Situationen i Afrikas horn (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalande om situationen i Afrikas horn.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Vid denna sena tidpunkt vill jag komma med några kommentarer om rådets ståndpunkt i fråga om Afrikas horn.
Afrikas horn är naturligtvis en region som innebär utmaningar och som verkligen förtjänar ökad uppmärksamhet, eftersom den påverkar EU i så hög grad. EU följer noggrant utvecklingen i denna region och planerar att samarbeta ännu mer med länderna på Afrikas horn.
Jag vet att parlamentet också håller sig underrättat om utvecklingen. Det besök som er delegation gjorde i slutet av förra året i Eritrea och Etiopien och även i Djibouti var viktigt. Jag har också noterat det resolutionsförslag om Afrikas horn som har utarbetats delvis mot bakgrund av detta besök. Det visade tydligt för regionen och européerna att EU:s engagemang för Afrikas horn ökar. På rådets vägnar välkomnar jag att parlamentet är delaktigt i insatserna för att ta itu med de utmaningar som Afrikas horn står inför.
Det finns flera orsaker till spänningarna på Afrikas horn, och jag ska gå in på dem mer i detalj. Enligt rådets uppfattning hänger dock dessa spänningar samman med andra spänningar inom regionen. Av det skälet försöker rådet framför allt att särskilja de regionala kopplingarna mellan de pågående konflikterna. På vilket sätt är konflikterna sammankopplade med varandra?
För det första finns det en tvist mellan Etiopien och Eritrea som kan ses som en av huvudorsakerna till instabiliteten i hela regionen. Detta visar sig i form av stödet till stridande grupper i Somalia och destabiliseringsåtgärder i varandras länder - låt mig särskilt nämna Ogaden, Oromo i Etiopien. Det visar sig också genom stödet för ett återupptagande av fredsprocessen i Sudan. Eritrea har sagt upp sitt medlemskap i den mellanstatliga utvecklingsmyndigheten (Igad).
Inte minst har konflikten i Somalia lett till en av de allvarligaste humanitära situationer som världen står inför i dag. Det ökade sjöröveriet utanför Somalias kust är en annan allvarlig konsekvens av konflikten.
En annan allvarlig fråga är konkurrensen om naturtillgångar som vatten och mineraler på Afrikas horn. Detta fenomen ökar konflikterna på landsbygden i områden med en befolkning som tillhör olika kulturella och etniska grupper. Det ökar också osäkerheten rörande tillgång på livsmedel och människors otrygghet i allmänhet, vilket bidrar till konflikten och migrationen.
Det finns också allvarliga ömsesidiga beroendeförhållanden. Låt mig nämna några av dem. Det finns gränskonflikter, vilket har nämnts tidigare; tvisterna mellan Etiopien och Eritrea, Sudan och Etiopien och mellan Djibouti och Eritrea, som kan ses som orsaker till instabiliteten i regionen. Jag vill också betona att förbättrat regionalt samarbete skulle bidra till att minska spänningarna kring de nationella gränserna.
Livsmedelstrygghet är ytterligare en orsak till ömsesidigt beroende. Det är naturligtvis ett stort bekymmer i regionen. Återkommande torka och översvämningar har katastrofala följder för befolkningen. Återigen skulle regionalt samarbete kunna mildra effekterna av sådana naturkatastrofer.
Som ni vet hävdar en del att detta problem ligger bakom konflikterna i Darfur, Somalia och många andra områden på Afrikas horn. Jag är inte säker på att det är hela förklaringen, men jag tror faktiskt att denna fråga måste lösas i vart och ett av länderna och inom regionen på ett rättvist och öppet sätt.
Sjöröveriet var ursprungligen lokaliserat till en liten del av Somalias kust. Den förevändning som sjörövarna hade var att ta ut en skatt på fiske av ett fartyg i Somalias vatten. Som ni säkert är medvetna om har denna verksamhet utvidgats betydligt och hotar nu leveranserna av humanitärt bistånd till Somalia och sjösäkerheten i Adenbukten och utanför den, vilket inbegriper fartyg som går utanför Kenyas och Tanzanias kust.
Det finns också många fler ömsesidiga beroendeförhållanden som har allvarliga konsekvenser för Europa och för länderna på Afrikas horn, t.ex. terrorism och migration.
Vilka åtgärder vidtar då Europeiska unionen? Hur ser vårt engagemang och deltagande ut? Det huvudsakliga politiska instrument som rådet har till förfogande - och jag har äran att företräda rådet här i dag - är en politisk dialog, inte bara med de enskilda länderna, utan också med andra regionala aktörer som t.ex. Afrikanska unionen, den mellanstatliga utvecklingsmyndigheten (Igad), Arabförbundet, Förenta staterna och Kina som viktiga länder.
Politisk dialog är ett ömsesidigt åtagande i Cotonouavtalet mellan EU och vart och ett av länderna i just den här regionen. Denna dialog förs huvudsakligen av cheferna för EU:s delegationer i de berörda länderna. Det är ett mycket viktigt instrument för rådet, eftersom det ger oss direktkontakt med myndigheterna i dessa länder. Det ger oss möjlighet att höra deras åsikt, och även att tydligt förklara våra uppfattningar och uttrycka oro i vissa frågor. Det gäller särskilt frågor om styrelseformer och mänskliga rättigheter. Det är huvudfrågorna.
Förutom detta har rådet instrumenten i EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik (ESFP). Sedan september 2008 har rådet utvecklat detta instrument för att bekämpa sjöröveriet utanför Somalias kust, först genom samordningsenheten EU Navco, som är baserad i Bryssel, och därefter sedan december 2008 genom det sjöfartsuppdrag som kallas EU Navfor Atalanta.
EU vidtar slutligen åtgärder genom Europeiska kommissionens finansiella instrument, t.ex. den fredsbevarande resursen för Afrika och stabilitetsinstrumentet. Jag ska låta kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner gå in närmare på detta eftersom det är kommissionens ansvar.
Rådet försöker naturligtvis alltid, liksom Europeiska kommissionen, att hitta sätt att öka effektiviteten hos EU:s åtgärder och göra dem mer synliga. Jag ser fram emot att höra era förslag och rekommendationer i denna särskilda fråga.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Kommissionen har de senaste åren redan efterlyst att Europeiska unionen i högre grad skulle uppmärksamma Afrikas horn. I dagens debatt ersätter jag min kollega Louis Michel som tyvärr inte kan närvara. Jag tar på mig denna uppgift med stort intresse, både för själva frågans skull och på grund av att den påverkar Europa direkt - exempelvis genom att vi måste mobilisera våra flottor för att bekämpa sjöröveri, och det är bara ett exempel från den senaste tiden.
Vi välkomnar därför mycket starkt initiativet från den parlamentsdelegation som har besökt regionen och deras efterföljande rapport och resolutionsförslag som vi också stöder i princip.
Den interna situationen i vart och ett av länderna på Afrikas horn kan inte förstås isolerat från den regionala dynamiken. Vi måste fortsätta att uppmuntra en global strategi som bygger på ekonomisk utveckling, styrelseformer och säkerhet om vi vill främja regional stabilitet, respekt för de väsentliga och grundläggande inslagen i Cotonouavtalet och kampen mot fattigdom.
Låt mig kommentera situationen land för land innan jag avslutar med några kommentarer om den regionala strategin för Afrikas horn.
För det första, låg mig säga några ord om Etiopien/Eritrea. Etiopien har en strategisk ekonomisk och politisk plats i regionen. Kommissionen fortsätter att stödja Etiopien med insatser för att minska fattigdomen, och viktiga framsteg har noterats.
Svag regional säkerhet och spänningar mellan folkgrupper påverkar landets interna situation, särskilt i Ogaden, där möjligheterna att nå befolkningen fortfarande är begränsade. Kommissionen kommer också att fortsätta att övervaka situationen för de mänskliga rättigheterna och den demokratiska processen. Med tanke på omständigheterna vid de allmänna valen 2005 kommer kommissionen att noggrant övervaka förberedelserna inför och genomförandet av 2010 års val, särskilt mot bakgrund av den lagstiftning som nyligen antagits om icke-statliga organisationer och det faktum att oppositionsledaren Birtukan Medeksa har gripits på nytt.
Den interna situationen i Eritrea bestäms delvis av dödläget i gränskonflikten med Etiopien. Kommissionen är fortfarande djupt oroad över brotten mot de mänskliga rättigheterna och den allvarliga sociala och ekonomiska situationen. Vi anser att det finns starka argument för att fortsätta med ett samarbetsprogram som syftar till att förbättra befolkningens levnadsvillkor. Den politiska dialog som inleddes 2008 är en god utgångspunkt för fortsatt samarbete med de eritreanska myndigheterna. Låt oss vara tydliga: vi förväntar oss några positiva och påtagliga åtgärder i Eritrea som ett resultat av denna process.
Som det står i ert resolutionsförslag kommer den virtuella markeringen av gränsen mellan Etiopien och Eritrea - som gränskommissionen har fattat beslut om - inte att leda till någon fullständig lösning på problemet om inte åtgärden åtföljs av en dialog som syftar till att normalisera förbindelserna mellan de båda länderna.
Den nyligen uppkomna tvisten mellan Eritrea och Djibouti bör ses i ett större regionalt sammanhang och kräver en övergripande lösning genom deltagande v lokala och regionala aktörer. Vi kommer att fortsätta att stödja sådana processer.
Nu när etiopiska trupper drar sig tillbaka från Somalia kommer samarbete från både Etiopiens och Eritreas sida i den somaliska fredsprocessen att vara nödvändigt för att den ska bli framgångsrik.
När det gäller situationen i Sudan instämmer jag helt i parlamentets analys. 2009 är verkligen ett avgörande år för landets framtid. Det fortsatta våldet i Darfur och svårigheterna att slutföra genomförandet av det övergripande fredsavtalet mellan nord och syd (CPA) kan komma att göra landet instabilt och påverka hela regionen. Vi bör därför fortsätta att ha en stark dialog med och utöva starka påtryckningar på myndigheterna i Khartoum så att de samarbetar till fullo, både i fråga om det övergripande fredsavtalet och i fråga om Darfur och deras processer. Dessa myndigheter, liksom övriga aktörer i Sudan, vet mycket väl vilket ansvar de har och vad de måste åstadkomma.
I Darfur måste de militära operationerna och våldet upphöra och den politiska processen återupptas till fullo. Tillbakadragandet av Unamid måste ske inom den planerade tiden. De sudanesiska myndigheterna måste fullgöra sina skyldigheter för att underlätta humanitärt bistånd och åtgärder för mänskliga rättigheter. Beträffande det övergripande fredsavtalet är det av avgörande betydelse att regeringen i Khartoum och i södra Sudan reder ut sina meningsskiljaktigheter i avgörande frågor såsom fördelning av oljeinkomster, uppdragning av gränser och lagstiftning om säkerhet och politiska frågor. Om detta inte görs kan det leda till att de planerade valen 2009 övergår i ett scenario med nya våldshandlingar och konflikter.
I Somalia befinner sig fredsprocessen i en avgörande fas. President Yusufs avgång och den etiopiska arméns tillbakadragande innebär en ny period med osäkerhet och risker. Det innebär dock även en möjlighet att inleda en omfattande politisk process. När det gäller politiken fortsätter Europeiska unionen sina insatser till stöd för Djiboutiprocessen, som borde leda till mer samhörighet genom valet av en ny president och bildandet av en regering präglad av nationell enighet och ett utvidgat parlament. Det finns ingen plan B för Djiboutiprocessen. Utan internationellt och regionalt stöd som påskyndar uppkomsten av gynnsamma villkor för genomförandet kommer avtalet att ha små möjligheter att lyckas.
Beträffande säkerhet står kommissionen fast vid sitt åtagande att stödja inrättandet av ett system för goda styrelseformer på säkerhetsområdet. Hur den internationella styrkan än ser ut (en stabiliseringsstyrka som är auktoriserad av FN, ett fredsbevarande FN-uppdrag eller endast en förstärkt Amisom-styrka), måste dess mandat vara inriktat på att stödja genomförandet av Djiboutiavtalet. Kommissionen har lämnat ett positivt svar på begäran om ytterligare finansiellt stöd till förstärkning av Amisom.
Slutligen, när det gäller Afrikas horn generellt, uppskattar jag verkligen parlamentets stöd till kommissionens initiativ för Afrikas horn. Detta initiativ grundas på strategin för Afrikas horn från 2006, som antogs i övertygelsen att de svåra frågorna i regionen endast kan hanteras på global nivå. I denna anda stöder kommissionen ert förslag om att utse en särskild representant för Afrikas horn.
Vi har upprättat goda arbetsförbindelser med Igad, som stöder initiativet för Afrikas horn och spelar en nyckelroll i genomförandet. Ett andra gemensamt expertmöte om vatten, energi och transport, där konkreta projekt skulle kunna utvecklas som kan presenteras vid en särskild givarkonferens, planeras äga rum inom en snar framtid.
Eritreas, som spelar en huvudroll i den regionala dynamiken, måste delta för att strategin för Afrikas horn ska bli framgångsrik. Kommissionsledamot Louis Michels kontakter med stats- och regeringscheferna i regionen, däribland president Isaias, har möjliggjort en öppning i detta hänseende, och den nye sekretariatschefen för Igad håller på att inleda ett samarbete med de eritreanska myndigheterna, även om reformen av och förnyelseprocessen för Igad.
Herr talman! Jag tog lite lång tid på mig, men om man ska säga något om så många länder måste man åtminstone säga några ord.
Talmannen
Inledningen omfattas av en särskild bestämmelse och det finns inga begränsningar.
Filip Kaczmarek
för PPE-DE-gruppen. - (PL) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr rådsordförande! Jag vill tacka för rådets och kommissionens uttalande om Afrikas horn. Denna regions betydelse överskrider de rent geografiska gränserna. De konflikter och strukturella problem som finns där förvärras av de negativa företeelserna i andra regioner i Afrika. Jag ingick i Europaparlamentets delegation som besökte området nyligen och kunde själv se hur komplicerade, utbredda och sammanlänkade problemen där är och varför våra svar måste vara uttömmande.
I resolutionsförslaget har vi koncentrerat oss på tre grundläggande men också ganska breda frågor: regional säkerhet, livsmedelstrygghet och, i våra anmärkningar om mänskliga rättigheter, demokrati och goda styrelseformer. Efter mitt besök tvivlar jag inte på att den grundläggande förutsättningen för att förbättra situationen är samförstånd och dialoger mellan regionala ledare.
EU:s strategi att stödja regionala institutioner på Afrikas horn är bra, men utan aktivt engagemang från nyckelaktörerna förblir strategin verkningslös. Vissa länder i området tillämpar en dålig taktik. Man kan till exempel inte be om en dialog med ett grannland samtidigt som man vägrar att föra en dialog med ett annat. Detta är ologiskt och förhindrar i praktiken diplomatiska framsteg. De politiska ledarna i regionen måste acceptera att utövande av makt går hand i hand med ansvar.
Vad vi förväntar oss från ledarna på Afrikas horn är inte sammankopplat med några särskilda, europeiska värden. Det minsta vi förväntar oss är att universella värden godtas. Vi är också övertygade om att alla har rätt till grundläggande fri- och rättigheter. Inga utvecklingsländer kan fungera riktigt i den moderna världen om de avvisar grundläggande, universella värden. Att godta sådana värden är därför inte bara en gest gentemot EU, utan en handling som främjar deras egna intressen. Begreppet utveckling kan variera, men värden ändras inte. Och vi vill att dessa värden - gemensamma och universella - blir vardagsmat på Afrikas horn.
Ana Maria Gomes
Rådet och kommissionen måste dra sina egna slutsatser av det faktum att regeringarna i länderna på Afrikas horn inte uppfyller sina åtaganden enligt villkoren i artikel 9 i Cotonouavtalet. Mänskliga rättigheter, demokrati och goda styrelseformer är bara tomma ord. Det står helt klart för alla som inte blundar för fakta.
I exempelvis Etiopien, som är Afrikanska unionens högkvarter, förtrycks folket i skydd av en retorik som låter bra för givarna men som är precis lika rå och skamlös.
Jag tänkte beskriva två händelser som nyligen inträffat ...
Den 29 augusti fängslades på nytt Birtukan Mideksa, ledare för ett parti med en plats i parlamentet, och dömdes till livstids fängelse för att hon vägrat att offentligt uppge att hon hade begärt den benådning som Meles Zenawis regering använde för att släppa henne 2007, tillsammans med många andra politiska oppositionsledare som varit fängslade sedan valet 2005.
Den andra händelsen är det etiopiska parlamentets godkännande av den så kallade NGO-akten, som i praktiken kriminaliserar allt arbete som utförs av oberoende icke-statliga organisationer.
Det finns ingen övergång till demokrati i Etiopien, fru kommissionsledamot, och jag skulle vara tacksam om ni talade om detta för er kollega Louis Michel.
I Eritrea är regeringens vrede mot alla som försöker utöva de mest grundläggande mänskliga rättigheterna ännu mer skamlös.
När det gäller Somalia, där den allvarligaste situationen på hela Afrikas horn just nu utspelar sig, har det internationella samfundet, inbegripet EU, visat en kriminell brist på intresse för ödet för folket i ett land där det inte på flera årtionden har funnits någon lag och ordning, där etiopiska trupper har kunnat ockupera landet och ostraffat begå brott och där sjörövare och terroristgrupper frodas.
EU:s sjöfartsuppdrag kommer inte att vara till hjälp om EU, Förenta staterna, FN och Afrikanska unionen fortsätter att ignorera orsakerna till sjöröveriet, som är djupt rotade och måste bekämpas på land och inte till sjöss.
Det kommer inte att finnas någon stabilitet eller göras några framsteg i regionen om inte de tragiska konflikter som fortsätter att ödelägga Sudan, särskilt i södra Sudan och i Darfur, löses. det internationella samfundets retorik, inbegripet EU:s, behöver omsättas i kraftfulla åtgärder för att skydda de angripna civilbefolkningarna och få ett slut på straffriheten för brottslingarna.
Internationella brottmålsdomstolens eventuella godkännande av åtalet mot president Omar Bashir kommer att utgöra ett test av både EU:s och Afrikanska unionens trovärdighet och effektivitet.
Johan Van Hecke
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Afrikas horn är en fruktansvärd region där interna och regionala konflikter fortsätter att förhindra fred och säkerhet. De skapar humanitära katastrofer och paralyserar utvecklingen av denna strategiskt betydelsefulla region.
Varje krig, varje konflikt accentuerar staternas skörhet. I centrum för de flesta av dessa konflikter finns bristen på ledarskap och demokratiska regeringar, något som med rätta har påpekats i rapporten från Europaparlamentets delegation.
Vad denna region behöver är demokratisering på hemmaplan, respekt för nationella och internationella rättsregler och framför allt nationell försoning. När det gäller Somalia vill jag betona att den före detta presidenten Yusufs avgång och tillbakadragandet av de etiopiska styrkorna öppnar upp enorma möjligheter. Tiden har kommit för att plocka upp bitarna och åstadkomma fred i Somalia.
Somalias parlament är en avgörande faktor för att bygga upp förtroendet och kan göra fredsprocessen allomfattande. Det är dessutom absolut nödvändigt att EU stöder förnyelsen och förstärkningen av en fredsstyrka inom Afrikanska unionen. Denna styrka behöver ett ordentligt FN-mandat. Om det inte blir verklighet kommer styrkor från Uganda och Burundi att dra sig bort från Mogadishu och lämna en säkerhetslucka efter sig.
Jag är helt enig med kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner. Det finns nu förutsättningar för förändringar i Somalia som man bör dra fördel av. Tomrummet i fråga om makt och säkerhet måste fyllas. Om så inte sker kommer det statslösa kaos som Somalia är känt för att bestå.
Mikel Irujo Amezaga
Herr talman! Afrikas horn är i dag en riktig krutdurk. Inte bara på grund av den fullständigt instabila situationen i Somalia och Sudan utan också i de tre länder som Filip Kaczmarek, Alain Hutchinson och jag själv hade nöjet att besöka.
En gemensam nämnare för de tre länder som delegationens besök begränsades till - Eritrea, Djibouti och Etiopien - är fattigdomen och den mycket låga standarden för de mänskliga rättigheterna. När det gäller fattigdom har Etiopiens regering, enligt de siffror som delegationen fick del av, erkänt att sex och en halv miljoner människor redan drabbats av svält. Enligt FN:s uppskattning är antalet över tolv miljoner. Vi står därför inför en humanitär kris som på grund av andra internationella kriser inte rapporteras i medierna, trots att den är mycket upprörande.
Människorättssituationen förtjänar också vår uppmärksamhet med tanke på att det finns politiska fångar - och det är verkligen rätt ord: politiska fångar - i alla tre länderna.
Gränskonflikten mellan Eritrea och Etiopien är helt absurd, precis som det faktum att mer än 200 000 soldater är inblandade i konflikten. Jag vill avsluta mitt inlägg med att gratulera kommissionsledamot Louis Michel till hans åtgärder på detta område och för att ha inlett en politisk dialog. Denna dialog måste fortsätta, men vi måste också klargöra att vi kommer att vara mycket bestämda, både när det gäller att försvara mänskliga rättigheter och när det gäller de övergrepp som begås genom antagandet av lagar som gäller icke-statliga organisationer. Vi måste komma ihåg att det är tack vare denna politiska dialog som vi kan bevisa att EU har gott anseende på internationell nivå.
Tobias Pflüger
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Nyligen kom Afrikas horn återigen i fokus inom EU. EU:s stridsuppdrag Atalanta har trots allt varit förlagt dit sedan i julas. Genom att skicka ut denna insatsstyrka har EU gjort samma misstag som Nato, Förenta staterna, Ryssland och andra länder - att på ytan bekämpa problemen genom militära medel, med krigsfartyg. Bernard Kouchner välkomnade faktiskt möjligheten att ingripa med en marin insatsstyrka utanför Somalias kust, 10 år efter Saint-Malo. Den verkliga orsaken till problemet är den orättvisa fördelningen av resurser, till exempel på grund av exploatering av fiskbeståndet, även av fisketrålare från EU. Somalia är ett av de länder vars så gott som obefintliga regering får stöd från väst med alla tänkbara medel.
De etiopiska ockupationsstyrkorna har nu lämnat Somalia, men mer än 16 000 människor har förlorat sina liv sedan invasionen. Förbindelserna med länderna på Afrikas horn kan illustreras med hjälp av Djibouti. Landet har en diktatorisk regim, men trots detta har alla möjliga länder i väst förlagt militärbaser dit. Folket i regionen måste få stöd, inte genom krigsfartyg som endast är där för att skydda västvärldens handelsvägar, utan genom humanitärt bistånd.
Karl von Wogau
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Somalia är en sönderfallande stat, med alla hemska saker detta innebär. Ni har på ett mycket bra sätt skildrat vad som behöver göras där, och min vän Ana Maria Gomes har också framfört detta mycket tydligt.
Sjöröveri är bara en del, om än en viktig del, av detta problem eftersom sjöröveriet är fast etablerat i regionen. En annan aspekt är skyddet av EU:s sjöfartsrutter, vilket ligger i både EU:s och medborgarnas intresse.
Det är därför vi har inlett ESFP-uppdraget Atalanta, som är den första marina operationen inom ramen för ESFP. Högkvarteret för uppdraget ligger i Storbritannien, vilket också är nytt, och det leds av en brittisk sjöofficer, konteramiral Phillip Jones.
Den första uppgiften är att skydda livsmedelsbiståndet och att se till att biståndet faktiskt når Somalia. Den andra uppgiften är att bekämpa sjöröveri och vidta lämpliga åtgärder.
Vi hade ett samtal med uppdragets högkvarter i Northwood där vi fick veta att de saknar många saker, exempelvis tankfartyg och spaningsflygplan - bemannade och obemannade - och helikoptrar, då det är ett mycket stort område som ska övervakas. Vi måste alla vara intresserade av att uppdrag Atalanta blir framgångsrikt. Det är nödvändigt både för att skydda våra sjöfartsrutter och för att bidra, om än lite, till att lösa problemet med den sönderfallande staten Somalia.
Corina Creţu
(RO) Först och främst vill jag gratulera mina kolleger i parlamentet till detta informationsuppdrag till en av de farligaste regionerna i världen och i synnerhet en av de mest missgynnade.
Jag tror också att Afrikas horn kan vara världens fattigaste region. Etiopien har genomgått en katastrof efter de senaste årens torka. Det är ett land där miljoner människor lider av hunger, även under de år då skörden är god.
Sudan- och Darfurregionerna är också tragiska platser på världskartan på grund av en humanitär katastrof som av många experter har kallats ett rent folkmord. Mer än två miljoner människor har slaktats i inbördeskriget och fyra miljoner lever som flyktingar.
Somalia, Eritrea och Djibouti är tre av de fattigaste länderna där konflikter är en bestående verklighet, precis som kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner och mina kolleger i parlamentet har betonat.
Den konstant instabila situationen i regionen är en av orsakerna till de problem som Afrikas horn står inför i samband med den ekonomiska, sociala och politiska utvecklingen. Framgången för fredsprocessen i regionen är nära förbunden med regionala och afrikanska strukturer som den mellanstatliga utvecklingsmyndigheten och Afrikanska unionen.
EU måste stödja en förstärkning av dessa organisationer och hjälpa dem att förbättra sin förmåga att förhindra och lösa konflikter. Bättre regional integration skulle också underlätta en öppnare dialog mellan länderna på Afrikas horn om gemensamma intressen som migration, vapenhandel och energi- och naturresurser och skulle utgöra en grund för dialoger om kontroversiella frågor.
EU måste förstås engagera sig mer när det gäller brott mot de mänskliga rättigheterna. Enligt Cotonouavtalet måste dessa länder nå en överenskommelse med EU när det gäller att respektera rättsstatsprincipen, mänskliga rättigheter och demokratiska principer.
Olle Schmidt
Herr talman! Fru kommissionär! Herr rådsordförande! På söndagsmorgonen den 23 september år 2001 hämtades den svenske medborgaren Dawit Isaak i sitt hem i Eritrea av landets myndigheter. Han fängslades utan rättegång och har ännu inte, över sju år senare, anklagats formellt. Hans brott uppges vara ”att ha rapporterat oberoende nyheter”. För första gången har vi i denna resolution en direkt hänvisning till Dawit Isaak. Det borde öka pressen på Eritrea.
Det är oacceptabelt att en EU-medborgare, en svensk journalist, år ut och år in ska sitta inspärrad och bli trakasserad av en skurkregim som den i Asmara, en regim som får bistånd av EU, ett bistånd som dessutom har ökat väsentligt. Nu, fru kommissionär, är tid för Europeiska unionen att agera och villkora biståndet. Den tysta diplomatins tid är förbi. Nu är det nog. EU accepterar inte att grundläggande mänskliga rättigheter förtrampas, att journalister och regimkritiker mördas eller slängs i fängelse, medan befolkningen förtrycks och svälter.
Europaparlamentet kräver idag att Dawit Isaak och övriga fängslade journalister i Eritrea omgående frisläpps. Det är ett kraftfullt steg i rätt riktning. Nu måste också kommissionen och rådet sätta kraft bakom orden. Därför är det hög tid för EU att gå till handling och införa sanktioner.
Eva-Britt Svensson
Herr talman! Jag vill liksom min kollega från ALDE-gruppen lyfta fram frigivandet av Dawit Isaak. I sju år har alltså den svenske medborgaren Dawit Isaak varit inspärrad utan rättegång i en fängelsecell i en fruktansvärd diktaturstat. Jag är glad över att vi har fått in en text om ett omedelbart frigivande i resolutionen om Afrikas horn. Vi kräver ett omedelbart frigivande av Dawit Isaak, liksom av övriga fängslade journalister. Ingen rättegång, och vad är då deras brott? Jo, ett arbete för demokrati och för yttrandefrihet.
EU:s kommande bistånd till Eritrea måste kopplas till tydliga krav på frigivning av Dawit Isaak och övriga journalister. Villkorat bistånd liksom sanktioner, frysta eritrianska tillgångar i Europa och en anmälan för folkrättsbrott till den internationella domstolen är vad som krävs idag. Den svenska regeringen har arbetat med tyst diplomati har man sagt, men efter sju år har fortfarande ingenting hänt. Nu är det dags att agera!
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Afrikas horn är i hög grad en katastrof som man bara låtit fortsätta. Regionen har under årtionden ödelagts genom krig, hungersnöd, miljöförstöring, korruption, bristfälligt styre och politiskt förtryck. Mänskliga rättigheter kränks på ett självklart sätt. Det civila samhället är svagt. Det som är alarmerande är att situationen lätt kan försämras ytterligare. Spänningarna mellan Etiopien och Eritrea om territorier som man tvistar om riskerar fortfarande att när som helst blossa upp. Den sönderfallande staten Somalia präglas fortfarande av våldshandlingar mellan olika klaner och islamisk extremism, och detta kommer att förvärras nu när Etiopien drar tillbaka sina trupper och presidenten nyligen har avgått.
Vi har också diskuterat det utbredda sjöröveriet utanför Somalias kust. Det är naturligtvis alltid en frestelse för EU att föreslå militära åtgärder som en lösning på kaoset på Afrikas horn. Tidigare erfarenheter visar att det skulle vara ett fruktansvärt misstag. President Bill Clinton skickade amerikanska trupper för att tämja Somalia, men det var också en katastrof.
Det enda som inger optimism är enligt min åsikt regionen Somaliland, som tidigare var ett brittiskt protektorat. Detta område införlivades med Somaliska republiken 1960 efter att dumt nog frivilligt ha avstått från sin korta självständighet, men det avskildes igen efter det kaos som följde efter Siad Barres död 1991. Ända sedan dess har Somaliland haft det enda sammanhållna och funktionella statsskicket i Somalia. Folket i Somaliland har en relativt välvillig regering och framåtsträvande institutioner. De har också symboler som kännetecknar en stat, t.ex. en egen valuta och en flagga.
Om jag ska säga min personliga åsikt, och inte tala som företrädare för mitt parti eller min politiska grupp, är det kanske dags för världssamfundet med Afrikanska unionen i spetsen att allvarligt börja fundera över Somalilands strävan efter självständighet. Ett oberoende Somaliland, med stöd från väst, skulle kunna bidra till stabilitet och framsteg i en i övrigt hopplös och kaotisk region. Folket i Somaliland har definitivt goda skäl att fråga sig varför vi här i EU är så ovilliga att erkänna deras land som faktiskt existerar, medan vi så snabbt erkände Kosovos självständighet.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) EU har många goda skäl att oroas över situationen i Somalia, där ett makttomrum har skapats som kan komma att fyllas av den somaliska islamiska milisen. Förutom tillbakadragandet av de tretusen etiopiska soldaterna kan de uppdrag som står under skydd av Afrikanska unionen också komma att dras tillbaka om de inte får mer stöd under den kommande perioden.
Jag kan inte beskriva EU:s uppdrag för patrullering av farvattnen i regionen som något annat än en dundrande framgång. Men detta uppdrag går endast ut på att behandla ”sjukdomens” symtom och inte själva sjukdomen. Somalia måste ha en regering som kan föra dialoger med de internationella institutionerna, EU och alla andra stater som vill ha en aktiv roll i upprättandet av stabilitet i denna region.
Alexandru Nazare
(RO) EU har ett stort ansvar i Somalia och på Afrikas horn. Instabiliteten och bristen på styre och säkerhet har gjort denna region till en oroshärd i många avseenden.
Framför allt påverkar den exempellösa ökningen av sjöröveriet, som begås av grupper som skyddas av somaliska enheter, handelsvägarna i en region som är mycket viktig för handeln både i Europa och i övriga världen. Vi är bekymrade över att dessa grupper använder alltmer avancerad teknik och kan attackera fartyg allt längre från land.
Detta förhållande beror uppenbarligen på den desperata situation Somalia befinner sig i, särskilt avsaknaden av en central regering som kan kontrollera sina territorialvatten. Det internationella samfundet bär ett lika stort ansvar för dessa händelser. Sjöröveri är, oavsett vilket hav det äger rum på och vilka fristäder som förövarna har, ett brott mot skrivna och oskrivna lagar i alla länder, och det är försvarbart att ingripa mot detta, oavsett vem som gör det.
Chanserna för att EU och det internationella samfundet ska kunna ändra den bistra verkligheten i Somalia är små. Att ta itu med en av dess konsekvenser, sjöröveriet, ligger dock mer inom räckhåll för oss.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN )Herr talman! Låt mig för det första reagera på två kommentarer som gjorts här och sedan dra några slutsatser. Olle Schmidt och Eva-Britt Svensson frågade om journalisten Dawit Isaak. Ja, vi försöker göra något i Eritrea för att han ska friges.
Ana Maria Gomes frågade om gripandet av motståndsaktivisten Bertukan nyligen. Rådet är väl medvetet om detta fall som blev aktuellt i samband med upploppen efter valen 2005, då hon greps tillsammans med andra motståndsaktivister innan de benådades 2007. Hon greps på nytt i slutet av förra året. Sedan dess har EU noggrant följt fallet och rådet har beredskap att vidta lämpliga åtgärder om situationen så kräver.
Jag vill därefter komma med fem sammanfattande kommentarer. Låt mig först säga att vi verkligen uppskattar informationen från den delegation som har rest genom regionen, särskilt Alain Hutchinson, Filip Kaczmarek och Mikel Irujo Amezaga.
För det första tror jag att jag kan försäkra er om att det kommer att bli kontinuitet under det tjeckiska ordförandeskapet. Vi kommer alltså inte att helt omdefiniera EU:s strategi för Afrikas horn. Vi kommer snarare att försöka att på bästa möjliga sätt fullfölja den politik som infördes av vår företrädare.
En av de viktigaste uppgifterna kommer att vara att ta sig an sjöröveriet, och i detta sammanhang uppskattar vi starkt det franska ordförandeskapets insatser. Det genomförde den svåra starten med att utplacera EU:s första marina styrka. Tjeckien är verkligen ingen sjöfartsnation, så här uppskattar vi ett starkt engagemang från EU:s sida.
Min andra kommentar är att det kortsiktiga uppdraget Atalanta redan har förhindrat flera incidenter med sjöröveri, och ett antal sjörövare har redan gripits. Inom en månad efter mobiliseringen har det alltså blivit tydligt att uppdraget är effektivt. Atalanta är en kortsiktig åtgärd för att sätta stopp för sjöröveriet. Det var dock en nödvändig kortsiktig åtgärd.
Punkt tre är att rådet, för att få till stånd en långsiktig lösning i Somalia, måste ge sitt fulla stöd till Djiboutiprocessen inom den federala övergångsregeringen och alliansen för Somalias befrielse, och det finns ingen plan B för denna process.
Etiopien har inlett sitt tillbakadragande från Somalia. Det är ett viktigt framsteg i genomförandet av Djiboutiprocessen. Det finns en viss oro för att det kommer att uppstå ett säkerhetsvakuum när Etiopen lämnar landet. EU fortsätter därför att ge ett stort stöd till Afrikanska unionens uppdrag i Somalia, Amisom. 20 miljoner euro har anslagits för perioden från december 2008 till maj 2009.
Min fjärde punkt gäller direkta kontakter: vi ser fram emot att återuppta den politiska dialogen med den mellanstatliga utvecklingsmyndigheten på ministernivå. Utvecklingsmyndigheten visade sin kapacitet vid sitt deltagande i fredssamtalen om Sudan som ledde till undertecknandet av fredsavtalet 2005. Myndigheten kan därför bli en nyckelpartner till EU för att få till stånd fred och stabilitet i Somalia.
Sist men inte minst, när det gäller ett större engagemang vill jag informera er om att översynen av kommissionens strategi för Afrikas horn kommer att inledas under vårt ordförandeskap. Det står dock inte i strid med mina ord om kontinuitet.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Låt mig få komma med några kommentarer i denna korta men viktiga debatt. För det första, beträffande Somalia lyssnade jag med stort intresse till alla era kommentarer och förslag, och jag är glad över att se att vi är överens, inte bara om bedömningen av situationen, utan också om de åtgärder som ska vidtas. Vi behöver stöd från hela världssamfundet, däribland den nya amerikanska administrationen, men också från nyckelaktörer i den islamiska världen, för att skapa en hållbar politisk situation i Somalia och för att slutligen få ett slut på befolkningens outsägliga lidande. Här kommer kommissionen att ge sitt fulla politiska stöd och också ett omfattande finansiellt stöd till Djiboutiprocessen.
Jag håller med Ana Maria Gomes om att länderna på Afrikas horn har allvarliga problem rörande mänskliga rättigheter och goda styrelseformer - det har också många andra kolleger sagt. Vi är mycket oroade över dessa stora utmaningar. Vi anser dock att det skulle vara svårt att göra en generell bedömning när det gäller artikel 9 i Cotonouavtalet. Vi måste vara bestämda när det gäller mänskliga rättigheter och goda styrelseformer och till fullo utnyttja de politiska instrument som vi har till vårt förfogande, vilket inbegriper politiska dialoger med tydliga riktmärken.
Livsmedelsbistånd och livsmedelstrygghet är en av prioriteringarna i Europaparlamentets resolution. I detta sammanhang vill jag betona att det förutom anslaget från Europeiska utvecklingsfonden (EUF) nu finns medel från den så kallade livsmedelsmekanismen motsvarande ett belopp på 100 miljoner euro för 2009 till 2011.
Slutligen är vi också fullt medvetna om situationen för den svenske medborgaren Dawit Isaak som fortfarande är frihetsberövad i Eritrea. Min kollega Louis Michel talade med president Isaias om detta fall vid sitt senaste besök i juni 2008, och ytterligare tyst diplomati pågår i detta särskilda fall. Jag kan försäkra er om att vi med stort engagemang arbetar för att förbättra situationen för de mänskliga rättigheterna i Eritrea, så detta fall har en mycket stor plats i våra tankar.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 15 januari 2009.
