Återupptagande av sessionen
Talmannen.
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 4 december 2002.

Talmannen.
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista, som utarbetats av talmanskonferensen vid sammanträdet torsdagen den 12 december i enlighet med artikel 110 och 110a i arbetsordningen, har delats ut.

MacCormick (Verts/ALE).
Herr talman! Jag är medveten om att det inte är möjligt att begära en ändring, men kan man inlägga protest mot en ändring som gjorts av talmanskonferensen? I dag skulle vi ha diskuterat Napolitanos betänkande om de regionala och lokala myndigheternas roll i den europeiska integrationen. Det är en fråga av avgörande betydelse och parlamentet borde därför ha varit redo att ge sin åsikt i denna fråga till konventet, före slutet av detta år. Denna vecka kommer till exempel fiskeriutskottet att diskutera torskbestånden och den gemensamma fiskeripolitiken. Skottland, som har ett enormt intresse i detta, har för närvarande en biroll. De europeiska regionernas roll är av stor betydelse för människor över hela Europa, och detta parlament har genom en uppgörelse mellan de större partierna avböjt att diskutera detta, trots att vi haft betänkandet framför oss sedan juli. Det är upprörande att detta har avförts från föredragningslistan.

Talmannen.
Talmanskonferensens förslag är att betänkandet skall diskuteras i parlamentet i januari.
Tisdagen:
Beträffande kommissionens meddelande kl. 17.00 om de framtida pensionssystemen, som Diamantopoulou kommer att presentera, önskar kommissionen framföra ett andra meddelande presenterat av Schreyer, om moderniseringen av bokföringen.
Eftersom båda dessa frågor är viktiga, såväl i fråga om betydelsen som innebörden, förefaller det finnas en risk att vi överskrider den tid som ursprungligen tilldelats dem. Kanske kommer den talman som då innehar ordförandeskapet att omdömesgillt lägga till viss extra tid för att låta kollegerna ställa frågor om dessa två viktiga meddelanden.

MacCormick (Verts/ALE).
Herr talman! Detta är ett mycket godtagbart förslag, men det finns ändå en risk att ledamöternas generella möjlighet att ställa frågor till kommissionen under frågestunden kommer att förkortas. Skulle frågestunden kunna förlängas med en kompenserande tidsperiod?

Talmannen.
Herr MacCormick! Planen är inte att dessa två skall konkurrera om tiden, utan att vid behov förlänga den relevanta sammanträdestiden.
I morgon klockan 12.00 kommer vi att dela ut Sacharovpriset. Klockan 17.00, i sal WIC 100, kommer vi att högtidlighålla Sacharovprisets femtonde årsdag i närvaro av många av de tidigare vinnarna.
Klockan 18.30, efter denna ceremoni, kommer en särskild utställning om prisets femtonåriga historia att äga rum utanför sal WIC 100.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Herr talman! Har ni möjligtvis fått några nyheter från den turkiska regeringen om Leila Zana?

Talmannen.
Jag har tagit upp denna fråga under talmanskonferensen efter varje tillfälle som jag har sammanträtt med de turkiska myndigheterna. Jag har inga ytterligare upplysningar än dem ni har med hänsyn till er korrespondens. Då jag talar i morgon eftermiddag kommer jag emellertid att återuppta detta ärende, under förutsättning att våra önskningar inte har uppfyllts vid det skedet.
Onsdagen:
Beträffande uttalandena från rådet och kommissionen om sjösäkerhet och åtgärder för att bekämpa följderna av katastrofen med oljefartyget ?Prestige?, har jag mottagit en begäran från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp att resolutioner skall läggas fram för att avsluta denna debatt.

Poettering (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja uttala mig emot detta. Vi har den senaste månaden redan utformat en resolution i detta mycket viktiga ämne, och en formulering i samband med denna fruktansvärda olycka bör även tas upp i Köpenhamnsförklaringen. Någon ytterligare resolution i detta ämne utöver detta anser vi inte vara lämplig, utan vi anser att vi ger hela saken ännu mera tyngd om vi tar med en formulering i Köpenhamnsförklaringen. Vi är alltså emot den socialistiska gruppens förslag.

Barón Crespo (PSE).
Herr talman! Utan att gå på djupet och med utgångspunkt i de uppgifter vi har drabbar denna katastrof i nuläget minst fyra gemenskapsländer: Spanien, Frankrike, Portugal och Danmark. Det handlar inte bara om sjösäkerhet. Det är en horisontell fråga som påverkar minst fyra utskott (miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, fiske, utveckling och samarbete samt rättsliga frågor och den inre marknaden). Därför bör vi, inte bara på grund av den dramatiska situation som man genomlever i Galicien utan med tanke på hela Europeiska unionen, ge respons och också ta upp något viktigt som jag hoppas att vi är överens med Europeiska folkpartiets grupp om. Det var vi åtminstone förra veckan. Jag menar då tillsättandet av en undersökningskommitté.
(Applåder)

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill ställa ännu en fråga om onsdagen: varför kortas åter igen frågestunden med frågor till rådet ned med en halvtimme? Samtidigt skulle jag vilja protestera mot detta. Ni förstår, jag betraktar rätten att ställa frågor som en elementär parlamentarisk rättighet. Jag beklagar att detta händer allt oftare!

Talmannen.
Svaret, herr Posselt, är att vi har fastställt en mycket ambitiös dagordning för rådet. De kommer att vara här till kl. 19.00. Vi har redan avsatt denna tid för andra frågor, däribland den fråga som vi just har röstat om.
Arbetsplanen fastställdes.

Talmannen.
Ett betydande och historiskt beslut fattades vid toppmötet i Köpenhamn. Man tog upp ett antal frågor av specifikt institutionellt intresse för parlamentet. Jag kommer att informera er om dessa. Grupperna kan analysera dessa frågor ytterligare under debatten med det danska ordförandeskapet.
En av dessa frågor gäller en principöverenskommelse om att vi, i slutet av januari, skall ha arbetat oss igenom förfarandet med utnämningen av de tio nya kommissionärerna från kandidatländerna, och utnämningen av den nya kommissionen, till följd av att kommissionen med Prodi som ordförande avgår. När det gäller denna fråga har arbetet redan inletts. Ett antal förslag har lagts fram av utskotten och de politiska grupperna, men vi måste avsluta detta förfarande i slutet av januari. Jag skulle vilja påpeka för grupperna att vi, vid den tidpunkten, måste avsluta kalendern för år 2004 beträffande kommissionens utnämning, datum för valet och våra egna interna förfaranden.
För det andra har vi fått indikationer på att man gjort avsevärda framsteg - vilket jag tackar kollegerna för - med att utarbeta en interinstitutionell överenskommelse om bättre lagstiftning. Vi har en principuppgörelse inom institutionerna att försöka avsluta denna fråga före vårens toppmöte i Bryssel. Vi har åtskilliga månader på oss att avverka de kvarvarande frågorna före tidsfristens utgång. Jag vill göra grupperna, och de olika utskotten som är inblandade i denna fråga, uppmärksamma på detta.
För det tredje har man nått en slutsats att Europeiska konventet skall utarbeta sin egen slutliga rapport i tid till Europeiska rådets möte i Thessaloniki. Om vi återigen föregriper vårt arbete under följande kalenderår så bör vi punktligt lägga fram alla våra eventuella förslag angående innehåll och val av tidpunkt i syfte att försöka påverka vad som sker då och vad som kommer att ske under den efterföljande perioden.
När det gäller ?Prestige? har jag noterat att parlamentet strävar efter att ge högsta möjliga prioritet åt frågan om finansiell solidaritet och uppmana kommissionen att presentera specifika förslag för kammaren. Jag har även poängterat att vi kommer att behandla sådana förslag med berättigad prioritet när ärendet väl presenteras för oss.
När det slutligen gäller frågor om mänskliga rättigheter har jag särskilt betonat dialogen med Ryssland angående frågan om mänskliga rättigheter i Tjetjenien.
Mitt tal finns tillgängligt, och grupperna kan, om de så önskar, ta upp några av dessa frågor under debatten med rådet, i synnerhet institutionella angelägenheter.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman, kära kolleger! Ni vet att tusentals sjömän och frivilliga i detta ögonblick arbetar med sina bara händer för att lösa ett problem som inte är deras - en katastrof som uppstått på grund av myndigheternas nonchalans. De ersätter Europeiska unionens och själva spanska statens frånvaro. 
Herr talman! Just nu vill jag här visa den indignation och besvikelse det galiciska folket känner över resolutionerna i Köpenhamn, som var ett verkligt misslyckande. De tog inte ens till sig vad kommissionen begärde. Det finns alltså stater i den europeiska unionen - majoriteten av regeringarna, tillsammans med den av Aznar ledda spanska regeringen - som föredrar att värna de stora oljebolagens intressen - jag skulle vilja kalla dem den brottsliga kapitalismens maffia - i stället för att skydda de europeiska länderna och medborgarna.

Ferrer (PPE-DE).
Herr talman! Som en av tillskyndarna till Oswaldo Payás kandidatur till Sacharovpriset vill jag tacka för det arbete ni och kollegerna i Europaparlamentet lagt ned som gjort det möjligt att Castros regering till slut lät Oswaldo Payá lämna Kuba, och framför allt återvända, för att ta emot det pris detta parlament gett honom för hans fredliga kamp för att försona det kubanska folket och för att uppnå områden med frihet.
Herr talman! Det nyligen fattade beslutet i Europeiska rådet i Köpenhamn innebär en seger för friheten och demokratin mot de två totalitära styren som ödelade Europa. Ett historiskt steg som inte får låta oss glömma dem som berövas rätten till rättigheter, som Oswaldo Payá säger. Herr talman! Därför, och med anledning av Europeiska unionens åtagande för demokrati och mänskliga rättigheter, ber jag er att ni i denna kammares namn begär att folkrepublikens nationalförsamling behandlar Varela-projektet. Det har blivit ett lagförslag tack vare de mer än 11 000 bilagda underskrifterna. På så sätt kan det kubanska folket äntligen återfå sin rätt att yttra sig och fritt få välja sin egen framtid.

Talmannen.
Jag tror att alla i kammaren delar er uppskattning och glädje över att Paya Sardiñas slutligen har fått visum så att han kan närvara vid morgondagens ceremoni.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Herr talman, kära kolleger! Jag vill delge er farhågorna hos alla dem som i Frankrike kämpar för att de regionala språken skall leva. Som ni vet har Frankrike tyvärr ännu inte ratificerat Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, och Conseil d'état [Statsrådet] har just i aktuella beslut förkastat intensivundervisningen i regionala språk och likställandet av dessa med det franska språket i den statliga undervisningen och de statliga skolorna.
Detta är oerhört allvarliga beslut, eftersom de ifrågasätter de ansträngningar som under mer än tjugo års tid gjorts av förkämparna för språkfrågorna: bretonska, elsassiska etc. Jag vill erinra om att det här i Alsace till exempel finns tvåspråkiga skolor som kallar sig écoles associatives (ABCM).
Jag skulle vilja att parlamentet noga uppmärksammar denna kränkning av minoriteters rättigheter och vädjar till det sunda förnuftet för att de försök som dessa skolor gör skall kunna fullföljas.

Krarup (GUE/NGL).
Herr talman! I förra veckan såg jag i dansk television parlamentets talman i nära samspråk med sin partikamrat, som är den nu sittande ordföranden för Europeiska rådet, och utan att kunna läsa på läpparna föreställer jag mig att det var två sammanhängande ämnen som upptog partibrödernas intresse. Det ena var Turkiets anslutning, och det andra var frågan om folkomröstningar. Jag skall inte gå in i detaljer på den första punkten, utan bara påpeka att den turkiska regeringen nu har fått en mycket effektiv lobbyist, nämligen Nordamerikas förenta staters krigiske president, som ringer upp både den ene och den andre, men det som var problemet för statsministern, vilket också kom fram vid vårt gruppmöte i Köpenhamn, var att befolkningarna skulle kunna förväxla Turkiets anslutning med det nya fördraget, och eftersom parlamentets talman är ett slags specialist på folkomröstningar, så lyder min fråga: vad var det egentligen man talade om? Vilka råd gav parlamentets talman sin danske partibroder?

Talmannen.
Ni behöver inte tillgripa läppavläsning. Det räcker med att ni läser i protokollet. Vi skall tillhandahålla er en kopia av mitt tal.

Van den Berg (PSE).
Herr talman! Katastrofen med afrikanska ?Titanic? utanför Senegals kust kostade, har det nu visat sig, möjligen 2 000 människor livet. Förra lördagen demonstrerade anhöriga och sympatisörer i Dakar och i Paris för bärgningen av fartyget och offren. Deras uppmaning till de europeiska ledarna och Senegals president Wade var mycket tydlig: ?Vi kräver omedelbar bärgning.? I detta exceptionella fall måste man visa prov på exceptionellt ledarskap och avvika från det formella. Herr talman! Detta är ett sådant exceptionellt fall. Ni vet att jag har talat om detta tidigare, och jag har inte mottagit någon underrättelse från kommissionen under de gångna fyra veckorna. Jag skulle vilja be er, herr talman, att åtminstone försöka att meddela Senegals president Wade att vi i Europaparlamentet verkligen skulle uppskatta om han skulle ta initiativet till denna bärgning tvärs över allehanda diplomatiskt trassel, och att vi i Europa är beredda att hjälpa till. För det kan naturligtvis inte vara så att vi, och med rätta, engagerar oss oerhört i stora katastrofer utanför våra egna kuster, men inte hjälper till när 2 000 människor ligger kvar utanför Senegals kust. Jag uppmanar er som talman att framföra detta meddelande till president Wade på våra vägnar.

Talmannen.
Jag skulle gladeligen upprepa detta en andra gång. Som ni nämnde är det inte första gången som vi har blivit ombedda att göra det. Vi har inte fått någon specifik reaktion på det svar vi gav vid det senaste tillfället. Jag skall återkomma till er i denna fråga.

Scarbonchi (GUE/NGL).
Herr talman! Mitt inlägg handlar om Elfenbenskusten. Ni gav den 9 december tillstånd till att sända en parlamentsdelegation till Elfenbenskusten på grundval av en resolution som antogs den 10 oktober. Det tackar jag er för. Men detta uppdrag kunde inte genomföras på grund av att ingen av de två största grupperna i parlamentet, PPE-DE och PSE, kunde avsätta två parlamentsledamöter. Jag anser att det är beklagligt, och framför allt skadligt, att vårt parlament, som trots allt är delaktigt i utvecklingspolitiken, inte kan ingripa i ett krigsdrabbat land och nöjer sig med övervakningsdelegationer eller utredningar om massakrerna, och inte deltar i förebyggandet och hanteringen av en konflikt som är så grundläggande som den som råder i Elfenbenskusten, som är ett centralt land för hela Västafrika.
Jag ber er alltså, herr talman, eftersom jag vet att ni intresserar er för frågan, att ge en delegation från Europaparlamentet tillstånd att bege sig till Elfenbenskusten före årets slut, eftersom det är vad president Gbagbo, Frankrike och Ecowas-länderna begär. Det handlar om detta parlaments heder och värdighet.

Talmannen.
Som ni känner till, herr Scarbonchi, har principbeslutet om att närvara redan fattats. En av huvudfrågorna enligt gruppledarna har varit säkerheten för dem som kan komma att åka. Detta är ett viktigt ansvar. Vi kan återigen diskutera frågan under talmanskonferensens sammanträde denna vecka och gå igenom den aktuella situationen beträffande säkerheten.
Principerna för denna fråga är tydliga, men behovet av att skydda ledamöternas säkerhet är också av största vikt.

Malmström (ELDR).
Herr talman! Även jag vill tacka för den insats som ni personligen har gjort för att Oswaldo José Payá Sardiñas skulle kunna komma ut från Kuba efter tusen svårigheter och hundra byråkratiska hinder.
Jag vill dock att ni skall veta att det bland de människor på Kuba som inte får lämna landet finns dussintals personer som efter att de har skrivit på Varela-projektet, i vilket en folkomröstning begärs, har blivit relegerade från sina universitet, fängslade, trakasserade, misshandlade och arresterade. Det enda brott de har begått är att skriva på för en folkomröstning om demokrati. Detta visar hur provocerande detta pris är och hur viktigt det är. Jag tänkte att ni ville känna till detta inför diskussionen och prisutdelningsceremonin i morgon.

Barón Crespo (PSE).
Herr talman! För att komplettera den information ni gett om det eventuella uppdraget i Elfenbenskusten har vi först och främst säkerhetsaspekten och därefter att förverkliga uppdraget i förhållande till AVS. I sådana fall måste vi vara mycket försiktiga så att vi inte ger intryck av att vara nykolonialister. Det hade jag redan talat om för Scarbonchi, och därför förstår jag inte den anklagelse han riktat mot min grupp, med tanke på att Elfenbenskustens president är vice ordförande i socialistinternationalen.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Vi har just fått höra att Mokhtar Yahyaoui, en av de mest kända frihetsförsvararna i Tunisien, i morse kidnappades i Tunis. Redan den 11 december attackerades han på gatan, där han blev slagen på ett barbariskt sätt när han var på väg till sin advokat. Jag skulle alltså vilja be talmannen att förhöra sig om fallet hos den tunisiska regeringen för att ta reda på varför Yahyaoui har kidnappats, vem som har kidnappat honom och, om det är den tunisiska regeringen som har gjort det, varför?

Talmannen.
Mitt kansli kommer att kontakta er för ytterligare detaljer i syfte att följa upp detta ärende.

Perry, Roy (PPE-DE).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Medan jag välkomnar den förestående utvidgningen av Europeiska unionen kan jag notera att den 1 januari 2003 är den 30:e årsdagen för anslutningen av Förenade kungariket, Irland och Danmark, vilka var för sig har utgjort ett utmärkande bidrag till denna union. I Storbritannien uppfattas den 30:e årsdagen som pärlans årsdag. Vissa kanske betraktar Storbritannien som det sandkorn i ostronet som har skapat pärlan. Vad har man gjort för att den 1 januari uppmärksamma den 30:e årsdagen för anslutningen av dessa tre viktiga länder?

Talmannen.
Jag kan inte föreställa mig vad ni och era kolleger planerar, herr Perry. För egen del planerar jag att vara tillsammans med min familj.

Santini (PPE-DE).
Herr talman! Från och med i går finns inte tåg nr 299 längre: denna de fattigas mytomspunna, fantastiska orientexpress, som gick från Bryssels station Midi, genom Luxemburg, Frankrike och Schweiz med destination Milano i Italien, är nedlagd. Ett historiskt tåg som använts av mängder av invandrare, men också ett bra alternativ för oss parlamentsledamöter, herr talman, för dem som, av olika skäl - hälsoskäl, tidsskäl eller varför inte säga som det är, av rädsla - inte ville och inte vill flyga. Genom ett ensidigt beslut av det belgiska järnvägsbolaget har detta tåg lagts ned, utan att man förstår varför, just i det ögonblick när EU predikar att vi skall flytta över transporter från landsväg till järnväg. Detta är med andra ord ett dubbelt beklagligt beslut.
Vad gäller Italien gör vi vad vi kan. Senator Gianpaolo Bettamio, som många här minns som en duktig tjänsteman från parlamentets presidium, har ställt en fråga till ministern för transporter och infrastruktur. Jag ber er, herr talman, att kraftfullt ingripa hos den belgiska regeringen så att den river upp detta beslut. Slutligen tycker jag det verkar grymt att fatta ett sådant beslut tio dagar före julhelgen med tanke på att detta tåg användes flitigt av invandrarna för att resa hem och fira jul. Jag tackar på förhand för allt ni kan göra, herr talman!

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Herr talman! Jag föreslår att detta parlament fördömer och avvisar den parodi på presidentval som hölls i går i Ekvatorialguinea. Bristen på demokratiska garantier och dessutom tvånget att de röstande skulle tala om vad de röstat på fick alla oppositionskandidater att dra tillbaka sina kandidaturer två timmar efter det att den falska valprocessen inletts.
Som ni vet tillät inte Teodoro Obiangs nuvarande regering vare sig observatörer från detta parlament eller internationella observatörer vid valet, och vi anser därför att det är mer än nog med bevis för att kunna uttrycka ett mycket fast och kategoriskt fördömande av denna valparodi, som är en spegling och ett uttryck för den diktatur som det guineanska folket lider under. Därför anser vi att vi genom vår talman eller de kanaler talmannen anser vara lämpliga skall uttrycka vårt fördömande av denna beklagliga valparodi som inträffade i går, i väntan på att en manifestation görs här i kammaren i parlamentet.
(Applåder)

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman! Ursäkta att jag insisterar. I denna kammare har vi talat om allt man kan föreställa sig, men ännu har vi inte haft en specifik debatt om hungern i världen.
Om vi inte gör något nu kommer en miljon människor att dö inom några månader, men om vi fortsätter att göra det världssamfundet gjort hittills kommer dessa svältperioder att cykliskt återupprepas. Vi kan inte fortsätta att skicka vårt jordbruksöverskott, som ständigt förstör de bräckliga jordbruksekonomierna i dessa länder. Vi har skickat everything but arms, vilket är lovvärt men absolut otillräckligt. Därför behöver vi hålla en speciell och djupgående debatt som leder till långtgående beslut som stämmer med våra nuvarande behov. 
(Applåder)

Ford (PSE).
Herr talman! Som ni kanske är medveten om så förekom det en rad anstötliga kravaller i Oldham under sommaren år 2000, som provocerades fram av gruppmedlemmar ur extremhögerns falanger, t.ex. British National Party [brittiska nationalistpartiet], National Front [Nationella fronten] och Combat 18. Filmsekvenser som tydligen ställts samman av den lokala polisen har hamnat i händerna på det brittiska nationalistpartiets lokala sektion, som sprider dessa vidare. Bortsett från den begripliga oron angående den egna säkerheten hos de inblandade kan den uppenbara maskopin mellan personal inom den lokala polisen och det brittiska nationalistpartiet endast vålla bekymmer för dem som hoppas att båda sidors förövare kommer att behandlas av ett rättssystem som bortser från politik. Jag hoppas att ni kommer att ta upp denna fråga med de brittiska myndigheterna.

Talmannen.
Det hoppas jag att ni också redan har gjort, herr Ford.

Di Lello Finuoli (GUE/NGL).
Herr talman! En familj som kom från Irak skickades för tre eller fyra dagar sedan tillbaka till den liberaldemokratiska regeringen i Syrien av den italienska polisen. Familjefadern hade dömts till döden för tjugo år sedan för att ha deltagit i organisationen ?Muslimska bröder?. Man fruktar att dödsdomen redan verkställts i Syrien. Denna familj kvarhölls på Malpensas flygplats under fem dagar, ingen tilläts kontakta dem och de skickades därefter tillbaka utan att ha informerats om sin rätt att begära asyl. Jag uppmanar Europaparlamentet och dess talman att kräva betydligt mer detaljerad information från den italienska regeringen.

Lage (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja uppmärksamma talmannen, kommissionen och kammaren på de händelser som har inträffat i Östtimor, mycket allvarliga händelser med tanke på att denna kammare alltid har stött självständighets- och fredsprocessen i Östtimor, som är som en son eller dotter till denna kammare och Europeiska unionen, och vilka vi är inriktade på. Vi har sett extremt allvarliga uppror och revolter, till viss del mystiska, som de europeiska myndigheterna bör uppmärksamma. Jag ber talmannen att ta kontakt med president Xanana Gusmão för att få reda på vad som händer i Östtimor med tanke på vår stora omsorg om detta land som nyligen fått sin självständighet.

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! Jag skulle än en gång vilja påpeka för kammaren att president Bush, trots de resolutioner som FN:s säkerhetsråd utfärdat om Irak, och trots det faktum att Saddam Husseins regim verkar ha hållit sig till de datum som anges i resolution 1441 och att de har överlämnat en rapport på 12 000 sidor om sina vapensystem, fortfarande talar om för alla som vill lyssna att de är opålitliga och att han har beslutat sig för att bomba Irak. Häromdagen sade han till och med att han inte skulle tveka att använda kärnvapen.
Samtidigt har vi fått veta att Förenta staterna stöder irakiska oppositionspartier, inklusive Conseil suprême de la Révolution islamique en Iraq, till ett belopp av 92 miljoner amerikanska dollar. De som förefaller bekämpa islam och de islamiska revolutionerna finansierar dem i själva verket. Vi bör inte heller bli förvånade om Bush seniors ord besannas. Han sade att Förenta staterna skulle stödja och upprätta terroristorganisationer om det låg i deras intresse.
Jag skulle vilja be om era kommentarer, eller åtminstone någon sorts åtgärd för att ställa Bush till svars för sina handlingar innan han spränger hela planeten i luften.

Talmannen.
Det finns inget behov av att jag kommenterar allting som har sagts, men jag vill poängtera att detta är frågor som kan föras upp på dagordningen och tas upp i kammarens vederbörande utskott.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0425/2002) av Bourlanges för utskottet för konstitutionella frågor om indelning av rättsakter och rangordning av lagar och föreskrifter inom Europeiska unionen (2002/2140(INI)).

Bourlanges (PPE-DE)
Herr talman! Jag tror inte att någon skulle kunna bestrida det faktum att Europeiska unionens system för rättsakter är ohyggligt komplicerat, saknar insynsmöjligheter, är oförståeligt för allmänheten och ibland till och med svårförståeligt i våra egna ögon.
Det finns med all sannolikhet en förklarlig och motiverad komplexitet. Det är inte lätt att ha ett rättssystem som omfattar rättssystemen i de befintliga femton medlemsstaterna, och i morgondagens tjugofem medlemsstater, som är väsentligt olika. Man borde antagligen även ta itu med både Europeiska unionens klassiska problem med rangordningen av de lagar och föreskrifter som finns i var och en av våra medlemsstater - författningar, lagar, tillämpningsförordningar, enskilda beslut - och de problem som är utmärkande för unionen och som rör den ständigt känsliga fördelningen av unionens och medlemsstaternas befogenheter.
Det finns alltså en motiverad komplexitet, och vi kommer aldrig att uppnå ett hyperenkelt system. Detta sagt finns det i denna fråga också en komplexitet som verkligen är oförsvarlig: vi befinner oss i ett lagstiftningsmässigt kaos, ett förfarandemässigt kaos och ett språkligt kaos. Ett lagstiftningsmässigt kaos, när vi ser att beslut av väsentligt olika karaktär till exempel fattas inom samma ramar, nämligen de konstitutionella ramarna. Där finner man bestämmelser om politiken och bestämmelser om institutionerna. Ännu ett beslut om budgeten, som till exempel medlen, har fattats inom en praktiskt taget konstitutionell ram. Eftersom det inte finns någon tydlig distinktion mellan området för allmänna lagstiftningsåtgärder och området för lagstiftningsmässiga åtgärder ser vi i gengäld tillämpningsåtgärder som fattas inom ramen för lagen och åtgärder av allmän natur som fattas inom ramen för tillämpningsförordningarna.
Slutligen befinner vi oss faktiskt mitt i ett språkligt kaos, eftersom man gör allt för att inte sätta något namn på vad man gör. Man antar lagar, men man aktar sig noga för att kalla det lagar. Man kallar både enskilda åtgärder såväl som åtgärder av konstitutionell natur för beslut, det vill säga något som härrör från botten av rangordningen.
Ingen förstår något av detta. Jag vill lägga till att vi har problemet med pelarna, och att man genom en paradox som jag inte lyckas förstå har beslutat att det var möjligt, och till och med nödvändigt, med tanke på den känsliga naturen hos vissa beslut som man skulle fatta, till exempel de beslut som rör de grundläggande rättigheterna i fråga om straffrätt, att kunna tillgå förfaranden som var mindre demokratiska - utan Europaparlamentet -, mindre effektiva, och som skulle antas enhälligt. De skulle dessutom vara mindre juridiskt säkra utan att EG-domstolen skulle vara delaktig i att fatta dem. Förstå det den som kan.
Varför skall något som direkt rör de grundläggande rättigheterna inte omfattas av garantierna och förfarandena i de rättsakter som för övrigt har utarbetats?
I betänkandet försöker man få ordning på allt detta och tillämpa en enkel princip: en norm, ett förfarande, en benämning och ett namn. Vi förslår alltså att allt detta skall organiseras i tre stora delar: konstitutionella bestämmelser, som skulle omfatta två delar - jag tror att det också är konventets åsikt: en del A, som skulle handla om allt som faktiskt är konstitutionellt, det vill säga värderingar, principer, målsättningar, de institutioner och förfaranden som gör att unionen fungerar, och sedan en del B, som skulle omfatta de stora politiska principer som för närvarande återfinns i fördraget.
Den fråga som ställs angående denna del består i att fråga sig om man bör utveckla ratificeringsförfarandena. Er föredragande hade lagt fram förslag som inte alla fick stöd i utskottet för konstitutionella frågor, men det är tydligt att man bör göra framsteg om man inte vill hamna i en allmän blockering i 25 stater av alla möjligheter till utveckling av denna regel.
För det andra borde man införa en del om lagstiftningen. En lagstiftningsdel är enkelt. Man måste kalla en lag en lag, och vi föreslår naturligtvis att man skall göra skillnad mellan konstitutionskompletterande lagar, som skulle vara något högtidliga lagar som skulle underställas ett särskilt förfarande, ramlagarna, som skulle ersätta direktiven, de vanliga lagarna, som skulle ersätta lagstiftningsförordningarna och sedan, å andra sidan, mellan finansieringslagarna och budgetarna, som naturligtvis skulle handla om dessa ämnen. Men låt oss kalla allt detta för lagar, eftersom det är lagar. Och låt oss framför allt mycket tydligt tala om att vad som utmärker en lag är medbeslutandet, och att medbeslutandet måste bli det enda beslutsförfarandet inom hela lagstiftningsdelen. Det finns troligen särskilda tillämpningar, särskilt när det gäller finansiella frågor, men vi bör gå i denna riktning.
Slutligen den tredje delen, tillämpningen, det vill säga tillämpningsförordningarna. Man bör i detta hänseende tillämpa tre enkla principer. För det första bör man dra lärdom av det faktum att rådet hädanefter inte ensamt är den lagstiftande myndigheten, utan att den utgörs av rådet och parlamentet som agerar enligt medbeslutandeförfarandet. De befogenheter som för närvarande har beviljats rådet, särskilt i enlighet med artikel 202, skall alltså utövas av den lagstiftande myndighetens två institutioner. I övrigt bör man erkänna att man inte kan lagstifta med 25 medlemsstater som man hittills har gjort. Arbetet bör i högre grad fördelas mellan en lagstiftande myndighet, som ger befogenheter och kontrollerar, och en verkställande myndighet, som genomför tillämpningsförordningarna och som vi anser bör vara kommissionen. Så skulle det alltså se ut, med förbehåll för ett call back-förfarande, som skulle göra det möjligt för lagstiftningsmyndighetens två institutioner att kontrollera förordningarnas förenlighet med de tillsynslagar som dessa förordningar bygger på.
Det är alltså det väsentliga. Det finns naturligtvis mycket mer att säga om detta betänkande, men vi anser att om man bara införde detta stora förtydligande mellan delen med de konstitutionella bestämmelserna, delen med lagstiftning genom medbeslutande och delen med en tillämpning som skulle sätta stopp för dessa kommittéförfaranden, åtminstone ur en rådgivande aspekt, vilket kommissionen skulle vilja, och som skulle ersätta kommittéförfarandet med en verklig kontroll av den lagstiftande myndighetens två institutioner, då skulle vi ha vunnit mycket i fråga om insyn, demokrati och effektivitet, och kanske skulle vissa personer i Europa till slut börja att förstå vad vi höll på med!

Corbett (PSE).
Herr talman! Jag vill på min grupps vägnar gratulera Bourlanges till den utomordentliga grad av samstämmighet kring huvudförslagen i hans betänkande som han har lyckats skapa i utskottet.
Det är ett svårt ämne. Såsom Amato sade, det finns inget så komplicerat som en förenkling. Genom att försöka fokusera frågan om att förenkla vår hierarkiska lagstiftning inom Europeiska unionen har Bourlanges gett sig in på ett mycket komplext och svårt ämne, där han försökt skapa något slags reda.
För vår del stöder vi hans dubbla tillvägagångssätt med att för det första försöka rationalisera hierarkin genom att i stora drag definiera tre kategorier av rättsakter: rättsakter av konstitutionell karaktär, lagstiftande karaktär och rättsakter om genomförandeåtgärder. Det finns naturligtvis underkategorier - vi kan inte förenkla alltför mycket, tyvärr -, men det oaktat utgör dessa tre huvudgrupperna. Det andra steget i hans tillvägagångssätt berör terminologin eller vokabulären; till exempel bör förordningar i framtiden kallas ?lagar?, och direktiv bör kallas ?ramlagar?. Det verkar förnuftigt, och det skulle medföra att våra rättsakter blev mycket mer begripliga för allmänheten.
Jag har kommit till en punkt som är av särskild betydelse och som Bourlanges berörde i slutet av sina kommentarer. Det är kategorin över rättsakter om genomförande där vi delegerar rätten att anta vissa typer av rättsakter till kommissionen. Det förkommer redan ett problem med terminologin beträffande benämningen av dessa rättsakter. Men likväl, när vi från parlamentets och rådets sida, i egenskap av lagstiftande myndigheter, delegerar befogenheter till kommissionen, vilket för närvarande utövas inom ramen för systemet med kommittéförfarandet, är vi i behov av vissa grundläggande förändringar och av att ta ytterligare steg framåt beträffande det som man hittills har enats om.
Bourlanges har angett vad vi enades om i utskottet, där vi förvisso förändrade hans ursprungliga förslag till betänkande, vilket emellertid ledde till en text som kommer att få bred majoritet här i parlamentet. Den ståndpunkt som vi enades om var att ja, vi som parlament, är villiga - tillsammans med rådet - att delegera sådana genomförandebefogenheter, förutsatt att vi har möjlighet att återkalla dessa befogenheter om så anses nödvändigt. Det handlar inte om att vi vill fördjupa oss i genomförandeåtgärdernas alla tekniska detaljer. Det handlar inte om att vi vill ersätta oss själva som verkställande myndighet, men vi är i behov av en garanti för att kunna återkalla befogenheterna om vi inte samtycker till det sätt som de utövas på av kommissionen.
Vi har föreslagit att om antingen rådet genom kvalificerad majoritet, eller parlamentet genom en majoritet av dess ledamöter - med andra ord, inte en knapp majoritet en torsdag eftermiddag på 29 mot 36 röster - beslutar att återkalla en genomförandeåtgärd, så måste kommissionen antingen dra tillbaka denna åtgärd, eller så kommer dess ursprungliga åtgärd att bli föremål för ett fullständigt lagstiftningsförfarande inom ramen för medbeslutandeförfarandet för att åtgärden i fråga skall godkännas, ändras eller upphävas.
Detta är ett enkelt system, ett system som skulle ge oss möjligheten att delegera i mycket större utsträckning än vad som för närvarande är fallet, men som också skulle garantera demokrati och genomblickbarhet. Jag rekommenderar detta till kammaren.

Duff (ELDR).
Herr talman! Bourlanges skall gratuleras för att ha utarbetat ett nyttigt betänkande om en sällsynt sammansatt rad frågor. Det är ett betänkande som kommer att vara av stort intresse för konventet, som också självt undersöker dessa frågor.
Det som man i huvudsak har uppnått är: för det första, att göra en tydligare skillnad mellan lagstiftande och verkställande rättsakter, för det andra, att rationalisera valet av tillgängliga instrument så att den laga kraften skall få en fastare form, och för det tredje, att införa en tydligare kategori av underordnad lagstiftning, vilket inte endast kommer att bidra till primärlagstiftningens kvalitet, utan även till parlamentets kontroll över det som antas.
Med mitt huvudsakliga ändringsförslag, på min grupps vägnar, söker jag insistera på ett enskilt ändringsförfarande för den andra delen av det konstitutionella fördraget. Det är avgörande att politikområdenas kapitel medger en mjukare form av revidering än det befintliga systemet med enhällighet inklusive nationell ratificering i samtliga medlemsstater. Om vi misslyckas med att införa ett sådant mjukare förfarande kanske det aldrig blir möjligt att förändra de politiska kapitlen. Om unionen insisterar på att ha samma förfarande både i den första och andra delen, vilken är då meningen med att dela upp fördraget över huvud taget?
PPE-DE-gruppen och PSE-gruppen brukade stödja det enklare förfarandet, och jag litar på att deras talesmän kommer att kunna upplysa oss om varför de nu verkar ha ändrat uppfattning.

Kaufmann (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger! Detta betänkande skall definiera Europaparlamentets position och därigenom bidra till arbetet i konventet, där man redan ägnar sig mycket intensivt åt att förenkla de rättsliga ramarna i Europa, särskilt i arbetsgrupp 9. Detta är utan tvivel ett mycket angeläget ämne, för när allt kommer omkring skall och vill medborgarna förstå Europa, och Europa skall bli begripligare. Jag är säker på att konventet under loppet av sin diskussion kommer att ägna stor uppmärksamhet åt den konkreta utformningen av innehållet i konstitutionsfördraget, frågan om rättsakternas typologi och rangordningen av lagar och föreskrifter.
Beträffande föreliggande betänkande skulle jag vilja begränsa mig till tre kritiska anmärkningar. Betänkandet beskriver en femgradig rangordning av lagar och föreskrifter i Europeiska unionen: författningen, de konstitutionskompletterande lagarna, de folkrättsliga överenskommelserna, lagarna och ramlagarna samt tillämpningsföreskrifterna. Denna femgradiga rangordning kategoriseras i punkt 1 enligt tre olika principer. Jag finner detta snarast förvirrande och uppfattar det inte alls som någon förenkling - men det förlåter oss kanske medborgarna.
Mindre benägna att förlåta oss kommer de att vara om vi med det snaraste tydligt demonstrerar ytterligare en egen befogenhet hos Europeiska unionen att utmäta skatt och samtidigt inte ens benämner den så. I punkt 6 omnämns beslut om egna medel som konstitutionskompletterande lag. Det tillhörande antagningsförfarandet för konstitutionskompletterande lagar beskrivs i punkt 9. Här framställs inte längre några krav på att beslut om egna medel skall ratificeras av de nationella parlamenten.
Om införandet av en skattebefogenhet för Europeiska unionen kan man verkligen tvista. Men att helt enkelt låta detta ingå i ett beslut under rubriken ?indelning av rättsakter och rangordning av lagar och föreskrifter? kan man enligt min uppfattning med bästa vilja i världen inte göra! Jag tycker verkligen att det är tvivelaktigt att i ett betänkande med denna rubrik lägga fram förslag som på ett grundläggande sätt ändrar Europeiska unionens karaktär som statsförbund.
I punkt 5 överges den hittillsvarande principen att medlemsstaterna är herrar över fördragen. För i framtiden skall inte längre överföring av befogenheter behöva godkännas av alla medlemsstater. För detta kommer en kvalificerad majoritet bland medlemsstaterna att vara tillräcklig. Men ett sådant förhållande skulle till sitt väsen ha karaktär av en kompetens över kompetensen på europeisk nivå, och jag frågar mig allvarligt om det verkligen är detta man önskar. Jag vill uttryckligen påminna om att ett sådant fördrag inte skulle kunna godkännas enligt tysk författningsrätt.

Frassoni (Verts/ALE).
Herr talman! Som vanligt när Bourlanges presenterar sina förslag, så tvingar han parlamentet och alla som följer denna typ av frågor till extremt intressanta och stimulerande intellektuella övningar. För detta vill jag verkligen tacka honom, men också eftersom hans förslag innehåller vissa förslag som min grupp finner viktiga och positiva. Jag kan emellertid inte säga samma sak om samtliga hans förslag, och därför tänker jag här koncentrera mig på dem som vi finner mest problematiska.
Konventet står inför det problem som inte regeringskonferenserna i Maastricht, Amsterdam och Nice kunde lösa, dvs. frågan om bestämmelsernas hierarki och tydligare distinktioner mellan lagstiftning och tillämpningsförordningar. Detta är, och måste vara, ämnet för Bourlanges' betänkande, men han har enligt vår uppfattning överskridit sitt mandat och infört element som är ganska problematiska och som enligt vår mening borde diskuteras grundligare i detta parlament och som vi absolut inte kan betrakta som sista ordet i sammanhanget. Jag tänker särskilt på förfarandet för den konstitutionella reformen, där vi, som grupp, inte kan ge vårt stöd. Vi vill i stället se en uppdelning - som beskrivits av föredraganden - av unionens lagstiftningssystem i tre olika block, dvs. en konstitutionell del, en legislativ del och en reglerande del. Vi anser emellertid att de förslag som han lagt fram när det gäller förfarandet för konstitutionella reformer inte kan rekommenderas eftersom de i sig rymmer en motsägelse. Vi anser inte att man kan föreskriva behovet av enhälliga beslut från rådet och medlemsstaternas företrädare och därefter säga: ?Vi gör så här, men alla behöver inte skriva under.? Antingen det ena eller det andra: antingen erkänner vi principen att det kan vara möjligt att reformera fördragen även utan enhetligt stöd från samtliga medlemsstater, eller så erkänner vi den inte. Vi stöder tveklöst den första hypotesen, åtminstone vad gäller majoriteten inom gruppen.
En annan ståndpunkt som jag tycker det är viktigt att understryka gäller lagstiftningsblocket: vi anser att artikel 308 borde ändras eftersom den i sin nuvarande utformning - enhällighet endast i rådet - absolut inte kan uppfylla kravet på flexibilitet i fördelningen av befogenheter i ett EU som består av 25 medlemmar. När det gäller de specifikt exekutiva aspekterna är vi dessutom motståndare till idén om ett specifikt organ eller specialiserade byråer som skall få i uppdrag att bevaka den tekniska tillämpningen av gemenskapsrätten: erfarenheterna när det gäller detta har nästan alltid varit negativa.
När det slutligen gäller frågan om kommittéförfarandet vill jag understryka en enda aspekt, nämligen att Europaparlamentet och rådet enligt förslaget skulle kunna disponera en period av tre månader för att uttala sig. Detta verkar vara en väl lång period som onödigtvis förlänger det exekutiva förfarandet. Vi har i alla fall inte kunnat förverkliga det på ett särskilt effektivt sätt. Detta är en fråga som måste lyftas fram och fördjupas ytterligare, och jag hoppas att detta inte blir parlamentets sista ord i denna fråga.

Berthu (NI).
Herr talman! Bourlangesbetänkandet är både lysande och tekniskt, vilket är två egenskaper som det normalt är praktiskt taget omöjligt att förena i en enda text. Detta är alltså en första bedrift som vi måste gratulera föredraganden till. Bourlanges lyckas sedan med en andra bedrift - men den lyckönskar jag honom mindre till - som består i att förföra utan att tala om vilka hans huvudsakliga avsikter är. För detta betänkande bygger i slutändan i sin helhet på en underförstådd förutsättning, nämligen förutsättningen med ett pyramidformat Europa där nationerna finns i botten, detta samma pyramidformade Europa som fördöms så kraftfullt i Napolitanobetänkandet när modellen riskerar att tillämpas på regionerna och på de lokala myndigheterna.
Toppen av pyramiden består av en EU-konstitution, om vilken man i betänkandet med skicklighet inte rakt ut säger att den underordnar nationerna. I betänkandet preciseras det tvärtom till och med i punkt 4 att det handlar om en rättsakt inom folkrätten som skall undertecknas av medlemsstaterna. Men denna mening säger inte det väsentliga: staterna skulle på detta sätt i grunden ge sitt samtycke till att avstå från suveräniteten, eftersom EU-konstitutionen skulle dominera de nationella konstitutionerna och till exempel införa beslut som fattas med majoritet för alla så kallade rättsakter.
Denna utveckling som efterlyses i betänkandet medför dock ett grundläggande problem. Vad händer när ett beslut som fattats med majoritet på europeisk nivå strider mot en nationell konstitution eller en grundläggande princip som ett folk särskilt värdesätter? I betänkandet sägs inget om detta, eftersom man, om man sade något, skulle vara tvungen att medge att man föreslår att man skall avstå från sin suveränitet utan något som helst säkerhetsnät.
Denna Europamodell är för oss oacceptabel, och för övrigt skulle den helt enkelt inte kunna fungera i ett utvidgat Europa som blir alltmer olikartat. I ett sådant Europa skulle utvidgningen av beslut som fattas med majoritet bara kunna fungera om man i gengäld tydligt erkände en vetorätt för de nationella parlamenten, vilket jag säger i den reservation som jag bifogat Bourlangesbetänkandet.
Ur ett större perspektiv tar man i betänkandet till förenklingar som förevändning för att förslag om ett överstatligt enande skall antas. Detta är också den väl inarbetade metod som används inom konventet, där man ständigt förklarar för oss att enandet av fördragen är enklare, att en enda juridisk person är enklare, att sammanslagningen av pelarna är enklare, att den allmänna tillämpningen av medbeslutandet är enklare och att avskaffandet av enhällighet, däribland för översynen av fördragen, är enklare. Man skulle kunna sammanfatta allt i en slogan, som också den är unik: superstaten är enklare.
Och denna lösning verkar faktiskt enklare, men man får inte heller dölja dess stora nackdel: den urholkar i hög grad demokratin. I Bourlangesbetänkandet påstår man förvisso i punkt 1 att dess förslag bygger på en ?demokratiseringsprincip?. Men när man läser den beskrivning av principen som framförs i betänkandet ser man att det är frågan om det som ordförande Prodi, i sina anföranden och i sitt förslag till konstitution, för övrigt kallar överstatlig demokrati. Det handlar kortfattat om att ta befogenheter från de nationella parlamenten för att ge dessa till Europaparlamentet, vilket utgör kärnan i medbeslutandeförfarandet med majoritet i rådet. Men, herr talman, denna överstatliga demokrati framstår tyvärr i hög grad som konstgjord, eftersom folken i dag anser att deras nationella demokrati är mest legitim. Denna demokrati kan alltså sammanfattas som ett hokus pokus som gör det möjligt att avlägsna befogenheterna från folken för att bättre bemäktiga sig dem.
I Bourlangesbetänkandet såväl som i konventet svarar vi slutligen att det inte är acceptabelt att lägga fram tekniska förenklingsskäl för att undvika debatten om de grundläggande politiska frågorna. Och den grundläggande politiska frågan är i dag den följande: folken begär faktiskt ett mer näraliggande Europa, men man kommer inte att få Europa att komma närmare genom att i någon mån förenkla förfaranden som av sin natur ligger långt ifrån nationerna och som berövar nationerna sina befogenheter. Man kommer helt enkelt att få Europa att komma närmare om man ger de nationella parlamenten rätten att direkt ingripa i den europeiska beslutsprocessen. Resten är bara detaljer.

Inglewood (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill börja med att be om ursäkt för min sena ankomst, vilket är en följd av det europeiska resesystemets många växlingar. Bourlanges' betänkande utgör, enligt min åsikt, ett oerhört virtuost arbete, och jag måste säga att jag personligen beundrar detta arbete väldigt mycket. Det återspeglar emellertid en mycket annorlunda tradition av politiskt tänkande än den som förekommer i mitt eget hemland. Vad han trots allt har gjort är att skapa en teoretisk schablon som arbetena inom de europeiska institutionerna, och i synnerhet vissa aspekter av förhållandet mellan Europaparlamentet och de andra institutionerna, bör foga sig efter.
Jag anser att detta är bakvänt. Den bästa lösningen på de frågor och problem som han tar upp är snarare att besluta om de särskilda förfaringssätt, processer och mekanismer som behövs för att grundligt hantera de särskilda frågor som berörs, och att sedan på så sätt definiera och beskriva Europeiska unionens verksamhet.
Alldeles oberoende av innehållet, vilket vi från den konservativa gruppen till viss del samtycker till, och till viss del motsätter oss, kommer vi att rösta emot betänkandet, eftersom vi anser att det berörda ämnet behandlas bakvänt - på ett sätt som vi finner vara felaktigt för Europa.

Van den Berg (PSE).
Det var intressant att få höra oppositionen nyss. Herr talman! Jag kom till detta parlament för tre och ett halvt år sedan med den fasta föresatsen att göra den europeiska förvaltningsstrukturen mer begriplig, effektiv och demokratisk för våra medborgare, att hjälpa till att riva de byråkratiska katedralerna och att göra förvaltningen enklare. Jag måste säga att vi på tre och ett halvt år har behandlat en hel del förslag i Europaparlamentet. Jag kan nämna Kinnockreformerna och jag kan nämna Lamassourebetänkandet om en tydligare rollfördelning mellan europeiska husets fyra förvaltningar, nämligen den europeiska, nationella, regionala och lokala nivån. Vi ägnar oss åt Napolitanobetänkandet och försöker också att få igenom det här för att bättre förankra den europeiska strukturens grund, lokalt och regionalt, i den europeiska grundlagen.
I dag behandlar vi Bourlangesbetänkandet, som officiellt handlar om hierarkin av normer. Till en början var det här betänkandet tämligen invecklat och relativt teoretiskt, alltför teoretiskt. Vi har dock kunnat föra en stabil diskussion, och vi kan vara stolta, för vi har ändå lyckats med att på ett anmärkningsvärt sätt sammanföra de mer än trettio olika typer av beslut som finns på Europanivå, som i komplexitet absolut slår Gaudís katedral La Sagrada Familia, till ett tydligare förslag. Tre lagstiftningsblock: ett konstitutionellt block med principer, ett lagstiftande block med den egentliga lagstiftningen och ett förordningsblock för tillämpningsföreskrifter. Jag skulle särskilt vilja säga en sak: fastän vi stöder Bourlanges till det yttersta är vi oense med honom på en punkt. Vi vill inte att ett antal stater så att säga fråntas vetorätten om vi reviderar fördraget. Vi kan inte säga: nej, ni får inte delta, vi reviderar bara fördraget i ett par länder - Nederländerna, Luxemburg, Frankrike, till exempel, är inte med i planeringen. I detta sammanhang instämmer jag med det Kaufmann och Frassoni sade. Vi kommer därför att rösta emot denna specifika punkt. Vi håller fast vid att fördraget måste vara enhälligt och att det måste ändras enhälligt. Detta gäller den konstitutionella delen. Vad de andra delarna beträffar delar vi naturligtvis den uppfattningen att det måste gå till på ett betydligt enklare sätt. Men det kan inte bli tal om att tillämpa detta på den konstitutionella delen, för det skulle leda till en mycket orättvis behandling.

Randzio-Plath (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja ge uttryck åt min uppfattning att föredragandens skarpsinniga betraktelser lämpar sig för att göra slut på det kaos som råder i fråga om förfarandet om vi då också faktiskt är beredda att följa denna öppenhet och klarhet i rangordningen av lagar och föreskrifter. Särskilt hos oss är detta inte alltid så lätt när det gäller lagstiftning i utskotten i detta europeiska parlament, eftersom frestelsen finns att man i den moderna tidens lagar skiljer mellan tekniska och politiska frågeställningar. Och eftersom lagstiftningen inte bara har blivit mer komplicerad utan även allt mer komplex gör man gällande att parlamentsledamöterna inte har möjlighet att bemästra svåra tekniska problem. Därför vill den verkställande makten hjälpa till och reglera en del i bilagor och andra slag av rättsakter, fastän verkligt komplicerade politiska frågeställningar av avgörande betydelse till en del döljer sig här.
Jag anser att det därför är riktigt att föreslå att man med hjälp av en rangordning av lagar och föreskrifter skall komma fram till tillförlitliga samarbetsformer. Vid sidan av primärlagstiftningen behöver vi sekundärlagstiftningen; endast vid sekundärlagstiftningen behöver vi det så kallade call back-förfarandet i ännu högre grad än de nationella parlamenten som redan har det, eftersom vi från Europaparlamentets sida inte kan återkalla kommissionens initiativ via en initiativrätt. Jag betraktar det som utomordentligt förtjänstfullt att även utskottet nu har anslutit sig till den uppfattningen att båda institutionerna - i jämvikt sinsemellan - måste ha en möjlighet att återkalla ett förslag. Jag anser att detta verkligen är av högsta intresse för en demokratisk och öppen lagstiftning.

Berès (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja säga bravo till föredraganden! Bravo, eftersom jag tycker att ni med ert arbete har betonat vad som kommer att bli en av konventets viktigaste frågor. Bravo också för att ni har lyckats föra in denna terminologifråga i ert betänkande. När européer försöker förklara för européer vad Europaparlamentet gör tycker jag att det är lika bra att man använder ett enkelt språk. Ni uppmanar oss att göra det. Jag kan tänka mig att konventet kommer att följa er i detta hänseende, och det vore ett framsteg.
Ni säger att ni vill förenkla saker och ting. I europeiska sammanhang aktar jag mig för förenkling, eftersom jag har lärt mig att komplexitet inte nödvändigtvis är samma sak som komplikationer, och att man ibland gör saker och ting mer komplexa när man vill förenkla dem.
Det finns ändå en punkt där ert betänkande är absolut oumbärligt när det gäller Europaparlamentets befogenheter: det är frågan om medbeslutandeförfarandets följder för kommittéförfarandet. Ni begär att artikel 202 skall ändras. Denna artikel är absolut grundläggande i sina två dimensioner: fastställande av behörigheter och kontroll av utövandet av befogenheter. Vad som är viktigt när det gäller befogenheter är rådets och Europaparlamentets lika rättigheter i fråga om deras befogenheter. Om rådet avstår från vissa av sina befogenheter kan vi också göra det, och vice versa. Detta sagt måste man också ta hänsyn till fakta, och jag befarar att det arbete som vi genomfört omkring ert betänkande inte helt och hållet gör att vi är i fas med vad utvecklingen av lagar och föreskrifter verkligen innebär på europeisk nivå. Ni har med rätta hänvisat till de mekanismer som utvecklas i fråga om Lamfalussy-förfarandet, som man misstänker att rådet och kommissionen skulle vilja utvidga till andra områden, bland annat vikten att för detta parlament erhålla ett verkligt call back-förfarande. Utöver detta har ni också tagit upp frågan med samordningspolitiken.
Jag skulle vilja ta upp en sista aspekt, nämligen självregleringen hos marknadsaktörerna, och fästa denna kammares uppmärksamhet på en stor risk som vi har framför oss, nämligen risken med att inrikta vårt arbete och våra diskussioner på lagstiftningsförfarandet, när utvecklingen av lagarna och föreskrifterna i morgondagens Europa i praktiken kommer att ske genom självreglering, samordning och kommittéförfarandet.

Marinho (PSE).
Herr talman! Jag hör till dem som intellektuellt sett ansluter sig till den systematisering och förenkling som Jean-Louis Bourlanges så bra har utformat: för att den tar hänsyn till det långa teoretiska arbete som detta parlament har fördjupat sig i sedan Maastricht, för att den utgör ett parlamentariskt regelverk som bör formges i konventionens text och slutligen för att detta resultat skall göra de instrument tydliga och de beslutsmedel effektiva som är oumbärliga för unionens normala verksamhet i framtiden.
Tyvärr, herr föredragande, i textens filosofiska och teoretiska undermedvetande, se punkt 5, andra strecksatsen, framträder ett skrämmande misstroende mot de små och mellanstora länderna som nu gör mig ovillig att godkänna betänkandet, av flera och enkla skäl. Det är meningsskiljaktigheterna mellan de stora staterna när det gäller de stora frågorna som har hindrat unionen att gå framåt. Det är inte på grund av någon ovilja från de små staternas sida att Storbritannien inte har anslutit sig till euron eller till Schengenområdet! De små staterna har inte heller ansvaret för att ett socialt Europa lyser med sin frånvaro, den knappa budgeten, avsaknaden av en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken, strukturpolitikens kris eller de rättsliga instrumentens begränsning i området med frihet, säkerhet och rättvisa.
Vi får alltså inte utifrån staternas storlek agera utifrån det ständiga svar som Casablancas oförglömliga gendarmeri hade att ge: ?ta in de vanliga misstänkta!? För det är inte kvadratkilometrarna, longituderna, latituderna eller BNP per capita som avgör i hur hög grad man följer det gemensamma intresset, Europas intresse! Därför får inte heller dessa kriterier tjäna till att tvinga fram färdiga konstitutionella lösningar och låta övriga stanna kvar ute i vestibulen, det vill säga ett steg från utgången.
Kanske borde Jean-Louis Bourlanges med sin intelligens, sina kunskaper, sin ofelbara känsla för Europa, ha fördjupat denna punkt och kämpat mer för att finna en rimlig och enhällig lösning. Jag hoppas på detta, åtminstone fram till i morgon.

Thorning-Schmidt (PSE).
Herr talman! Jag vill gärna framföra ett tack till föredraganden för hans outtröttliga entusiasm för Europas utveckling och för ett mycket detaljerat och fint betänkande. Jag vill dock framhålla två punkter där jag har en annan uppfattning. Den första punkten gäller förfarandet vid fördragsrevision. Jag håller helt och hållet med om att det mot bakgrund av arbetet i konventet är tydligt att vi i framtiden måste använda konventsmetoden vid fördragsändringar. Det har vi i alla fall lärt oss av denna process. Men jag måste ändå säga att jag inte alls kan stödja föredragandens förslag om en ändring av själva ratifikationsförfarandet. Jag anser att det inte är i överensstämmelse med den anda som råder i vår gemenskap om vi skall ta ifrån medlemsstaterna kontrollen av unionens utveckling. Jag är faktiskt rädd för att ett sådant förfarande i sig självt kommer att förhindra utveckling i vårt Europa, eftersom befolkningarna kommer att vara mycket skeptiska till att ge Europa flera befogenheter, t.ex. om de känner att de inte har något inflytande över vad som pågår. Jag anser därför att vi måste erkänna att Europa bygger på medborgarna och folken, men att de bärande konstituerande enheterna i vår union är medlemsländerna, och att detta naturligtvis måste avspeglas i våra ratifikationsförfaranden. Vi bör helt enkelt hålla fast vid det förfarande vi har för närvarande. Den andra punkten gäller den sociala dialogens placering i gemenskapen. Föredraganden försöker införa ett förfarande med godkännande från rådet och Europaparlamentet när arbetsmarknadens parter har kommit fram till ett förslag. Jag anser att ett sådant tillvägagångssätt kommer att skapa en opraktisk tredje part i den sociala dialogen. Meningen med den sociala dialogen är ju just att de båda parterna på arbetsmarknaden ingår förpliktande avtal med varandra, och att det inte finns några ovidkommande parter - i detta fall lagstiftare - med i sådana avtal. Om vi på allvar vill starta en social dialog och kanske med tiden skapa riktiga europeiska överenskommelser, så måste vi erkänna att det är arbetsmarknadens parter själva som skall förhandla och att lagstiftarna måste hålla sig utanför.

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! Det verkar som om vi i detta ögonblick lyckönskar oss till Europeiska unionens utvidgning som börjar år 2004, från 15 till 25 medlemsstater, och förmodligen några år därefter till 27, och eventuellt 28, 30 etc.
Om utvidgningen inte åtföljs av en djupgående konstitutionell förändring är det vi firar i dag förmodligen Europeiska unionens död. Det nuvarande beslutsförfarandet, som grundar sig på att konstitutionella ändringar görs i enhällighet, är ett förfarande som inte bäddar för en utveckling av en institution som vår gemenskap, som åtminstone hittills varit effektiv. Faran är att vi omvandlar vår Europeiska union till ett slags Europaråd, ett ineffektivt parlamentariskt forum - det enda som fungerar är Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna -, till ett slags stort FN, med den skillnaden att det i FN bara är fem stater som har vetorätt medan 27 eller 28 stater skulle ha vetorätt i Europeiska unionen.
Därför tycker jag för det första när det gäller Bourlanges' förslag att det är av avgörande betydelse att vi ersätter den nuvarande enhälligheten med ett majoritetssystem. Ju bredare möjligheten att anta majoritetsbeslut är, desto närmare är vi naturligtvis den verkliga politiska gemenskap vi eftersträvar.
För det andra håller jag med Frassoni om att utvägen att ha en majoritetsregel med varierande form kan leda till att - som Marinho sade - vissa medlemsstater som t.ex. Förenade kungariket kan smita ut bakvägen med hjälp av denna, dvs. att med hjälp av valmöjligheter - som i Schengen eller euron - kunna avstå från att delta i det europeiska bygget. Det är kanske den största svagheten i Bourlanges' förslag.
Men jag vill säga att jag i allmänhet håller med om förslagen, och även om jag inte håller med om vissa av Bourlanges' förslag anser jag att antagandet av betänkandet skulle utgöra ett stort steg framåt för att stärka de europeiska institutionerna.

Leinen (PSE).
Herr talman! Rangordningen av lagar och föreskrifter är normalt ett ämne med vilket man driver varje normal medborgare ut ur kammaren, men jag tror att det ändå visar sig tydligt och klart hur viktigt detta betänkande av Bourlanges är för unionens handlingsförmåga och naturligtvis även för begripligheten och - som man kommer att få se - för en demokratisering av beslutsförfarandet. Hemma har vi tre nivåer på lagar och föreskrifter: författningen, lagarna och de därunder liggande tillämpningsföreskrifterna. I EU har vi 30 olika instrument. EU:s instrumentlåda är alltså alldeles för stor och därför också alldeles för oöverskådlig, för ingen finner sig till rätta där, och det blir en enda röra av alla begrepp. Det rör sig om ett fullständigt ogenomskådligt och delvis även odemokratiskt system!
Betänkandet av Bourlanges har den stora förtjänsten att det i detta sammanhang driver utvecklingen framåt med språng. Detta är verkligen ett stort språng framåt i fråga om klarhet, i fråga om demokratisering. Vi har med stora ansträngningar försökt att även i EU dokumentera de tre nivåerna: den konstitutionella nivån, lagstiftningsnivån och den där under liggande nivån av föreskrifter. I samband med den konstitutionella nivån anser jag att man måste finna ett förenklat revisionsförfarande för den andra delen av författningen. Om vi med 25 stater och mer skall ändra alla bestämmelser i den andra delen enhälligt, då vet man säkert att en blockad kommer att bli följden. Men det finns naturligtvis också väldigt ömma punkter, eftersom majoritetsbeslut naturligtvis också betyder att man kan förlora. Men detta språng och även denna inre vilja måste komma, annars blockerar vi bara varandra ömsesidigt, och det vill inte medborgarna.
När det gäller lagstiftningen börjar det med att vi också kallar lagar för lagar och inte - som nu är fallet - förordningar, vilket på tyska betecknar en administrativ föreskrift men ingen lag. Jag skulle mycket gärna vilja att man använder beteckningarna unionslag och unionsramlag och att medbeslutandet blir regel. Vid alla former av lagstiftning måste medbeslutandet bli regel. När det gäller budgetlagstiftningen - och det är likaså en mycket viktig rättighet för parlamentet att besluta om budgeten - kommer man säkert att behöva ett särskilt förfarande, men kärnpunkten i medbeslutandet bör vara densamma.
Stor betydelse har detta tredje komplex: att avgränsa den normala lagstiftningen genom parlamentet och rådet från tillämpningsbestämmelser som kommissionen utfärdar. Här behöver vi klarhet i fråga om vad som hör till den lagstiftande och vad som hör till den exekutiva makten. Själva skulle vi kunna avlasta oss genom att vi här i parlamentet inte utfärdar några tekniska föreskrifter utan bara de grundläggande lagarna. Herr talman! Jag tror att detta är ett stort lyckokast - tack till vår kollega Bourlanges, som har gjort sig mycken möda och verkligen lägger fram ett stort betänkande!

Bourlanges (PPE-DE)
Herr talman! Jag skall naturligtvis inte redogöra för betänkandets innehåll i mitt svar, men jag vill ändå bidra med två eller tre faktamässiga klargöranden. Å ena sidan skulle jag vilja säga till Frassoni och Kaufmann att man inte får missta sig: artikel 308, som den skulle omtolkas i och med detta betänkande, skulle ta sig uttryck i att beslutsfattandet omvandlades till ett beslutsfattande med medbeslutande och kvalificerad majoritet. Vi skulle alltså frångå enhälligheten i rådet och ha medbeslutande, exakt på samma sätt som för egna medel. Det är fel att säga att vi föreslår att man skall avfärda Europaparlamentets befogenheter. Eftersom nu Kaufmann anspelade på det, ligger vi i linje med den tyska författningsdomstolens tolkning, som angående Herzogs betänkande, vid tidpunkten för Maastrichtfördraget, faktiskt erinrade om att det krävs en europeisk parlamentsbefogenhet så snart en behörighet överförs från ett område till ett annat. Anklaga oss alltså inte felaktigt på den punkten: vi är för medbeslutande.
Likaså förstår jag mycket väl att man är fientligt inställd till det förslag enligt vilket ratificeringen av konstitutionen inte skulle ske med enhällighet - även om frågan inte är central i betänkandet, och jag vill alltså inte att man inriktar sig på detta förslag. Jag förstår mycket väl att man kan vara fientligt inställd till detta förslag av principskäl, och van den Berg sade saker angående detta som jag förstår.
Jag vill däremot inte att man kommer med felaktiga anklagelser. Det är fel att säga (och jag tror att Marinho måste se över den frågan) att förslaget är det allra minsta kränkande eller föraktfullt när det gäller små stater. Förslaget skulle göra det möjligt för stater som representerar 2,4 procentav gemenskapens befolkning att hindra antagandet och ratificeringen av ett fördrag som alltså skulle ha stöd av stater som representerar 97,6 procent av gemenskapens befolkning. Kom alltså inte med några felaktiga anklagelser! Om man är gynnsamt inställd till staternas suveränitet förstår jag att man inte vill att ett fördrag endast skall ratificeras av en del av staterna. Men mitt förslag innehåller ingen som helst diskriminering av små och medelstora stater.
Några ord angående Duff. Duff har lagt fram ett ändringsförslag 14 som jag i grunden samtycker till, eftersom han säger att man måste se över del A och del B i den framtida konstitutionen på olika sätt. Jag hade lagt fram ett förslag i den riktningen. Jag fick inte utskottet för konstitutionella frågors stöd, och jag kan alltså inte personligen stödja detta ändringsförslag, men jag anser att det skäl som Duff ger är helt korrekt, och personligen sällar jag mig helt och hållet till hans tillvägagångssätt, även om jag som föredragande är förhindrad att göra något.

Barnier
Herr talman, mina damer och herrar! Genom omständigheternas makt, och eftersom jag är den sista talaren på listan, blir jag alltså den sista som talar väl om Bourlanges' betänkande, men jag kommer inte att ha varit den enda. Detta betänkande är faktiskt anmärkningsvärt på flera sätt, till att börja med för att det i mycket stor utsträckning omfattar en av de grundläggande punkterna i de frågor som togs upp i Laeken. Vidare tack vare principfastheten, effektiviteten och koncisheten i de förslag som er kammare formulerar i detta betänkande, och som faktiskt leder till en verklig förenkling av vårt lagstiftningssystem, som föredragande Bourlanges själv har sagt liknar ett slags kaos. Låt mig slutligen säga att betänkandet är anmärkningsvärt tack vare den omfattande, smidiga och skickliga framställning som lagts fram av er föredragande, vars talang varje dag motstrider vad en stor fransk diplomat, som Bourlanges känner väl till och som heter Talleyrand, brukade säga. Han påstod felaktigt att espri tjänar till allting men inte leder någonstans. Tvärtemot, herr föredragande, det är med espri som ert betänkande leder till en mycket väl underbyggd resolution. Jag vill här betona att kommissionen helt och hållet samtycker till merparten av slutsatserna i denna resolution, för övrigt i enlighet med vårt eget meddelande om den institutionella strukturen, som vi utarbetade med ordförande Prodi och min kollega Vitorino här i kammaren den 5 december 2001.
Herr talman! Jag skulle vilja betona tre punkter. Den första rör själva principen med en rättslig uppdelning av unionen i tre delar - en konstitutionell del, en lagstiftningsdel och en tillämpningsdel - som skulle ge unionens funktion en tydlighet som den i dag i högsta grad saknar. Denna omorganisation är faktiskt oumbärlig för förtydligandet av den roll som varje institution spelar i fråga om lagar och föreskrifter: Europaparlamentets och rådets ansvar för att utfärda lagstiftningsföreskrifter och kommissionens huvudansvar för att tillämpa lagstiftningsföreskrifterna och för att anta genomförandeföreskrifter. Till detta kommer naturligtvis vikten av förfarandena för antagande och översyn av de framtida konstitutionella fördragen, för vilka kommissionen, liksom er kammare, hädanefter i större utsträckning vill använda sig av konventets modell.
Utöver de förfarandemässiga frågorna har parlamentet och kommissionen samma synpunkt i fråga om nödvändigheten av att införliva sektorspolitiken i det konstitutionella fördraget. Måste jag upprepa det: vi kommer inte att få starka institutioner med en svag politik.
Min andra punkt, mina damer och herrar, som är grundläggande i detta betänkande, rör skapandet av en verklig lagstiftningsdel. Tiden är faktiskt inne att kalla saker och ting vid deras rätta namn, som ni själv säger, och alltså att tala om europeiska lagar. Dessa lagar skall antas av en lagstiftande myndighet som fördelas på två likvärdiga institutioner, och de skall antas med hjälp av ett enda förfarande, nämligen det jämlika medbeslutandeförfarandet som Leinen just betonade alldeles nyss. Detta skulle slutligen ge alla medborgare ett tydligt och insynsvänligt system, även om det är uppenbart att vissa aspekter av medbeslutandeförfarandet skulle behöva rationaliseras.
Det finns för övrigt förvisso specifika fördelningar som borde genomföras på området för de konstitutionskompletterande lagarna eller också i fråga om budgeten, och i ert betänkande, herr Bourlanges, anger ni användbara sätt för att uppnå detta.
Min tredje punkt rör den roll som ni vill att Europeiska kommissionen skall spela i fråga om genomförandet av lagstiftningen. Jag talar nu inte om de verkligt statliga funktionerna, även om jag i förbifarten noterar att man också bör förtydliga utövandet av dessa funktioner som bör fördelas mellan kommissionen, som lägger fram lagförslag, och rådet, som beslutar, med en lämplig information till Europaparlamentet. Det gäller politik och rättsliga frågor, eller utrikespolitik och gemensam säkerhet. Men när det gäller gemenskapsbehörigheterna för genomförandet av den europeiska lagstiftningen, vill vi, liksom ni, att de tydligt skall anförtros åt kommissionen och kontrolleras med lika rättigheter av parlamentet och rådet, det vill säga av den lagstiftande myndighetens och budgetmyndighetens två institutioner. Randzio-Plath betonade för övrigt den punkten. Det är här fråga om en grundläggande rationalisering för att veta vem som gör vad i Europeiska unionen och för att införa större öppenhet och ansvar i utövandet av dessa genomförandebefogenheter. 
Det är i detta hänseende som jag måste framföra två farhågor till er, mina damer och herrar, som kommissionen har angående två punkter i ert betänkande. Den första tog Frassoni upp alldeles nyss. Det gäller möjligheten att, åtminstone delvis, anförtro genomförandebefogenheter åt en annan myndighet än kommissionen. Mina damer och herrar! Låt oss akta oss för att uppmuntra eller underlätta vad som skulle kunna likna en uppdelning av den lagstiftande makten inom Europeiska unionen. Den andra punkt som oroar oss har Corbett och Pervenche Berès, liksom andra, tagit upp, och det är punkten om beviljandet av en allmänt tillämpad vetorätt för parlamentet och rådet i fråga om genomförandeåtgärderna. Jag talar om just genomförandeåtgärderna. Denna punkt är för närvarande föremål i tillämpliga delar för en diskussion som förs inom ramen för utarbetandet av förslaget till ett interinstitutionellt avtal om förbättringen av lagstiftningen, och min kollega de Palacio kommer att ta upp den frågan här i kammaren i morgon.
Jag upprepar här inte kommissionens ståndpunkt, som ni känner till. Låt mig bara säga att varje institution i fråga om genomförandeåtgärderna måste kunna utöva sin företrädesrätt självständigt, i jämvikt med de andra institutionerna, och genom att undvika att påföra medborgarna och de ekonomiska organen risken med en rättslig osäkerhet.
Herr talman! Jag skulle sammanfattningsvis innerligt vilja gratulera ledamöterna i utskottet för konstitutionella frågor och er föredragande till det inspirerade arbete som de genomfört med detta betänkande. Vi måste kämpa för att införa de ambitiösa slutsatser som framkommer i betänkandet. Det finns nämligen, herr föredragande, mina damer och herrar, vissa olikheter mellan Bourlangesbetänkandet, i den utformning i vilken ni är i stånd att anta det, och slutsatserna från den arbetsgrupp som Amata leder inom ramen för konventet. För att överbrygga dessa olikheter i utformningen av det framtida konstitutionella fördraget är det oumbärligt att kommissionen och ert parlament fortsätter att arbeta i samma riktning inom ramen för konventet. Ni kan lita på att Vitorino och jag själv kommer att göra det. Det är faktiskt en fråga som Kaufmann och Duff tog upp alldeles nyss, och som gör Bourlanges' betänkande ännu mer användbart och aktuellt. 
(Applåder)

Talmannen.
Tack så mycket, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0436/2002) av Coelho för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om initiativen från Konungariket Spanien inför antagandet av
1. ett rådbeslut om införande av ett antal nya funktioner för Schengens informationssystem, i synnerhet i kampen mot terrorism,
2. en rådsförordning om införande av ett antal nya funktioner för Schengens informationssystem, i synnerhet i kampen mot terrorism.

Coelho (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Schengens informationssystem (SIS) är ett system med datanätverk där den information Schengenländerna lämnar lagras och konsulteras av polis- och tullmyndigheterna i andra Schengenländer. SIS är den största databasen i Europa och har en dubbel funktion: den ena syftar till att bevara den allmänna ordningen och säkerheten och den andra gäller invandringen och stöder de åtgärder som syftar till att kompensera för existensen av en fri rörlighet för personer.
Inom denna ram har vi fått två spanska initiativ för bedömning vars mål är att införa nya funktioner i SIS, särskilt när det gäller kampen mot terrorism. Jag måste beklaga att detta betänkande av interna skäl i Europaparlamentet begränsas till dessa två spanska initiativ och inte även omfattar, såsom inledningsvis var tänkt, en resolution om kommissionens meddelande inom ramen för utvecklingen av det framtida SIS II (som innehåller förslag för att utöka systemets kapacitet, och att införa nya möjligheter på teknisk nivå och för forskningen), framför allt för att de två spanska initiativen syftar till att i det nuvarande SIS införa förbättringar som av nödvändighet måste återspegla de långsiktiga målen med SIS II och därmed bör ses som en del av övergångsprocessen från SIS I till SIS II.
Efter en omsorgsfull granskning av de spanska initiativen kom vi till slutsatsen att även om vi inte kan stödja dem helt kan de accepteras om man inför vissa ändringsförslag, framför allt för att se till att skyddet för medborgarnas rättigheter inte äventyras, och därigenom lösa det som i hela den här processen har varit Europaparlamentets angelägenhet.
Vissa förslag i de spanska initiativen är godtagbara, som när det gäller tillgången till Europol och Eurojust, om det skapas lämpliga garantier för att garantera att uppgifterna enbart används på ett legitimt och lagligt sätt. Förutsättningarna enligt mitt ändringsförslag 7 (avseende Europol) och mitt ändringsförslag 10 (avseende Eurojust) måste därför vara tillfredsställda innan tillgång beviljas. Om det blir möjligt för nya användare att få denna tillgång måste alltid målet för vilket denna tillgång har beviljats respekteras och begränsas till enbart den information som vederbörande har möjlighet att få tillgång till. Samtidigt måste man se till att det alltid finns minst samma skyddsnivå för våra medborgares rättigheter om det inte går att uppnå en högre nivå. Det är också viktigt att Europols och Eurojusts behov att få tillgång till SIS' uppgifter granskas på ett så rigoröst och motiverat sätt som möjligt.
Förslagen om att alla samråd skall registreras bör antas, då det är lämpligt att i texten specificera vilken information som skall registreras. Det är också viktigt att det finns en rättslig grund för Sirenekontorens verksamhet, en idé som redan fanns med i mitt betänkande i juni 2001, vilket gör det obligatoriskt för dessa kontor att radera uppgifter när detta är nödvändigt.
Det finns däremot andra förslag i dessa två initiativ som enligt vår mening måste avvakta utvecklingen av SIS II, när lämpliga garantier har inrättats. Det är fallet med förslaget om att öka tillgången till uppgifter när det gäller stulna, försvunna eller förlorade identitetshandlingar. Även om jag inte har några principiella invändningar anser jag att Europaparlamentet, i brist på tilläggsåtgärder för att skydda rättigheterna för de personer vars handlingar har stulits, vars identitet används olagligt eller som bara har fått felaktiga uppgifter införda i SIS, inte i denna fas kan godkänna detta förslag, som kan komma att förvärra problemen för de medborgare vars identitet har stulits. Detsamma gäller för förslaget om att införa tilläggsuppgifter om efterlysta personer, samt identifikationsmaterial i informationen om personer, framför allt fotografier och fingeravtryck, för vilka lämpliga garantier först måste införas.
Kommissionen har inlett en genomförbarhetsstudie för att utveckla SIS II, vilken skall vara tillgänglig i mars 2003. Jag hoppas att Europaparlamentet då får tillfälle att yttra sig om dess slutsatser. Än en gång vill jag beklaga att denna genomförbarhetsstudie inte granskar möjligheten att Schengens, Europols, tullmyndigheters (och möjligen Eurojusts) databaser skulle kunna sammanföras till en databas i syfte att undvika dubbleringar, rationalisera resurser och förbättra uppgifternas riktighet, en gemensam databas för olika användare med differentierad tillgång, som garanterar en strikt och precis tillgång till olika delar av databasen.
Det tycks nu finnas en politisk överenskommelse om behovet av att skapa ett nytt SIS - det är ett rådsbeslut med rättslig grund för en utveckling av SIS II, liksom en budget. Hur förvaltningen av detta bör ske kommer att fastställas i ett framtida rättsinstrument. Jag vill här påminna om parlamentets tydliga ståndpunkt: denna förvaltning bör göras av kommissionen och stå under parlamentets kontroll och en juridisk kontroll. Utvecklingen av SIS II bör ske fram till 2006, men med tanke på att denna utveckling riskerar att dröja längre än planerat tycker jag att det är godtagbart och lämpligt med några förbättringar - åtminstone de som är möjliga i detta ögonblick - av det befintliga SIS.
Slutligen, herr talman, skulle jag vilja tacka alla kolleger i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor som med sina ändringsförslag har bidragit till att förbättra detta betänkande, och för samarbetet med skuggföredragandena och speciellt den socialistiska skuggföredraganden, Sérgio Sousa Pinto.

Vitorino
Herr talman, mina damer och herrar! För det första vill jag gratulera föredraganden Carlos Coelho till hans utmärkta betänkande, som i klara och koncisa termer bidrar till att förbättra rådets initiativ till förbättrade funktioner i Schengens informationssystem.
Jag kan faktiskt tillägga att vissa av föredragandens ändringsförslag redan nu är införda i texterna i rådets arbetsgrupper som behandlar dessa initiativ. Initiativförslagen i fråga kommer att diskuteras för första gången i rådet för justitie- och inrikesministrar den 19 december, under gemensamma kommittén med Island och Norge, och kommissionen är beredd att stödja flera av de angelägenheter som föredraganden har uttryckt och som jag är övertygad om att parlamentets kammare kommer att stödja.
Jag delar speciellt åsikten att det är nödvändigt att begränsa Europols tillgång till den typ av data som registreras i enlighet med artiklarna 95, 99 och 100 i Schengenkonventionen och att se till att dessa uppgifter inte kopieras eller laddas ned. Denna tillgång får inte göra SIS till ett undersökningsinstrument, och den får inte heller på något sätt vara oproportionerlig i förhållande till de skäl som motiverat ett beviljande av tillgång. Enligt min åsikt kan denna tillgång främst vara till nytta för att ge Europol möjligheten att be medlemsstaterna om tilläggsupplysningar i specifika fall som man håller på att undersöka, till exempel när det gäller terrorismbekämpningen. Det handlar för övrigt om en typ av information som Europol redan i dag har tillåtelse att begära och få ut direkt från medlemsstaterna.
När det gäller uppgiftsskyddet anser kommissionen att de nya bestämmelserna för SIS delvis ger gemenskapsbehörighet, speciellt när det gäller artikel 96, och bör behandlas utifrån sin förenlighet inte bara med Europarådets konvention om skyddet för personuppgifter från 1981, utan också med innehållet i direktiv 45/96/EG. På samma sätt kan behandlingen av vissa åtgärders proportionalitet underlättas genom konsultation av behöriga myndigheter, oavsett om de bedriver sin verksamhet inom ramen för tredje eller första pelaren.
Vi gläds därför särskilt åt yttrandet från den gemensamma tillsynsmyndigheten om dessa initiativförslag, ett yttrande som vi till största del instämmer i, även i referensen till att förlängd tillgång måste beviljas de myndigheter som ansvarar för uppehållstillstånd till uppgifterna enligt artikel 100 i säkerhetsinformationssystemet när det gäller identitetshandlingar, men man måste se till att denna tillgång inte begränsar rättigheterna för de medborgare vars identitetshandlingar har stulits. Jag tycker att det problem som föredraganden här tar upp, och som är ett relevant problem, inte kan lösas bara genom att utveckla tekniska lösningar eller genom att införa förbättrade funktioner i SIS II, som föredraganden sade, vilken i princip kommer att börja fungera år 2006. Vi måste börja arbeta med det redan nu och framför allt måste nödvändig information ges medborgarna om Schengeninformationssystemets existens och villkoren för dess användning, samt om behovet av att eliminera vissa kännetecken vid fall av stöld eller förlorade handlingar.
När det gäller Schengens informationssystem II, såsom föredraganden tog upp det, har kommissionen hand om att utveckla den nya förvaltningen av SIS sedan januari 2002, och vi tidigarelade den övergripande hanteringen av funktionerna i det nya kommunikationssystem som vi presenterade för rådet och parlamentet den 18 december 2001. Jag skulle kort vilja meddela kammaren att planeringen inom ramen för SIS II-förberedelserna har följts till nu och att genomförbarhetsstudien skall vara avslutad i mars 2003. Detta kommer att ge oss bättre möjligheter att hjälpa kandidatländerna att förbereda sig för det framtida avskaffandet av de inre gränserna, vilket bara kan ske när SIS II träder i kraft. Just nu håller kommissionens avdelningar på att avsluta en rapport som i detalj beskriver det aktuella läget i arbetet med denna studie, vilken kommer att överlämnas till Europaparlamentet och rådet i början av nästa år.

von Boetticher (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär Vitorino, kolleger! Genom Spaniens initiativ och vår kollega Coelhos betänkande förverkligas ett krav som parlamentet länge ställt. Europol och Eurojust skall nu äntligen ges rätten att få tillgång till Schengens informationssystem. Med tanke på nya hot om organiserad brottslighet och terrorism är detta också absolut nödvändigt. Även möjligheten att kunna sammankoppla utskrifter är ett äkta framsteg. De därmed sammanhängande frågorna och problemen beträffande dataskyddet har vår kollega Coelho tagit upp i sitt betänkande och därtill lagt fram förnuftiga lösningsförslag. Såtillvida bör detta betänkande till fullo stödjas.
Som före detta föredragande i detta parlament om utvecklingen av andra generationen av Schengens informationssystem skulle jag här än en gång vilja mana kommissionen och rådet till skyndsamhet. För redan vår kollega Coelho har påpekat att särskilda utvidgningar av systemets tillgänglighet bara kan genomföras tillsammans med denna nästa generation. Senast 2006 måste denna utveckling vara avslutad, och även detta är egentligen två år för sent, för östutvidgningen äger ju som bekant rum 2004.
Vi måste emellertid tänka ännu längre. Vi anar ju att den nuvarande modellen med tre pelare i Europeiska unionen kommer att upplösas av konventet. Detta sker med rätta, säger jag, för den mellanstatliga pelaren ?den inre marknaden och rättsligt samarbete?, som vi här för diskussioner om, är orsak till vårt problem beträffande dataskyddet. Tillämpningen av 15 nationella och divergerande regelverk på dataskyddsområdet inom institutionerna Europol och Eurojust leder redan nu till kaos. Därtill kommer en bristande demokrati på grund av otillräcklig parlamentarisk och rättslig kontroll, vilket skulle få en Montesquieu att vända sig i graven. Konventets arbetsgrupp 10 har nu med rätta föreslagit att Europol skall anpassas till gemenskapen. Men, herr kommissionär Vitorino, det räcker inte. Vi behöver en fullständig anpassning till gemenskapen av hela Schengenavtalet liksom av institutionerna Europol och Eurojust och förutom detta ett säte för samordning av de yttre gränserna, alltså ett slags ?Eurobord?. Vi behöver under detta tak ett enda system som omfattar Schengens informationssystem, tullens informationssystem och Europols databank och som underordnas det europeiska dataskyddet och kontrolleras av en europeisk datatillsynsman, Europaparlamentet och EG-domstolen.
Jag vill också rikta ett ord till dem som sitter längst ut till vänster i kammaren; jag ser Krarup här: ni vänder er ju mot Schengens informationssystem och skulle vilja avskaffa det. Om detta säger jag bara följande: den som arbetar och engagerar sig för flyktingars öde men samtidigt bortser från att det även finns brottslingar och kriminella utanför Europa lever tyvärr i en drömvärld och handlar ansvarslöst för att inte säga skrupelfritt gentemot vår befolkning. Här kommer ni inte att få någon majoritet!
Vår kollega Coelhos betänkande som har antagits i dag är ett steg i rätt riktning. Det stora språnget måste emellertid konventet göra. Därtill önskar vi er, herr kommissionär, lycka till och kanske ännu lite mer mod än hittills!

Sousa Pinto (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, herr ledamot Carlos Coelho, ärade ledamöter! Jag vill börja med att gratulera föredraganden till det genomförda arbetet. Betänkandet gör en balanserad bedömning av de båda spanska initiativen angående införande av förbättrade funktioner i Schengens informationssystem, vilket är viktigt framför allt när det käller kampen mot terrorismen.
Efter 11-septemberattackerna 2001 utarbetade rådet tillsammans med kommissionen ett åtgärdspaket för att öka säkerheten i Europa och garantera så stor effektivitet som möjligt i kampen mot terrorismen. Vissa av dessa åtgärder har en direkt effekt på Schengens informationssystem. Då inte SIS II kommer att fungera förrän 2006 är det nödvändigt att förbättra det nuvarande systemet, vilket bör ses som en del av övergångsprocessen till det nya systemet.
Dessa förbättrade funktioner måste naturligtvis antas i en strikt respekt för unionsmedborgarnas rättigheter, friheter och individuella garantier, och garantera en kontrollerad användning av de tillgängliga personuppgifterna i SIS. Alla förstår behovet av att ha effektiva informationssystem, som ligger i nivå med utmaningarna från den internationella brottsligheten, men denna åtgärd får aldrig leda till att vi glömmer respekten eller de grundläggande principer som unionen bygger på när det gäller rättsgemenskapen.
På det sättet vill vi förändra vissa artiklar i Schengenkonventionen för att få i gång de nya funktionerna. Att ge Europol och de nationella medlemmarna av Eurojust möjligheten att få tillgång till vissa data i SIS är ett av de viktigaste konkreta förslagen i detta initiativ. Behovet att förbättra samarbetet när det gäller rättsliga och inrikes frågor, och särskilt förbindelser och utbyte av information mellan olika databaser, är ett av de mål Europeiska unionen och medlemsstaterna måste följa.
Inom denna ram leder det faktum att SIS har inrättats för att stödja medlemsstaterna på områden som är betydelsefulla för den allmänna ordningen och den inre säkerheten, områden som täcks av Europols och Eurojusts verksamhet, till att vi godkänner principen om informationsutbyte som ligger i det spanska initiativets förslag. Men såsom har understrukits från den gemensamma tillsynsmyndigheten i Schengen, ansvarig enhet för kontrollen av SIS, väcker Europols och Eurojusts medlemmars tillgång till databasen vissa tvivel när det gäller dataskydd och kan bara bli verklighet om den grundläggande legitimitets- och laglighetsprincipen vid tillgång och användning av basen respekteras.
Inom denna ram med viss reservation i förhållande till de ursprungliga spanska förslagen, gratulerar vi föredraganden till att ha infört ändringsförslag som tycks svara på den oro som uttryckts av den gemensamma tillsynsmyndigheten och av olika medlemmar i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Den Europeiska polisbyrån kommer alltså att ha rätt att konsultera och behandla uppgifter i SIS enbart i de syften för vilka man har beviljats tillstånd. När det gäller de nationella medlemmarna av Eurojust, kommer de att få rätt att konsultera data i SIS bara om denna rätt är förenlig med de ändamål för vilka uppgifterna lagts in. De nationella medlemmarna av Eurojust, måste registrera alla konsultationer som görs och de får inte ge uppgifter till tredje land eller andra organ.
Andra förslag i initiativen avslogs, enligt min åsikt på ett korrekt sätt, av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor på förslag av föredraganden då de inte gav tillräckliga garantier, och det var därför bättre att de fick vänta till SIS-II. Det gäller framför allt förslaget som syftade till att ge de organ som är behöriga att utfärda och kontrollera visum möjligheten att få tillgång till data i SIS. Av de skäl jag har lagt fram här förtjänar Carlos Coelhos betänkande den socialistiska gruppens applåder och stöd.
(Applåder)

Krarup (GUE/NGL).
Herr talman! Med anledning av herr von Boettichers vänliga påpekande till mig vill jag säga att jag har helt klart för mig att det finns förbrytare utanför Europa, men de är ju småfisk i jämförelse med dem som finns inom Europeiska unionens egna institutioner. Jag behöver bara nämna namnet på en blivande ordförande för Europeiska rådet, som tillträder om drygt ett halvår. Hans namn börjar med ?B?. Det är ju en förbrytartyp som får de småfiskar vi har utanför att blekna. Det var en sidoanmärkning. Huvudpunkten i min kritik och min inställning till de föreliggande förslagen kommer till uttryck i en minoritetsreservation till betänkandet. Utgångspunkten är en undran jag ständigt har känt när det gäller Europeiska unionens och dess institutioners förmåga att tömma språket på mening och i vissa fall få språket att betyda motsatsen till vad det utger sig för att betyda. Motståndet mot de föreliggande förslagen bygger på att man förstärker övervakningstekniken men inte tar tillräckligt stor hänsyn till rättssäkerheten, trots att man bedyrar det verbalt. Jag behöver bara nämna ett exempel, som framgår av Europols tillgång till Schengens informationssystem. Det är artikel 101a. Man förutsätter vissa krav på Europol men har inte någon som helst rimlig garanti för att Europol lever upp till dessa krav. Man har den kontrollinstans som är fastställd i artikel 24 i Europolkonventionen, men det enda man med säkerhet kan säga om denna kontrollinstans är emellertid att den i praktiken är maktlös i förhållande till de enorma möjligheter till missbruk som finns i det samlade systemet. Och så skall jag tillägga att vad som gör det ännu mer betänkligt ur rättssäkerhetens synvinkel är att man sammankopplar dessa befogenheter med ett mycket, mycket oklart terrorismbegrepp. I den här församlingen kan jag säga att det är som att sälja gummiband i metervara, och det är något som vi i Danmark vet kräver en mycket stark karaktär. Det finns ingen rimlig sannolikhet för att de aktuella instanserna har en tillräckligt stark karaktär. Rättssäkerheten kommer att lida obotlig skada.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0404/2002) av Damião för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av ett direktiv om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för asbest i arbetet.

Hughes (PSE).
Herr talman! Ni har gett mig ordet som fördragande, men faktum är att det är Damião som satt sitt namn under betänkandet. Jag skulle vilja inleda med att uppriktigt tacka henne för det krävande arbete som hon har lagt ned på denna fråga. Tråkigt nog är hon sjuk och hennes tillfrisknande sker långsamt. Jag vet att jag talar för alla och envar när jag säger att jag önskar henne ett fullständigt tillfrisknande snarast möjligt.
Jag skulle även vilja tacka rådet för att ha antagit en gemensam ståndpunkt som stärker kommissionens ursprungliga förslag, och som också införlivar ett antal ändringsförslag från Europaparlamentet under den första behandlingen. Parlamentet välkomnar särskilt att man inkluderat en ny punkt i det föreslagna direktivet för att förbjuda all verksamhet som exponerar arbetstagare för asbestfibrer, med undantag för rivningsarbete och deponering av produkter som härrör från rivning och asbestsanering. Förslagets hela syfte är att skydda arbetstagare som är sysselsatta med sådan verksamhet och med reparationsarbete, vilket medför att arbetstagare kan komma i kontakt med asbest som finns kvar i byggnadsverksamhetens miljö för åratal framåt.
Det var med detta i åtanke som vi i utskottet för sysselsättning och socialfrågor godkände tre ändringsförslag vid den andra behandlingen, vilka utformats för att ytterligare stärka den gemensamma ståndpunkten. Ett par ord om dessa ändringsförslag: i förslagets artikel 3.3 görs undantag från viktiga element i direktivet med hänsyn till arbetstagare vars exponering är av sporadisk eller låg intensitet. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor ansåg detta vara alltför förutsättningslöst, och vi ville därför att definieringen sporadisk och låg intensitet skulle fastställas närmare.
I ändringsförslag 1 har man gjort detta genom att specificera att medlemsstaterna, i enlighet med gängse traditioner och bruk, skall rådfråga näringsgrenens båda sidor och utfärda praktiska riktlinjer för att reglera denna typ av arbete. Vi anser att det är ett betydande steg i rätt riktning.
I ändringsförslag 2 sörjer man för pauser för de arbetstagare som är tvungna att använda individuella andningsmasker på grund av den potentiella exponeringen. Vi anser återigen att detta är en viktig åtgärd. Det är oerhört obekvämt att under längre perioder arbeta i individuella andningsmasker.
Rådet möttes inledningsvis av ett visst motstånd till ändringsförslag 3, men vi ansåg att det var viktigt att även omfatta ett särskilt omnämnande av påföljder, och i slutet lät vi en text ingå som tidigare har använts relativt ofta i annan dokumentation om sociala frågor och sysselsättning. Vi är relativt nöjda även med detta.
På det hela taget har vi haft ett mycket bra samarbete med det danska ordförandeskapet angående denna fråga - i så hög grad att vi tror oss kunna nå en överenskommelse under den andra behandlingen. Detta till följd av de försäkringar från Coreper, som vi nu har fått, om att rådet kommer att vara villigt att godta dessa tre ändringsförslag som har antagits i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. I och med dessa tre ändringsförslag som skall godkännas och gå till omröstning i morgon hoppas jag att danskarna kan föra fram detta som en prioriterad fråga vid mötet den 20 december och att direktivet på så sätt kan antas väldigt snabbt.
Jag säger att jag hoppas att detta kommer att ske, eftersom tidsfristen för ändringsförslag i denna fråga löpte ut för bara några minuter sedan. Jag hoppas att ingen av grupperna har utnyttjat denna tidsfrist för att lägga fram ändringsförslag. Om någon grupp har gjort det, så kan jag säga med absolut säkerhet att dessa ändringsförslag inte kommer att vinna stöd i kammaren - vi vet det från våra marginaler i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Men det skulle försena antagandet av denna dokumentation till i vår, efter det danska ordförandeskapet, och det skulle ske tidigast i mars under det grekiska ordförandeskapet.
Det skulle endast leda till en fördröjning på ytterligare flera veckor, om inte månader, innan man kan fatta beslut om detta direktiv. Det skulle försena det slutliga antagandet och dess genomförande inom Europeiska unionen, och under den tiden skulle ytterligare arbetstagare oundvikligen exponeras för asbestfibrer, vilket på sikt skulle kunna leda till döden. Så jag hoppas att ingen grupp kommer att utnyttja denna tidsfrist - och om nu någon har gjort det, så hoppas jag att de även i detta sena skede, kommer att dra tillbaka dessa ändringsförslag.
Jag skulle därför önska att detta tas med på morgondagens omröstningslista. Sedan ett par veckor tillbaka har alla fått översättningen av de ändringsförslag som man enats om i utskottet. Det kommer att göra det möjligt för kommissionen att behandla denna fråga under kommissionens sammanträde i morgon eftermiddag, och det kommer i sin tur att göra det möjligt för danskarna att behandla frågan den 20 december. Om vi kan konstatera att inga ytterligare ändringsförslag har lagts fram, eller om de har dragits tillbaka, så skulle jag vilja be er, herr talman, att ni erbjuder era bona officia för att detta skall läggas till listan för omröstningen i morgon vid lunch.

Vitorino
Herr talman! Jag skulle vilja framföra mina varmaste önskningar till föredragande Damião om ett snabbt tillfrisknande, och gratulera henne och Hughes till deras utmärkta arbete om en sådan känslig och tekniskt komplicerad fråga som asbest. Jag vill också uttrycka min tillfredsställelse över den enhälliga övertygelsen att skyddet för arbetstagare mot risker vid exponering för asbest måste förbättras.
Kommissionen fäster största vikt vid alla de åtgärder som avser att skydda arbetstagares hälsa och säkerhet. Vi har betonat detta intresse på den sociala dagordningen och bekräftat det i kommissionens meddelande om en ny arbetsmiljöstrategi för gemenskapen. Det är med stor belåtenhet som jag kan upplysa er om att kommissionen till fullo godtar de tre ändringsförslag som parlamentet har föreslagit under denna andra behandling.
Jag skulle vilja gratulera kammaren till kvaliteten på de ändringsförslag som man har presenterat, vilka är ett uttryck för Europaparlamentets engagemang för riskerna och effekterna av exponering för asbest, och för behovet att öka skyddsnivån för de europeiska arbetstagare som fortfarande exponeras för asbest. Kommissionen är övertygad om att de tre föreslagna ändringsförslagen stärker texten och att de bidrar till en bättre tillämpning av direktivet.
Ni är medvetna om det stora genombrott som redan åstadkommits genom rådets gemensamma ståndpunkt: förbudet mot all verksamhet där arbetstagarna exponeras för asbestfiber vid utvinning, framställning och bearbetning av produkter som innehåller asbest, eller framställning och bearbetning av produkter som innehåller avsiktligt tillsatt asbest, med vissa oundvikliga och mycket begränsade undantag.
Avslutningsvis skulle jag vilja tacka parlamentet, såväl som det danska ordförandeskapet och rådet, för dess arbete som hittills utförts med denna fråga. Vi bör inte glömma bort att effekterna av exponering för asbest har dramatiska återverkningar på arbetstagarnas hälsa och till och med på deras familjers hälsa. I och med ett snabbt antagande av detta viktiga direktiv kommer vi att bevisa att hälsan och säkerheten för vår arbetskraft är en högt prioriterad fråga på vår dagordning.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Mina första ord är för att gratulera Damião. Jag hoppas också att hon snart blir frisk igen. Jag gör det inte på grund av den nära relationen mellan det galiciska och det portugisiska folket utan också på grund av min personliga uppskattning.
Eftersom arbete är risk skulle förmodligen frågan om risker i arbetslivet kunna förenklas i en enkel formel. Vilken procentuell risk skall man tillåta? Men det är också så att vissa riskfaktorer karakteriseras av deras nästan omärkliga, dolda, tysta och således farligare uppträdande.
Exponering för asbest kan orsaka allvarliga sjukdomar som lung- och lungsäcksfibros, lung-, lungsäcks- och bukhinnecancer. Det kan också ge upphov till andra slag av cancer som cancer i struphuvud, ändtarm eller det urogenitala systemet. Så är det oberoende av vilket slag av asbest det handlar om: amfibol eller krysotil.
Inkubationstiden varierar, som forskarna säger, mellan 20 och 50 år. Dessutom kvarstår tvivel och osäkerheter om effekten av små doser inhalering och var gränsen eller den procentuella risken ligger under vilken man kan vara säker på att inte få cancer och om skillnaden i risker mellan krysotil asbest - som verkar vara mindre skadlig - och amfibol asbest. Även ansvaret att bruket av asbest skall förbjudas när det gäller arbeten i samband med reparation, omarbetning och återuppbyggnad av fastigheter kvarstår. Vid rivningsarbeten kan arbetstagarna tvingas vara i kontakt med asbest även om det skulle vara helt förbjudet.
Inför den redan överenskomna stundande utvidgningen av Europeiska unionen får ändringen av direktiv 83/477 om skydd för arbetstagare mot exponering av asbest i arbetet en ännu större vikt på grund av användningen av asbestprodukter eller material i de framtida medlemsstaterna. I synnerhet används asbest i byggsektorn men inte enbart i denna ekonomiska verksamhet. Vid skeppsbyggnad, flygplansbyggnad och i industriell utrustning har asbest använts och kan således anses vara riskverksamheter.
Under de omständigheterna är en inriktning mot skyddsåtgärder för de personer som är mest utsatta, studier av de olika risker som uppkommer i de verksamheter där man nödvändigtvis utsätts för asbest, en intensifiering av åtgärder för att förebygga och minska exponeringen till ett minimum samt en granskning av exponeringsnivåerna mål som rättfärdigar ändringen av direktivet.
Jag stöder föredragandens tre ändringsförslag. Att utarbeta praktiska riktlinjer i ett samråd mellan arbetsmarknadens parter för att förebygga konsekvenser av sporadisk exponering av låg intensitet. Att med hjälp av arbetsmarknadens parter också lägga in lämpliga pauser i situationer som beror på fysisk eller klimatologisk belastning. Att begära att medlemsstaterna skall föreskriva effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder - jag tror att det bör stå ?proporcionada? i den spanska översättningen, det handlar inte om att skapa en proportion a), utan en jämvikt i förhållande till överträdelsens beskaffenhet, exponeringstid, risk, etc. De tre ändringsförslagen uttrycker viljan att uppfylla Lissabonstrategin. Den talade om fler och bättre anställningstillfällen, vilket utan tvivel innebär säkrare anställningar. Därför är jag extra glad att höra att kommissionären är positiv till dessa ändringsförslag.
Herr talman! För att detta regelverk, denna ändring, denna förbättring av regelverket skall bli effektiv behövs det andra åtgärder. Som strategin för hälsa i arbetslivet för 2002-2006 uttrycker är det nödvändigt att främja det förebyggande arbetet. Det förebyggande arbetet tas upp i de ändringsförslag jag talar om. Naturligtvis är dialogen mellan arbetsmarknadens parter den bästa metoden för att sprida det förebyggande synsättet när det gäller risker i arbetet i allmänhet, och när det gäller riskerna som beror på användning av asbest i synnerhet. Den är således den bästa metoden att göra dessa politikområden horisontella, forska, uppfylla lagkraven, fastställa villkor för hälsa och säkerhet eller, vilket är detsamma, respektera den mänskliga värdigheten.
Avslutningsvis uppmanar jag er att hålla er till tidsplanen. Om vi följer den tidplan Hughes talade om kommer vi omedelbart att förbättra skyddet för de drabbade arbetstagarna. Vi kommer således att uppfylla det som artikel 31 i stadgan om de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen fastställer.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Även jag vill önska Damião ett fullständigt och snabbt tillfrisknande, och tacka henne för arbetet med detta betänkande. Jag vill också tacka Hughes för hans insatser. I Damiãos frånvaro har han utfört ett utmärkt arbete med att uppnå den kompromiss som vi i dag har framför oss under den här debatten.
Asbest är en stillatigande, osynlig livsfara. Omkring 30 000 människor i Västeuropa, Nordamerika, Japan och Australien dör varje år till följd av exponering för asbest. Enligt en belgisk undersökning som presenterades förra året för European Respiratory Society Congress har man uppskattat att en av sju stadsinvånare kommer att visa tecken på skador på lungorna som orsakats av asbest.
Även om exponeringsnivåerna nådde sin höjdpunkt under 1970-talet krävs det många år för asbestrelaterad cancer att utvecklas. Praktiserande läkare inom det här området förutsäger därför att det kommer att ske en stadig ökning av förekomsten av asbestrelaterad cancer fram till år 2020.
En del byggnader kommer att behöva rivas i framtiden, medan andra rivs redan nu, så det är av avgörande betydelse att vi får ett förstärkt skydd för dem som arbetar med att riva dessa byggnader.
Jag välkomnar de ändringsförslag som man kommit överens om. De tillför inte någon allvarlig eller betungande börda, varken för de berörda arbetsgivarna eller för regeringarna. Jag yrkar emellertid på att man inför påföljder, för att tillförsäkra att detta direktiv kan genomföras effektivt då det antagits.

Lynne (ELDR).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka Damião för hennes arbete, och jag hoppas att hon snart kommer att tillfriskna.
Bara i Förenade kungariket dör varje år 4 500 människor till följd av asbestrelaterade sjukdomar. Det har förutsagts att 250 000 personer i Europeiska unionen kommer att dö av dessa sjukdomar under de kommande 35 åren. Medicinska och vetenskapliga rön pekar på att det finns ett verkligt behov av detta direktiv. Jag är glad över att tillverkning och saluföring av asbest kommer att förbjudas inom hela Europeiska unionen från och med 2005. Tack och lov har det redan förbjudits i Förenade kungariket.
Inom hela Europeiska unionen finns det emellertid fortfarande miljontals ton asbest i de europeiska byggnaderna. Man kommer förr eller senare att tvingas riva dessa byggnader, och asbesten måste avlägsnas, återställas eller bevaras, med de följder som detta får för alla asbestarbetares hälsa och säkerhet.
Jag välkomnar det faktum att detta direktiv kommer att sänka gränsvärdet för exponeringen för asbest. Jag stöder eftertryckligt de tre ändringsförslag som Hughes talade om. Jag blev emellertid ytterst besviken över att utskottet för sysselsättning och socialfrågor ändrade uppfattning efter den första behandlingen. Mina ändringsförslag, som inte godkändes, skulle ha halverat exponeringens gränsvärden. Utskottets resonemang var, som jag har förstått det, att eftersom rådet inte godtog mina ändringsförslag så var det ingen mening med att gå till förlikning, eftersom rådet ändå inte skulle ha accepterat dem framgent. Vi vet emellertid av erfarenhet att rådet relativt ofta ändrar sig under förlikningsförfarandet, och det tycks mig vara synd och skam att vi inte gick vidare med dessa ändringsförslag. Om det så bara hade räddat en asbestarbetares liv så skulle det ha varit värt det.
Jag har emellertid beslutat att inte återigen lägga fram ändringsförslagen, eftersom jag varken har fått stöd från utskottet för sysselsättning och socialfrågor eller från de andra grupperna i kammaren.
Ändå skulle jag ha velat se att direktivet gick vidare; det är fortfarande ett mycket bra direktiv, och det kommer att rädda asbestarbetares liv över hela Europeiska unionen. Av den anledningen vill jag råda min grupp att rösta för detta direktiv, för det föreligger ett stort behov av det.

Meijer (GUE/NGL).
Herr talman! Optimister som anser att det går bra med Europeiska unionens politik och struktur hävdar ofta att ekonomi och finanser inte har varit de viktigaste frågorna inom unionen på länge, utan att det nu handlar om en gemenskap av värden såsom fred, solidaritet och miljöskydd. Behandlingen av direktiven om skydd för arbetstagare mot asbest visar dock tyvärr återigen att unionen handlar mycket mer om ekonomi än om frågor som folkhälsan, och att rådet och kommissionen vill ha det så.
Den 10 april, vid den första behandlingen, yrkade jag på att göra mer med avseende på asbest än vad Europeiska kommissionen hade föreslagit. Det är nödvändigt, eftersom detta hälsovådliga ämne alldeles för länge har behandlats som universalmedel, eftersom vi får att göra med lägenheter och kommersiella byggnader i Östeuropa som innehåller en stor del rysk asbest och eftersom även andra än människor som arbetar med asbest kan bli offer. Bland annat familjemedlemmar till asbestarbetare befinner sig i riskzonen, liksom människor som bor i lägenheter som innehåller asbest och människor som befinner sig i närheten av verksamheter för avlägsnande av asbest.
Som föredragande av yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har jag redan tidigare försökt att utvidga direktivets funktion till andra offer och att öka offentliggörandet av företagsuppgifter. I detta sammanhang fick jag till en början stort bifall, tills dess att Europeiska kommissionen pekade på juridiska problem. Av den anledningen föreslog jag att inbjuda kommissionen att till slutet av 2003 lägga fram kompletterande förslag, oberoende av detta direktiv, till ersättning till och skydd för drabbade som inte utsatts för asbest i sitt yrke. Kommissionen är inte intresserad av denna komplettering, och rådet är det i ännu mindre grad. Det är naturligtvis ett framsteg om det nu kommer ett skärpt direktiv, men det är en besvikelse att se vilka åtgärder som tills vidare inte kommer att vidtas till följd av invändningar. Den kompromiss som har förhandlats fram, och de tre tillhörande ändringsförslagen, anser jag därför inte vara tillräckliga.

Bouwman (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Till att börja med vill jag som talesman för utskottet för sysselsättning och socialfrågor önska Damião, den ursprungliga föredraganden, god bättring, och gratulationer även till Hughes för hans arbete som ställföreträdande, och mer än så.
Jag tror att det här är fråga om ett viktigt fulländande av ett direktiv som framför allt avser arbetstagarnas position. Jag instämmer egentligen med det som Meijer säger, men än en gång: det här avser alla möjliga andra kategorier av människor som har med detta att göra, och det måste vi absolut göra någonting åt. Fullföljande alltså av direktiv 83/477. Jag gläder mig precis som Hughes åt att den återvändsgränd som vi riskerade att hamna i, för att ändringsförslag som parlamentet lagt fram inte antogs, undveks genom en utmärkt insats av rådet i form av en gemensam ståndpunkt och kompletterande ändringsförslag som går något längre.
Detta innebär egentligen att vi nu har gjort tämligen stora framsteg och att asbest av alla sorter, biprodukter och produktion, är förbjudet att använda, och detta äntligen efter 25 år. Läxan från detta är enligt min uppfattning att vi, även med tanke på inkubationstiden på 25 år eller mer, mer uttryckligen måste hantera principen om förebyggande. Då tänker jag på ett par saker som vi hittills inte har gjort något som helst åt, såsom elektromagnetisk strålning, optisk strålning, organiskt psykosyndrom, mjukningsmedel och användandet av dessa. Det handlar inte enbart om att ta itu med dessa produkter, det handlar också om tillämpningen i produktionsprocesser. Av detta följer automatiskt också nödvändigheten av lagstiftning och direktiv i dessa länder, men också sanktioner, därav också ett ändringsförslag. Även om man måste involvera arbetsmarknadsparterna i det förefaller det mig vara mycket förståndigt. Men vem ägnar sig åt brottsbekämpning i praktiken? Det är ju fackföreningsmedlemmar, det är arbetstagare som är medlemmar av ett företagsråd, det är ibland specialiserade avdelningar inom stora företag, och dessa måste ha något att kunna falla tillbaka på. Det är anledningen till att vi måste ägna uppmärksamhet åt detta i vårt kommande Health and Safety-program.
Slutligen ser jag gärna att det upprättas ett register över dessa byggnader, och vad gäller detta instämmer jag med det Meijer sade. Det hade vi också begärt. Detta godtogs inte direkt av rådet, eftersom det finns svårigheter. Vi skall därför kontakta rådet och försöka att komma till en lösning endera genom nationella register eller på något annat sätt, så att vi vet vilken byggnad det handlar om. En byggnad känner jag till: kommissionens byggnad, men den är också jämnad med marken.

Thorning-Schmidt (PSE).
Herr talman! Jag vill gärna framföra ett tack till föredraganden och till dem som har planerat detta möte, för det är första gången på länge som den här församlingen får lov att diskutera en viktig arbetsmiljöfråga vid en rimlig tidpunkt. Vi brukar mötas nära midnatt, så det är fint att vara här i dag och konstatera att alla är vakna. 
Vi vet alla att asbest är ett av de största hoten mot arbetstagarnas hälsa i EU. Det beräknas att upp emot 500 000 dödsfall under de närmaste 35 åren kommer att ha direkt samband med de allvarliga sjukdomar som orsakas av asbest. Jag tycker att erfarenheterna av asbest och diskussionen i parlamentet och på andra ställen med stor tydlighet visar hur otroligt viktigt det är att vi tar försiktighetsprincipen på största allvar. Under många år tog man inte denna princip på allvar, och vi kan se konsekvenserna i dag. Jag är därför också glad över att alla grupper i parlamentet har valt att stödja detta direktiv. Jag skulle också önska - det kan jag inte låta bli att säga i dag - att det liberala stödet också skulle gälla andra arbetsmiljöproblem och att liberalerna skulle ta andra arbetsmiljöproblem på lika stort allvar, som de har visat i fråga om asbest. Det har nämligen inte alltid varit så. Det föreliggande förslaget ger betydligt bättre skydd för arbetstagarna, och jag är glad över att många av parlamentets ändringsförslag har godtagits av rådet. Nu gäller det för arbetsgivarna att ordna utbildningsprogram, så att arbetstagarna i högre grad får klart för sig hur de kan skydda sig, och det är ett stort framsteg att arbetsgivarnas ansvar för detta har blivit så klart och tydligt. Jag vill också här i dag uppmana medlemsstaterna att gå ännu längre än direktivet, och jag anser att de tre ändringsförslag som utskottet har antagit kommer att göra direktivet ännu bättre. Det skulle naturligtvis också vara bra om rådet i dag kunde tillkännage en positiv ståndpunkt, för det betyder att vi snabbt och under loppet av kommande vecka kan slutbehandla detta direktiv, och det vill jag gärna uppmana till att vi gör. Det finns mycket som vi kunde ha gjort bättre, men om vi färdigbehandlar frågan nu, så kommer det att kunna rädda en hel del arbetstagare från dessa mycket allvarliga sjukdomar. Jag hoppas därför att rådet kommer att godta ändringsförslagen och att vi kan få ett direktiv så snabbt som möjligt.

Laguiller (GUE/NGL).
Herr talman! ?Bättre sent än aldrig? skulle man kunna säga om de rekommendationer som avlöst varandra och som syftar till att förbjuda asbest inom Europeiska unionen. Men det vore att glömma de generationer av arbetare som har dött av att ha arbetat med asbest, trots att dess skadliga egenskaper redan var kända. Det vore att glömma de tusentals övriga som kommer att dö av asbest efter att det förbjudits, inom några månader eller några år. Det vore också att glömma alla dessa fabriksägare, dessa aktieägare som har tjänat pengar tack vare asbest, samtidigt som de vetat att det dödar, som har kunnat investera sin illa förvärvade vinst i andra sektorer och som fortsätter att berika sig samtidigt som deras offer fortsätter att dö.
Dessa det mänskliga lidandets profithajar lider inte ens någon ekonomisk skada, eftersom ingen av de europeiska staterna ens tvingar dem att ersätta alla deras nuvarande och kommande offer, samt deras familjer.
Vi kommer naturligtvis att rösta för dessa ändringsförslag, men med den avsky och den ilska som både de nationella och europeiska politiska institutionernas inställsamhet gentemot de berörda cheferna frammanar. En inställsamhet som sedan länge försenar en så grundläggande åtgärd som att förbjuda asbest.

Moraes (PSE).
Herr talman! Liksom min kollega, Thorning-Schmidt, hade jag förväntat mig att få mig talartid tilldelad framemot midnatt, eftersom detta är en hälso- och säkerhetsfråga! Det är fullkomligt symboliskt att vi talar om denna fråga under en rimlig tid, eftersom den handlar om så mycket mer än om bara hälsa och säkerhet.
I Förenade kungariket denna morgon, i vårt nyhetsprograms flaggskepp the Today Programme, tog man ovanligt nog upp frågan om asbest vid en annan rimlig tidpunkt. Frågan togs upp av den anledning som Thorning-Schmidt nämnde, nämligen genomförandet av detta direktiv. Så pass effektivt har arbetet varit med detta särskilda direktiv och ämne, och så effektivt har debatten förts och överenskommelsen mellan de politiska grupperna uppnåtts, att medlemsstaterna nu noggrant övervakar våra metoder för direktivets genomförande.
Denna morgon fastställde hälso- och säkerhetsmyndigheten [Health and Safety Executive] för Förenade kungariket exakt hur det här direktivet kommer att genomföras, så att även små- och medelstora företag skall kunna vägledas igenom denna hälso- och säkerhetslagstiftning. Det är viktigt; det har en bred enighet, men vi måste också vara medvetna om de verkliga riskerna. Inte bara det att medlemsstaterna kommer att inleda dess genomförande - vilket vi bör övervaka noggrant - utan även att kandidatländerna använder asbest till en nivå som vi bara kan uppskatta, men det är en synnerligen riskfylld nivå. Så vi bör ange tonen vid direktivets genomförande, ge vårt erkännande åt det sätt på vilket parlamentet har diskuterat detta, och se till att vi inom EU:s medlemsstater och i kandidatländerna gör något av detta direktiv för att spegla debattens nivå här i kammaren.

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! Trots att 13 länder har förbjudit och, till största delen, tagit bort all asbest eftersom det har bevisats vara cancerogent, tillämpar Grekland fortfarande den gemenskapslagstiftning som tillåter användande av asbest fram till 2005. Därigenom riskerar man människors liv och hälsa, såväl inom denna sektor som i samhället som helhet.
Miljö- och folkhälsoskydd är uppenbarligen inte Europeiska unionens prioriteringar, vad man än säger. Prioriteten är att sträva efter maximal vinst för storfinansen. Asbestskandalen är ett påfallande exempel på kapitalistsystemets grymhet, och det är hög tid att vidta åtgärder för att förbjuda utvinningen, framställningen och användandet av produkter som innehåller asbest. Samtidigt måste åtgärder vidtas för att skydda folkhälsan mot asbest och för att kompensera arbetstagare i denna sektor för den skada som asbesten har vållat dem under alla dessa år.

Talmannen.
Tack så mycket.
Debatten är avslutad.
Om jag inte är felinformerad kommer omröstningen om detta betänkande att äga rum på onsdag kl. 11.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0384/2002) av Breyer för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet om livsmedel och livsmedelsingredienser som får behandlas med joniserande strålning i gemenskapen (KOM(2001) 472 - C5-0010/2002 - 2002/2008(COS)).

Vitorino
Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden Breyer för hennes betänkande, vilket ger svar på den fråga som kommissionen har framfört. Frågan gällde vilka slags livsmedel som skall tillåtas att bestrålas inom Europeiska unionen. 
Kommissionen överlämnade denna fråga till parlamentet och rådet efter samråd med industrin, konsumentorganisationer och andra berörda parter. Detta samråd fick ett polariserat gensvar. De berörda parterna var antingen fullständigt emot en sådan teknik eller för en dito. Det verkade inte finnas någon gemensam grund mellan dessa två fraktioner.
Europeiska unionens positivlista över produkter som godkänts för bestrålning omfattar för närvarande endast örtkryddor, kryddor och smakgivande ingredienser av vegetabiliskt ursprung. För att komplettera denna lista har kommissionen presenterat tre alternativ att diskutera. Det första föreslagna alternativet tillåter bestrålning av räkor och grodlår, eftersom dessa livsmedel ofta importeras från subtropiska och tropiska länder, och en viss bakteriehalt kan knappast undvikas.
Det andra alternativet föreslår att tillåta bestrålning av ett antal livsmedel utöver räkor och grodlår. Samtliga av dessa livsmedel har blivit bestrålade, och fortsätter att bestrålas, i väsentlig mängd inom medlemsstaterna. Sådana livsmedel omfattar torkad frukt, spannmål, kyckling, inälvsmat, äggvita och gummi arabicum. Det tredje alternativet föreslår att den nuvarande positivlistan skall betraktas som fullständig, vilket skulle innebära att det endast blir tillåtet att bestråla örtkryddor, kryddor och smakgivande ingredienser av vegetabiliskt ursprung inom Europeiska unionen.
Det betänkande som godkänts av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor ger möjlighet att komplettera den nuvarande positivlistan med ytterligare produkter, förutsatt att säkerheten för dessa produkter kan styrkas. Godkännandet av ändringsförslagen 2 och 3, som lagts fram av föredraganden och andra parlamentsledamöter, skulle emellertid resultera i det tredje alternativet, vilket är det mest restriktiva. Kommissionen kommer att notera parlamentets slutsatser, men är tvungen att invänta rådets reaktioner innan man kan utfärda något formellt förslag.
På min kollega Byrnes vägnar skulle jag emellertid vilja ta tillfället i akt och klargöra ett par punkter. För det första skulle jag tydligt vilja upprepa att Vetenskapliga kommittén för livsmedel har kommit fram till att bestrålade livsmedel är säkra. Denna åsikt grundar sig på ett flertal vetenskapliga undersökningar, och det är en åsikt som delas av Världshälsoorganisationen och andra vetenskapliga organ. Således är inte ytterligare toxikologiska undersökningar erforderliga, eftersom man inom vetenskapssamfundet är mycket säker på denna fråga.
Det förekommer många missuppfattningar om den här tekniken. Jag vill betona att inte alla livsmedel kan eller kommer att bestrålas. Det här är en liknande situation som den för tillagning och djupfrysning: inte alla livsmedel tillagas eller läggs i frysen. Bestrålning är bara en av metoderna för konservering av livsmedel. För vissa livsmedel är bestrålning bättre än andra tekniker, för andra livsmedel är den det inte. Europeiska unionen har mycket strikta regler för märkning av bestrålade livsmedel. Även om sammansatta livsmedel endast innehåller en liten mängd bestrålade ingredienser skall detta faktum tydligt anges.
Vi har även de tekniska instrumenten för att kontrollera att märkningen är korrekt. Kommissionen har finansierat en utveckling och standardisering av metoder för att kunna spåra bestrålade livsmedel. Dessa metoder används av livsmedelskontrollmyndigheter för att undersöka livsmedel på marknaden. Kommissionens första rapport om bestrålning av livsmedel, som nyligen har offentliggjorts, visade att den överväldigande majoriteten av livsmedel på marknaden är korrekt märkta. Det innebär att konsumenter fritt kan välja mellan bestrålade eller icke bestrålade livsmedel. Jag skulle även vilja upprepa att rådande lagstiftning redan kräver att medlemsstaterna skall rapportera om resultaten av de kontroller som har utförts vid anläggningar för joniserande strålning och om resultaten från kontroller av livsmedelsprodukter. Om livsmedelskontrollmyndigheten spårar produkter som inte uppfyller de rättsliga kraven, måste dessa produkter avlägsnas från marknaden.
Slutligen kan jag notera att man i betänkandet stigmatiserar tredjeländer, i synnerhet Förenta staterna och Brasilien, för användandet av denna teknik. Jag anser att detta är olämpligt, eftersom vår egen vetenskapliga kommitté anser att bestrålade livsmedel är säkra.

Breyer (Verts/ALE)
Herr talman, kära kolleger! Först ber jag er att ha överseende med min röst, eftersom jag har snuva.
I och med detta betänkande debatterar vi på nytt omfånget och regleringen av bestrålningen av livsmedel i gemenskapen. I slutet av 1990-talet antogs efter lång debatt ett direktiv som endast tillåter bestrålning av torkade och smakberikade örtkryddor och kryddor i Europeiska unionen. Nu måste EU åter fatta beslut om man även i framtiden endast skall tillåta bestrålning av örtkryddor och kryddor, om denna lista skall utökas med ett fåtal livsmedel med problematiska hygieniska förutsättningar såsom grodlår och räkor eller om man skall tillåta livsmedel som är tillåtna i enskilda staters övergångsregler såsom potatis, fjäderfä, grönsaker, räkor, havsprodukter, grodlår eller äggviteämnen.
I sitt meddelande visar kommissionen - och det har kommissionären också just tydliggjort här - på dessa tre valmöjligheter och ställer därigenom oss från Europaparlamentets sida inför avgörandet att godkänna en av dem. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har här i sitt betänkande egentligen träffat ett motsägelsefullt avgörande. Jag tror att kommissionären i korthet gick in på detta. Å ena sidan krävs i punkt 3 att vi noterar kommissionens förslag att den nuvarande förteckningen kunde anses vara fullständig, och den åsikten förs fram, att ytterligare örtkryddor, kryddor och smakgivande ingredienser av vegetabiliskt ursprung endast får godkännas för bestrålning i EU om man på vetenskaplig väg kommit fram till att bestrålning av detta slag är ofarlig och effektiv. Samtidigt föreslår utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor i punkt 4 att åtskilliga mängder av bestrålade produkter skall kunna tas med på positivlistan om bestrålningstekniken kan förbättra säkerheten hos dessa livsmedel.
Detta tydliggör egentligen att vår inställning inte är klar, eftersom vi å ena sidan säger i punkt 3 att vi vill ha ett mycket restriktivt beslut, men i motsättning till detta i punkt 4 gör klart att vi är för ett beslut som tillåter en utökning av förteckningen. Helt klart är emellertid Europaparlamentet beträffande sin inställning, vilken kommer till uttryck i punkt 5 i betänkandet, nämligen att innan ett förslag till ändring av vilka livsmedel som skall uppföras på positivlistan kommer till stånd måste en grundlig undersökning göras för varje livsmedel med belägg för att alla villkor entydigt har uppfyllts, som gäller för att bestrålning skall kunna godkännas enligt bilaga I i direktivet från 1999.
Kommissionens meddelande gör helt klart, och kommissionären sade det ju nyss tydligt, att konsumenterna egentligen inte vill ha någon bestrålning av livsmedel, att till och med en majoritet hos livsmedelsindustrin avvisar bestrålning av livsmedel och förklarar den som överflödig. Även Eurotoc, ett oberoende konsumentinitiativ för sund näring - vi känner alla Eurotocs chefkockar - har gjort klart att bestrålning av livsmedel inte är förenligt med den föreställning man har om sin organisation, och inom några få dagar hade man också fått ett alldeles enormt gensvar på sin resolution för avvisande av bestrålning av livsmedel.
Jag tror att det därigenom blir tydligt att man med mycket kritiska ögon skall betrakta bestrålningsdirektivet som mycket motsägelsefullt. Ett måste vi ha klart för oss, nämligen att bestrålning egentligen bara har någon betydelse när det handlar om att dölja, att hemlighålla hygieniska förhållanden som i vår mening inte är godtagbara och som möjligtvis förespeglar konsumenterna en kvalitet som inte finns. Bara då har bestrålning betydelse, för om vi hade goda hygieniska förhållanden skulle produkterna också vara felfria, och vi skulle inte behöva någon bestrålning.
För det andra handlar det framför allt om att göra dem hållbara vid långa transportvägar. Detta blir framför allt tydligt exempelvis i fråga om räkor, som fraktas från Nordtyskland till Marocko för att skalas. Även detta - vi har ju just hört utskottet för regionalpolitik, transport och turism - måste naturligtvis ses mycket kritiskt ur ett miljövänligt trafikpolitiskt perspektiv, och vi har från utskottets sida ofta krävt att miljöpolitiken skall integreras på alla områden.
Därför kan jag som avslutning bara än en gång betona att de ställningstaganden som utskottet gjort i punkt 3 och 5 är mycket olika och att omröstningen i morgon kommer att visa om vi engagerar oss i konsumenternas och konsumentskyddets anda eller om vi även gör eftergifter åt industrin som de senaste veckorna har bedrivit en kraftig lobbyverksamhet. Jag tycker att vi alla borde bli medvetna om att man måste se bestrålning med mycket kritiska ögon, att även vissa risker kan vara förbundna med den, fastän vi i dag kanske inte känner till alla dessa risker, och att konsumenterna avvisar den. Jag hoppas att vi i morgon fattar ett beslut i konsumentskyddets anda, så att kommissionen och rådet kan ta upp sitt arbete, och att vi även gör det motsägelsefulla betänkandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor något klarare och kommer fram till ett entydigt ställningstagande som då också kan ligga till grund för det vidare arbetet i rådet och kommissionen.

Grossetête (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag har alltid ansett att hälsoskyddet och konsumentskyddet borde vara viktigare än alla andra skäl. Men respekten för försiktighetsprincipen innebär inte för den sakens skull att alla tekniska framsteg hindras i fråga om behandlingen av livsmedel.
När det gäller joniserande strålning av livsmedel betonas det i Europeiska kommissionens meddelande - och jag är noga med att precisera att det i detta fall verkligen gäller ett meddelande och inte en lagstiftningstext - att forskarna anser att bestrålning av livsmedel inte medför någon som helst fara för konsumenternas hälsa om den används inom ramen för goda tillverkningsmetoder. Bestrålning bör för den sakens skull naturligtvis inte användas för att kompensera en bristande hygien.
Det förslag till betänkande som Breyer lade fram för oss i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor i september 2002 framstod som särskilt nedslående. Det är viktigt att undvika den sammanblandning som vissa av mina kolleger gör. Det som ifrågasätts här är innehållet i min kollega Breyers betänkande och inte kommissionens meddelande. Jag vill dock absolut säga till Breyer att jag inte utsatts för några som helst påtryckningar.
Efter att merparten av mina ändringsförslag och ändringsförslagen från min kollega John Bowis antagits, godkändes detta betänkande enhälligt i parlamentsutskottet. Min grupp ansåg faktiskt att en jämvikt hade uppnåtts och att detta betänkande kunde godkännas i sitt befintliga skick, även om vissa punkter som var särskilt agitatoriska fortfarande fanns kvar. Punkt 14 tillför sålunda praktiskt taget ingenting till betänkandet: ?[det] bör vara en skyldighet för livsmedelstillverkare och livsmedelsförädlare för att undvika risker för arbetstagarna, människors hälsa och miljön?, säger vår kollega från De gröna. Hur tror ni att vi skall kunna vara trovärdiga gentemot konsumenterna om vi begränsar oss till denna typ av formulering?
Vi måste arbeta och fatta konkreta beslut som effektivt stärker konsumenternas säkerhet. Det är i denna anda som jag lade fram de ändringsförslag som antogs i utskottet, och vilkas syfte är att stärka kontrollerna för att undvika att produkter som bestrålats olagligt kan föras in på marknaden. I gengäld tycker jag att det verkar rimligt när bestrålning visar sig användbart för att förstöra mikroorganismer eller insekter som finns i vissa typer av livsmedel att inte stänga dörren för denna behandlingsmetod.
Jag delar för övrigt inte föredragandens ståndpunkter om transporten av varor. Jag tycker att det verkar användbart att i dag kunna importera och exportera produkter som inte kunde importeras och exporteras tidigare. Det är fallet med kryddor som kan transporteras mycket långa sträckor. Och jag förstår inte på vilket sätt en längre konserveringsperiod för livsmedel äventyrar den hållbara utveckling som vi alla eftersträvar.
Slutligen skulle jag, herr talman, kära kolleger, vilja ta detta tillfälle i akt för att göra en allmän kommentar. Jag anser att det är helt och hållet beklagligt att vårt parlament uttalar sig och utarbetar ett betänkande om minsta lilla meddelande från Europeiska kommissionen. Denna typ av förfarande var användbart på den tid då vi enbart rådfrågades. Men i dag vore det mer effektivt och mer logiskt om vi koncentrerade oss på vårt lagstiftningsarbete. Vi skulle vinna i respektabilitet på det, det skulle minska vår späckade föredragningslista, vi skulle kunna ägna mer tid åt lagstiftningsförfarandena och slutligen undvika att göra kommissionens arbete genom att fastställa vår ståndpunkt i fråga om ett ärende innan vi ens har fått ett förslag från kommissionen. Jag skall inte uppehålla mig längre vid detta ärende, som enligt min åsikt egentligen varken behöver nya ändringsförslag eller måste diskuteras igen vid ett parlamentssammanträde. Jag anser att det är ovärdigt för de debatter som vi borde föra i vår kammare att ägna flera minuter åt ett betänkande om ett meddelande från kommissionen, och detta för enbart tre ändringsförslag som lagts fram i kammaren.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Min grupp har intagit en tämligen annorlunda ståndpunkt än den som den sista talaren framhöll. Vi anser att det är rätt att parlamentet skall rådfrågas. Vi anser att det inom ett antal omtvistade områden - till exempel i fråga om riskerna med icke-joniserad strålning - inte finns tillräckliga vetenskapliga bevis för att vi skall låta saken passera.
Även min grupp kommer att stödja ändringsförslaget att stryka punkt 4, vilket andra kolleger och jag själv har undertecknat på socialistgruppens vägnar. Varför gör vi det? Inte på grund av att vi ovillkorligen är oense med den vetenskapliga kommittén angående frågan huruvida bestrålning av livsmedel är riskfritt, utan på grund av att det inte är hela sanningen. Frågan är varför detta sker? Är det verkligen till förmån för konsumenten? Är det något som konsumenterna har efterfrågat? Om så vore fallet skulle det inte förekomma så många företeelser av illegal och dold bestrålning som för närvarande råder, särskilt i mitt eget hemland. Det här har genomförts för att man inte vill att konsumenterna skall få vetskap om detta. Man vill i synnerhet inte att människor skall känna till och fundera kring handeln, där man från konsumenttillfredsställande synpunkt är mycket mer intresserad av lägre kostnader än av slutprodukten. Breyer hänvisade till räkor som förs från en marknad till en annan, som skalas på en kontinent och som återförs till en annan. Det här beror inte på säkerhetsintressen eller på produktens attraktivitet: det handlar helt och hållet om den vinst som förs in i affärsverksamheten.
Mot bakgrund av de alternativ som kommissionen presenterat anser vi liksom föredraganden att listan inte borde utvidgas ytterligare i det här skedet. Bevisbördan fortsätter att ligga hos dem som önskar göra detta. Man har ännu inte skaffat fram tillräckliga bevis.

Paulsen (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär! Jag är gammal nog att minnas den våldsamma debatt om bestrålade livsmedel som rasade över Europa för 15-20 år sedan. Den hade mycket stor likhet med den GMO-debatt som vi har i dag. Det är ett faktum att en enig vetenskaplig opinion, WHO och FAO säger att bestrålning i sig är helt ofarlig. Därför kan man säga att skälen I och J i detta betänkande är ganska missvisande. Tekniken är förmodligen bra för de delar av världen, där matsäkerhet helt enkelt betyder att man har något att äta.
Efter att ha sagt detta vill jag emellertid också med skärpa säga att det i dagens Europa inte finns något som helst skäl att bestråla någonting annat än just kryddor. Det finns det dock goda skäl att göra, eftersom andra metoder att sterilisera kryddor är ännu mer olämpliga ur hälso- och miljösynpunkt. I övriga fall är det onödigt att använda denna teknik i en världsdel och i ett system där vi jobbar stenhårt för att skapa en hög säkerhetsnivå i hela livsmedelskedjan. Om vi håller en tillräckligt hög hygien, tillämpar god produktionspraxis och håller kyl- och fryskedjan intakt, har vi inget bruk för en teknik som kan - jag säger inte att den alltid gör det - missbrukas för att dölja bristande hygien eller för att dölja brister i kylkedjan etc. Det är en aning för svårt att kontrollera detta. Naturligtvis kan vi säga att denna behandling är OK, om det bara framgår i form av märkning, men jag tycker att riskerna för missbruk av denna teknik är alltför stor. Jag anser inte att den är farlig, men jag tycker att den är högst olämplig för oss.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Herr talman! Precis som föregående talare, anser jag att det inte finns några hållbara argument för att tillåta bestrålning av andra livsmedel än kryddor. I stället är det snarare så att man i flera medlemsländer borde skärpa kontrollen av bestrålning av livsmedel som inte skall få bestrålas.
Vi vill skärpa upp betänkandet genom att anta ändringsförslagen 2 och 3 och därmed göra detta till parlamentets ståndpunkt.
Det finns en uppenbar risk att bestrålningen används för att dölja dålig hygienisk hantering eller dölja det faktum att livsmedel är för gamla för att egentligen få säljas. Vi har ingen anledning att tillåta metoder som möjliggör detta. Det är också ett faktum att livsmedel, om de bestrålas för att hålla längre, riskerar att tappa i näringsvärde och då alltså blir sämre livsmedel för konsumenterna. Jag menar att konsumenterna då på sätt och vis luras att köpa något som inte har samma kvalitet.
Detta handlar delvis också om vilken sorts jordbruks- och livsmedelspolitik vi skall ha. Skall vi ha extrem stordrift, med långa hållbarhetstider och mycket långa transporter? Eller skall vi bygga en jordbruks- och livsmedelspolitik, grundad på att det mesta lokalproduceras samt levereras och konsumeras inom rimlig tid? Vi förespråkar det senare alternativet!

Blokland (EDD).
Färska livsmedel och säkra livsmedel visar sig inte alltid gå hand i hand.
Varje år avlider många människor till följd av förgiftning av salmonella och campylobacter i exempelvis kyckling. Dessa bakterier kan bekämpas med kemikalier, såsom det giftiga metylbromid. En stor nackdel med denna metod är att en del av dessa giftiga ämnen blir kvar i livsmedlet. Livsmedelsbestrålning är ett bra alternativ för att döda mikroorganismerna och på det sättet förhindra matförgiftning.
Om vi vill äta färska produkter kan vi inte först värmebehandla dem. För att motverka förruttnelse hos grönsaker, frukt och spannmålsprodukter kan vi däremot bestråla. Det ger alltså stora fördelar för att hålla produkter färska. Man kan dock inte säga att denna sorts livsmedel bestrålas för att med orätt ge det ett bättre utseende eller för att dölja brister. De eventuella skadliga ämnen som redan har producerats av mikroorganismerna kan inte avlägsnas med bestrålning. De hygieniska och sanitära föreskrifterna bör alltså fortsätta att tillämpas vid produktions- och odlingsseder.
Men hur kan vi nu veta att dessa färska produkter också är säkra? För det första vet man av erfarenhet att man i länder såväl inom som utanför Europeiska unionen i hög grad tillämpar livsmedelsbestrålning. Dessutom bekräftas säkerheten hos bestrålat livsmedel av en femtio år lång forskningstradition inom bland annat Världshälsoorganisationen och Internationella atomenergiorganet. Livsmedelsbestrålning leder till bildande av nya ämnen, på samma sätt som när man kokar livsmedel. Det är enbart i fråga om bestrålning av fetter som man inte är helt säker på om detta skulle kunna ha negativa effekter på hälsan. Det måste undersökas ytterligare.
Utifrån ovannämnda fakta drar jag slutsatsen att det finns ett tekniskt behov, att det inte utgör någon fara för folkhälsan, att det är av nytta för konsumenten och att livsmedelsbestrålning inte är något alternativ till de hygieniska föreskrifterna. Härigenom uppfylls de fyra villkor som fastställdes i ramdirektivet 1999. Jag vill därför lämna utrymme för tillfogande av bland annat grönsaker, frukt och spannmålsprodukter på positivlistan.
I utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har resolutionen förbättrats genom ändringsförslag. Jag har emellertid också en kommentar vad gäller märkning. Märkningen får inte vara sådan att den blir ett tecken för fara eller ett varningstecken. Om det har bevisats att dessa produkter är säkra är det inte aktuellt med en varning. Detta skulle bara med orätt ge konsumenten intrycket av att det ändå är något fel med dem. För att förhindra förvirring räcker det med att nämna att denna produkt av hygieniska skäl har bestrålats. Precis som man på ett mjölkpaket informerar om att mjölken har värmts upp till en viss temperatur för att de skadliga bakterierna skall dödas.
Till sist, herr talman, vill jag säga att livsmedelsbestrålning är nödvändigt i vissa fall för att kunna låta färska livsmedel och säkra livsmedel gå hand i hand. Låt oss därför inte tillbakavisa livsmedelsbestrålningen, utan stödja den.

De Roo (Verts/ALE).
Undine Bloch von Blottnitz var för fem år sedan föredragande om livsmedelsbestrålning. Då ville Europeiska kommissionen snabbt fortsätta och bestråla livsmedel av många fler sorter än enbart kryddor. Nu vill man diskutera det först; det är en fördel. Det finns olika regimer i de femton länderna. I mitt eget land, Nederländerna, bestrålas potatis, men jag har ännu aldrig sett detta nämnas på någon märkning. Härvidlag tillämpas inte den europeiska lagen på rätt sätt. Bestrålning är inte nödvändig. Det finns många alternativ. Om man skulle tillämpa ärlig märkning skulle konsumenterna inte köpa dessa varor. Det är också orsaken till att det förekommer bedrägeri i detta sammanhang. Cyklobutanoner är ett ämne som alltid kan urskiljas i livsmedel som har bestrålats. Man skulle alltså mycket väl kunna utföra märkning, för detta ämne är alltid påvisbart. Detta är bestrålningsindustrins akilleshäl, för konsumenterna vill inte ha bestrålat livsmedel. Om man skulle informera ärligt skulle den här industrin långsamt dö ut.

Bowis (PPE-DE).
Herr talman! Jag tyckte tämligen bra om kommissionärens inledning av denna fråga. Jag anser att han har rätt, bortsett från ett undantag: han feltolkade punkt 3. Den är inte så negativ som han antyder. Breyers ursprungliga text, där man ?välkomnar kommissionens förslag att den nuvarande förteckningen kunde anses vara fullständig?, har nu blivit ?noterar kommissionens förslag att den nuvarande listan kunde anses vara fullständig?. Det är en relativt väsentlig ändring. Ni bör betrakta alla de ändringar som gjordes i utskottet. När allt kommer omkring har livsmedel behandlats med joniserad strålning i närmare 50 år, vilket föredraganden med rätta påpekade. I mitt hemland, Förenade kungariket, gäller det produkter såsom grönsaker, frukt, spannmål, fjäderfän, fisk, skaldjur - men inte alltför många grodlår! Alla dessa produkter har i viss utsträckning behandlats på detta sätt. Olika länder har olika listor. Vår gemensamma ståndpunkt är att detta inte får utgöra någon hälsorisk, att det är till nytta för konsumenterna och att produkterna är märkta. Om det finns ett behov och om det är säkert, så varför inte? Det är utskottets gängse uppfattning.
Nåväl, detta förfarande är säkert. Det anser Världshälsoorganisationen. Det anser EU:s vetenskapliga kommitté för livsmedel, och det utgör därför, i sig självt, ett element av konsumentskydd. Det finns till exempel inom sjukhusen ett behov av att skydda vissa mycket känsliga patienters livsmedel från farliga bakterier. Joniserad strålning kan skydda livsmedel från smitta. Vad den inte kan göra är att avlägsna smitta eller rötangrepp i livsmedel.
Kommissionen har lagt fram ett fullständigt resonabelt meddelande - ett diskussionsunderlag - med dess alternativ från den nuvarande EU-listan plus räkor och grodlår, medlemsstaternas innevarande mer vittomfattande lista, eller enbart EU:s nuvarande lista. Jag förmodar att svaret finns någonstans i närheten av det första och det andra alternativet, men i det här skedet håller vi inte på att behandla ett lagstiftningsförslag. Kommissionen är i en lyssnande fas. Vi behöver överväga detta lugnt och sansat. Det är tusentals mil från den ragnaröksstämning som vi kunde erfara i det ursprungliga betänkandet med ett spektrum av risker, såsom de långa resorna, vilka i själva verket är till fördel för utvecklingsländerna i exporten av deras varor. Bilden av att radioaktiva källor skulle vålla säkerhets- och trygghetsrisker genom terroristers förvärvande av radioaktivt material för att utveckla smutsiga bomber har uteslutits i utskottets ståndpunkt. Vi väntar på något som är aningen mer genomtänkt.
I sin ursprungliga utformning liknade betänkandet mer en beskrivning av den merovingiska dynastin, som despotism ansatt av förtal. Verkligheten är den att vi har en process som är säker om den nyttjas på rätt sätt. Den kan medföra fördelar, och den bör noggrant övervägas genom korrekt riskbedömning och riskhantering, men utan att sprida panik.
Ändringsförslagen som har lagts fram av Grossetête och mig själv, och som stöddes av utskottet, återför detta betänkande till den punkt som kommissionen torde föredra.

Schnellhardt (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar kommissionen för dess klara framställning av läget i fråga om behandling av livsmedel med joniserande strålning i Europeiska unionen. Jag tackar även kommissionären för de klara ord som han här har delgivit oss om detta problem.
Vid utarbetandet av direktivet befarade vi ju redan 1999 att kommissionen inte skulle lyckas med att till den 31 december 2000 lägga fram en omfångsrik positivlista. Vad har hänt? Nu är det snart den 31 december 2002, och vi diskuterar inte om listan skall antas, utan vi upprepar våra diskussioner från tiden före direktivets utarbetande.
Jag anser att det inte får vara på det sättet och att vi inte kan finna oss i det. I sitt meddelande konstaterar kommissionen att FAO och WHO betraktar det som vetenskapligt bevisat att en behandling är ofarlig för konsumenten. WHO uppmanar till och med till ökad användning, eftersom en användning av dessa metoder i stället minskar farorna för konsumenten. Vetenskapliga kommittén för livsmedel konstaterar när det gäller 17 slag av produkter att en behandling med joniserande strålning är ofarlig, och bland dessa 17 återfinns alla produkter som hittills har behandlats i länder inom Europeiska unionen. Inte heller överskrids inom Europeiska unionen i något fall den kritiska dosen enligt kommittén.
I meddelandet konstateras att de viktigaste förutsättningarna för behandling med joniserande strålning - godkännande, märkning och kontroll - föreligger och att metoderna att påvisa bestrålning har validerats, alltså att de finns. Jag tål snart inte att höra att man i detta sammanhang ständigt hävdar att det går att fuska med detta, att bedrägeri är möjligt och så vidare. Vi har de metoder som krävs för att påvisa bestrålning. Vi kan bevisa om produkterna har behandlats, illegalt eller legalt. Varför skall vi då ständigt upprepa denna diskussion?
Alla förutsättningar finns alltså för utarbetandet av en positivlista och för en behandling i kommissionen. Men kommissionen tvekar. Skäl till detta visar sig i den enkät som kommissionen har genomfört. Där konstateras till exempel att livsmedelsproducenterna inte vill ha denna behandling. Men varför vill de inte ha den? De säger mycket tydligt i meddelandet att de är rädda för att deras produkter skall bojkottas, eftersom en ideologi som bortser från alla vetenskapliga rön har brett ut sig inom Europeiska unionen, inom ramen för denna diskussion, och som helt enkelt inte godkänner vad som hittills har utarbetats och lagts fram. Och återigen börjar vi diskutera och klaga över hur fruktansvärda dessa händelser ändå är.
Sedan åberopar man hygienen som argument. Jag var med och utarbetade direktivet om de hygieniska krav som skall gälla vid hantering av färskt kött. Jag vore den siste som här skulle vilja göra eftergifter. Men vi har i föreliggande bearbetning av direktivet om livsmedelshygien talat om HACCP-systemet. Vi ser alldeles klart att detta inte går överallt, att vi även måste använda andra metoder för att göra produkterna säkrare för konsumenterna. Därtill tjänar detta förfarande. Det går bara om kommissionen mycket snabbt utarbetar positivlistan, men inte bara i den form som man nu föreslår. Det är tvärtom nödvändigt att ändra på situationen i Europeiska unionen. Vi kan inte kosta på oss att ständigt bära med oss denna ideologiska barlast.

Talmannen.
Tack så mycket, herr Schnellhardt.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0386/2002) av Langenhagen för budgetkontrollutskottet om revisionsrättens särskilda rapport nr 2/2002 om gemenskapens åtgärdsprogram Sokrates och Ungdom för Europa (RCC0002/2002 - C5-0257/2002 - 2002/2125(COS)).

Langenhagen (PPE-DE)
Herr talman! Det var inget som skedde automatiskt att detta parlament beslutade sig för att här och i dag debattera gemenskapens åtgärdsprogram Sokrates och Ungdom för Europa.
Enligt vår nya arbetsordning behöver nämligen ett ämne som enhälligt godkänns av ett utskott inte längre diskuteras i plenum, och budgetkontrollutskottet har enhälligt och positivt antagit mitt betänkande. Jag var ändå av den uppfattningen att det i fråga om Sokrates och Ungdom för Europa handlar om ett överordnat och europapolitiskt vittomfattande och relevant ämne som måste presenteras för den stora allmänheten, för denna allmänhet har i hanteringen av detta drabbats av diverse magsmärtor och en hel del huvudvärk. Dessa smärtor har slutligen hamnat hos Europeiska revisionsrätten som i sin särskilda rapport har upptäckt en rad allvarliga svagheter.
Revisionsrätten bekräftar att medel delvis inte har använts i överensstämmelse med andan i programmens målbeskrivningar eller att målen inte har klart definierats. I samband med vissa projekt har en lämplig förfinansiering saknats, vilket avsevärt har försvårat eller till och med omöjliggjort projektledarnas och projektdeltagarnas arbete.
Inte utan orsak vänder allt fler skolor och universitet och andra dessa program ryggen. Det kan jag förstå. Dessutom står de oproportionerligt höga förvaltningskostnaderna och den omständliga förvaltningsproceduren inte i någon relation till den nytta de för med sig. Det får inte vara så att de medel som ställts till förfogande helt enkelt fastnar i förvaltningsapparatens maskineri i stället för att hamna hos dem för vilka de egentligen är avsedda.
Likaså har det funnits anledning att anmärka på förseningar vid utbetalning av bidragen, brister i samordningen totalt sett och frånvaro av äkta kontroll- och utvärderingsstrukturer, framför allt beroende på programmens komplexitet.
Och vad man verkligen inte kan förstå är varför kommissionen skulle behöva försena underlaget till utvärderingsrapporten. Detta förorsakade en motsvarande försening av den efterföljande rapporten från revisionsrätten. Detta är egentligen oförlåtligt, särskilt som det här handlade om en bedömning av en rapport från 1995 till 1999 och vi i dag, nästan fyra år senare, skriver år 2003.
Vi var 1999 beredda att i direkt anslutning till det första anta ett andra numera sexårigt program från 2000 till 2006 utan att i tid ha utvärderat det föregående. Likväl är mitt betänkande mycket positivt gentemot den särskilda rapporten och programmen Sokrates och Ungdom för Europa. För mig råder inget tvivel om att dessa program är viktiga för det transnationella samarbetet i det förenade Europa och rentav utgör en nödvändighet och ett komplement på bildningsväsendets område.
Men icke bara detta, även Europas medborgare - när allt kommer omkring är det ju om dessa det handlar, vare sig de är studenter eller yrkesverksamma ungdomar - kommer allt närmare varandra, för genom meningsutbytet, den så kallade aktiva dialogen och den målinriktade förmedlingen av kunskap om europeiska sammanhang, främjas en ömsesidig, social, europapolitisk och ekonomisk gemensam förståelse, och en ökad europeisk integration underlättas.
I femårsprogrammet från 1995 till 1999 anslogs medel till ett belopp av 920 miljoner euro för Sokrates och 126 miljoner euro för Ungdom för Europa - tämligen ansenliga summor. I det därpå följande programmet 2000 till 2006 fördubblades beloppen. Det är beaktansvärt. Med tanke på att vi nu står inför utvidgningen har uppgiften att ha Europas ungdom och dess bildning i åtanke inte blivit mindre utan större.
Därför kräver jag att de så kallade tekniska byråerna nu äntligen ersätts av inrättningar med allmän rättsstatus, att vi garanterar en klar kompetensavgränsning mellan kommissionen och nationella inrättningar för att även undanröja skillnaderna mellan de enskilda medlemsstaterna. De nationella inrättningarna måste utrustas med tillräckliga personella, materiella och finansiella medel för att också kunna fullgöra de uppgifter som anförtrotts dem.
För vi är dock överens: en god utbildning utgör grunden till ekonomisk framgång i framtiden och Europas konkurrensförmåga i världen. De särskilda åtgärder som nämns i betänkandet för att avhjälpa problemen utgör ett steg i rätt riktning och kommer att resultera i att programmen Sokrates och Ungdom för Europa i framtiden kommer att präglas av större effektivitet, öppenhet och entusiasm.

Vitorino
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter, fru föredragande! I det betänkande som Langenhagen utarbetat, och som antogs enhälligt vid budgetkontrollutskottets senaste sammanträde, upprepas till stor del den huvudsakliga kritik som gavs i Europeiska revisionsrättens särskilda rapport om vissa brister i utformningen eller förvaltningen av programmen. Det handlar särskilt om användningen av en byrå för tekniskt stöd, och på ett otillräckligt definierat sätt, användningen av nationella kontor, samt förseningar och brister i genomförandet.
Liksom kommissionen anger i sitt svar till revisionsrätten har den redan infört förbättringar i fråga om genomförandet av de nya programmen Sokrates och Ungdom för Europa, som från och med år 2000 har efterträtt de program som revisionsrätten granskat. Det är särskilt fallet med förbindelserna med de nationella kontoren för förvaltningen av programmens decentraliserade delar, eller dess avsikt att så snart som möjligt gå i den riktning som revisionsrätten påvisat, det vill säga avskaffa den tillfälliga byrån för tekniskt stöd så snart som kommissionen kommer att kunna tillgå ett verkställande kontor för utbildningsprogrammet.
När det gäller förbättringen av förvaltningen av programmens decentraliserade delar fastställs kommissionens och de nationella myndigheternas ansvar gentemot de nationella kontoren och mottagarna i de beslut som kommissionen antog i tillämpliga delar år 2000 för vart och ett av programmen. I dessa beslut preciseras även i en bilaga vilka uppgifter som kontoren skall fullgöra. Dessutom har avtalsklausulerna mellan kommissionen och de nationella kontoren förtydligats och förenklats.
När det gäller kontrollen av de nationella kontoren föreskrivs det i de beslut som kommissionen antog år 2000 att ministerierna fastställer kontroll- och granskningssystemen för kontorens funktion, däribland deras förvaltning av de decentraliserade åtgärderna. Kommissionen genomför, inom ramen för de kontraktsenliga förhållandena med de nationella kontoren, kontroller och granskningar såväl i fråga om deras funktion som de finansierade projekten. Den kontroll som kommissionens tjänsteenheter genomför hos de nationella kontoren och det regelbundna informationsutbytet mellan de nationella myndigheterna och kommissionen möjliggör en förstärkt uppföljning av genomförandet av kontorens decentraliserade åtgärder. Kontorens avräkningar styrks av godkända organ innan de inlämnas till kommissionen.
Framsteg har även genomförts när det gäller förvaltningen av de centraliserade åtgärderna. Vissa uppgifter, som ibland faller under statlig behörighet, som tidigare låg hos byrån för tekniskt stöd, har internaliserats, i väntan på att kommissionen skall kunna tillgå ett verkställande kontor. Det förberedande arbetet för inrättandet av kontoret har inletts, och kontoret bör vara verksamt år 2004 med syftet att överta de uppgifter som för närvarande genomförs av den tillfälliga byrån för tekniskt stöd, liksom vissa förvaltningsuppgifter som i dag utförs av kommissionen. På Langenhagens begäran har olika dokument som vittnar om dessa framsteg överlämnats till henne efter att hon sammanställt sitt förslag till betänkande.
Trots vissa brister i programmens utformning eller förvaltning under perioden 1995-1999 är det lämpligt att betona att revisionsrätten erkänner det europeiska mervärdet hos dessa program, eftersom den även inledningsvis anger att dessa två program har bidragit till att stärka samarbetet mellan unionens universitet och de andra deltagarländerna och har möjliggjort mångkulturella utbyten till förmån för ungdomar, och att de sammanfattningsvis har haft en obestridlig inverkan på unga och studenter.
Kommissionen kommer slutligen i högsta grad att beakta yttrandet från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, i vilket man betonar den vikt som utskottet kommer att fästa vid delutvärderingen av de två nya programmen för perioden 2000-2006, och förenklingen av den nya generationen efter 2006, så att man kan garantera att den mest effektiva förvaltningen samt förenklade förfaranden genomförs, särskilt för beviljandet av mindre stipendier.

Bösch (PSE).
Herr talman! Jag skulle för den socialistiska gruppens räkning vilja gratulera föredraganden hjärtligt, framför allt också på grund av hennes mycket kritiska påpekanden. Och för att inga sagor skall uppstå om vad som har hänt sedan 2000 skulle jag bara vilja påminna herr kommissionären - jag vet att han inte nödvändigtvis är ansvarig för området - om att vi till den 6 december detta år på detta område, dvs. i de program som tillhör B31, Utbildning och ungdom, hade eftersläpningar på 500 miljoner euro, herr kommissionär. 500 miljoner euro! Och jag skulle vilja säga er vad det betyder om vi här gör alltför långsamma, oförsvarligt långsamma, utbetalningar. Därigenom utövas klasspolitik. De första som då nämligen inte längre kan delta i program som är mycket värdefulla för Europa är studenter som kommer från fattigare förhållanden. Detta måste jag som företrädare för den socialistiska gruppen påpeka: det rör sig inte bara om några byråkratiska svårigheter som råkar uppstå, utan här förmenas människor i själva verket mottagarstatus. Och detta har vi uttryckligen inte önskat.
Herr kommissionär! Vi kommer att hålla ett öga på detta, och jag hoppas också att vår föredragande vid nästa års revision med tanke på framtiden tittar noga på hur utbetalningsrutinerna och förseningarna ser ut inom detta program. För annars blir det kapplöpning om pengarna, och den som kommer sist får sämst utdelning. I detta fall blir det de vilkas föräldrar har en något lägre inkomst som drabbas, och gentemot dem känner vi oss särskilt förpliktade.

Casaca (PSE).
Herr talman! Jag vill också ansluta mig till min kollega Herbert Böschs gratulationer till innehållet i vår kollega Brigitte Langenhagens betänkande och säga att frågan om förenkling av och öppenhet i dessa program - och detta kan konstateras i revisionsrättens rapport - är den allra viktigaste och avgörande frågan för dess framgång. Jag tror att innan vi går in i en process för att inrätta nya byråer, och jag tror att just nu är några tiotal byråer påtänkta för att leda program som inte skiljer sig så mycket från detta, så borde vi noggrant diskutera vilka problem det är vi vill lösa, om en byrå verkligen kommer att vara annorlunda och lösa problemen när det gäller de frågor som vetenskaps- och teknikkontoren inte har lyckats lösa.
Jag tror att det mer än att tänka på byråer är viktigare att diskutera hur vi skall göra allt detta material mycket enklare, mer tillgängligt och standardiserat i alla medlemsstaterna så att alla processer kan genomföras snabbare, såväl när det gäller betalningar, vilket här har tagits upp av vår kollega Herbert Bösch, som när det gäller frågan om uppfattningen av själva programmet. Och det är denna inbjudan till reflektion som jag ville göra här, speciellt till kommissionen.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga i morgon kl. 11.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 20.20.)

