ES sadarbības politikas attīstības jomā mērķi jaunajās dalībvalstīs (debates) 
Priekšsēdētājs
Darba kārtības pirmais punkts ir DanutBudreikaitė ziņojums Attīstības komitejas par ES sadarbības politiku attīstības jomā mērķiem jaunajās dalībvalstīs.
DanutBudreikaitė
Kopš paplašināšanās, kas notika 2004. un 2007. gadā, Eiropas Savienībai ir pievienojušās 12 valstis, un desmit no tām ir īpaša pieredze. Tās ir pārgājušas no plānveida ekonomikas uz tirgus ekonomiku un no autoritāras vadības uz demokrātiju.
Pirms pievienošanās šīs valstis saņēma atbalstu, bet tagad tās kļuvušas par attīstības sadarbības atbalsta sniedzējām. Lielākajai daļai šo valstu nav pieredzes ES sabiedrības politikas ievērošanā. Parakstot Pievienošanās līgumu, tās apņēmās īstenot šo politiku.
Turklāt 2004. gadā Komisija, uzsverot Eiropas kaimiņattiecību politiku, sagatavoja vairākus dokumentus, kas bija tieši saistīti ar dalībvalstu oficiālo attīstības atbalstu.
Es vēlētos norādīt, ka ziņojums attiecas tikai uz 10 dalībvalstīm, kurām ir sauszemes robežas ar austrumu kaimiņiem un kuras iegūst no kaimiņattiecību politikas. Šīm 10 valstīm vienmēr bijušas ilgstošas tirdzniecības, ekonomiskās un kultūras attiecības ar kaimiņiem, tām ir bijusi kopēja vēsture un centieni sasniegt demokrātijas attīstības un saliedētības mērķus un paaugstināt drošību Austrumeiropā un Centrāleiropā. Īpaša pētījuma rezultāti liecina, ka lielākā daļa no jaunajām dalībvalstīm parasti piešķir oficiālo attīstības atbalstu kaimiņiem - Rietumbalkānu un Neatkarīgo Valstu Savienības valstīm.
Turklāt attiecības starp ES un tās austrumu kaimiņiem joprojām ir vismazāk attīstītas, un jaunās dalībvalstis, kurām, salīdzinot ar vecajām dalībvalstīm, ir nosacītas priekšrocības, var labvēlīgi ietekmēt attīstības atbalsta politikas ģeogrāfisko izvietojumu un veidu. Jaunās dalībvalstis var dalīties nesenajā pieredzē arī par pāreju uz tirgus ekonomiku un labas pārvaldības, demokrātisko principu un cilvēktiesību īstenošanu.
Tajā pašā laikā Es dalībvalstis pievērš nosacīti nelielu uzmanību ĀKK valstīm. Šīm valstīm parasti sniedz sociāli ekonomisku palīdzību: jaunu projektu izstrāde izglītības un veselības nozarē; pasākumi valsts sektora un pilsoniskās, sabiedrības un dzimumu līdztiesības principu attīstības veicināšanai.
Attīstības sadarbības politiku noteicošajos dokumentos nav norādīts virziens, kurā valstīm ir jāsaņem atbalsts. Ņemot vērā jaunajām dalībvalstīm pieejamo finanšu līdzekļu un cilvēkresursu ierobežotību, vislabāk būtu, ja tās vērstu atbalstu uz noteiktu valstu skaitu, piedāvājot palīdzību tajās jomās, kurās tā ir vislielākā pieredze, gan kaimiņvalstīm, gan ĀKK valstīm.
Ņemot vērā problēmas, ar kurām attīstība politikas īstenošanā saskaras jaunās dalībvalstis, es vēlētos norādīt, ka:
1) lielākā daļa jauno dalībvalstu vēl nav noteikušas galvenās prioritātes;
2) attīstības sadarbības jomā praktiski nav nekādas stratēģiskās plānošanas vai kontroles sistēmas;
3) saziņas līmenis starp organizācijām, kuras īsteno attīstības atbalsta politiku, un NVO ir nepietiekams;
4) sabiedrisko iniciatīvu līmenis ir pārāk zems, un izjūtams vispārējs informācijas trūkums par sabiedrībai pieejamo attīstības sadarbību visā ES.
Lai gūtu lielākus panākumus, īstenojot attīstības sadarbības politiku, visām iesaistītajām valstīm vajadzētu dalīties pozitīvajā pieredzē, ņemot vērā jauno dalībvalstu pieredzi austrumos. Jaunajām dalībvalstīm ir jāpiedalās kaimiņattiecību politikas īstenošanas pasākumu plānu sagatavošanā, jānodrošina valsts parlamentu lielāka līdzdalība un jāpalielina NVO aktivitāte.
Neraugoties uz to, es vēlos uzsvērt, ka divas pēdējās ES paplašināšanās ir radījušas jaunu viedokli par sadarbības politiku attīstības jomā un tās nesaraujamo saikni ar Eiropas kaimiņattiecību politiku, kura ir tiešs paplašināšanās politikas rezultāts. Gan sadarbības politika attīstības jomā, gan kaimiņattiecību politika ir neatņemamas sastāvdaļas politiskajās un ekonomiskajās attiecībās ar citām valstīm.
Minēto mērķu īstenošanai būtu ārkārtīgi svarīgi institucionalizēt ES sadarbības politiku attīstības jomā. Reizē ar oficiālo atbalsta politiku attīstības jomā tas palielinātu arī Eiropas kaimiņattiecību politikas efektivitāti un labvēlīgi ietekmētu Tūkstošgades mērķu izpildi.
Lai to panāktu, mums ir jāizveido ES un kaimiņvalstu asambleja, kas attiektos uz austrumu dimensiju un palīdzētu īstenot sadarbības politiku attīstības jomā un kaimiņattiecību politiku. Es vēlētos aicināt Parlamentu to atbalstīt.
Louis Michel
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Vēlos sākt ar apsveikumu referentei Budreikaitė kundzei par šo lielisko ziņojumu, kurā precīzi izklāstītas problēmas, kas saistītas ar attīstības politiku jaunajām dalībvalstīm.
Jūsu ziņojums man atgādināja par visām diskusijām un bažām, kas tika paustas, gatavojoties paplašināšanai gan plašā sabiedrībā, gan politikas pasaulē; es atcerējos aizdomas un bailes, kuras skanēja no dažādām pusēm, ka paplašināšana vājinās mūsu solidaritāti ar jaunattīstības pasauli, nospiežot Āfriku uz leju Eiropas Savienības prioritāšu sarakstā. Kā izrādījās, bailes bija nepamatotas. Pareģojumi un raizes izrādījās veltīgas. Eiropas attīstības politikas mērķi ir vērienīgāki un metodes saliedētākas nekā jebkad agrāk, un Eiropas Savienības ārpolitikas darba kārtībā Āfrika nekad nav bijusi ierindota tik augstu. Jūsu ziņojums apstiprina, ka tas tika sasniegts ne jau neraugoties uz pievienošanos, bet patiecoties tai un jauno dalībvalstu gatavībai uzņemties visu pienākumu nastu.
Aplūkosim finansējuma jautājumu. Protams, jaunajām dalībvalstīm vēl jāveic zināms ceļš, lai izpildītu 2010. gada mērķus; protams, ir ārkārtīgi svarīgi, lai vairāk valstu sagatavotu vairākgadu plānus to sniegtā atbalsta palielināšanai - līdz šim tikai 12 no iesaistītajām valstīm ir veikušas šo uzdevumu - taču mēs vienkārši nevaram nepievērst uzmanību kolektīvajām pūlēm, kuras pielikušas šīs 12 dalībvalstis, jo tās ir ļoti ievērojamas. Kopš pievienošanās Eiropas Savienībai šīs valstis ir divkāršojušas un atsevišķos gadījumos pat trīskāršojušas sniegtā atbalsta apjomu. 2007. gadā šo 12 valstu sniegtā atbalsta kopējā summa bija EUR 800 miljoni. Turklāt šīs valstis ir apņēmušās, sākot ar 2015. gadu, no valsts kases pārskaitīt 0.33 % no IKP attīstības atbalstam.
Nākamais jautājums, kas jāapsver, ir atbalsta efektivitāte. Pagājušajā gadā Eiropas Savienība pieņēma rīcības kodeksu, kurā izklāstīti daudzi darba dalīšanas principi Eiropas Savienībā. Ar prieku paziņoju, ka jaunās dalībvalstis var turēt galvas augšā attiecībā uz šo principu īstenošanu. Visas minētās valstis piemēro principu par atbalsta koncentrēšanu ierobežotā skaitā valstu - pieeju, kas jau sen ir atzīta par labāko praksi lielākas efektivitātes panākšanai.
Vairākas jaunās dalībvalstis sniedza atbalstu arī partnerībā ar citām dalībvalstīm saskaņā ar kopfinansējuma noteikumiem, tādējādi samazinot administratīvās izmaksas gan pašu valstī, gan partnervalstīs. Šeit es domāju, piemēram, par atbalstu Kenijas infrastruktūrai, kuru kopā sniedza Slovākija un Austrija, un par palīdzību ūdens nozarē, ko sniedza Čehijas Republika partnerībā ar Luksemburgu. Tie ir uzskatāmi piemēri, un tie nav vienīgie.
Vēl viens uzskatāms efektivitātes piemērs ir tas, ka jaunās dalībvalstis atbalsta jaunattīstības valstis, pievienojot vērtību dažādās nozarēs - šādu pieeju ieteica pašu politiskās un ekonomiskās pārejas pieredze. Es, piemēram, varu norādīt uz atbalstu, kas vērsts uz labu pārvaldību, resursu veidošanu sabiedrības pārvaldē un ekonomisko reformu.
Es uzskatu, ka šāda veida pasākumi, kuri apstiprināti Rīcības kodeksā par papildināmību un darba dalīšanu attīstības politikā, ir ārkārtīgi svarīgi. Aprīlī man jāsniedz pirmais novērtējums par kodeksa īstenošanu gadu pēc tā pieņemšanas kopā ar analīzi un priekšlikumiem par atbalsta un tā pastāvības palielināšanu. Esmu nodomājis izmantot šo novērtējumu par pamatu nopietnām pārrunām ar visām dalībvalstīm par to, kā rīkoties turpmāk. Tikai dažus mēnešus pēc augstākā līmeņa foruma par atbalsta efektivitāti, kas notika Akrā, jaunattīstības valstis paļaujas uz Eiropu, ka tā parādīs tālāko ceļu, un tas ir pareizi, jo - atļaujiet man vēlreiz atgādināt - Eiropa, bez šaubām, ir pasaules galvenais attīstības atbalsta avots, tādēļ tā spēj rādīt piemēru un tās pienākums ir to darīt.
Jūsu ziņojumā izklāstīts vēl viens ārkārtīgi svarīgs jautājums, proti, nepieciešamība paaugstināt jauno dalībvalstu informētību. Tas tiesa, ka lielākajai daļai šo valstu nav senu tradīciju attīstība atbalsta jomā it īpaši Āfrikai. Tādēļ viens no mūsu pienākumiem ir turpināt darbu ar sabiedrības viedokli, plaši izplatot ziņu, ka tas ir ne tikai labdarības, bet arī abpusējas intereses jautājums - un šeit es domāju par tādiem jautājumiem kā miers un drošība, migrācija, klimata pārmaiņas un pārtikas drošība.
Paturot prātā visas šīs lietas, februāra vidū Eiropas Komisija uzsāka trešo resursu izveides programmu jaunajām dalībvalstīm. Saskaņā ar šo programmu Komisija sniegs saziņas stratēģiju izstrādāšanai vajadzīgās zināšanas, kas dos iespēju pārvaldes iestādēm efektīvām pastāstīt sabiedrībai par savu darbu un paaugstināt informētības līmeni it īpaši attiecībā uz plašsaziņas līdzekļiem un studentiem par to, kas ir svarīgs attīstības politikā.
Dāmas un kungi, vairs nav ,,vecās Eiropas” un ,,jaunās Eiropas”. Nav pirmās un otrās šķiras, nav veco un jauno dalībvalstu. Ir tikai viena Eiropa - atbalstoša, atvērta un politiski zinoša Eiropa - ar vērtībām, kuras ir ne tikai Eiropas, bet vispārējas vērtības. Gadu gaitā kopš pēdējās paplašināšanās notikusī attīstības politikas evolūcija pierāda, ka Eiropas Savienība var augt, vienlaikus kļūstot nozīmīgāka. Būtībā tā ir ievērojama vēstures mācība, kas attiecas gan uz attīstība politikas, gan uz Eiropas integrācijas nākotni.
Filip Kaczmarek
PPE-DE grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs! Sabiedriskajā uzklausīšanā par jauno ES devēju valstu tematu, kas notika Eiropas Parlamentā pagājušā gada janvārī, dalībnieki pauda cerību, ka diskusija par ES jauno dalībvalstu attīstības politiku turpināsies valsts parlamentos un Eiropas Parlamenta turpmākajā darbā. Tādēļ es ar lielu prieku apsveicu Budreikaitè kundzes ziņojumu - pirmo ziņojumu Eiropas Parlamenta vēsturē, kurš cenšas analizēt jauno dalībvalstu ieguldījumu ES attīstības politikā un problēmas, ko tas sagādā šīm valstīm.
Nav viegli apkopot visas problēmas, ar kurām saskaras jaunās Eiropas atbalsta sniedzēja valstis, nosakot valsts attīstības politiku un modernizējot attīstības politiku Kopienas līmenī. Tādēļ man jāpievēršas tikai dažiem galvenajiem jautājumiem. Pirmkārt, ir jāpastiprina dalībvalstu parlamentu nozīme attīstības atbalsta veidošanā jaunajās dalībvalstīs. Ja dalībvalstu parlamenti neizveidos stingru tiesisko pamatu, nebūs iespējams īstenot efektīvu attīstības politiku un panākt pienācīgu koordināciju jaunattīstības valstīm sniegtā atbalsta plānošanā un pārvaldībā. Dažās valstīs darbs pie vajadzīgajiem tiesību aktiem turpinās jau kopš 2004. gada un vēl joprojām nav pabeigts. Tā rezultātā šīm valstīm nav arī īstenošanas grafika.
Vairāk jāstrādā, lai paaugstinātu sabiedrības informētību - un šeit es piekrītu komisāram Michel par jauno dalībvalstu sabiedrības jutīgumu attiecībā uz attīstības politikas nozīmi. Šāda veida pārejas periodā svarīga nozīme ir izglītībai attīstībai, plaša mēroga sabiedriskai apspriešanai, plašsaziņas un informācijas kampaņām. Ja to nebūs, būs grūti nodrošināt nodokļu maksātāju piekrišanu valsts izdevumu palielināšanai attīstības politikai. Jo lielāka ir sabiedrības informētība, jo labvēlīgāk sabiedrība uztvers finanšu slogu.
Esmu vienisprātis ar komisāru arī attiecībā uz Eiropas solidaritātes nepieciešamību attīstības politikā. Mums ir jāsaskaņo sadarbība un jāmācās vienam no otra. No vienas puses, iesaistīšanās un zināšanas, ko devusi vēsture un pārejas periods jaunajās dalībvalstīs, var palīdzēt visai Eiropas Savienībai veidot un nostiprināt demokrātiju pārejas periodā esošās valstīs. No otras puses, zināšanas, kas gūtas no veco dalībvalstu pieredzes it īpaši attiecībā uz to sniegto atbalstu pasaules nabadzīgākajām valstīm, var palīdzēt palielināt un virzīt attīstības atbalstu tām valstīm, kurām tas vajadzīgs visvairāk, piemēram, Āfrikas reģioniem uz dienvidiem no Sahāras, kurus jaunajās dalībvalstīs neuzskata par atbalsta galveno mērķi. Šāda abpusēja izglītība un palīdzība var paaugstināt visas Eiropas Savienības attīstības politikas efektivitāti.
Corina Creţu
PSE grupas vārdā. - (RO) Ziņojums, kuru mēs šodien apspriežam, manuprāt, izceļas ar to, ka tas palīdz Eiropas Savienības jaunajām dalībvalstīm noteikt jaunas politikas jomas un sistēmas, lai sniegtu palīdzību valstīm, kurām Eiropas Savienība velta uzmanību.
Pamatojoties uz Eiropas Savienības pamatvērtībām un saistībām saskaņā ar Līgumiem, kurus noslēgušas arī mūsu valstis, jaunās dalībvalstis, dažādojot sadarbības instrumentus un darbības jomas, tagad pārveido sadarbības politiku attīstības jomā, kuru vērš uz tām valstīm, kurām tā nepieciešama. Tas, ko referente teica ievadā, ir pilnīgi pareizi tajā ziņā, ka prioritātes nav pietiekami skaidri noteiktas un labus nodomus bieži ierobežo finanšu līdzekļu trūkums. Šķiet, ka jaunajām dalībvalstīm vēl ir vajadzīgs pielāgošanās periods Padomes lēmumu pieņemšanas sistēmām un tās prioritātēm attīstības sadarbībā.
Rumānijai ir valsts stratēģija starptautiskajā sadarbībā attīstības jomā, kas nosaka, ka tā atbalsta valstis ģeogrāfiskajos reģionos, kuri noteikti par ārējo attiecību prioritāriem reģioniem, proti, Austrumeiropas, Rietumbalkānu un Dienvidkaukāza valstis. Vēl viens darbības virziens attiecas uz pakāpenisku atbalsta palielināšanu Āfrikas valstīm it īpaši izglītības jomā.
Priecājos, ka šogad, 1. oktobrī, Bukarestē notiks attīstībai veltīta Eiropas sociālistu diena, un es vēlos šeit un tagad pateikties maniem kolēģiem - sociālistiem - par vienprātīgo balsojumu par manu priekšlikumu organizēt šo pasākumu Eiropas Savienības jaunajā dalībvalstī, porti, Rumānijā. Es izsaku atzinību par šo ziņojumu, kas ir noderīgs pamats, lai Eiropas Savienības jaunās dalībvalstis izstrādātu vietējiem apstākļiem atbilstīgas koncepcijas.
Toomas Savi
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, otrdien Igaunijas Republikas prezidents Toomas Hendrik Ilves teica, ka mums jāatmet izteiciens ,,jaunās dalībvalstis”. Tas ir arī Budreikaitė kundzes ziņojuma nosaukuma daļa. Kaut gan es principā piekrītu mūsu prezidentam, šim izteicienam ir arī pozitīva blakus nozīme, kas saistīta ar jauninājumiem un gatavību reformām. Šodienas ziņojumā ir sniegts plašs pārskats par panākumiem, kurus Eiropas Savienībās jaunās atbalsta sniedzējas valstis, kuras pirms desmit gadiem saņēma tādu pašu palīdzību, ir guvušas attīstības sadarbības jomā, norādot gan trūkumus, gan iespējas turpmāk palielināt ieguldījumu ES sadarbības politikā attīstības jomā.
1970. gadā Apvienoto Nāciju Organizācija vienojās par mērķi vērst 0.7 % no IKP attīstības atbalstam, lai palīdzētu likvidēt galēju nabadzību - vispazemojošāko cilvēka stāvokli. Dārgie kolēģi, neaizmirstiet, ka tas attiecas uz aptuveni trešo daļu no pasaules iedzīvotājiem. Diemžēl ir skaidrs, ka līdz šim pieliktās pūles ir nepietiekamas. Neviena no jaunajām dalībvalstīm nav izpildījusi mērķi. Tas pats attiecas uz vecajām dalībvalstīm, izņemot Dāniju, Luksemburgu, Nīderlandi un Zviedriju. Arī Norvēģija, kura nav ES dalībvalsts, šo mērķi ir sasniegusi.
Es vēlētos pateikties Budreikaitė kundzei par lielo darbu, kuru viņa paveikusi, sastādot ziņojuma projektu un izvietojot manus un manu Attīstības komitejas kolēģu izdarītos grozījumus. Referente ir ievēlēta no jaunās atbalsta sniedzējas valsts, un viņas ziņojumu noteikti detalizēti studēs šajās valstīs, arī Igaunijā.
Nobeigumā, Eiropas Vienošanās par attīstību ir veltīta paredzēto līdzekļu turpmākam palielinājumam, un es aicinu visas dalībvalstis uztvert to nopietni. Šis ziņojums ir uzslavas vērts dokuments, kas vēlreiz mums atgādina mūsu saistības, un es aicinu visus kolēģus to atbalstīt.
Adam Bielan
UEN grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs! Arī es vēlos apsveikt Budreikaitkundzi ar šo lielisko ziņojumu. Dokumentā ir norādes uz ES ārējo attiecību austrumu dimensiju un vajadzību pēc jaunas apvienības EUROLAT vai EUROMED grupās - tādas apvienības, kura spētu īpaši balstīties uz jauno dalībvalstu, arī manas dzimtenes Polijas, vēsturisko pieredzi.
Šajā jautājumā es esmu pilnīgi vienisprātis ar referenti. Eiropai ir vajadzīgs jauns redzējums ar plašāku ietekmes sfēru, kas pāri Balkāniem un Melnās jūras reģionam sniedzas līdz Dienvidkaukāzam. ES politika attiecībā pret šiem reģioniem ir novecojusi. Jau pats nosaukums "Eiropas kaimiņattiecību politika” ir neatbilstīgs un aizskarošs tādām valstīm kā Ukraina, kura neapšaubāmi ir Eiropas Savienības daļa. Nosaukumu vajadzētu aizstāt ar "Eiropas Savienība kaimiņattiecību politika”, kā ES un Ukrainas Sadarbības padomes sanāksmē pareizi norādīja Ukrainas bijušais ārlietu ministrs Borys Tarasiuk.
Eiropas Savienībai ir jāsniedz lielāks atbalsts Ukrainai un Gruzijai un jāiekļauj tās savā ietekmes sfērā. Šīm valstīm ir vajadzīgas atbalsts pat vairāk nekā Centrāleiropas valstīm pirms 2004. Gada paplašināšanas. Tām ir vajadzīga individuāla pieeja no Eiropas Savienības puses nevis vispārēja kaimiņattiecību politika, kas de facto attiecas pret Ukrainu tāpat kā pret valstīm, kuras vēsturiski nav Eiropas valstis. Ukraina, Gruzija un arī Baltkrievija ir nabadzīgākas, ekonomiski vājākas un atrodas politiski sarežģītākā situācijā nekā valstis, kuras pievienojās Eiropas Savienībai pēc 2004. gada.
Iepriekšējos gados ievērojami palielinājās Krievijas ietekme šajā reģionā. Krievijas gatavība izmantot enerģētikas krājumus politiskai šantāžai attur Eiropas Savienību no iebildumiem pret Kremļa apkaunojošajām metodēm, kurām nav nekā kopīga ar demokrātiju. Ukrainā un Gruzijā Maskava cenšas pavērst pretēja virzienā demokrātiskās pārmaiņas. Eiropas Savienības kaimiņattiecību politikai, kā mums to vajadzētu dēvēt, ir jāpiedāvā tūlītējs ekonomisks atbalsts mūsu tuvākajiem kaimiņiem. Polijā jau ir sagatavoti projekti, kuri gaida uzsākšanu, piemēram, Bielsat neatkarīgais televīzijas projekts Baltkrievijai.
Gabriele Zimmer
GUE/NGL grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs! Atgriežoties pie ziņojuma sākotnējā temata, atļaujiet man izteikt sirsnīgu pateicību Budreikaitė kundzei par ziņojumu, kuru es uzskatu par ļoti nosvērtu un kompetentu. Tas ir ļoti nozīmīgs tieši šajā laikā, jo tagad mēs varam apkopot pagaidu bilanci un izdarīt secinājumus par lielāku sadarbību attīstības jomā no jauno dalībvalstu puses, īpaši attiecībā uz ĀKK valstīm.
Pievienošanās ES, bez šaubām, nozīmē arī Līgumā noteikto pienākumu atzīt acquis communautaire sasniegumus. Tomēr skaidrs ir arī tas, ka Līgums ir viena lieta un sabiedrības informētība par politikas galvenajām jomām dažādās valstīs ir cita lieta. To ļoti skaidri pierāda statistika.
Sadarbība attīstības jomā ar Āfrikas, Āzijas un Latīņamerikas valstīm nereti nešķiet īpaši steidzams jautājums valstīs, kuras pašas atpaliek ekonomiskajā attīstībā. Tādēļ mums kopīgiem spēkiem jāveicina šā uzdevuma svarīguma atzīšana un jāmudina to pildīt, atskatoties arī uz sadarbību attīstības jomā, kāda neapšaubāmi bija agrāk ar dažām valstīm, it īpaši Āfrikas valstīm.
Daudzas saiknes, kuras pastāvēja pirms 1989. gada, atrisa ļoti ātri un tomēr gandrīz bez trokšņa. Bija arī dažas ļoti apbēdinošas epizodes. Daudzi šajās valstīs uzsāktie projekti tagad guļ drupās. Man šķiet, mums šeit vajadzīgs jauns sākums.
Jūtos arī mazliet apbēdināta par vienošanos ar Komisiju, ka gandrīz visas Centrāleiropas un Austrumeiropas dalībvalstis vērš sadarbību attīstības jomā uz sadarbību ar bijušajām padomju republikām, nobīdot aizmugurējā plānā īstos attīstības sadarbības mērķus, proti, Tūkstošgades attīstības mērķus. Pat tad, ja jaunajām dalībvalstīm izdosies, kā nolemts, līdz 2010.Gadam paaugstināt OAP līdz 0.17 %, ir jābaidās, ka tikai neliela daļa no tā tiks atdota pasaules nabadzīgāko valstu attīstībai un atbalstam.
Atļaujiet man vēlreiz sirsnīgi pateikties Budreikaitė kundzei par šo ziņojumu.
Frank Vanhecke
(NL) Man šķiet, ka šim ziņojumam ir savas labās puses. Tas sniedz interesantu pārskatu par jauno dalībvalstu nostāju pret sadarbību attīstības jomā. Tas ir labi. Tomēr kopumā es uzskatu, ka šis ziņojums galvenokārt liecina par pazaudētu iespēju. Tā vietā, lai mudinātu jaunās dalībvalstis īstenot Eiropas attīstības atbalsta tradicionālos mērķus, Parlamentam drīzāk vajadzētu apspriest šos mērķus un padomāt, vai mūsdienās ir nozīme turpināt atbalstīt attīstību tikai tradicionālajā veidā.
Kārtējo reizi šis Parlaments bez pienācīgām debatēm paceļ finanšu mērķus dogmas līmenī, un kārtējo reizi mēs atsakāmies atzīt svarīgākos iemeslus, kas izraisa lielāko daļu jaunattīstības valstu problēmu. Nabadzības, bada, nedrošības un ārkārtīgi lielo sociālo un ekonomisko problēmu galvenais cēlonis Āfrikā, protams, ir tas, ka jaunattīstības valstis ļoti slikti pārvalda absolūti korumpēti režīmi.
Jaunas dalībvalstis tiek mudinātas organizēt informācijas un zināšanu palielināšanas kampaņas. Es to atbalstu, taču vai mums nav jāinformē cilvēki arī par to, ka Āfrikas tautas ieročiem tērē vairāk nekā saņemtais atbalsts attīstības jomā? Vai par to, ka Āfrikas valdnieki ir noslēpuši miljardus Šveices bankās, kas kopā ir pārsniedz nekā daudzu gadu atbalstu attīstībai? Ja Eiropai ir jāraida kāds signāls, tad tāds, ka tikai demokrātija, kura ievēro tiesiskumu, garantē cilvēkiem reālu iespēju uzlabot viņu likteni un ka šādos apstākļos atbalsts attīstībai būs efektīvs un dos labumu. Diemžēl pašlaik tas tā nav.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Es izsaku atzinību par šo ziņojumu, kurš patiesi palīdzēs jaunajām dalībvalstīm pildīt saistības, kuras tās uzņēmās attiecībā pret attīstības sadarbības politiku.
Es atbalstu ziņojumā sniegtos ieteikumus un vēlos norādīt uz diviem no tiem - pirmkārt, uz iedzīvotāju izglītošanas stratēģiju. Tas nozīmē, ka tādas dalībvalsts iedzīvotājiem kā Rumānija, kuras nacionālais kopienākums uz vienu iedzīvotāju ir tikai 38 % no Eiropas vidējā, ir jāsaprot nevis tas, ka viņiem jāpiešķir daļa budžeta līdzekļu citu valstu attīstībai, bet gan tas, ka tā ir Eiropas Savienības pamatvērtība, kuru mēs pieņemam; un Rumānija, kura ir dalībvalsts, šajā situācijā attiecīgi rīkosies.
Vēlos uzsvērt arī ieteikumu par vecāko dalībvalstu pozitīvās pieredzes nodošanu jaunākajām dalībvalstīm, lai novērstu tādus trūkumus sadarbībā attīstības jomā kā mērķa nesasniegšana, neefektivitāte un korupcijas iespēju izveide atbalsta saņēmēju valstīs.
Es vēlos uzsvērt to, cik liela nozīme jāpiešķir attīstības sadarbībai izglītības un cilvēkresursu apmācības jomā. Šajā jomā Rumānijai ir ārkārtīgi pozitīva pieredze, jo tā piešķir stipendijas skolēniem un studentiem no Moldovas Republikas un dienvidrietumu Ukrainas. Starp Rumānijas universitātēm un skolām un minēto valstu skolēniem un studentiem ir tieši sakari.
Justas Vincas Paleckis
- (LT) Apsveicu referenti Budreikaitė kundzi ar šo ziņojumu, kura sagatavošana noteikti prasīja daudz laika un pūļu. Ir pacilājoši apzināties, ka tik īsā laikā jaunās dalībvalstis ir pārvērtušās no atbalsta saņēmējām par atbalsta sniedzējām. Tomēr daudzām - ja ne visām - no šīm valstīm varētu piepūlēties, lai sasniegtu mērķi - sākot ar 2010. gadu, piešķirt 0.17 % no IKP atbalstam attīstības jomā.
Kāds varētu būt iemesls? Valstis, kuras pievienojās ES 21 gadsimtā, joprojām smacē etnocentrisms. Tām šķiet, ka tās ir visvairāk cietušas, ir cīnījušās, un ka tām ir vajadzīga vislielākā palīdzība. Tomēr piederība ES un līdzdalība attīstības sadarbībā palīdz pārvarēt aprobežotību.
Tagad Lietuvā, kur vēl nesen uz attīstības palīdzības projektiem raudzījās ar neuzticību, lielākā daļa iedzīvotāju uzskata, ka šāda palīdzība ir vēlama un vajadzīga. Jaunajām dalībvalstīm ir priekšrocība - tās spēj dalīties pieredzē par pārejas periodu ar citiem pasaules reģioniem. Mums ir pazīstami sarežģījumi, ar kādiem cīnās mūsu tuvākie kaimiņi Centrāleiropā, Kaukāzā un Vidusāzijā, jo mēs paši nesen piedzīvojām tādas pašas grūtības.
Taču mums ir jākoncentrē uzmanība un atbalsts vēl mazliet tālāk. Ir ļoti grūti uzlūkot Āfrikas un Āzijas valstu nabadzību no Viļņas, Varšavas, Budapeštas vai Bukarestes viedokļa, taču mums ir jāsaprot, ka, tagad palīdzot trūcīgajiem, mēs īstenībā palīdzam paši sev. Katra valsts uz šīs planētas ir saistīta ar citām it kā pēc ,,savienoto trauku” principa. Arvien pieaugošā atšķirība starp bagātākajām un nabadzīgākajām valstīm un neapturamā ekonomisko migrantu straume grauj pasaules pamatus.
Ļoti liela nozīme ir ne tikai valsts atbalstam, bet arī pilsoniskās sabiedrības organizācijām. Nevalstisko organizāciju, skolu un baznīcas savāktās naudas un mantu vērtība nav pārāk liela, bet tā tiek vērtēta ārkārtīgi augstu.
Ryszard Czarnecki
(PL) Priekšsēdētāja kungs! Mana valsts saņēma atbalstu daudzus gadus tajā valdošās nabadzības dēļ. Tagad, pēc četriem līdzdalības gadiem Eiropas Savienībā, Polija arvien aktīvāk iesaistās atbalsta sniegšanā jaunattīstības valstīm. Nesen mēs, piemēram, norakstījām ļoti lielo Angolas parādu. Mēs ieguldām naudu arī jaunattīstības valstu elites atbalstā, nodibinot stipendijas studijām Polijā. Mūsu pamata apsvērums ir tāds, ka, ieguldījums zināšanās un elites izveidē ir ne mazāk svarīgs kā žēlsirdības dāvanas.
Man jāsaka - iespējams, iebilstot dažiem no jums - ka palīdzību jaunattīstības valstīm nedrīkst ierobežot tikai ar atbalstu Āfrikas valstīm, un es vēlētos jums atgādināt, ka 2005. gada Eiropas konsenss neuzliek mums pienākumu vērst attīstības atbalstu uz Āfriku. Es kā polis esmu lepns, ka mana valsts kā jauna dalībvalsts, piešķir jaunattīstības valstu atbalstam tādu pašu IKP procentu kā Grieķija, kura ir Eiropas Savienībā 27 gadus, Portugāle, kura ir dalībvalsts 22 gadus un Itālija - viena no Kopienas dibinātājām.
Katrin Saks
(ET) Es vēlos pateikties referentei par savlaicīgo un līdzsvaroto ziņojumu. Man ir dažas piezīmes par jautājumiem, kas radušies iepriekšējās debatēs par šo ziņojumu un debatēs šajā plenārsēžu zālē.
Pirmkārt, par domu, ka jauno dalībvalstu iedzīvotāju attieksme pret sadarbību attīstības jomā ir vienaldzīga. Man šķiet, ka šeit ļoti svarīga nozīme ir informētības palielināšanai. Igaunijā ir veikts pētījums, salīdzinot attieksmi šodien ar attieksmi pirms trim gadiem, un pat skaitļi pirms trim gadiem liecina, ka ne tikai iestāžu, bet arī iedzīvotāju informētība par sadarbību attīstības jomā ir palielinājusies tādā mērā, ka sadarbībai attīstības jomā ir iespējams sniegt ievērojamu budžeta atbalstu vai ir iespējams palielināt šo atbalstu.
Sabiedrībai ir svarīgi zināt, ka nauda nekrīt melnajā caurumā, bet nonāk konkrētās valstīs konkrētiem projektiem. Igaunijas sadarbība attīstības jomā pamatojas uz principu, ka atbildība par attīstību pirmkārt gulstas uz pašām jaunattīstības valstīm - neko nevar panākt ar varu. Šā iemesla dēļ ļoti svarīga ir cieša sadarbība, un ļoti labs šādas sadarbības piemērs ir sadarbība starp Igauniju un Grieķiju.
Tādēļ es atzinīgi vērtēju ziņojuma 17. punktu, kurā pateikts, ka vislielākās problēmas būs budžeta palielināšana un informētības paaugstināšana it īpaši plašākā sabiedrībā. Piemēram, kaut gan 2006. gadā Igaunija piešķīra starptautiskajai attīstībai 0,09 % no IKP, tagad stāvoklis ir tāds, ka šī summa ir jāpalielina un 2011. gadam mēs plānojam sasniegt skaitli 0,17 % no IKP saskaņā ar 2006. gadā pieņemto sadarbības programmu attīstības jomā.
Es atzinīgi vērtēju to, ka manu Igaunijas kolēģu iztiektos priekšlikumus iekļāva ziņojumā tā projekta posmā, un es uzskatu, ka tas iezīmē fundamentālas pārmaiņas, kas jaunās dalībvalstis ir pārvērtušās no atbalsta saņēmējām par atbalsta sniedzējām; es ceru, ka šis atbalsts joprojām palielināsies.
Liam Aylward
Priekšsēdētāja kungs! Ir pārsteidzoši, ka 200 miljonus bērnu pasaulē iespējams nosaukt par bērniem - strādniekiem. Tā ir absolūti nepieļaujama prakse. Starptautiskajai sabiedrībai ir jārīkojas saskaņotāk, lai visās pasaules valstīs tiktu stingri ievēroti starptautisko kodeksu par bērnu darba apkarošanu.
Tam vienmēr jābūt galvenajam jautājumam saistībā ar ES atbalsta politiku attīstības jomā. ES ir ciešāk jāsadarbojas ar Apvienoto Nāciju Organizāciju, UNICEF, Pasaules Banku, Starptautisko darba organizāciju, atbalsta sniedzējiem un NVO, lai īstenotu pareizo stratēģiju, nodrošinot vienotu tiesību aktu piemērošanu, lai pārtrauktu šo necilvēcīgo bērnu darba izmantošanu.
Ir vajadzīga daudzdimensionāla pieeja, lai efektīvi likvidētu bērnu darbu visā pasaulē. Ir vajadzīgi pastiprināti sociālās aizsardzības pasākumi un darba tirgus noteikumu maiņa. Bērnu darba jautājums ir nesaraujami saistīts ar izglītības jautājumu. Bērniem, kuriem liegta piekļuve izglītībai, ir daudz lielāka iespēja tikt iesaistītiem bērnu darbā. Eiropas Savienībai kā pasaules lielākajai attīstības atbalsta sniedzējai ir jāturpina enerģiski strādāt, lai nodrošinātu Tūkstošgades mērķu izpildi līdz 2015. gadam, ieskaitot arī tos starptautiskās sabiedrības noteiktos mērķus, kas saistīti ar izglītības pieejamību visiem pasaules bērniem.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs! Palīdzēt citiem tad, kad pašiem joprojām ir vajadzīga palīdzība - tas tiešām ir solidaritātes pierādījums. Par to liecina to 12 valstu rīcība, kuras nesen pievienojās Eiropas Savienībai, un tas ir jānovērtē. Pagājušā gada novembrī ar izstādi Polish aid to the world es parādīju, ko šajā sakarā dara Polija. Tāpēc es esmu ļoti pateicīgs Budreikaitė kundzei par viņas vispusīgo šā temata prezentāciju.
Jau gadiem ilgi tiek apspriests Tūkstošgades attīstības mērķu uzdevums palīdzēt nabadzībā dzīvojošu cilvēku miljoniem un arī miljoniem nepietiekami paēdušu bērnu. Taču šādai palīdzībai ir jābūt kā makšķeres iedošanai vai makšķerēšanas iemācīšanai, nevis zivs nolikšanai uz šķīvja.
Mums jācenšas panākt arī taisnīgāka tirdzniecības sistēma ar trešās pasaules valstīm. No devēju puses ir vajadzīga augstsirdība, norakstot parādus un plaši daloties ar zinātniskiem sasniegumiem, it īpaši medicīnā. Atbalstīsim skolas un universitātes šajās valstīs, lai to absolventi varētu strādāt savu novadnieku vajadzību izpildei. Palīdzēsim atrisināt dzeramā ūdens trūkuma problēmu. Mēs, Eiropas Savienības iedzīvotāji, esam tikai 7.5 % no pasaules iedzīvotājiem, bet mēs veidojam 23 % no pasaules IKP. Protams, mums Eiropā ir savas problēmas, arī ekonomiskas. Bet mums jāraugās uz tām perspektīvā. Nebūsim vienaldzīgi pret to cilvēku ciešanām, kuri ir izsalkuši slimi vai neizglītoti, kuri dzīvo nabadzībā, beztiesībā vai nāves briesmās.
Reinhard Rack
(DE) Priekšsēdētāja kungs! Es vēlos atgriezties pie piezīmes, kuru komisārs izteica ievadrunā, proti, ka mums ne tikai jāsniedz palīdzība attīstībai, bet mēs to varam un mums tā ir jāsaista arī ar vispārējām rūpēm - ne kā spēka politiku un virvju raustīšanas politiku, kādu kādreiz piekopa ASV un bijusī Padomju Savienība, un kādu tagad piekopj Krievija un Ķīna, bet gan kā politiku, kas vērsta uz labu pārvaldību, cilvēktiesībām un korupcijas apkarošanu. Tās ir rūpes, kuras mums visiem jāieraksta savos karogos - un es nerunāju tikai par jaunajām dalībvalstīm un to attīstības atbalsta politiku, bet pa mums visiem. Iespējams, mēs varam to izmantot kā praktisku izdevību, lai vēl vairāk uzsvērtu šīs rūpes.
Jan Zahradil
(CS) Priekšsēdētāja kungs! Bez šaubām, šis ziņojums ir ļoti noderīgs. Attīstība šajā jomā ir ļoti dinamiska un pat apsteigusi ziņojumu. Piemēram, ziņojumā nav pateikts tas, ka dažas jaunās dalībvalstis jau ir nodibinājušas attīstības organizācijas.
Taču es vēlos runāt par kaut ko citu. Es vēlos kliedēt plaši izplatīto mītu, ka jaunajām dalībvalstīm nav pieredzes šajā jomā. Mums ir šāda pieredze, kaut arī mēs to ieguvām tad, kad Eiropu dalīja dzelzs priekškars, citā režīmā, kad viss bija pamatots ideoloģiski un politiski. Tomēr patiesība ir tāda, ka mēs būvējām spēkstacijas un alus darītavas un sniedzām jaunattīstības valstīm palīdzību lauksaimniecībā. Starp citu, mums kopš tā laika joprojām pienākas nauda, un daži parādi ir diezgan lieli, bet tam tagad nav nozīmes. Mums vienkārši ir zināšanas un prasmes. Es vēlētos redzēt šo zināšanu un prasmju pielietojumu. Es vēlētos izmantot šo izdevību arī tādēļ, lai lūgtu Komisijai nedomāt par jaunajām dalībvalstīm kā par tādām, kurām vēl slapjš aiz ausīm, bet gan par to, kā efektīvi izmantot viņu zināšanas.
Miloslav Ransdorf
(CS) Priekšsēdētāja kungs! Es vēlos turpināt no vietas, kur pārtrauca mans kolēģis Zahradil kungs. Agrāk Čehoslovākija tāpat kā citas padomju bloka valstis aktīvi darbojās jaunattīstības valstīs. Mūsu valsts sekmīgi piedalījās šo valstu ekonomikas atbalstīšanā, un tagad mēs varam izmantot šo potenciālu.
Taču ir arī dažas negācijas tādēļ, ka ārējie izaugsmes resursi nekad nevar aizstāt iekšējos resursus - tautsaimniecības, kas atrodas šādā situācijā, nereti nespēj iekšēji attīstīties.
Pirms kāda laika, faktiski diezgan sen, Gunnar Myrdal publicēja grāmatu "Āzijas drāma”. Šajā grāmatā viņš pretstata optimismu, kādu pēc II Pasaules kara valdīja, piemēram, Āfrikā, pesimismam, kas bija pārņēmis Āzijas valstis. Mūsdienās situācija ir pilnīgi atšķirīga. Daudzās Āzijas valstīs vērojama spēcīga izaugsme, bet Āfrika piesaista tikai 2 % no pasaules investīcijām, un daudzu valstu tautsaimniecības atrodas milzu grūtībās.
Ir arī saistība ar šajos reģionos valdošās elites izturēšanos, kas bija krasi atšķirīga. Kāds franču pētījums salīdzina elitāro aprindu izturēšanos un parāda, ka tajā laikā, kad Āzijas elite ieguldīja ekonomikā, Āfrikas elite slepus uzkrāja izveidotos līdzekļus un atņēma tos paši savām teritorijām.
Louis Michel
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Protams, man jāsāk ar pateicību visiem runātājiem par viņu runu ļoti augsto kvalitāti un izteikto piezīmju atbilstību, kas cieši atspoguļo arī manas intereses. Sākumā es vēlētos pateikties arī Slovēnijas prezidentūrai, kuras attieksme ir ļoti uzmundrinoša - tā strādā, lai atbalstītu un veicinātu domāšanu par attīstības politiku jaunajās dalībvalstīs un ir sarīkojusi jau divas ārkārtīgi ražīgas sanāksmes šo jautājumu apspriešanai.
Attiecībā uz komentāriem par atbalsta līmeni - tas ir, par vajadzīgajām naudas summām - es pilnīgi saprotu grūtības, ar kurām saskaras jaunās dalībvalstis. Tomēr es vēlētos jums atgādināt - tiešām, jūs paši jau to vispārēji norādījāt - ka ir daudz alternatīvu veidu, kā iesaistīties un izmantot zināšanu nodošanu, kas maksā ļoti maz. Piemēram, es dzirdēju, kā kāds runātājs minēja sadarbības projektus izglītības jomā. Acīmredzot instruktoru vai skolotāju sūtīšana un Āfrikas valstīm maksā nosacīti maz, bet, neraugoties uz to, tas ir ārkārtīgi svarīgs devums šīm valstīm.
Šeit jūtamais apslēptais jautājums, vai jaunajām dalībvalstīm nebūtu labāk, ja tās ieguldītu savos kaimiņos - kaimiņi, iespējams, nav labākais apzīmējums, un es vēl varu padomāt par labāku - kā iebildums ieguldījumiem Āfrikā, manuprāt, ir nepareizs jautājums. Es pilnībā apzinos, ka ieguldījums kaimiņos ir neapšaubāmi pievilcīgāks un vieglāk pamatojams un ka tas ir saistošāks gan jūsu valstu sabiedrībai, gan iespējamajiem attīstība politikas partneriem. Tomēr viena pieeja neizslēdz otru, un tas ir ļoti izcils izglītojošs piemērs jauniešiem, kuri redz, ka tauta nolemj paplašināt tā atbalsta ieguldījumu Āfrikai, lai apgūtu Āfriku, jo tas izsaka vērtības, kas ir gan Eiropas vērtības visdziļākajā nozīmē, gan vispārējas vērtības. Atļaujiet man vēl pateikt, ka pamats, uz kura veidots man viedoklis par jaunajām dalībvalstīm, kuras jau ir pārstāvētas Āfrikā, ir tas, ka dažām no jūsu valstīm jau ir pieredze šajā kontinentā un ka šī pieredze vispārēji ir atstājusi ļoti pozitīvas sekas it īpaši attiecībā uz dažu valstu un dažu pakalpojumu uzbūvi, kā arī reāli saglabātu zināšanu veidā.
Mana otrā piezīme, dāmas un kungi, ir tāda, ka Āfrika nav galvenais uzdevums Tūkstošgades mērķu izpildei. Šos mērķus īstenos visās jaunattīstības valstīs, izņemot Āfriku. Tādēļ es vēlētos iebilst, ka daļa no mūsu atbildības, no mūsu līdzatbildības, ir nesamazināt ieguldījumus Āfrikā, un es vēlētos vēlreiz uzsvērt, atkārtojot kādu no runātājiem, ka ieguldījumus var saglabāt ar zināšanu apmaiņas palīdzību. Pamudinājums vai ierosme mūsu universitātēm, koledžās, pašvaldībām un vietējām iestādēm iesaistīties apmaiņā ar jaunattīstības valstīm, bez šaubām, ir nosacīti lēta un reizē arī efektīva pieeja. Man jāsaka, ka es ļoti labprāt uzaicinātu arī ,,jauno” dalībvalstu pārstāvjus doties kādā no misijām kopā ar mani. Es uzskatu, ka ir ārkārtīgi svarīgi, lai viņi paši redzētu ne tikai izvirzītos jautājumus, bet arī patiesi traģisko situāciju, kas skar zināmas valstis un cilvēkus.
Es vēlētos beigt ar aspektu, kas dod lielas pievienotās vērtības iespējas - iespējams, lielākas nekā mums ir dažās mūsu pašu valstīs, kā norādīts - proti, visa pārvaldības joma. Ko tad mēs galu galā saprotam ar pārvaldību? Pārvaldība ir valsts spēja uzņemties galvenās suverēnās funkcijas un nodrošināt iedzīvotājiem sociālo pakalpojumu pamatlīmeni. Es esmu pārliecināts, ka jums ir ārkārtīgi daudz, ko ieguldīt pārvaldības jomā: tas ir, viss, kas saistīts ar valsts izveidi un - uzsverot, šķiet, Lambsdorff kunga teikto - viss, kas skar ceļu no pārejas perioda līdz valsts vai noteiktāku struktūru veidošanai. Ar to es domāju nodokļu iekasēšanu, vietējo pārvalžu, subsidiaritātes un decentralizācijas nodibināšanu. Šie aspekti, bez šaubām, ir ārkārtīgi svarīgi, veidojot tādas valstis, kuras patiesi spēs kalpot to iedzīvotājiem, un, pats par sevi saprotams, jums šeit var būt svarīga nozīme.
Es uzskatu, ka būtu lietderīgi - un to es ieteikšu - uzaicināt 12 tā dēvētās ,,jaunās” dalībvalstis strādāt kopā ar Komisiju, izstrādājot Eiropas Attīstības fonda desmito programmu, un būtu vērtīgi iesaistīt jaunās dalībvalstis, lai tās pa atsevišķām valstīm noteiktu, kā, viņuprāt, tās vislabāk varētu saistīties ar šo valsti. Mēs varētu sagaidīt no tām, piemēram, lai tās piedāvā apmācību tieslietu, pārvaldes vai izglītības jomās, vai tām varētu lūgt nodrošināt zināmus speciālistus. Piemēram, dažām no jaunajām dalībvalstīm ir zināšanas un pieredze elektroniskās pārvaldes jomā, un šādas zināšanas un pieredze ir ļoti pieprasītas Āfrikā. Tādēļ es izsaku šo priekšlikumu. Man šķiet, ka šī diskusija bija svarīga, un es atzīstu, ka ir daži ļoti noderīgi virzieni, kuros doties. No otras puses, es vēlētos ieteikt, ka tad, ja mēs tiešām vēlamies būt efektīvi un virzīt jautājumus uz priekšu, mums ir jāplāno ļoti drīza tikšanās ar attiecīgo 12 valstu pārstāvjiem un aktīvi jāķeras pie jautājumu risināšanas, lai turpmākajās nedēļās mēs tiešām varētu izstrādāt kopējas programmas. Es uzskatu, ka šī ir izdevība, kuru mēs nevaram atļauties zaudēt.
Nobeigumā, jūs runājāt par nosacītību, un es spēju pilnīgi saprast šo viedokli. Viss, kas skar vērtības, cilvēktiesības, cilvēktiesību ievērošanu un korupcijas apkarošanu, bez šaubām, ir ļoti svarīgs, es piekrītu, tomēr dažreiz var būt ļoti grūti un pat neefektīvi saistīt attīstības atbalstu vai padarīt to atkarīgu no šādu vērtību stingras ievērošanas, kuras mums, bez šaubām, ir dārgas. Ir jāapzinās, ka, piemērojot šāda veida saistību ar vērtībām vai nosacījumus valstīm, kuras šāda veida prasības neievēro, vispirms cietīs šo valstu vienkāršie iedzīvotāji. Mūsu problēmas risinājums valstīs, kur neievēro labu pārvaldību, ir strādāt kopā ar īpašiem darbiniekiem - vai nu netiešiem vietējiem NVP darbiniekiem, vai aģentūrām, kuras pārstāv ANO. Mēs piedāvājam budžeta atbalstu tikai tām valstīm, kuras var garantēt labas pārvaldības obligāto līmeni. Tādēļ es domāju, ka nevar būt šaubu, ka līdz šim mēs esam uz vienāda garuma viļņa, ciktāl ir skarta šī pieeja. Attiecībā uz minētajām vērtībām - tās ir vērtības, kuras mēs neatlaidīgi nododam tālāk. Mēs pastāvīgi cenšamies veicināt un virzīt šīs vērtības ar politiskā dialoga palīdzību. Ir grūti īstenot stingru nosacītību, bet ja mēs patiesi vēlamies palīdzēt cilvēkiem šādu apsvērumu vadīti, tad tas, galu galā, ir galvenais mērķis.
DanutBudreikaitė
Vissirsnīgākā pateicība visiem, kuri piedalījās diskusijā un atbalstīja manu ziņojumu. Es vēlētos patiekties arī visiem Attīstības komitejas dalībniekiem par vienprātību, balsojot par šo ziņojumu.
Es vēlētos paskaidrot dažus jautājumus. ,,Jaunās dalībvalstis” - patiesībā šis vārds joprojām ir sava veida nosacījums, kas ļauj vieglāk atšķirt ,,vecās” dalībvalstis no tām, kuras pievienojās ES pēc divām paplašināšanām, kā arī to vēsturiskās pieredzes dēļ un, iespējams, tādēļ, ka tās ir nabadzīgākas par vecajām valstīm.
Es vēlos atgādināt sadarbības politikas attīstības jomā pieredzi. Šo politiku sāka piemērot 1958. gadā. Centrāleiropas valstīm - Čehijas Republikai, Slovākijai un citām - bija lielāka līdzdalības pieredze sadarbībā attīstības jomā. Baltijas valstu līdzdalība bija daudz vairāk ierobežota. Neraugoties uz to, mana valsts pašlaik ir iesaistījusies palīdzības sniegšanā okeanoloģijas jomā. Progress ir acīmredzams.
Kādēļ es uzsveru ,,austrumu” dimensija, ,,austrumu valstis”? Mums tās ir ļoti svarīgi kaimiņi. Ir bezjēdzīgi mēģināt noteikt robežu starp kaimiņattiecību politiku un sadarbības politiku attīstības jomā vai politiķiem tās sīki apspriest. Šie priekšstati ir savstarpēji savienoti. Mūsu kaimiņvalstī Baltkrievijā daži cilvēki izdzīvo ar mazāk nekā diviem dolāriem dienā. Kurai grupai tādā gadījumā pieder šī valsts? Arī šīs valstis ir atpalikušas un lūdz palīdzību, uzstāj, ka tām ir jāsaņem palīdzība. Mēs visi vēlamies, lai mūsu kaimiņiem būtu apmierinoša dzīves kvalitāte. Tādējādi mēs, šķiet, sekojam tiem pašiem vispārējiem mērķiem.
Mēs esam iesaistīti palīdzības sniegšanā Āfrikas valstīm nabadzības apkarošanā, migrācijas līmeņa pazemināšanā, dzīves kvalitātes uzlabošanā, ekonomikas izaugsmes veicināšanā, kas dod tām iespēju apkarot slimības un kļūt pašpaļāvīgām. Palīdzot kaimiņvalstīm apkarot nabadzību, sniedzot palīdzīgu roku, kad vien iespējams un kur vien mums ir attiecīgā pieredze, mēs palīdzam īstenot stabilizāciju Eiropā un Balkānu reģionā. Paldies visiem, kuri piedalījās diskusijā, un paldies par jūsu atbalstu.
Priekšsēdētājs
Debates ir slēgtas.
Balsošana notiks šodien plkst. 12.00.
Rakstiski paziņojumi (Reglamenta 142. pants)
Sebastian Valentin Bodu  
rakstiski. - (RO) Kaut gan apspriestajam rezolūcijas projektam ir vērienīgi mērķi, es uzskatu, ka tuvākajā laikā būs grūti panākt vienotu politiku pat principiāli. Kaut gan mēs visi veidojam lielu ģimeni, katrai ES dalībvalstij ir savas prioritātes attiecībā uz valstīm vai ģeogrāfiskajiem reģioniem, ar kuriem pašlaik tiek īstenota reģionālās attīstības sadarbība; šīs prioritātes pamato ekonomiskas, ģeopolitiskas, etniskas, vēsturiskas u.t.t. intereses, un diez vai šis modelis var ievērojami mainīties. Nesenie notikumi, kas saistīti ar Kosovas neatkarības pasludināšanu, parādīja, ka dalībvalstīm nav vienota viedokļa, un droši vien šī iemesla dēļ tāda pati viedokļu dažādība būs redzama, kad tiks apspriests mūsu Kopienā neiekļauto kaimiņu situācija. Ir taisnība, ka tika sperts liels solis, saskaņā ar Lisabonas līgumu ieceļot ES Augsto pārstāvi ārlietās. Taču pateicoties tam, ka nav skaidru noteikumu par Kopienas prioritāšu noteikšanu, katra dalībvalsts centīsies virzīt un koncentrēt uzmanību uz attīstības politiku, arī tās finanšu jomu (ES budžeta piešķīrumi), tādos ārpus Kopienas reģionos, kas atbilst tās prioritātēm.
