrikas valstu - kas lielākoties ir vājas valstis, kuras nesen izkļuvušas no konflikta situācijām vai kurām nav pietiekami spēcīgu institūciju vai atbilstošu resursu - nespēja piemērot efektīvu sabiedrības veselības politiku, jo īpaši, lai garantētu piekļuvi atbilstošiem veselības aprūpes pakalpojumiem, ir liela problēma un globāla atbildība. Ir būtiski, lai ES skatītos uz veselību visas pasaules kontekstā un izstrādātu pamatprincipus, kas jāpiemēro visām attiecīgajām stratēģiskajām nozarēm. Ieguldījumiem izglītībā un resursu palielināšanai būs labvēlīga ietekme uz veselību visā pasaulē, un es aicinu Eiropas Savienību aktīvi atbalstīt kvalificētu veselības aprūpes speciālistu apmācību. ES dalībvalstīm ir būtiski, lai to migrācijas politika neliegtu veselības aprūpes profesionāļu pieeju trešās valstīs. Es aicinu izdarīt lietderīgas apņemšanās saskaņā ar ES stratēģiju rīcībai saistībā ar cilvēkresursu krīzi veselības nozarē jaunattīstības valstīs. ES ir jāatvieglo cirkulārā migrācija, tādējādi samazinot intelektuālā darbaspēka emigrāciju no grūtībās nonākušajām valstīm.
Corina Creţu
rakstiski. - (RO) Subsahāras iedzīvotājiem Āfrikā veselības stāvoklis ir viena no lielākajām problēmām ES humānās palīdzības un attīstības politikā. Es uzskatu, ka situācijas traģiskumu vislabāk parāda šī reģiona iedzīvotāju dzīves ilgums, kas ir aptuveni puse no Eiropas iedzīvotāja dzīves ilguma. Ziņojumā ļoti skaidri izklāstīti tā cēloņi un uzsvērti nepieciešamie pasākumi, kā arī mūsu daļa atbildības par to. Veselības aprūpei piešķirto starptautisko līdzekļu apjoms ir puse izglītībai piešķirtās summas. Es nekādā ziņā neuzskatu, ka izglītība ir mazāk svarīga, tomēr šī nesamērība atspoguļo kļūdu, kas nākotnē jāizlabo.
Turklāt tas, ka rūpnieciski attīstītās valstis veicina ārstu un medmāsu masveida aizceļošanu no Āfrikas valstīm, veicina pašreizējās katastrofas turpināšanos. Es domāju, ka lielāka apķērība, īpaši no ES valstu puses, meklējot speciālistus līdzīgās pamatjomās, veicinātu būtisku progresu Āfrikas veselības aprūpes sistēmas uzlabošanā.
João Ferreira
rakstiski. - (PT) Diemžēl vispārējās tiesības uz veselības aprūpi joprojām ir ļoti tālu no realitātes. Miljoniem cilvēku joprojām nav pieejama pamata veselības aprūpe, dzīves ilgums daudzās valstīs joprojām ir skandalozi zems, un miljoniem bērnu joprojām mirst no tādām slimībām, kuras var nepieļaut un izārstēt. Šī situācija vēl nopietnāka ir tāpēc, ka tas, vai tā turpinās vai tiek izbeigta, ir atkarīgs no politiskiem lēmumiem. Dominējošs spēks, pieņemot šos lēmumus, ir lielo ekonomisko un finanšu grupu intereses. Starptautiskie farmaceitiskie uzņēmumi joprojām kavē lētāku zāļu ražošanu, kas ļautu izglābt dzīvību miljoniem cilvēku. Starptautiskās finanšu iestādes turpina piemērot tā sauktās "strukturālās korekcijas”, saglabājot nicināmu jaunattīstības valstu ārējo parādu un samazinot un privatizējot veselības aprūpes nozari, kad samazinājumi jau tā ir milzīgi. Lai sniegtu reālu ieguldījumu šo valstu veselības aprūpes sistēmu uzlabošanā, pirmkārt, ir nekavējoties jānoraida tā dēvētie "ekonomiskās partnerības nolīgumi”, kuru īstenošana tādā veidā, kā to cenšas uzspiest ES, pasliktinās atkarības attiecības un vēl vairāk iespaidos šo valstu prioritātes, kā arī jāizbeidz šo valstu ārējais parāds un jāīsteno pienācīga attīstības palīdzības un sadarbības politika.
