Val av Europaparlamentets vice talmän
Talmannen
Jag skulle vilja ta tillfället i akt och meddela er resultatet av vår omröstning i går om vice talmän. Som ni vet valde vi de vice talmännen med acklamation och höll därefter en omröstning för att fastställa rangordningen. Antalet röstande ledamöter var 554, antalet blanka eller ogiltiga röster 9, de avgivna rösterna 545. Rösterna avgavs enligt följande:
Martin: 300 röster.
(Applåder)
Gratulerar, David.
Dimitrakopoulos: 240 röster.
(Applåder)
Cederschiöld: 230 röster.
(Applåder)
Imbeni: 226 röster.
(Applåder)
Vidal-Quadras Roca: 215 röster.
(Applåder)
Podestà: 203 röster.
(Applåder)
Friedrich: 200 röster.
(Applåder)
Lalumière: 191 röster.
(Applåder)
Colom i Naval: 168 röster.
(Applåder)
Pacheco Pereira: 164 röster.
(Applåder)
Provan: 162 röster.
(Applåder)
Schmid, Gerhard: 151 röster.
(Applåder)
Onesta: 148 röster.
(Applåder)
Puerta: 120 röster.
Jag gratulerar alla dessa kolleger. I enlighet med artikel 15.2 bestäms vice talmännens rangordning av det antal röster de har fått. Ordförandena för Europeiska gemenskapernas institutioner kommer att underrättas om det nya presidiets sammansättning.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är justering av protokollen från sammanträdena måndagen den 17 december 2001, måndagen den 14 januari 2002 och tisdagen den 15 januari 2002. Protokollet har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Rovsing
Herr talman! Jag anser att det finns ett översättningsfel i den danska texten, eftersom det under punkt 7, " Avslutande av sammanträdet" , står att: " Ålderspresidenten avslutade sammanträdet kl. 19.30" . Jag vill dra mig till minnes att det var ni herr talman som avslutade sammanträdet, och det är också vad som står i den franska versionen.

Talmannen
Tack, herr Rovsing, för att ni bevakar mina intressen så snart. Douze points! Vi kommer att rätta till det i protokollet. Finns det fler synpunkter?
(Protokollen från de föregående sammanträdena justerades.)   

Maij-Weggen
Herr talman! Jag har en sak jag vill ta upp. Den 19 december, precis före jul, utsattes jag för ett rån alldeles intill vårt parlament i Bryssel. Jag stannade med min bil för rött ljus, mina rutor slogs in och allt stals ur min bil. Jag skall bespara er närmare detaljer, men jag har hört att samma typ av överfall sedan skett i flera andra bilar, förra veckan också. Min fråga är: kan de nyvalda kvestorerna reda ut vilka rån och överfall som inträffat runt om Europaparlamentet i Bryssel det senaste året och träda i aktion hos polisen så att den vidtar lämpliga åtgärder. Jag kan nämligen försäkra er om att det inte är roligt att vara med om något sådant.

Talmannen
Fru Maij-Weggen! Det möter uppenbarligen kammarens gillande. Vi kommer att göra det.

Arbetsplan
Talmannen
Det slutliga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen vid sammanträdet torsdagen den 10 januari i enlighet med artikel 110 har delats ut.
Inga ändringar av arbetsplanen för denna sammanträdesperiod har föreslagits.
(Arbetsplanen för den innevarande sammanträdesperioden fastställdes.)   

Lynne
Herr talman! En ordningsfråga. Mot bakgrund av det ändringsförslag som lades fram av Davies och mig själv i slutet av förra året till betänkandet om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och som antogs av parlamentet, i vilket vi uppmanade EU att uppträda som en ärlig mäklare mellan Indien och Pakistan i konflikten i Kashmir, skulle vi kunna få ett uttalande av rådet eller få ställa en muntlig fråga om situationen under nästa sammanträdesperiod? Denna konflikt är mer än 50 år gammal; FN:s resolutioner har inte följts, och eftersom de båda länderna nu är kärnvapenmakter, är det mycket viktigt att vi löser denna konflikt. Jag ber EU att vara förutseende och erbjuda sina tjänster som medlare, eftersom inget annat organ tycks göra det.

Talmannen
Fru Lynne! Det var en ovanlig ordningsfråga, men jag noterar det ni säger. Jag skulle vilja be er se till att frågan tas upp av ordföranden i Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp vid nästa sammanträde för talmanskonferensen, som är det rätta forumet för att försöka föra upp ärendet på föredragningslistan.

Corrie
Herr talman! En ordningsfråga. Kammaren känner säkerligen till att en ung kvinna i förra veckan i Nigeria dömdes till döden för äktenskapsbrott. Hon skulle stenas till döds, efter att ha grävts ned i marken. Efter en skrivelse från Fontaine, ett antal ledamöter i denna kammare och från mig själv, i egenskap av medordförande i den gemensamma parlamentariska församlingen AVS-EU, verkställdes inte dödsdomen, och den kan överklagas inom två månader. Jag är likväl bestört över att behöva berätta för er att ett nytt fall har dykt upp: en 18-åring kommer att föras till domstol på måndag, även hon åtalad för äktenskapsbrott, och dömas till döden, åter genom stening.
Jag hoppas verkligen att denna kammare, och varje ledamot i den, kommer att stödja en skrivelse från er till Nigeria i förhoppningen om att sådana domar kommer att upphöra i framtiden, så att den barbariska metoden att döda någon enligt Sharia-lag tas upp med den nigerianska regeringen och den senare övertalas att se till att detta aldrig inträffar igen.
(Applåder)

Talmannen
Herr Corrie! Det är uppenbart vilken uppföljning som krävs, och jag skall skriva till Nigeria. Jag kommer att vidarebefordra skrivelsen till er och kollegerna.

Thors
Herr talman! I går visade ni att ni har ett sinne för historia, och det får mig att vilja ställa en fråga om den europeiska skolportalen som stöds av EU-kommissionen.
Förra veckan öppnades en sådan webbsida där man hänvisar till en sovjetisk historiebok från 1982 enligt vilken Finland skulle ha inlett vinterkriget. Vi vet alla att vinterkriget inleddes med skotten i Mainila som var en iscensättning av Stalin, och det är upprörande att den europeiska skolportalen innehåller denna typ av fel. Det sårar min nationalkänsla och min historiekänsla. Kommissionen har lovat att utreda saken, men jag ber att också parlamentets instanser undersöker frågan. Det är upprörande att europeiska skolor tillåter så dålig kvalitet på sina webbsidor som finns tillgängliga över skolportalen.

Talmannen
Tack, fru Thors! Vi kommer att undersöka saken och meddela oss med er.

Korakas
Herr talman! Jag skulle vilja informera er och kammaren om att de utomordentligt svåra väderförhållanden som drabbade Grekland i december och som alltjämt fortsätter i vissa områden, med långvarig kyla, i många fall under -24 grader Celsius, har åstadkommit enorma skador. Det kalla vädret har förstört flera miljoner träd, det har förstört odlingen av oliver och citrusfrukter, och i många fall rör det sig om en hundraprocentig förstörelse. Vår grupps ordförande, Wurtz, har redan skickat en skrivelse till kommissionsordföranden Prodi.
Först vill jag gratulera er till att ni blivit vald, men sedan skulle jag vilja be er att ni som er första insats vädjar om ersättning till de grekiska jordbrukarna, vilka, som ni vet, har den lägsta inkomsten i Europeiska unionen, ersättning för de förluster de åsamkats och hjälp för att åter kunna bygga upp sin verksamhet. Det här är en tragisk situation, och det är nödvändigt att vi alla omedelbart ingriper för att lösa problemen.

Dupuis
Herr talman! Från sitt Kartagopalats fortsätter president Ben Ali att slå tillbaka, avsätta ämbetsmännen och utöva olika former av hot mot de politiska opponenterna i sitt land. Jag tycker att vårt parlament snarast måste inta en ståndpunkt och ta upp detta i ett uttalande från rådet, redan under detta sammanträde. Jag tycker också att situationen verkligen är oacceptabel. Vårt parlaments motto måste bli " Carthago delenda est" för den här regimen kan vi inte ha längre.

Talmannen
Tack, herr Dupuis! Det finns för närvarande inget förslag längs de linjerna på föredragningslistan, och vi har heller ingen aktuell och brådskande debatt denna vecka; men jag noterar det ni har sagt, och vi skall se vad vi kan göra.

Beslut om brådskande förfarande
Talmannen
Nästa punkt är begäran om brådskande förfarande på utskottet för ekonomi och valutafrågors vägnar, för förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 92/79/EEG, direktiv 92/80/EEG och direktiv 95/59/EG när det gäller strukturer och skattesatser i fråga om punktbeskattning av tobaksvaror (KOM(2001) 133 - C5-0139/2001 - 2001/0063(CNS)).
Jag skulle vilja fråga fru Randzio-Plath om hon kan råda oss om huruvida vi bör bifalla begäran om brådskande förfarande eller inte.

Randzio-Plath
Herr talman! Här vill jag påpeka att vi vill lägga fram ett andra betänkande. Vi hoppas att kommissionen också anser att man bör komma fram till en kompromiss med parlamentets ståndpunkt; parlamentet avvisade ju som bekant det första förslaget vid omröstningen i utskottet för ekonomi och valutafrågor, men är nu berett att i utskottet låta utarbeta ett nytt förslag i Katiforis betänkande, som vi i februari gärna vill lägga fram för kammaren. Då har Ekofin-rådet i februari fortfarande tid att besluta om det. Jag har också i utskottets namn skrivit till det spanska ordförandeskapet, och jag informerade Rato, rådets tjänstgörande ordförande, om det vid sammanträdet förra veckan i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Jag anser alltså inte att man bör efterkomma begäran om brådskande förfarande.

Talmannen
Om de erbjuder sig att ta en talare för och en talare emot, är rådet från utskottet att inte bifalla begäran om brådskande förfarande. Finns det någon talare för eller emot förslaget? Herr von Wogau! Det är inte nödvändigt, men möjligt.

von Wogau
Herr talman! Jag har fått det intrycket att vi bara har inlägg mot det brådskande förfarandet, och jag anser att det är ett mycket viktigt förfarande. Det finns en risk för att rådet beslutar om sitt yttrande, utan att det föreligger något yttrande från Europaparlamentet.
Jag anser att det är absolut nödvändigt att utskottet för ekonomi och valutafrågor först avger sitt yttrande och att rådet beslutar först därefter. Därför bör vi avvisa detta brådskande förfarande.

Talmannen
På grundval av de två inläggen råder det enighet.
(Begäran om brådskande förfarande avslogs.)

Val av Europaparlamentets kvestorer
Talmannen
Nästa punkt är val av parlamentets kvestorer.
Jag har underrättats om följande kandidater: Balfe, Banotti, Maes, Marinho, Poos, Quisthoudt-Rowohl och Smet.
Kandidaterna har till mig bekräftat sitt samtycke till sina kandidaturer. Eftersom antalet kandidater överstiger det antal platser som skall fyllas, skall vi i enlighet med artikel 13.1 hålla en sluten omröstning.
Med tanke på alla de omröstningar vi genomförde i går, och eftersom valet av kvestorer löper parallellt med vår vanliga verksamhet i dag, föreslår jag i enlighet med artikel 135 att vi röstar genom att använda det elektroniska omröstningssystemet.

Gollnisch
Herr talman! Jag har bara en äkta och mycket kort ordningsfråga. Herr talman! Jag är rädd för att sekretessen inte kan garanteras med det förfarande ni föreslår. Det är självklart att den röstandes grannar, som hör till samma grupp, kan se en upplyst bänk. Med tanke på omständigheterna tror jag det är olyckligt.

Talmannen
Förfarandet överensstämmer med kammarens arbetsordning. Mitt intryck av reaktionerna är att kollegerna skulle föredra att följa den linjen.
Jag kommer därför inte att ägna tid åt frågan om en omröstning om förfarandet, utan vi bör i stället övergå till omröstningen om kvestorer.
Vi skall först genomföra ett prov för att försäkra oss om att alla är förtrogna med det elektroniska omröstningssystemet. Pressa mig inte för hårt om detta - jag lär allteftersom. Det är som multilateral övervakning i etapp 1 av Ekonomiska och monetära unionen - man lär genom att göra.

Barón Crespo
Herr talman! Jag är lika mycket för utveckling som ni är och stöder Lissabonstrategin för att gå in i informationsåldern, men jag fruktar starkt att denna omröstning under dessa omständigheter, utan att kollegerna har fått tillfälle att gå en kort kurs, kommer att medföra många problem. Jag rekommenderar ...
(Blandade reaktioner)
Ursäkta, men det är en rättighet som alla ledamöter har i enlighet med arbetsordningen. Jag rekommenderar att vi genomför sluten omröstning.

Talmannen
Jag noterar det.

Berthu
Herr talman! Min utrustning fungerar inte. Och inte ens de grannar som kommit till min hjälp lyckas få den att fungera.

Talmannen
Låt oss få ordning på Berthus maskin. Ordföranden för den socialistiska gruppen har framfört åsikten att vi kanske bör använda systemet för sluten omröstning. Mitt intryck av provet är att kollegerna tycks ha lärt sig behärska systemet.

Cohn-Bendit
Herr talman! Det är inte problemet. Om ledaren för den näst största gruppen anser att det är nödvändigt att använda det andra systemet, bör vi inte diskutera saken, utan göra det. Om det är deras önskan och de trivs bättre med det, bör vi ge dem den möjligheten.

Talmannen
Ni har helt rätt i att det inte är mitt intryck som räknas, mer än att det är ert intryck som räknas. Jag uppfattar er som en talare för att genomföra en sluten omröstning. Finns det någon talare som är emot att genomföra en sluten omröstning av den traditionella typen, i stället för en elektronisk omröstning?

Goepel
Ärade nye talman i denna kammare, kära kolleger! Är vi då dummare än våra barn?
(Applåder)
Klarar vi inte av att i denna teknikens tidsålder trycka på två tangenter? Vi har en Pisa-undersökning, vi har flera undersökningar, vi har en ny talman, vi har betalat mycket pengar för denna anläggning, man har länge kritiserat oss för detta, och nu skall vi rösta som på stenåldern!
(Livliga applåder)

Barón Crespo
Herr talman! Jag begär formellt å Europeiska socialdemokratiska partiets grupp vägnar att sluten omröstning med valsedlar genomförs, vilket fastställs i arbetsordningen.
(Applåder)

Poettering
Herr talman, kära kolleger! Jag är inte någon expert när det gäller arbetsordningen. Jag är naturligtvis alltid beredd att acceptera andras övertygelse när det handlar om förfarandet. Men när jag nu hör att den värderade ordföranden från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp begär en omröstning med röstsedlar och säger att detta är den enda rätta formen för en sluten omröstning, då vill jag hänvisa till det som ni, herr talman, sade i början, nämligen att den elektroniska omröstningen är en sluten omröstning och överensstämmer med arbetsordningen. Om vi alltså - jag vill vara mycket rättvis i denna fråga - nu vill besluta om huruvida vi skall rösta elektroniskt eller med röstsedlar - och jag medger gärna att man kan ha den ena eller andra åsikten - då måste ni låta formen för omröstning beslutas genom handuppräckning, genom " ja" eller " nej" . Bara på så vis kan man avgöra denna fråga om förfarandet. Jag skulle rekommendera att vi nu beslutar demokratiskt på detta vis om hur vi skall rösta.
(Applåder)

Talmannen
Vi är medvetna om själva sakfrågan.
I artikel 135 står följande: " Talmannen kan när som helst besluta att de omröstningar som avses i artiklarna 133, 134 och 136 skall förrättas med ett elektroniskt omröstningssystem." Förfarandet att rösta elektroniskt överensstämmer följaktligen fullständigt med arbetsordningen. Det är dock tydligt att det råder delade åsikter i kammaren om vilken metod vi bör välja vid detta tillfälle.
Vi skall därför rösta om huruvida vi bör genomföra en elektronisk omröstning.
(Parlamentet samtyckte till att rösta elektroniskt.) Talmannen. Nästa punkt är val av kvestorer.
Det finns fem kvestorer, så varje ledamot har högst fem röster. Om ni röstar på fler än fem kandidater kommer er röst av förklaras ogiltig. Rösträknarna är desamma som vid valet av talman och vice talmän. Jag skulle vilja be dem att först rösta och sedan komma till talmansbänken, så att de kan bekräfta resultaten.

Alavanos
Herr talman! Det är riktigt att ni enligt arbetsordningen kan använda elektronisk omröstning. Men på det sätt som denna röstning genomförs är den inte sluten. Jag vet hur Ainardi röstade, jag vet hur Frahm röstade, jag vet hur den och den kollegan röstade. Vi kan rösta elektroniskt, men utan asterisken. Annars vet vi hur var och en har röstat. Omröstningen är inte sluten.

Talmannen
Vi är nu halvvägs in i omröstningen. Det var exakt detta frågan om hur vi bör rösta gällde. Vi röstade om saken och kommer att fortsätta i enlighet med resultatet. Jag noterar vad ni säger, men kan inte upphäva omröstningen.
(Röstningen genomfördes.) 534 röster har avgetts. En röst var blank och 533 röster giltiga. För majoritet krävs 267. Resultatet för kandidaterna är som följer:
Banotti: 369
Quisthoudt-Rowohl: 299
Balfe: 259
Smet: 254
Poos: 221
Marinho: 189
Maes: 125
På grundval av erforderlig majoritet förklarar jag Banotti och Quisthoudt-Rowohl valda till kvestorer.
I enlighet med artikel 15.2 och artikel 16 bestäms kvestorernas, liksom vice talmännens, rangordning av den ordning i vilken de valdes. Jag förklarar dessa två kandidater valda och gratulerar dem till det.
Vi kommer att fortsätta med valet av kvestorer kl. 12.30, och enligt samma förfarande.
Det är i enlighet med föredragningslistan. Om det finns personer som vill bestrida det, står det dem fritt att göra det.

Roth-Behrendt
Herr talman! En ordningsfråga. Med all tillbörlig respekt, jag godtar det beslut parlamentet har fattat, men detta har inte varit en sluten omröstning. Jag vet hur alla kolleger i min närhet har röstat. Jag anser att om vi vill hålla en öppen omröstning, kan vi göra det, men vi bör då inte göra gällande att vi har genomfört en sluten omröstning. Vi bör rösta öppet genom handuppräckning. Det är min första punkt.
För det andra skulle jag, med all tillbörlig respekt, vilja säga till våra kolleger i PPE-DE-gruppen att vi kunde ha använt röstsedlar på samma tid som vi nu har tagit i anspråk. Kanske kan vi nu gå vidare med omröstningar som verkligen är slutna.

Dell'Alba
Jag tror att vi har fattat ett beslut, - det må vara bra eller dåligt -, men ett beslut om detta system. I framtiden tror jag att man verkligen bör kontrollera hur välgrundat det är att ha ett slutet system som inte är det. Vi har en arbetsordning där det är fastställt att debatten om det spanska ordförandeskapet skall inledas kl. 10.00. Vi har fortfarande tjugo minuter kvar, tack vare den s.k. slutna omröstningen. Vi skyndar oss, och genomför alltså en andra omröstning genast. Jag tror att det är vad alla vill.
(Applåder)

Beazley
Herr talman! En ordningsfråga. Jag vill inte fördröja vårt arbete. Vad Dell'Alba har sagt är helt riktigt. Vi har bevisat att 99,9 procent av Europaparlamentets ledamöter klarar av samma tekniska saker som sina barn. Det skulle vara ganska absurt att nu inte fortsätta med de avslutande omröstningarna om kvestorer.
I fråga om det sista min kollega på andra sidan av kammaren sade, om sekretess, har jag ingen aning om hur mina kolleger på denna sidan av kammaren röstade, eftersom jag inte valde att kika över deras axel.

Jackson
Herr talman! Jag har ett enkelt förslag till alla otekniska kolleger. Vi bör använda vår tid till att slutföra omröstningen om kvestorer. Vi har ägnat alltför lång tid denna vecka åt att rösta. Onesta gav oss i går ett mycket användbart papper. Jag vet inte om det är symboliskt, men det är blankt! Detta är ett icke-tekniskt föremål, så socialisterna bör inte vara rädda för det. Efter att ha röstat bör ledamöterna placera ett papper - eller Onestas block - över sin skärm. Det är väldigt enkelt.

McKenna
Herr talman! En ordningsfråga. Jag instämmer med dem som säger att vi bör använda det elektroniska systemet, eftersom det är mycket snabbare. Jag skulle emellertid vilja föreslå att teknikerna och de personer som ansvarar för denna fantastiska utrustning modifierar systemet på ett sådant sätt att vi kan rösta på alla kandidater, plus och minus, vilket skulle innebära att varenda en av dem skulle ha en neutral symbol bredvid sitt namn. På det sättet skulle personer som tittar på skärmen för att se hur vi har röstat inte att kunna se det. Det skulle göra det mycket lättare, eftersom det annars är lätt att se hur de andra ledamöterna har röstat.

Talmannen
Jag tillåter två till talare och därefter kommer vi att avsluta denna fråga.

Cohn-Bendit
Herr talman! Min begäran gäller inte den elektroniska omröstningen. Det som officiellt intresserar mig, för min grupps räkning, är att kunna rösta kl. 12.30 med tanke på senare politiska överenskommelser.

Barón Crespo
Herr talman! Ni har fattat ett beslut: att vi måste fortsätta med samma omröstningsmetod, trots att vi inte håller med om detta. Nu begär jag i min tur att denna omröstning skjuts upp till kl. 12.30 av politiska skäl.

Talmannen
Jag vill vara tydlig på denna punkt. Enligt föredragningslistan skall den andra valomgången genomföras kl. 12.30. Jag inser att det finns politiska val att göra, och även om vi av effektivitetsskäl skulle kunna avsluta ärendet elektroniskt nu, är det likaså tydligt att det finns politiska hänsynstaganden. Vi kommer att genomföra omröstningen så snart som möjligt, men inte före kl. 12.30. Under mellantiden har grupperna möjlighet att överlägga med varandra. Vi bör fortsätta elektroniskt, som vi började.
(Sammanträdet avbröts kl. 9.48 och återupptogs kl. 10.00.)

Spanska ordförandeskapets program
Talmannen
Nästa punkt är uttalandet av rådets tjänstgörande ordförande om det spanska ordförandeskapets program.
Detta är en mycket viktig tidpunkt för den europeiska politiken. Efter eurons införande, i ett besvärligt ekonomiskt klimat, finns det fortfarande ett behov av att fullfölja de ekonomiska och sociala reformerna och uppnå en hållbar utveckling i enlighet med de mål som uppställdes i Lissabon och Stockholm, ett behov av att använda tiden i år till att lägga grunden till en utvidgad union samt ett behov av att starta konventet för att förbereda Europa inför framtiden. Jag är följaktligen säker på att det är ett mycket utförligt och ambitiöst program. Det bereder mig stor glädje att ge ordet till Aznar, rådets tjänstgörande ordförande.
(Applåder)

Aznar
Herr talman, ärade ledamöter, ärade ledamöter av Europeiska kommissionen, mina damer och herrar! Det är en stor ära att för första gången framträda inför er här i kammaren som premiärminister för Spaniens regering och tillika tjänstgörande ordförande för Europeiska unionens råd för att lägga fram det spanska ordförandeskapets prioriteringar.
Det spanska ordförandeskapet sammanfaller med bytet av talman för detta parlament. I går var vi närvarande vid utnämningen av en ny talman för kammaren och tog farväl av en talman som har genomfört sitt arbete på ett mycket effektivt sätt.
Herr Cox personliga egenskaper och politiska och institutionella karriär utgör en garanti för att kammaren och ordförandeskapet kommer att utveckla givande politiska och institutionella förbindelser där målet kommer att vara att förstärka Europeiska unionen och ge en mer framträdande roll för Europaparlamentet.
Europaparlamentet har avsevärt bidragit till det som är Europeiska unionen i dag genom sitt arbete och sina förslag och en ständig och nyskapande strävan efter en mer effektivt fungerande union. Denna kammare har även lyckats jämka samman de olika europeiska parlamentariska traditionerna och provar nya metoder för förbindelser mellan det civila samhället och dess politiska företrädare genom att förstärka den demokratiska kontrollen och öka legitimiteten i det europeiska projektet. Ingenting uttrycker bättre denna grundtanke än medbeslutandeförfarandet som det emellertid är nödvändigt att förbättra för att göra det öppnare och effektivare. Därför kommer det spanska ordförandeskapet att arbeta för att de åtta planerade förlikningarna under detta halvår skall kunna slutföras snabbt.
Spanien vill fördjupa det institutionella samarbetet och den demokratiska kontrollen i unionen, och därför kan jag garantera att ordförandeskapet kommer att vara närvarande i plenum, precis som det föregående ordförandeskapet var. Jag åtar mig å min sida att informera kammaren efter Europeiska rådet i Barcelona och att göra en slutlig avstämning av detta halvår efter Europeiska rådet i Sevilla.
(Applåder) Ärade ledamöter! Den nuvarande politiska horisonten tvingar unionen att arbeta ambitiöst i tre riktningar. För det första måste vi utforma ett svar mot terrorismen utifrån perspektivet av skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. För det andra måste vi skapa ett område med ökat ekonomiskt välstånd och skydda den europeiska sociala modellen. För det tredje måste vi slutföra förhandlingarna om utvidgningen, detta historiska tillfälle, och lägga grunden för den framtida utvidgade unionen.
För att framgångsrikt nå detta mål måste vi arbeta för en ökad fördjupning av Europa. Med " mer Europa" kommer vi att förstärka kampen mot terrorismen och försäkra oss om ett framgångsrikt införande av euron och endast om vi är ambitiösa kan vi slutföra utvidgningen, göra framsteg i skapandet av ett område med ökat välstånd, förstärka unionens externa roll och slutföra nästa regeringskonferens med positiva resultat.
Ärade ledamöter! Jag är tacksam för och uppskattar den ansvarsfulla attityd som parlamentet och Europeiska kommissionen visar i kampen mot terrorismen. Dagarna innan den tragiska dagen den 11 september antog parlamentet en resolution där man kraftfullt uppmanade Europeiska kommissonen att lägga fram fler initiativ för att öka effektiviteten i bekämpningen av terrorism i Europeiska unionen. Vi måste fortsätta att arbeta i den riktning som ni och Europeiska kommissionen stakade ut då. För att göra det måste vi med utgångspunkt i rättstaten arbeta intensivare med Europeiska unionens handlingsplan mot terrorism för att undvika att terrorister finner en fristad inom våra gränser. I december år 2001 gjordes stora framsteg på det här området. Alla unionens institutioner, särskilt ordförandeskapet för rådet och parlamentet, måste nu arbeta för att de instrument som antogs då skall bli effektiva så snabbt som möjligt. Dessa instrument blir dock inte effektiva om vi inte samtidigt ökar samarbetet mellan unionens medlemsstaters säkerhetsorgan och säkerhetsstyrkor. Därför anser ordförandeskapet att det är mycket viktigt att snabbt inrätta gemensamma utredningsgrupper, att öka effektiviteten i Europols arbete och förhindra finansiering av terrorismen och bekämpa dem som beskyddar eller hjälper personer som utför sådana handlingar.
(Applåder)Ärade ledamöter, som ni vet samarbetar terroristorganisationerna sinsemellan, vilket gör det möjligt för dem att vara operativa även utanför våra gränser. Spanien vill att unionen spelar en aktivare roll i kampen mot terrorismen på det internationella planet. Ett första steg för att uppnå detta är att utveckla ett nära samarbete i straffrättsliga frågor mellan medlemsstaterna i enlighet med de principer som kännetecknar Europeiska unionens rättsliga ordning. Kampen mot terrorismen måste föras inom ramen för skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Därför anser ordförandeskapet att vi måste gå framåt i arbetet med att skapa en gemensam asyl- och invandringspolitik, förbättra förvaltningen av kontrollen vid unionens yttre gränser, förstärka kampen mot narkotikahandel och nå ömsesidigt erkännande av domstolsavgöranden såväl på det civilrättsliga området som på det straffrättsliga området genom en europeisk exekutionstitel. Om vi vill hålla tidsplanen för skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa krävs det ett nära institutionellt samarbete om dessa initiativ.
Mina damer och herrar! Införandet av euron håller på att genomföras - och detta uttryck är berättigat - på ett utomordentligt sätt. Vid slutet av den här månaden kommer det inte vara många medborgare inom euroområdet som fortfarande använder de nationella valutorna. Detta faktum är ett utmärkt bevis på att unionens politik accepteras när den genomförs på ett seriöst och effektivt sätt. Vår valutas soliditet kräver dessutom en närmare samordning av medlemsstaternas ekonomiska politik. Det föregående kommer att omsättas i en impuls för Eurogruppens roll, förstärkande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och strikt uppfyllande av stabilitets- och tillväxtpakten. Dessutom kommer euron att göra euroområdet synligare, vilket gör att ordförandeskapet måste försäkra sig om att unionens åsikter beaktas i de internationella forumen.
Det bör erinras om att Europa har känt av en nedgång i inkomst per capita med sex punkter jämfört med Förenta staternas under det senaste decenniet. Vi måste därför driva på arbetet med att modernisera våra ekonomier för att öka tillväxten. Skapandet av ett område med ökat ekonomiskt och socialt välstånd kommer följaktligen att vara en annan central punkt i ordförandeskapets arbete.
Spanien vill att Europeiska rådet i Barcelona tar upp fem konkreta områden för att lyckas med " mer Europa" .
För det första kommer vi att främja kombination och öppnande av de europeiska transport- och kommunikationssystemen. Ordförandeskapet kommer att ägna sina krafter åt att se över de transeuropeiska transportnäten, att förverkliga det gemensamma europeiska luftrummet och ytterligare utveckla avregleringen av järnvägstransporterna.
En annan fråga som man kommer att ta itu med i Barcelona är att utforma en europeisk energimarknad som grundas på öppnande, avreglering, konkurrens, öppenhet och samtrafik. Ordförandeskapet kommer på grundval av dessa kriterier att undersöka öppnandet av gas- och elmarknaderna för företag och konsumenter, regler för tredje parts tillgång till näten och skapande av infrastrukturer och samtrafik mellan de nationella energimarknaderna.
Integreringen av finansmarknaderna är en oumbärlig förutsättning för att den gemensamma valutan skall fungera och är mycket viktig för den europeiska tillväxten. Spanien kommer att arbeta för att tidsplanerna för handlingsplanen för finansiella tjänster hålls och för att den nya inriktning som härrör från Lamfalussy-rapporten tillämpas så snart som möjligt med utgångspunkt i den nödvändiga respekten för institutionell jämvikt.
Vi är alla medvetna om att sysselsättning är det bästa receptet för att nå social integrering. Därför kommer Europeiska rådet i Barcelona, vilket är vår fjärde prioritering, att med utgångspunkt i Luxembourgprocessen och det nuvarande systemet lägga större vikt vid sysselsättningsstrategin i analysen av de strukturella flaskhalsarna på arbetsmarknaderna, av skattesystemen och de sociala skyddssystemen, och även av arbetsmarknadens institutioner.
För att förbättra kvaliteten i sysselsättningen är det utan tvivel nödvändigt med en solid utbildning där studenternas rörlighet gynnas. Därför bör ett arbetsprogram om utbildningssystemen som sträcker sig fram till 2010 utarbetas vid rådet i Barcelona, och detta är vår femte prioritering. Vi måste öka de europeiska utbildningssystemens kvalitet och öppna dem mot resten av världen.
Ärade ledamöter! I Barcelona kommer kandidatländerna för första gången att delta i ett sammanträde i Europeiska rådet. Integreringen av kandidatländerna i arbetet med den ekonomiska och sociala moderniseringen är enligt min åsikt den bästa politiska signal vi kan ge till stöd för den utvidgning som unionen avser att genomföra.
Utvidgningen kommer otvivelaktigt att bidra till att en smärtsam del av vår kontinents historia avslutas och kommer att integrera länder som tillhör den europeiska familjen, länder som har samma värderingar som vi och som led svårt under historiens skiftningar. Det spanska ordförandeskapet har den politiska vilja som krävs för att bidra till att alla stater som är förberedda kan slutföra sina förhandlingar i slutet av detta år 2002.
Med utgångspunkt i gemenskapens nuvarande regelverk och budgetplanen kommer förhandlingar att föras under det spanska ordförandeskapet om de kapitel som handlar om jordbruk, regionalpolitik och social sammanhållning, finansiella anslag och budgetanslag och de institutionella frågorna. Spanien kommer även att försöka avsluta alla de övriga kapitel som fortfarande är under behandling. För att definitivt kunna slutföra förhandlingarna är det nödvändigt att alla unionens medlemsstater är villiga att kompromissa, att kommissionen lägger fram sina förslag i tid och framför allt att kandidatländerna själva anstränger sig. En utvärdering av resultaten kommer att göras vid Europeiska rådet i Sevilla i juni.
Herr talman, ärade kolleger! Vi vet även - och det är vad vi önskar - att Europeiska unionen har en viktig politisk uppgift att genomföra på det internationella planet och att vår roll där måste ökas. Framgångarna med den europeiska integreringen och Europas ekonomiska och handelsmässiga vikt gör det allt viktigare att utvidga unionens externa profil. Den nuvarande internationella situationen gör det nödvändigt att förstärka unionens närvaro i områden där fred och säkerhet är direkt hotade. Därför hoppas det spanska ordförandeskapet att kunna bidra till att utveckla en ambitiös global regional strategi i Centralasien och Afghanistan och på så sätt förhindra att nya konflikthärdar uppstår.
Dock tjänar det ingenting till att säkra en europeisk närvaro om vi inte har en effektiv krishantering, närmare bestämt militära operativa styrkor av begränsad omfattning, som kan agera snabbt. Detta mål måste uppfyllas i en omedelbar framtid, och vi måste på ett effektivt sätt se till att den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken blir operativ och effektiv och slutgiltigt utforma samråds- och samarbetsförbindelserna med Nato. På det här området har Spanien även för avsikt att inleda en debatt för att kampen mot terrorismen skall bli ett mål för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken.
Unionens trovärdighet när det gäller utrikespolitiken får inte endast grundas på unionens internationella närvaro, utan även på effektiva instrument som gör det möjligt att utveckla den, och framför allt även på privilegierade samtal. När det gäller denna aspekt anser Spanien att det är en prioriterad fråga att fördjupa förbindelserna mellan Europeiska unionen och Nordamerika å ena sidan och Europeiska unionen och Ryssland å andra sidan. Vi måste förstärka och öka det strategiska innehållet i den transatlantiska dialogen med Förenta staterna. När det gäller Ryssland anser Spanien att Europeiska unionen bör stödja den strategi som landet utvecklar för närvarande. Därför kommer ett av ordförandeskapets mål att vara att befästa unionens förbindelser med Ryssland på grundval av konkreta och enskilda punkter och framsteg.
Ärade ledamöter, i maj kommer det andra toppmötet mellan Europeiska unionen, Latinamerika och Västindien äga rum i Madrid. Detta toppmöte kommer att främja den strategiska associeringen mellan unionen och dessa regioner. Ett av målen för toppmötet kommer att vara att arbeta tillsammans med Chile för att komma framåt med associerings- och frihandelsavtalet och främja förhandlingarna mellan Europeiska unionen och Mercosur. Särskilda möten kommer även att hållas mellan unionen, Andinska gemenskapen och Centralamerika. I det här sammanhanget vill jag nämna vårt intresse och den oro vi känner för hur situationen i Argentina utvecklas. Europeiska unionen kommer att samarbeta med de argentinska myndigheterna för att finna realistiska lösningar som grundas på dialog och som återställer förtroendet och tillväxt- och konkurrensmöjligheterna för den argentinska ekonomin.
Ärade ledamöter, Europeiska unionen kommer även att spela en viktig roll när det gäller stabiliteten i Mellanöstern. För att göra det måste vi intensifiera samordningen med Förenta staterna och de övriga stater som stöder fredsprocessen. Jag hoppas att den förklaring som Europeiska unionen nyligen kom med och de kontakter som har tagits nu i dagarna på initiativ av det spanska ordförandeskapet kan bidra till att vi kan komma till rätta med den instabila situation som påverkar länderna i regionen och i Medelhavsområdet.
Konflikten i Mellanöstern har stark inverkan på genomförandet av Barcelonaprocessen, det enda dialogforum som samlar alla berörda parter i fredsprocessen och som kommer att tas upp vid det ministermöte som kommer att äga rum i Valencia. Spanien kommer även att främja slutförandet av associeringsavtalen mellan Europeiska unionen och länderna kring Medelhavet och kommer att arbeta för att skapa en inre marknad för Europa-Medelhavet och för att utveckla de regionala strategierna och infrastrukturerna. För att underlätta detta mål tog Europeiska rådet i Laeken på spanskt initiativ upp ett projekt för att inrätta en Europa-Medelhavsbank för utveckling. och vi kommer att arbeta med detta tillsammans med Europeiska investeringsbanken och de monetära myndigheterna under de kommande månaderna.
Ärade ledamöter, vi är övertygade om att det enda sättet att effektivt bekämpa den olagliga invandringen är att stimulera en balanserad utveckling. Spanien är medvetet om vikten av detta fenomen och arbetar sedan en tid tillbaka med stöd från Kina och Vietnam för att ministermötet om invandring mellan unionen och ASEM skall bli en framgång. Vi vet att fattigdomen och bristen på utveckling är några av orsakerna till den olagliga invandringen. Därför fäster ordförandeskapet särskild vikt vid toppmötet i Monterrey om finansiering av utveckling, som vi kommer att förbereda i nära samarbete med Förenta staterna och Mexiko.
Ärade ledamöter, jag anser att man kan säga att det var få personer som kunde tänka sig att 300 miljoner européer skulle använda samma valuta 45 år efter undertecknandet av Romfördraget. Vi måste fortsätta på denna framgångsrika väg i denna ytterst betydelsefulla etapp för unionen. Detta kräver ett ökat samarbete med våra medborgare för att utforma unionens framtid.
Europeiska rådet i Laeken beslutade att sammankalla ett konvent om Europas framtid. Konventets första sammanträde kommer att äga rum den 28 februari i Europaparlamentets säte i Bryssel - det finns inte någon plats som bättre återspeglar vikten av denna nya etapp för Europeiska unionen och det erkännande som ordförandeskapet vill ge det arbete som Europaparlamentet har genomfört när det gäller Europas framtid. Det spanska ordförandeskapet kommer beslutsamt att verka för att konventet skall bli en framgång. För att konventet skall bli framgångsrikt krävs det dock att man befäster den pågående processen för att fördragen skall omvandlas till en författning och att konventet i framtiden blir en bra metod för att förbereda regeringskonferenser. Jag hoppas att ordföranden för konventet - vilket man har enats om - kan lägga fram en första rapport om konventets arbete vid Europeiska rådet i Sevilla i juni.
Ärade ledamöter, jag har infunnit mig här i dag för att redogöra för det spanska ordförandeskapets prioriteringar. Dessa prioriteringar bör leda till en ökad solidaritet för att fortsätta befästa den längsta perioden av fred, välstånd och frihet som Europa har upplevt på grundval av balans mellan och ömsesidig respekt för de berörda parternas intressen. Vi är medvetna om att detta är en svår och komplicerad uppgift, såväl på grund av det stora antal frågor som kräver vår uppmärksamhet som på att våra mål är mycket ambitiösa. Endast med denna ambitionsnivå och endast med ett nära samarbete mellan institutionerna kommer vi att lyckas - jag är övertygad om detta - göra verklighet av dessa prioriteringar, vars slutmål är att förbättra livet för alla våra medborgare.
Ärade ledamöter! Ett varmt tack för er uppmärksamhet.
(Applåder)

Prodi
Herr talman, herr premiärminister, ärade ledamöter! Under nyårsnatten firade vi eurons intåg med stor glädje i hela Europa. Sedan dess har det bara gått två veckor, men det har varit tillräckligt för att vi nästan skall ha genomfört hela övergången till den nya valutan. I de femton länderna i euro-området görs nu 90 procent av betalningarna med den gemensamma valutan: övergången till euron var en gigantisk åtgärd som blev en gigantisk framgång. Vi har alla rätt att känna oss stolta över det, för alla har vi bidragit: Europaparlamentet och de nationella parlamenten, regeringarna, Europeiska centralbanken, de nationella centralbankerna, kommissionen, affärsbankerna, postkontoren, handeln, näringslivet, media och alla medborgarna - var och en - som har underlättat denna historiska förändring.
För miljontals europeiska medborgare är de sedlar och mynt de har i sina fickor det påtagliga beviset på det stora politiska projektet att ena Europa. Deras symboliska betydelse är större än den känslomässiga effekt borttagandet av gränskontrollerna vid de inre gränserna i gemenskapen hade, och den var ändå inte liten. På detta sätt blir euron nyckeln som får dem att känna att de har en europeisk identitet och ett gemensamt öde, liksom den redan är ett påtagligt bevis på att den europeiska integrationen inte längre kan vända om.
Övergången till euron visar att européerna är redo att hälsa förändring med entusiasm och beslutsamhet när detta fordras för att lägga grunden till en bättre framtid och när de frågor som är på tapeten diskuteras på ett öppet sätt. Övergången till euron visar att Europa har kapacitet till stordåd när den erforderliga politiska viljan finns. Vi måste ta väl vara på denna lärdom, så att vi kan förbereda alla de steg vi står i begrepp att ta inom ramen för integrationsprocessen.
Herr talman, herr premiärminister! " Mer Europa" är det motto som Spanien har valt för sitt halvår som ordförandeland för unionen. Så här strax efter lanseringen av euron kan vi med säkerhet säga att detta var det bästa tänkbara valet.
Herr premiärminister, er regering har utarbetat ett omfattande, men samtidigt balanserat och ambitiöst arbetsprogram, och det gläder mig att kunna konstatera att de prioriteringar som framkommer i detta program har samma inriktning som kommissionens prioriteringar för 2002. Jag försäkrar er därför att ni kan räkna med kommissionens fulla samarbete.
Herr talman, herr premiärminister, ärade ledamöter! Samma ambitioner som gjorde att vi kunde lansera den nya europeiska valutan med framgång måste vi nu visa och utnyttja för att genomföra unionens ekonomiska och socialpolitiska dagordning. Vi har skapat den monetära unionen: nu är tiden inne att koncentrera sig på den ekonomiska unionen och göra den till en konkret verklighet. Vi behöver tillväxt och därmed sysselsättning och bättre livskvalitet.
Det har nu gått två år sedan Europeiska rådet i Lissabon satte upp målet att unionen vid slutet av detta decennium skulle vara världens mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomiska område, ett område baserat på kunskap: ett Europa som samtidigt kunde åtnjuta full sysselsättning och en förnyad social och ekonomisk sammanhållning. Sedan dess har Europeiska rådets vårmöten blivit tillfällen att diskutera ekonomi, socialpolitik och miljö inom ramen för en övergripande strategi för hållbar utveckling. I Barcelona förväntas därför rådet göra en avstämning av hittills gjorda framsteg och fastställa prioriteringar för de kommande åren. För att förbereda detta antog kommissionen igår sin vårrapport, vilken kommer att ligga till grund för rådets arbete: en rapport som i år heter " Lissabon-strategin: möjligheter till förändring" .
Det finns ett centralt budskap i det meddelande kommissionen antog i går: att det är nu vi skall stå fast vid de åtaganden vi redan har gjort och snabba upp reformerna. Vi har inget val. Den strategi som antogs i Lissabon är nyckeln för att utveckla och befästa den europeiska ekonomiska och sociala modellen. Reformerna görs nämligen i ett samhälle som redan har sina egna dynamiska värden, vilka det råder samstämmighet om, vilka särskiljer oss från resten av världen och vilka på så sätt bidrar till att lägga grunden för Europeiska unionen. När vi talar om den europeiska sociala modellen tänker vi just på dessa värden.
Utifrån denna utgångspunkt måste vi gå vidare för att förnya den samhällsmodell som är den vi kan och vill ha i Europa: ett fritt, demokratiskt och rättvist samhälle som våra medborgare sätter värde på. Det handlar emellertid inte om att sälja ut det sociala arvet, utan om att anpassa det, modernisera det och även göra det permanent. Detta ålägger oss historien, detta ålägger oss värnandet om kommande generationer, detta ålägger oss den utmaning globaliseringen innebär. Slutligen är det någonting som det osäkra dagsläget ålägger oss, det som är så fyllt av risker och där en verklig solidaritet - inte endast en formell eller partiell - är laddad med praktisk betydelse för våra medborgare, särskilt för de svagaste.
I kommissionens rapport granskar vi de framsteg som hittills har gjorts när det gäller att genomföra Lissabonstrategin och drar slutsatsen att alla förutsättningar för framgång föreligger. På det makroekonomiska planet har de ansträngningar vi har gjort under det senaste decenniet, vilka har lett fram till euron, gjort det möjligt för unionen att uppnå ekonomisk stabilitet och skyddat den under de perioder då de internationella ekonomiska och finansiella kriserna var som värst. Även under detta inbromsningsskede är faktiskt Europas ekonomi i grunden god.
Också när det gäller genomförandet av den strategi som antogs i Lissabon är framstegen uppmuntrande. På inte så få områden, såsom miljö, telekommunikationer, utbildning, reformering av pensionssystemet och forskning, har det redan uppnåtts betydande resultat. På andra områden är dock framstegen mindre tillfredsställande. Kommissionens förslag blockeras och de tidsplaner som Europeiska rådet självt har ställt upp riskerar att inte kunna följas. Dessa områden omfattar några viktiga aspekter av integrationen av finansiella tjänster, transporter och energi, det europeiska patentet och Galileo-projektet. Herr ordförande, det gläder mig att ni räknade upp dessa områden som prioriterade för era insatser under de kommande månaderna. Denna försening måste nämligen tas igen, och det å det allra snaraste. Det handlar om vår trovärdighet och än mer om vår förmåga att genomföra verkliga framsteg. Utan förändringar får vi lägre tillväxt och lägre sysselsättning.
I kommissionens rapport urskiljer vi tre prioriterade frågor för 2002: sysselsättningen, reformerna och kunskapen. Först och främst sysselsättningen. Europa behöver en aktiv sysselsättningspolitik. Vi måste göra mer för att undanröja de hinder som medborgarna fortfarande har att ta sig över för att kunna hitta ett arbete och behålla det. Medlemsstaterna måste minska arbetskraftskostnaderna genom att sänka de skatter som belastar löneinkomsterna, särskilt de lägsta, se över de arbetslöshetsersättningar som gör det mindre lockande att komma tillbaka in på arbetsmarknaden samt de regler som gör det alldeles för enkelt att få förtidspension. Man måste förbättra barnomsorgen för att öka kvinnornas delaktighet på arbetsmarknaden och införa incitament för dem som vill förlänga sin yrkesverksamma tid. Sysselsättningsgraden kan också hållas uppe genom att man ökar medborgarnas kompetens, utbildningsnivå och rörlighet inom Europa och mellan produktionssektorer. Det fordras alltså en aktiv inställning till förändring, inte en passiv.
För det andra: reformerna och fullbordandet av den inre marknaden. Vi måste knyta ihop Europa och dess marknader. Ansträngningarna att fullfölja sammankopplingen av de nationella marknaderna och påskynda integrationen av de finansiella marknaderna genom att fullborda de redan påbörjade reformerna måste mångdubblas. Vi måste öppna och knyta samman marknaderna för energi och transporter och utveckla bredbandsnäten i Europa. Dessa sektorer är ryggraden i vår ekonomi. Det fordras mer konkurrens för att sänka priserna och öka tillväxten, samtidigt som man bibehåller en lämplig nivå på grundläggande service för alla.
För det tredje: utbildningen och forskningen. Utbildning och forskning är verkligen avgörande för ekonomisk förnyelse, hållbar tillväxt och nya arbetstillfällen. " Kunskapssamhället" är inte möjligt utan kunskap. Alltså måste vi öka investeringarna på detta område betydligt. Det fordras en integrerad strategi som främjar utbildning och forskning på gemenskapsnivå. Denna strategi måste grunda sig på nätverkskonceptet och på rörligheten och prioritera framtidens teknik, som till exempel bioteknik och ren teknik.
När det slutligen gäller perioden efter Barcelona säger vi i vår rapport att vi måste sjösätta reformer som stärker samordningen av den allmänna ekonomiska strategin. Det handlar om att bygga upp en samsyn om den ekonomiska politikens principer och regler som tar hänsyn till de ömsesidiga ekonomiska beroendeförhållandena inom euro-området.
I denna mening måste de tre processer som pågår synkroniseras: den principiella inriktningen på den ekonomiska politiken, riktlinjerna för sysselsättningen och den ekonomiska reformprocess som startades i Cardiff. På så sätt kommer rådet varje vår att kunna utvärdera den ekonomiska och sociala politiken som helhet och därmed säkerställa att den blir hållbar. Endast med en mer konsekvent hållning kan vi utnyttja de olika instrument vi har till vårt förfogande fullständigare och effektivare. Vi måste alltså överge de gamla metoderna med deras sektoriella fragmentering.
Herr premiärminister! Ordföranden i kommissionen har en roll som ibland kan vara obekväm: han skall vara den inom Europeiska rådet som skall förmana de andra att respektera de åtaganden man som kollektiv har gjort. Jag är likväl säker på att ni kommer att stödja mig när jag i Barcelona uppmanar medlemsstaterna att med beslutsamhet fortsätta genomföra de reformer som vi gemensamt beslutade i Lissabon, i enlighet med rekommendationerna i rapporten. Det är vår plikt att säkerställa att rådets möte i Barcelona kröns med fullständig framgång. Om processen skulle stanna upp skulle kostnaderna för " icke-reformen" bli ohållbara i ekonomiska termer, och också i termer av unionens politiska trovärdighet.
Mina damer och herrar, 2002 kommer att bli ett avgörande år för utvidgningsprocessen och vi vet att det spanska ordförandeskapet - som vi hörde - inte kommer att spara på ansträngningarna när det gäller att hålla takten uppe, så att vi kan slutföra förhandlingarna med de länder som har visat sig uppfylla kriterierna för medlemskap under detta år.
Även om östutvidgningen är grundläggande för unionens framtid är den inte den enda externa dimension unionen måste engagera sig i. Förbindelserna med Medelhavsländerna är en nödvändig prioritet för våra externa insatser. Under det spanska ordförandeskapet räknar jag med att dialogen mellan Europa och Medelhavsländerna kommer att fortsätta i rask takt. Det var för övrigt just i Barcelona som denna dialog inleddes. I detta syfte måste vi inta ett mer flexibelt förhållningssätt och skapa nya former av samarbete på en lägre nivå än den regionala med vissa grupper av länder vid den södra Medelhavskusten.
För det andra måste vi konkretisera den gemensamma idén från det spanska ordförandeskapet och kommissionen om en Medelhavsbank. Oavsett om denna blir en fristående bank eller en struktur inom Europeiska investeringsbanken skall den vara en instans som ägnar sig åt utveckling och inom vilken operatörer från Europa och Medelhavets södra kust arbetar sida vid sida.
Dessutom är det grundläggande att främja ömsesidig förståelse och kunskap folken och kulturerna emellan via särskilda insatser av olika slag. Jag tror faktiskt att det är just genom att exportera vår erfarenhet som fredsbyggare och vårt engagemang för demokratin som vi för in mer Europa i hela världen.
Herr premiärminister! Ni påminde om att Latinamerika är en region här i världen som geografiskt sett är avlägsen men som står mycket nära den europeiska kulturen och de europeiska rötterna, en region som har en gemensam historia med många europeiska länder. Under denna dramatiska kris måste unionen visa stark solidaritet med Argentina, och med Mercosur i allmänhet.
Argentina måste hitta tillbaka till den ekonomiska tillväxtens väg, den väg som är den enda som kan förbättra den svåra sociala situation som landet genomgår. Det finns bara ett sätt att nå detta mål, och det är genom återskapat förtroende: förtroende för de politiska institutionerna, för rättsstatens stabilitet och för en ekonomisk politik som är trovärdig och konsekvent. Våra erfarenheter av ekonomisk sanering och utveckling som främjas av handel och integration kan bli ett värdefullt bidrag till Latinamerikas återkomst och ge fördelar för alla inblandade parter.
Herr talman, herr premiärminister, ärade ledamöter! Jag skulle nu vilja avsluta med några få ord om det konvent som kommer att inleda sitt arbete under det spanska ordförandeskapet.
Konventet kommer att ha tyngden och möjligheten att skriva ett enastående kapitel i Europas historia. Det är allas vår uppgift att göra vad som står i vår makt för att det skall bli så. Jag har redan försäkrat ordföranden Giscard d'Estaing om kommissionens och dess företrädares i konventet fulla stöd. Kommissionen förväntar sig ett lika intimt samarbete med Europaparlamentet, folkviljans legitima röst. Vi måste se till att debatten blir intensiv och fruktbärande och att den framför allt leder till en vision om framtiden som majoriteten av våra medborgare kan känna igen sig i. Konventet och den regeringskonferens som kommer att följa skall fullborda byggandet av ett öppet, ansvarstagande, demokratiskt och rättvist Europa.
(Applåder)

Poettering
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Ni kommer till Europaparlamentet vid en tid när vi håller på att organisera vårt arbete för andra hälften av denna valperiod. Det tekniska arbetet för EU är en förutsättning för att vi skall uppnå de stora mål som ni talat om. Vår grupp hälsar er hjärtligt välkommen till Europaparlamentet.
Ni har själv sagt att ni är här för första gången. Vi välkomnar eftertryckligen att ni vid tre tillfällen i er egenskap som rådets ordförande, som Spaniens regeringschef, kommer att redogöra för besluten under ert ordförandeskap. Vi är tacksamma för detta, och vi hoppas att ert exempel kommer att bilda skola för alla följande ordförandeskap. Men vi förväntar oss också mer öppenhet i ministerrådet, och vi ber er om att den rapport, som nu sammanställs i rådet, också kommer att leda till verkliga resultat, och att man under ert ordförandeskap kommer att ta ett viktigt steg i riktning mot mer öppenhet i ministerrådet.
Ni har också talat om terrorismen. Vi står vid er sida! Det finns ingen bra eller dålig terrorism. Det finns bara terrorism, och vi måste tydligt säga följande: Överallt, där människor medvetet dödas genom våld, vare sig det görs i Spanien av ETA, den 11 september eller i Mellanöstern, eller var det än sker i världen, måste vi beslutsamt protestera mot detta, och vi måste med all beslutsamhet bekämpa terrorismen och göra rätt och demokrati till grundvalen för förbindelserna mellan folken och människorna.
(Applåder)
Herr rådsordförande, jag är mycket positiv till att ni nämnde Ryssland. Vi behöver bra förbindelser med Ryssland, men vi vet att mycket svåra kränkningar av de mänskliga rättigheterna för närvarande äger rum i Tjetjenien. Som kristna och europeiska demokrater vill vi säga följande: En fredlig muslims liv i Tjetjenien eller var som helst på jorden har samma värde som en kristens eller icke-kristens liv i västvärlden. Vi måste försvara människovärdet överallt på denna jord.
(Applåder)
Ni talade också om euron. Vi stöder det som ni sade. Låt oss i denna glädjestund över euron - som kommissionens ordförande betecknade som ett gigantiskt projekt - låt oss alltså - euron har många fäder och mödrar, eller tyvärr bara många fäder - erinra om att det var personer som Helmut Kohl, hedersmedborgare i EU, François Mitterand och Jacques Delors, som med stöd av andra drev fram detta storartade projekt. Jag vill också uttryckligen nämna Valéry Giscard d'Estaing, konventets ordförande, som på 1970-talet tillsammans med Helmut Schmidt med flera beredde vägen för det europeiska valutasystemet. Jag gratulerar er till beslutet.
Nu gäller det för oss att bedriva en stabilitetspolitik, ty saker och ting förändras. Jag minns att även en del av mina partivänner före införandet av euron tittade på Italien och tvivlade på att man där borde gå med i den monetära unionen, och att man verkligen bedrev en stabilitetspolitik. I dag hör vi från Italien, och jag vill nu inte nämna något särskilt land, att samma kritik är på sin plats gentemot de länder som tidigare kritiserade Italien, eftersom de inte gör det som krävs för den europeiska valutans stabilitet. Budgetsanering alltså!
Vi måste göra EU mer attraktivt för företagande, och det innebär att just de små och medelstora företagen måste gynnas genom en förnuftig, måttfull skattepolitik, vilket vi absolut stöder. Vi behöver en samordning av den ekonomiska politiken och stabilitetspolitiken så att vi går samma väg. Inte harmonisering, utan en samordning.
Herr rådsordförande, jag är mycket positiv till det som ni sade om konventet. Om man så önskar, erbjuder vi gärna vårt grupprum - en annan stor grupp har redan en gång sammanträtt där, därför kan den kanske godkänna det - men i dag är andan i vårt grupprum särskilt lämpad för arbete med Europa-projektet.
Jag har en vädjan till er, herr rådsordförande: Det gladde oss mycket att höra att vår kollega, Luxemburgs förre statsminister och kommissionens förre ordförande, Jacques Santer, av den luxemburgska regeringen, alltså av Luxemburgs statsminister, Jean-Claude Juncker, utsetts till Luxemburgs företrädare i konventet.
(Applåder) Vi ber er vänligen att göra ert inflytande som rådsordförande gällande, så att alla regeringar skickar personer till detta konvent vars ord väger tungt i de nationella huvudstäderna och i regeringarna, så att det som beslutas i konventet också får en viss bindande verkan för de nationella regeringarna i Europeiska unionens länder.
Låt mig hänvisa till en sista punkt: Utvidgning och Medelhavsdialog. Vi står helt på er sida i fråga om tidsplanen för 2002, nämligen att man skall avsluta de första anslutningsfördragen. Vi har i vår grupp beslutat att observatörer så snart som möjligt skall skickas till Europaparlamentet från de länder med vilka man undertecknar fördrag. Det är observatörer som sedan fram till Europavalet skall vidarebefordra informationen till sina länder, tills företrädarna från dessa länder sitter med i Europaparlamentet på jämställd basis.
Vi stöder er i fråga om Medelhavsdialogen. Vi måste se till att människorna i Medelhavsländerna, såvitt de inte tillhör Europeiska unionen, i sina egna länder - i Marocko, Algeriet, överallt, även i de arabiska staterna - får möjligheter, får framtidsutsikter, och inte kommer till oss allesammans. Här måste vi hjälpa dem, och jag är mycket positiv till initiativen från det spanska ordförandeskapet. Vi önskar er stor framgång i era bemödanden. Ni är alltid välkommen här i parlamentet. Om ni har framgång, är det en gemensam framgång för oss, för rådets ordförandeskap, parlamentet, kommissionen och vår gemensamma europeiska union! Vi önskar er personligen lycka till, men även ert ordförandeskap.
(Applåder)

Talmannen
Tillåt mig att ta tillfället i akt och gratulera Santer till hans utnämning av Luxemburg till konventet.

Barón Crespo
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Först och främst vill jag tacka det spanska ordförandeskapet för att det så snabbt ha inställt sig här, vilket nu har blivit en vana, och jag vill påpeka att vi har gått över till en mandatperiod som innebär en klar svängning åt det konservativa hållet som, herr talman, ytterligare förstärks av det faktum att Aznar är ordförande för IDC -internationella demokratiska centern, som ni kallar det och som Poettering kallar för kristdemokrater. Nåväl, hur som helst är det konservativt.
Programmet för ert ordförandeskap följer de sedvanliga halvårsprogrammen för rådet, att skriva upp sig för alla möjliga framgångar. Dock handlar det inte bara om att skörda, man måste även så och odla. Tillåt mig, herr ordförande, att analysera det spanska ordförandeskapets sex prioriteringar, vilka ni har sammanfattat i tre riktningar.
För det första kommer jag att ta upp området med frihet, säkerhet och rättvisa där huvudprioriteringen är terrorismen. Ni har med rätta erkänt att Europaparlamentet spelade en banbrytande roll när det förde fram behovet av att utarbeta en antiterroristpolitik för gemenskapen. Parlamentet gjorde detta innan den 11 september. Vi har arbetat mycket hårt med kommissionens förslag och vi skulle redan nu ha en sådan politik om det inte vore för rådets ineffektivitet, som översände förslaget till oss för rådfrågning i december. Min politiska familj är helt och hållet för detta mål. Problemen ligger snarare i er politiska familj, men vi kommer att hjälpa er.
För det andra tar jag upp euron. Framgången med euron beror först och främst på våra medborgare. Detta måste vi erkänna, eftersom vi alltid kritiserar vår distans till medborgarna och den här gången, ärade kolleger, den första januari, har medborgarna förekommit oss. För en gångs skull kan vi även säga att framgången beror på kommissionen, som har ansvarat för genomförandet och ordförande Prodi som under sin tid som ordförande för Ekofinrådet och tillsammans med Italiens nuvarande president gjorde det möjligt för Italien att komma med i eurosamarbetet. Italiens nuvarande regering valde att delvis smutskasta den gemensamma valutan den första januari. Även kommissionär Solbes, som var den spanska regeringens finansminister i december år 1995, har bidragit till framgången.
(Blandade reaktioner) Ärade kolleger, såväl euron som den ekonomiska och monetära unionen skapades i Madrid.
Herr talman! Jag antar att ni drar av talartid för allt detta oväsen.
Vi hoppas att det spanska ordförandeskapet kommer att vara i nivå med de föregående. Att euron har blivit en framgång beror även på Europeiska centralbanken, på de finansiella instituten, på de hundratusentals anonyma medborgare som arbetade den första januari och även, detta måste erkännas, på Pierre Werner, Valéry Giscard d'Estaing, Helmut Schmidt, François Mitterrand, Helmut Kohl, Ruud Lubbers, Giulio Andreotti, John Major, Felipe González och även Jacques Santer, den dåvarande ordföranden för kommissionen. Jag anser att det är rättvist att dessa personer får ett erkännande.
Utmaningen nu är att skapa en ekonomisk union som motsvarar den monetära unionen, vilket kommissionens ordförande betonade - och även att utveckla Lissabonstrategin, som enligt vår åsikt innebär hållbar tillväxt, ökad social sammanhållning, full sysselsättning och ökad konkurrenskraft. Här vill jag, herr tjänstgörande rådsordförande, fästa er uppmärksamhet på Europaparlamentets resolution om tjänster av allmänt intresse, som är mycket detaljerad. Det räcker inte med att privatisera tjänster om man inte avreglerar dem, eftersom detta är samma sak som att ersätta offentliga monopol med privata. Det måste finnas regler som skyddar medborgarna och konsumenterna. Se bara vad som har hänt med euron och vad er regering var tvungen att göra under julens strömavbrott, när ni begärde att julbelysningen skulle senareläggas två timmar.
När det gäller utvidgningen är er roll att se skörden mogna och utveckla något som ni inte kommer att kunna skörda, men ni måste göra det och jag välkomnar att ni axlar detta ansvar.
När det gäller Europeiska unionens internationella agerande anser jag att Latinamerika och särskilt Argentina är de viktigaste frågorna för närvarande, förutom behovet att framhärda i ansträngningarna i Mellanöstern och åter lansera Europa-Medelhavsprocessen. Vi delar er oro. Vi anser att det är nödvändigt att ge ett beslutsamt svar under ledning av kommissionen. Vi européer har särskilda band med Argentina och historiska skulder till dem som kom hit i flykt från hunger eller förtryck. Vi måste tala om för det argentinska folket att vi kan hjälpa dem. Jag begär ett konkret svar från kommissionen på det här området.
Slutligen, herr ordförande, tar jag upp debatten om konventet och styrelseformerna. Vi välkomnar den historiska milstolpe som sammankallandet av konventet utgör. Vi har kämpat i många år för konventet. Europeiska rådet har godtagit en fördubbling av antalet företrädare från parlamentet och nationella företrädare. Ni har ökat mer, ni har trojkan och treenigheten i ordförandeskapet, men vi har dock vunnit en liten seger. Ni är perfekta värdar. Ni har inte sagt vad ni anser om " mer Europa" . Vill ni att vi skall komma med ändringsförslag? Hur som helst, herr ordförande, anser jag att en stor majoritet av parlamentet är för en författningsprocess, och för en federation av stater och medborgare.
Ärade ledamöter! Vi ser inte konventet som en kamp mellan partier och här måste jag betona att Berlusconi sade i " Le Monde" 12 januari att vi vill att allt skall centraliseras. Centralisering av vad? Av kommunikationsmedierna? Där är vi verkligen beredda att tillsammans försvara vårt projekt.
Några sista ord om styre och medbeslutande. Ni kan lovorda rapporten av Mandelkern, men vi känner inte till den, och detta ser vi som mycket oroande. Vi har ännu inte diskuterat Lamfalussy-förfarandet. Vi stöder inte en rapport från en rättsinnad tjänsteman i rådet som vi inte känner, en rapport som kan begränsa medbeslutandeförfarandet. Tala med oss, så och odla, förutom att skörda.
(Applåder)

Talmannen
Tillåt mig att påminna gruppordförandena och kollegerna om att vi har omröstningar att genomföra senare i förmiddag. Jag skulle vilja följa tidsschemat.

Watson
Herr talman, herr premiärminister! Ni har valt " Mer Europa" som tema för ert ordförandeskap. Liberaldemokraterna hoppas att detta kommer att återspeglas i ert åtagande att utvidga Europeiska unionen. På samma sätt som denna kammare insisterade på en iberisk utvidgning för ett femtontal år sedan, trots tvivel i vissa nationella huvudstäder, kommer vi att strida för en tidig och lyckosam östutvidgning, för vilken år 2002 kommer att vara centralt. Vårt omdöme om ert ordförandeskap kommer i första hand att avgöras av era insatser för att förbereda vår kontinents återförening.
Vi önskar är även framgång i era strävanden att se till att övergången till euron blir mjuk. Som en som såg vad som hände i Frankrike vid nyårsskiftet är jag särskilt tacksam för att Spanien skänker Chirac och Jospin lite småpengar. Nästa gång ni träffar Tony Blair kan ni kanske ge några mynt även till honom och fråga om hans obeslutsamhet är slutgiltig. Ett brittiskt deltagande i eurosamarbetet skulle med säkerhet innebära den sortens " Mer Europa" som vi skulle vilja se.
(Applåder) Er vision av framtiden omfattar nya gränsöverskridande utmaningar. Förbindelserna mellan Indien och Pakistan är djupt oroande, men vi måste i första hand ägna oss åt Afghanistan. Snart måste bombningarna upphöra och byggandet ta vid. Vi måste svara på folkets svåra belägenhet genom att vara generösa i vår biståndsbudget och genom att ge mer hjälp när det gäller övervakning av freden.
I ert program talas om ett krig mot terrorism. Detta är inget konventionellt krig, och det kommer inte att vinnas med konventionella vapen. Några av oss fruktar att militär underrättelseverksamhet, som leder till bombningar och militära lösningar, kan orsaka oavsiktliga förluster bland civilbefolkningen och medföra att andra problem skjuts på framtiden. Vi hoppas att Europa kan motverka dessa oavsiktliga förluster bland civilbefolkningen genom att till vår arsenal lägga emotionell underrättelseverksamhet, i det att vi inser att politiska problem ofta kräver politiska lösningar.
Ni hade vänligheten att hänvisa till mitt betänkande om terrorism, som antogs den 6 september förra året. Jag skulle vilja fästa er uppmärksamhet även på vår resolution om samarbete mellan Förenta staterna och Europeiska unionen i kampen mot terrorism. Liberaldemokraterna ser med stor oro på motsättningen mellan Förenta staternas tillvägagångssätt med undantagslagar och militärdomstolar och det rättighetsbaserade tillvägagångssätt som vi vill ha för unionen. Vi hävdar bestämt att det går att både vara hård mot terrorism och följa våra fördrag.
(Applåder)Ni kommer att gå vidare med byggandet av det område med frihet, säkerhet och rättvisa som definieras i Amsterdamfördraget. I ert ordförandeskapsprogram hävdas att rådande exceptionella omständigheter kräver att säkerheten sätts främst. Om det är sant kommer vi trots det att ligga efter er för att se till att frihet och rättvisa inte kommer långt efter.
Vid utarbetande av program som detta ställs varje ordförandeskap inför ett dilemma. Vi är medvetna om det. En förteckning över prioriteringar blir snart en allomfattande katalog. Varje medlemsstat bidrar med någonting nytt. På samma gång som vi välkomnar den insats som Spanien kan göra för Barcelonaprocessen och partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet, fascineras vi likväl när vi läser i ert program att Europeiska unionens nordliga dimension är en av era prioriteringar. Vi kommer noga att följa utvecklingen på detta område.
Den reform av rådet som ni talar om är mycket välkommen. Vi hoppas att ni kommer att se till att rådet står fast vid sitt löfte att medge allmän tillgång till handlingar och att det strävar efter bättre förbindelser med denna kammare, som tyvärr inte omnämns i ert program förrän på sidan 20. Denna kammare är vår kontinents verkliga demokratiska forum, och vi vill att dess rättigheter skall respekteras.
Om det finns något som min grupp saknar i detta dokument, så är det ett erkännande av Europas olika regioner och kulturer. Det är i mina ögon ett ganska så kastilianskt program, som inte fullt återspeglar det Spanien som jag har besökt och det Spanien som är företrätt i min grupp. Vad har det blivit av arbetet av den utomordentligt skicklige generaldirektören i kommissionen, Eneko Landaburu? I er andra definition av " Mer Europa" sägs att mottot " anger det spanska samhällets europeiska karaktär" . Vår andra definition av " Mer Europa" skulle bli att det anger bidraget av alla iberiska kulturer, och deras blomning bland andra europeiska kulturer, i skapandet av ett Europa vars styrka inte är den hos en enhetlig stat med flyktig utveckling, utan en som bygger på enhet genom mångfald. Jag önskar er all framgång, herr premiärminister, och ser fram emot en livaktig debatt med det spanska ordförandeskapet.
(Applåder)

Frassoni
Herr tjänstgörande rådsordförande! Först och främst vill jag välkomna er till kammaren. Vi hoppas att ni kommer att njuta av dessa sex månader och att samarbetet med Europaparlamentet även fortsättningsvis kommer att vara lika positivt och öppet som det var under det belgiska ordförandeskapet.
Jag vill å Gruppen De Gröna/Europeiska fria alliansens vägnar ge uttryck för vissa tvivel och viss kritik som vi har om inriktningen för det program ni just lade fram.
Att sätta upp målet " mer Europa" betyder inte nödvändigtvis att man vill ha ett Europa som är mer demokratiskt, öppnare och mer solidariskt.
Det spanska ordförandeskapet har beslutat att ägna kampen mot terrorismen maximal uppmärksamhet. Utan tvivel är detta en legitim avspegling av den inrikespolitiska prioriteringen att en gång för alla få ETA:s våldshandlingar att upphöra. Vi tycker dock att det är viktigt att understryka att det varken är godtagbart eller effektivt att tro att terroristvåldet kan stoppas genom att man minskar omfattningen på några av de viktigaste erövringarna de europeiska demokratierna och unionen har gjort. Jag tänker på respekten för individens frihet, alla medborgares likhet inför lagen och den parlamentariska kontrollen på nationell nivå - visst - men också EU-kontrollen över alla beslut på detta område. Vi hade verkligen uppskattat om ni tydligare hade slagit fast dessa koncept.
Dessutom oroar det oss inte så lite att den spanska regeringen lägger betoningen på samarbete med Förenta staterna utan att samtidigt ta avstånd från de beslut den amerikanska regeringen har fattat och som innebär att den ställer sig vid sidan av rättsstaten och förebådar en militarisering av rättsväsendet.
På samma sätt blir inte Europeiska unionen mer trovärdig genom att man talar om internationell samverkan mot terrorismen, men tiger om att den ryska regeringen fortsätter att terrorisera och ödelägga Tjetjenien.
(Applåder) För det andra, herr ordförande, finns det en lista med frågor i er regerings program, men ingen klar definition av den politiska horisonten för det europeiska bygget. Detta bekräftas av det faktum att den enda uppgift ni anförtror konventet som skall inleda sitt arbete om två månader är att förbereda konkreta och realistiska förslag att lägga fram till 2004 års regeringskonferens. Ni vet mycket väl att detta konvent är frukten av misslyckandet i Nice och att dess framgång kommer att mätas som dess förmåga att bryta med regeringskonferensmetoden när det gäller att reformera unionen och i stället involvera företrädare för folken och det civila samhället i den europeiska integrationsprocessen.
Jag hoppas verkligen att det spanska ordförandeskapet kommer att betrakta denna nydanande erfarenhet som någonting positivt och med jämnmod acceptera att det numera inte bara är staterna utan också medborgarna och deras företrädare på europeisk, nationell och regional nivå - även på regional nivå - som kan och skall delta i utstakandet av Europeiska unionens framtid.
Apropå gemensamma värden skulle jag vilja be er att inte undervärdera den europeiska dimensionen av det som händer i mitt land, Italien, där principen om kompetensfördelning ständigt ifrågasätts och där det fortfarande finns ett problem med ägarkoncentration till media kombinerad med en olöst intressekonflikt.
För det tredje bekymrar det oss mycket att ni i ert program ger så väldigt litet utrymme för frågan om hållbar utveckling och vikten av att i konkret och kraftfull handling svara på de utmaningar på miljöområdet som vi har framför oss. Vi tycker att det verkar som om denna bristande uppmärksamhet är en direkt följd av en förlegad inställning enligt vilken det fortfarande skulle finnas en motsättning mellan att prioritera ekonomisk tillväxt och att värna om miljö och livskvalitet. Det är tvärtom. Och hur som helst är miljökraven i unionens och dess medlemsstaters ekonomiska, sociala och skattepolitik fortfarande otillräckliga - det vill jag verkligen understryka.
Vad detta anbelangar skulle jag mycket snabbt vilja ta upp två negativa exempel som direkt berör Spanien. Det första exemplet är den nationella förvaltningsplanen för vattenresurserna, mot vilken det finns ett starkt motstånd i ert land, herr ordförande: 400 personer i Madrid och 10 000 i Bryssel, 25 000 individuella anmälningar till kommissionen är inte " ingenting" , och vi kommer att göra detta till en spjutspetsfråga i vårt arbete. Vi godtar inte tesen att förvaltningsplanen skulle vara en intern fråga för Spanien, inte bara eftersom dess regering skulle vilja att 8 miljarder euro från strukturfonderna används för att finansiera en del av den, utan också eftersom man genom att genomföra den skulle bryta emot EU-bestämmelserna om naturskydd och bevarande av vattentillgångar och snedvrida konkurrensen inom jordbrukssektorn. Och slutligen eftersom det verkliga syftet med planen är att överföra vattenresurser från fattiga till rika regioner i avsikt att tjäna ett intensivt jordbruk och en intensiv utveckling av turistnäringen. Detta är en felaktig modell som redan har orsakat förödelse och som vi inte har råd att upprepa.
Herr ordförande, jag skulle ha velat framföra synpunkter även på avregleringen av elmarknaden, men det gör jag en annan gång. Jag önskar er hur som helst lycka till i arbetet under de kommande sex månaderna.
(Applåder)

Jové Peres
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Det spanska ordförandeskapet sammanfaller med en svår internationell situation som kräver att man tar itu med mycket viktiga frågor. När det gäller dessa frågor, herr Aznar är det - som ni säger - mycket riktigt nödvändigt med mer Europa.
Införandet av euron har skapat en ny verklighet. Den mest brådskande uppgiften, herr Aznar, är att komplettera euron med ekonomiska och sociala faktorer. Ni har uttryckt avsikter om att ta itu med vad ni benämner nya ekonomiska reformer. På Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänsters språk innebär detta att beslutsamt främja den sociala aspekten av byggandet av Europa och att förstärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Vi anser inte att sammanhållningen och den ekonomiska utvecklingen i Europa förbättras med avreglerings- eller privatiseringspolitik, med avregleringar som orsakar problem på arbetsmarknaden, sänkningar av det sociala skyddet eller med skattereformer som gör skattesystemen otillräckliga och förhindrar att de utvecklas.
Den internationella ekonomiska situationen, herr Aznar, kräver i sin tur fantasi och flexibilitet. Det går inte att ta itu med den om vi begränsas av ett rigoröst och överdrivet restriktivt synsätt på stabilitetspakten. Det faktum att världsmarknaden är nära en recession går inte att ifrågasätta i dag, herr Aznar. Europeiska unionen behöver politiska impulser och demokratisering när de ekonomiska besluten skall fattas. Vi behöver budgetar som riktas mot sysselsättning och ekonomisk och social sammanhållning. Stabilitetspakten måste bli mer flexibel och åtminstone de offentliga investeringarna måste bevaras när alltför stora underskott skall fastställas, som en utgift som är en nödvändig faktor för unionens framtida utveckling, en faktor som tillför dynamik till och ökar den ekonomiska aktiviteten. Det är absolut nödvändigt att komplettera den gemensamma valutan med en harmoniseringsprocess när det gäller skatte-, sysselsättnings- och socialfrågor, och på så sätt utforma en verklig ekonomisk politik - inte bara en monetär politik - och starkt utveckla gemenskapens sociala Europa. Slutligen, herr Aznar, oroar det oss att man inte försöker stärka de offentliga tjänsterna ur en social synvinkel i det europeiska bygget.
Många reformer är på modet och våra europeiska länder blir till slut strategiska sektorer med offentliga monopol, som ofta förvandlas till privata oligopol, vilket försvårar den offentliga kontrollen över dessa men som inte förbättrar deras effektivitet. Jag kan ta upp många exempel i olika länder om situationen för järnvägstransporter, hälsovårdssystemen eller försörjningen av elkraft. Därför anser vi, herr Aznar, för att sammanfatta denna del, att oron över detta slags frågor måste återspeglas och att vi måste ha mycket mer dynamiska och starkare visioner när det gäller den sociala aspekten av det europeiska bygget.
Ni är säkert medveten om - vilket jag själv är - att vad som återspeglas i den här frågan är de tydliga skillnader som finns, vilket ni vet, mellan våra politiska partier. Mycket riktigt, herr Aznar, måste förhandlingarna om grunderna för utvidgningsavtalen - det spanska ordförandeskapet har sagt detta och jag håller med - slutföras under detta halvår. Om vi inte lyckas göra detta kommer det inte att vara möjligt att genomföra utvidgningen år 2004.
I det här sammanhanget, herr Aznar, vill jag göra följande iakttagelse: en union med 27 medlemsstater - med utvidgningen med 10 stater - skulle öka Europeiska unionens yta med 34 procent, befolkningen skulle öka med över 28 procent, men gemenskapens medelinkomst skulle endast öka med knappt 5 procent. Förstår man vilken politisk utmaning utvidgningen är? Inser man att de sociala problemen kan förvärras i och med utvidgningen? I Europeiska unionen har för närvarande 16 procent av befolkningen en medelinkomst som är 90 procent lägre än genomsnittet i gemenskapen och i en union med 27 medlemsstater - till exempel - skulle denna proportion öka till 34 procent.
Därför anser vi att vi nu för första gången - till skillnad från vad som hände med de så kallade Delors-paketen där man med successiva utvidgningar av den inre marknaden gjorde kraftfulla åtaganden om avsevärda ökningar av den ekonomiska och sociala sammanhållningen - befinner oss i en situation där den ekonomiska och sociala sammanhållningen - vilket uttrycktes i Delors-paketen - absolut måste förstärkas och ökas. Därför skulle vi vilja ha en entydig signal i den här riktningen.
Kanske blir resultatet av jordbruksförhandlingarna att en övergångsperiod tillämpas som gör det möjligt att klara oss fram till år 2006. Problemet är vad man skall göra sedan. Jordbruket är precis som alla ekonomiska verksamheter i behov av perspektiv och förhandlingarna bör åtföljas av klara signaler om framtiden för jordbrukspolitiken, där en del säkert kommer att vilja avveckla gemensamma politikområden för att göra budgetbesparingar. Andra anser att de gemensamma politikområdena inte bör avvecklas, utan förstärkas i vissa aspekter, som till exempel livsmedelssäkerhet och miljöfrågor, som alla gemenskapens politikområden bör genomsyras av.
Frågan om strukturfonder ställer - liksom Delors-paketen - den framtida politiska utformningen för Europeiska unionen i första planet. En utvidgad europeisk union innebär att större ansträngningar behövs för att öka den ekonomiska och sociala sammanhållningen mellan regionerna.
Vi måste mycket riktigt, herr Aznar, skapa ett område med frihet, rättvisa och säkerhet för medborgarna med fullständig respekt för våra länders demokratiska traditioner och för de grundläggande mänskliga rättigheterna som erkänns i vår stadga. Inom detta område finns det inte plats för terrorismen. Terrorismen är vår fiende, men det får inte heller finnas plats för repressiva lagar och åtgärder som inte har något att göra med denna kamp och som bidrar till att minska medborgarnas rättsliga garantier. Skapandet av detta område med frihet måste även vara ett tillfälle för att nå en harmonisering av de rättsliga garantierna på mycket hög nivå.
Herr tjänstgörande rådsordförande, på området för utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik kommer jag att, för att fatta mig kort, göra några mycket konkreta kommentarer. Det spanska ordförandeskapet har ansvaret för att Europeiska unionen och Europarlamentet tar ett avgörande steg i sökandet efter en rättvis lösning för Mellanöstern. Vi anser att man måste ha mycket klart för sig att Förenta nationernas beslut och den internationella rätten måste respekteras och att Israels olagliga militära ockupation av den palestinska staten måste upphöra.
Avsikten att fortsätta förbättra Barcelonaprocessen, som för närvarande har avstannat, är välkommen. Det är nödvändigt med en verklig regional integrering av länderna i södra delen av Medelhavsområdet. Regionens utveckling kan inte endast grundas på stöd eller handelsmässiga eftergifter från Europeiska unionen, individuellt med var och en av Medelhavsländerna.
Mer Europa innebär att axla det ansvar som tillkommer oss i den regionala stabiliseringen och att främja ekonomisk utveckling i vår omgivning. Därför anser vi att initiativet att inrätta en utvecklingsbank för Europa och Medelhavet är positivt. Men, och kanske gör jag den här frågan mer komplicerad, herr Aznar, konflikten mellan Marocko och Sahara måste lösas, folkomröstningen om självbestämmande måste äga rum enligt vad som överenskommits med Förenta nationerna. Den ståndpunkt som den spanska regeringen har vidhållit när det gäller det här problemet, trogen det spanska ansvaret för Sahara och genom att respektera den internationella legaliteten, anser vi vara lovvärd.
Det är i Latinamerikafrågan som det spanska ordförandeskapet bör göra större ansträngningar under dessa avgörande ögonblick i den svåra krisen i Colombia eller den kollapsade ekonomin i Argentina. Europaparlamentet röstade enhälligt för en förhandlad lösning på den långvariga konflikt som ödelägger Colombia och tog avstånd från en militarisering i linje med Förenta staternas Plan Colombia. I dessa tragiska tider måste Europeiska unionen tala med en röst och det är av central betydelse att samtalen mellan regeringen och gerillan stärks. Vi hoppas, herr Aznar, att ni agerar därefter. Det belgiska ordförandeskapet har tagit viktiga steg i normaliseringen av förbindelserna med Kuba, genom att gå ifrån den så kallade gemensamma ståndpunkten, som snarare hör hemma i det kalla kriget än i nutiden.
Herr Aznar, min politiska grupp har beslutsamt satsat på konventet. Vi skulle ha velat att insatserna var mer nyanserade men hur som helst är vi övertygade om vikten av detta. Det spanska ordförandeskapet har sagt att de frågor som tas upp i konventet måste vara mycket öppna och att det är önskvärt att avtalen och slutsatserna från konventet formar den framtida regeringskonferensens beslut och fördraget år 2004.
Herr Aznar, som ni ser har jag skissat upp ett panorama med positiva och negativa inslag. Ni kan räkna med att den lilla grupp som jag företräder inom min partigrupp samarbetar när det gäller alla frågor som vi anser vara positiva.

Collins
Herr talman! Under sin redogörelse för de politiska huvudfrågor som Europeiska unionen inom ramen för ordförandeskapets program kommer att inrikta sig på under de närmaste sex månaderna har den spanske premiärministern förklarat att hans prioritet bland prioriteringarna under Spaniens sex månader långa ordförandeskap för EU kommer att vara den världsomfattande kampen mot terrorism. Jag stöder starkt detta politiska mål. Europeiska unionen har under de senaste månaderna antagit en rad lagförslag i syfte att bekämpa internationell terrorism som ett omedelbart svar på de fasansfulla terroristattackerna i Förenta staterna i september. Att förhindra att det europeiska finansiella systemet används för att tvätta pengar avsedda för terrorism måste fortsätta att vara en prioritering för vår union. De femton regeringarna i unionen bör även ha möjlighet att frysa tillgångarna för terrorister och för personer som deltar i organiserad och internationell brottslighet.
Jag välkomnar varmt den spanska regeringens målsättning att arbeta för mer polissamarbete över unionens gränser. Detta är mycket viktigt, eftersom underrättelsetjänsterna inom unionen, tillsammans med Europol, måste arbeta mycket närmare tillsammans när det gäller att utbyta och dela information om de terrornätverk som verkar i Europa skall kunna brytas upp.
Utvidgningsförhandlingarna med kandidatländerna kommer att gå in i ett nytt skede under det spanska ordförandeskapet. Detta ordförandeskap anförtros två mycket svåra kapitel i förhandlingarna om utvidgning, nämligen jordbrukspolitik och regionalstöd. Unionen och kandidatländerna måste sitta ned och utarbeta en överenskommelse om de svåra kapitlen i diskussionerna; unionens utvidgning kan annars inte ske snabbt och kommer heller inte att kunna bli en framgång.
Länder i Öst- och Centraleuropa får för närvarande medel ur EU:s strukturfonder med avsikten att deras ekonomier skall bli mer konkurrenskraftiga. Detta är ett viktigt politiskt mål, eftersom det kommer att garantera att dessa länder vid inträde kan delta inom unionen i ett klimat som präglas av konkurrens. Om ekonomierna i Öst- och Centraleuropa inte är konkurrenskraftiga, kommer de inte att kunna delta inom den inre marknaden i verklig, effektiv bemärkelse. Likaså är främjandet av marknadsekonomier i Öst- och Centraleuropa goda nyheter för företagen inom unionen, vilka kan finna avsättning för sina varor och tjänster på nya marknader.
Den spanska regeringen kommer i mars i år även att inrätta det konvent som skall se på den framtida riktningen för EU:s politik inom ramen för nästa regeringskonferens, år 2004. Det är viktigt att ramarna för detta konvent är tydliga och fasta och att de slutsatser det i sinom tid kommer fram till inte visar sig vara en ouppnåelig önskelista. Ändringar av förslagen måste godkännas av Europeiska unionens ledare, och alla förslag som härrör från detta konvent måste vara balanserade, moderna och genomförbara.
Jag välkomnar också den spanska regeringens utfästelse om att främja genomförandet av gemenskapsförordningar och gemenskapsdirektiv som skulle sprida användningen av ny informationsteknik till alla delar av unionen. Detta är enastående viktigt om unionen skall behålla sin konkurrenskraft under de kommande åren.
Slutligen var en av de stora besvikelserna i Laeken att man misslyckades med att enas om var upp till tolv nya, viktiga EU-byråer skall placeras. Jag hoppas att den spanska regeringen snabbt kan uppnå enighet i fråga om placeringen av dessa viktiga byråer, särskilt Europeiska livsmedelsmyndigheten och Europeiska sjösäkerhetsbyrån.

Bonde
Herr talman! Den minsta gruppen i parlamentet, Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa, skulle också vilja bjuda rådsordföranden Aznar välkommen. Vi vill gärna tala lite om konventet som startar den 1 mars med 105 medlemmar, vilket kommer att vara mycket skevt sammansatt och innefatta ett presidium som består av 14 medlemmar, vilket även detta ser ut att få en mycket skev sammansättning. Jag skulle vilja uppmana er att se till att det bland dessa 14 medlemmar också finns företrädare för de 49 procent som röstade nej vid folkomröstningen om Maastricht i Frankrike, eller för de gott och väl 50 procenten som röstade nej vid ett par folkomröstningar i Danmark. För mig förefaller det mycket opraktiskt att sätta ihop ett presidium med 14 företrädare som tänker lika och får fram ett resultat som sedan efter 3-4 år till slut kastas omkull i en folkomröstning. Det hade varit mer praktiskt att från början konfrontera de olika ståndpunkterna bland befolkningarna och säkra en hållbar kompromiss.
Intergruppen här i parlamentet, som heter " SOS Demokrati" , och som på ett sätt utgör federalisternas motpol och samarbetspartner i öppenhets- och närhetsfrågor, har haft ett utmärkt möte med Verhofstadt och kommer också att be om ett motsvarande möte med er. Under detta möte lovade Verhofstadt två intressanta saker:
Han uppmanade till att det i alla delegationer skulle finnas det vi kallar för Europarealister, från alla länder, och att till exempel minst en av tre företrädare från två länder - två från parlamentet och en från regeringen - skulle vara en person med en Europarealistisk ståndpunkt. Han lovade att han skulle arbeta för detta och uppmanade oss att kämpa för att uppnå det. Hans andra löfte var att han skulle förorda en efterföljande folkomröstning.
Min fråga till Aznar är om han också kommer att uppmana till att det skall vara en bred representation, och se till att det blir folkomröstningar efteråt? Kommer han att vara med om att se till att det utarbetas två olika utkast, en författning för en demokratisk förbundsstat och en demokratisk överenskommelse mellan självständiga länder, så att folk kan se skillnaden? Kommer han att vara med om att avhålla en vägledande folkomröstning om två olika förslag? Kommer han att vara med om att fråga folk vad de tycker, och sedan kalla till en regeringskonferens för att man skall kunna nå fram till en kompromiss? Vi skall diskutera hur stadgan kan förplikta institutionerna utan att det uppstår en konflikt med författningarna och domstolen för de mänskliga rättigheterna. Hur en indelning av fördraget i två delar inte enbart stoppar möjligheten till folkomröstningar genom ändringar. Hur över trettio beslutsformer kan reduceras till tre överblickbara sådana. Hur vi skall utforma en vetorätt i väsentliga frågor utan att förorsaka en total förlamning. Hur de nationella parlamenten skall knytas till samarbetet, och om de kan ta över kommissionens initiativ, monopol och befogenhetsfördelning, och hur man skall se till att det inte går på samma sätt som med legalitetsprincipen.
Till sist vill jag när det gäller öppenheten, vilken även Graham Watson var inne på, fråga er herr Aznar om ni tänker förändra Spaniens ståndpunkt och se till att parlamentet får det samma som ministerrådet. Som en vän av Spanien önskar jag er särskilt välkommen här och jag hoppas att ni kommer att överraska och genomföra den öppenhet som Sverige inte lyckades med, och som Belgien inte arbetade för. Bienvenido.

Gorostiaga Atxalandabaso
Tack, herr talman!
(Talaren fortsatte på baskiska.) Urte berri on danori eta zuri zorionak Lehendakari Jauna.
Herr talman! Gott nytt år till allesammans, och gratulationer till vår talman! I går sade Poettering att det faktum att ni är irländare är det bästa beviset på politisk framgång för vår kontinents små länder. Som bask gladde det mig mycket att höra det, eftersom Republiken Irland, som bara har funnits till i ett århundrade, kan fungera som ett mycket hoppingivande exempel för en europeisk statslös nation som vår. Även av den anledningen önskar jag er lycka till och all välgång.
Under de kommande månaderna kommer dock Kungariket Spaniens regering att finnas vid er sida och bevaka hur troget ni följer den väg som utstakats av era föregångare. Låt mig påminna om att den spanska regeringens vägran 1999 att överge sin nationalistiska blindhet innebar att den bästa chansen till fred på mer än en generation omintetgjordes. Herr premiärminister! Kan ni ge detta parlament en strimma av hopp genom att säga att ni kommer att arbeta för en politisk lösning av den pågående konflikten i Baskien? Tiden rinner i väg. I slutet av denna vecka kommer ni att ha 10 procent mindre tid kvar av ert EU-ordförandeskap. Ni måste skynda er. Vi är redo för ett omedelbart genombrott i det nuvarande dödläget. Jag skall avsluta med att påminna om Watsons ord. Han sade att det är nödvändigt att inse att " politiska problem ofta kräver politiska lösningar" .

Talmannen
Eftersom vi ligger efter tidsschemat, till följd av några av gruppordförandenas förmåga att uttrycka sig, kommer jag att visa en mindre liberal inställning under den återstående delen av förmiddagen.

Galeote Quecedo
Herr talman! Jag hoppas att talartiden inte börjar förkortas i och med mig.
Jag anser att det framgår mycket klart under morgonens debatt att vi befinner oss vid en avgörande punkt i den europeiska integreringen. Därför anser jag att ambitionsnivån på det spanska ordförandeskapets mål - vilket som helst av dem skulle kunna karakteriseras som historiskt - svarar mot detta faktum. Sanningen att säga gör den beslutsamhet och till och med entusiasm som 300 miljoner europeiska medborgare har tagit emot euron med att vi kan se optimistiskt på framtiden.
I sin egenskap som företrädare för den folkliga viljan måste Europaparlamentet visa att det kan spela en pådrivande roll i debatten, vilket har sagts under de senaste sex månaderna av det belgiska ordförandeskapet och som Spaniens regeringschef har understrukit här på morgonen.
Parlamentet måste till exempel fungera som drivfjäder för att kommissionen och rådet skall förse medlemsstaternas rättsliga förvaltningar med gemenskapsinstrument som att man mer effektivt kan försvara våra friheter mot terrorismen. Sedan början av denna mandatperiod har det klart framgått i kammaren, tydligare än någon annanstans, att terrorismen är ett problem och ett hot som berör alla, och inte bara de direkta offren.
Därför är det uttalande rådets ordförandeskap gör om att det är nödvändigt att förbättra medbeslutandeförfarandet under nästa översyn av unionsfördraget ett erkännande som vi tackar för.
Vi kommer att ta itu med den reformen med samma metod som den som användes vid arbetet med stadgan om de grundläggande rättigheterna - apropå det vill min grupp att stadgan skall inbegripas i det nya fördraget - det vill säga, genom det konvent som invigs i mars i ett parlamentariskt säte, vilket har avslöjats denna morgon.
Vi litar på att rådet behåller sin positiva attityd under arbetet i konventet, för att vi skall kunna bemöta två behov: för det första att gemenskapens institutioner skall föras närmare medborgarna genom att göra dem mer demokratiska, mer effektiva och mer öppna, och för det andra att inleda den djupgående reform av den institutionella ram som utformades för de sex länder som grundade den, och anpassa denna ram till de nya förhållandena med 25 eller fler medlemsstater, vilket vi hoppas få se år 2004.
Ärade ledamöter, förhandlingarna om utvidgningen av Europeiska unionen - vissa av de viktigaste kapitlen kommer man som sagt att ta itu med under de kommande månaderna - får inte på något sätt störas av inrikesdebatterna. Tvärt om, i de nuvarande medlemsstaterna måste regeringar och opposition lägga partiskillnader åt sidan inför detta stora mål för unionen.
Herr Barón! Man måste vara medveten om att ett ordförandeskaps framgång inte mäts i nationella termer och ännu mindre i partitermer. Ni erkände här under morgonen att ni behöver gå kurser. Jag fruktar att det inte bara gäller datakunskap. Ni talade som spansk socialist. Vi får hoppas att ni visar samma lojalitet som Partido Popular Europeo har gett uttryck för under de två föregående ordförandeskapen.
(Protester från PSE) Herr ordförande! Vi måste utnyttja detta halvår för att stärka Europeiska unionens roll i världen och se till att unionen deltar i de internationella debatterna med en gemensam ståndpunkt. För att göra detta är det inte bara nödvändigt att inleda institutionella reformer av GUSP för att göra den mer effektiv och synlig inom och utanför våra gränser, utan även att förbättra de instrument som Europeiska unionen redan förfogar över, som till exempel gemenskapens externa tjänsteenheter.
Utan tvivel är det många utmaningar som väntar oss under detta halvår och det kommer att krävas att alla anstränger sig och samarbetar: medborgarna, de europeiska institutionerna, regeringarna och de politiska partierna. Vi är fullständigt övertygade om att detta ordförandeskap kommer att innebära ett steg närmare ett bredare och mer enat Europa, som är öppnare för världen och finns närmare medborgarna.
(Applåder)

Díez González
Herr ordförande! Att inneha ett ordförandeskap är alltid ett tillfälle för ett land att visa sitt engagemang för den gemensamma saken, nämligen att se till att det europeiska byggandet går framåt till gagn för medborgarna. Jag vet, ordförande Aznar, att ni inte kommer att få det lätt, att den internationella politiska och ekonomiska situationen är komplicerad, och dessutom har som sagt det belgiska ordförandeskapet lagt ribban mycket högt. Ni kan dock vara säker på, herr ordförande, att de spanska socialisterna kommer att samarbeta för att detta ordförandeskap skall bli en framgång för Spanien och en framgång för Europa. Vi kommer aldrig att visa illojalitet, aldrig. Det finns dem som borde ångra sådant. Vi hoppas att ni kommer att göra detta bra, eftersom vi vill att detta ordförandeskap ger Spanien gott anseende inför Europa. Därför, herr ordförande, måste era och era regeringsmedlemmars personliga ansträngningar ligga i nivå med omständigheterna.
Herr ordförande, under ert anförande gick ni igenom de prioriteringar som Europa har för närvarande. Utvidgningen, Lissabonprocessen, den internationella sammanslutningen för frihet och mot terrorismen, det inre området för säkerhet och rättvisa, utrikespolitiken, förbindelserna med Medelhavsländerna, Europas roll i Latinamerika: så långt räckte dagordningen, herr ordförande. Vi socialister skulle dock ha velat höra er ge uttryck för ett konkret åtagande, ett ambitiöst initiativ när det gäller någon av dessa frågor. När ni talade om Lissabonprocessen skulle vi till exempel gärna ha sett att ni lade tonvikten på de sociala aspekterna. I Lissabon enades man nämligen om ett strategiskt mål som, tillsammans med skapandet av ett ekonomiskt område med ökat välstånd och ökad konkurrenskraft, innehöll målen full sysselsättning och ökad sammanhållning.
Herr ordförande, ta ställning för att alla samordningsmetoder för dessa strategier för den sociala dagordningen skall anpassas allt mer till gemenskapen. Koppla samman denna process med Europaparlamentet, fackföreningarna och arbetsgivarföreningarna. Detta är enligt vår åsikt mer Europa. Jag kan ge ytterligare ett exempel: Medelhavsområdet och Latinamerika är europeiska prioriteringar, men ett bra spanskt ordförandeskap bör vara förmöget att utmärka sig när det gäller dessa två geografiska områden på grund av sina nära och privilegierade förbindelser med dessa regioner. Emellertid ser vi inga konkreta initiativ för att gjuta nytt liv i dialogen och samarbetet förutom en Europa-Medelhavsbank för utveckling, som förresten förbereddes år 1995 i Barcelona och därefter i Laeken. Ni talar varken om hur eller när ni kommer att slutföra förhandlingarna med Mercosur och Chile. Vi saknar konkreta åtaganden.
Herr ordförande, vi tycker att det är bra att ni har valt mottot " mer Europa" , inte bara för att det är ett klassiskt motto från den socialistiska familjen. Ni skall veta att vi inte kommer att bedöma er utifrån det antal sammanträden som äger rum under detta halvår, vi kommer att bedöma er efter resultaten. Herr ordförande, ni måste alltså gå från ord till handling. Vad anser ni att " mer Europa" innebär? Jag antar att det inte är, som minister Piqué uttryckte det, att Europa talar med en enda röst år 2050, för det skulle skämtsamt sagt innebära att " det inte blev mycket av det hela" . Jag är verkligen imponerad över utrikesministerns ambitioner. Mer Europa innebär mer säkerhet, men även mer frihet. Mer Europa betyder ökad sysselsättning och mindre orättvisor. Mer Europa innebär mer demokrati och ökat deltagande. Mer Europa betyder även en mer aktiv union i försvar för de mänskliga rättigheterna. Mer Europa är kort sagt även, herr ordförande, mindre nationalism, både av den gamla och den nya sorten.
Herr ordförande! Om ni gör det på det här viset, kommer vi vara de första att applådera er. Vi vill att ni skall nå framgång och vi vill fira det tillsammans med er.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! För det första vill jag betona att den liberala gruppen och mitt parti, Convergència Democrática de Catalunya stöder ordförandeskapet, så vi kan försäkra oss om att avstämningen i slutet blir positiv, med ett gott betyg som ligger i nivå med de två föregående spanska ordförandeskapen.
Av de prioriteringar som det nuvarande ordförandeskapet lade fram vill jag betona de tre följande:
När det gäller Europeiska rådet i Barcelona i mars vill vi att det görs konkreta åtaganden som kan kontrolleras för att se till att de strukturella reformerna och de nödvändiga avregleringsprocesserna genomförs effektivt för att uppfylla de mål som fastställdes i den process som påbörjades vid Europeiska rådet i Lissabon.
När det gäller konferensen Europa-Medelhavsområdet, vars syfte är att driva på en ny etapp i den process som inleddes även då under spanskt ordförandeskap år 1995 i Barcelona, för att säkerställa ett ökat och bättre samarbete mellan Europeiska unionen och Medelhavsområdets tredjeländer. Vi är för att en finansiell institution skall inrättas som möjliggör ett fullständigt och effektivt genomförande av de medel som har tilldelats Medelhavsprogrammen. Unionens utrikespolitik måste intensifieras, den politiken är mycket viktig för att fred och stabilitet skall råda i det området i framtiden.
I sin nyckelroll som ledamot av konventets presidium, kräver vi att ni förvissar er om att Europeiska unionens konstitutionella regioner inbegrips i den konstitutionella text som man bör enas om under regeringskonferensen år 2004. Som ordföranden för den liberala gruppen betonade i sitt inlägg, kan Europeiska unionen inte anses vara komplett om de konstitutionella regionerna inte deltar och integreras fullständigt i unionen. Arbetet med denna fråga kommer att inledas med konventet under spanskt ordförandeskap och vi, vilket har betonats, anser att denna fråga är oerhört viktig.

Bautista Ojeda
Herr talman, herr kommissionsordförande, herr tjänstgörande rådsordförande! Spanien visar upp sig med ett ambitiöst och optimistiskt program när landet tar över ordförandeskapet. Byggandet av Europa innebär att fördjupa friheterna, tränga undan intoleranta synsätt och koppla ihop detta med den viktiga kampen mot terrorismen.
De spanska prioriteringarna om utvidgningen innehåller inte de tre nödvändiga åtaganden som garanterar de legitima målen för mål 1-regionerna.
För mig som andalusisk regionalist och inför framtiden är reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och debatten om landsbygdsutveckling mycket viktiga faktorer, och även livsmedelssäkerheten, för att undvika mycket kostsamma kriser och oro bland konsumenterna. Att de tre självstyrande regionerna är närvarande i rådet när frågor av intresse för oss och som vi har befogenhet för tas upp kommer alltid att vara positivt och berikande.
Återspegla verkligheten i Spanien i Europa. Försök inte dölja den, herr Aznar. De självstyrande regionerna hör även de till den spanska staten. Ett mångfaldens Spanien i ett mångfaldens Europa, bidrar till att vi får " mer union" . Fördjupa arbetet med denna politiska och sociala verklighet.
Herr Aznar, ni nämnde inte Marocko uttryckligen i ert tal. Ta med den frågan i ert ordförandeskap.
Herr Aznar, se till att ordförandeskapets neutralitet inte lamslår vårt mål för europeisk sammanhållning. Inta en fast attityd men för även en dialog.

Muscardini
Herr talman! Jag beklagar att vissa vänsterföreträdare än en gång har hittat förevändningar och partipolitiska skäl att ge sig på Italien, det vill säga ge sig på ett folk som i fria och demokratiska val har valt sin regering, i stället för att fördjupa diskussionen om Europeiska unionen nu och i framtiden. Å andra sidan de minimis praetor non curat.
Ordförande Aznar, det spanska ordförandeskapets program är fullt av frågor och mål och bakom varje initiativ anar vi en ambition att återföra politiken till debattens centrum. Av tidsskäl kan vi bara ta upp några punkter. Den gemensamma ekonomiska politiken, som ni har angripit och som kommissionens ordförande framhöll som ett avgörande element för framtiden, vilket bekräftar vad vi sade när vi röstade om euron i Bryssel: det kan inte finnas någon monetär politik om vi inte har en stark gemensam ekonomisk politik. Medelhavspolitiken, som måste gå fram i en snabbare takt eftersom om det nu är så att samarbetet mellan de europeiska ländernas underrättelsetjänster är mycket viktigt för att bekämpa terrorismen - något som vi har framhållit bland annat i den debatt i ämnet som hölls här - är det också så att vi måste bekämpa fattigdomen, återskapa freden i Mellanöstern och omfördela Europeiska unionens politiska tyngdpunkt: således fordras en stark Medelhavspolitik som glansnummer på det kommande toppmötet i Barcelona. Att vi i verkligheten uppnår konceptet om mer Europa, det vill säga mer av medborgarnas Europa, mindre byråkratiska och mer demokratiska institutioner, mer respekt för traditionerna, för de enskilda ländernas identitet, för ett Europa som inte är något standardiseringsorgan utan ger utrymme för alla att växa, som parlamentets talman Cox sade i går.
Sedan får vi inte glömma problemet Argentina: det är den hundratjugonde krisen sedan 1975. Och då får vi också ta itu med frågan om spekulationsbubblan, de bristande proportionerna mellan den verkliga ekonomin och den officiella ekonomin. Vi måste möta Argentinas problem med omedelbart bistånd, bland annat eftersom våra länder har vänskapsband och gemensamma traditioner med Argentina.

Coûteaux
Herr ordförande! Det är verkligen beklagligt att Spanien, ett stort land som ligger Frankrike och fransmännen så varmt om hjärtat, som motto har valt detta " mer Europa" som inte är något nyskapande, eftersom det när allt kommer omkring är ett motto som sedan ungefär femtio år är obligatoriskt, och som inte kan oroa oss eftersom detta " mer Europa" bara tar sig uttryck i en ökad förstörelse av det som Europa består av, dvs. nationerna.
Men på sätt och vis kommer Spanien inte med något nytt, särskilt inte när det gäller det område ni vill prioritera, herr regeringschef, nämligen kampen mot terrorismen. Det ligger något futtigt i att bekämpa terrorismen när man samtidigt verkar göra allt för att ge näring åt dess rötter, såväl de ytliga som de djupare, såväl i Europa som i övriga världen. När det gäller de ytliga rötterna finns självfallet denna löjliga och brottsliga besatthet att avskaffa gränserna, en besatthet som naturligtvis hela tiden gör poliskontrollerna svårare och framför allt gynnar en internationalism som varit all terrorisms vapen sedan urminnes tider.
Dessutom innebär avskaffandet av gränserna att den nationella tillhörigheten förstörs, som i flera sekel givit människorna en hållpunkt i tid och rum, en plats i historien, helt enkelt. De känner det som om de förts tillbaka till sitt etniska ursprung och nu kämpar mot det som återstår av nationalstaten, en kamp som vi för övrigt stöder. Det som händer i Spanien händer därför överallt. Den baskiska terrorismen kan i våra ögon bara bekämpas genom att en storslagen spansk politik inrättas på den internationella scenen, en politik som Spanien för övrigt har möjlighet att bedriva i Europa, kring Medelhavet och i Latinamerika. Men Europa förvägrar er denna bekräftelse av självet.
På ett djupare plan främjas och uppmuntras terrorismen av den djupa oordning som världen hamnat i efter att den heliga kapitalismens dogm, nämligen liberaliseringen av handeln, hätskt angripit nationerna. Det leder inte bara till att den nationella tillhörigheten förstörs, vilket för övrigt är en av orsakerna till den islamiska terrorismen, utan också till att en verklig mur byggs upp, under en bedräglig förespegling av globalisering, mellan den rika världen och den fattiga, som inte har någon framtid utan befinner sig i yttersta nöd.
Ur den synvinkeln är det uppmuntrande att staterna gör sig hörda, särskilt i Europa, med de positiva signaler vi får i dag från Italien och Tyskland, i går från Danmark eller Irland och i morgon, det betvivlar jag inte, från Frankrike. Herr regeringschef! Detta skulle kunna vara er huvudfråga under de sex kommande månaderna. Och om ni absolut bestämt er för att förneka den nationella verkligheten kan jag inte, kan vi inte, önska er lycka till.

Bonino
Herr ordförande! Jag önskar er välkommen och önskar er verkligen lycka till! Ni har lagt fram ett fullspäckat program för ert ordförandeskap. Tillåt mig att komma med några synpunkter för att också göra det storslaget och ambitiöst.
Jag tillhör en politisk gruppering som till skillnad från många alltid har trott att det enda som på allvar är konkret är idéerna och visionen om framtiden. Under ert ordförandeskap kan någonting som somliga av oss extremistiska förkämpar för rättvisa och internationell rätt sedan många år har trott på förverkligas. Under ert ordförandeskap kan ni göra en insats för mänskligheten och införa en internationell permanent domstol för folkmord, krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten. Det blir en historisk dag, en grundläggande förändring, som tillsammans med fördragen kommer att skapa en första byggsten i ett internationellt rättsväsende.
Det fordras 60 ratificeringar: vi har över 50. Många nära och vänskapligt sinnade länder har kommit långt. Om ni så vill och med allas vår hjälp - parlamentet skall diskutera denna fråga i februari - kan det spanska ordförandeskapet nå upp till de 60 ratificeringarna som representerar 200 miljoner europeiska medborgare. Jag hoppas att ni skall ta vara på denna möjlighet till en historisk förändring. Tänk hur annorlunda det skulle vara, till och med inom kampen mot terrorismen, om vi - som i fallet med Milosevic, som är en simpel krigsförbrytare i avvaktan på rättegång - i dag hade haft möjlighet att ställa Usama bin Ladin eller Mullah Omar och deras gelikar inför en permanent internationell domstol, utan att våra amerikanska vänner tvingades uppfinna militärdomstolar och annat. Nåväl, detta ligger inom det möjligas gräns för oss, för er, och vi är klart övertygande om att det är angeläget.
Herr ordförande! Det är klart att alla är överens om att bekämpa terrorismen, men det som oroar mig är det politiska svaret, eftersom det är uppenbart att det inte räcker med varken militära eller rättsliga svar. Det politiska svaret är svagt. Vi fortsätter att tänka i enlighet med och tillämpa den princip som säger att min fiendes fiende automatiskt är min vän. Vi riskerar att okritiskt legitimera de mest osannolika regimer som omedelbara allierade, eftersom vi behöver dem. En del av dessa finns nära oss, herr ordförande, kanske vid Medelhavets södra kust.
Jag skulle vilja framhålla en sak till för er. Ni förstår, jag tror att vi sitter på en krutdurk, och jag tror att en ny vision om våra förbindelser med Medelhavsområdet måste vara en prioriterad fråga för vår samtid och helt klart för vår omedelbara framtid.
Herr ordförande! Detta var några få synpunkter, som dock innebär ett sätt att vara konkreta visionärer, vilket är just vad medborgarna vill att vi skall vara.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr ordförande! Jag vill börja med att önska det tjänstgörande ordförandeskapet lycka till med det ambitiösa program som det lade fram här i dag. Vissa kollegers inlägg har fått mig att tänka på vad Marx sade, inte Karl, utan Groucho, om vissa litterära kritiker som var så upptagna med att skriva sin kritik att de aldrig hade fem minuter över för att sätta sig ned och läsa romanen.
Herr ordförande! Det spanska ordförandeskapets prioriteringar läggs fram på ett rakt sätt, såväl när det gäller den interna dimensionen av projektet som den externa. Det är uppenbart att det här handlar om att förena viljor, att arbeta fram samförstånd och staka ut rätt kurs för att Europeiska unionens projekt skall kunna utvecklas. För att göra detta behövs det två saker. Det behövs en metod; i Laeken beslöts det att den metod som skall användas är konventet, som är en nyskapande metod: Europa kan inte byggas på grundval av koncentriska cirklar. Det behövs också ambitioner.
Jag håller inte med om vad min gode vän Watson sade, som jag gratulerar till hans utnämning som ordförande för den liberala gruppen, eftersom jag anser att Spanien är mycket väl förberett för att bidra till att övervinna en av de historiska utmaningarna i vår tid, att varsamt och med sunt förnuft sammanjämka och förena helheten med mångfalden. Att forma Europeiska unionens projekt till en välstämd, väl dämpad orkester, som Mozart sade, som spelar till demokratiska toner och inte som en bataljon till takten av en kornett.
Herr ordförande! När friheten brutalt angrips på ett sådant barbariskt sätt som skedde den 11 september stod det fullständigt klart att säkerhet, försvar, samarbete, utrikespolitik och utvecklingsstöd är begrepp som har ett inbördes förhållande och som måste ta sig uttryck i ett gemensamt medvetande om de hot och faror som terrorismen utgör, som drabbar oss alla i lika hög grad och som följaktligen måste bemötas likadant av alla.
Herr ordförande, ett par ord om Latinamerika. Parlamentet anser att Latinamerika inte behöver gåvor, utan möjligheter. Dock anser vi även att Latinamerika någon gång måste ta sig i kragen när det gäller ekonomin och därför har vi avsevärt höjt de belopp som föreslagits av kommissionen för samarbetet med denna region under år 2002 och vi har lagt fram en ambitiös samling åtgärder som är avsedda för att ge innehåll till detta strategiska mål, som stats- och regeringscheferna skall utarbeta under toppmötet i Rio de Janeiro: att nå en strategisk biregional associering. Därför hoppas vi, vilket det tjänstgörande ordförandeskapet har meddelat, att man vid toppmötet i Madrid kan sända ett tydligt och väldefinierat budskap om Europas nya åtagande gentemot Latinamerika.
Jag hyser inte minsta tvivel om att den våning som det tillkommer det tjänstgörande ordförandeskapet att bygga i denna fas av vårt gemensamma byggnadsprojekt kommer att nå upp till de ambitiösa prioriteringar som ordförandeskapet lagt fram denna morgon.

van den Berg
Premiärminister Aznar! För tjugo år sedan var en gemensam europeisk marknad med en enda valuta, euron, en dröm och i dag har den blivit verklighet. Samma ambitioner vill de europeiska socialdemokraterna ha när det gäller den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken och denna önskan har bara förstärkts genom alla erfarenheter sedan den 11 september. Det är ett villkor för fred och framsteg. Därför stöder vi det spanska ordförandeskapet när det vill ge den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken mer dynamik, större kapacitet och i allmänhet mer medel för att bli effektivare. I det sammanhanget är det av största vikt att det multilaterala budskapet förkunnas. Förenta staternas upphävande av ABM-avtalet strider mot det. Vi vill inte hamna i en ny upprustningskapplöpning igen. Vi uppmanar det spanska ordförandeskapet att med kraft överlämna detta budskap till vår bundsförvant, Förenta staterna, också. Detta budskap och denna uppmaning till USA kan vi sätta desto mer kraft bakom nu när vi inom EU är beredda att med kraft fortsätta kampen mot terrorismen i och utanför Europa i koalitionen.
Jag har en annan allvarlig fråga till det spanska ordförandeskapet. Är ni beredda att även kämpa för en världsomspännande koalition mot fattigdom? Fattigdom är ju till stor del grogrunden för fundamentalistiskt hat, av vilket ursprung det vara må. En koalition mot fattigdom i Asien, i Afrika och även i processen Europa-Medelhavsområdet för säkerheten på vår jord är inte avsedd för ett fåtal utan kan endast vara stabil om den delas av alla, i en internationell rättsordning.
Tycker inte det spanska ordförandeskapet också att det vore bättre att investera i det i stället för att sätta alla kort på nya Star Wars-aktiga investeringar?
Vill ni mot den bakgrunden göra allt för att hjälpa Solana och Patten att till år 2003 ha en fullständigt operativ kapacitet för Petersberguppgifterna?
I Mellanöstern hör vi Irans före detta premiärminister, Rafsanjani, hota med en atombomb för att förgöra Israel. Det är fullständigt oacceptabelt. Även Sharons politik, vilken isolerar Arafat och drabbar oskyldiga palestinska medborgare, bidrar inte på något sätt till säkerheten i Israel och Palestina. Är det spanska ordförandeskapet berett att tillsammans med Förenta staterna och Ryssland ta ett nytt fredsinitiativ i hela Mellanöstern? Det vore vi väldigt tacksamma för.

Sánchez García
Herr talman, herr Aznar, herr Prodi, ärade kolleger! Som ledamot från Kanarieöarna, från ett av gemenskapens yttersta randområden och som ansluten till den liberala gruppen, välkomnar jag varmt rådets ordförandeskap.
Herr Aznar, glöm inte att ta itu med de olösta frågor som finns under detta halvår som vi nu inleder, där utvidgningen och eurons musik utgör scenen där gemenskapens Europa skall agera, med en mycket speciell världsomspännande ridå där hela världen av olika anledningar påverkas mer eller mindre, vilket gör att vi måste göra oavbrutna, ständiga och gemensamma ansträngningar för att nå fred och välstånd.
Jag erinrar er om att vi har underhållsproblem i alla pelare i vår gemensamma byggnad. Det är därför det är viktigt att införa " mer Europa" i gemenskapens politikområden, vilket ni har betonat. Detta är framför allt viktigt när det gäller att se över den gemensamma jordbrukspolitiken, strukturfonderna, befästandet av unionens yttersta randområden och att utforma en verklig europeisk invandringsstrategi. Detta gäller även de institutionella reformerna, regionernas roll och deltagande i byggandet av ett Europa för det tjugoförsta århundradet och en lämplig miljöpolitik, utan att förglömma det sociala politikområdet, det vill säga sysselsättningen och de små och medelstora företagen.
I er dubbla ställning som ordförande för rådet och chef för den spanska regeringen får ni inte heller glömma att exportera mottot " mer Europa" till världen. Därför är det viktigt att se över unionens yttre förbindelser - till exempel rådets gemensamma ståndpunkt gentemot Kuba och Saharas framtid via en folkomröstning om självstyre - utan att förglömma dialogen med grannarna i Medelhavsområdet - från Marocko till Mellanöstern - eller med dem som är geografiskt mer avlägsna - som Latinamerika, särskilt Argentina, eller Förenta staterna och Kina.
Naturligtvis kan ni, som alltid, räkna med oss i den europeiska gemensamma kampen mot terrorismen.
Jag önskar er lycka till med detta mandat och hoppas att vi under tentamensperioden i juni tillsammans kan fira ett framgångsrikt resultat, eftersom det som är bra för Europa är bra för alla, särkskilt för regionerna i de yttersta randområdena.

Nogueira Román
Herr talman, herr kommissionsordförande, herr tjänstgörande rådsordförande! Bland ordförandeskapets prioriteringar saknas politikområden som är av grundläggande vikt för unionen och även för den spanska staten och för min självstyrande region och som måste tas upp under år 2002: den gemensamma jordbrukspolitiken, den gemensamma fiskeripolitiken och framtiden för strukturfonderna, och i det fall dessa politikområden finns med förläggs de till ett sekundärt plan. Däremot avser ni att låta ert ordförandeskap genomsyras av er autoritära mani mot den europeiska mångfalden, genom att inte låta den spanska statens nationaliteter och regioner närvara i rådet. Detta gör ni genom att tillämpa ett koncept av överhöghet som är antihistoriskt och otidsenligt i dagens union. Om ni menar att ni har rätt att göra detta, herr Aznar, måste vi dra slutsatsen att ni endast infinner er här i dag i egenskap av ordförande för en utländsk institution.
Vi tänker inte på det viset. Jag företräder min självständiga region och är på samma gång medborgare i den spanska staten och i unionen, utan motsägelser. Genom ert autoritära tänkesätt trasslar ni in er i något som redan har lösts i fördragen och i praktiken. Ni väljer att bortse från att i vi i framtiden måste fråga oss varför Tjeckoslovakien kan leda rådet (fiske) medan Galicien, Andalusien eller Kanarieöarna inte får delta, och detta handlar varken om överhöghet eller separatism, eller varför Maltas och Luxembourgs historiska nationella historia erkänns, med rätta, men inte Galiciens, Euskadis, Kataloniens, Skottlands, Wales och Flanderns nationella historia.

Raschhofer
Herr talman, ärade kolleger! Under det spanska ordförandeskapet i rådet går förhandlingarna med kandidatländerna in i sin hittills svåraste fas. Kapitlet jordbruk och regionalt stöd kräver yttersta känslighet och försiktighet. I synnerhet när det gäller direktbidrag till jordbrukarna krävs det ett differentierat betraktelsesätt. Om vi vill slippa förebråelser om att man överdriver mängdproduktionen, måste vi koncentrera oss mer på integrerad landsbygdspolitik i kandidatländerna, i stället för att överföra systemet med direktbidrag. Just mot bakgrund av de befintliga svårigheterna och de motstridiga intressena när det gäller bidrag, kommer det att krävas särskild förhandlingsförmåga. Det är nog av avgörande betydelse att förhandlingarna möjliggör hållbarhet och beständighet för framtiden, och då menar jag längre än till år 2004 och utöver Agenda 2000.

Evans, Jonathan
Premiärminister Aznars anförande denna förmiddag antyder att hans ordförandeskap kommer att vara fokuserat och systematiskt och inriktat på de stora frågorna. Ordförandeskapet har många uppgifter på den internationella fronten; att föra det världsomspännande kriget mot terrorism framåt är den svåraste och viktigaste.
Ordförandeskapet har lovat att beslutsamt visa solidaritet med Förenta staterna i denna svåra tid, och det är rätt att göra det, men andra utrikesfrågor kommer att göra sig påminda. I Zimbabwe pågår en växande tragedi som kräver omedelbara åtgärder från EU:s sida: smarta sanktioner måste införas omgående och ett tydligt budskap sändas om riskerna med att slå in på den brottsliga väg som Mugabe följer.
Ordförandeskapet står inför liknande utmaningar på den ekonomiska fronten. Om Europa menar allvar med att vilja bli den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomin i världen senast år 2010, kommer Barcelonamötet att bli ett sanningens ögonblick. Vi har helt enkelt inte råd med fler misslyckanden. Europa måste få till det. Alltsedan Stockholmsmötet har saker och ting i själva verket gått bakåt. Avregleringsprogrammet har kört fast till följd av nya sociala mål och miljömål. Vi har sedan mötet sett minst tre nya gemenskapsdirektiv som direkt minskar arbetsmarknadens flexibilitet - och mer är på gång - såväl som nya nationella lagar, exempelvis i Frankrike, vilka bakbinder företagen. Detta är en politik som leder till att arbetstillfällen försvinner.
I fråga om de sektorer inom vilka konkurrensen skall öka är bilden ärligt talat oacceptabel. Inom finansiella tjänster - till exempel telekommunikation - går avregleringen alltför långsamt framåt. Avregleringen av energimarknader och posttjänster ligger långt efter tidsschemat. Om Europa verkligen vill komma fram som den globala ekonomiska ledaren senast i slutet av detta årtionde måste det visa verkligt engagemang. Vi måste göra det lättare att starta och driva företag och att behålla och investera vinster. Det innebär att vi måste konfrontera många egenintressen. Vi hoppas att premiärminister Aznar kommer att leda vägen.

Swoboda
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Detta parlament diskuterar ivrigt nya styrelseformer med kommissionen, European governance. Som parlamentsledamöter har vi haft invändningar mot flera förslag, därför att vi vill ha en handlingskraftig, levande parlamentarism. Men vi har också enats med kommissionen om några saker. Något som vi båda önskar oss, herr rådsordförande, men som rådet hittills har avvisat, är en interinstitutionell arbetsgrupp, där vi gemensamt, parlamentet, kommissionen och rådet, kan diskutera frågor som rör de nya styrelseformerna. Jag ber er, herr rådsordförande, att se till att rådet godkänner detta gemensamma förfarande.
Herr rådsordförande och herr kommissionsordförande, vi anser att vi i varje fall bör behandlas på samma sätt som rådet, även när det gäller sekundär lagstiftning. Vi anser att även vi bör ha en call back-möjlighet, för den händelse att den sekundära lagstiftningen inte fungerar bra. Vi anser också att ramdirektiv bör ha ett slags sunset clause, en tidsbegränsning.
I varje fall anser kommissionen och parlamentet att lagstiftningen och beslutsprocessen i Europeiska unionen ständigt måste granskas med avseende på sin verkan. Det gäller också avregleringarna, där vi ibland tvivlar på om de genomförs med omdöme och social medvetenhet. Frågor som bör tas upp är exempelvis följande: Leder avregleringen alltid, även på lång sikt, till lägre priser? Leder den alltid till konkurrens, och inte ibland också till monopol och oligopol, och denna gång faktiskt över hela Europa?
Hur förhåller det sig med möjligheterna för de små och medelstora företagen, som vi alla oroar oss för, i samband med avregleringar, särskilt också på de mindre områdena? Hur ser det ut när det gäller koncentrationen, exempelvis på mediaområdet? Italien har redan nämnts i dag. Här är man ofta enögd. Hur förhåller det sig med nettoeffekten på sysselsättning och löner?
Det är saker som jag inte nämner därför att jag eller min grupp skulle vara mot avregleringar. Men vi tar upp det därför att vi vill genomföra avregleringarna till gagn för våra medborgare, med gott omdöme och med social medvetenhet.
Kanske, herr kommissionsordförande och herr rådsordförande, är flera regeringar också skeptiska och dröjer med att genomföra avregleringar därför att de har en känsla av att dessa inte alltid tjänar det goda syfte som avsetts, och eftersom de har en känsla av att den egna befolkningen inte alltid inser de fördelar som denna avregleringsstrategi har i detalj.
Därför vill jag be er att inom ramen för Barcelona- och Lissabonprocesserna överväga hur avregleringen, som ni ju forcerar i ert program och vill fortsätta med, kan ske på ett sätt som gagnar vår befolkning, och så att man även tar hänsyn till de sociala aspekterna. Det får inte vara så att vi fortsätter med en blind avregleringsstrategi.
När Berlusconi anser att vi bör stärka EU genom att bli mer amerikanska än amerikanerna, då anser jag ändå att vi bör gå vår egen europeiska avregleringsväg!

Ortuondo Larrea
Herr tjänstgörande rådsordförande! Ni nämnde just " mer Europa" och kampen mot terrorismen som två av era viktigaste mål, vilka jag delar. Jag önskar er stor framgång med dessa mål.
Europa kan dock inte bara byggas av medlemsstaternas regeringar och man kan inte utestänga de övriga offentliga institutionerna. Därför föreslår jag att ni ser på exemplen med Tyskland och det föregående belgiska ordförandeskapet, under vilket företrädare från alla regioner i dessa medlemsstater deltog.
Den spanska staten har tvärtom upprepade gånger förhindrat alla försök av de självstyrande regionerna att delta i de europeiska organen, till och med när dessa organ skall besluta om exklusiva befogenheter för regionerna, vilket vanligtvis sker i Ekofin och när det gäller skatte- och finansfrågorna, frågor som de självstyrande regionerna Baskien och Navarra har fullständig överhöghet i.
För att lyckas utrota våldet tar jag upp exemplet med Förenade kungarikets och Irlands regeringar, som uppmuntrade långfredagsavtalen och fredsprocessen i Ulster, och jag ber er och Partido Popular att ni inte fortsätter att envisas med att upprätthålla er allians med Herri Batasuna - ETA:s beskyddare - med det enda målet att påtvinga den baskiska regeringen politiskt undantagstillstånd och att ni i stället uppmuntrar till demokratisk dialog för att lösa den historiska politiska konflikten med majoriteten av det baskiska folket, som vill leva i fred och att deras rätt att fritt bestämma sin framtid.
(Applåder)

Borghezio
Herr talman! " Mer Europa" är ett motto som vi instämmer i, men det bör kompletteras med orden " mer frihet" och " mer identitet" . Eftersom vi är övertygade tillskyndare av ett Europa för de folk vi upplever som broderfolk - från basker till korsikaner till flamländare till padanier - och därmed av frihet och självständighet, känner vi igen oss i det europeiska byggprojektet, som bland annat är ett svar på de stora riskerna med globaliseringen. Denna " mer Europa" -kostym borde omfatta mer precisa åtaganden och innehåll till skydd för européernas frihet och identitet. För att få mer Europa måste vi framför allt ha ett engagemang för att försvara vår särprägel och våra tillhörigheter - språkliga, regionala, nationella och kulturella - som våra folk kämpar för, till att börja med det padanska folket. Detta innebär att arbeta i motsatt riktning mot den som de standardiserande direktiven från den teknokratiska oligarkin drar åt, en inriktning som inte legitimeras av någon yttring av folkviljan men som för närvarande är den förhärskande för hela Europeiska unionens politik.
Hur är det sedan möjligt att inte koppla samman kampen mot terrorismen - som vi står bakom - med riskerna för en illegal invandring som är en grogrund för terrorism? Det finns en resolution från Europarådet i vilken man förordar en begränsad invandring för att inte bidra till och förvärra inhemsk arbetslöshet i staterna. Varför åberopas inte den?

Brok
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Det spanska ordförandeskapet inträffar utrikespolitiskt sett i en tid när det gäller att förhindra krig mellan två kärnvapenmakter, att åstadkomma fred i Mellanöstern och lyckas med Barcelonaprocessen, eftersom dessa områden, om vi inte är framgångsrika, på ett hemskt sätt kan drabba våra omedelbara intressen.
Jag tror att vi kan komma vidare när det gäller de tyngdpunkter som ni, herr ordförande, har lagt fram. Allt detta är internationellt och även nationellt förknippat med kampen mot terrorismen, och efter det inlägg som gjordes av en av de föregående talarna vill jag hävda min åsikt att det inte finns någon politisk motivering för terrorism, och att den måste avvisas både inom och utom Europeiska unionen.
Herr rådsordförande, jag har under de senaste månaderna lagt märke till att ni i era kloka förberedelser för ordförandeskapet när det gäller utrikespolitiska frågor inte har fallit för faran med bilateralismen, så som man delvis har sett det från Berlin, London och Paris. Jag tror att det beror på insikten om att vi enbart med en gemensam kraftansträngning kan komma till rätta med uppgiften att bekämpa den internationella och nationella terrorismen och att säkra freden, och inte kan göra detta var och en för sig, utan att vi av den anledningen måste komma fram till en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Jag är tacksam för att ni uppenbarligen kan gå i den riktningen.
Det finns ytterligare två anledningar till att ert ordförandeskap inträffar i en avgörande fas. När konventet börjar kommer ni att kunna ge avgörande impulser för hur den framtida inre utformningen av Europeiska unionen skall se ut. Därför ber vi om ert stöd så att konventet får de erforderliga arbetsmöjligheterna, och kan motsvara dessa förutsättningar. Men under ert ordförandeskap kommer också de förberedande besluten för utvidgningen av Europeiska unionen att fattas, det vill säga om den framtida yttre utformningen av Europeiska unionen. Vi hoppas på ett mycket nära samarbete med er i dessa frågor under de närmaste sex månaderna.
(Applåder)

Terrón i Cusí
Herr ordförande! I Laeken fattades två mycket viktiga beslut för att skapa ett europeiskt rättsligt område i kampen mot terrorismen: definiering av och gemensamma sanktioner mot terrorismen och det europeiska mandatet för efterspaning och gripande. Dessa två åtgärder begärde jag enträget av parlamentet i Watsons betänkande - jag gratulerar honom till hans utnämning och även till hans inlägg - och jag anser att vårt arbete tillsammans med rådet och kommissionen för att utveckla detta har varit positivt.
I Laeken gjordes även en utvärdering av tillämpningen av dagordningen från Tammerfors. Jag återvänder till detta inom kort. Först vill jag dock säga att den 27 december antog Coreper en rad beslut om bekämpning av terrorismen. Beslutet om att det skall finnas en förteckning på personer och organisationer som agerar i Europeiska unionen är viktigt. För dessa personer och organisationer kommer artikel 4 i den gemensamma ståndpunkten att tillämpas, som handlar om behovet av polisiärt och rättsligt samarbete enligt vad som förutses i fördraget och i de internationella överenskommelserna på det här området. Detta beslut har ett starkt symboliskt värde och det gläder oss. Vi hoppas även att åtgärderna för att bekämpa finansiering av terrorismen i Europa kommer att kunna börja tillämpas inom kort.
Herr ordförande, jag hoppas även att rådet kommer att fortsätta det utmärkta samarbete som det har haft med parlamentet, med undantag för den senaste tiden.
När nu de viktigaste instrumenten i kampen mot terrorismen har godkänts, måste vi nu se till att de tillämpas. Ni kan och bör övertyga de medlemsstater som ställer sig mest tvivlande.
Jag vill även påpeka en faktor som vi finner bekymrande när det gäller invandringsfrågan. I er dagordning koncentrerar ni på grund av humanitära skäl invandringsfrågorna till bekämpningen av den olagliga invandringen. Ni hoppar över ett viktigt paket: rättigheter och skyldigheter och frågan om hur laglig invandring skall organiseras. Kommissionen har redan utarbetat handlingar om dessa frågor.
Jag ber er att driva på hela dagordningen för att ni skall slippa ångra att ni inte genomförde beslut, vilket skedde i Laeken med några av de beslut som fattades i Tammerfors.

Mayol i Raynal
Ni har för ert ordförandeskap valt mottot Más Europa (mer Europa). Más Europa, det innebär att även katalanskan, som talas av nära 10 miljoner européer, har hemortsrätt i detta hus: det handlar om stadgan om de grundläggande rättigheterna och den kulturella mångfalden. Más Europa, innebär också att våra ministrar kan delta direkt i de EU-beslut som berör dem: det är innebörden i Maastrichtfördraget. Más Europa, det innebär också att inte begå det ekologiska statliga brottet beträffande den nationella vattenplanen: det gäller EG-direktiven om boende och vatten. Más Europa innebär också att göra det möjligt för alla stater att, om de vill, bli fullständiga medlemmar i unionen: flera resolutioner från vårt parlament erkänner rätten till självbestämmande.
När det gäller alla dessa demokratiska framsteg, herr ordförande Aznar, vet jag och mitt parti Esquerra Republicana de Catalunya, republikanska vänstern i Katalonien, att vi inte kan räkna med er. Mister President, när jag tittar på stjärnorna på vår flagga ser jag gamla och nya nationer resa sig i Europas alla hörn. De vill alla inta sin plats, sin rättmätiga plats i detta gemensamma hus. Tillåt mig att avsluta på katalanska ...
... Visca Catalunya lliure! Visca Europa unida! (Leve ett fritt Katalonien! Leve ett enat Europa!)

Méndez de Vigo
Herr ordförande! När jag ser på stjärnorna i Europeiska unionens flagga, tänker jag att någon måste ha tagit fel på forum och har kommit hit för att framföra krav som gäller småsaker. Jag kommer inte att gå in på den debatten. Här måste vi tala om Europa. Vi är här för att tala om ett program som förenar ambitioner med visioner.
Herr ordförande! Vi är därför mycket nöjda med ert sexmånadersprogram. Jag anser, vilket majoriteten av kammaren har sagt, att det kommer att göras många saker och tas många initiativ.
Herr ordförande! Det är en tradition i parlamentet att kräva att den medlemsstat som har ordförandeskapet gör saker. Jag anser dock även, som en rättvis kompensation för alla krav som har lagts fram här i dag, att parlamentet måste åta sig att göra något som jag anser vara synnerligen viktigt: Barcelonaprocessen kommer att vara en avgörande faktor under detta ordförandeskap. Det är nödvändigt att genomföra den process som inleddes i Barcelona, och ni sade, herr ordförande, att det bästa sättet att skapa social integrering är att skapa arbetstillfällen. Nu när ekonomin befinner sig i ett känsligt läge måste vi ge tydliga signaler på att Europeiska unionen är beredd att göra denna ansträngning och därför åtar sig parlamentet och min parlamentariska grupp att i utskottet för konstitutionella frågor nästa vecka anta det betänkande som vår kollega von Wogau har utarbetat för att åtgärderna i Lamfalussy-rapporten skall kunna inledas, vilket enligt min åsikt kommer att vara en mycket tydlig signal till marknaderna att vi är beredda att förhandla fram - och det gläder mig att ni är här, herr Prodi, eftersom kommissionen har mycket att säga i den här frågan - ett rättvist avtal där jämvikten mellan institutionerna respekteras för att avreglera denna marknad. Europaparlamentets åtagande förenas här med de utmärkta initiativen från ett ambitiöst ordförandeskap som har visioner.
Herr talman! Jag tror att jag är den enda talaren som inte har utnyttjat min talartid.
(Applåder)

McNally
Herr talman, herr premiärminister! Tack för er framläggning av det spanska ordförandeskapets prioriteringar. Jag vill endast kommentera en av dem, nämligen er föresats att fullborda den inre marknaden i gas- och elektricitetssektorerna. Vi har onda aningar om ert tillvägagångssätt. Ni vill att EU skall vägledas av fem huvudprinciper: öppnande, avreglering, konkurrens, insyn och sammanlänkning. Dessa är grundläggande för en fri marknad. Energi är dock inte som andra varor eller tjänster. Energi har andra sidor: grundläggande sociala behov och miljöpåverkan. En förhastad och ogenomtänkt avreglering skulle vara mycket riskabel. Ert eget land, liksom Kalifornien, har nyligen drabbats av stora strömavstängningar till följd av avreglering.
Avreglering leder till rusning efter gas, vilket tvingar oss att importera gas från vissa mycket bräckliga regimer. Vi måste se till att inhemska energikällor kan spela en huvudroll i energiförsörjningen. Särskilt förnybara energiformer behöver skyddas och främjas genom lagstiftning. Det största bidraget till försörjningstrygghet är en förnuftig användning av energin - ett av regelkraven i en klok avreglering. Jag ber er se till att energieffektivitet blir en nationell huvudindikator i Barcelona. En mellan länderna ojämn avreglering av marknaden vållar stor förtrytelse. Vi stöder starkt era ansträngningar att utöva påtryckningar på vissa regeringar som håller sina marknader stängda samtidigt som de drar fördel av fria marknader på andra håll. Jag ser fram emot en försäkran från er om att avregleringen av energi kommer att ske inom en mycket strikt reglerad ram som skyddar miljön och tar hänsyn till sociala följder, av vilka några är mycket allvarliga. Vi anser, till skillnad från Evans, att det är viktigt.

Talmannen
Jag skulle vilja informera kammaren om att jag, på grund av att vi ligger efter tidsschemat, räknar med att kunna ge ordet till rådets tjänstgörande ordförande, så att han kan svara på debatten, omkring kl. 12.45 eller 12.50. Detta innebär att omröstningen med all sannolikhet inte kommer att genomföras förrän kl. 13.00. Denna information kommer att sättas upp på alla anslagstavlor i parlamentet, så att kolleger som önskar närvara vid omröstningen kan göra det. Men jag skulle vilja höra premiärministerns svar under lugna parlamentariska förhållanden, om det är möjligt.

Tajani
Herr talman! Det spanska ordförandeskapet kommer att, med vårt fulla stöd, spela en avgörande roll för byggandet av ett Europa som inte bara är den gemensamma valutans Europa utan också den gemensamma utrikes- och försvarspolitikens Europa. Unionens gemensamma handlande kommer att bedömas med början utifrån kampen mot terrorismen, som inte är någon spansk inrikespolitisk fråga utan någonting grundläggande som vi alla måste vara involverade i, såsom är fallet med den europeiska närvaron i Afghanistan. Vi delar engagemanget i Mellanöstern eftersom det bara är genom att lösa den israelisk/palestinska krisen som vi kan ge terroristorganisationerna dråpslaget. Det är ju inte bara genom militärt engagemang utan framför allt genom politiken som Europa kan spela en huvudroll i segern över dem som iscensatte attentatet den 11 september.
Återgången till internationell laglydighet kommer att bidra till ekonomisk tillväxt och därmed till att förbättra villkoren för de europeiska medborgarna. Vi måste tillförsäkra dem ett skyddsnät som inte bara är socialt och som inte bygger på gamla privilegier. Konventet skall också staka ut den väg vi skall följa för att nå fram till den nya stadgan och vi hoppas att regeringskonferensen kommer att kunna genomföras under andra halvåret 2003 för att undvika att Europas öde skall diskuteras mitt i valrörelsen.
Innan jag slutar måste jag dock svara på vissa påståenden som har gjorts i denna kammare. Att Italien och dess demokratiskt valda regering är övertygade anhängare av Europa är odiskutabelt. Vi är alltid beredda att be om och ge förtydliganden och kan slå fast att ingen kan tänka sig en annan roll för Italien än rollen som självständig huvudperson i byggandet av den europeiska samfälligheten. Snarare borde socialisterna förklara det avtal som undertecknades i Berlin med DDR:s arvtagare, med dem som saknar muren: ett avtal som motsäger den stora längtan efter frihet som inte bara det tyska folket utan alla européer har.

Hughes
Herr talman! Jag talar för socialisterna ur parlamentets utskott för sysselsättning och socialfrågors synvinkel. Toppmötet i Barcelona kommer att vara en viktig milstolpe under det spanska ordförandeskapet, och det är nödvändigt att vi svarar på den nedåtgående globala ekonomiska trenden genom att ytterligare fördjupa och stärka den process som fastställdes i Lissabon och vidareutvecklades i Stockholm och Göteborg.
Den politiska blandningen från Lissabon av ömsesidigt stödjande ekonomisk reform, full sysselsättning, social sammanhållning och hållbar utveckling måste underbyggas genom konkreta åtgärder som ökar möjligheten till tillväxt och sysselsättningsskapande. Det skulle vara ett allvarligt misstag att - som några har gjort under debatten i dag - inrikta sig på endast en aspekt av Lissabonprocessen, den som avser strukturreform. Vi måste nu utveckla Lissabonprocessens inre sammanhang ytterligare samt underbygga processen.
I konkreta ordalag vill vi att ett antal prioriteringar skall fastställas i Barcelona, av vilka några återspeglas i kommissionens sammanfattande rapport, som antagits denna vecka.
Det följande är rent belysande inom den begränsade tid som står till förfogande. Vi vill se större beslutsamhet i fråga om att uppnå målet på en sysselsättningsgrad på 70 procent senast år 2010, i det att vi erkänner de stora framsteg vi har sett och ökar arbetslösa människors deltagande i aktiva arbetsmarknadsåtgärder till minst 20 procent i nästan alla medlemsstater; vi vill gå längre och uppställa ett nytt mål på 44 procent - nivån i de tre medlemsstater som lyckas bäst -, vilket skall uppnås inom en tidsram på fem år. Inom denna tidsram behövs det, bland annat, ytterligare åtgärder för kvinnor och äldre arbetstagare som kan och vill stanna kvar på arbetsmarknaden, åtgärder för att öka tillgången på rimligt prissatt barntillsyn av god kvalitet, mål för att minska ungdomsarbetslösheten samt en förnyad betoning på livslångt lärande, utbildning och ökad rörlighet. Det behövs också ytterligare åtgärder för att ta itu med demografiska förändringar genom ett integrerat tillvägagångssätt som säkerställer tillräckliga och allmänna pensioner.

Sudre
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande! Det spanska ordförandeskapet har skaffat sig ett motto: mer Europa. En önskan som de flesta européer instämmer i, vilka sedan den 1 januari har en gemensam valuta. Mera Europa skall inte betyda mer av ett pedantiskt och allestädes närvarande Europa. Mera Europa skall i stället innebära mer av ett politiskt Europa, som behöver bli mer närvarande på den internationella scenen och göra det möjligt för våra ekonomier att bli starkare och skapa mer sysselsättning.
Spanien inleder nu sitt tredje ordförandeskap i unionen. Landet har alltså en bevisad erfarenhet på området och genomför framför allt i sitt eget land under José Maria Aznars regering, som jag vill hylla, en politik som lyckas och som, om den tillämpades inom EU, skulle visa sig extremt gynnsam.
När det gäller kampen mot terrorismen är det tyvärr nödvändigt att uppehålla sig vid de dramatiska händelser som alltför ofta försänker det spanska folket i sorg, när de faller offer för ETA:s och dess medbrottslingars barbari. Det är därför lätt att förstå, särskilt efter den 11 september, att det spanska ordförandeskapets viktigaste fråga uttryckligen är kampen mot terrorismen i ett område för frihet, säkerhet och rättvisa.
Men medborgarnas verkliga förväntningar på EU och rent allmänt på de offentliga myndigheterna är att det skall finnas möjlighet till en konkurrenskraftig ekonomi så att så många som möjligt skall kunna uppnå välstånd. Det lyckas ni göra i ert land, herr premiärminister, och vi är övertygade om att ni kommer att kunna ge den impuls som krävs för att målsättningen om full sysselsättning 2010, som fastställdes i Lissabon, skall förstärkas och konkretiseras inom ramen för en detaljerad tidsplan redan i mars.
Ingen lär bli förvånad över att jag i min egenskap av folkvald från la Réunion välkomnar det spanska ordförandeskapets uttryckliga vilja att fortsätta genomförandet av artikel 299.2 i Amsterdamfördraget, så att dessa regioners särdrag beaktas inom unionens alla politikområden.
Avslutningsvis, herr rådsordförande, vill jag bara påpeka att konventets första möte inte kommer att hållas i Europaparlamentets säte i Strasbourg utan på dess arbetsplats, dvs. i Bryssel.

Medina Ortega
Herr ordförande! Det spanska ordförandeskapet har terrorismen som sin viktigaste prioritering, vilket de gör rätt i. Det spanska ordförandeskapet betonar, även det med rätta, hur viktig pengatvätten är för terrorismen. Den verkliga motorn för terrorismen, åtminstone i Europa, är inte ideologin, utan pengar. Vi ser med oro på de hinder som står i vägen för kampen mot terrorismen, vilket beror på att någon av regeringarna blockerar gemenskapens förslag när det gäller kampen mot penningtvätt.
För det andra, herr ordförande, lägger det spanska ordförandeskapet tonvikten på problemet med invandring och behovet av att kontrollera denna. Det talas även om de yttersta randområdena i ordförandeskapets program. Jag skulle vilja koppla ihop dessa två problem och påpeka att de yttersta randområdena utgör en del av gemenskapens territorium även om de inte tillhör det kontinentala territoriet. Det är nu nödvändigt att kontrollera den olagliga invandringen i dessa regioner. Jag anser inte det förfarande som en lokal myndighet har valt att tillämpa är det korrekta: att ge gratis flygbiljetter för att de olagliga invandrarna på Kanarieöarna skall fara till kontinentens fastland. Om man inte antar åtgärder på gemenskapsnivå kan det dock hända att andra lokala myndigheter ser sig tvungna att göra detsamma.
Slutligen herr ordförande, under de senaste åren förefaller det som såväl rådet som kommissionen har glömt bort var Latinamerika ligger. Det verkar som om navigeringskartorna har försvunnit. Det spanska ordförandeskapet betonar med rätta vikten av det toppmöte som kommer att äga rum mellan Europa och länderna i denna region och i sitt uttalande betonade även herr ordföranden vikten av att hjälpa vissa länder som Argentina och Colombia. Jag anser att det är mycket viktigt att det spanska ordförandeskapet på nytt fattar rodret och placerar Latinamerika på världskartan och stakar ut en ny färdväg, precis som under fjortonhundratalet, och knyter fastare band mellan Europeiska unionen och Latinamerika.

Maij-Weggen
Herr talman! Allra först vill jag önska det spanska ordförandeskapet hjärtligt välkommet.
Premiärminister Aznar! Vi har stort förtroende för er och vi önskar er också lycka till med de goda planerna för det kommande halvåret.
En viktig uppgift tycker jag är att få en bra start på det konvent som skall utarbeta förslag för Europas framtid. Det är också viktigt att det sker snabbt och jag är glad att höra att det kommer att starta redan i slutet av februari. Jag har hört sägas att reformen av EU:s institutioner, fördjupningen alltså, behövs för att lyckas med utvidgningen. Jag håller med er helt och hållet. Jag har också hört er yrka på mer medbeslutande och mer öppenhet och insyn. Det vill jag också stödja. Europaparlamentet måste bli ett normalt parlament med fullständig lagstiftningsbehörighet och rådet måste i sin egenskap av medlagstiftare arbeta med mer öppenhet och insyn, kanske enligt det tyska förbundsrådets modell.
Jag stöder också Aznars yrkande på ett påskyndande av antiterrorismpolitiken och en förstärkning av Europol. Premiärminister Aznar! Ni har rätt när ni säger att det måste till hårdare åtgärder mot narkotikahandeln. Tillsammans med människohandeln verkar narkotikahandeln vara en av de största finansieringskällorna för terrorismen. Det är verkligen nödvändigt att få slut på det onda och jag hoppas att ni också får Nederländernas stöd för det.
Slutligen också en kommentar angående den socialekonomiska politiken. Ni har talat om nödvändigheten av mer arbetsrörlighet. I mitt land, i Nederländerna, har vi brist på arbetskraft. Det finns tiotusentals och antagligen till och med över 100 000 lediga platser som man inte hittar någon personal till. Jag tänker på vårdsektorn och kollektivtrafiken. De sektorerna fungerar dåligt på grund av bristen på arbetskraft. Varför inrättas inga europeiska arbetsbyråer där det analyseras vilka länder som lider brist på arbetskraft och vilka länder som har personer över? Med snabba språkkurser måste det väl vara möjligt att hjälpa de miljoner arbetslösa i Tyskland att hitta ett jobb i till exempel Nederländerna. Om ni kan göra något åt det, hjälper ni både de länder som har brist på arbetskraft och de länder som har för mycket.

Roth-Behrendt
Herr talman! Herr regeringschef, ni lyckades att i samband med det spanska ordförandeskapets sex prioriteringar inte säga ett enda ord om skyddet av miljön. Jag medger att det är en ärlig och öppen prestation. Alltför ofta har jag under de senaste tolv åren fått höra rådets ordförande, i sina prioriteringar i början av ordförandeskapet, tillkännage vad man inte uppfyller. De tillkännager det till att börja med inte alls. Det anser jag vara mycket öppet och mycket klart. När jag tänker på kollegan Salafranca, som tidigare nämnde Groucho Marx i diskussionen, så är jag mycket tacksam mot honom för detta. Även jag erinrade mig Groucho Marx när jag hörde talet, eftersom jag måste medge att jag finner det mer än groteskt. Groucho Marx står för det groteska, och jag anser att det är mer än groteskt att det spanska ordförandeskapet i rådet tio år efter toppmötet i Rio, samma år som toppmötet i Johannesburg, inte har någonting att säga om det.
Herr Aznar, det är inte ert miljödepartements sak att göra det, det är er sak. Jag vill erinra om att man vid det senaste toppmötet, toppmötet i Göteborg, uppmanade er, Europeiska rådet, att vid vårsammanträdet, alltså i Barcelona, granska vad som fortfarande behövs. Ni måste alltså säga något om handeln med utsläppsrätter. Ni måste säga när ni skall ratificera Kyotoprotokollet. Ni måste till exempel säga när ni har för avsikt att genomföra de sektorsvisa strategierna för det sjätte miljöhandlingsprogrammet. Det är absolut inte en sak för miljöförvaltningen i ert land, utan det är helt och hållet er sak. Eftersom vi alltid lägger vikt vid att ha ett nära och bra samarbete med rådet erbjuder jag er, herr Aznar, hjälp med detta, om er regering behöver det. Jag är gärna beredd att från vår grupp ge er alla impulser - med all respekt naturligtvis - som krävs för att ni skall kunna komma till rätta med era uppgifter i början av året.
(Applåder)

Carlsson, Gunilla
Herr talman! Herr rådsordförande Aznar, jag välkomnar ert ordförandeskap! Eurons verkliga entré är en högtid för oss som vill ha europeisk samhörighet och ekonomisk utveckling. Uppgiften för EU är nu att se till att euron lever upp till de förväntningar som ställs på den. Därför är den spanska prioriteringen av ett dynamiskt och konkurrenskraftigt Europa så angelägen.
Socialistledaren här i kammaren, som för övrigt verkar vara rätt ointresserad av denna debatt, var väldigt " gnällig" i sin kommentar till detta. Faktum är ju att ni, Aznar, som regeringschef möjliggjort ett mycket mer dynamiskt Spanien tack vare modernisering i förvaltning och näringsliv. Med viktiga strukturförändringar och skattesänkningar har Spanien minskat hindren för nya företag och skapat nya arbetstillfällen. Därför sjunker arbetslösheten och ökar välståndet i Spanien. Det kanske är trist för Barón Crespo, men det är bra för spanjorerna. Just denna omvandling måste även EU göra om man menar allvar med Lissabonprocessen. Av tio år har socialisterna låtit två bara passera. Det spanska ordförandeskapet måste nu öka trycket och inte bara prata utan också driva en politik för välstånd, utveckling och möjligheter för människorna i Europa.
Utvidgningen är nu inne i en avgörande fas. Jag litar på att Spanien, som har upplevt diktatur och som har säkrat demokrati och frihet genom Europasamarbetet, nu garanterar att rådet inte försummar något i utvidgningsarbetet under ert ledarskap, och att Spanien visar samma solidaritet och goda vilja som visas ert land sedan femton år.
Slutligen ser jag också fram emot ett ordförandeskap som möter USA med vänskap, respekt och självständighet. Lycka till i era föresatser!

Sakellariou
Herr talman, herr rådsordförande, herr statssekreterare, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Sedan det utomordentliga toppmötet i Köln i juni 1999 förfogar Europeiska unionen över en europeisk säkerhets- och försvarsidentitet, som för första gången verkligen förtjänar beteckningen " gemensam" . Vi har gjort jättelika framsteg på detta område, som medger att vi med snabbinsatsstyrkan, som kommer att vara operativ från och med 2003, kommer att kunna genomföra de s.k. Petersberguppgifterna självständigt, åtminstone på vår kontinent och i varje fall med ett motsvarande FN-mandat.
Jag vill göra ett kort påpekande till er redogörelse, herr rådsordförande, och rikta en stor vädjan till det spanska ordförandeskapet. Först påpekandet: Ni nämnde snabbinsatsstyrkan också som ett instrument mot terrorismen i Europeiska unionen. Jag tror att bekämpningen av terrorismen i våra demokratiska stater i första hand är en uppgift för polismakten och rättsväsendet i respektive land. Om det någon gång, som efter den 11 september, också blir nödvändigt med militära aktioner, så gäller fortfarande den s.k. rättsprincipen. Min vädjan till det spanska ordförandeskapet: Vid militära operationer, som genomförs uteslutande under ledning av Europeiska unionen, måste det finnas en möjlighet att utnyttja Natos materiella resurser, särskilt när det gäller transporter och spaningskapacitet, samt delvis även kommandostrukturer.
Det är verkligen förvånande att det nödvändiga avtalet mellan EU och Nato ännu inte kommit till stånd på grund av Turkiets motstånd. Det förslag som Storbritannien och Förenta staterna, utan uppdrag från EU, lade fram vid toppmötet i Laeken är odugligt och oacceptabelt. Därför ber jag det spanska ordförandeskapet att se till att vi får ett avtal med Nato, så att vår säkerhets- och försvarspolitik säkerställs.
(Applåder)

De Sarnez
Herr talman! Spanien är ordförandeland i Europeiska unionen vid ett tillfälle som är historiskt för den europeiska integrationen. Två stora händelser har ägt rum. Europas folk har i dag euron i sin ficka. Det är en fantastisk framgång och det tvingar oss att snabbt bygga upp det politiska Europa som saknas. Den andra stora händelsen ägde rum den 11 september och påminde oss, om det nu behövdes, om hur de nya hoten mot världen ser ut. Det är dessa två utmaningar som det spanska ordförandeskapet nu står inför. Genom att sätta kampen mot terrorismen i första rummet i sitt program motsvarar det spanska ordförandeskapet kravet från ett EU som måste bli ett område av säkerhet och en rättsstat för alla EU-medborgare. Vi måste sätta in alla medel på EU-nivå för att förstärka rättsstatens instrument, inrätta en europeisk arresteringsorder, frysa tillgångar, ömsesidigt erkänna rättsliga beslut och utveckla Eurojust.
Men för att motsvara kraven från våra landsmän måste vi anta ytterligare en utmaning: vi måste få ett politiskt starkt och kraftfullt och därmed demokratiskt EU att växa fram. Det spanska ordförandeskapet kommer att ha nytta av att stödja sig på konventets arbete för att slutligen genomföra en förenkling av fördragen, arbeta på en tydlig fördelning av behörigheten mellan Europeiska unionen och medlemsstaterna, men framför allt snabbt uppnå att en europeisk grundlag skrivs.
I samtliga dessa frågor vet jag att det spanska ordförandeskapet är beslutsamt. Det program som föreslås oss i dag är i nivå med de utmaningar vi har framför oss. Vi känner till er vision och er vilja, och därför litar vi på er.

Miguélez Ramos
Herr ordförande! I morgon kommer parlamentet att anta resolutionen om kommissionens grönbok om framtiden för den gemensamma fiskeripolitiken, där framtiden för denna politik utformas.
Jag skulle önska att det motto som det spanska ordförandeskapet har valt, " mer Europa" under detta år kommer leda till reformer i fiskets slutliga integrering i den inre marknaden. Jag skulle även vilja se ett ökat deltagande i den gemensamma fiskeripolitiken och att inte bara de centrala regeringarna, utan även de regionala i de fall de har befogenhet i fiskefrågor, skulle vara mer närvarande i utformningen och tillämpningen av denna politik, och naturligtvis även arbetsmarknadens parter och de ekonomiska aktörerna.
Herr ordförande, fisket rör sig inom internationella parametrar, precis som hela ekonomin gör. Ni kan inte bortse från detta faktum i era reformer. Emellertid ser vi med oro på hur gemenskapsflottans tillträde till utländska vatten begränsas och hur vår flotta förlorar fiskevatten i stället för att få nya. Om sex månader kan vi bedöma ordförandeskapets resultat och se om det har kunnat vända på denna tendens.
Med hänsyn till hur viktig denna ekonomiska verksamhet är för många europeiska regioner, av vilka de flesta hör till de yttre randområdena och till mål 1 och den politiska faktorn i ekonomisk integrering och social sammanhållning, hoppas vi att ni kommer att prioritera denna fråga när strategierna för att skydda den europeiska sociala modellen skall utformas, vilka ni nämnde i ert inlägg. Vi hoppas även att ni gör ett särkilt åtagande om detta här för att på så sätt hjälpa sektorn att åter bli konkurrenskraftig och återfå förtroendet.

Elles
Herr talman! Jag skulle vilja ägna mig åt en aspekt av denna debatt, nämligen den långsiktiga trovärdigheten för Europeiska unionens institutioner.
Herr rådsordförande! Ni har kommit hit i dag för att ge ett löfte - som är mycket varmt välkommet - om en mer djupgående demokratisk kontroll och även samtyckt till att komma hit till kammaren ytterligare ett par gånger innan ert ordförandeskap tar slut.
Sedan i mitten av 1980-talet har vi inom ramen för fördragsomarbetningar gjort stora framsteg i riktning mot ökat parlamentariskt deltagande i den demokratiska processen. Före nästa fördragsändring år 2004 och Europavalen samma år måste vi dock göra större reformframsteg i var och en av de europeiska institutionerna.
Kommissionens ordförande, Prodi, har gjort stora framsteg i riktning mot att kunna befordra personer på meriter och göra ändringar i olika regler och bestämmelser som kommer att läggas fram för denna kammare under de närmaste månaderna. Problemet är att mycket få personer i denna kammare eller i världen utanför känner till de ändringar som gjorts i kommissionen. Vi skulle välkomna en handling som anger vad som har hänt, så att vi vet vad som har varit i görningen.
Herr rådsordförande! Ni har gett ett löfte om en grundlig reform av våra arbetsmetoder. Eftersom ni har innehaft er tjänst i endast 24 timmar kan vi inte räkna med förändringar redan nu, men ni har vårt stöd - särskilt när det gäller parlamentets budget för 2003 - för stora förändringar av vårt arbetssätt.
Slutligen, herr rådsordförande, skulle jag på grundval av vad ni har antytt i ert program vilja ställa följande fråga:
" Ordförandeskapet kommer därför att i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Laeken försöka främja en diskussion om de förslag som kommer att läggas fram av generalsekreteraren före Barcelona, så att Europeiska rådet i Sevilla kan dra operativa slutsatser av dessa förslag."
(EN) Är det möjligt, i den genuina demokratiska processens intresse, att vi i parlamentet skulle kunna rådfrågas om de handlingar som ni kommer att lägga fram vid rådets möten i Barcelona och Sevilla? I världen utanför talar man ofta om rådet som " Västkremlin" , en av de sista platser där lagstiftningen äger rum bakom stängda dörrar, och vi, som parlamentariker, skulle vilja att ni kom in i den verkliga världen.
(Applåder)

Sauquillo Pérez del Arco
Herr ordförande! En mer solidarisk europeisk världspolitik finns inte med bland det spanska ordförandeskapets prioriteringar. Som samordnare för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp begär jag att ni skall precisera era avsikter när det gäller social utveckling och minskad fattigdom, frågor som kommissionen, parlamentet och de föregående ordförandeskapet har satt upp som mål.
Ni nämnde den internationella konferensen i Monterrey. Vilken ståndpunkt kommer ni att inta om vilka politikområden som måste finansieras? Av vem? Kommer ni att stödja målet 0,7 procent av BNP, som antogs av majoriteten av medlemsstaterna vid det senaste rådet (utveckling)? Hur kommer samarbetet med Latinamerika och Medelhavsländerna, som bör integreras med handelsförbindelserna och kampen mot fattigdom att se ut? Vilken ståndpunkt kommer ni att inta om de åtaganden som har gjorts när det gäller Förenta nationernas program för utbildning och hälsa för alla? Vilken ståndpunkt kommer ni att inta om de aktuella konflikterna i Afrika? Jag hoppas att ni tar med Europaparlamentet och även det sociala samhället och de icke-statliga organisationerna i beräkningen när de här frågorna skall lösas.
Herr Aznar, jag önskar er ett framgångsrikt ordförandeskap för Europa.

Bodrato
Herr talman! Ordförande Aznar har satt upp ett tydligt mål för det spanska halvåret: " mer Europa" , och han har förklarat hur han tänker genomföra detta program. Tidsbegränsningen gör att vi måste hålla oss till några få frågor, och det med få ord. Den första frågan gäller konventet, som skall fullborda projektet med stadgan om de grundläggande rättigheterna genom att främja gemenskapsmetoden och det federalistiska perspektivet som garant för politisk demokrati, ekonomisk integration och social sammanhållning.
Den andra är reformerna från Lissabon, som numera är sammanflätade med eurons lansering. Den gemensamma valutan befäster den inre marknaden och utgör ett avgörande steg mot ett politiskt Europa och en gemensam ekonomisk politik. Den gemensamma valutan stärker Europas position i en globaliserad värld, men tar ifrån de nationella systemen deras möjlighet att återvinna konkurrenskraft genom devalvering. Stabilitetspakten måste respekteras. Därför fordras det att de strukturella reformer som ordförande Prodi så noggrant påminde om genomförs med den beslutsamhet som krävs för att ekonomin och sysselsättningen skall återhämta sig. Denna strategi måste vara konsekvent med de mera generella målen om integration, sammanhållning och harmonisering av den politik som styr den europeiska sociala modellen i de olika länderna. Det är inte lätt att på ett balanserat sätt sträva efter mål som kan tyckas stå i motsatsställning till varandra, men det är det som är utmaningen för närvarande.
Den tredje frågan gäller det " politiska" bidrag som Europa kan ge till den kamp mot terrorismen som alla de stora demokratierna är engagerade i sedan den 11 september. Jag vill särskilt insistera på nylanseringen av Medelhavspolitiken och fredsinitiativ i Mellanöstern, och påminna om att Spanien vid många tillfällen har stått i frontlinjen när det gäller dessa frågor.
Slutligen uppskattar jag ordförande Aznars löfte om att prioritera Argentina, ett land som genomlider en kris som hotar själva demokratin och som skulle kunna ge återverkningar på den svåra situation andra länder i Latinamerika upplever.

Hernández Mollar
Herr talman! Som sista talare vill jag tacka rådets tjänstgörande ordförande för att han stannat kvar under hela debatten.
I detta korta inlägg vill jag även för det första uttrycka min personliga tillfredsställelse över vad den spanska regeringschefen, José María Aznar, som i dag framträder inför kammaren, långt innan den 11 september gjorde till försvar för friheten och i kampen mot dem som hotar den, som de terrorister som mördar, ett av ledmotiven i deras politiska metoder. Resultaten av detta politiska agerande på europeisk nivå är mycket hoppingivande.
För det andra, herr tjänstgörande rådsordförande, behöver en så brännande fråga som unionens invandringspolitik er drivkraft och känslighet, och jag ser att denna fråga finns med bland ordförandeskapets prioriteringar. Som exempel kan jag nämna det ofrånkomliga behovet av att ge impulser till gemenskapens lagstiftning när det gäller så viktiga frågor som familjeåterförening, asylförfaranden eller mottagningsförhållanden för asylsökande i syfte att nå en reglering av migrationsflödena. På så sätt kan man effektivt bekämpa dem som handlar med humanitära behov och orsakar de tragiska dödsfall som sker i vissa delar av det europeiska territoriet, till exempel vid Andalusiens kuster i Spanien.

Talmannen
Innan jag ger ordet till nästa talare ber jag alla kolleger i kammaren att sätta sig på sina platser, så att vi kan lyssna med en viss parlamentarisk värdighet på ordförandeskapets svar.

Aznar
Tack så mycket, herr talman, ärade ledamöter! Jag tackar för alla inlägg som har gjorts under denna session, och har lyssnat mycket uppmärksamt till vad som sagts. Ärade ledamöter, jag vill säga er att jag utan tvivel delar många av de ambitioner som ni har gett uttryck för. Jag delar även er oro när det gäller många frågor, men det är säkert ingen som finner det konstigt att jag inte håller med om en del av de saker som sagts. Ur en allmän synvinkel vill jag dock säga att jag får en känsla av att de grundläggande faktorerna i de frågor, mål och ambitioner som de olika institutionerna och de europeiska medborgarna i allmänhet delar i dag när det gäller att genomföra våra planer och projekt blir eller kan bli frågor vi driver inför framtiden.
För det första vill jag betona vikten av den institutionella dialogen och inom ramen för denna, än en gång understryka mitt åtagande. Vi kommer att få tillfälle att tala om denna europeiska impuls och även om det spanska ordförandeskapets arbete såväl i mars efter Europeiska rådet i Barcelona som i juni efter Europeiska rådet i Sevilla. Förutom detta kommer naturligtvis den spanska regeringens medlemmar att vara närvarande i parlamentets olika instanser.
Som ordförande kan jag säga er att jag inte har något emot att en arbetsgrupp som omfattar rådet, kommissionen och parlamentet inrättas för den institutionella dialogen, vilket många av er har framfört önskemål om. En sådan arbetsgrupp gör det möjligt att se hur vårt arbete fungerar. Jag tror inte att kommissionen har något emot detta. När det gäller denna fråga är jag följaktligen medveten om att ni ledamöter finner vissa frågor oroande och jag instämmer i en del av dessa, som till exempel hanteringar av handlingar från andra och tredje pelaren. Denna känsliga fråga måste behandlas med all den varsamhet som omständigheterna kräver, vilket görs i många nationella parlament, och med garantier för säkerhet och reservationer. Jag är övertygad om att vi kan komma framåt med många av dessa frågor och följaktligen har ordförandeskapet inga invändningar mot att en sådan interinstitutionell arbetsgrupp inrättas.
Låt mig koncentrera mitt inlägg på ordförandeskapets prioriteringar och program och inte på några andra frågor. Ärade ledamöter, jag anser att detta är ett mycket viktigt tillfälle för Europeiska unionen, att vi står inför ett verkligt viktigt historiskt tillfälle. Detta är ett tillfälle som vi helt enkelt inte får förspilla. Världen har förändrats dramatiskt efter den 11 september. Prioriteringarna i världen av i dag är kampen mot terrorism och säkerhet. De ändrade förhållandena efter den 11 september är orsaken till många djupgående strategiska förändringar i världen som kommer att forma världen i framtiden, och de europeiska institutionerna måste fundera över detta, föra dialoger och inta en ståndpunkt inför framtiden. Europeiska unionen som sådan, med sina olika institutioner, får inte stå vid sidan av detta och måste begrunda och delta i de djupgående strategiska förändringar som kommer att ske i världen.
För det andra är det ett mycket viktigt tillfälle ur ekonomisk synvinkel. Detta av flera olika skäl. För det första förfogar vi för första gången över euron, vår gemensamma valuta. Den utgör en garanti för stabilitet och införandet blev en stor framgång. För det andra måste våra ekonomier på grund av strukturella skäl, som jag kommer att ta upp senare, fortsätta att satsa på omfattande reformer. Det tredje skälet är avsaktningen i vår ekonomi. Om vi inte är förmögna att utnyttja införandet av euron och driva på de ekonomiska reformerna kommer vi att förlora ett mycket viktigt tillfälle för att återhämta våra ekonomier.
Den tredje aspekten som måste betonas är att vi är i färd med att slutföra en uppgift av mycket stor betydelse, vi kan kalla den utvidgning, utökning eller vad vi vill, men till syvende och sist är detta en stor europeisk politisk operation för att återförena Europa och detta är ett mål som ensamt skulle uppfylla en politisk generations ambitioner, en generation som ser tillbaka på Europas historia, som engagerar sig och vill förebygga att historien upprepar sig, och som vill utforma vår framtid på ett förnuftigt sätt.
Slutligen är vi medvetna om att det är nödvändigt att genomföra en institutionell reform och denna fråga kommer att lösas av konventet och regeringskonferensen.
Alla dessa ambitioner gör att detta är ett avgörande tillfälle. Jag vill framföra det spanska ordförandeskapets åtagande att dela dessa ambitioner med Europaparlamentet och att arbeta konsekvent för att så effektivt som möjligt uppnå våra mål. Därför har vi satt upp en rad prioriteringar som jag vill kommentera mycket kort efter era inlägg.
När det gäller kampen mot terrorismen för det första, är den inte längre ett problem för vissa, utan ett problem för alla, som vissa personer kunde ägna mer uppmärksamhet åt, men det är ett ansvar som gäller absolut alla. Som sagt uppskattar jag Europaparlamentets arbete och ansträngningar när det gäller den här frågan. Vi får inte betrakta kampen mot terrorismen enskilt, utan även i samband med skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa och med åtagandena från Tammerfors som utgör en del av ett mer integrerat Europa som vi vill bygga för framtiden.
Många talare, särskilt Poettering, har begärt fasthet i kampen mot terrorismen. Det behövs, det är sant. Vi måste fråga oss om Europeiska unionen i detta historiska ögonblick har kunnat vara situationen vuxen. Jag anser att vi har varit det i rimlig mån, att det europeiska mandatet för efterspaning och gripande - som stöds av unionens femton medlemsstater och utformningen av en förteckning över grupper, organisationer och personer som stöder terrorismen är mycket viktiga steg. Jag hoppas verkligen att även Europaparlamentet tar ett definitivt steg i den riktningen vid sitt sammanträde den 5 februari.
Hur skall detta göras? Det måste göras med rättsstatens garantier. Ärade ledamöter, ni har helt rätt när ni säger att det måste finnas fullständiga garantier för rättsstaten och våra friheter. Detta är sant och det är just därför vi inte får glömma att detta är vad som kännetecknar en demokrati och att det är precis detta som de som ägnar sig åt terrorism eller stöder den vill rasera och få slut på.
(Applåder) Upprätthållandet av demokratin på grundval av rättstaten är just vår bästa garanti. Det får inte finnas - och finns inte - något mellanting när man bekämpar terrorismen, för det finns inget mellanting mellan liv och död, mellan laglighet och olaglighet, mellan respekt för lagen och delaktighet i terrorism. Vad vi måste göra är att försvara oss mot terrorismen, ur internationell synvinkel genom internationella sammanslutningar och internt genom åtaganden och gemensamma internationella ansträngningar för att våra friheter och vår rättsstat skall segra. För att uppnå detta måste vi aktivt utveckla frågor som rör säkerhet, underrättelsetjänster, samarbete mellan styrkor, de gemensamma utredningsgrupperna och även de gemensamma rättsliga frågorna som utgör en mycket viktig del av den europeiska integreringsprocessen.
Om vi agerar sammanhängande och ser på terrorismen som ett av de största hoten mot vår civilisation för närvarande, måste terrorismen även finnas med som ett mål i utformandet av Europeiska unionens säkerhets- och försvarspolitik. Enligt min åsikt är detta en mycket viktig aspekt som förtjänar att behandlas enskilt, och den tas upp i två av punkterna om förbindelser som är viktiga för Europeiska unionen: för det första med Förenta staterna, som vi även måste samarbeta med när det gäller straffrättsliga frågor. Vi får inte ge vika när det gäller frågor om utlämning och vårt klara ställningstagande mot dödsstraffet, för domstolarnas legalitet och rättegångar, men vi måste tala om detta.
Vi måste även föra samtal om de konsekvenser som samarbetet med Ryssland i kampen mot terrorismen kan få, vilket oroar en del av er.

Talmannen
Jag ber om ursäkt för att jag avbryter, herr premiärminister.
Kolleger! Jag måste verkligen insistera på att ni intar era platser tyst. Jag ber vaktmästarna uppsöka ledamöter som samtalar och be dem sitta ned eller gå ut.
(Applåder) Vi kan inte arbeta under olidliga parlamentariska förhållanden vid ett tillfälle som detta!

Aznar
Herr talman! När det gäller det här området vill jag säga er att vi kommer att gå framåt när det gäller inrättandet av den internationella straffrättsliga domstolen och i förbättringen av instrumenten för internationell rättslig säkerhet. När det gäller denna fas av kampen mot terrorismen vill jag avslutningsvis klargöra följande: vi får aldrig glömma - jag vet att de allra flesta i kammaren inte gör det - den moraliska lärdom som offren ger oss och vi får heller aldrig glömma vilka våra grundläggande skyldigheter är.
Att inte fördöma terrorismen och tala om dialog, att mörda och tala om dialog är förutom att det är ett fel en förolämpning mot det sunda förnuftet och mot minnet av de personer som har offrat livet eller riskerar livet till försvar för de mänskliga rättigheterna, friheterna, rättsstaten och demokratierna, särskilt i vissa länder.
(Applåder)
Herr talman, ärade ledamöter! Den sista frågan jag vill ta upp är att det är ett faktum att euron är en framgång för Europa. Det finns många personer som har spelat en framträdande roll och som bör få erkännande för det, men framför allt är dock euron en framgång för Europa, för det europeiska samhället, för dess institutioner och för de europeiska medborgarna. En framgång för de personer som har skapat euron och drivit på denna idé, dem som har genomfört euron och satt den i omlopp. Vad vi framför allt vill är att euron blir en framgång i Europa i framtiden.
Ärade ledamöter! Jag anser inte att euron är en slutpunkt, utan en utgångspunkt. När vi har sanerat våra ekonomier i Europa - en process som måste bibehållas och fortsätta - måste vi genomföra målen i Lissabonstrategin, vilka är att bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt. Detta är helt klart vad vi måste göra. Att koppla införandet av euron till den ekonomiska reformprocessen och ta upp denna fråga vid Europeiska rådet i Barcelona är absolut nödvändigt för Europa.
Jag kommer bara kort att påminna er, ärade ledamöter, om ett par siffror. Under 1990-talet ökade Amerikas förenta staters tillväxt varje år, förutom ett, med över 3 procent. Under samma decennium ökade Europeiska unionens tillväxt varje år, utom ett, på under 3 procent. Som jag sade i mitt anförande har Europeiska unionen förlorat sex räntepunkter jämfört med Förenta staterna. Som jag också sade har Förenta staternas tekniska förnyelsekapacitet och europeiska investeringar i Nordamerika, där förhållandena är bättre än i de europeiska länderna utlöst en allvarlig kris i de europeiska ekonomierna.
Jag anser att vi skulle begå ett misstag om vi inte beaktar de strukturella faktorerna, förutom den nuvarande ekonomiska krisen, som kräver vår uppmärksamhet. Därför är Barcelona en absolut grundläggande utmaning när nu euron har införts. För vilket syfte? För att uppfylla målet för full sysselsättning.
Om ni tillåter mig använda det uttrycket, tillhör jag dem som fortsätter anse att den bästa socialpolitiken, den bästa solidaritetspolitiken och även den bästa politiken om man ser till sunt förnuft är den som gör det möjligt att skapa arbetstillfällen och ge drivkraft till den ekonomiska tillväxten. Detta i sin tur lever till blomstrande, rättvisare, mer solidariska samhällen.
(Applåder) Detta är precis vad det handlar om. Därför talar vi om transporter, om energi och om budgetplaner. Jag hoppas att kommissionen och parlamentet kan lösa sina meningsskiljaktigheter och fastställa en ekonomisk handlingsplan. Därför talar vi om utbildning, om sysselsättning. Detta är den rätta metoden för att arbeta för ett konkurrenskraftigare Europa med ökad utveckling. Om vi inte gör detta - detta är min personliga åsikt - kommer Förenta staterna åter vinna konkurrensfördelar jämfört med Europa på grund av sin ekonomiska återhämtning och även när det gäller sysselsättningen och ekonomin. Detta får inte förväxlas med vad det innebär att inte underhålla eller ifrågasätta den europeiska sociala modellen. Det enda sätt vi har för att bevara den europeiska sociala modellen är att göra den hållbar, genomförbar och möjlig att finansiera, och detta uppnår vi genom tillväxt och skapande av arbetstillfällen, som helt klart är de recept som vi måste stödja.
(Applåder)
Jag tog upp mitt tydliga åtagande för utvidgningen. När det gäller denna punkt tar jag upp tre konkreta frågor. Det är möjligt och önskvärt att utvidgningen genomförs och vi måste arbeta för att detta mål nås den 31 december i år. Det finns tre grundläggande villkor som måste respekteras. För det första differentieringsprincipen: endast de länder som är förberedda bör få gå med. För det andra respekten för gemenskapens regelverk: gemenskapens regelverk kan inte ifrågasättas om vi vill hålla utvidgningens tidsplan, och för det tredje måste Agenda 2000, de åtaganden som fastställdes i Berlin, respekteras, som innehåller förklaringar om de grundläggande faktorerna i utvidgningen. Om dessa tre pelare respekteras kommer förhandlingskapitlen och de gemensamma ståndpunkterna att leda till det historiska genomförandet av utvidgningen. Vi måste genomföra reformer och fatta beslut i en omedelbar framtid, men vi kommer till stor del att ha bidragit till utvidgningen, denna viktiga politiska åtgärd.
I det här sammanhanget vill jag ta upp en fråga som är nära länkad till detta: inrättandet av konventet, de institutionella reformerna och tanken om mer Europa. Jag, ärade ledamöter, tror på ett integrerat Europa med mångfald. Jag förstår att det finns personer som kan tro att mer Europa, ett mer integrerat Europa innebär slutet för den rättspolitiska verkligheten eller nationalstaterna så som vi känner dem. Det är inte på det viset. Det integrerade Europa har fört oss dit vi befinner oss nu är något nytt historiskt sett och vi måste bevara mångfalden. Därför måste varje nationalstat demokratiskt anpassa sin befogenhetsfördelning inom nationalstaten, mellan kommuner, regioner eller lokala myndigheter.
Det kommer att bli Europeiska unionen, denna gemenskap av stater som måste bestämma tillvägagångssätt för deltagande. Vi får naturligtvis inte blanda ihop olika synvinklar eller möjligheter och inte heller genomföra institutionella ändringar av den union som gett oss säkerhet, välstånd, frihet och ekonomisk framgång i Europa. Därefter måste konventet fullgöra sina uppgifter enligt överenskomna villkor och vid regeringskonferensen år 2004 måste företrädarna för medlemsstaterna fullgöra sina.
Ärade ledamöter! Slutligen kommer jag kort att ta upp frågor som rör utrikespolitiken och den gemensamma säkerhetspolitiken. Jag anser att utvecklingen av den andra pelaren, när man väl har försäkrat sig om att den europeiska försvarspolitiken är genomförbar, är absolut grundläggande. Jag håller med vissa av er som sade att vi bör sluta operativa avtal med Nato. Det är ytterst viktigt att vi når dessa avtal, eftersom Europa ännu inte har en gemensam säkerhets- och försvarspolitik och detta kritiseras starkt. Jag hoppas att de medlemsstater som har ett större ansvar när det gäller att underlätta genomförandet av sådana avtal kommer att ta sitt ansvar och göra detta inom den närmaste tiden.
Vi måste och kan axla ett ökat ansvar när det gäller säkerhetsfrågor, och naturligtvis är även detta en av våra viktigaste utmaningar inför framtiden. När det gäller strategiska prioriteringar tog jag upp, och jag upprepar detta, Förenta staterna och Ryssland. Ärade ledamöter, jag är övertygad om att det är där som en stor del av våra europeiska medborgares framtid bestäms, i denna dialog med Förenta staterna och Ryssland. När det gäller det övriga, har vi många viktiga frågor att ta itu med och en av dessa är Medelhavsdialogen. Det är inte bara en impuls från det spanska ordförandeskapet, utan ett grundläggande behov för eurons och utvidgningens Europa. För att inte bli för långrandig, och jag ber om ursäkt herr talman, kommer jag endast att nämna en fråga, eftersom vissa av ledamöterna har tagit upp frågorna om solidaritet och utveckling.
Om länderna i södra Medelhavsområdet vill behålla sina nuvarande arbetslöshets- och resursnivåer måste de inom tio år ha skapat 40 miljoner arbetstillfällen. Det är en utmaning ur demografisk synpunkt och för den ekonomiska situationen för länderna i södra Medelhavsområdet. Det är en utmaning som gäller alla europeiska länder. Vi gör rätt i att ta oss en ordentlig funderare på vad vi skall göra för att ta itu med dessa utmaningar.
Latinamerika - i Madrid kommer det andra toppmötet mellan Europeiska unionen, Latinamerika och Västindien äga rum, det första hölls i Rio de Janeiro - är en strategisk prioritering för Europeiska unionen och så även de frågor som rör utveckling och stabilitet i världen. Ärade ledamöter, dessa är de punkter jag ville ta upp under det spanska ordförandeskapets första framträdande inför denna kammare.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr rådsordförande! Jag noterar er beredvillighet att komma hit till kammaren efter toppmötet i Barcelona, som vi tror är en viktig ny tidpunkt för dialog mellan våra institutioner.

Omröstning
Talmannen
Nästa punkt är omröstningen.
Förslag till beslut ingivet i enlighet med artikel 150.1 i arbetsordningen av följande ledamöter: Poettering för PPE-DE-gruppen, Barón Crespo för PSE-gruppen, Cox för ELDR-gruppen, Cohn-Bendit för Verts/ALE-gruppen, Wurtz för GUE/NGL-gruppen, Collins för UEN-gruppen, Bonde för EDD-gruppen om utskottens sammansättning (B5-0032/2002/slutlig).
(Parlamentet antog beslutet.)
Förslag till beslut ingivet i enlighet med artikel 150.2 i arbetsordningen från talmanskonferensen om tillsättande av ett tillfälligt utskott om mul- och klövsjuka (B5-0021/2002).
(Parlamentet antog beslutet.)
Betänkande (A5-0463/2001) av Bushill-Matthews för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om allmänna aspekter av konsumentskydd och särskilt informationspolitik vid tillämpningen av direktiv 90/314/EEG (2001/2136(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Andrabehandlingsrekommendation från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om gemensam ståndpunkt antagen av rådet den 6 december 2001 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om ett åtgärdsprogram för gemenskapen för att främja icke-statliga organisationer som är aktiva främst inom miljöområdet (13397/1/2001 - C5-0643/2001 - 2001/0139(COD)).
(Parlamentet godkände den gemensamma ståndpunkten.)
Betänkande (A5-0462/2001) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till rådets beslut om att på gemenskapens vägnar ingå protokollet om vatten och hälsa till 1992 års konvention om skydd och användning av gränsöverskridande vattendrag och internationella sjöar (KOM(2001) 483 - C5-0644/2001 - 2001/0188(CNS)).
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen. Jag förklarar omröstningen avslutad.

Inglewood
Jag försökte berätta för kammaren att, som några kolleger känner till, nästan hela min kreatursbesättning ådrog sig mul- och klövsjuka och slaktades. Eftersom jag inte tror att det föreslagna undersökningsutskottet kommer att påverka mig ekonomiskt röstade jag emellertid för undersökningsutskottet.

Val av Europaparlamentets kvestorer
Talmannen
Nästa punkt är den andra omgången av valet av Europaparlamentets kvestorer.
Antal röstande: 570; giltiga röster: 567. Majoritet: 284.
Poos: 304 - vald
Balfe: 288 - vald
(Applåder) Smet: 288 - vald
Marinho: 264
Maes: 116.
Ingen ytterligare omröstning krävs. Vi har fyllt de fem kvestorplatserna. Jag gratulerar alla de personer som blivit valda.
Jag bjuder in er till en kort mottagning.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.24 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen
Jag skulle vilja informera kammaren om att vår kollega i den socialistiska gruppen, John Hume, inom en snar framtid kommer att få en utmärkelse genom att tilldelas Mahatma Ghandis fredspris av den indiska regeringen. Förra årets mottagare av detta nya pris var Nelson Mandela. Mot bakgrund av hans enastående engagemang för fred och försoning i Irland gläder det mig mycket att gratulera honom. Jag är säker på att kammaren är mycket stolt över detta erkännande av en av våra mest framstående ledamöter.

Välkomsthälsning
Talmannen
Delegationen för förbindelserna med Ryssland hedras i dag med ett besök av våra ryska kolleger, däribland Vladimir Lukin. Jag ser att Vladimir, som är en gammal vän till mig, redan befinner sig en trappa upp. Du är varmt välkommen, Vladimir. Han är vice talman i den ryska statsduman och medordförande i den parlamentariska samarbetskommittén EU-Ryssland. Det är underbart att se dig här, och jag hoppas att vi kan träffas personligen. Jag borde inte säga dessa saker från talmansstolen. Vladimir, jag har bara varit talman sedan i går och håller på att lära mig, men det är trevligt att se gamla vänner komma till kammaren.

Införandet av euron
Talmannen
Nästa punkt är debatten om införandet av euron, som vi nu har haft i våra fickor i några veckor och som innebär att en länge omhuldad dröm i Europeiska gemenskapen uppfylls. Införandet av euron har varit en fantastisk hyllning till Europeiska centralbankens och Europeiska centralbankssystemets förmåga; det har varit en fantastisk hyllning till bank-, finans- och affärssystemet samt detaljhandelssystemet, och, framför allt, en fantastisk hyllning till de europeiska medborgarna, som har börjat använda euron med sådan beredvillighet att den nu praktiskt taget har ersatt valutorna i de berörda medlemsstaterna.

Solbes
Herr talman, ärade ledamöter! Nästan tio år efter undertecknandet av Maastrichtfördraget finns nu euron i våra fickor och även i våra medborgares hjärtan.
De åtgärder för att införa euron som har genomförts under dessa två första veckor har fungerat fantastiskt väl. Våra mest optimistiska förväntningar har överträffats. Européerna har visat entusiasm och ansvarskänsla och alla berörda aktörer i bytet till den nya valutan har visat engagemang och ansvarskänsla.
Införandet av euron den 1 januari 2002 är höjdpunkten av ett projekt som vi har arbetat i många år med. Våra medborgare anser att byggandet av Europa går långsamt. I ett historiskt perspektiv ser man emellertid att arbetet går mycket snabbt framåt. Medlemsstaterna behövde tio århundraden för att uppnå monetär enhetlighet inom sina territorier och gemenskapen har uppnått detta på drygt 40 år.
Inledningsvis vill jag hedra de män och kvinnor som har gjort framgången med det här projektet möjlig. Det är många personer och vissa av dem har nämnts här under morgonen. Jag kommer inte att upprepa deras namn, de finns i allas tankar, men projektet - om ni tillåter mig att kalla det så - har inte bara fäder, utan även mödrar, och jag vill speciellt nämna konkret person: Christa Randzio-Plath, som personifierar detta parlaments och utskottet för ekonomi och valutafrågors engagemang och åtagande för euron.
(Applåder)
Det skulle dock vara orättvist om jag inte tar upp två andra parlamentariker: Karl von Wogau, som i sin roll som ordförande för utskottet för ekonomi och valutafrågor även har spelat en viktig roll, och den förre ordföranden för Europeiska kommissionen, Jacques Santer. Jag vill även nämna min företrädare, Yves-Thibault de Silguy, som spelade en mycket viktig roll under den föregående perioden.
Vi har arbetat effektivt tillsammans med parlamentet och jag hoppas att vi kommer att kunna fortsätta på samma sätt när det är dags att ta itu med de nya etapper som väntar oss. Därför vill jag säga er att införandet av sedlar och mynt i euro inte bara är höjdpunkten av ett projekt. Det är även början på en ny era i det europeiska byggets historia.
Eurons fysiska verklighet ger oss möjligheten att nå nya framsteg i vår integreringsprocess. Jag kommer att ta upp detta senare. Nu vill jag koncentrera mig på de mest utslagsgivande aspekterna av dessa första dagar av bytet.
För det första vill jag betona européernas entusiasm för sin nya valuta. Detta är otvivelaktigt en grundläggande faktor för framgångarna med genomförandet. De europeiska medborgarna har snabbt integrerat euron i sina dagliga liv.
Försäljningen av startpaket med mynt var redan innan den 1 januari en framgång. Från och med den 1 januari började konsumenterna att använda sedlarna i stor utsträckning. Volymerna av uttag från bankomater har varit högre än beräknat sedan de första dagarna. Bankkassörerna noterade köer under den första veckan i januari, volymen av uttag eller växlingar på bankkontor har varit högre än bankomatuttagen.
En annan indikator på framgången med den gemensamma valutan bland medborgarna är den snabba utvecklingen av betalningar i euro. Den steg till 20 procent redan den 2 januari, den första arbetsdagen. I dag - mindre än nio dagar senare - genomförs nio av tio betalningar i euro. Detta är alltså en framgång eftersom över 90 procent av transaktionerna genomförs i euro efter två veckor.
Den andra kommentar jag vill göra om anpassningen av bankomaterna är att även den har varit snabb och har genomförts i hela euroområdet. För två dagar sedan vände sig kommissionen och Europeiska centralbanken till bankerna och begärde att de skulle ändra sina planer och anpassa bankomaterna praktiskt taget omedelbart. Denna åtgärd blev en framgång. I medeltal hade 80 procent av bankomaterna anpassats den 1 januari. Procentsatsen steg till 90 procent den 2 januari och till 97 procent den 3 januari. Den 4 januari gav praktiskt taget alla bankomater endast ut euro.
En kommentar om handeln: de flesta medborgare ville först och främst bli av med sin nationella valuta och få växel tillbaka i euro, och har på så vis visat att de vill gå över till att endast använda euron så snabbt som möjligt. De flesta handlare respekterade åtagandet att ge växel tillbaka i euro, vilket gjorde det möjligt att snabbt bli av med det befintliga lagret av nationella valutor.
Den snabba ökningen av betalningar i euro sammantaget med de exceptionella åtgärder som vidtagits av de flesta handlare gjorde att man kunde undvika långa köer i affärerna. Lördagen den 5 januari var nyckeldagen i det här avseendet. Man klarade av situationen och köerna var normala i alla deltagande medlemsstater. Denna situation förändrades inte följande måndag, när realisationerna inleddes i många länder i Europa.
Emellertid var den första veckan i januari mycket komplicerad i handeln. Å ena sidan var förhandstilldelningen till affärsinrättningar otillräcklig, vilket sammanföll med logistiska problem i vissa medlemsstater. Å andra sidan gjorde många konsumenter inköp för att bli av med nationella sedlar i höga valörer, vilket snabbt orsakade försörjningsproblem av biljetter i små valörer i euro i ett stort antal medlemsstater som deltar i införandet, en situation som löstes på olika sätt.
En kommentar om prisutvecklingen, en fråga som kommissionen fäste medlemsstaternas och övriga aktörers uppmärksamhet på under månaderna innan den 1 januari. Jag kan säga er att vi enligt de rapporter vi har fått från de ansvariga nationella myndigheterna inte ser att priserna har höjts till följd av övergången till euro, förutom i vissa isolerade fall. Dessutom har priserna i vissa fall sänkts - det är rättvist att även nämna detta - i enstaka fall, när det kunde ha varit tvärtom.
Övergripande sett kan man inte se att det har skett några stora prisökningar - jag upprepar detta - och vi förväntar oss följaktligen inte att inflationen för januari skall påverkas negativt.
Sammanfattningsvis anser kommissionen att avstämningen av dessa två första veckor är mycket positiv. Den största växlingsoperationen i historien har genomförts praktiskt taget utan bakslag. Det är en oerhört stor triumf för unionen och ett bevis på att de minutiösa förberedelserna har varit mycket bra. Alla ansträngningar från aktörerna i övergången till euro - eurosystemet, de nationella regeringarna, kommissionen, de privata operatörerna och alla medborgare - har burit frukt.
Framgången med införandet av euron är slutet på ett kapitel - som jag tidigare sade - men inte slutet på arbetet. Vi måste nu skörda frukterna av denna framgång och förstärka och fördjupa samordningen mellan medlemsstaternas ekonomiska politik och genomföra de nödvändiga strukturella reformerna för att öka tillväxten och sysselsättningen i unionen.
Samma energi och samma ambition som har funnits under genomförandet av euron bör nu satsas på att nå samordning av en ekonomisk politik som ger oss möjlighet att öka tillväxten och sysselsättningen. På kort sikt har ramen för stabilitet i euroområdet gjort det möjligt att på ett balanserat och lämpligt sätt bemöta den ekonomiska avsaktning som råder för närvarande.
Den tydliga förbättringen av budgetsaldona har skapat en marginal som gör det möjligt att mildra effekterna av den lilla försämring i budgetunderskotten som har uppstått till följd av avsaktningen i världsekonomin.
Under år 2002 hoppas vi kunna återgå till en tillfredsställande tillväxt, vilket kommer att bidra till den övergripande ekonomiska återhämtningen. Framgången med införandet av sedlar och mynt i euro har undanröjt osäkerheten och kommer att bidra till denna återhämtning genom att stimulera konsumenternas och företagens förtroende.
I Lissabon fastställde Europeiska unionen tydliga mål på meddellång sikt när det gäller att stärka tillväxten och skapandet av arbetstillfällen. För att nå dessa mål är det viktigt att bevara de positiva impulser som möjliggör en ökning av sysselsättningsnivån och produktiviteten.
För detta år föreslår kommissionen tre prioriterade områden: för det första sysselsättningspolitik, och här är det särkskilt viktigt att föra en aktiv arbetsmarknadspolitik, för det andra ekonomiska reformer för att förstärka konkurrenskraften, integreringen och investeringarna i industrierna, och för det tredje att investera i kunskap för att öka konkurrenskraften och sysselsättningen. Jag kommer inte att gå närmare in på dessa punkter, eftersom kommissionens ordförande kommenterade dem i går.
Det ökade ömsesidiga beroendet mellan medlemsstaternas ekonomier, särskilt i euroområdet, kräver en starkare och effektivare samordning av medlemsstaternas ekonomiska politik.
I det här sammanhanget anser jag att samordningen måste förstärkas på grundval av en bättre analys av den ekonomiska situationen och euroområdets policy mix. Arbetet med att nå enighet om lämplig politik och att ge medlemsstaterna och kommissionen tillgång till information om de huvudsakliga åtgärder som varje medlemsstat kommer att vidta i framtiden måste förstärkas på ett sådant sätt att den peer review som vi har inom gemenskapen kan fungera effektivt.
Att gå framåt betyder att uppfylla våra åtaganden: åtagandena i fördragen och i stabilitets- och tillväxtpakterna. Att gå framåt medför även att vi ställs inför nya utmaningar. Kommissionen kommer att ägna sina ansträngningar och sitt arbete åt detta och vi hoppas kunna räkna med parlamentets samarbete, som vi alltid har kunnat räkna med hittills, och vi hoppas kunna fortsätta arbeta tillsammans med parlamentet på samma effektiva och samordnade sätt som vi har gjort i det förflutna.

Talmannen
Tack, herr kommissionär! Som ni påpekade har många omnämnts och tackats tidigare i dag. Naturligtvis bör vi nu tacka er och er personal och kommissionärskollegiet för allt det arbete ni har lagt ned under flera års tid för att förverkliga detta. Vi gratulerar och respekterar er för det.

von Wogau
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Det tal som jag nu håller är mitt sista tal som ledamot av utskottet för ekonomi och valutafrågor här i kammaren. Jag har tillhört detta utskott i 22 år. Från och med i morgon kommer jag att vara ledamot av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Jag är övertygad om att nästa steg på vägen mot ett förverkligande av Europeiska unionen måste vara en politisk union. Det gläder mig att jag får vara med och arbeta på denna uppgift.
När jag ser tillbaka på dessa år vill jag först erinra om vår kollega Basil de Ferranti, som sedan dess tyvärr har gått bort, som författade de första betänkandena om ett förverkligande av den inre marknaden och därmed gav impuls till hela denna utveckling. Det var i början en arbetsgrupp rörande tekniska handelshinder, som senare utvecklades till kängurugruppen. Det var de första initiativen för att förverkliga den inre marknaden. Jacques Delors var då ordförande i parlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor, alltså vår företrädare, fru Randzio-Plath, som sedan som fransk finansminister och senare som ordförande i kommissionen lade grundvalarna för förverkligandet av dessa idéer.
Jag vill också erinra om Jacques Moreau, som år 1984 tillsammans med mig lade fram Europaparlamentets första betänkande med förslag för att förverkliga den europeiska inre marknaden.
När man ser med vilken entusiasm euron mottogs den 1 januari, denna nya valuta för 300 miljoner människor i Europeiska unionen, då måste man å ena sidan tänka på hur svår denna väg var. Men å andra sidan måste man också fråga sig vilka förutsättningarna är för att euron, denna gemensamma valuta, skall bli framgångsrik på lång sikt.
Jag vill här nämna tre villkor: Det första är att stabilitets- och tillväxtpakten förverkligas på ett konsekvent sätt. Det är ju nästan ironiskt att vi i dag konstaterar att det var mitt fädernesland Tyskland som på tiden starkast kämpade för denna stabilitets- och tillväxtpakt och dess stränga kriterier, samtidigt som man i dagens situation nästan kan eller måste utgå från att Tyskland blir det första land som drabbas av dessa sanktioner. Men jag anser att vi här måste vara konsekventa om vi vill att euron på lång sikt skall förbli en stabil valuta och att räntorna för våra företag i Europeiska unionen på lång sikt förblir låga, som en förutsättning för investeringar och tillväxt.
Den andra förutsättningen är att vi i medlemsländerna och Europeiska unionen måste bedriva ekonomisk politik enligt gemensamma principer. Dessa principer bör, enligt en bred majoritet inom Europaparlamentet, vara principer för en social marknadsekonomi.
För det tredje måste vi gå vidare mot en politisk union. Före Maastricht sade vi att vi samtidigt vill ha en valutaunion och en politisk union. Vi sade redan då att utan en politisk union kan en valutaunion inte bli långlivad. Här måste vi vara konsekventa. Vi måste nu ta dessa steg i riktning mot en politisk union. En kärnpunkt är här en gemensam utrikes- och försvarspolitik.
Som avslutning vill jag knyta an till något som Jacques Delors sagt. Jacques Delors påpekade en gång helt riktigt under en av de ändlösa diskussioner, som vi hade om den europeiska inre marknaden, att man inte kan förälska sig i en inre marknad. Det är alltså mycket få emotioner inblandade. Samma sak skulle jag vilja säga om en valuta, även om några av oss har ett mycket känslomässigt, nästan erotiskt förhållande till valutan. Men det vi behöver och det vi måste frilägga är ett medvetande om den gemensamma europeiska identiteten, om EU. Jag tror att det säkerligen är den viktigaste uppgift som vi som Europaparlament står inför.
(Applåder)

Randzio-Plath
Herr talman! Införandet av kontanter i euro är inte bara en logistisk och organisatorisk framgång, utan bidrar faktiskt redan i dag till att det skapas en bättre europeisk identitet. Det kan inte heller Europaskeptiker i Italien ändra på.
(Applåder)
Med en euro som man kan ta på blir EU en vardags- och livsrealitet, så som vi som ledamöter alltid har sagt. Europaparlamentets första val så att säga, efter att det valdes direkt, gällde euron, framför allt för utskottet för ekonomi och valutafrågor. Såtillvida har euron i två årtionden hört till Europaparlamentets framgångsrika projekt. Vi har arbetat för en marknad och en valuta och har medverkat vid utformningen. Jag tror att man kan tacka alla ledamöter här i kammaren för detta, och även er, herr von Wogau.
(Applåder)
Enligt min åsikt kommer euron att bli det positiva ordet för år 2002. När allt kommer omkring förkroppsligar euron Europas dynamik och beslutsamhet för att åstadkomma en europeisk identitet, förbättra den europeiska konkurrensförmågan till gagn för ekonomi och sysselsättning och växa samman till en oåterkallelig solidarisk gemenskap. Den monetära unionen fulländar den inre marknaden - ett riktigt svar på globaliseringens utmaningar - och gör den verkligt tillgänglig för alla - för de små och medelstora företagen och framför allt för människorna.
Euron kommer att bli en framgång, eftersom den accepteras inte bara av marknaderna, utan även av människorna. Äntligen gläder sig många - och det har vi som ledamöter också alltid förutspått - över att de lever i eurolandet. Framgången med införandet av eurokontanter gör alla begeistrade och skapar ett optimistiskt klimat, som vi absolut behöver för investeringar i Europa, för att få fart på efterfrågan på den inre marknaden och därmed också för sysselsättningen. Införandet av euron kröner och belönar de ihärdiga ansträngningarna på vägen mot den monetära unionen. Redan i dag undrar många varför man inte infört eurokontanter långt tidigare, så som vi som ledamöter alltid har krävt. Danmark, Sverige och Storbritannien uppmanas att i sitt eget intresse ansluta sig till euroområdet redan före östutvidgningen.
D-marken var en valuta med ett stolt förflutet. Tre år av en monetär union utlovar en lika stabil framtid för denna valuta. Hittills har vi i den monetära unionen i varje fall haft lägre inflation än under årtiondena med DM tidigare. Den låga räntenivån hänger samman med detta, vilken garanterar bra, investeringsvänliga finansieringsvillkor. Den monetära unionen har följaktligen uppfyllt det politiska löftet i Maastrichtfördraget: Prisstabilitet.
Att eurokontanter införts kommer också att ge synbara följder för konsumenterna: Priserna på långlivade konsumtionsvaror, exempelvis bilar, kommer att sjunka. Euron möjliggör, när programmet för den inre marknaden fullbordas, äntligen också en konsumentvänlig konkurrens. Det leder till en medelfristig press på priserna och bidrar till högre kvalitet.
En utbyggnad av EMU, en inre reform av Europeiska unionen och en europeisk författning, samt en framgångsrik östutvidgning av EU, är de stora utmaningarna som EU måste ställas inför. Men här får vi inte glömma bort en sak: Euron är inte bara ett monetärt projekt, utan den har alltid varit ett politiskt projekt och är en del av Europas politiska union.
Europa är litet på världskartan, och därför är den inre marknad som fullbordats genom den monetära unionen säkert en riktig lösning. Euron bevisar dessutom européernas förmåga att organisera en gemenskap i alla staters egna intresse. Den är samtidigt en länk till och en stötesten för fortsatta djärva europeiska projekt.
William Shakespeare konstaterade med all rätt att där pengarna går i spetsen är alla vägar öppna. Det gäller förhoppningsvis även för en effektivare och bättre samordning av de politiska områden som rör ekonomi, finanser, sysselsättning och sociala frågor. Det finns ett överhängande behov av att flankera euron med ett slags ekonomisk regering. Konjunkturutvecklingen sker inte längre i de enskilda staterna, utan i samband med ekonomiska frågor. Därför uppmanas EU:s toppmöte i Barcelona att byta ut dogmatiken i umgänget med stabilitets- och tillväxtpakten, vilken ju ger ett visst spelrum, mot en solid politik, där det satsas på monetär, ekonomisk men även social stabilitet.
Särskilt viktigt var Europaparlamentets engagemang i fråga om den monetära dialogen med Europeiska centralbanken. Vi har i parlamentet arbetat för Europeiska centralbankens oberoende, men också för denna institutions demokratiska redovisningsskyldighet. Därför är det mycket viktigt att vi organiserade och satte i gång en kulturrevolution i Europa, ty i medlemsstaternas tidigare kontakter med de nationella centralbankerna fanns det inte någon sådan demokratisk redovisningsskyldighet, som nu finns hos oss. Därigenom blir penningpolitiken öppen och begriplig, och det är en bidragande orsak till att vi också skall utforska denna hemlighet. Ty penningpolitiken är inte neutral, utan har också ett inflytande på den reella ekonomin, på tillväxten och sysselsättningen.

Peijs
Herr talman! I min partigrupp har man beslutat att samordnarna i utskottet för regionalpolitik, transport och turism skall väljas klockan 15.30. Jag är en av kandidaterna och därför måste jag alltså gå dit. Får jag fråga er om Pronk får läsa upp mitt två minuter långa anförande i mitt ställe när mitt namn visas på tavlan?

Talmannen
Fru Peijs! Jag har ingenting att invända mot det, om det är godtagbart för kammaren, vilket jag tror att det är. Så låt oss följa den linjen.

Peijs
Tack!

Maaten
Herr talman! Jag skall själv hålla mitt anförande. Den 1 januari i år mötte många europeiska medborgare för första gången den nya valutan: euron. Och vilket möte! Efter knappt två veckor har euron ersatt de nationella valutorna överallt. Om man hade följt det här parlamentets önskan att redan före den 1 januari sprida ut eurosedlar bland medborgarna hade ett antal mindre problemen antagligen kunnat undvikas men den som nu anmärker på det är en gnällspik.
Jag bejakar fullständigt att övergången är en stor framgång. För den framgången är det främst, och det har ni själv som det ankommer en god liberal redan påpekat, de europeiska medborgarna som skall hyllas. De har reagerat med entusiasm och tålamod på bytet av valuta. Dessutom måste butiksinnehavarna hyllas. De har burit bördan av det verkliga genomförandet och de är också för min del övergångens hjältar.
Herr talman! Jag tycker dock att införandet av euromynten och eurosedlarna bara är ett första steg och kommissionär Solbes har redan hänvisat till det. Nu är det mycket viktigt att se till att den nya valutan behåller sin framgång. Det behövs det en hel del för från alla medlemsstater: den politiska viljan att stödja valutan och inte ställa den i dålig dager som vissa ledamöter i den italienska regeringen gjorde, det politiska modet att inte röra vid stabilitetspakten så att vi fortsätter ha rätt finansiell ram för euron samt den politiska styrkan att bygga vidare på eurons framgångar. Nu är det alltså dags att efter det mest framgångsrika europeiska projektet någonsin vidta åtgärder för att fullborda den inre marknaden. Om vi verkligen vill uppnå de mål som fastställdes i Lissabon så måste vi göra kraftiga insatser för en vidare avreglering och flexibilisering av den inre marknaden.
I det sammanhanget finns det fem tydliga prioriteter: post-, transport-, el-, gas- och vattenområdena. I den avreglerade och flexibla kunskapsekonomi som vi eftersträvar i Europa är detta oumbärligt och även i medborgarnas intresse. På det sättet ser medborgaren vilken nytta han har av EU. Herr talman! Det är bara genom att slå in på den vägen som Europeiska unionens ekonomiska styrka kan förverkligas och den nya valutan kan behålla sin kraft.

Abitbol
Herr talman, herr kommissionär! Det lyckade införandet av euron visar bara en sak: att folken inom EU är stora pragmatiker. Marknaderna, som alltid kan välja, tycks mer måttfulla i sin entusiasm. Jag tror i vilket fall som helst att för medborgarna kommer prisnivån att vara det verkliga kriteriet för om valutan i Euroland skall accepteras.
Hur det än är med den saken orsakar denna valuta utan stat nya problem. Handlarna har redan oavlönat tvingats fungera som bankirer i samband med eurons införande. Man kan tycka att deras intressen i detta fall sammanföll med konsumenternas. Men då uppstår problemet med falska mynt och sedlar. Falska sedlar har redan börjat komma i omlopp och vi ser tydligt att sammansmältningen mellan de olika valutorna kommer att äga rum i sommar mellan norra och södra delen av Euroland. Exempelvis kommer sedlar på 200 euro och 500 euro som inte tryckts i Frankrike och i södra Europa att komma dit. Det börjar redan för övrigt, med sedlar från Tyskland. Nästa sommar kommer dessa sedlar att välla in. Naturligtvis kan ingen handlare identifiera eventuella falska sedlar som ändå, jag ber om ursäkt, är värda mer än 3 500 av våra stackars gamla francs, eller hälften av minimilönen i Frankrike. Kommissionen blir ansvarig för att ersätta dem som fallit offer för och lurats med falsk valuta, eftersom det inte finns någon stat. Men kommer de europeiska medborgare och handlare som, av misstag och utan att kunna upptäcka det, tar emot falsk valuta att ersättas av medlemsstaterna eller av Europeiska centralbanken?

Della Vedova
Herr talman, herr kommissionär! Jag tror inte att det råder något tvivel om att euron har gjort succé, och förtjänsten för det ligger hos Europeiska centralbanken, kommissionen och alla dem som har arbetat med frågan, också här i parlamentet. Kollegan von Wogau sade att nästa steg är den politiska unionen. Jag instämmer i detta påstående, men enligt min mening skulle det vara felaktigt att tro att eurons framgång, dess förmåga att vara en solid, stark och pålitlig valuta, garanteras genom en politisk union, en union som skall skapas av andra skäl. Euron kommer att bli en stark valuta om Europas ekonomi blir en stark ekonomi.
Herr kommissionär, i ert inlägg påtalade ni flera gånger behovet av en samordning av den ekonomiska politiken. Jag tror att det finns någonting som är ännu viktigare än samordning av den ekonomiska politiken, vilken om den drivs för långt även kan få negativa återverkningar. Det är viktigt att det finns en sund ekonomisk politik i Europa: eurons styrka är beroende av detta. Vi måste sammanställa en briljant politik som ersätter dagens stelbenthet. Eurons styrka beror alltså på om denna briljanta politik är kapabel att göra de ekonomiska systemen mer dynamiska - det framhävde Maaten - befria dem från inslag av korporativism och planhushållning, avreglera marknaderna et cetera. Allt detta är ofta resultatet av mindre ekonomisk politik och inte av mer ekonomisk politik, och i sammanhanget tror jag att jämförelsen mellan de olika ländernas politik, konkurrensen mellan de många olika lösningar länderna har valt är berikande och genom en slags veritabel benchmarking kan leda till positiva imitationsprocesser.
Den ram som den inre marknaden utgör tillsammans med stabilitetspakten - en ekonomisk konstitution som Italien och många andra länder faktiskt saknade - måste visserligen fortfarande finslipas, men är en tillräckligt vid ram för att utan trauman eller biverkningar kunna innefatta en eminent mångfald av beslut som kan anförtros de enskilda länderna. Detta beslut, och även beslutet att erkänna en mångfald av val, tror jag kommer att resultera i en starkare ekonomi och därmed också i förutsättningar för en starkare gemensam valuta.

Pronk
Herr talman! Jag läser nu alltså upp Peijs text och det från hennes plats för att understryka det hela men för tydlighetens skull: jag står också helt och hållet bakom detta. Projektet " införandet av euron" har lyckats. I Nederländerna och Irland är införandet av euron praktiskt taget redan slutfört. Över 90 procent av alla betalningar görs redan i euro. Jag är stolt, säger Peijs - och det håller jag fullständigt med henne om - över att de europeiska medborgarna med så mycket känsla för innovation blixtsnabbt antagit den nya valutan och skjutit sin egen valuta åt sidan.
Européerna har inte behövt några långa övergångsperioder. Ett särskilt tack och erkännande får väl i dag gå till detaljhandeln som på ett flexibelt sätt tagit emot väldigt många möjligheter. Även bankerna och deras medarbetare har avsevärt bidragit till att allt flutit så bra. Nu måste vi ta ett viktigt nästa steg. Euron måste fortsätta vara en stabil och stark valuta. Därför måste centralbankens ordförande sitta kvar på sin plats och noga följa bankens målsättning, nämligen en låg inflation. Nästan viktigare är det att medlemsstaterna börjar inse att de inte är ensamma och helt autonoma utan att allt de gör, och framför allt inte gör, påverkar hela gemenskapen och valutans stabilitet.
För att behålla marknadernas förtroende är det mycket viktigt att främst de stora medlemsstaterna - och kanske särskilt Förbundsrepubliken Tyskland - nu äntligen vidtar nödvändiga åtgärder för att öppna sina marknader helt, göra sina arbetsmarknader litet flexiblare, göra sina pensionssystem hållbara och modernisera sina sociala system. I stället för att vara unionens motor är de länderna just nu en broms för unionens framsteg. Valutans eventuella svagheter kan skyllas på medlemsstaterna och hittills inte på centralbanken, vilken fungerar utmärkt förutom inom området betalningsbalanssystem såsom Target och konsumentsystemet.

Ruffolo
Herr talman, herr kommissionär! Det är två aspekter av eurons intåg som har åkallats i inläggen från kommissionär Solbes och kollegerna: eurons otvivelaktiga framgång och eurons framtidsutsikter. Jag skulle vilja öda mina få ord på den andra aspekten, eftersom euron i verkligheten är en öppen dörr till framtiden. Jag tror faktiskt inte att införandet av euron, bortsett från det stora symbolvärdet, kommer att få några omedelbara och kortsiktiga effekter på vår ekonomi, på inflationstakten eller på sysselsättningen. Däremot tror jag att den ger Europa ett enastående tillfälle till utveckling under stabila förhållanden, framför allt med två horisonter: på medellång och lång sikt. På medellång sikt har Europa problemet att lösgöra sin ekonomi från de amerikanska konjunkturcyklerna. Än i dag är nämligen den europeiska utvecklingen starkt exportberoende och därmed till stor del beroende av den amerikanska efterfrågan. Under dessa förutsättningar kan de aktuella recessionstendenserna i Förenta staterna slå tillbaka på oss i stället för att kompenseras av en förmåga till självständig tillväxt från vår sida. Denna förmåga att utveckla den interna efterfrågan kan underlättas mycket genom att penningpolitiken bedrivs på EU-nivå, men enbart detta räcker inte. Efterfrågan måste stimuleras av en ekonomisk politik som förenar penningpolitiska och skattepolitiska åtgärder och framför allt av en politik för forskning och innovativa investeringar som den som stakades ut i Lissabon, men som inte är genomförd i praktiken.
På längre sikt har vi frågan om euron som möjlig global reservvaluta i balans med dollarn. Parlamentet har redan i en resolution betonat att det centrala för den monetära politiken inte är en stark euro eller en svag euro, utan en stabil euro - naturligtvis inom ett fluktuationsintervall som inte är destabiliserande. Därför kommer det förr eller senare att bli nödvändigt att verka för någon form av samstämmighet mellan Förenta staternas och Europas penningpolitik, det ligger i båda parters intresse och är även ett allmänintresse. Så euron är alltså visst en stor möjlighet, men en möjlighet som återstår att utnyttja. Detta potentiella utrymme måste - som också de kolleger som har talat före mig har sagt - fyllas med politik, med Europas politiska förmåga, av en regering med ansvar för ekonomin som i Europa främjar en självständig utveckling internt och säkerställer en effektiv monetär politik externt.

Lang
Herr talman, kära kolleger! Regeringarna i euroområdet påstår enhälligt och med stöd av centralbanken att EU-medborgarna skulle ha mottagit euron, den kejserliga valutan, den nya Reichsmark entusiastiskt och till och med euforiskt. Enligt de officiella uttalandena skulle inga problem ha fläckat denna triumfatoriska födelse. Beviset på detta skulle vara att redan två veckor efter eurons införande genomförs de allra flesta transaktionerna i denna valuta.
Låt oss vara uppriktiga: detta grovt propagandistiska tal ligger mycket långt från verkligheten. Ingenting har egentligen fungerat som planerat. Det var brist på euro de första dagarna, bankerna gjorde inte sitt jobb när de vägrade att växla eller satte ett tak för växlingen och, det är verkligen höjden, försökte ta betalt för operationen. Bankomaterna kan inte lämna ut sedlar på 20 euro, sedelautomaterna tar inte emot euro som tillverkats i ett annat land, falskmyntarna blir fler eftersom ingen känner igen de nya sedlarna. Vi måste erkänna att EU-medborgarna inte använder euron av entusiasm, utan för att de är tvungna, eftersom deras nationella valuta blir allt mindre tillgänglig.
Vissa tyskar, som inte har någon övergångsperiod, fortsätter att betala i mark trots att den inte längre gäller efter den 1 januari.
Euron har alltså ingen fördel i det dagliga livet. Den innebär bara nackdelar och är dyr för oss alla, för att inte tala om att det är oacceptabelt att man kräver att suveräniteten skall överges. I dag har alla européer en utländsk valuta. Det inser alla när de handlar: priserna har spårat ur, överallt, och i mer än oroande proportioner, särskilt när det gäller vanliga och nödvändiga produkter.
Det är kanske tjugotalets Ruhrområde, men det liknar sextiotalet. Prisindex i januari kommer kanske att räddas av reorna, men låt oss vänta på siffrorna för hela året. Låt oss också vänta på att de första antisociala effekterna på lönerna, decentraliseringarna och avskedandena börjat märkas på grund av eurons konkurrens. För folkens självbestämmanderätt måste vi för vår del se till att bekräfta folkens rätt att i morgon återupprätta den nationella valutan, såsom de folk tidigare gjort som befriats från det sovjetiska federalistiska förtrycket.

Berthu
Herr talman! Ordförande Prodi sade i förmiddags att införandet av sedlar och mynt i euro var en enorm framgång. Och flera talare har just gått ännu längre genom att ta upp konsumenternas entusiasm och påstå att de kastat sig över den nya valutan.
Det här sättet att lägga fram saken förefaller oss överdrivet. Att byta ut sedlar och mynt var en tekniskt väl genomförd operation, ja, men konsumenterna kunde inte göra något annat än att, några dagar tidigare eller senare, använda den nya valutan. Det verkliga testet kommer att bli hanteringen av euron under kommande år. Och i det hänseendet skulle jag inte glädjas om jag vore i federalisternas kläder. Jag skulle snarare vara orolig. För i dag säger människor som har en helt annorlunda plats än vår på det politiska schackbrädet, såsom Jacques Delors, exakt det vi alltid har sagt, nämligen att euron som sådan inte kan fungera. Integrationen måste påskyndas, som Romano Prodi förklarat. Den ekonomiska pelaren måste förstärkas eller övergå till ett politiskt Europa, som andra säger. Det krävs kort sagt en mer överstatlig och integrerande makt på europeisk nivå, dvs. mer av en superstat om man så vill.
Det är där skon klämmer, herr talman. Är Europa berett att acceptera denna superstat? Nej! Till att börja med är Europas nationer tillräckligt olika ur alla synvinklar för att inte utgöra ett optimalt valutaområde. Vissa här kommer sannolikt att svara att en superstat med makt att åstadkomma enhetlighet är ännu mer nödvändig. Det skulle förvisso vara ännu mer nödvändigt, men samtidigt är det desto mer omöjligt. Det är inom denna onda cirkel som länderna i euroområdet skall bedriva diskussioner under de kommande åren.
Man skulle också kunna tala om en kapplöpning: antingen kommer de ansvariga att, för att få euron att fungera, ganska snabbt lyckas förstöra nationerna och bygga upp superstaten - och då kan euron finnas kvar, men i vilket skick kommer Europa och demokratin att vara då? - eller också kommer nationerna, genom att fortsätta att vara olika, att göra det omöjligt att hantera den gemensamma valutan. För oss är det tydligt vad vi föredrar, herr talman, såväl av känsla för vårt fosterland som av övertygelse om att det krävs en nationell ram för demokrati och solidaritet.
Finns det då inte en tredje möjlighet, en gemensam valuta utan stat? Vi skulle kunna lockas av den. Men egentligen vet ingen hur den skulle fungera vid en asymmetrisk chock. Och för övrigt tror marknaderna inte själva på den, vilket bevisas av att euron varit fortsatt svag de senaste dagarna.
Euron kastar oss därför in i ett äventyr med mycket stora politiska och ekonomiska konsekvenser, som medborgarna inte förvarnats om och som de inte är beredda att ta. Utformarna borde verkligen vara oroliga.

Tannock
Herr talman! Det faktum att sedlarna och mynten nu är i omlopp har slutligen gjort euron till en politisk realitet för de 300 miljoner människorna i euroområdet. Då jag kommer från ett land som står utanför, och från ett parti som motsätter sig deltagande, förväntade jag mig halvt om halvt fler tekniska fel och större förtrytelse bland folket över införandet av en främmande valuta. Så långt är allt gott och väl, bortsett från vissa inflationsdrivande avrundningar uppåt. Jag gratulerar ECB, kommissionen och de nationella centralbankerna till att de har lyckats hantera logistiken för detta väldiga företag utan att någon ökning av väpnade rån eller förfalskning har kunnat konstateras, fastän jag fortfarande ifrågasätter behovet av en 500-eurosedel, som bara kan underlätta brottslighet.
De brittiska konservativas naturligt försiktiga ståndpunkt är att även om euron kan underlätta för resenärer och öka prisinsynen på den inre marknaden är den utan tvivel först och främst avsedd att stärka den alleuropeiska identiteten och fungera som ett språngbräde i riktning mot ytterligare politisk integrering - något som medges av alla utom Blair och vår Labourregering - och att kontrollera inte bara penningpolitiken, utan även beskattningen.
En penningpolitik av modellen " en storlek passar alla" kan inte, vilket medges i kommissionens pessimistiska ekonomiska rapport för 2001, vara rätt för alla länder hela tiden, och den leder, i förening med de finanspolitiska kraven i stabilitets- och tillväxtpakten, till allvarliga destabiliserande problem och brist på flexibilitet i vissa ekonomier, som vi redan har sett i det konstgjorda uppsvingsscenariot i Irland. Risken för att asymmetrisk chocker skall uppstå kommer bara att bli större efter en utvidgning, eftersom de europeiska arbetsmarknaderna fortfarande inte är reformerade och till stor del orörliga. Ordförande Prodi har medgett att denna inneboende risk finns, och vi kommer mycket snart att höra krav på en mycket större EU-budget och direkta EU-skatter för att inrätta räddningsfonder avsedda att kompensera drabbade länder för deras förlorade rättighet att devalvera sina valutor eller sänka sina räntesatser. Jag önskar likväl euron välgång, i dess egenskap av våra största handelspartners valuta, eftersom Förenade kungarikets välstånd även påverkas av dess stabilitet.
Jag hoppas att min pessimistiska prognos, som är ett eko av kommissionens egen, med tiden visar sig vara felaktig. Jag skulle även vilja be kommissionär Solbes bekräfta huruvida Förenade kungariket, enligt hans mening, för att delta i eurosamarbetet måste tillbringa minst två år i ERM II-fasen innan nästa steg kan tas. Jag skulle slutligen vilja gratulera er, herr talman, till att ni har blivit vald.

Solbes
Herr talman! För det första vill jag tacka för alla kommentarer som ledamöterna har gjort i sina inlägg.
Jag vill börja med att särskilt tacka Karl von Wogau för hans deltagande i denna process under 22 år. Vi beklagar att han lämnar utskottet för ekonomi och valutafrågor, men vet att han kommer att fortsätta bistå parlamentet och processen med byggandet av Europa i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik.
Karl von Wogau hänvisade till Jacques Delors som har sagt att man inte kan förälska sig i euron och Christa Randzio-Plath sade emellertid att folket är tillfredsställt. Båda dessa kommentarer har med en grundläggande fråga att göra: euron är den beståndsdel i den europeiska identiteten som mest påverkar medborgarna i de medlemsstater som ingår i Ekonomiska och monetära unionen.
Euron är mycket viktig, precis som avskaffandet av gränserna och den inre marknaden, vilket emellertid endast påverkade varor och medborgare som korsade gränsen vid ett visst tillfälle. Euron är dessutom en del av vår europeiska identitet och vi använder den varje dag, från morgon till kväll i alla medlemsstater i Ekonomiska och monetära unionen, under exakt likadana förhållanden. Euron är således ett mycket viktigt gemensamt instrument, men har emellertid ingenting med sammanslagning att göra, eftersom det är uppenbart att det även finns många faktorer som skiljer medlemsstaterna åt.
Från och med nu använder vi sedlar och mynt i euro och den ekonomiska tillväxten kommer att öka något till följd av att osäkerheten har försvunnit. Men det är sant, och jag håller med några av talarna, att de grundläggande faktorerna ligger i vår potentiella tillväxtkapacitet, eller sagt i andra termer, vår förmåga att inleda och genomföra Lissabonprocessen på ett mer ambitiöst sätt än vi gjort hittills.
Vi får inte bortse från Förenta staterna, vilket Ruffalo vill, även om vi skulle vilja det. Emellertid har de erfarenheter vi gjort under år 2001 visat oss att det faktum att vi är relativt oberoende handelsmässigt sätt inte gör att vi förblir opåverkade av en kris i Förenta staterna till följd av de ekonomiska effekter som härrör från det inbördes förhållandet mellan företagen och de finansiella marknaderna.
Växelkursen kommer att bli den verkliga prövningen för euron. Jag har alltid sagt att växelkursen aldrig har varit ett mål i unionens politik. Vårt mål för den monetära politiken är att bevara en låg inflation och vi är övertygade om att en valuta med låg inflation på lång sikt är en stabil valuta, en omtyckt valuta, en valuta som är en fristad och som kommer att spela en viktig roll i den ekonomiska världen.
Oberoende av de rent ekonomiska aspekterna, vad händer med vår institutionella struktur? Är euron början på en ekonomisk regering? I Maastricht utformade vi en modell som grundas på en gemensam monetär politik och samordnade nationella ekonomier. Enligt min åsikt är detta vår modell. Vi måste arbeta för att euron skall bli en framgång på grundval av den modellen. Jag vill inte bedöma på förhand om vi bör utvecklas mer eller mindre i de politiska integreringsprocesserna. Jag kan möjligen hålla med dem som är för en större politisk integrering, men jag anser även att detta är ett beslut som de femton bör fatta inom andra områden och andra forum och till följd av en annan debatt. Jag är emellertid övertygad om att vi kan gå framåt i processen med större samordning av medlemsstaternas ekonomiska politik, vilket inte på något sätt innebär att medlemsstaternas ekonomiska politik skall fogas samman. Situationen inom varje medlemsstat är olika och därför bör processen tillämpas på ett konsekvent sätt.
I dag som så många gånger förut blandar vi ibland ihop stabilitetspakter och riktlinjer för den ekonomiska politiken. Är stabilitetspakten ett problem för unionens ekonomiska politik? Vi har diskuterat detta några gånger här i kammaren. Jag insisterar på vad jag alltid har sagt: stabilitetspakten är varken mer eller mindre än en nödvändig faktor som möjliggör en policy mix mellan budgetpolitik och monetär politik och som underlättar en monetär politik med låga räntesatser. De strukturella förändringarna av vår ekonomiska politik och tillväxtutvecklingen, kongruensen mellan medlemsstaternas nationella ekonomiska politik, den gemensamma politiken och den monetära politiken måste hanteras med hjälp av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Vi har instrumenten och vad vi måste göra är att förbättra dem, men jag anser att systemet fungerar. Policy mix kommer att bli en av nyckelfaktorerna för det spanska ordförandeskapet, detta har betonats i Ekofin och jag är övertygad om att vi kommer att få tillfälle att diskutera denna grundläggande punkt här i kammaren. De strukturella reformerna är naturligtvis fortfarande, som jag sade tidigare, nyckeln för framtiden.
En kommentar om utvidgningen av euroområdet. I de länder som är " pre-in" har vi noterat ett större intresse för vad som sker i euroområdet. Jag vågar mig på att säga att det i dessa tre medlemsstater har väckts ett nytt och viktigt intresse som återspeglas politiskt och som vi noterat under de senaste dagarna. Det är sant att det fortfarande finns de som kritiserar euron och det dessa personer är rädda för är inte problem på kort sikt, eftersom det inte finns några sådana. Vad de är rädda för är vad som kommer att hända om tio eller femton år. Detta kan vi naturligtvis inte säga något om. Det är naturligtvis mycket svårt att säga vad som kommer att hända inom tio-femton år, men personligen är jag övertygad om att vi då kommer att ha mycket mindre problem än vad vi har för närvarande i det hänseendet.
Vilka är villkoren för att " pre-in" länderna skall gå med? Exakt desamma som för alla andra, varken mer eller mindre. Villkoren från Maastricht måste uppfyllas. Danmark och Förenade kungariket har dock förhandlat fram option. Det kommer varken att ske några ändringar för " pre-in" eller för kandidatländerna. Vi anser att lika behandling för alla medlemsstater är en grundläggande princip som inte får ändras i något fall.
En sista kommentar om en fråga som är av mindre vikt, men som ändå i viss mån är något som bekymrar oss i dag: de praktiska problemen med införandet av euron. Har handeln gjort bankernas arbete? Nej. Handeln har tjänat som drivfjäder genom systemet med förhandstilldelning för att den gemensamma valutan skulle börja användas snabbt. Det är sant att detta har gett upphov till vissa praktiska problem, vilket snarare beror på att medborgarna har använt butikerna som banker och har alltså växlat in nationella sedlar av stora valörer i handeln och inte på bankerna, vilket vi borde ha kunnat förutse.
Finns det allvarliga problem med förfalskningar? Varken allvarliga eller mindre allvarliga. För närvarande har vi inga uppgifter om förfalskningar som tekniskt sett kan kalls " euroförfalskningar" . Det finns fotokopior. Det finns euro som har framställts med skanner, men de ser mycket annorlunda ut än den verkliga euron och därför finns det i dag ingen anledning att oroa sig för sådant. Jag anser att euron har en mycket hög säkerhetsfaktor som skiljer sig från andra nationella valutor med stort omlopp i världen och att detta bör ge oss garantier för att detta slags situationer inte kommer att uppstå.
Jag håller inte med om vissa uttalanden som har gjort om att maskiner fungerar dåligt. Det finns praktiska problem. Vem som helst som åker igenom en vägtull, till och med i närheten av parlamentet, kommer att märka att dessa maskiner inte fungerar med alla valutor från alla länder i unionen. Detta är praktiska problem och vi bör inte ge dem större betydelse än de har: incidenter inom en mycket viktig och komplicerad process.
Jag anser inte heller att det finns några större problem när det gäller prisökningar och inte heller att realisationerna kommer att påverka priserna under januari på ett annorlunda sätt än förut, eftersom man aldrig räknade med dem.
Förra veckan under ett samtal med den förre ordföranden för Ekofin, Reynders, sade vi att den lärdom som vi har dragit av denna process är att nästa gång vi byter valuta skall vi inte göra det den 1 januari. Men eftersom jag är övertygad om att denna situation inte kommer att uppstå igen, anser jag att vi inte behöver oroa oss för det.
Ärade ledamöter! Tack så mycket för ert enorma samarbete under denna period. Det har varit mycket värdefullt som stöd till medlemsstaternas goda arbete, för att öka kunskapen om euron bland befolkningen och även som drivkraft till kommissionens arbete.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.

Offentlig upphandling
Talmannen
Nästa punkt är gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0378/2001 av Zappalà för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader (KOM(2000) 275 - C5-0367/2000 - 2000/0115(COD)),
A5-0379/2001 av Zappalà för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling på områdena vatten, energi och transporter (KOM(2000) 276 - C5-0368/2000 - 2000/0117(COD)).

Zappalà
Herr talman! Först och främst vill jag framföra mina lyckönskningar till er som nyvald talman för denna församling: jag önskar er och hela församlingen lycka till under de kommande två och ett halvt åren.
Herr talman, ärade kolleger! Såväl direktivet om upphandling av varor och tjänster som direktivet om specialsektorerna, det vill säga vatten, energi och transporter, har nu kommit till plenum för omröstning. De kommer efter att kommissionen har arbetat med dem under loppet av fyra år, och under den tiden har det genomförts olika utfrågningar, studier och beräkningar. De kommer hit efter ytterligare två års arbete inom parlamentet, efter en mycket välbesökt offentlig utfrågning och efter hörande av Regionkommittén, branschföreningar och yrkesverksamma i hela Europa.
Att så mycket arbete har lagts ned är inte förvånande med tanke på att den offentliga upphandlingen i unionen varje år uppgår till cirka 15 procent av den totala BNP, vilket motsvarar över 1 500 miljarder euro. Man uppskattar att endast 20 procent av denna summa faller under bestämmelserna i gällande direktiv, eftersom tröskelvärdet över vilket de måste tillämpas är relativt högt och hur som helst mer eller mindre lika med gränserna i avtalen om tredjelands medverkan. Nu gällande direktiv härstammar från förgångna tider och behöver ses över och anpassas till ny teknik, liksom till de nya marknadsförutsättningarna. Det var just behovet att alltmer genomföra den inre marknaden som fick kommissionen att ta fram dessa förslag till nya direktiv. Ämnet är mycket viktigt och kunde och kan inte hanteras lättvindigt. Texterna har granskats och ändringsförslag framförts av enskilda kolleger, av fyra parlamentsutskott som har avgivit yttranden och av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden inom vars behörighet de faller. Praktiskt taget hälften av ledamöterna har haft tillfälle att studera dem, diskutera dem och modifiera dem.
Det är lätt att sammanfatta innehållet: översyn och uppdatering av gällande direktiv, införande av mekanismer för elektronisk handel, förtydligande av reglerna om tekniska specifikationer, precisering av reglerna för urvalskriterier, förenkling av tröskelvärdena och införande av en gemensam upphandlingsordlista.
Sammantagna är förslagen lätta att instämma i och vi är överens: alla är vi medvetna om hur viktiga de är och alla vill vi att de skall komma tryggt i hamn. Trots detta måste man visa på de största problem som har funnits och finns, och som har orsakat diskussioner inom de politiska grupperna, mellan de politiska krafterna och mellan de nationella företrädarna.
Tröskelvärdena, det vill säga de värden under vilka direktiven inte behöver följas. Som jag nämnde motsvarar detta värde, trots att det är relativt högt, i kommissionens förslag det värde som ingår i avtalen med tredje land. Det har föreslagits en höjning av detta värde. Detta medför ett dubbelt problem: en minskning av den upphandling för vilken det är obligatoriskt att följa direktiven och en möjlig fördel för de tredjeländer för vilka befintliga avtal inte kan ses över. Dessutom innebär det att de enheter som inbjuder till anbudsgivning kan verka vid sidan om de gemensamma reglerna, med de risker som detta medför. Somliga påpekar att upphandlingen på EU-nivå inte kommer att minska trots att tröskelvärdena höjs, eftersom företagen inte har något ekonomiskt intresse av att förflytta sig utanför sin region och än mindre sin nation under ett visst värde. Dessutom skall man betänka möjligheten för varje medlemsstat och varje regional regering att tillämpa lokala regler som ligger under tröskelvärdena. Därav följer att ju högre tröskelvärdena är, desto mer differentierade kommer bestämmelserna inom unionen att bli och därmed blir reglerna inom unionen desto mindre enhetliga.
Jag anser att man, oavsett vilket tröskelvärdet är, inte skall tillåta att det finns olika lagstiftning inom unionen. Detta skulle innebära att den inre marknaden minskas, inte utvidgas. Det skulle också innebära att de enskilda territoriella lagstiftande myndigheterna hade möjlighet att stänga sitt regionala eller nationella territorium för icke lokala operatörer. Detta borde bara få förekomma för det som inte omfattas av direktiven. Härav följer att det generella innehållet i direktiven skall ingå också i den nationella eller regionala lagstiftningen, och ett ändringsförslag med denna inriktning har framlagts.
En annan viktig fråga gäller de miljömässiga och sociala aspekterna. Vissa har föreslagit att direktivet skall integrera och innehålla särskilda regler på en del områden. Detta har varit föremål för en omfattande och djuplodande diskussion och skulle kunna vara ett skäl att återförvisa ärendet till utskottet om vi inte uppnår en tillräcklig majoritet under omröstningen. Jag anser att bestämmelser som syftar till att genomföra den inre marknaden på ett område som har ekonomisk karaktär samt stärka konkurrenskraften inte kan vila på andra principer än sektorsbestämmelserna. Kommissionens förslag innehåller redan de hänvisningar som fordras för att alla gällande principer avseende miljön och de anställdas rättigheter skall följas när meddelandena om upphandling upprättas. Dessa bestämmelser kan inte utvidgas eller modifieras via direktiv som handlar om upphandling av varor och tjänster. I ändringsförslagen om detta, som för övrigt har antagits genom omröstning i vissa utskott som hade att avge yttrande och i det ansvariga utskottet, tenderar man att införa nya regler. Om dessa ändringsförslag antas även i plenum anser jag att det vore bättre att behålla gällande texter än att anta nya som visserligen är modernare men riskerar att föra utvecklingen baklänges när det gäller vissa grundläggande aspekter.
Det finns en annan fråga som man inte kan försumma i dessa regler, men som kommissionen dock inte har övervägt tillräckligt: de intellektuella prestationerna. Det är nu dags att dra en klar och skarp gräns mellan intellektuell prestation och utförande, mellan planering och genomförande. Det är ett svårt koncept att ta till sig för vissa branschorganisationer som, från sin synpunkt sett, försvarar sedan länge befästa positioner. Men det kan inte betraktas som en intellektuell prestation att tillverka en produkt och ett företag kan inte göra allt, både planering och tillverkning, utom i exceptionella fall eller då specifik teknik används. Detta av två skäl: resultatet av tankemödan kan inte kvantifieras och en idé är aldrig den andra lik. Hela Europas historia - det gäller mer eller mindre alla århundraden - är full av olika slags verk som till följd av sitt konstnärliga värde inte påverkas av tidens tand. Det är inte allt, inte vilken prestation som helst, som kan jämföras med ett konstverk, men hjärnans produkter får inte blandas ihop med ren tillverkning. Tillverkningsföretagen har kapacitet, erfarenhet och tillverkningsteknik och är därmed de lämpligaste när det gäller att projektera och omsätta andras idéer tekniskt, men bara när det gäller detta, med några få undantag. Genom att skilja intellektuella tjänster från utförartjänster gör man rättvisa åt yrkeskårerna och resultatet av tankemödan. Integrerad upphandling, sedd som summan av planering och utförande, är lämplig om det i företaget, eller förknippat med det, finns utförare av intellektuella tjänster som är behöriga för detta enligt gällande bestämmelser. Både det ändringsförslag som handlar om en skyldighet att rättfärdiga en gemensam upphandling av planering och utförande - inte att den obligatoriskt skall vara gemensam eller separat - och det ändringsförslag som på ett klart sätt fastställer vad som avses med preliminär, definitiv och exekutiv planering bygger på detta tankesätt.
Herr talman! I slutändan underställs parlamentet två direktiv som i mångt och mycket liknar varandra, eftersom vissa specifika sektorer har avreglerats eller kommer att avregleras inom en snar framtid. Telekommunikationerna betraktas redan som avreglerade och tas därför inte upp. Den successiva avregleringen även av vatten, energi och transporter som kommissionen har kunnat verifiera direkt eller på begäran av enskilda medlemsstater, kommer att göra att det andra direktivet förlorar sin relevans utan att vi därför behöver modifiera det första.
Sammantaget hoppas jag att vi kommer att resonera opartiskt och anta regler som är specifika för sektorn utan farliga utvidgningar, som gör att den inre marknaden genomförs mer och mer, som tar hänsyn till att flera länder håller på att komma in i unionen med sina traditioner och behov och som allt mer tenderar till att göra regelverket enhetligt, inte att fragmentera det.
Dessutom tycker jag att man måste erkänna att det arbete kommissionen har lagt ned med sitt förslag förtjänar den största uppskattning.
Till sist måste jag säga att jag är stolt över att ha bidragit till att fördjupa, och förhoppningsvis förbättra, bestämmelser som inte bara hjälper till att skapa ett mer enat och starkt Europa, utan också innebär ett ställningstagande mot det bedrägeri och fiffel som ofta härskar på det ekonomiska området. Just för att undvika grovmaskiga nät är det bättre att direktiven vid behov stoppas i stället för att innehålla regler som lämnar alltför mycket utrymme för godtycke.

Rapkay
Herr talman, kära kolleger! Låt mig från mitt utskotts synvinkel kasta en blick på de ekonomiska och konkurrenspolitiska aspekterna när det gäller offentlig upphandling. Kollegan Zappalà har ju just påpekat att 14-15 procent - det är åtminstone kommissionens uppskattning - av unionens bruttonationalprodukt hänför sig till uppdrag som rör byggnation, leveranser och tjänster från staten och från företag som skall tillhandahålla tjänster för allmänheten.
15 procent - om man ser på det i absoluta tal, vid en bruttonationalprodukt om cirka 900 miljarder euro per år i unionen, ligger det i storleksordningen 125-130 miljarder euro. Det är verkligen inte något litet belopp. Men just när det gäller offentlig upphandling har den inre marknaden ännu inte gjort sig särskilt gällande. Här måste en förändring komma till stånd. Upphandling över gränserna hör fortfarande till undantagen. Föreskrifterna är komplicerade, okoncentrerade, osmidiga, segdragna, byråkratiska, och integrationen av sociala frågor och miljöhänsyn i anskaffningspraxisen är inte heller klarlagd. Detta är åtminstone de krav som parlamentet självt har formulerat i sina diskussioner om grönboken och om kommissionens meddelanden 1996 och 1998. Därför måste vi här kasta en blick på de ekonomiska och konkurrenspolitiska målen. Målet är alltså att på detta område hjälpa den inre marknaden till ett genombrott. Det krävs klara, öppna regler, som inte diskriminerar någon leverantör av dessa uppdrag.
Men å andra sidan måste det också garanteras att ingen leverantör kan skaffa sig orättmätiga fördelar. Därför måste det klarläggas att föreskrifter som gäller arbetsrätt, löneavtal och miljöhänsyn också iakttas. Därför är kollegan Zappalàs argument i det sista påpekandet inte helt korrekt, när han säger att vi bör skilja de ekonomiska och de andra sakerna åt. Man får naturligtvis inte heller, för att uppnå en ekonomisk fördel, dra sig undan från de andra normerna. Det hör till de gemensamma spelreglerna, och de måste då också iakttas.

Hughes
Herr talman! Utskottet för sysselsättning och socialfrågor har länge förordat att större hänsyn skall tas till sociala och arbetsrättsliga normer vid offentlig upphandling, och det på två sätt. För det första genom att se till att alla anbudsgivare rättar sig efter gällande lagbestämmelser, så att illojal konkurrens undviks. Jag skulle vilja be ledamöterna att komma ihåg det mot bakgrund av vad föredraganden sade i sitt inledningsanförande. Vi måste i detta hänseende påpeka att det inte handlar om att använda sociala kriterier för att ifrågasätta objektiviteten vid tilldelningen av kontrakt, utan tvärtom om att skapa likvärdiga förutsättningar för alla dem som deltar i ett upphandlingsförfarande.
Det andra sätt på vilket vi vill att sociala hänsyn skall beaktas är genom att göra det möjligt för upphandlande myndigheter att inom ramen för upphandlingen söka nå vissa sociala och sysselsättningspolitiska mål, såsom lika möjligheter och social integrering. Detta gäller dock alltid - jag skulle åter vilja betona detta mot bakgrund av vad föredraganden har sagt - under förutsättning att det inte leder till snedvridningar av konkurrensen. Detta klargörs gång på gång i ändringsförslagen från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, vilka i sin tur har inspirerats av yttrandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
Utskottet för sysselsättning och socialfrågor undersöker i sitt yttrande de olika skedena i anbudsgivningen och ger ett antal rekommendationer för vart och ett av dessa skeden. När det gäller det första skedet bör det redan i kontraktshandlingarna finnas en hänvisning till tillämplig lagstiftning. Anbudssökande och anbudsgivare i ett förfarande bör ha tillgång till all information om de sociala och arbetsrättsliga kriterier som de bör ta hänsyn till.
Artikel 27 i det allmänna direktivet är särskilt viktig i det hänseendet. Jag skulle vilja fästa ledamöternas uppmärksamhet på ändringsförslag 129 av Berger. Det är ett utmärkt ändringsförslag, som jag hoppas kommer att stödjas av kammaren.
När det gäller det andra skedet måste vi se till att de normer som fastställs i det första skedet följs på vederbörligt sätt, och det bör finnas en möjlighet att utesluta personer som tidigare inte har följt reglerna i fråga om sociala och arbetsrättsliga normer. Artikel 46 är särskilt viktig i det hänseendet, och jag skulle vilja fästa ledamöternas uppmärksamhet på ändringsförslagen 82, 86, 87 och 89.
Vid det slutliga valet bland anbudssökandena och vid tilldelningen av kontrakt måste vi se till att reglerna om anställningsskydd och arbetsvillkor följs. Det vill säga artikel 53, som tilldrog sig mest uppmärksamhet under diskussionerna i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Jag skulle i det hänseendet vilja fästa ledamöternas uppmärksamhet på ändringsförslagen 134 och 140. Jag hoppas verkligen att vi kan enas om ett av de ändringsförslagen under vår omröstning i morgon.
Slutligen måste det finnas ett fullgott förfarande för besvär som garanterar att dessa kriterier uppfylls vid genomförandet av kontrakt. Exempelvis ändringsförslag 108 är viktigt i det hänseendet.
Jag skulle vilja fästa uppmärksamheten på ett sista, viktigt ändringsförslag. Det blir belyst i yttrandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor och avser skyddad anställning. Ändringsförslag 36 ger medlemsstaterna möjlighet att förbehålla särskilda upphandlingar för program för skyddad anställning eller för skyddade verkstäder; flertalet arbetstagare i dessa program eller verkstäder är människor med funktionshinder. Detta är en gammal fråga i några medlemsstater, särskilt min egen. Jag hoppas att ändringsförslaget kan antas i morgon och att vi får en tydlig hänvisning till detta i direktivet inför framtiden.
Detta är huvudpunkterna i yttrandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Alla dessa frågor återspeglas i de ändringsförslag som skall behandlas i morgon. Jag hoppas att de kommer att få kammarens stöd.

Schörling
Herr talman! Miljön kan ju skyddas på flera sätt. Här i Europaparlamentet försöker vi göra det framförallt på två sätt. Antingen försöker vi genom direktiv och förordningar förbjuda eller minska miljöstörande verksamheter, eller genom direktiv och förordningar uppmuntra privatpersoner, företag och offentliga myndigheter att frivilligt agera på ett sätt som minskar störningar i miljön.
Jag skulle vilja säga till Zappala att den tiden helt enkelt är förbi när man kunde titta på enbart ekonomiska kriterier, och att EG-fördraget nu faktiskt förpliktar oss att också ta social hänsyn och miljöhänsyn tillsammans med ekonomisk hänsyn. De två förslagen till direktiv om offentlig upphandling måste därför göra det möjligt för kommuner, landsting och statliga myndigheter att upphandla varor och tjänster på ett sådant sätt att påfrestningarna på miljön blir så små som möjligt.
Kommissionens förslag tycker jag är märkligt i det hänseendet att man omöjliggör ett sådant miljövänligt upphandlande. I de två yttranden som jag har varit föredragande för i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har vi tydligt infogat möjligheten att ta miljöhänsyn vid offentlig upphandling. Dessa yttranden antogs i sin helhet utan några som helst ändringar, vilket innebär en mycket stark och tydlig markering från miljöutskottet. Jag har också till min glädje noterat att flertalet av miljöutskottets ändringsförslag har antagits av det ansvariga utskottet.
Det finns dock ett par punkter där det ansvariga utskottet kommit fram till märkliga resultat. Framförallt gäller det förslaget till direktiv om offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader, där artikel 53 måste ändras så att det blir betydligt lättare att ta miljöhänsyn vid offentlig upphandling, samtidigt gör man i det andra direktivet av de två, nämligen förslaget till direktiv om offentlig upphandling på områdena vatten, energi och transporter, inte samma ändring av artikel 54 som ju är identisk med artikel 53 i det förstnämnda direktivet. Jag förmodar att det rör sig om ett förbiseende, men jag vill i alla fall understryka detta och uppmana alla att rösta för ändringsförslag 140 till betänkandet om offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader.
Dessa ändringar är betydelsefulla. De två direktiven bör, som sagt, överensstämma. Om formuleringen " det för den upphandlande myndigheten ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet" kvarstår, medför det att den upphandlande myndigheten inte behöver ta miljöhänsyn eller hänsyn till samhällsintresset eller livscykeln i ett vidare perspektiv. Det är således mycket viktigt att vi verkligen ändrar detta till att stämma överens med formuleringen i förslaget till direktiv om offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader.
Dessa kriterier finns nämligen med i sjätte miljöprogrammet. De finns med i den integrerade produktpolicyn, och reglerna skall ju också främja en hållbar utveckling i enlighet med Amsterdamfördraget, för att ge bara några exempel. Kommissionens obegripliga försämring av det befintliga direktivet kan jag inte förstå, då ju kommissionen menar att det inte är tillåtet att t.ex. ta ett livscykelperspektiv som utvärderingskriterium. I fråga om detta har emellertid en rättslig prövning inletts. Generaladvokaten har tydligen uttalat sig för att det är miljöutskottet och min syn som är den rätta och inte den som kommissionen hävdar.
Jag är också väldigt glad för de ändringar som utskottet för sysselsättning och socialfrågor har gjort eftersom hållbar utveckling innebär att man måste ta hänsyn till både ekonomiska, sociala och miljömässiga kriterier. Jag hoppas därför att vi röstar för de ändringsförslag som gruppen De gröna och PSE-gruppen har lagt fram.

Kuhne
Herr talman! Även jag vill till att börja med säga något om huruvida ekonomisk lagstiftning så att säga är neutral och om man kan skilja den från andra aspekter. Vi har ett exempel i direktivet om särskilda sektorer. Där kan man nämligen genom den skenbart neutrala lagstiftningen uppnå mycket olika effekter. Om man säger att kommunernas egna företag är underkastade direktivet, men inte de företag man i övrigt använder sig av, då får vi plötsligt flera företag som syftar till samma sak, men är underkastade helt olika rättsliga bestämmelser, och vi får inga neutrala effekter.
Av den anledningen har också utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, som ju annars inte är känt för att ta särskild hänsyn till sociala aspekter eller miljöaspekter, med gruppövergripande majoritet redan förklarat sig berett att ta upp dessa aspekter i sina förslag. Här vill jag än en gång tydligt förklara några av dem, eftersom vi ju inte bara har diskuterat, utan vi har i det förslag som ligger framför oss tagit upp väsentliga resultat från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi liksom från utskottet för sysselsättning och socialfrågor, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Vårt viktigaste förslag lyder att man vid sidan av de arbets- och socialrättsliga föreskrifterna också skall iaktta de kollektiva avtalen mellan arbetsgivare och fackföreningar - som det heter i vårt förslag - som gäller lokalt. För att undvika missförstånd tror jag att utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi också skulle kunna vara införstått med formuleringen " allmänt tillämpliga kollektivavtal" , särskilt som förslaget från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden kan orsaka andra missförstånd.
I varje fall bör vi dock klargöra en sak, och det säger jag med tanke på den medlemsstat jag kommer från: Det får inte vara så att delar av det politiska spektrumet underblåser oron som gäller arbetsmarknaden på grund av den förestående östutvidgningen, medan vi i delar av denna kammare håller på att öppna dörrarna, så att denna oro möjligen är berättigad. De förebråelserna bör vi inte utsätta oss för.
Jag välkomnar också att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har tagit upp vårt krav enligt vilket företag som inte iakttar villkoren för löneavtal och övriga arbets- och socialrättsliga villkor i det land de är etablerade, eller i något annat berört land, kan uteslutas från anbudsförfaranden. I direktivet om särskilda sektorer, i det förslag som diskuterats i dag, har vi förankrat två viktiga punkter, som har betydelse exempelvis för kommunala företag, där vi sagt att associerade eller gemensamma företag som innehar en genomsnittlig andel om minst 50 procent undantas från direktivets giltighetsområde. Även detta finner vi i förslaget.
Likaså att leverans av energi och bränsle bör undantas från detta direktivs giltighetsområde. Därigenom bibehålls det sakernas tillstånd som vi nu har, även mot bakgrund av de olika avregleringsnivåerna i Europeiska unionen, och man undviker den effekt som jag beskrev i början, nämligen att kommunernas egna företag och de företag man i övrigt använder sig av behandlas olika. Vi är också positiva till att posttjänsterna skall falla under detta direktiv. Det gäller dock inte för alla slags posttjänster, utan bara för dem där det fortfarande inte finns någon fri konkurrens.
Om man lyckas att även ta upp min hänvisning till löneavtalen i den slutliga omröstningen, och om man tar hänsyn till de övriga punkter som jag tagit upp, så tror jag att utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi kommer att bli synnerligen nöjt med resultatet.

Jonckheer
Herr talman! Jag vill tala om det andra förslaget till direktiv. Tillåt mig också att i min tur gratulera er till att ha blivit vald.
Jag skulle vilja informera kammaren om att utskottet för ekonomi och valutafrågor redan den 12 juni 2001 antog det yttrande jag är föredragande för. Det enhälliga resultatet av omröstningen är viktigt, eftersom utskottet för ekonomi och valutafrågor faktiskt erkänt att förfarandena vid offentlig upphandling var instrument som sorterade under strategin för en hållbar utveckling, och att miljön borde införlivas i unionens alla politikområden, vilket också står i fördraget.
Inom denna ram bör de behöriga myndigheterna, som är politiskt ansvariga, ha tillstånd att föreskriva de miljökriterier men även de sociala kriterier som de avser att använda vid offentlig upphandling, självfallet med respekt för principen om icke-diskriminering.
Jag skall inte upprepa sådant som andra kolleger redan sagt, utan skulle vilja fästa uppmärksamheten på två punkter. Utskottet för ekonomi och valutafrågor har föreslagit en förenkling av förfarandet för upphandling, bl.a. genom att fördubbla tröskelvärdena för när direktivet skall tillämpas på offentlig upphandling, och utskottet föreslår dessutom att de små och medelstora företagen skall skyddas särskilt, genom att den upphandlande myndigheten skall tillåtas besluta att 15 procent av den totala upphandlingsvolymen skall gå till små och medelstora företag.

Lehne
Herr talman, mina damer och herrar kolleger! Principiellt anser vi nog att frågor om miljöpolitik och socialpolitik egentligen bör regleras i miljö- och sociallagstiftningen. Men varje princip har undantag. Eftersom vi ju inte heller är världsfrämmande, vet vi att vi naturligtvis inte kan diskutera kommissionens nya förslag till direktiv om offentlig upphandling helt utan att beröra sociala aspekter och miljöaspekter. Därför står det fullständigt klart för oss att även sociala aspekter och miljöaspekter givetvis spelar en roll vid detta beslut. Men vi vill göra en mycket tydlig distinktion. Vi anser att på den europeiska inre marknaden skall alla som deltar ekonomiskt i denna inre marknad ha samma villkor. Stickordet level playing field nämndes av en av de föregående talarna.
Detta kan naturligtvis bara garanteras om dessa kriterier, som vi här ytterligare vill skapa vid sidan av de ekonomiska kriterierna, redan är en del av upphandlingsvillkoren och inte introduceras eller tillämpas först senare vid en tidpunkt när upphandlingsförfarandet är avslutat och när det gäller vem som skall få kontraktet. Av den anledningen har PPE-gruppen i diskussionen hittills alltid företrätt den åsikten att vi, såvida man skall ta hänsyn också till sådana kriterier, vill att denna vädjan skall finnas med i upphandlingsvillkoren och inte introduceras senare, vid tilldelningen av kontraktet. Därför vill jag också tydligt påpeka att artikel 53, som alltid berörts och som faktiskt var en av tvistefrågorna, en av de huvudsakliga diskussionspunkterna i denna debatt, hänför sig till tilldelningen av kontraktet. Det är anledningen till att PPE-gruppen vid omröstningen kommer att agera restriktivt i fråga om ändringsförslagen till artikel 53. Vi vill ha så få ändringar av artikel 53 som möjligt, så som den föreslagits av kommissionen. Bara på så sätt kan vi garantera att det i slutändan inte uppstår några möjligheter till manipulation som gör att de upphandlande myndigheterna i slutändan ändå får möjlighet att så att säga med hjälp av kriterier, som först i efterhand tagits med i diskussionen, fatta beslut som har en helt annan bakgrund än den som vi diskuterar här och som är inriktad på objektiva kriterier.
Jag tror att det är en helt avgörande skillnad som också måste utarbetas i diskussionen i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, och som hittills kanske inte heller sammanfattats helt tydligt i grupperna.
En sak till: Vi är också emot att man tar med villkor i direktivet eller möjliggör villkor för de nationella lagstiftarna, som senare genomför dem, vilket i slutändan faktiskt gör att den inre marknaden misslyckas och går under. När man exempelvis i mitt hemland, i Tyskland, för närvarande diskuterar en lag om trohet mot kollektivavtalen, som faktiskt leder till att - här delar jag Kuhnes åsikt - just de allmänna bindande kollektivavtalen inte görs till grundval för en upphandling - de är ju som lagar, som man måste hålla sig till - utan att regionala eller rent av lokala avtal kan bli till villkor, då leder detta till att man kan utforma ett anbudsförfarande så att i slutändan bara ett enda företag överhuvud taget kan delta i anbudsförfarandet. Därmed har den inre marknaden kraschat. Det är dumheter, och något sådant är vi inte beredda att vara med om. Därför kommer vi att rösta nej, när man med hjälp av ändringsförslag öppnar sådana dörrar. Men jag anser att det som Kuhne har lagt fram för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, nämligen att det skall begränsas till de allmänna bindande avtalen, är något som jag respektive min grupp absolut kan stödja.
I fråga om tröskelvärdena har min grupp ännu inte fattat något slutgiltigt beslut. Vi kommer att göra det vid gruppsammanträdet i morgon före omröstningen, eftersom det finns olika åsikter om detta hos oss. Men jag vill påpeka att det finns ett ganska intressant förslag från kollegan Zappalà, att genom en kompromiss - det är ändringsförslag 147- se till att grundprinciperna i detta direktiv gäller även för all tilldelning under denna tröskel, för den händelse att det beslutas om en höjning av tröskelvärdena.
Nu kan man säga att det är en självklarhet, men förslaget innehåller en väsentlig nyhet. Jag tror att det vore ett verkligt framsteg för den inre marknaden, nämligen möjlighet till lagprövning av det som görs här, och av upphandlingsförfarandet. I dag garanteras detta inte under tröskeln i alla medlemsstater. Om detta vore möjligt så tror jag att det vore ett verkligt framsteg. Jag ber i synnerhet kommissionen att än en gång överväga sin hållning till ändringsförslag 147 och meddela parlamentet i morgon om man kunde anta detta förslag, eftersom jag tror att det skulle kunna vara en verklig kompromiss när det gäller tröskelvärdena.
Avslutningsvis vill jag tacka föredragandena så hjärtligt, med Zappalà i spetsen. Detta är ett av de svåraste lagstiftningsförfarandena i denna kammare, och ni har hittills lett oss mycket bra genom dessa avgrunder. Det vill jag tacka för.

Berger
Herr talman! Också jag vill först gratulera er så hjärtligt till att ha blivit vald.
Herr kommissionär, kära kolleger! Även jag vill först gratulera föredraganden från min grupp och tacka honom och alla föredragande av yttranden från de olika utskotten för det enorma arbete som varit förknippat med detta betänkande.
Vi har ju mycket länge ägnat oss åt dessa båda förslag till direktiv från kommissionen, redan i drygt ett och ett halvt år. För ett år sedan hade vi en offentlig utfrågning i denna fråga. Jag tror att det efter de intensiva samråden, efter en mycket utdragen omröstning i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, ändå är på tiden att vi i morgon genom omröstningen i kammaren - och jag hoppas att den kan äga rum - avslutar den första behandlingen.
De många ändringsförslag som vi redan haft att behandla i utskottet, och delvis även skall behandla i morgon i kammaren, betyder inte att vi inte skulle vara införstådda med de principiella förslagen från kommissionen. Sammanfattningen av de hittillsvarande direktiven, harmoniseringen och moderniseringen av dem är säkert ett mycket väsentligt steg. För min grupp finns det vid sidan av några andra viktiga frågor, som delvis redan berörts, en central punkt, där vi inte kan hålla med kommissionen. Det är den nya versionen av kriterierna för tilldelning av kontrakt. Här gör kommissionen en väsentlig ändring av innehållet i jämförelse med det hittillsvarande juridiska läget och gör inte enbart en sammanfattning av det som gäller.
Kommissionens förslag begränsar på ett dramatiskt sätt de spelrum som hittills funnits och som utgör gällande rätt. Denna begränsning betungar framför allt de kvalitativa kriterierna, i synnerhet de sociala, ekologiska och hälsorelaterade kriterierna.
Kommissionen har själv i sina båda förklaringar pekat på hur dessa spelrum och möjligheter till utformning i dag kan tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt. Även EG-domstolen har i instruktiva iakttagelser, och just nu även i det slutliga förslaget när det gäller Helsingforsärendet, lämnat en mycket bra och tillförlitlig tolkning av den befintliga rätten. För kommissionen tycks detta juridiska läge av politiska skäl inte vara godtagbart. Därför skall den nu ändras på ett genomgripande sätt. Här blir förmodligen några kolleger mycket förvirrade, eftersom mycket av det som kommissionen tacknämligt pekar på i sina båda tolkningsmeddelanden, på grund av det nya juridiska läget, så som det lagts fram av kommissionen, inte längre kommer att vara möjligt, såvida vi inte i morgon beslutar om några ändringar av detta. Uppdragsgivare, exempelvis kommuner, får i framtiden enbart tänka egoistiskt, enbart på den direkta egna fördelen. Den ekonomiska fördelen måste entydigt ligga hos uppdragsgivaren. I Österrike kallar vi det för " Florian-principen" : Låt hellre min grannes hus brinna än mitt eget! Det betyder att man inte längre får ta hänsyn till nackdelar och kostnader som uppkommer för en annan lokal myndighet, när man beslutar om tilldelning. Kommissionen vill också förbjuda att kriterier som hänför sig till tillverkningen av en produkt skall kunna tillämpas i fortsättningen. Därigenom blir exempelvis en upphandling där det krävs träprodukter från ett hållbart skogsbruk eller livsmedel från en biologisk odling eller från en djurhållning som är förenlig med krav på djurskydd, rättsvidrig och den utgör då en diskriminering av konventionella leverantörer.
Därigenom saboteras inte bara målsättningarna i fördraget, exempelvis integration av miljöskyddet på alla politikområden liksom en politik med hållbar utveckling, utan man inskränker även autonomin och demokratin för städer, kommuner, regioner och delstater. Med hjälp av EG-rätten förbjuder vi då ett demokratiskt valt organ, en stad eller en kommun, att fortsätta med eller påbörja en miljövänlig anskaffningspolitik. Jag tror inte att vi därigenom ökar Europeiska unionens popularitet hos medborgarna.
Just dessa framtidsutsikter för Europas städer och kommuner är det också som leder till att majoriteten i vår grupp förespråkar att man höjer tröskelvärdena. Till och med i en liten kommun som min egen i ett land, där det av klimatskäl är mycket dyrt att bygga, ligger man i dag redan med en enkel skolbyggnad över tröskelvärdena. Kostnaderna för anbudsförfarandet är väsentligt mycket högre. Detta belopp kan man dock inte spara in igen, eftersom det fortfarande är för lågt för att faktiskt locka till sig leverantörer från andra länder. Det har redan påpekats att reglerna för den inre marknaden gäller även under tröskelvärdena.
Jag vill avslutningsvis framför allt vädja till PPE att kanske ändå på några punkter ändra den hållning som man i utskottet intog till tilldelningskriterierna. Till mina förslag 134 och 110 har vi lämnat in olika split votes. Jag tror ändå att det på denna grundval måste vara möjligt att göra kommissionens text litet bättre på dessa punkter.
(Applåder)

Thors
Herr talman! Det är bra att vi för denna diskussion vid en livlig tidpunkt i kammaren, och att det inte är endast " juristeri" som vi pratar om. Direktiven om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling hör nämligen till de viktigaste medel vi har för att på effektivaste sätt förhindra korruption i förvaltningen. Vi talar om de mest hatade och mest älskade direktiven som får konsekvenser ganska långt ut i de nationella förvaltningarna i olika delar av EU.
Under utfrågningen i utskottet blev jag, och många med mej, bekymrade över att så få anbud ges över gränsen. Jag tror att det viktigaste i dag efter debatten och efter denna behandling är att vi får så väl fungerande direktiv som möjligt med en viktig påföljdsmekanism. Det finns mycket som har lämnats övrigt att önska.
Det har redan talats mycket om miljöfrågor, men jag tror att det är viktigt att vi noterar att vi i miljöfrågor måste ge offentliga myndigheter samma möjlighet som vi kräver av de mest progressiva företagen. Varför skall man inte kunna tävla på detta område inom den offentliga sektorn likväl som inom den privata sektorn?
Kommissionen säger att man skall få så mycket valuta för pengarna som möjligt, men jag vill säga att det i detta sammanhang ganska ofta handlar om kommunalt självstyre. Kommunalt självstyre fungerar så, att om fel begås och medborgarna inte är nöjda, kan de byta ut beslutsfattarna. Beslutsfattarna vill ha goda miljöbeslut i sina kommuner. Jag tycker också att det finns väldigt mycket bestickande i argumentet att vi har antagit direktiv exempelvis om hur vi skall främja användningen av förnybar energi. Varför har vi då inte direktiv för upphandling som befrämjar detta? Det är ett upprepat argument men det tål att nämnas. Jag delar den bedömning som säger att kommissionens hållning i förslaget är rigid i förhållande till den rättspraxis som råder.
Det finns dock en skillnad mellan miljöfrågorna och de s.k. sociala frågorna. Vi har ganska enhetliga förutsättningar när det gäller miljöfrågor, men väldigt olika direktiv när det gäller sociala frågor. Det är intressant att notera att så många av dem som har pratat om sociala frågor kommer från Tyskland. Jag kommer från ett litet EU-land. Min erfarenhet där är att det har varit väldigt svårt för finländska företag att komma in på den tyska byggmarknaden, och också på den svenska marknaden, just med hänsyn till s.k. kollektivavtal. Därför är det viktigt att vi inte antar bestämmelser som är tvetydiga. Förutsättningarna är inte enhetliga när det gäller sociala frågor. Vi vet inte vilket regelverk som skall följas på det området.
En viktig signal hoppas jag emellertid kunna ge på den liberala gruppens vägnar, nämligen att om förslagen till höjda tröskelvärden antas, kan vi inte stöda förslagen eftersom vi anser att förslagen inskränker detta användningsområde ännu mera. Vi har i många sammanhang sagt att vi inte kan stödja detta, eftersom hela syftet, hela frågan då blir meningslös. Därför vill jag vädja till kollegorna i denna fråga. Slutligen vill jag påpeka att det ena kompromissändringsförslaget som framlagts enligt många länders praxis faktiskt inte är något äkta kompromissändringsförslag.

Hautala
Herr talman! Jag vill lyckönska er för att ni med ett stort antal röster valdes till vice talman.
Jag skall berätta om ett fall i min hemstad Helsingfors, vilket hänför sig till dessa direktiv. Helsingfors trafikverk som är en offentlig upphandlande myndighet lade för en tid sedan ut vissa busslinjer på entreprenad och fastställde bland annat krav på att de anskaffade bussarna skulle avge så lite föroreningar som möjligt, det vill säga att de skulle vara miljövänliga. Därmed beslutade Helsingfors stad att skaffa en buss som drivs med naturgas och som avger mycket lite föroreningar.
Konkurrenten var inte nöjd med detta utan överklagade till nationell domstol bland annat för att Helsingfors stad hade valt ett anbud som inte var det allra förmånligaste, eller billigaste. Generaladvokaten vid EG-domstolen har nyligen givit sitt yttrande i denna fråga, vilket kan komma att bli domstolens beslut. I själva verket stöder generaladvokatens yttrande mycket starkt Helsingfors stads uppfattning om att en offentlig upphandlande myndighet skall ha rätt att ställa kriterier för miljövänlighet, vilka man använder sig av i sina upphandlingar, och även i enlighet med detta välja produkter. Det är intressant att generaladvokatens ståndpunkt exakt motsvarar den vid kommissionens generaldirektorat för miljö och skiljer sig från ståndpunkten vid generaldirektoratet för inre marknaden. Nu vill jag därför fästa kommissionär Bolkensteins uppmärksamhet vid denna lösning, som verkligen kan komma att bli den slutliga; det vet vi naturligtvis inte ännu.
Dessa direktiv har en mycket stor ekonomisk betydelse; det är vår skyldighet att göra det möjligt att skapa så öppna och rättvisa spelregler som möjligt och så öppna anbudsförfaranden som möjligt, samt att man gör det möjligt för offentliga myndigheter att gynna miljövänliga och även socialt fördelaktiga lösningar.
Till min ärade och kära kollega Astrid Thors vill jag säga att sociallagstiftningen självklart skiljer sig från land till land, men kanske vi just därför borde tillåta att en offentlig myndighet kan tillämpa sina egna sociala kriterier, och att de politiska grupperna sinsemellan borde finna hållbara kompromisser i dessa frågor.

Ainardi
Herr vice talman! Tillåt också mig att gratulera er till att ha blivit vald. Efter att mina kolleger påpekat att det faktiskt var ett övermänskligt betänkande som krävde mycket arbete, skulle jag på två minuter vilja försöka komma till det som jag personligen anser är det viktigaste, när man tänker på vilka som berörs av detta, bl.a. lokala och regionala grupper samt medborgarna.
Jag anser att Zappalàs betänkande, som röstats igenom i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, innebär en förbättring av kommissionens ursprungliga direktiv. Under förevändning att förenkla och uppdatera gällande lagstiftning föreslår man förvisso i kommissionens förslag att lagstiftningen skall bli mer enhetlig men det sker huvudsakligen, eller enkom, i syfte att uppnå en avreglering och det kan jag inte acceptera. När det gäller fastställande av priser främjas det lägsta priset på bekostnad av sociala och miljömässiga kriterier. Jag tycker faktiskt som flera andra kolleger att detta är mycket viktiga frågor. När det gäller den ekonomiska verksamheten skulle det vara lämpligt att de offentliga myndigheterna satsar på sysselsättning och en hållbar utveckling. I stället anpassar man sig enbart till de ekonomiska kriterierna. Och ändå betonade Europeiska fackliga samorganisationen redan i mars 2000 att man i gemenskapssystemet för offentlig upphandling fäste alltför stor betydelse vid priset, på bekostnad av social och territoriell sammanhållning, jämställdhet och sysselsättning.
Zappalàs betänkande är, som jag sade, en förbättring av kommissionens direktiv, bl.a. genom att man höjer tröskelvärdena med 50 procent när det gäller kontrakt för offentlig upphandling och även genom att man tar större hänsyn till sociala och miljömässiga kriterier. Om betänkandet skulle antas i sitt nuvarande skick tror jag det skulle innebära ett framsteg jämfört med den nuvarande situationen. Men trots detta är det i grunden ändå avregleringen som sanktioneras.
I ett meddelande av den 15 oktober förra året tvingades kommissionen föra fram möjligheten att införliva de sociala och miljömässiga aspekterna i förfaranden vid offentlig upphandling. Men detta meddelande är inte rättsligt tvingande. Man måste därför gå längre och vända på tankesättet, det är innebörden i det förslag som min grupp lämnat in. Det handlar om att sysselsättning, miljö och lokaliseringspolitik skall vara lika viktiga som den ekonomiska aspekten. Min grupps röst kommer självfallet att vara beroende av resultatet av omröstningen, både när det gäller utskottets ändringsförslag och de förslag som kommer att läggas fram i morgon.

Crowley
Herr talman! Även jag vill, i likhet med mina kolleger, gratulera er till att ni har omvalts till vice talman. Jag vill också gratulera föredraganden och utskottens föredragande till deras arbete med vad som kan synas vara ett mycket enkelt ämne, men som, när man kommer in på detaljer och analyser, visar sig vara ytterst svårt. I stället för att upprepa vad som redan har sagts skulle jag vilja inrikta mig på tre särskilda punkter.
För det första, när det gäller frågan om höjda tröskelvärden för när anbud måste offentliggöras är det viktigt att eftersträva en 50-procentig höjning, eftersom det redan har visat sig att dagens tröskelvärden inte medger ett ökat gränsöverskridande samspel mellan företag och mellan företag och byråer. Detta beror på att tröskelvärdet är för lågt, och den bakomliggande ekonomiska verkligheten är att det krävs extra pengar och ett värdefullare kontrakt för att flytta en verksamhet till en annan medlemsstat för att en sådan flytt skall bli lönsam. Det finns ingen anledning att säga att vi bör betala ut offentliga medel endast i syfte att bära upp ett dåligt fungerande eller åldrande system. Vi bör använda medlen på rätt sätt - naturligtvis i avsikt att förbättra infrastruktur, erbjuda bättre tjänster och öka lokal sysselsättning så mycket som möjligt - men de bör inte användas endast som ett substitut för privata och andra investeringar eller för andra initiativ för att skapa lokal sysselsättning.
Även min andra punkt, som gäller området miljöhänsyn, är mycket viktig. Var och en av oss skulle hålla med om att det är nödvändigt att fastställa vissa minimiregler på detta område. Vi måste lära av tidigare misstag och se till att införa lämpliga kontroller och mekanismer som garanterar att den värld vi överlämnar till framtida generationer är i ett bättre tillstånd än den värld vi tog över. Detta får dock inte användas som ett hinder eller en spärr för utveckling. Det finns en gyllene medelväg och en balans mellan båda, vilken måste bibehållas.
Min tredje punkt gäller sociala skyldigheter, och jag instämmer i särskilt hög grad med de ledamöter som har sagt att det måste finnas en möjlighet för upphandlande myndigheter att inte tilldela upphandlingskontrakt på sociala grunder. Denna möjlighet får emellertid inte användas för att stoppa kontrakt eller som en extra byråkratisk hämsko som hindrar att lägsta möjliga pris lämnas.
Min sista punkt rör kriterierna för kvalitetsurvalskriterierna. Naturligtvis måste det finnas ett skydd som garanterar att lagbrytare, bedragare, svindlare och personer som har fifflat med gemenskapens tillgångar och finanser utesluts från offentliga upphandlingskontrakt. Jag bekymrar mig dock över frågan om ännu inte lagakraftvunna domar: vi uppträder som domare och jury då vi nekar någon rättigheten att söka ett anbud, utan att ha ett lagakraftvunnet avgörande om huruvida denna person har gjort sig skyldig till brott eller inte, eller utan att göra en analys som visar om så är fallet. Detta är någonting som vi måste vara mycket försiktiga med.
Slutligen, det var hög tid att dessa direktiv slogs ihop, att texterna förtydligades och att klarheten ökade i den lagstiftningsram inom vilken människor skall bedriva sina verksamheter. Men viktigast av allt är att det måste ses som ett steg i riktning mot att garantera bättre offentliga tjänster för alla människor.

van Dam
Herr talman! Jag vill gärna gratulera er till att ha blivit återvald till vice talman i det här parlamentet.
Herr talman! Kommissionen föreslår att konsolidera och modernisera de nuvarande direktiven angående offentlig upphandling. Det är riktigt eftersom de är för invecklade och för byråkratiska både för upphandlarna och för näringslivet.
Kan vi förverkliga politiska ideal genom förfarandena för offentlig upphandling? Det verkar vara kärnfrågan i den långa diskussionen kring det här ämnet. Genom ändringsförslag 98 vill man med det här betänkandet bifoga både sociala kriterier och miljökriterier till bedömningen av vilken anbudsgivare som är den mest fördelaktiga. Kriterier avseende miljö - ett utmärkt europeiskt politikområde - kan mätas objektivt genom hanteringsnormer och kan därför tillämpas på ett bra sätt i praktiken. Det går dock för långt, tycker vi, att på europeisk nivå fastställa att nationella instanser i sin bedömning måste ta hänsyn till sociala kriterier. Socialpolitik bestäms nationellt och det måste fortsätta vara så. Dessutom gör det här ändringsförslaget förfarandet det avsevärt svårare för både upphandlare och anbudsgivare. Det kan leda till diverse nya tvistemål och tolkningsskillnader. På det sättet skulle direktivet bli lika svårtillämpat som det nuvarande.
Att utesluta företag som begått brott stöder vi verkligen. I mitt land pågår just nu diverse brottmål mot entreprenörer och det verkar som om bedrägeri håller på att bli ett vida spritt fenomen. Den här texten ger en tydlig signal till näringslivet: fiffla inte med medborgarnas pengar!

Cederschiöld
Herr talman! Dessa två direktiv är viktiga när det gäller att skapa en väl fungerande inre marknad. Den offentliga upphandlingen i EU uppgår till 1,5 miljarder euro per år, av vilka 40 miljoner bara i Sverige. Siffrorna visar vikten av tydliga och enkla spelregler.
Små och medelstora företag skall kunna konkurrera på lika villkor. Om EU skall bli världens mest konkurrenskraftiga marknad år 2010, krävs att små och medelstora förtag stimuleras och att deras förutsättningar underlättas. Det är viktigt att bibehålla tröskelvärdena för att få lösningar som gynnar konsumenterna och stimulerar konkurrensen. På så sätt kan vi öka antalet upphandlingar och skapa förutsättningar för en europeisk marknad på upphandlingsområdet. Det förhindrar protektionistiskt beteende på nationella marknader och underlättar för politikerna att vara sparsamma med medborgarnas skattemedel, vilket är nog så viktigt!
Tydliga regler måste även gälla för miljöhänsyn och sociala hänsyn. De två direktiv vi behandlar i dag är ekonomiska direktiv. Om och när hänsyn till miljö och sociala faktorer skall tas, bör det ske när kriterierna för upphandlingen ställs upp. På så vis blir reglerna för dem som lämnar in anbud tydliga och de vet vilka förutsättningar som gäller för upphandlingen. Det är anbudsgivaren med det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet som skall tilldelas upphandlingen.
Jag vill också instämma helt i vad Thors sade om sina erfarenheter om små länder kontra den tyska marknaden. Jag har samma erfarenheter i fråga om mitt land. Jag vill dock också fullt ut erkänna den väldiga konkurrensbrist som mitt eget land uppvisar på byggnadsområdet, vilket också leder till att vi har höga boendekostnader.
Vårt mål skall vara att förenkla, effektivisera och öka gränsöverskridande upphandlingar för att höja kvaliteten och minska kostnaderna.

Gebhardt
Herr talman! Jag vill gratulera er till att ha blivit vald. Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Med många lagar förhåller det sig på samma sätt som med våra älsklingskläder. Om vi inte sköter dem, blir de snabbt fula och till slut obrukbara. De fyller inte längre sin funktion. Därför är det bara bra att kommissionen tagit itu med den rätt som gäller tilldelning av offentliga uppdrag, vilken härstammar från 70-talet, och att vi nu med hjälp av två direktiv tar hänsyn till dagens krav och kraven från den inre marknaden. Det har redan sagts en hel del om moderniseringen av direktiven som rör tilldelning; jag behöver inte tillägga någonting. Men jag vill uttryckligen varna för att vi visserligen förbättrar tilldelningsrätten tekniskt och gör den lättare att hantera, men att vi ändå samtidigt försämrar dess substans. Det vill man nämligen i kommissionens förslag. Där tar konkurrensen och en friktionsfritt fungerande inre marknad överhand över allt annat. Människornas berättigade önskemål och intressen negligeras. Det får vi som parlament inte tillåta.
Vi har inga plikter gentemot några som helst mekanismer eller ekonomiska ideologier. Vi har plikter gentemot medborgarna i EU, och skall dessutom se till att deras skattepengar inte slösas bort. Här hjälper oss en väl fungerande inre marknad, om den innehåller normer som är anpassade till människorna. Därför kan offentliga uppdrag inte helt enkelt ges till den som lämnar det lägsta anbudet. Avgörande kriterier måste också utgöras av sociala krav, liksom hänsyn till människornas hälsa och en varsam hantering av miljön. Detta finns det ändringsförslag om från min grupp, och om dessa förslag inte antas anser jag att direktivet om tilldelning inte kan godkännas. Ett exempel: Det är ändå faktiskt självklart att uppdragsgivarna måste iaktta föreskrifter om arbetarskydd och arbetsvillkor, liksom alla arbetsrättsliga åtaganden av kollektiv och individuell art. Hit hör också att iaktta de kollektivavtal som gäller lokalt. Annars hamnar vi lätt i en spiral med diskriminering och lönedumpning på bekostnad av många arbetstagares familjer. Så får konkurrensen på den inre marknaden inte se ut.
Denna konkurrens får inte heller ske på bekostnad av miljön. Därför är det helt klart att offentliga uppdragsgivare måste kräva att det iakttas höga miljönormer. Låt mig slutligen säga ännu ett ord om tröskelvärdena för den europeiska upphandlingen. Efter att hittillsvarande tröskelvärden bevisligen inte har medfört något ökat gränsöverskridande utbyte när det gäller offentlig upphandling, kan vi lugnt höja dem. Personligen ser jag inte heller något problem med en fördubbling. Högre tröskelvärden förhindrar en orättfärdigt hög förvaltningsinsats vid mindre projekt. De bidrar till mer flexibilitet vid planeringen och utförandet av överskådliga projekt och till en sparsam hantering av skattepengarna. Medborgarna kommer att vara tacksamma mot oss om vi inte tvingar deras kommunstyrelseordförande att med båda händerna kasta pengarna i sjön.
Jag vill be både herr Zappalà och kommissionären om ursäkt för att jag tyvärr inte kan stanna till slutet, eftersom en besöksgrupp har väntat på mig sedan kl. 16.00, och jag äntligen borde gå till den, men egentligen skulle jag gärna ha velat höra kommissionärens svar.

Wallis
Herr talman! Kärnan i denna debatt är frågan om att skydda det allmännas intresse vid upphandling som genomförs av offentliga myndigheter. Debatten handlar också, inom ramen för den inre marknaden, om att uppmuntra anbudsgivning och verksamhet över gränserna - 15 procent av EU:s BNP är en stor investering för att uppnå offentliga politiska mål. Vi bör sträva efter bästa valuta för pengarna för våra medborgare och en genomblickbar process för anbudsgivarna. Men bästa valuta för pengarna kan aldrig bygga på rent ekonomiska kriterier. Enbart priset kan aldrig vara ett fullständigt mått på vad som ligger i det allmännas intresse, på vad som är det mest fördelaktiga erbjudandet.
Jag kommer ihåg hur jag, som medlem i en lokal myndighet, åsåg en kommunstyrelse ödsla tid, möda och pengar på att försöka få ordning på ett värdefullt skolmatskontrakt som visat sig vara fullkomligt otillfredsställande. Ja, priset var det rätta, men bara advokaterna vann.
De mål som offentliga myndigheter söker nå är med rätta, i det allmännas intresse, en blandning som omfattar miljömål och sociala mål. Om bara förutsättningarna är likvärdiga och förfarandet absolut genomblickbart, kan och bör sådana mål och val gälla, vilket EG-domstolen nyligen har bekräftat. Sådana val är i själva verket en viktig och inneboende del av det lokala politiska livet.

MacCormick
Herr talman! Det är ett lyckligt sammanträffande att ni har intagit talmansstolen denna eftermiddag, för det ger mig möjlighet att säga med vilken stolthet jag med er delar en valkrets enligt vår nuvarande valordning som ledamotskollega för Skottland. Ni har hedrat vår valkrets med ert värdiga och storartade uppträdande under de senaste veckorna, och vi är mycket nöjda med det.
(Applåder) Som ni väl vet tar man i den valkretsen inte för givet att det som tillhandahålls eller utförs offentligt är dåligt och att bara det som utförs privat är bra. Det är inte heller kommissionens åsikt. Men som Wallis just har sagt är denna debatt inriktad på själva frågan om vilka beslut som lämpligen fattas av de offentliga myndigheterna, genom demokratiska förfaranden på grundval av det allmännas val, och vad som därefter rimligen måste överlämnas till marknaden.
Det är avgörande att den skiljelinjen hamnar rätt. Hautala ställde en fråga som kommissionären måste besvara när han svarar på dagens debatt. Det är en fråga som även kan riktas till Zappalà, som säger att vi endast bör ta hänsyn till ekonomiska villkor, inte till exempelvis miljövillkor eller sociala villkor. Om Helsingfors eller Edinburgh blev allvarligt nedsmutsat av dieselavgaser, skulle det ge upphov till kostnader. Någon skulle så småningom bli tvungen betala för att ta hand om avgaserna. Att säga att det inte är en ekonomisk kostnad är ingenting annat än ett konstigt ekonomiskt tänkande. Så vi vänder på saken: vi frågar vem som skall besluta om Helsingfors eller Edinburghs gator behöver miljövänliga bussar som uppfyller kraven för hållbar utveckling? Vem kan bäst fatta det beslutet? Fattas det bäst i Bryssel? Fattas det bäst i Strasbourg av detta parlament? Fattas det bäst i London? Nej, det fattas bäst i Edinburgh eller i Helsingfors.
Den sortens beslut måste fattas lokalt. Vi vill naturligtvis inte att sådana beslut skall få orättvisa följder. De måste vara öppna och genomblickbara: Vem kan lämna in anbud på detta kontrakt och på vilka villkor kan de få det? Det är bra, men ta inte bort möjligheten för den lokala myndigheten, för människorna i en region, att själva säga vilka standarder de kräver av dem som arbetar för deras räkning. Om detta omöjliggörs av den europeiska lagstiftningen, kommer Europa inte att bli populärare bland sina medborgare. Detta slags tydliga ansvar för allmänhetens bästa måste ligga hos offentliga myndigheter. Jag skulle vilja höra kommissionens svar på den punkten.

Cossutta
Herr talman! Jag tycker att kommissionens förslag till direktiv och det betänkande som parlamentets utskott för rättsliga frågor och den inre marknaden har antagit är bra. Trots detta måste det till ändringar som på ett tydligare sätt inför sociala och miljömässiga kriterier samt kriterier för likvärdig behandling inom förfarandena. De ändringsförslag jag har lagt fram syftar till att stärka de upphandlande myndigheternas roll när det gäller att kontrollera entreprenörernas kvalitet och betonar vikten av att utvärdera miljöpåverkan av offentliga och privata projekt. Jag vill också understryka behovet av att utestänga människor som har dömts för brott som penningtvätt, bedrägeri och racket från upphandlingsförfarandena. Jag vill slå fast detta även här, bland annat därför att maffian i mitt land, Italien, tyvärr fortfarande gör sig påmind, men tvärtemot vad den italienske ministern Lunardi påstår är det absolut inte godtagbart att staten tolererar maffian.

Harbour
Herr talman! Tillåt även mig att gratulera er till att ni har valts till förste vice talman.
Jag skulle vilja bidra med ett annorlunda perspektiv på eftermiddagens debatt. Under debatten har vi inte hört någonting om de människor som nu utför upphandlingskontrakt för offentliga myndigheter runtom i Europeiska unionen till följd av de enorma framsteg som gjorts i fråga om att öppna den offentliga upphandlingen över hela Europeiska unionen.
Hittills i eftermiddag har vi inte hört någonting om de människor som driver ekonomin framåt tack vare att de har fri tillgång till anbudsinfordringar billigt och enkelt på elektronisk väg. Det gäller företag, organisationer, tjänsteleverantörer, tillverkare, entreprenörer över hela Europeiska unionen. För några veckor sedan besökte jag ett av dessa företag i min valkrets. Det sysselsätter 80 personer. Varje morgon loggar man in på Europeiska gemenskapens officiella tidning. Där redovisas fem eller sex anbudsinfordringar, alla avseende Förenade kungariket. Detta företag har för närvarande inga exportambitioner, men Europeiska gemenskapernas officiella tidning ger det billig och bekväm tillgång till kunder i offentliga myndigheter i ett standardformat. Företaget utför kontrakt och lämnar in anbud till dem varje vecka.
Ur detta perspektiv vill jag se på balansen mellan ekonomiska, miljömässiga och sociala frågor. Företaget i Black Country (Englands viktigaste järn- och kolindustriområde) i Förenade kungariket sysselsätter 80 personer - det är 80 välbehövliga arbetstillfällen - och uppfyller vartenda socialt krav i Förenade kungarikets lagstiftning. Det följer alla miljöregler i Förenade kungarikets lagstiftning. Det har full rätt att ansöka om ett kontrakt. Varför skulle det inte vara så? Varför skulle det behöva göra någonting mer? Detta är först och främst ett ekonomiskt instrument. Det var vad det först utformades som. Vi kan tänkas vilja skärpa dess sociala bestämmelser - många kolleger där borta skulle vilja göra det. Vi kommer att ha många fler diskussioner med Thorning-Schmidt och andra kolleger om höjda krav för att förbättra säkerheten och hälsan för företagens arbetstagare. Gott och väl, om företagen följer direktivet bör de ha rätt att ansöka om kontrakt.
Jag vill säga några ord om MacCormicks punkter, för jag tycker att han klagar för mycket. När det gäller frågan om busskontraktet i Helsingfors var det väl ändå upp till myndigheterna i Helsingfors att bestämma, innan de infordrade anbud på kontraktet, vilken buss de ansåg vara bäst och miljövänligast och vilken buss de ville ha. Det ingår inte i en offentlig upphandling att kräva att busstillverkarna skall göra en miljöbedömning av Helsingfors innan de lämnar in anbudet. Om myndigheterna i Helsingfors hade sagt att de ville ha 100 naturgasbussar och det är kontraktet, utmärkt, om det var vad de vill ha. Men detta bör ske på ett öppet och konsekvent sätt.
Jag vill slutligen ta upp frågan om tröskelvärden. Det här är en högst märkvärdig debatt. Jag tänker särskilt på ett av yttrandena från utskottet för ekonomi och valutafrågor, i vilket vår kollega, som tyvärr inte är här, säger att han ville förenkla saker och ting genom att höja tröskelvärden, men han vill samtidigt reservera 15 procent av kontrakten för små och medelstora företag. Tror han att han kommer att förbättra situationen för små och medelstora företag genom att undanta ett betydande antal kontrakt från systemet för offentlig upphandling, genom att höja tröskelvärden? Vad är det för värld vi lever i?
Det här är ett område där vi vill att små och medelstora företag skall konkurrera. Vi vill att lokala myndigheter skall infordra anbud på ett konsekvent och öppet sätt som ger våra medborgare valuta för pengarna. Vi vill tvinga dem att göra det. Just för att de tycker att det är besvärligt, för att de anser att det kostar dem pengar - sannolikt för att de inte vill uppfylla alla krav - vill de ha större frihet att tilldela kontrakt på ett mindre öppet sätt. Det är vad frågan om att höja detta offentliga tröskelvärde handlar om. Vi bör inte göra det. Det skulle undergräva ett väl fungerande system. Vi bör inrikta oss på att förbättra, inte på att förstöra.

McCarthy
Herr talman! Även i min valkrets finns det företag som drar nytta av detta system för offentlig upphandling. De drar faktiskt nytta av det genom att leverera automater för euromynt till offentliga myndigheter, trots att Storbritannien inte tillhör euroområdet. Det finns många möjligheter här. Men jag vill rikta några mycket väsentliga frågor till kommissionären, och jag hoppas att han kommer att besvara dem i sitt svar.
Herr kommissionär! Som Harbour har sagt behövs det vissa klargöranden i fråga om tröskelvärden. Jag skulle verkligen vilja veta hur marknaden för offentlig upphandling - i synnerhet de små och medelstora företagen samt konsumenterna - skulle påverkas om tröskelvärdena höjdes. Jag skulle även vilja veta, när det gäller våra internationella förpliktelser enligt WTO:s allmänna avtal för upphandling med tredjeland, om det skulle bli fallet, såsom har fastslagits av kommissionens tjänsteenheter, att entreprenörerna i Förenta staterna och Japan i själva verket skulle gynnas och att våra leverantörer i EU skulle förlora till följd av att vi skulle tillämpa två olika system.
Jag skulle vilja ställa frågor om de sociala kriterierna. Ledamöter har redan betonat att det går att införliva hårda kriterier för social utveckling i upphandlingsförfarandena och samtidigt respektera principerna i konkurrenslagarna och principerna om lika behandling och icke-diskriminering. Det bör vara möjligt att kombinera ekonomisk reform och konkurrenspolitik med starka och sunda principer för social rättvisa och social utveckling. Jag kan inte förstå hur vi inte, om vi har ett system som präglas av genomblickbarhet och fri konkurrens, kan förhindra att det används som en protektionistisk rökridå i samband med offentliggörande av anbud. Varför har kommissionen inte införlivat alla bästa metoder från europeisk rättspraxis i direktivets huvudtext för att se till att vi garanterar högsta möjliga sociala och ekonomiska standarder vid offentlig upphandling? Det är vi väl ändå skyldiga våra offentliga myndigheter, våra konsumenter och, för den delen, våra företag. Varför har kommissionen valt ett frivilligt tillvägagångssätt?
Jag hoppas att kommissionen kommer att godta de ändringsförslag som nämns av min kollega Hughes om att förbehålla kontrakt för program för skyddad anställning. Jag hoppas att den kommer att respektera parlamentets önskemål om att en hård linje skall följas i detta direktiv, i syfte att garantera att viktiga arbetsrättsliga standarder motsvaras och att de som bryter mot de standarderna kan uteslutas.

De Clercq
Herr talman, hjärtliga gratulationer till valet! Herr kommissionär, kolleger! Det här betänkandet har mycket större effekt än man vid första ögonkastet skulle kunna tro. Varje år tilldelas tusentals kontrakt av offentliga, ofta regionala eller lokala, myndigheter. Offentliga upphandlingar skulle i dag motsvara cirka 14 procent av Europas hela BNP. De nuvarande reglerna är dock för invecklade, varigenom det här marknadssegmentet hittills alltför ofta inte kunnat dra nytta av den inre marknadens fördelar.
Det här betänkandet får alltså inte missa sitt mål, nämligen att förenkla lagstiftningen och ge större möjligheter till europeiska upphandlingsförfaranden. Det är bland annat av dessa skäl som jag är emot en allt för kraftig höjning av tröskelvärdena, varigenom knappt åtta till tolv procent av alla upphandlingar i Europeiska unionen skulle omfattas av dessa regler. Man måste också vara försiktig med införandet sociala kriterier och miljökriterier. För många och för invecklade villkor gör det igen mycket svårare, både för våra städer och kommuner och för våra små och medelstora företag. Vi måste inse att de i första hand kommer att konfronteras med dessa europeiska bestämmelser. Vi måste föra dem närmare Europa och låta dem föra ut det europeiska budskapet. Det sker absolut inte genom reglementering.

Wuermeling
Herr talman, mina damer och herrar! Hjärtligt tack och min respekt till föredraganden, som med stor energi, disciplin och intelligens har utarbetat detta material. Jag beundrar honom mest därför att han trots ett delvis ändå mycket svårt förfarande inte förlorade sin romerska gladlynthet. Stort tack också till kollegerna, jag tror att det var en av de hittills intressantaste debatterna i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
Även diskussionen här har visat att uppfattningarna om tröskelvärden och sociala normer går tvärs över alla grupper, och vi kan med stor spänning emotse omröstningen i morgon.
Ur min synvinkel måste de nya direktiven vara progressiva, rättvisa och funktionella. Vi stöder den modernisering som kommissionen föreslagit, exempelvis när det gäller att införa elektronisk upphandling och inlämning av anbud. Men jag är mycket oroad över att direktivet på en viss punkt inte blir mer rättvist. Här syftar jag på frågan om sociala- och miljömässiga normer.
Jag vill än en gång uttryckligen säga, även för de andra kollegerna i min grupp, att det för vår del inte är så att sociala och miljömässiga kriterier överhuvud taget inte spelar någon roll vid tilldelningsförfarandet. Nej! Kollegan Hager har förklarat det mycket tydligt. Dessa normer måste slås fast vid beskrivningen av produkten. Vi vill undvika att man, när kontraktet till slut tilldelas, när man jämfört anbuden och när det står klart att anbud 1 är det ekonomiskt mest fördelaktiga, anbud 2 är sämre, anbud 3 är ännu sämre, anbud 4 är sämst, gör ytterligare en bedömning för att slå fast att detta företag är mer socialt eftersom det har anställt fler personer med funktionshinder, detta andra företag är mer ekologiskt, eftersom det har ett avfallshanteringssystem, för att sedan, i strid med konstaterandet av det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet ändå ge kontraktet till det dyrare företaget. Det är den situationen vi vill undvika, ty det skulle strida emot den inre marknaden. Därför är det en så viktig punkt för oss, och med sådana normer skulle vi i grund och botten överhuvud taget inte längre behöva detta direktiv.

Koukiadis
Herr talman! Jag vill gratulera er och framföra en önskan om att ni skall fortsätta att fullgöra ert uppdrag på samma effektiva sätt.
Striden om de sociala och miljömässiga kriterierna, där förslaget från utskottet för ekonomi och valutafrågor i stort sett gick igenom, visar att Europaparlamentet fortfarande ger sitt fasta stöd till den europeiska sociala modellen och den hållbara utvecklingen, den enda som kan garantera Europas konkurrenskraft i den globala miljön. Ändringsförslagen i fråga om de sociala och miljömässiga kriterierna, som måste vägas samman, innebär inte några nya förpliktelser och inte heller några ökade kostnader för företagen, utan vad som föreslås är en självklarhet, dvs. respekten för den europeiska lagstiftningen i säkerhetsfrågor som rör arbete och miljö.
Vidare måste vi enhälligt anta den ståndpunkt som framförts av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, nämligen att villkoren för utförandet av ett avtal kan ha till ändamål att gynna sysselsättningen för människor som är socialt utsatta eller utslagna eller att bekämpa arbetslösheten. När man väl har accepterat att sysselsättningspolitiken måste inlemmas i alla olika politikområden, är godkännandet av denna ståndpunkt en bekräftelse på att vi menar allvar med och tror på de beslut vi fattar.
Det är också uppmuntrande att man infört ett nytt stycke i artikel 7, som inte bara fastställer regler för arbetsskydd utan också kräver att man skall rätta sig efter ILO:s konvention 94 och direktivet om utstationering av arbetstagare. Att rätta sig efter de ytterst få bestämmelserna om arbetslivet i de internationella konventionerna är en elementär skyldighet för de utvecklade staterna i Europeiska unionen.
En annan fråga som vi diskuterade var frågan om tröskelvärdena. Jag tror att vi genom att ta bort tröskelvärdena faktiskt avvärjer faran för att de små och medelstora företagen skall slås ut från marknaden, vilket säkert skulle inträffa, om de tvingades konkurrera på gemenskapsnivå med de stora företagen enligt de komplicerade förfarandena i direktivet. Genom ändringsförslaget främjas således såväl sysselsättningen som företagens livskraft.
Till sist vill jag vädja till kommissionen att komplettera det elektroniska anbudsförfarandet med andra metoder, utöver de elektroniska anbudsförfaranden som äger rum på marknaden. Sådana metoder är vissa modeller för offentlig upphandling, som t.ex. elektroniska kataloger, elektroniska metoder för offentlig upphandling och en rad andra motsvarande metoder, som tillämpas av företagen.

Thorning-Schmidt
Herr talman! Den offentliga sektorns upphandlingspolicy utgör ett mycket viktigt medel när det gäller att föra samhällsutvecklingen i en bärkraftig riktning. Kommuner och statliga organisationer skall därför naturligtvis ha rätt att ta hänsyn till miljö, arbetsmiljö och sociala mål vid upphandling. Det handlar om en rätt, Harbour, och inte om en skyldighet, även om ni vid upprepade tillfällen försökt framställa det så. Det är en rätt som kommunerna skall ha. Det skall naturligtvis ske med vederbörlig hänsyn till att en situation med snedvriden konkurrens kan uppstå. EU har ju ställt upp en del fina mål både på miljöområdet och det sociala området, men om vi inte införlivar dessa mål i all EG-lagstiftning så händer det inte särskilt mycket och då kommer vi ingenstans. Den offentliga sektorn skall kunna ställa miljökrav på de produkter den upphandlar och det är här särskilt viktigt att understryka att den skall kunna ställa krav på produkterna under hela deras livscykel. Det kan verka förvånande att EG:s eget miljömärke har fått en så svag placering i kommissionens förslag och när den offentliga sektorn tar fram tekniska specifikationer måste den naturligtvis kunna hänvisa till EG:s eget miljömärke. Vi har genom en rad ändringsförslag försökt få med den sociala och miljömässiga aspekten. Jag hoppas att kommissionen denna gång skall se positivt på detta.

Bolkestein
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden, Zappalà, för hans betydande arbete med denna fråga, som är mycket komplicerad och viktig, vilket många ledamöter har påpekat i eftermiddag.
I maj 2000 antog kommissionen två förslag till direktiv som syftar till att förenkla och modernisera gemenskapens regler för offentlig upphandling. Förslagen innehåller viktiga nya inslag som avser att anpassa direktiven till dagens upphandlingskrav. I förenklingssyfte har kommissionen föreslagit att fyra befintliga direktiv skall omarbetas och slås ihop till två nya.
Jag noterar att parlamentet har utnyttjat denna omarbetning av de fyra direktiven för att ifrågasätta gemenskapens regelverk på områden där kommissionen inte har föreslagit några ändringar. Jag syftar här särskilt på ändringsförslagen om att höja tröskelvärdena, ändringsförslag som skulle minska direktivets tillämpningsområde avsevärt, framför allt - kan jag säga till fru McCarthy - när det gäller små och medelstora företag. Om dessa förslag skulle antas, skulle kommissionen bli tvungen att allvarligt överväga om förslaget bör behållas över huvud taget.
Många av de framlagda ändringsförslagen kommer i hög grad att bidra till bättre upphandlingar och bör välkomnas. Kommissionen stöder de ändringsförslag som främjar förenklings- och moderniseringsprocessen. Det rör sig om ändringsförslag 1, 3, 167, 141, 4, 13, 16, 17, 24, 28, 34, 36, 174, 40, 50, 128, 53, 79, 80, 85, 88, 97, 109 - i den mån det gäller produktionsprocesser - och 112.
Kommissionen kan även godta andemeningen i ett antal ändringsförslag, med förbehåll för vissa omskrivningar, nämligen ändringsförslag 2, 10, 42 (delvis), 45, 46, 47, 123, 52 (delvis), 93 och 95 (delvis), 109, 110 och 154 om den utsträckning i vilken miljöhänsyn kan tas i olika skeden av ett upphandlingsförfarande. På liknande sätt kan ändringsförslag 11, 15, 48 (delvis), 51, 129, 52, 86, 87, 124, 89, 100 (delvis), 110 och 164 om behovet av att se till att anbudsgivare följer arbetsrätten tas med i direktivet i lämplig form. Det gäller även till en del ändringsförslag 163 om upplysningar om underleverantörer.
Även flera ändringsförslag som är inriktade på den ökande centraliseringen av upphandlingar är godtagbara, med förbehåll för vissa omformuleringar, nämligen ändringsförslag 5, 6, 20 (delvis), 126, 21, 41, 168, 172 (delvis) och 175.
På liknande sätt är även ändringsförslag 38, om organisationer av upphandlande myndigheter, och ändringsförslag 39 och 40 godtagbara.
Ett antal ändringsförslag ökar det stora utbudet av elektroniska medel som de upphandlande myndigheterna kan nyttja, nämligen ändringsförslag 23, 54 och 65 om elektroniska omvända anbudsförfaranden, såväl som ändringsförslag 74 och 104, som avser integritet och konfidentialitet för uppgifter som lämnas av aktörer.
I fråga om uppgifters konfidentialitet kan en del av ändringsförslag 31 godtas; ändringsförslag 77 skulle då vara överflödigt och behöva avvisas.
Hänsyn kan tas till flera ändringsförslag om den konkurrenspräglade dialogen, särskilt när det gäller ersättning till deltagare, mer bestämt ändringsförslag 9, 56, 57 (delvis), 58 (delvis), 137 (delvis) och 138.
Även åtskilliga ändringsförslag som jag skulle beskriva som förklarande och som avser en lång rad områden är godtagbara, nämligen ändringsförslag 7, 125 (delvis), 18, 142, 26, 30, 35, 46 (delvis), 70, 113, 114, 121, 132, 153, 169, 170 och 171. Med förbehåll för omskrivningar är även andemeningen i ändringsförslag 147 om tillämpningen av fördraget under tröskelvärdena godtagbart, om det placeras i ett skäl.
Å andra sidan har kommissionen inget annat val än att avvisa ändringsförslag som ifrågasätter gemenskapens regelverk, hindrar moderniseringen av direktiven eller gör systemet mer komplicerat. Kommissionen kan följaktligen inte godta följande ändringsförslag:
Ändringsförslag om att höja direktivens tröskelvärden - som jag sade tidigare - med 50 procent, ändringsförslag som skulle leda till att ett stort antal upphandlingar som för närvarande omfattas undantogs från direktivens tillämpningsområde, nämligen ändringsförslag 32, 33, 67, 130, 101, 105 och 106. De olyckliga följderna av dessa ändringsförslag mildras inte av ändringsförslag 147, hur goda avsikterna än är i detta. I själva verket är direktivens bestämmelser inte i sig själva tillräckliga utan de detaljerade förfarandereglerna för att garantera en enhetlig och rättsligt klar tillämpning och för att skydda ekonomiska aktörers rättigheter genom effektiv gottgörelse.
Ändringsförslag som utan lämplig motivering medför nya inskränkningar av direktivens tillämpningsområde och som skulle leda till att ett antal upphandlingar undantogs från gemenskapskonkurrens, nämligen ändringsförslag 37, 38 (delvis), 122, 136, 150 och 157.
Ändringsförslag som undergräver själva syftet med regler för offentlig upphandling, som är att garantera att offentliga myndigheter inte låter sina beslut påverkas av icke-ekonomiska hänsynstaganden, nämligen ändringsförslag 12, 14, 98, 134, 140 och 166 om tilldelningskriterier som medger en möjlighet att tillämpa icke-ekonomiska - i synnerhet sociala och miljömässiga - kriterier.
Ändringsförslag som försvagar försöken att modernisera direktiven genom att minska utrymmet för elektronisk upphandling, nämligen ändringsförslag 70 (delvis), 73, 75, 102, 103, 115, 117 och 131.
Ändringsförslag som innebär att oproportionerliga krav ställs på små och medelstora företag i det att de reglerar användningen av underleverantörer och inför andra krav, nämligen ändringsförslag 42, 48 (delvis), 49, 76, 100 (delvis), 116, 133, 152 och 159.
Ändringsförslag som minskar öppenheten vid anbudsinfordran, särskilt ändringsförslag 62, 68 och 78, och som ökar förhandlingsutrymmet, nämligen ändringsförslag 57, en del av 61, 66 och 151.
Ändringsförslag som utan synbar anledning begränsar användningen av ramavtal, nämligen ändringsförslag 25, 27, 135, 139, 63, 64 och 158.
Ändringsförslag som inför miljöfaktorer i upphandlingsförfaranden på ett sätt som är oförenligt med direktiven, nämligen den del av ändringsförslag 45 som gäller miljömärken, ändringsförslag 92 i fråga om urvalsskedet och ändringsförslag 109 angående definitionen av tekniska specifikationer och deras förenlighet med miljön.
Ändringsförslag som inte är förenliga med den konkurrenspräglade dialogens flexibla natur, särskilt ändringsförslag 55, 58 (delvis), 59, 60 och 160.
Ändringsförslag som ökar det antal fall då personer som fällts för vissa brott skulle uteslutas; enligt den föreslagna mekanismen skulle bara de fall som är straffbara i alla medlemsstater omfattas. Det är därför inte möjligt att ta hänsyn till några av dessa förslag, nämligen ändringsförslag 81, 82 och 83. Å andra sidan täcks redan några av dessa fall av de uteslutningar som får ske enligt artikel 46.2. Även ändringsförslag 84 och 90 bör avvisas, eftersom de skulle kunna leda till en situation då det inte är möjligt att sluta kontrakt med ett företag som försöker återetablera sig ekonomiskt.
Ändringsförslag som är överflödiga eller som utan goda skäl sannolikt skulle ändra inverkan av andra bestämmelser i direktiven påtagligt, nämligen ändringsförslag 8, 19, 20 (delvis), 22, 29, 30 (delvis), 43, 127, 44, 45 (delvis), 55, 59, 60, 69, 70 (delvis), 71, 72, 94, 96, 108, 111, 143, 156, 162, 172 (delvis) och 173.
Ändringsförslag som utan motivering minskar de befogenheter som lagstiftaren överlåtit på kommissionen i enlighet med gällande lagstiftning, nämligen ändringsförslag 107.
Den sista kategori ändringsförslag som inte är godtagbara för kommissionen när det gäller det första direktivet är de ändringsförslag som avlägsnar förtydligande ändringar avsedda att öka den rättsliga klarheten, nämligen ändringsförslag 99 om viktningen av tilldelningskriterier, ändringsförslag 100 om onormalt låga anbud till följd av statligt stöd, ändringsförslag 144, 145, 146, 148 och 149, som ändrar definitionen av upphandling av byggentreprenader, samt ändringsförslag 161 om principerna för tidsgränser.
Så långt om det första direktivet.
I fråga om det andra direktivet, om upphandling på områdena vatten, energi och transporter, är detta det andra förslag som antogs av kommissionen i maj 2000. Förutom målen att förenkla och modernisera, som jag nyss nämnde, syftar detta andra förslag särskilt till en översyn av direktivets tillämpningsområde mot bakgrund av den pågående och framtida avregleringen inom de berörda områdena. Förslaget innebär också en omarbetning av de befintliga texterna, med de föreslagna ändringarna införlivade i en enda text. Jag kan bara upprepa de farhågor som i synnerhet väcks genom ändringsförslagen om tröskelvärden.
Många av de framlagda ändringsförslagen kommer att bidra väsentligt till bättre upphandlingar och bör därför välkomnas. Kommissionen stöder de ändringsförslag som följer den linje den har valt, som ändringsförslag 2, 7, 21, 37, 43, 47, 95, 111 och 116. Kommissionen kan också - fastän ganska motvilligt - godta ändringsförslag 29, med hänsyn till den stora enigheten om detta ändringsförslag i både parlamentet och rådet.
Med reservation för omskrivningar kan kommissionen likaså godta andemeningen i ett stort antal ändringsförslag:
Ändringsförslag 3, 18, 34 (delvis), 35, 36, 38, 40, 64, 87, 89, 92, 96, 99, 101, 118 och 119 om tekniska specifikationer, möjligheten att ta hänsyn till miljöfaktorer i olika skeden av ett upphandlingsförfarande och sätt att styrka teknisk och ekonomisk förmåga.
Ändringsförslag 4, 9, 44 (delvis), 56, 90 (delvis), 93, 97 (delvis) och 108 (delvis) om följande av annan lagstiftning, särskilt sociallagstiftning och bestämmelser för utförande av kontrakt och utläggning på underleverantörer.
Ändringsförslagen 57, 59, 60 och 109 om kriterier för uteslutning är delvis godtagbara i den mån som obligatoriska uteslutningar begränsas till upphandlande enheter som är offentliga myndigheter och förteckningen över skäl till obligatorisk uteslutning motsvarar den i direktivet om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader.
Ändringsförslag 66 (delvis), 67, 68 och 69, som syftar till att förenkla bestämmelserna för hur tilldelningskriteriernas inbördes viktning skall anges.
Ändringsförslag 70, beroende på språkversion, då vissa av dem inte behöver ändras, om orimligt låga anbud.
Ändringsförslag 76 om området kol och fasta bränslen är godtagbart i den mån det kräver att hänsyn skall tas till frivillig tillämpning av direktiv 94/22 vid tillämpningen av artikel 29, dock utan att sådan frivillig tillämpning åtföljs av någon rättslig presumtion.
Ändringsförslag 78, 79, 80, 81, 82, 83, 85 och 86 om större öppenhet i fråga om ersättningar. Under förutsättning att andemeningen i kommissionens förslag om artikel 29 godtas, skulle kommissionen även kunna stödja ändringsförslag 13 och 16, som är tänkta att flytta över enheter som tillhandahåller posttjänster från direktivet om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader till direktivet om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi och transporter. Målet att tillåta ekonomisk exploatering av kolalstrad värme - kärnan i ändringsförslag 15 - kommer att beaktas genom att ändringsförslag 29 godtas. Ändringsförslaget är inte godtagbart i sin nuvarande form, då det skulle få helt andra följder än de avsedda.
Beträffande frågan om kontrakt som tilldelas mellan närstående enheter är ändringsförslag 27 delvis godtagbart, när det gäller möjligheterna att tilldela tjänstekontrakt till nyinrättade, associerade företag och att tilldela vissa tjänstekontrakt till samföretag. Ändringsförslagen 51 och 75 om sekretesskydd för information som överförs på elektronisk väg är godtagbara. Även flera ändringsförslag som jag skulle beskriva som förtydligande och som avser en rad områden kan godtas, nämligen ändringsförslag 22, 30, 53, 113 (delvis) och 117.
Å andra sidan har kommissionen inget annat val än att avvisa ändringsförslag som ifrågasätter gemenskapens regelverk, hindrar moderniseringen av direktiven eller gör systemet mer komplicerat. Kommissionen kan följaktligen inte godta följande ändringsförslag:
Ändringsförslag som syftar till att höja direktivets tröskelvärden med ungefär 50 procent, ändringsförslag som skulle leda till att ett stort antal upphandlingar som för närvarande omfattas undantogs från direktivets tillämpningsområde eller till att öppenheten minskade avsevärt på annat sätt, nämligen ändringsförslag 20, 46, 72, 102, 105 och 107.
Ändringsförslag som utan lämplig motivering medför nya inskränkningar av direktivens tillämpningsområde och som skulle leda till att ett antal upphandlingar undantogs från gemenskapskonkurrens, nämligen ändringsförslag 6, 19, 24, 25, 26, delar av 27, 28, 45 och 84.
Ändringsförslag som väsentligt skulle ändra de förutsättningar enligt artikel 29 och bilaga X under vilka kommissionen får bevilja rättsligt bindande undantag i händelse av att en avreglering har lett till effektiv konkurrens eller som skulle ge upphov till inkonsekvenser mellan detta direktiv och annan gemenskapslagstiftning: ändringsförslag 31, 58, 76, såtillvida som dess medtagande i bilaga X skulle skapa en rättslig presumtion, och 77.
De ändringsförslag som undergräver själva syftet med regler för offentlig upphandling, som är att garantera att offentliga myndigheter inte låter sina beslut påverkas av icke-ekonomiska hänsynstaganden, nämligen ändringsförslag 8, 17, 65, 94, 104, 110 och 122 om tilldelningskriterier som medger en möjlighet att tillämpa icke-ekonomiska kriterier, särskilt sociala eller miljömässiga kriterier.
Ändringsförslag som försvagar försöken att modernisera direktiven genom att minska utrymmet för elektronisk upphandling, nämligen ändringsförslag 49, 50, 73, 74 och 103.
Ändringsförslag som innebär att oproportionerliga krav ställs på små och medelstora företag i det att de reglerar användningen av underleverantörer - ändringsförslag 32, 41 och 42 - och ändringsförslag som inför sociala överväganden i upphandlingsförfaranden på ett sätt som är oförenligt med direktivet, nämligen ändringsförslag 33, 55, 62, 63, 71 och 88.
Ändringsförslag om tekniska specifikationer som antingen inför miljööverväganden på ett sätt som är oförenligt med direktiven eller oegentliga krav i fråga om tekniska lösningars likvärdighet, nämligen ändringsförslag 34, den del som gäller miljömärkning, ändringsförslag 36, den del som rör kostnader, ändringsförslag 39, 91, 98 och 100.
Ändringsförslag som inte är förenliga med den flexibilitet som kännetecknar detta direktiv, vilket är tillämpligt på både offentliga och privata kommersiella enheter, och ändringsförslag som utan goda skäl flyttar bestämmelser från direktivet om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader, nämligen ändringsförslag 10, 11, 52, 54, delar av 59, delar av 60 och ändringsförslag 61.
Ändringsförslag som är överflödiga, som skulle ge upphov till betydande rättslig oklarhet eller som utan goda skäl sannolikt skulle ändra inverkan av andra bestämmelser i direktiven påtagligt, nämligen ändringsförslag 1, 5, 12, 14, 23, 48, delar av ändringsförslag 66 om viktningen av tilldelningskriterier, ändringsförslag 106, 112, 114, 115, 120, 121, 123 och 124.
I betraktande av det faktum att parlamentet förtjänar att få kommissionens åsikt om alla de ändringsförslag som lagts fram ser jag att mitt svar till parlamentet har tagit 24 minuter i anspråk. Jag har några svar på frågor som ställts till mig under debatten, men jag är rädd för att jag, om jag besvarar dessa frågor, kommer att överskrida den tilldelade tiden avsevärt, så jag är verkligen i era händer när det gäller hur jag skall göra.

Bolkestein
Får jag föreslå att jag kortfattat försöker besvara de olika frågor som ställts och att ni avbryter mig om ni tycker att jag talar för länge.

Talmannen
Tack för er utförliga förklaring. Ni skulle kanske kunna lämna ett skriftligt svar, men sammanfatta huvudpunkterna.

Bolkestein
Som svar till Zappalà skulle jag vilja säga att det i den nuvarande definitionen av byggentreprenadkontrakt uttryckligen anges att sådana kontrakt kan avse enbart uppförande eller omfatta både projektering och uppförande. Att ändra det synsättet skulle hindra, eller åtminstone avsevärt hämma, i synnerhet användningen av totalentreprenader, offentliga/privata partnerskap, koncessioner avseende byggentreprenader samt konkurrenspräglade dialoger. Kommissionen vill därför inte skilja på projekteringen och utförandet av byggentreprenader.
Som svar till Schörling vill jag framhålla att kommissionen har föreslagit att som ett möjligt tilldelningskriterium införa en varas eller tjänsts miljömässiga särdrag, under förutsättning att de innebär en fördel för den upphandlande myndigheten. Detta kriterium gör att en offentlig upphandlare kan utvärdera varans eller tjänstens inneboende egenskaper och tilldela kontrakt till det anbud som är ekonomiskt mest fördelaktigt. De framlagda ändringsförslagen går längre i det att de medger att mer allmänna miljöfaktorer, som de upphandlade varornas eller tjänsternas långsiktiga miljöpåverkan, beaktas i tilldelningsskedet. Sådana faktorer är inte mätbara; de är inte till hjälp vid en bedömning av en varas eller tjänsts inneboende egenskaper och är därför olämpliga i tilldelningsskedet.
Som svar till Rapkay och Hughes skulle jag vilja säga att syftet med direktiven om offentlig upphandling är att samordna förfarandena vid upphandlingar, inte att ange vilka skyldigheter - sociala eller andra - som åligger privata entreprenörer när ett kontrakt väl har tilldelats. Entreprenörer skall i alla händelser följa och uppfylla alla tillämpliga lagar och skyldigheter, antingen dessa är sociala till sin natur eller inte.
Kommissionen är emellertid beredd att i direktivens skäl ange att anbudsgivare måste följa tillämpliga sociala bestämmelser, däribland allmänt tillämpliga kollektivavtal, vid genomförande av kontrakt inom ramen för offentlig upphandling. Kommissionen håller även med om att upphandlande myndigheter bör vara tvungna att i kontraktshandlingarna ange det organ från vilket upplysningar om tillämpliga sociala skyldigheter kan fås.
Som svar till Hautala skulle jag i fråga om den begäran om förhandsavgörande som för närvarande behandlas av domstolen vilja säga att kommissionen har noterat generaladvokatens slutsatser. Dessa slutsatser kan dock inte föregripa själva utslaget. Dessutom med hänsyn till innehållet i meddelandet om miljön och offentlig upphandling, ser kommissionen inte - som det förklarande under domstolsförhandlingarna - något hinder för att utsläppskriteriet beaktas då utsläppen medför - som i fallet med Helsingfors stad - en ytterligare kostnad för upphandlaren själv. Kommissionen kommer därför att avvakta domstolens avgörande och ompröva tolkningen mot bakgrund av utslaget och, om nödvändigt, överväga att ändra sin ståndpunkt om ändringsförslagen från Europaparlamentet.
Jag skulle vilja svara Lehne, men eftersom han har lämnat kammaren, skall jag hoppa över den delen av mitt svar.

Zappalà
Herr kommissionär! Lehne är visserligen frånvarande, men jag ber er att svara i alla fall. Sedan kommer någon att framföra era svar till Lehne. Detta är en bred debatt som rör sig på ett högre plan än det personliga.

Bolkestein
Herr talman! Det bereder alltid kommissionen glädje att hjälpa parlamentsledamöter att bilda sig en uppfattning. Tillåt mig därför säga att jag, om Lehne hade varit här, skulle ha sagt följande - och jag säger det naturligtvis gärna fastän Lehne inte är här.
Lehne förklarade att sociala och miljömässiga bestämmelser måste införas i själva anbudshandlingarna och att de inte bör påverka valet i tilldelningsskedet. Jag skulle därför stödja hans åsikt att artikel 53 om tilldelningskriterier inte bör ändras. Sådana faktorer kan beaktas i lämpligt skede, antingen i anbudshandlingarna eller i kontraktsbestämmelserna.
Jag kan inte stödja ändringsförslag 147 av Zappalà, eftersom det inte kommer att ge ekonomiska aktörer någon rättssäkerhet.
Tillåt mig att här sätta punkt för mitt svar till parlamentet och avsluta med att säga att det nu finns ett verkligt behov av att se till att våra regler för offentlig upphandling fortsätter att motsvara de ständigt mer sofistikerade upphandlingskraven. Det är anledningen till att parlamentet och rådet nu måste driva på och se till att dessa direktiv antas så snabbt som möjligt.
Herr talman! Jag beklagar att jag har talat i en dryg halvtimme, men jag anser att parlamentet har rätt till ett fullständigt svar på de många framlagda ändringsförslagen. Kommissionen emotser omröstningen i morgon.

Zappalà
Herr talman! Med tanke på hur viktigt ämnet är skulle jag bara vilja be kommissionären om en precisering. Jag vill tacka honom för alla de påpekanden han har gjort, vilka verkligen har varit viktiga för mig, även om jag hävdar - och kommer att hävda i morgon - att parlamentet är självständigt och beslutar ur politisk synpunkt och inte med några andra hänsyn. Men jag tycker ändå att svaret om ändringsförslag 147 är inkonsekvent: kommissionen är emot en höjning av tröskelvärdena - något som jag tror beror på att man vill att direktiven skall utnyttjas för upphandling i allmänhet i så stor omfattning som möjligt: så har det sagts under de utfrågningar, möten och debatter som har förevarit i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - men en höjning av tröskelvärdena skulle enligt vad kommissionens företrädare säger just medföra att upphandlingen minskar.
Ändringsförslag 147 syftar just till att utvidga upphandlingsbasen och därför förstår jag inte varför kommissionen är emot det. Jag skulle vara tacksam om kommissionären nu, senare, privat eller på något annat sätt skulle vilja förklara vad det är i ändringsförslag 147 som inte är bra. Detta är viktigt, herr talman, för det är inte någon obetydlig fråga vi behandlar. Jag upprepar att, om det inte passar att göra det nu eftersom vi skall avbryta arbetet och övergå till annat, jag är beredd att om kommissionären så vill träffa honom efteråt så att han kan förklara för mig vad problemet med ändringsförslag 147 är. Enligt min uppfattning innebär det att de europeiska reglerna kan tillämpas på alla upphandlingar, oavsett typ, till hundra procent.

Bolkestein
, kommissionen. (EN) Herr talman! Jag skall försöka fatta mig kort. Fram till 1971 var de enda regler och principer som var tillämpliga på offentlig upphandling de som fanns i själva fördraget, särskilt bestämmelserna i artiklarna 28 och 49. Erfarenheten har emellertid visat att det verkliga öppnandet av marknader och upprättandet av en faktisk och effektiv inre marknad kräver att dessa regler och principer förtydligas genom detaljerade bestämmelser som samordnar de nationella förfarandena.
Att återgå till den rättsliga situation som rådde på 1970-talet - det skulle bli följden av det förslag som just lagts fram och som ingår i ändringsförslag 147 - är inte godtagbart, särskilt inte i ett förslag som syftar till att modernisera lagstiftningen. Vidare skulle en sådan återgång beröva de ekonomiska aktörerna en av de viktigaste landvinningarna på området för offentlig upphandling, nämligen möjligheten att hävda sina rättigheter genom effektiv rättslig ersättning som garanteras genom de två särdirektiv som reglerar ersättning när det gäller kontrakt som omfattas av direktiven för offentlig upphandling. Införandet av ändringsförslag 147 gör därför helt enkelt inte de ändringsförslag som syftar till att höja tröskelvärdena i direktivet godtagbara.

Talmannen
Vissa missförstånd kvarstår. Jag tror att vi kan finna ett bilateralt sätt att lösa detta.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Ozon i luften
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A4-0454/2001) av Davies för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ozon i luften (PE-CONS 3658/2001 - C5-0524/2001 - 1999/0068(COD))

 Davies
Herr talman! Jag har inte följt det sista betänkandet i detalj, men om kommissionär Wallström är på samma humör som kommissionär Bolkestein, är jag glad över att jag inte lägger fram några ändringsförslag i dag.
För att byta tonfall helt, för några veckor sedan läste jag för min dotter, Kate, ur A Christmas Carol av den brittiske 1800-talsförfattaren Charles Dickens. Scrooge sitter på sitt kontor. Dickens skriver: " Stadens klockor hade nyss slagit. Klockan var bara tre, men det var redan ganska mörkt. Ljus fladdrade i de närliggande kontorens fönster som rödaktiga smutsfläckar i den bruna luften, som nästan gick att ta på."
Det måste i dag vara en stor anledning till glädje i Europas städer att vi inte längre behöver andas den " bruna luften, som nästan gick att ta på" . Det är ett tecken på framsteg och resultat på miljöområdet att luftkvaliteten nu är bättre än på århundraden.
Men det finns fortfarande mer att göra, och i sitt program Ren luft i Europa har kommissionen fastställt åtgärder mot partikelämnen och ozon som två prioriteringar.
Ozonföroreningar bidrar till att tiotusentals människor dör i förtid varje år; de orsakar andningssvårigheter, hosta, huvudvärk och ögonirritation. Världshälsoorganisationen har inte kunnat fastställa ett tröskelvärde under vilket ingen påverkan sker.
De kan även skada växtligheten, minska skördarna, hämma skogarnas tillväxt och, i likhet med surt regn, angripa och förstöra byggnader och konstverk.
Detta förslag till direktiv syftar alltså till att angripa problemet. Det började som ett anmärkningsvärt svagt förslag, vars främsta inslag vara att fastställa mål för 2010 i fråga om högsta antal överskridanden av WTO:s riktlinjer; dessa mål skulle dock inte ha varit bindande för medlemsstaterna. I förslaget begärde man också att kortsiktiga handlingsplaner skulle utarbetas i avsikt att ta itu med akuta problem, liksom mer information till allmänheten och hälsovarningar.
Under de senaste två åren har parlamentet kunnat använda sina medbeslutandebefogenheter till att skärpa denna lagstiftning. Vi har stärkt allmänhetens rätt till information. Vi har gjort det lättare att peka ut och ställa motsträviga länder i skamvrån i avsikt att få dem att öka sina ansträngningar. Vi har sett till att skador på material finns med bland de kriterier som skall beaktas. Vi har på nytt betonat vår önskan att se långsiktiga minskningar av ozonkoncentrationerna uppnås senast 2020 i linje med förslagen i direktivet om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar.
Men framför allt har vi arbetat med frågan om icke-bindande kortsiktiga mål. I stället för att medlemsstaterna skall vara tvungna att arbeta för att nå dessa " i största möjliga mån" , som var det ursprungliga förslaget, har vi krävt att effektiva åtgärder skall vidtas utom i de fall målen inte kan nås genom " rimliga åtgärder" . Jag vill betona att vi enades om denna ordalydelse på grund av att både kommissionen och våra egna rättstjänster förklarade att det skulle göra bestämmelserna i direktivet tvingande och att medlemsstaterna skulle kunna tas till EG-domstolen om de inte vidtar sådana åtgärder. Vi har med andra ord använt våra medbeslutandebefogenheter till att omvandla en förklaring om goda avsikter till ett rättsligt bindande åtagande.
Likväl har Europeiska miljöbyrån kritiserat oss och frågat: " Varför behöver vi ett direktiv över huvud taget om målen för 2010 inte är fullt bindande?" Om man frågar så har man missförstått ozonföroreningarnas natur. De är enormt gränsöverskridande. På samma gång som de högsta överskridandena sjunker över hela Europa fortsätter den genomsnittliga nivån att stiga, nästan säkert till följd av föroreningar som härrör från långt utanför våra gränser.
Jag tycker inte att Spanien, Italien eller Tyskland, eller någon annan av oss, bör ställas inför utsikten att drabbas av rättsliga sanktioner på grund av föroreningar som kommer från Kina. Det skulle inte vara vare sig rättvist eller realistiskt. Jag vill att det skall krävas av våra medlemsstater att de gör allt de realistiskt sett kan göra för att nå målen, varken mer eller mindre.
Jag anser att " den bruna luften, som nästan gick att ta på" i hög grad bidrar till stämningen i berättelsen om Scrooge. Luften är dock en annan i dag. Kanske kommer jag att fråga min dotter, Kate, om hon har lust att skriva en version för 2000-talet, i vilken luften är ren.
Med kommissionens och det nyligen avslutade belgiska ordförandeskapets hjälp har parlamentet i alla händelser under mellantiden kunnat använda sina förhandlingsbefogenheter till att göra en enkel önskelista till en skyldighet för våra olika regeringar att vidta åtgärder som kommer att förbättra luftkvaliteten runtom i Europa avsevärt.
Vi har åstadkommit större förändringar och ett ambitiösare direktiv än vi rimligen kunde ha förväntat oss när förslaget först lades fram.
Vi kan vara stolta över vad vi har uppnått.

García-Orcoyen Tormo
Herr talman! Avsikten med direktivet om ozon i luften är att bemöta problemet med troposfäriskt ozon som uppstår och fångas upp av luften nära jordytan som, vilket vi alla känner till, har skadlig påverkan på såväl människors hälsa som växtlighet, ekosystem och miljön i allmänhet. Koncentrationerna av ozon - vet vi - beror på att fotokemiska föroreningar ackumuleras i atmosfären, men det är naturligtvis inte lätt att avlägsna dem eftersom dessa föroreningar under vissa förutsättningar minskar ozonet i atmosfären.
Man har i ett flertal mätningar på nationell nivå kunnat bekräfta att de fotokemiska föroreningarna inte minskar ozonhalterna under klimatförhållanden som starkt ljus och stabil atmosfär, utan tvärtom. Därför är lösningen på problemet med koncentrationer av ozon mycket komplicerat. En åtgärd som att helt enkelt stänga till källor som producerar fotokemiska föroreningar, som till exempel en skorsten som släpper ut rök i atmosfären, är inte den rätta metoden.
Föredraganden och ett antal ledamöter av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor - jag fanns bland dem - har arbetat intensivt under nästan två år för att å ena sidan förbättra kommissionens förslag - som det helt klart var nödvändigt att göra - men även för att kunna komma fram till en balanserat förslag som till fullo följs av medlemsstaterna. I oktober förra året kunde man till slut enas om en gemensam text som antogs av förlikningskommittén.
När det gäller det förslag som antagits vill jag betona att jag ser kombinationen av lång- och kortsiktiga handlingsplaner som mycket positiv samt även alla de åtgärder som syftar till att se till att medlemsstaterna noga kontrollerar och följer ozonvärdena i atmosfären.
Jag anser även att tillämpningen av öppenhetsprincipen är viktig, eftersom befolkningen bör informeras mer och bättre om överskridanden av ozonkoncentrationer i atmosfären.
En annan viktig aspekt är beakta de meteorologiska förhållandena och att jämförelser görs mellan medlemsstaterna, vilket gör att man får tillgång till uppgifter om hur detta problem utvecklas i medlemsstaterna.
Detta direktiv är ett viktigt steg i rätt riktning för att ge problemet med föroreningar en integrerad vinkling och tillsammans med direktivet för nationella utsläppstak anser vi att dessa verktyg kommer att bli mycket viktiga för att behandla miljöproblemen, och särskilt föroreningarna på ett horisontellt sätt.

Lund
Herr talman! Först ett tack till kommissionär Wallström och till Chris Davis för ett fint arbete med denna fråga. Just vad gäller ozonet befinner vi oss ju i en märklig situation. Högt uppe i atmosfären är ozonlagret för tunt med de problem ur bl.a. hälsosynpunkt som detta ger upphov till, och här nere vid markytan är koncentrationen sedan i gengäld alldeles för hög. Men jag anser att vi har nått fram till ett bra resultat vid förlikningsförhandlingarna, egentligen ett bättre resultat än många av oss förmodligen hade vågat hoppas på när vi hörde en del av medlemsländernas negativa ståndpunkter vad gäller lösningen på det luftkvalitetsproblem det är frågan om här. Tillsammans med direktivet om nationella utsläppstak som Riita Myller här vid sidan om mig var föredragande för lämnar detta direktiv ett viktigt bidrag till sänkningen av ozonkoncentrationen i Europa och inte minst i Europas storstäder.
Jag anser att det är bra att vi fått WHO:s uppskattningar av de befintliga hälso- och miljöriskerna som utgångspunkt. Vi har fastställt delmål och målvärden för 2010, vilka skall uppnås. Men det är naturligtvis tankeväckande att vi under många år kommer att tvingas acceptera att man opererar med ett visst överskridande av WHO:s tröskelvärden ett visst antal dagar per år. Jag anser därför att det är bra att vi också beslutade att det skall finnas mer långsiktiga mål om att WHO:s målvärden skall uppnås, även om det inte blev riktigt så precist som vi hade önskat här i parlamentet. 2020 fastslogs som ett riktmärke. Vi var många som gärna hade sett att 2020 hade blivit ett mer fast slutmål vad gäller uppfyllandet av WHO:s rekommendationer. Jag tror också att det är bra att medlemsländerna inte bara förpliktas att utarbeta konkreta program för målen, utan att de också förpliktas att upplysa medborgarna om de program som tas fram och om de resultat som uppnås - både positiva och negativa sådana -, samt att vi får regler för när medborgarna skall göras uppmärksamma på att det finns ett problem med en för hög koncentration av ozon, såväl medborgare i allmänhet som medborgare som tillhör grupper som är särskilt känsliga för problem av detta slag.
Slutligen vill jag säga att jag också tycker det är bra att vi har fått med kandidatländerna, så att de kan involveras på ett tidigt stadium. Vi kan nu se fram emot att direktivet kommer att träda i kraft innan de första kandidatländerna inträder i unionen, vilket gör att de redan vid tidpunkten för sitt inträde skall leva upp till de förpliktelser som länderna här underställs efter att direktivet har trätt i kraft. Jag hoppas att vi med detta direktiv kan förebygga och minska de skadliga verkningarna på människors hälsa och växtligheten av de alltför höga koncentrationerna av ozon, och att denna dag skall bli en bra dag för Europas framtida luftkvalitet.

Korhola
Herr talman! Jag tror att det direktiv som nu behandlas i den tredje och sista omgången förbättrar luftkvalitén i Europa. Det ändrar direktivet från år 1996 till att motsvara de nationella gränsvärdena och Världshälsoorganisationens rekommendationer för föroreningar i luften. Parlamentet utförde ett betydelsefullt arbete vid utarbetandet av direktivet och därför vill jag än en gång å det varmaste lyckönska Davies och de övriga kolleger som varit verksamma i den över två år långa processen. Dessutom finns det anledning att än en gång särskilt tacka Belgien för landets insats som ordförande för rådet.
I det direktiv som nu godkänts förpliktas medlemsstaterna att lägga fram planer med hjälp av vilka man senast år 2010 kan underskrida de gränsvärden som är nödvändiga för att skydda människor och växter. År 2020 är ett referensår för det långsiktiga målet och för en senare granskning av direktivet. Inom särskilda riskområden krävs även kortsiktiga verksamhetsplaner samt aktiv och öppen information.
Med tanke på detta direktiv är det särskilt viktigt att man även försöker få med alla kandidatländer i ett så tidigt skede som möjligt, eftersom kväveoxider och flyktiga organiska föreningar har en betydande fjärrverkan på den marknära ozonhalten. I Finland härstammar till exempel största delen av det marknära ozonet från luftburna föroreningar, det vill säga från utsläpp som vårt land i själva verket inte alls skulle kunna påverka utan Europeiska unionen.
Herr talman! Såsom ni personligen har märkt har vi kommit halvvägs in i den femte valperioden. Parlamentet har redan i detta skede av valperioden på ett betydande sätt kunnat påverka förbättrandet av unionens och kandidatländernas luftkvalitet. Inom miljösektorn har parlamentet alltså utnyttjat sin nya och större makt på ett bra och ansvarsfullt sätt. Detta arbete måste man fortsätta, kommissionen måste uppmuntras att vara ännu ambitiösare i utarbetandet av sina förslag och det goda samarbete som utvecklats med rådet på miljöns område måste hållas varmt och fungerande.

Wallström
. Herr talman! Jag är förstås mycket glad att vi nu närmar oss den tidpunkt när vi kan anta direktivet om ozon i luften. Tack vare detta direktiv kommer vi att kunna skydda växtlighet och människors hälsa från skadliga effekter på grund av för höga ozonkoncentrationer, utom i de fall då detta inte kan åstadkommas med proportionerliga åtgärder. Jag välkomnar därför varmt förlikningskommitténs gemensamma utkast från den 11 november 2001.
Som redan har påpekats har direktivet förbättrats på väsentliga punkter under processen från gemensam ståndpunkt till ett slutligt direktiv. Det har blivit tydligare och mer konsekvent, vilket har varit möjligt tack vare den höga kvaliteten på Europaparlamentets förslag och på de framgångsrika förhandlingarna under förlikningen. Jag vill helt enkelt ta tillfället i akt och särskilt tacka föredraganden Chris Davies och alla medlemmar i förlikningskommittén.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om andrabehandlingsrekommendationen (A5-0456/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (11076/1/2001 - C5-0434/2001 - 2001/0029(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om fastställande av gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram (föredragande: R. Myller).

Myller
Herr talman! När det gäller det sjätte miljöhandlingsprogrammet vill jag allra först tacka " skuggföredragandena" i parlamentets olika grupper för ett gott samarbete. Detta samarbete tillsammans med " skuggföredragandena" har inneburit att röstlistan i varje fall ser mycket annorlunda ut än i den första behandlingen; man har enbart koncentrerat sig på de allra viktigaste ändringsförslagen. Jag hoppas att detta goda samarbete fortsätter även i morgondagens omröstningar. Även kommissionen har varit en god samarbetspartner. Vi har fört många diskussioner. Ett särskilt tack till Sverige som fungerade som ordförande under den första behandlingen.
Den centrala målsättningen med programmet är ju att integrera miljöpolitiken med övriga politiska sektorer. Så här långt är det en fortsättning på det femte miljöhandlingsprogrammet, men i den här integreringen måste man åstadkomma konkreta mål och verkliga resultat, och då behöver man även strukturella förändringar i exempelvis kommissionens egen verksamhet. Målet med integreringen är naturligtvis att man inom de olika politiska sektorerna skall beakta miljöaspekten. Särskild vikt bör läggas vid energipolitik, trafikpolitik, jordbruk och fiske, eftersom dessa är de svåraste ur miljösynpunkt.
I den kommande jordbruksreformen måste man ställa kursen mot mera hållbara metoder, och i de nya instrumenten för att utveckla miljöns tillstånd måste EU:s stödpolitik få en tydlig inriktning på miljöperspektivet. Den motstridighet beträffande miljöaspekten som för närvarande råder när det gäller stöden måste elimineras. Man måste kartlägga de stöd som belastar miljön och bli av med dem senast år 2010. Pengar har för övrigt en bra rådgivande funktion och man måste även i detta avseende utveckla till exempel miljö- och energiskatterna. Jag gläder mig även åt att vi i parlamentet i mycket stor utsträckning har kunnat godkänna det att man även på EU-nivå måste utveckla miljöbeskattningen.
För de centrala miljöproblemen måste man sätta upp kvalitativa och kvantitativa målsättningar och tidtabeller. Detta har varit en mycket kontroversiell fråga, kommissionen har inte understött detta, rådet har också sina dubier. Själv är jag av den åsikten att det i ett program som detta är synnerligen viktigt att förstå de krav som ställs på beslutsfattandet sett ur ett miljöperspektiv. Genom att ställa upp målsättningar och periodisera dem på ett vettigt sätt skapar man möjligheter för den politiska beslutsfattaren att förstå vad klockan är slagen, vilka beslut man bör fatta i denna situation. Jag anser att dessa målsättningar i synnerhet behövs som styrmedel i politiken.
Kommissionen lägger fram tematiska strategier med vilka man sedan styr miljöpolitiken i framtiden. Kommissionen lägger fram sex förslag, parlamentet har lagt till ett förslag om stadsmiljön, vilket till stor del är godkänt. De tematiska strategierna måste godkännas i enlighet med medbeslutandeförfarandet. Jag anser att det är fullkomligt självklart, eftersom man till en betydande del kommer att styra miljöpolitiken genom dem.
Ändringsförslagen är - som jag sade - väldigt få, men jag vill säga några ord beträffande ett. Det är ändringsförslaget ingivet av Europeiska liberala och demokratiska partiets grupp om att förkasta den gemensamma ståndpunkten. Jag anser att den inte medför något gott till denna fråga och jag förstår inte heller dess innehåll; bara genom att förbättra den gemensamma ståndpunkten får vi till stånd förbättringar i den europeiska miljöpolitiken.

González Álvarez
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden för att hon i den första behandlingen har tagit med de punkter som var viktiga för Europaparlamentets utskott för framställningar. Med hänsyn till det dagliga arbetet inom detta utskott handlar det naturligtvis om uppfyllandet av lagstiftningen, en fråga som föredraganden tar upp i några av sina ändringsförslag och som även tas upp i de ändringsförslag som lades fram under förlikningen. Alla politikområden bör integreras i miljöpolitiken (vilket även tas upp i några av ändringsförslagen) och att det är nödvändigt att allmänheten deltar och informeras (vilket även det tas upp i några ändringsförslag).
Jag döljer inte det faktum att jag som medborgare från en liten gruvregion i Asturien har vissa svårigheter, jag personligen, inte min grupp, med det ändringsförslag som handlar om en tidsplan för avskaffande av subventioner med negativ inverkan på miljön. Jag har inga invändningar allmänt sett, men om jag sätter detta i förhållande till den region jag lever i, som har förlorat över 30 000 arbetstillfällen genom omstruktureringar blir läget annorlunda. Därför har jag vissa invändningar mot dessa ändringsförslag. Jag håller fullständigt med om de övriga ändringsförslagen.
Vi håller även med vissa kolleger - min kollega Jonas Sjöstedt skulle säkert instämma - att det här senaste förslaget inte är det som Europaparlamentet ursprungligen utarbetade. Förslaget diskuterades, man kom fram till överenskommelser mellan alla grupper och föredraganden träffade överenskommelser med kommissionen och rådet för att komma fram till detta slutliga förslag som vi lägger fram här. Därför håller även jag med föredraganden om att vi inte kan godta ändringsförslaget från den liberala gruppen som handlar om att återsända förslaget, och vi kommer att rösta emot detta ändringsförslag.
Detta är ett oumbärligt förslag, herr talman. Det femte miljöhandlingsprogrammet har nu slutförts. Europeiska unionen behöver en tydlig strategi för de närmaste åren med konkreta åtaganden och tidtabeller och enligt min åsikt är detta ett tydligt förslag som innehåller konkreta åtaganden och tidtabeller, och det är nödvändigt att det genomförs.

Gutiérrez-Cortines
Herr talman! Det gläder mig att kunna säga att partierna har arbetat för att närma sina ståndpunkter under denna andra behandling. Rådet och kommissionen har gjort ansträngningar för att godta de många ändringsförslagen från den första behandlingen, men det är även på sin plats att nämna de ansträngningar som parlamentet gjort för att sammanfoga de olika ståndpunkterna. I det här sammanhanget vill jag betona Myllers roll.
Vi anser att detta är ett förnuftigt program som gör det möjligt för kommissionen att arbeta och lagstifta och som förser medlemsstaterna med genomförbara program, och följaktligen anser vi att vi bör stödja det. Det är den rätta ramen för att kombinera utvecklingen inom medlemsstaterna i en politik vars mål är hållbar utveckling och detta anser jag vara tillräckligt. Om vi antar denna andrabehandlingsrekommendation bör vi dock göra det klart i förlikningen att vissa områden faller inom subsidiaritetsprincipen.
Även jag kommer att tala om principer. Önskan att generalisera alla åtgärder och att genomföra en enhetlig politik i alla medlemsstater går emot hållbarhetsmålen och är ett exempel på globalt tänkande. Det är mycket lätt att kritisera globaliseringen när man talar om ekonomi och att inte vilja kalla det för globalisering när man tvingar alla att sätta på sig samma kostym. När det gäller hållbarheten fäster man stor vikt vid de sociala principerna, den tekniska genomförbarheten och det sammanhang åtgärderna tillämpas i, den främsta principen för hållbarhet är att veta hur man skall kombinera de allmänna principerna med den skräddarsydda kostym för det som varje by, varje plats, varje klimattyp och varje sammanhang behöver.
Vi måste vara storsinta nog att ge de styrande frihet för att skräddarsy dessa kostymer och anpassa kostymens modell - den ändrar vi inte på - till måtten.
Vi stöder dock en vetenskaplig politik och vi anser att Europeiska folkpartiets grupps och parlamentets uppgift i det här fallet är att stödja rådet och kommissionen, eftersom rätten till medbeslutande inte endast är en rättighet för parlamentet, utan även ett ansvar som parlamentet har tagit på sig för att bistå de styrande. Därför respekterar vi till exempel datumen för alla de avtal som kommissionen och rådet måste ingå med andra europeiska länder. Vi måste agera seriöst och stödja denna politik som har kostat dem så mycket.
Vi stöder de temainriktade strategierna och en mer vetenskaplig politik just för att detta innebär att vi anpassar oss till läget för den här frågan, till medlemsstaternas situation, till sektorn och till själva problemet. Man måste utvärdera om det finns tillämplig teknik som går att anpassa eller inte, eftersom klimatet, förhållandena, företagets storlek och så vidare gör att tekniken ofta är olika. Resultaten bör dock bli desamma.
Vi stöder därför den vetenskapliga karaktären och att man skall genomföra undersökningar om de ekonomiska och sociala effekter som programmet kommer att få. Utan sociala principer finns det ingen hållbarhet. Just därför är vi emot en enkel översyn av subventionerna, det vill säga, att man fastställer ett slutdatum som gäller för alla subventioner. Detta har framför allt drabbat vissa sektorer, där man varit tvungen att stänga till följd av åtgärder som kommissionen och lagstiftning från kommissionen - som till exempel kolsektorn - och som nu brottas med problemet att striktare kriterier tillämpas för denna sektor än för andra.
Vi måste först fastställa vilka kriterier som skall gälla för subventioner som har negativa miljökonsekvenser, när vi väl har gjort det kommer vi att bli varse att fem år inte är tillräcklig tid för att en generation skall repa sig och inte heller för att vissa fattiga områden skall återhämta sig.
Vi förkastar däremot substitutionsprincipen, eftersom varken ger garantier för industrin, medborgarna eller för samhället och man gör en mycket fri tolkning av vissa sektorer, vissa medlemsstater eller vissa tjänstemän eller experter för att fastställa åtgärder som inverkar skadligt på samhället och som inte har rättslig garanti. Principen om rättslig garanti finns inneboende i rättstaten.
Jag hoppas att vi kan genomföra detta.

Hulthén
Herr talman! Tack till Myller som under en lång tid har haft detta handlingsprogram som arbetsuppgift och kämpat med fast hand för att vi skall få ordning på det. Det är skönt att veta att vi äntligen befinner oss i det skede när vi skall ta ställning till det sjätte miljöhandlingsprogrammet.
Med tanke på detta är det kanske inte så förvånande att många av oss önskar, och hade önskat, att programmet hade varit bättre, och känner en besvikelse över att det inte blev så bra som vi hade önskat. Samtidigt känner vi kanske också någon form av frustration över den orättvisa maktfördelning som vi ibland tycker oss se mellan institutionerna och på något sätt önskar demonstrera det just i fallet med det sjätte miljöhandlingsprogrammet. Då skulle jag önska att liberaler och andra som funderar i dessa banor tar sig i kragen och sätter sig över sina egna frustrationer. Låt oss skilja på politik och process, låt oss göra det vi har mandat till, låt oss göra det bra och ta den institutionella och konstitutionella striden någon annanstans, inte när det gäller det sjätte miljöhandlingsprogrammet.
Se vad det sjätte miljöhandlingsprogrammet är för någonting! Se vad vi skall använda det till, nämligen som en ledstjärna i hela unionens politik, i miljöpolitiken men också på andra områden, som en grundbult i hela den hållbara utvecklingsstrategin som vi tillsammans skall åka med till Johannesburg i september i år . Det finns ingen anledning att avvisa detta dokument. Vi måste anta det i dag.
Myller som tar upp den gemensamma miljöbeskattningen. Jag passa på att nämna vad som nyligen har rapporterats i Sverige. Man säger där att de kraftigt minskande mängderna av klimatförändrande gaser beror just på koldioxidbeskattningen. Det ger ytterligare argument för att vi måste fortsätta striden tillsammans med kommissionen för att se till att rådet övertygas om att det nu är dags att vi får till stånd en gemensam miljöbeskattning, inte minst på koldioxidområdet.

Maaten
Herr talman! I maj förra året hade vi den första debatten om kommissionens sjätte miljöhandlingsprogram. Då förde vi i den liberala gruppen fram kraftig kritik mot kommissionens förslag. Vi tyckte det var alltför vittomfattande och visade en allvarlig brist på prioriteter. Samtidigt undrade vi om en tioårsplan verkligen hörde vår tid till.
Nu har vi kommit åtta månader längre fram i tiden och kommissionen, rådet och parlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har behandlat förslaget. Och tillfredsställelse, framsteg? Nej, tyvärr varken det ena eller det andra. Förslaget som det då såg ut är nu helt avklätt. Ministerrådets ståndpunkt är en stor besvikelse i alla avseenden. Förra gången talade jag om en julgran med massor av förslag som gjorde att hela texten förlorade i värde.
Den nuvarande planen liknar snarare en tom ask än en julgran. En nätt och jämnt presentabel form men ett innehåll med allvarliga brister. Jag kan direkt tala om vad det inte beror på. Vår föredragande, Myller, har gjort ett mycket bra jobb och kommissionären har gjort sitt bästa för att skärpa till planen och ta mer hänsyn till den här kammarens önskemål. Rådet har däremot omintetgjort varje avgörande förbättring av förslaget. Det är häpnadsväckande att inse att om vi som parlament röstar för den nuvarande versionen av planen så är vi egentligen tillbaka där vi började, och det efter två år av hårt arbete i kommissionen och parlamentet. Går det att förklara för de europeiska medborgarna? De tycker att miljön är viktig! Nu är det rådet som tillintetgjort allt det goda arbete som lagts ned.
Vad borde då ha skett? Min grupp saknar prioriteter i innehållet, för vår del klimatförändring, energi, avfall och biologisk mångfald. Dessutom anser vi att det borde ha funnits mycket mer av sammanhang och vision i en mycket kortare plan. Rådet tycker vi inte kan beskrivas på annat sätt än en kejsare utan kläder. Vid en flyktig blick ser den väl snygg ut men vid en närmare granskning håller den inte.
Kolleger! Det här är ingen strategi, det är till och med mindre än den nuvarande politiken sammanhäftad med en klammer. Därför är det ett steg tillbaka. Vi föreslår därför att det nuvarande förslaget förkastas helt och hållet.

Schörling
Herr talman! När man arbetar med miljöfrågor och olika åtgärder, program, lagstiftning, konventioner osv. blir man ofta förundrad och otålig över hur trögt det går och hur svårt det är att konkretisera hur målen för skydd för miljö och hälsa skall formuleras och genomföras. Så har det också varit med det sjätte miljöhandlingsprogrammet. Först var det inte säkert att vi skulle få något handlingsprogram alls. När vi sedan såg kommissionens förslag tyckte vi att det var väldigt vagt och saknade både kvalitativa och kvantitativa mål och tidsplaner. Ett miljöhandlingsprogram måste naturligtvis fastställa miljömål om det skall vara någon mening överhuvudtaget med att ha ett program. Föredraganden Myller och miljöutskottet har verkligen försökt förbättra det sjätte miljöhandlingsprogrammet. Jag vill tacka föredraganden för detta och också tacka andra kollegor för det goda samarbetet.
När vi nu skall ta ställning till rådets ståndpunkt vid andra behandlingen kan vi konstatera att rådet faktiskt har fört in väldigt många av parlamentets ändringsförslag. När det gäller konkretiseringen av tider osv. är det dock fortfarande väldigt trögt. Nu måste vi ta chansen att ändra på det genom att rösta för utskottets ändringsförslag och de kompromissändringsförslag som lagts fram av flera partigrupper.
Programmets övergripande syfte är att bryta bl.a. sambandet mellan belastningen av miljön och ekonomisk tillväxt. Hittills har de förbättringar som gjorts ätits upp av den ökade produktionen och konsumtionen. En annan övergripande princip är att ge grunden och prioriteringen för en hållbar utveckling och att tillämpa försiktighets- och substitutionsprincipen. För att det skall vara möjligt att göra detta, skulle jag vilja rekommendera samtliga ledamöter att rösta för ändringsförslag 44 som ju säger att man senast 2003 skall ta reda på vilka EU-stöd som går precis i motsatt riktning, dvs. har en negativ inverkan på miljön, och fastställa vilket årtal som de måste avskaffas.
När det gäller kemikalier och bekämpningsmedel tycker jag att alla ändringsförslag som lagts fram om detta är bra. Kemikalieorganisationernas paraplyorganisation Cefic har kommit med synpunkter om att ändringsförslagen inte överensstämmer med betänkandet om kemikaliestrategin. Jag vill hävda att det är taget helt ur luften. Det är sorgligt att det har gjorts en så ofullständig och ensidig analys. Som föredragande för vitboken kan jag försäkra er om att dessa ändringsförslag är bra och att de stärker sjätte miljöprogrammet.
När det gäller förslaget från ELDR-gruppen hade vi önskat, precis som Hulthén, att programmet hade varit starkare och att vi hade fått igenom mer. Nu har vi emellertid det förslag vi har. Det är så mycket som vi måste göra och som vi måste enas om inom dessa institutioner. Därför skulle jag bestämt vilja avvisa liberalernas förslag och uppmana alla att rösta för miljöutskottets förslag och för de kompromissändringsförslag som har lagts fram.

Sjöstedt
Herr talman! Jag skall först beröra förslaget från ELDR-gruppen om att avvisa den gemensamma ståndpunkten. Det är ett förslag som vi inte kan stödja. Vi tycker att det vore oansvarigt att inte ta ett beslut om det sjätte miljöhandlingsprogrammet.
Jag hade också önskat att förslaget gick mycket längre. Det ursprungliga förslaget var väldigt svagt och också vagt. Faktum är dock att en del av det parlamentet har tillfört har kommit in i det gemensamma förslaget. Vi har därför en möjlighet att i morgon föra in en hel del av de kvantitativa mål och tidsplaner som vi faktiskt vill ha. Den möjligheten skall vi inte försitta.
Vi måste sätta in detta förslag i sitt sammanhang. Under tiden som detta miljöprogram skall gälla kommer Europeiska unionen att utvidgas med ett stort antal nya länder. Det riskerar att ställa till en del problem också i miljöarbetet. Miljöarbetet riskerar att tappa tempo och det kan bli svårare att driva igenom nya miljölagar. Att i ett sådant skede stå utan miljöhandlingsprogram vore inte särskilt klokt. Det är nog bra att ha ett program med tidsplaner och med konkreta mål att hålla sig till när utvidgningen äger rum, för att inte tappa tempo i miljöarbetet.
Min grupp kommer att rösta för såväl utskottets förslag som alla de kompromissändringsförslag som vi har kommit fram till i dessa förhandlingar. Vi tycker inte att det är perfekt, men vi tycker att det är acceptabelt.
Jag vill särskilt nämna ändringsförslag 10 som jag tycker är viktigt. Det handlar om Europeiska investeringsbanken. Det var ganska många som röstade emot det i utskottet. Det tycker jag är obegripligt, eftersom det är ett ändringsförslag som handlar om just kärnan i att integrera miljöhänsynen i andra politikområden, vilket Europeiska investeringsbanken inte har lyckats med. Det som krävs där, nämligen att hänsyn skall tas till miljön, borde vara en självklarhet. Det är därför så viktigt att de får detta tydliga budskap om att det gäller även dem. Detsamma gäller kemikaliepolitiken där vi vill ha strikta skrivningar.

Hyland
Herr talman! Det är inte första gången jag i denna kammare har tillfälle att uttrycka oro över säkerheten vid kärnenergianläggningar, särskilt vid dem där fall av misskötsel har konstaterats, eftersom de sätter miljontals medborgares liv och hälsa på spel. Det är fallet med den brittiska regeringens kärnenergianläggning i Sellafield. Detta är inte bara min åsikt: den långa raden misstag och allvarliga tekniska fel redovisas i offentliga handlingar, som har kommit i dagen, trots försök att hemlighålla dem.
Det är ofattbart att den brittiska regeringen inte bara föresätter sig att försvara fortsatt användning av Sellafield i dess nuvarande farliga skick, utan att den även vill utvidga verksamheten vid anläggningen genom att godkänna fabriken för MOX-upparbetning. På grund av att Sellafield ligger närmare Irland än de flesta delar av det brittiska fastlandet har den irländska regeringen på nytt gjort starka invändningar mot fortsatt drift vid denna farliga anläggning.
Protokoll från tidigare sammanträden i denna kammare visar att jag vid ett tidigare tillfälle har uppmanat kommissionen att utöva sina befogenheter enligt artikel 35 i Euratomfördraget för att kontrollera kärnenergianläggningen i Sellafield. Som svar på frågor från min politiska grupp bekräftade kommissionen nyligen att den senast genomförde en sådan granskning 1993 - för nästan ett årtionde sedan. Med tanke på det antal gånger denna fråga har tagits upp i kammaren av alla politiska grupper, hur i all världen kan kommissionen försvara sin tystnad och overksamhet i en så viktig fråga av allmänt intresse? Jag uppmanar kommissionen att omedelbart inleda en undersökning av all verksamhet vid anläggningen i Cumbria och ber kommissionären lämna en försäkran därom i sitt svar.

Bernié
Herr talman! Genom att samla ihop flera sektorsvisa direktiv såsom det som handlar om klimatförändringar och avfallshantering, vill kommissionen inrätta ett nyskapande program för att förbättra miljön. Resultatet blir fullständigt obegripligt för medborgarna. Rådet hade ändå återgått till en mer rimlig ståndpunkt genom att inte fastställa vare sig en tidsplan eller en tvingande målsättning i siffror. Vad vill då föredraganden? Är det exempelvis rimligt att tillämpa substitutionsprincipen som för närvarande inte är föremål för någon som helst politisk eller rättslig definition?
Frågor som miljöbrott, miljöskatt och lagstiftning om miljöansvar uppstår också. När det gäller kemiska substanser måste man dessutom vara i fas med den resolution som röstades fram i november förra året. Dessa frågor, som är grundläggande för den ekonomiska strukturen, kan inte behandlas slarvigt i betänkandet. Jag är också oroad över betoningen av den biologiska mångfalden, problemet med att inrätta nätverket Natura 2000, både i Frankrike och i andra länder.
Inte heller på denna punkt är det synsätt som valts det rätta, och det finns alternativ. Vi kommer alltså att rösta för ändringsförslaget som innebär att förslaget avvisas. Vi måste fortsätta att vara realistiska och pragmatiska. Låt oss återgå till de första målsättningarna i det sjätte miljöhandlingsprogrammet: se till att det blir en hög skyddsnivå och samtidigt ta hänsyn till subsidiaritetsprincipen och mångfalden i gemenskapens olika regioner. Det är redan en stor utmaning tror jag.

Jackson
Herr talman! Jag hoppas att vi kan enas om det sjätte miljöhandlingsprogrammet, helst utan förlikning. Jag skulle, för utskottets räkning, vilja tacka Müller för det enorma arbete hon har lagt ned på betänkandet. Jag betonar mitt stöd för hennes arbete, eftersom jag i själva verket inte instämmer i många av de slutsatser hon har kommit fram till. Vi har i alla händelser behandlat denna fråga så utförligt att vi sannolikt inte skulle vinna något på att utvidga processen till att omfatta de lockelser som förlikning sent på natten i Bryssel innebär.
De ändringsförslag som lagts fram av utskottet och föredraganden bidrar faktiskt inte med något väsentligt, och när de gör det skulle följden sannolikt bli att utsikterna till att miljöhandlingsprogrammet blir framgångsrikt minskar. Jag fäster er uppmärksamhet på ändringsförslag 11, som redan är otidsenligt.
Jag skulle, i likhet med Bernié, vilja kritisera att föredraganden i betydande utsträckning sätter sin tillit till jargong. Gamla krigshästar rids ut igen och drivs utmattade ytterligare ett varv runt banan. Kemiindustrin ses som den stora boven i dramat, och ersättningsprincipen återkommer välförtjänt genom de ändringsförslag som utskottet har bett kammaren överväga. Åtminstone ändringsförslag 1 - och i viss mån ändringsförslag 30 - förutsätter att ersättningsprincipen finns som ett fullt utvecklat begrepp. Det gör den inte. Den är en blandning av antaganden och misstankar som rörs ihop av den gröna rörelsen som ett universalmedel. I ändringsförslagen talas om detta som en fullt utvecklad linje, men vi bör åtminstone vara konsekventa. I Schörlings betänkande, som vi röstade om för några månader sedan, uppmanas kommissionen att utarbeta en definition av substitutionsprincipen, så vi kan nu inte gärna uppträda som om den verkligen fanns.
Behövs det ett sjätte miljöhandlingsprogram? Jag delar inte den cynism och misströstan som somliga i ELDR-gruppen ger uttryck för. Något slags färdplan eller avprickningslista är användbart och önskvärt. Kommissionen har sannolikt byggt på tidigare misstag genom att fästa så mycket vikt vid idén om ett program. Den stackars kommissionären ville ha ett smalt program och står nu här med ett som är väldigt omfångsrikt!
Jag beklagar också - och hon beklagar kanske - att programmet har varit föremål för fullt medbeslutande, eftersom det med säkerhet har förlängt processen utan att innehållet har förbättrats. Den aspekt av miljöhandlingsprogrammet som i mina ögon är bäst är inriktningen på bättre genomförande. Tidigare har vi velat ha ett handlingsprogram för att sätta tryck på rådet att samtycka till lagstiftning. Nu är problemet att rådet förvisso samtycker till lagstiftning, men sedan gör mycket lite åt saken.
Utan bättre genomförande lurar vi Europas folk att tro att saker och ting blir bättre och bättre, för att anspela på den gamla reklamen för Labourpartiet. På samma sätt som saker och ting hemma i Förenade kungariket inte blir bättre och bättre, fortsätter det att vara lätt att säga orden, men de följs ofta inte av handling. Det är upp till oss att se till att de gör det.

Bowe
Herr talman! Jag har ett tal här, men jag måste erkänna att Jacksons ord har distraherat mig och fått mig att tänka på hur saker och ting blir bättre och bättre sedan man har uppnått en viss ålder. Jackson har uppnått den åldern, men hon tycks uppenbarligen anse att allt var bättre förr än vad det är nu.
I likhet med Jackson vill även jag tacka föredraganden för hennes goda arbete. Detta dokument är värt att rösta på, men det skulle vara värt att rösta på i ännu högre grad om det innehöll ytterligare några av parlamentets ändringsförslag.
När det gäller kemikaliepolitiken, bevarande av den biologiska mångfalden, klimatförändringar, transport samt skydd av luft- och vattenkvaliteten finns det tydliga och bra förslag som vi skulle kunna bygga vidare på i förlikningsprocessen.
I fråga om skattepolitiken finns det vissa seriösa och förnuftiga uppslag i parlamentets ändringsförslag. Införandet av något slags Europaomfattande skatter måste dock för ögonblicket övervägas bättre. Just nu är det som att ta en slägga för att knäcka en lång rad mycket olika nötter, med vad jag skulle gissa skulle vara en mycket begränsad framgång.
Som parlament måste vi nu enas och i morgon ta nästa steg i riktning mot förlikning, under vilken vi måste samarbeta för att uppnå en gemensam syn på det sätt på vilket vi skall skydda miljön i vårt gemensamma europeiska hem och bevara den åt framtida generationer. Jag ser fram emot att ta det steget i morgon och att se kristdemokraterna hjälpa oss göra det.

de Roo
Herr talman! Jag vill tacka fru Myller. Hon har fått igenom ett utmärkt betänkande i utskottet för miljö. Jag måste säga att rådets förslag är svagt, fantasilöst, innehåller inga konkreta mål och är en gröt av ord. Min kritik riktas också mot de fyra gröna ministrar som visserligen lovat framsteg men som inte infriat dem.
Det här förslaget kan inte heller användas som EU-propagandamaterial för ungdomar, som kommissionär Wallström föreslagit. Därför måste det kastas i papperskorgen och en stor majoritet av min partigrupp kommer att stödja det liberala ändringsförslaget om att förkasta den gemensamma ståndpunkten.
Det är ett politiskt val för de två stora partigrupperna, kristdemokrater och socialdemokrater. Om de röstar emot ändringsförslaget och förkastar det så bär de också ansvaret för den här svaga innehållslösa gröten.
Naturligtvis kommer De Gröna att stödja alla ändringsförslag om förbättring av det. En procent mindre växthusgaser per år, certifiering av trä, rätt trä och fel trä, det ändringsförslaget som GUE påpekat, Europeiska investeringsbanken, kemikaliepolitiken och substitutionsprincipen. Jag måste också säga, fru Jackson, att det här inte är någon grön tankeväv, det är en politik som existerar i Danmark och i Sverige och inte ens den nya danska högerregeringen tänker ändra på det.
En rättslig ram för frivilliga överenskommelser mellan näringslivet och Europeiska kommissionen, det är alla bra ändringsförslag, men min förhoppning att dessa ändringsförslag kommer att få de 314 röster som krävs är liten. Det betyder att Europeiska kommissionens tjänstemän till sist kommer att få sin vilja fram, samma tjänstemän som föreslagit att überhaupt inte lägga fram något sjätte miljöhandlingsprogram. Därför är det här ett nederlag för politiken och även för den europeiska miljöpolitiken. Huvudansvaret för detta bär den kristdemokratiska gruppen, sufflerad av vissa tjänstemän i Europeiska kommissionen.
Det är dock inte för sent än. I morgon kommer vi att rösta och jag hoppas att en del av kristdemokraterna ändrar sig och visar sig beredda att rösta för några av de vettiga ändringsförslagen, så att vi kanske kan få ett förlikningsförfarande med ett visst innehåll och som inte bara handlar om en gröt av tomma ord.

Blokland
Herr talman! Redan sedan 1970-talet har vi i Europaparlamentet haft för vana att ge inriktning åt miljöpolitiken med hjälp av miljöhandlingsprogram. Då var det mycket relevant eftersom vi var tvungna att börja ungefär vid noll. Sedan dess har mycket uppnåtts men nu får jag en allt mer otrevlig känsla. Av utvärderingen av det femte miljöhandlingsprogrammet framgår det tydligt att vi hamnat i en återvändsgränd. Bland annat på grund av att många medlemsstater inte genomför miljölagstiftningen så har målen i det femte miljöhandlingsprogrammet inte uppnåtts. Då vi inte lyckas utarbeta ett program som har ett mervärde vad avser det vi redan gör på miljöområdet så undrar jag om vi verkligen måste fortsätta med sådana miljöhandlingsprogram. Maatens ändringsförslag om att förkasta rådets gemensamma ståndpunkt kommer jag därför också att stödja. Det är ingen kritik mot föredraganden, Myller, eller mot kommissionären, Wallström, utan det handlar om rådets roll.
Herr talman! Låt oss nu fortsätta med ett verkligt genomförande av det femte miljöhandlingsprogrammet. Genomförande och följande av den nuvarande miljölagstiftningen är saker som, och särskilt med hänsyn till utvidgningen, kommer att bero på oss.

Santini
Herr talman! En gemensam ståndpunkt som framläggs för andrabehandling kan leda tankarna till en rent funktionell övergångsåtgärd som skall bana väg för tillämpning av besluten. Som också många kolleger har sagt innehåller dock denna debatt fortfarande vissa viktiga punkter som behöver klargöras. Även om rådet har införlivat större delen av de ändringsförslag som Europaparlamentet antog under första behandlingen saknas ju precisa operativa tidsgränser i det sjätte ramprogrammet, liksom en konkretare definition av de strategiska målen. Låt oss inte glömma att detta program skall fungera under en tidsperiod på tio år. Då kan man verkligen inte ha en tidtabell med ungefärliga tidsangivelser och halvdant innehåll.
Särskilt i Europaparlamentets nya ändringsförslag uppmanas till mer beslutsamma och strängare åtgärder mot bekämpningsmedel - detta gäller både de nuvarande medlemsländerna och de som väntar på medlemskap - men också betydande insatser mot växthuseffekten, det allt vanligare bullret som plågar oss överallt och ständigt, de alltför frekventa miljökatastrofer som orsakas av mänskligt slarv, katastrofer för vilka det sedan allt oftare är svårt att utkräva ansvar.
Slutligen syftar också Europaparlamentets ändringsförslag till att konkretisera några av de redan nämnda förslagen som jag bara vill sammanfatta på åtminstone fyra viktiga punkter, fyra prioriterade områden: klimatförändringarna, den biologiska mångfalden, sambandet mellan miljön och människans hälsa och avfallshanteringen. När det gäller så avgörande frågor kan man verkligen inte vara tillräckligt exakt och ansvarstagande, och de kan inte heller skjutas upp, som rådet tycks vilja göra.

Liese
Herr talman, kära kolleger, ärade fru kommissionär! Jag vill tacka föredraganden fru Myller, och även medföredragandena, i synnerhet medföredraganden från vår grupp, för arbetet på detta betänkande. Jag tror att varken kommissionens förslag eller det betänkande som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor lagt fram, är värdelösa. Därför förstår jag inte helt förslaget från Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp eller från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, om att avvisa hela förslaget, hela den gemensamma ståndpunkten. Jag förstår den inte heller av den anledningen att, om jag förstår det rätt, miljöministrarna i Europeiska unionens medlemsstater kommer ju inte bara från kristdemokraterna, utan i första hand från De gröna, men utgörs även av liberala socialdemokrater och ledamöter av vår partifamilj. När rådet lägger fram något måste vi helt visst ofta kritisera och förbättra det, men att säga att allt är dumheter är också litet svårt med tanke på denna politiska konstellation. Trots detta måste vi förbättra rådets förslag, men inte komplett avvisa det.
Jag vädjar särskilt om att vi skall finna en sträng formulering när det gäller de miljöskadliga subventionerna. Rådets formulering anser jag är för svag. Jag tror att när det alltid sägs att miljöskydd kostar pengar, så måste man för det första vara medveten om att naturligtvis även miljöförstöring och dess följder kostar pengar, men att det är ännu värre när man subventionerar miljöförstöring, alltså ger ut pengar. Det är en mycket effektiv besparingsmöjlighet. Därför stöder jag eftertryckligen idén med en minskning av subventionerna.
Nu har utskottet beslutat om datumet 2005. Många - inte bara i vår grupp - har problem med detta. Därför finns det här olika kompromissförslag. Men jag tror att vi i varje fall måste besluta om ett ändringsförslag som är strängare än det som rådet har beslutat. Vi bör inte heller lägga andra ekonomiska instrument till handlingarna, exempelvis en ekologisk skattereform, utan försöka fullfölja den, nämligen på europeisk nivå.

Wallström
. Herr talman, ärade ledamöter! Det är en spännande resa man gör med ett förslag till ett nytt handlingsprogram för miljön. Det har varit väldigt lärorikt. Det är klart att det ibland har varit till viss tröst att ni i alla fall har haft vänliga och snälla saker att säga om både mig och om den skickliga föredraganden.
Möjligen skulle vi ha talat lite mer om förväntningarna på det sjätte miljöhandlingsprogrammet redan vid tidpunkten för utfrågningen av mig. Vi skulle kanske ha rett ut detta på ett tidigare skede. Jag kan nämligen se att denna debatt rymmer många motstridiga och lite motsägelsefulla önskemål.
Vi förstår att det kan behövas ett program som sträcker sig över en längre tid, därför att miljöproblemen ofta uppstår efter ett visst antal år. Vi behöver också längre planeringstid för att vidta rätt åtgärder. Å andra sidan vill vi förstås väldigt gärna upprätta konkreta mål och åtgärder, därför att det är det sätt på vilket vi kan sätta tryck på medlemsländerna. Vi kan dock inte bara hitta på trovärdiga mål för en tioårsperiod. De övergripande målen finns där, och det är förstås väldigt viktigt att vi vet att det är i denna riktning som vi skall röra oss. Samtidigt rör det sig om ett åtgärdsprogram, ett handlingsprogram, och det är det vi har inriktat oss på. Vi skall ange hur vi tänker ta oss till målen, medan de konkreta målen och tidsgränserna skall komma i respektive tematisk strategi och i de olika lagförslag och andra förslag som vi lägger fram under denna tioårsperiod. Tanken bakom programmet var således inte bara att fortsätta med samma sak, inte bara att lägga till en lång lista med lagstiftningsförslag till dem som redan fanns i det femte handlingsprogrammet som dessutom, som Jackson mycket riktigt sade, faktiskt brister många gånger i genomförandet. Detta måste vi ta itu med.
Det är emellertid också viktigt att understryka vad vi faktiskt är överens om. Det gäller den övergripande strukturen och prioriteringarna. Det handlar om att våga säga att dessa fyra frågor är de viktigaste. Det handlar också om de underliggande principerna för miljöpolitiken under denna tioårsperiod och om nödvändigheten av att konsultera på bred basis och ha ett brett deltagande i beslutsfattandet om miljöfrågorna. Vi är överens om vilka frågeställningar som skall lyftas fram. Det gäller klimatförändringen, naturen och den biologiska mångfalden, miljö- och hälsoåtgärder, frågan om hur vi använder våra naturresurser samt avfallsfrågan. Vi är också överens om att gällande lagstiftning skall genomföras praktiskt till fullo, att miljöhänsyn skall integreras i alla övriga politikområden och att lagstiftare, beslutsfattare och allmänheten skall ha tillgång till adekvat information.
Strategin för de kommande tio åren bygger faktiskt på det femte miljöhandlingsprogrammet, som har utvecklats genom en beskrivning av hur miljöpolitiken och utmaningarna har förändrats. Dagens livsmönster, konsumtionsmönster, sättet att producera varor och det sätt på vilket vi privatpersoner lever och verkar påverkar miljöproblemen.
Miljöhandlingsprogrammet är utmanande. Jag är medveten om det och tar ansvar för det. Även om kritiken har varit hård tror jag att det är rätt att våga sig på någonting nytt och att försöka hitta en ny struktur. För mig var det viktigt att utforma ett miljöhandlingsprogram som alla, och inte bara experterna, kan följa och utvärdera när nya förslag väcks och initiativ presenteras, såsom var fallet t.ex. med klimatpaketet nyligen. Därför håller jag självfallet inte med om att rådets gemensamma ståndpunkt skall avvisas. Har vi nu utfört allt detta arbete, skall vi väl ändå försöka fullfölja det och hjälpas åt så gott det går!
Miljöutskottet ger i princip sitt odelade stöd till det allmänna tillvägagångssättet för att utveckla den framtida miljöpolitik som ingår i rådets gemensamma ståndpunkt. Hit hör också kraven på att politiken skall baseras på deltagande och dialog och på bästa möjliga, tillgängliga, vetenskapliga rön. Det innebär att vi skall analysera de problem vi står inför och eventuella lösningar mycket grundligt, samtidigt som vi skall ta del av aktuell forskning, använda oss av indikatorer osv. Därigenom skapar vi politik genom gediget arbete, och det överensstämmer med den strategiska inriktningen i detta program.
Det betyder också, som jag sade, att det är meningslöst att mer eller mindre godtyckligt föra in mål och tidsgränser i programmet. Samtidigt vill jag undvika eventuella missuppfattningar och tydligt klarlägga att jag självfallet stöder användandet av tydliga mål och tidsgränser. Våra förslag kommer också att innehålla sådana och de skall diskuteras i såväl parlamentet som rådet. De få övergripande mål som programmet nu innehåller är allmänt erkända och så skall det också vara.
Jag kan naturligtvis också godkänna de extra mål kommissionen föreslog i sitt meddelande om hållbar utveckling inför toppmötet i Göteborg, dvs. ändringsförslagen 11, 15, 16 och 27. Detta dock under förutsättning att de troget återspeglar vårt meddelande. Jag kan inte godta att man infogar andra mål i programmet såsom gjorts i ändringsförslagen 17, 24, 25, 26, 34 och 42.
Det är vidare glädjande att utskottet stöder idén och förslaget om tematiska strategier och också det föreslagna innehållet. Utskottet har lagt till ett förslag om stadsmiljön. Det finns i ändringsförslagen 32 och 33, vilka är i stort sett godtagbara. Vi har därmed en stabil plattform för framtida arbete och samarbete.
Problemet är att förslaget att strategierna skulle vara klara att genomföra inom tre år kolliderar med kravet på bästa vetenskapliga rön, samråd och deltagande på bred basis. Vi får också komma ihåg att vi har sju temastrategier att röra oss med. Tillsammans med ändringsförslag 12, som innehåller krav på att samtliga tematiska strategier skall genomgå medbeslutandeförfarande, skulle det innebära att kommissionen måste presentera samtliga tematiska strategier senast vid årsskiftet för att det skall finnas tid för medbeslutandeförfarande. Vi kanske kan klara tidsgränsen för någon enstaka tematisk strategi men knappast för alla. Därför vill jag uppmana Europaparlamentet att inte driva denna fråga för hårt. Ge oss en möjlighet att utveckla strategierna och lägga fram ett åtgärdspaket som är optimalt avpassat för de aktuella problemen. Vi kan alltså inte godta ändringsförslagen 12, 13 och 41, men jag kommer att hålla Europaparlamentet informerat om vårt arbete med de tematiska strategierna, och vi skall lämna muntliga rapporter varje år för att uppfylla kravet i ändringsförslag 14.
Jag måste meddela parlamentet att jag motsätter mig de flesta av ändringsförslagen som rör kemikalier. Problemet med dessa är att det inte finns någon överenskommen definition av ersättningsprincipen. Vi bör därför granska den noggrant innan vi gör den rättsligt bindande. Självfallet anser jag att den fyller sin funktion, men innan vi gör den rättsligt bindande måste vi komma fram till en definition som är hållbar. När det gäller förslaget om att Reach-registret skulle omfatta samtliga befintliga ämnen, och att alla produkter till skillnad från ämnen och beredningar skall förses med etikett, kan jag bara säga att det är praktiskt omöjligt. Vi kan dock i princip godkänna ändringsförslag 31 om samordning av arbetet med kemikalier och bekämpningsmedel även om samordningen redan pågår.
När det gäller frågan om frivilliga åtaganden och avtal ser vi dem som en del av en gynnsam blandning av olika politiska instrument som bl.a. omfattar rättsliga och ekonomiska instrument. Enligt OECD finns det mer än 300 avtal i gemenskapens medlemsstater. De skiljer sig kraftigt åt beroende på att de är flexibelt anpassade till olika situationer och mål. Kommissionen planerar att lägga fram ett meddelande som undersöker möjligheterna för detta instrument. Det är för tidigt att fastställa hur avtalen i programmet skall se ut, och därför kan vi inte godta ändringsförslagen 9 och 40.
När det gäller flera andra frågor, exempelvis hållbar utveckling och integration, åtgärder som rör skattenivåer på gemenskapsnivå, miljöbrott osv. finns det ett allmänt stöd från kommissionens sida. Förutom dem jag nämnt tidigare kan kommissionen stödja ändringsförslagen 2, 3, 4, 5, 6, 8, 18, 19, 21, 39 och 45 samt delar av ändringsförslagen 43, 46 och 47. Jag kan dock inte acceptera de övriga ändringsförslag som hade lagts fram.
Herr talman, vi närmar oss en uppgörelse om miljöhandlingsprogrammet för de kommande tio åren. Parlamentsledamot Myllers insatser som föredragande vid denna andra behandling har varit mycket uppskattade. Det krävs ingen upprepning av debatten, eftersom hennes ändringsförslag är noggrant utvalda, vilket bådar gott för nästa steg i förfarandet. Jag hoppas att rådet, på basis av de ändringsförslag som kommissionen stöder, kommer att ha en positiv inställning till parlamentets yttrande, så att vi tillsammans, kommissionen, rådet, parlamentet och övriga intressenter, kan fortsätta arbetet med att bevara och förbättra vår miljö. Tack för en intressant debatt!

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.10 och återupptogs kl. 21.00.)

Integrerad produktpolicy
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0419/2001) av García-Orcoyen Tormo för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens grönbok om integrerad produktpolicy (KOM(2001) 68 - C5-0259/2001 - 2001/2117(COS))

García-Orcoyen Tormo
Herr talman! Jag måste erkänna att jag blev glad över att se er komma in, eftersom jag nästan trodde att jag skulle bli ensam i kammaren. Mitt varma tack även till fru kommissionären, som efter en hård arbetsdag finns med oss i kväll.
Grönboken om integrerad produktpolicy utgör en ram - enligt mitt sätt att se på saken - för att utforma en samling riktlinjer och förslag som underlättar för såväl producenter som konsumenter att fullt ut använda de instrument och möjligheter som marknaden erbjuder för att marknaden i högre grad skall anpassas till målen för hållbar utveckling.
Denna nya metod måste vara bättre än den traditionella metoden - som Europeiska unionen har följt hittills -, och som huvudsakligen grundas på att ge drivkraft åt miljöförbättringar i den produktiva sektorn genom normer för gränsvärden för föroreningar och även genom frivilliga överenskommelser som främjar differentiering av företag och produkter som genomför miljöförbättringar.
När det gäller de frivilliga överenskommelser som genomförts sedan början på 1990-talet, som till exempel förordningen om gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning (EMAS), har inte varit så framgångsrika som väntat och framför allt har resultaten varierat i medlemsstaterna. Endast 3 200 företag i hela Europa har blivit EMAS-certifierade och 350 produkter från 70 företag har tilldelats det europeiska miljömärket.
Enligt min åsikt är den främsta orsaken till denna situation att systemet är stelt och den fortfarande svaga efterfrågan av miljövänliga produkter från konsumenterna. Kommissionen är medveten om det här problemet och har lagt fram denna grönbok om integrerad produktpolicy, med mer eller mindre lyckat resultat och balans. Den sistnämnda frågan har diskuterats mycket i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, men anser personligen att kommissionen har visat mycket starkt intresse för den här frågan.
I grönboken läggs olika mekanismer för att stimulera denna nödvändiga miljöförbättring av produkter och konsumtion fram. Förslaget innehåller en rad förslag som släpper fältet fritt för olika slags politik och olika marknadsinstrument som går längre än dem som endast har med miljön att göra och som enligt min åsikt kommer att göra det möjligt att mer detaljerat gå in på dessa frågor utveckla detta vidare i en kommande vitbok.
Förslaget är viktigt för att underlätta att miljöförbättringar genom att ge drivkraft åt Europeiska unionens marknad, vilket kommer att möjliggöra rättvisare prissättning ur miljösynpunkt, främja efterfrågan på ett mer korrekt sätt och generalisera användningen av instrument för miljövänlig produktion. Dessutom anser jag att detta förslag kommer att förstärka miljöpolitiken på andra områden, som till exempel de ekonomiska och sociala områdena och i och med detta kommer vi att bättre kunna uppfylla mandaten från Cardiff och Göteborg.
Parlamentet har genom sina ändringsförslag ytterligare preciserat kommissionens förslag och gjort det tydligare när det gäller riktlinjerna för en integrerad produktpolicy och även aktörernas roll (företag, förvaltning och konsumenter). Principen om delat miljöansvar får en tydligare roll, utan att detta minskar producenternas ansvar, och man beaktar och betonar även förvaltningarnas och konsumenternas ansvar.
De offentliga förvaltningarna kan till exempel i mycket hög grad stimulera en miljövänligare marknad genom att inbegripa miljöfrågorna i de offentliga upphandlingsförfarandena. I förslaget förs även andra användbara styrmedel för att genomföra integrerad produktpolicy fram: ekonomiska styrmedel som till exempel stimulansåtgärder i beskattningssystemen och så vidare.
I parlamentets text betonas även vikten av bättre och bredare miljömärkning, behovet av att förbättra de europeiska normaliseringsprocesserna, behovet av att fastställa enkla indikatorer för produkters livscykel som skall tillämpas på liknande sätt i alla medlemsstater, utan att förglömma att vi måste se till att den fria marknadskonkurrensen och de europeiska företagen inte påverkas negativt. Slutligen betonas vikten av enkel, lättförståelig och sanningsenlig information.
Jag tror att jag har tagit upp de flesta ändringsförslag som har lagts fram inför plenum. Jag har godtagit dem och har endast förkastat de ändringsförslag som inte passar in i ramen för grönboken. Enligt min åsikt är detta ett bra förslag som förtjänar hela parlamentets stöd.

Lucas
Herr talman! Även om det utan tvekan finns lovvärda inslag i grönboken, får vi på det hela taget intrycket av ett missat politiskt tillfälle. Kommissionen har stora institutionella befogenheter som den skulle kunna använda för att aktivt driva på utvecklingen i riktning mot en integrerad produktpolicy. Alltför ofta får vi intrycket av en kommission som är åskådare snarare än kraftfull aktör.
Det behövs också ett mer samlat tänkesätt och tydligare samband mellan projektet för en integrerad produktpolicy, det sjätte miljöhandlingsprogrammet och strategin för en hållbar utveckling. Vi skulle vilja se att dessa samband blev mycket klarare.
För att sammanfatta några av de andra frågor som tas upp av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi anser vi att man i strategin tenderar i alltför stor utsträckning förlita sig på frivilliga överenskommelser. Dessa har utan tvekan en funktion att fylla, men de kan inte ersätta lagstiftning; de bör ses som ett komplement till lagstiftning. Som ett minimum behövs mycket tydliga riktmärken, mål och tidsplaner för frivilliga överenskommelser, så att vi kan garantera att de fungerar.
Grönboken är dessutom nästan uteslutande inriktad på produkter, snarare än tjänster, och man missar därför ytterligare en lång rad möjliga tillfällen att införa miljöaspekter på ett växande område i våra ekonomier.
En av de största bristerna i grönboken är kanske den dåliga medvetenheten om världshandelns allmänna spelregler. Det är tyvärr tveksamt om vissa av förslagen skulle kunna genomföras av juridiska skäl. Genomslagskraften för en integrerad produktstrategi kommer att inskränkas avsevärt om inte kommissionen uttryckligen tar hänsyn till den anpassning till framför allt Världshandelsorganisations regelverk som skulle vara nödvändig för att bestämmelserna i grönboken skall kunna tillämpas.
På liknande sätt är det när det gäller offentlig upphandling av avgörande betydelse att miljöaspekter införs i den offentliga upphandlingen, men det finns för närvarande hinder för detta, vilket borde ha erkänts tydligare i grönboken, och strategier för att ta itu med problemet borde ha föreslagits.
Det är mycket talande att Regionkommittén i sitt yttrande särskilt nämner lokala och regionala myndigheters begränsade handlingsfrihet när det gäller miljövänlig upphandling och noterar att rättsliga åtgärder redan har vidtagits mot ett antal kommuner och städer som har försökt tillämpa en miljövänlig upphandlingspolitik. Det är på områden som dessa förändringar måste ske. Vi ser fram emot en ambitiös ny vitbok i en nära framtid.

Santini
Herr talman! I detta betänkande försöker man hitta vägar att förena den nödvändiga ökningen av produktionen av konsumtionsvaror och tjänster med behovet av att skydda miljön. Jag uppskattar kommissionens förslag och att föredraganden är så konkret och har behandlat frågan med stränghet och objektivitet.
Varje produkt har sin livscykel som startar när den ställs till konsumentens förfogande, konsumenten som när han använder produkten omedelbart jämför den med dess miljömässiga hållbarhet, en litet svår term som dock alla förstår i dag. Det är ett ömtåligt förhållande som inte slutar i och med användningen och att varans livscykel, så att säga, tar slut. Ofta inträder tvärtom de allvarligaste problemen när produkten inte längre fyller sin funktion och skall avyttras, pensioneras - kort sagt elimineras från den värld i vilken den har fyllt sin funktion.
Det är nu de mest besvärliga konsekvenserna ur miljösynpunkt uppstår, eftersom inte alla produkter kan elimineras med samma teknik eller har samma farlighetsgrad eller är lika nedbrytningsbara. Och i det läget lägger kommissionen fram ett initiativ som, som vi säger, sopar frågan under mattan: för att en vara lätt skall kunna elimineras när dess livscykel är slut måste man ha planerat detta redan när den var på projekteringsstadiet och det är detta som är det mest förtjänstfulla med detta betänkande. Härav förslaget att skapa incitament för att genomföra preliminära studier av bättre information från tillverkarna om använd teknik och val av råmaterial för detta ändamål.
I förslaget glömmer man inte bort en aspekt som skulle kunna bli till ett hinder när man närmar sig industrin: kostnaderna. I texten sägs det på ett ganska konkret sätt att man förutom att ge incitament till stöd till tillverkare som får högre kostnader för att tillhandahålla dessa biologiskt nedbrytbara produkter även måste ha en prispolitik som innebär att de kan differentiera sina priser på marknaden och än en gång, varför inte, också differentiera skattebördan.
Kort sagt, litet hänsyn till dem som åtar sig att hjälpa miljön, att hjälpa oss.

Müller, Rosemarie
Herr talman, fru kommissionär! Vi tillverkar produkter, och vad gör vi med en produkt i slutet av dess livscykel? Att besvara denna fråga med ekologiska aspekter är vad grönboken handlar om. Hittills har vi enligt min åsikt gett otillfredsställande svar på denna fråga. Följderna är välkända: avsevärda belastningar på miljön vid produktion och användning av produkterna, som också är förknippade med påfrestningar på hälsan för arbetstagare och konsumenter.
Vi bör inte längre fortsätta med denna politik, utan göra allvar av en integrerad politik. Vi kan därmed göra besparingar och behöver inte undanröja några ekologiska skador. Även av dessa anledningar behöver vi en strategi för att utveckla produkter och tjänster som är mer miljövänliga. Föreliggande betänkande, kompletterat med de förslag som antagits i utskottet, ger en bra ram för en ekologiskt inriktad produktpolitik. Men kommissionens förslag var inte till stor hjälp för diskussionen i utskottet. De uttalanden som gjorts i detta dokument var vagt formulerade, man kunde inte finna några strukturer för hur man skulle fortsätta, och inte heller någon samordnad diskussionsprocess. Jag anser inte att man kan vinna någon företagare eller någon konsument för en miljövänlig produkt genom ett sammelsurium av förslag.
Kommissionen måste i sitt fortsatta arbete sörja för mer klarhet i sina uttalanden. För min grupp är det viktigt att de totala miljökostnaderna tas med i produktpriset. Men det bör även garanteras skattemässiga fördelar så att mindre gynnade konsumenter kan förvärva miljövänliga produkter.
Den europeiska produktnormeringen måste inkluderas i högre utsträckning, men även tjänster bör utföras med tanke på miljöaspekter. En ytterligare möjlighet för att skapa en marknad för miljövänliga produkter är till exempel att använda ekonomiska styrmedel. Vi bör granska användningen och effekten av dem och, vilket är mycket viktigt, vi bör se till att EU:s miljölagstiftning inte försvagas.
Föredraganden har gjort ett bra arbete, med tanke på det otillfredsställande förslaget från kommissionen. Men det fortsatta arbetet får inte inskränka sig till diskussionsinlägg. Vi har ett stort behov av konkreta förslag för att främja miljövänliga produkter. Producenterna och konsumenterna måste göras medvetna om miljökvalitet. Föreliggande betänkande är en början, men det konkreta arbetet måste också göras.

Paulsen
Herr talman! Jag skall inte vara särskilt kritisk utan försöka se framåt mot en kommande vitbok snarare än att diskutera det något underliga förslaget till grönbok.
Inom sektorn för säkra livsmedel, som jag jobbar mest med, har man nu äntligen efter en mängd skandaler och katastrofer nästan kommit fram till en " jord-till-bord-princip" som är mycket effektiv när man försöker lagstifta och försöker se sammanhangen. Jag skulle vilja att vitboken utgick från ungefär samma princip så att man kan följa en linje för varje produkt och se den i sitt sammanhang: råvaror, ändliga eller förnybara, energiåtgång, vilken energi som andvänds, kemikalier, produktens flödesschema, logistiken m.m. Det är framförallt viktigt för de mycket stora volymerna av produkter, vilka faktiskt utgörs av mat, vatten och hushållskemikalier. De står för mer än hälften av våra landsvägstransporter och tär oerhört mycket på resurserna, trots att vi kanske inte ens tänker på att de är produkter. Jag efterlyser därför en strategi där allt är spårbart, där vi kan följa produkten bakåt, och principer som är giltiga vare sig det handlar om en bil eller ett paket korv till lunch.

Wallström
Herr talman! Jag skulle vilja tacka parlamentet för dess resolution om kommissionens grönbok och bara påminna er om att det rör sig om en grönbok, början på debatten om en integrerad produktpolicy. Jag skulle särskilt vilja tacka fru García-Orcoyen Tormo för hennes stora engagemang som föredragande i denna stimulerande och svåra fråga. Jag skulle även vilja tacka er för era inlägg. Jag instämmer i mycket av det som sagts under denna korta debatt.
I det är att den integrerade produktpolicyn syftar till att minska den miljöpåverkan produkter har under hela sin livscykel, är den grundläggande för våra försök att angripa våra miljöproblem. Av den anledningen är den integrerade produktpolicyn en nyckelåtgärd inom det sjätte miljöhandlingsprogrammet, och dess betydelse betonas även i strategin för en hållbar utveckling. Den svårighet vi står inför är att det i dag finns så många produkter på marknaden, produkter som ofta har långa försörjningskedjor som inbegriper många olika aktörer. Det är på grund av detta omöjligt att utveckla ett instrument av typen " en storlek passar alla" . Vi behöver i stället en mängd olika instrument, och exakt vilka beror på vad som är effektivast i varje skede av försörjningskedjan. De kan vara både frivilliga och obligatoriska. Jag håller med om att frivilliga åtgärder bör vara kompletterande, och vi bör se till att de inte är de enda instrument som används.
När vi tänker på en integrerad produktpolicy på europeisk nivå bör vi även erkänna de erfarenheter som gjorts i flera medlemsstater - Danmark, Tyskland, Sverige och Italien, för att nämna några få - under de senaste åren. Begreppet är således allmänt godtaget, och det väcker intresse. Vid ett informellt möte 1999 bad rådet (miljö) kommissionen att lägga fram en grönbok i frågan. Jag har därför utarbetat denna handling som utgångspunkt för debatten om vilken form den europeiska integrerade produktpolicyn bör få. Reaktionerna på grönboken från de 130 berörda parter som inkom med kommentarer var i allmänhet positiva, men samma åsikt som har återspeglats här framfördes, nämligen att begreppet ibland uppfattas som alltför luddigt och ganska svårbegripligt. Men det låter bra, som de säger, och på det hela taget var även yttrandena från rådet, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén välvilliga.
I grönboken föreslås en strategi och verktyg för att förverkliga en europeisk integrerad produktpolicy. Det finns redan många sådana verktyg - lagstiftningen för offentlig upphandling, europeiska miljömärken och EMAS, för att nämna några få. På andra områden måste vi vara nyskapande och tänka ut nya instrument. Under arbetet med grönboken strävade vi efter att införliva de berörda parternas åsikter.
Kommissionen gjorde detta inte bara för att den ville få fram bästa möjliga policy, utan även på grund av att det krävs aktivt deltagande av alla berörda parter för att den integrerade produktpolicyn skall bli en framgång. Er resolution fullbordar processen för samråd med berörda parter och kommer att göra det möjligt för oss att utarbeta vitboken. Att döma av er resolution och av kommentarerna från berörda parter står det klart att vitboken måste utgå från konkreta miljöproblem. Det är vad vi har lärt av denna diskussion. Frågor som klimatförändringar, farliga kemikalier och biologisk mångfald berör oss alla. Om vi väljer miljöproblem snarare än styrmedel som utgångspunkt, kan vi bättre förmedla idén att den integrerade produktpolicyn är mer än bara en samling verktyg, något som vi kanske inte gjorde tillräckligt i grönboken. Vi måste koppla ihop policyn med konkreta miljöproblem för att beskriva hur dessa styrmedel skall användas. Detta är också vad Paulsen talade om.
Dessa verktyg kommer ändå att vara viktiga. Vi måste fortsätta att utveckla dem, eftersom vi inte kan ägna oss åt miljontals enskilda produkter. Även jag drar dock den slutsatsen att vi måste inrikta våra åtgärder på bestämda produkter och områden. Ni förslår med rätta detta i punkterna 24 och 25 i er resolution.
Vi måste också redovisa strategin för att genomföra den integrerade produktpolicyn och dess fördelar, och kommissionen måste noga överväga såväl åtgärderna inom den integrerade produktpolicyns tillämpningsområde som policyns samband med annan politik. Jag har för avsikt att be kommissionen anta denna handling under det andra kvartalet i år.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Wallström.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Europa och rymden
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande av Alyssandrakis (A5-0451/2001) för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om Europa och rymden: Ett nytt kapitel inleds (KOM(2000) 597 - C5-0146/2001 - 2001/2072(COS))

Alyssandrakis
, föredragande. (EL) Herr talman, fru kommissionär, värderade kolleger! Det förslag från Europeiska kommissionen som vi diskuterar gäller utvecklingen av en rymdpolitik, inte på de enskilda medlemsstaternas nivå utan på Europeiska unionens nivå. Förslaget har utarbetats i samarbete med Europeiska rymdorganisationen och uppställer tre verksamhetsmål: att stärka grunden för rymdverksamheten, att förbättra den vetenskapliga kunskapsbasen, att skörda marknads- och samhällsvinsterna.
Betänkandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi stöder dessa verksamhetsmål och erkänner de stora fördelarna med utvecklingen av den rymdbaserade verksamheten. Att utveckla systemen för uppskjutning är förvisso en nödvändig förutsättning för all annan rymdbaserad verksamhet. Inom detta område kan vi bygga vidare på de europeiska ländernas tradition och tekniska kunnande, som har utvecklats under några decennier, i synnerhet genom uppskjutningssystemet Arian.
Det andra målet är alltigenom självklart, eftersom rymden är en idealisk plats för att bedriva sådan forskning som inte kan bedrivas på jorden. Till exempel astronomisk forskning kring den strålning som inte kan tränga igenom jordens atmosfär, forskning i tyngdlöst tillstånd, osv.
Det tredje målet är särskilt omfattande och inbegriper allt sådant som vi kallar rymdtillämpningar. Dessa omfattar såväl satellitkommunikationer som fartygsnavigation och global övervakning och har blivit ett ofrånkomligt inslag i vårt dagliga liv. Här skulle jag vilja framhålla, att en nödvändig förutsättning, för att mänskligheten skall kunna dra nytta av den rymdbaserade verksamheten, är att rymden inte blir ett område för militär konkurrens. Det är enligt min mening speciellt viktigt att kommissionens meddelande i det allra första stycket betonar att den rymdbaserade verksamheten uteslutande får tjäna fredliga syften.
Jag kände stark oro, herr talman, då jag konstaterade att det har framlagts ett ändringsförslag, som föreslår att man skall lägga till satsen " vilka syften kan komma att innefatta militära tillämpningar inom ramen för fredlig verksamhet" . Om detta ändringsförslag antas, öppnar det dörren för all möjlig slags militär verksamhet i rymden, så länge den ryms under täckmanteln " fredlig verksamhet" , och vi har sett ganska många sådana företeelser under de senaste åren. Kort sagt, det är fråga om en trojansk häst, som kommer att förändra innebörden i betänkandet och släppa alla Eolus vindar lösa.
Jag vädjar till alla kolleger att behålla kommissionens text. Jag föreslår vidare att man antar ändringsförslag 2, 3 och 4, som härrör från Souladakis yttrande. Jag vill betona, herr talman, att ett ställningstagande mot militariseringen av rymden har en enorm betydelse, i synnerhet sedan Förenta staternas regering nyligen beslutat att gå ifrån ABM-avtalet, samtidigt som den vidhåller att den skall utveckla den så kallade antirobotskölden. Jag har framlagt ändringsförslag 5 för att visa på konsekvenserna av denna åtgärd. Jag vill också gärna påpeka att vissa delar av det föreslagna GMES-programmet enligt min personliga uppfattning innefattar militär verksamhet.
Genomförandet av rymdpolitiken är också föremål för vår debatt. På vår kontinent finns sedan flera år ett organ på mellanstatlig nivå, Europeiska rymdorganisationen, som har spelat en avgörande roll för utvecklingen av de europeiska ländernas rymdbaserade verksamhet. Det är således helt naturligt med ett nära samarbete mellan Europeiska unionen och Europeiska rymdorganisationen, ett samarbete som redan har burit frukt. Kommissionen betonar i sitt meddelande Europeiska rymdorganisationens roll och föreslår att den på sikt skall inlemmas i Europeiska unionen, samtidigt som den behåller sin självständighet. Låt mig framhålla att jag personligen inte delar denna uppfattning. Jag är rädd att Europeiska rymdorganisationen, om detta sker, kommer att förlora sin självständighet, som hjälpt den att utvecklas till en viktig global aktör. Internationellt samarbete är ett oavvisligt krav inom rymdsektorn, och kommissionens meddelande yttrar sig med all rätt välvilligt om detta samarbete och framhåller att det måste utvecklas inte bara med Ryska federationen, Förenta staterna, Kina och Japan, utan också måste omfatta de mindre utvecklade länderna, som Europeiska unionen skulle kunna erbjuda tillgång till rymden.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag ta upp frågan om finansieringen. Det är allom bekant att tillgång till rymden är någonting som bär frukt men också att det är någonting mycket dyrt. Det sjätte ramprogrammet för forskningsfinansiering lyfter fram rymden och rymdtrafiken som en av de prioriterade sektorerna. Detta tyder förvisso på goda avsikter, men det är inte tillräckligt. Mera omfattande skyldigheter skulle vara både önskvärda och nödvändiga.
Herr talman, fru kommissionär, värderade kolleger! Dagens debatt är viktig för Europeiska unionens framtida rymdpolitik. Jag hoppas att resultatet av vår omröstning kommer att vara till gagn för våra folk och för hela mänskligheten.

Souladakis
Herr talman, herr kommissionär! Utskottet för utrikesfrågor, som har granskat detta förslag från kommissionen, instämmer i princip i förslagets allmänna inriktning. Utskottet vill emellertid påpeka att GUSP mera behandlas som en fråga om ekonomi och utveckling och mindre som en fråga om försvar och säkerhet, med allt vad det innebär för Europa. Detta beror antagligen på att GUSP ännu befinner sig i ett utvecklingsskede. Mot den bakgrunden tror jag att detta förslag i nästa skede kommer att få en inriktning på utveckling av de utrikes- och försvarspolitiska systemen.
När det så gäller innehållet, vill jag göra vissa påpekanden: för det första, den mångfald av olika politiska uppfattningar som finns i de europeiska länderna måste på något sätt ersättas av en enhetlig linje. För det andra, i fråga om den militära användningen av rymden ligger det i sakens natur att den militära användningen av rymden är oundviklig, men den får bara ske för fredliga syften. Sådana är t.ex. insatserna för att tjäna EU:s Petersberguppgifter (förebyggande av konflikter/konflikthantering). Under inga omständigheter kan dock utskottet stödja den militära användning som brukar betecknas som " stjärnornas krig" . Dvs. att man installerar antirobotförsvar i rymden och inte heller att man för krig för att förstöra satelliter.
Under dessa omständigheter anser alltså utskottet att vi måste fortsätta med den politik vi har kommit överens om, och kriterierna måste vara fredlig tillämpning av alla dessa metoder, samordning av politiken, samordning av alla åtgärder i en enhetlig europeisk politik, för när allt kommer omkring får de europeiska länderna inte låta sin kommunikationssäkerhet och sin egen säkerhet vara beroende av Förenta staternas eller Rysslands satellitsystem. Mot den bakgrunden kan man säga att detta initiativ inte bara är av intresse för utvecklingen, det är också av politiskt intresse och anses sålunda vara av vital betydelse för Europas gemensamma utrikespolitik för försvar och säkerhet.

Radwan
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Först vill jag tacka kollegan Alyssandrakis för det goda samarbetet. Alltsedan Lissabon har vi i EU haft det ambitiösa målet att bli nummer ett i världen, och hit hör naturligtvis även tekniken och vetenskapen, men nu tänker jag inte i första hand på den elektroniska omröstningsanläggningen som vi provade här i går, utan på mer avancerad teknik, exempelvis telekommunikation, jordobservation och miljöskydd. EU måste - och det bevisades i det förflutna - samla sina krafter på dessa områden. Airbus och Ariane, med säte i Toulouse, är demonstrationsprojekt, som bevisar att EU, när det samlar sina krafter, är konkurrenskraftigt i hela världen. Industrin koncentrerar sig allt mer, och här gäller det att även skapa europeiska strukturer mellan Europeiska unionen, ESA (Europeiska rymdorganisationen) och medlemsstaterna, som möjliggör ett enhetligt och effektivare samarbete.
Men man bör också tänka sig ett internationellt samarbete utanför Europa. Här tänker jag inte bara på USA, jag tänker också på Ryssland och Kina. En europeisk forskningspolitik bör naturligtvis vara utformad så att den också är attraktiv för återväxten på detta område. Jag själv kommer från industrin inom flyg- och rymdsektorn och har fått höra att allt färre unga människor under de senaste åren har studerat dessa ämnen. Vi bör själva ta tag i det och inte satsa på invandring som på andra områden.
Men vi behöver här också klara mål. Därför uppmanar vi medlemsstaterna så enträget att avge en klar röst för Galileo. Även industrin bör här spela en ledande roll. Det är viktigt i framtiden att inte bara statliga enheter tar på sig ansvaret, utan att också industrin bidrar till att utveckla tjänster, som medborgarna kan utnyttja och som också kan marknadsföras.
Avslutningsvis vill jag gå in på en viktig punkt som tagits upp, nämligen den s.k. militariseringen av rymden. Jag tror inte att EU bör utveckla ett SDI, ett stjärnornas krig. Men jag anser nog att det är mycket diskutabelt om ett militärt nyttjande kan jämföras med det. Vi talar ju inte heller om en militarisering av telekommunikationerna, bara därför att Bundeswehr använder telefonen. Vi vill ha en europeisk utrikes- och säkerhetspolitik, vi vill ha en snabbinsatsstyrka, vi skickar soldater till andra länder, och dessa trupper måste få den information de behöver. Därför bör vi på europeisk nivå noga överväga hur vi skall bli oberoende, och i framtiden kunna utnyttja vår egen infrastruktur, så att vi kan ta ansvaret för våra egna soldater och ansvaret på detta område. Därför ber jag er att rösta för det ändringsförslag som Giles Chichester och jag har lämnat in. Vi kan här verkligen inte tala om SDI, utan det handlar om att meningsfullt utnyttja infrastrukturen för europeiska intressen.

Ford
Herr talman! Jag instämmer med mina kolleger och gratulerar Alyssandrakis till hans betänkande om kommissionens meddelande till rådet och parlamentet om Europa och rymden: Ett nytt kapitel inleds. Detta är inte det första betänkande av Alyssandrakis som handlar om rymden, och jag misstänker att det inte heller är det sista.
Socialistgruppen kommer att stödja betänkandet. Vi anser att rymden har viktiga civila och industriella användningsområden. Europa har inte råd att stå vid sidan av. Europa har inte råd att låta USA och andra rymdnationer - Ryssland, Kina och Japan - lämna oss bakom sig. Vi behöver vidareutveckla de tekniska förutsättningarna för rymdverksamhet, särskilt bärraketer, för att så småningom uppnå europeiskt oberoende.
På vägen mot europeiskt oberoende kan vi bli tvungna att samarbeta med dem som försöker komma ikapp USA:s enorma försprång. Vi välkomnar därför att man slår fast i betänkandet att rymdforskning är ett av de prioriterade tematiska områdena i det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling. Om inte Europa når en otvetydig överenskommelse med Förenta staterna som garanterar ständig tillgång till GPS-systemet, måste vi samarbeta med andra inom och utom Europeiska unionen - inom industri och regeringar - för att utveckla ett eget, oberoende system.
Vi kan stödja ändringsförslaget från Chichester om användning av militära tillämpningar för fredsbevarande syften. Samtidigt stöder vi föredragandens eget ändringsförslag, ändringsförslag 5, som beklagar USA:s trotsande av ABM-avtalet och utvecklandet av ett nationellt missilförsvar, då vi tror att ett sådant kommer att utlösa en ny kapprustning i Östasien.
För att göra vår ståndpunkt absolut klar är vi också beredda, om ändringsförslag 1 går igenom, att stödja föredragandens ändringsförslag 2, eftersom vi anser att rymden bör användas till att skapa fred snarare än konflikt.
Vi tycker inte att dessa ändringsförslag är motstridiga, utan snarare att de fastställer en gräns bortom vilken vi inte vill gå.
Jag hoppas att vi i omröstningen i morgon uppnår de syften jag i kväll har redogjort för.

Lucas
Jag skulle vilja instämma i gratulationerna till föredraganden och inrikta mig på en enda huvudfråga under den korta tid som står till mitt förfogande, nämligen risken för en militarisering av rymden.
Många europeiska medborgare är djupt kritiska mot det nationella missilförsvarssystem USA tänker sig, vilket de med rätta betraktar som ett offensivt system som med säkerhet kommer att sätta i gång en ny och kostsam internationell kapprustning. Hur mycket oroligare skulle de bli om de fick klart för sig vilka avsikter några av deras egna politiker och lagstiftare har? Jag menar inte personer här inne, men det finns andra som har ambitioner att starta ett alldeles eget, inhemskt EU-program för att militarisera rymden. Det är vad vissa personer skulle vilja göra med det europeiska rymdprogrammet. Vi måste sända ett mycket tydligt budskap med detta betänkande och göra fullständigt klart att rymden endast får användas för fredliga syften och i enlighet med internationell rätt. Jag välkomnar därför särskilt att Alyssandrakis betonar detta i sitt betänkande och uppskattar de ändringsförslag han har lagt fram för att stärka dessa aspekter ytterligare.
Jag beklagar följaktligen mycket djupt ändringsförslagen av PPE-DE-gruppen, i vilka man åter för fram idén om att använda rymden för militära tillämpningar. Fastän jag godtar att detta är tänkt att ske inom ramen för vad som kallas fredsbevarande verksamhet, är jag ändå orolig för att det innebär ett första steg ut på hal is. Det gläder mig mycket att Radwan inte vill se ett stjärnornas krig i EU:s regi, men jag är mycket orolig för att hans avsikter skulle kunna misstolkas, att andra personer skulle kunna se fredsbevarande i ett annat sammanhang än det som han ser det i.
Vi måste också komma ihåg vad som sägs i den rapport som offentliggjordes av Europeiska rymdorganisationen (ESA) i december 2000, i vilken de så kallade tre vise männen såg in i ESA:s framtid och kom fram till följande, och jag citerar: " Utvecklandet av ett europeiskt försvarssystem, omfattande en rymdkomponent, kommer att ta en betydande del av de europeiska offentliga investeringarna i anspråk." Man fortsätter: " Vi anser att det är logiskt att använda möjligheterna inom ramen för ESA även till att utveckla mer säkerhetsinriktade aspekter av den europeiska rymdpolitiken." Allt detta sammantaget medför att det finns en högst påtaglig risk för att den europeiska rymdpolitiken kommer att omfatta en mycket uttrycklig militär komponent, och det är därför trängande och angeläget att sända ett budskap med detta betänkande om att vi vill behålla rymden för fredliga ändamål.

Chichester
Herr talman! Även jag vill gratulera Alyssandrakis till hans betänkande och till hans arbete på detta speciella område inom ramen för vårt utskotts verksamhet.
Min första iakttagelse är att användningen av rymden för forskning och kommersiella tillämpningar ofta förbises runtom i världen på grund av att den inte är lika dramatiskt spännande som projekt som Apollo-månlandningarna; den är likväl ytterst viktig, vilket betonas i betänkandet. Jag välkomnar de mål som anges i meddelandet om en europeisk politik.
Jag medger att jag är särskilt förtjust i punkt 10, i vilken industrin uppmanas att göra mer när det gäller kommersiell exploatering av rymden. Det är en viktig väg framåt. Vi vill att industrin skall delta i högsta grad i exploateringen av rymden.
Jag tycker att detta betänkande är något av en aptitretare - eller hors d'oeuvre - inför Galileo-betänkandet, som vi kommer att behandla nästa månad under vår sammanträdesperiod i Strasbourg. Det gäller särskilt punkt 12, i vilken man konstaterar att Galileo är en del av den europeiska strategin samt framhåller projektets betydelse för transportsektorn. Vi bör notera det noga.
Vi måste erkänna svårigheterna med att få fram finansiering till rymdexploatering, rymdforskning och rymdutnyttjande. Jag välkomnar också särskilt hänvisningen i betänkandet till behovet av internationellt samarbete som omfattar andra makter och partner. Jag kommer tillbaka till frågan om att använda militära tillämpningar för fredsbevarande verksamhet. För att vara realistisk, vi behöver finansiering från försvarsbudgetar för rymdprojekt på ett antal områden. Vi bör inte vara rädda för att utnyttja den finansieringskällan för tillämpningar som är avsedda för fredsbevarande syfte. Det är mycket viktigt att betona. Jag beklagar att Alyssandrakis har blivit skrämd av min hänvisning till militära tillämpningar. Han borde fästa större uppmärksamhet vid frasen " fredsbevarande verksamhet" .

Langenhagen
Herr talman, fru kommissionär! Och likväl rör hon sig. Dessa ord av Galileo Galilei kan överföras också på dagens situation inom den europeiska rymdpolitiken. När det gäller den ändlösa dragkampen för att inrätta det europeiska satellitnavigationssystemet Galileo, så hade jag nog mina tvivel. Jag är desto gladare över att det finns några positiva ansatser för att ge ny fart åt den europeiska rymdsektorn. Det finns ett trängande behov av det, annars förlorar man i Europa kontakten med detta viktiga och framtidsorienterade segment inom högteknologin. Det gör detsamma om vi arbetar med kommunikations-, navigations- eller observationssystem, satelliterna spelar här en avgörande roll.
Vi bör inte begå det felet att vi faller tillbaka på de befintliga systemen hos andra nationer, inte heller vänskapligt sinnade sådana. Nej, vi måste i stället själva bevisa vår förmåga på detta område, ty bara på så vis får vi en tillförlitlig operativ frihet och den europeiska industrin får en möjlighet till en sund framtid.
Jag talar av egen erfarenhet då jag flera gånger varit parlamentets föredragande när det gäller det europeiska satellitnavigationssystemet. Vi har i Europa en så värdefull potential på detta område, som vi helt enkelt inte får låta ligga i träda. Devisen måste heta: Grip tag i det! En politisk signal är oeftergivlig.
Den första etappen på denna väg är att utarbeta en samstämmig rymdpolitisk strategi. Här har kommissionen gjort ett mycket bra arbete. Jag stöder eftertryckligen de föreslagna åtgärderna. Europa måste i framtiden tillmäta sin rymdsektor större betydelse.
Låt mig sammanfatta min prioritering för den europeiska rymdsektorn med ett par begrepp som kanske verkar paradoxala: Oberoende och samarbete. Oberoende betyder egen styrka, autonoma strukturer, framtidsorienterade arbetsplatser. Samarbete däremot står för förenlighet och utbyte för att stärka EU:s förbindelser. Rymdsektorn bör ges ny fart.

Savary
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera vår kollega Alyssandrakis till detta utmärkta doktrinbetänkande där vi uppmuntras att införa en gemenskapspolitik på rymdområdet. Men när jag ser hur Galileo fungerar anser jag att vi fortfarande är inne på helt fel väg, och att vi vet vad vi har men inte vad vi får. Med andra ord är det i dag bevisat att det mellanstatliga systemet fungerar bättre än gemenskapssystemet. För överallt i världen är det så att utvecklingen av rymden bara kan ske om ett antal villkor är uppfyllda. För det första får man inte vara rädd för offentliga impulser som finansieras av offentliga anslag. Allt görs inte på marknaden, varken de amerikanska eller de ryska eller de franska raketerna. För det andra finansierar militären en stor del av den civila verksamheten, det skall vi inte dölja. Om man säger nej till dualism får man stora svårigheter att agera i rymdeuropa, eftersom, det har ni sett när det gäller Galileo, pacifismen i vår kammare faktiskt är en present till den amerikanska militarismen. Jag tror man måste ha också detta mycket klart för sig. Amerikanarna har sagt: Vi vill inte ha något Galileo för det stör vår strategiska och militära enhetlighet när det gäller GPS. Avslutningsvis måste man också ha en verklig industripolitik. Men jag tror att vi i dag ännu inte uppfyller villkoren. Jag beklagar det, men det är i den riktningen man måste gå om man en dag vill att unionen skall vara den makt i rymden den borde och bör vara, om vi vill behålla en hög teknisk nivå.
Jag skall avsluta med att säga att jag tror att om man vill göra framsteg på rymdområdet måste vi inleda ett förstärkt samarbete med dem som vill, och strunta i dem som inte är intresserade. Och inte bara när det gäller Galileo utan också när det gäller en framtida europeisk rymdpolitik.

De Veyrac
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill till att börja med tacka föredraganden för detta betänkande som stakar ut vägen för att inleda en ny etapp av en europeisk rymdpolitik. Att jag i dag ville tala om rymden beror på att det är en fråga som jag verkligen är intresserad av, och på att jag har turen att bo i Toulouse, där vi som Radwan sade badar i flyg- och rymdindustri. Två av världens största underleverantörer på rymdområdet finns där och en stor del av verksamheten inom Europeiska rymdorganisationen i Frankrike är samlad till Centre national d'études spatiales.
Vi vet alla att tack vare satelliterna kan vår miljö skyddas och övervakas, risker förebyggas och vårt territorium försvaras och de spelar en allt större roll i vårt dagliga liv. Fördelarna med en samordnad politik på rymdområdet gör sig därför gällande och gör redan att samarbetet kan gå framåt. Som flera av er redan sagt måste vi nu lägga in en högre växel och inrätta en verklig europeisk politik. Och på detta område där Europeiska unionen, såsom Langenhagen sade, har en enorm potential måste den också få medel att lyckas.
Men avsaknaden av beslut när det gäller det fortsatta EU-projektet Galileo om satellitnavigering är ett beklagligt exempel på vad vi måste undvika. Vi har redan gjort stora investeringar och vi kan inte låta det ta så lång tid för att komma överens, för varje gång förlorar vi lite av vår trovärdighet. Men jag vet, precis som alla vi här, fru kommissionär, att ni gör allt för att projektet skall lyckas.
Rådet (transport) i mars måste fatta beslut om fortsättningen för Galileo och vår kammare måste verkligen utöva påtryckningar för att det skall lyckas.
Vid Europeiska rådet i Laeken åtog sig våra staters företrädare att göra den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken mer operativ. Såsom betonas i betänkandet får rymdverksamhet bara användas för fredliga syften, och det kan innefatta militärt utnyttjande för fredsbevarande operationer, såsom begärs i ändringsförslaget från Chichester och Radwan för PPE-DE-gruppen.
Hur kan man föreställa sig att Europeiska unionen utvecklar en gemensam försvarspolitik om den inte får tekniska medel för det på rymdområdet?
Kära kolleger! Vi måste fastställa en realistisk och enhetlig ram för vår rymdpolitik. Det handlar om att skydda vår miljö, erbjuda människorna säkerhet och bevara freden.

Martin, Hans-Peter
Herr talman! Först vill jag önska er lycka till i ert ämbete i fortsättningen. Jag tackar er för att ni i konventet för de grundläggande rättigheterna alltid pekade på de religiösa värdena och reklamerade dem. Mycket ofta utgör dessa europeiska värden en ihålig fras. Med detta betänkande i handen, skulle det dock kunna vara på helt annat sätt, eftersom det i och med detta betänkande finns en möjlighet att vi i Europa på ett mycket viktigt område kan visa att vi gör det på annat sätt än de andra. Vi kan av världsrymden göra en fredsrymd. Det har då återigen väldigt mycket att göra med principer.
Sedan har vi ändringsförslag 1, där det sägs ungefär " vilket också kan innehålla ett militärt utnyttjande för fredsbevarande åtgärder" . Världsrymden för fredsbevarande åtgärder, då skulle man polemiskt kunna säga: ja, mot vem? Mot marsmänniskor som kommer hit, eller för att utnyttja den - som Chichester har antytt - för att skapa ett militärt-industriellt komplex i Europa? Det sista vore katastrofalt. Just beroendet av detta militärt-industriella komplex, som nu i så stor utsträckning präglar den enda återstående supermakten, skulle vi långsamt hämta in genom bakdörren och sedan även i fortsättningen tala om europeiska värden. Det vore fariseiskt! Jag skulle rekommendera att man avvisar ändringsförslag 1, men antar de därpå följande. Också just när det handlar om kristna och religiösa värden, vilket ni, herr talman, alltid med rätta har uppmanat till.

Paasilinna
Herr talman! USA sade ensidigt upp robotförsvarsavtalet. Detta inträffade efter det att det egna landets underrättelsetjänst meddelat att det inte ens existerar något robothot från " skurkstater" , i varje fall inte på tio år. Enligt amerikanska tidningar pressade republikanerna i kongressen underrättelseorganen att ändra sin ståndpunkt och skapa en omotiverad hotbild. På denna illusion svarar man nu genom att skapa en enorm robotsköld.
Ingen har ett definitivt skydd mot orättvisor eller mot terrorismen som får sin kraft av dem. De avskyvärda terrorattentaten i september visar oss var de verkliga säkerhetshoten finns. Robotskölden militariserar rymden, avvärjningsrobotarna fungerar i rymden. Följden av detta är en ny kapprustning, men i och med att vi svarar på USA:s exempel åstadkommer vi här en liten principlösning: vi anser att Galileo kan användas för militära ändamål i fredsbevarande uppdrag.
Människorna i världen behöver en gemensam säkerhet och rättvisa som tillkommer alla. Detta bör vara unionens huvudsakliga målsättning. Jakten på terrorister slutar aldrig om vi inte eliminerar de bakomliggande orsakerna till uppror och rättskamper. Den fred i rymden, demilitarisering, som man med stor möda åstadkom under det kalla kriget, går mot ett slut utan vettig orsak. Det kommer alltid att finnas människor som är beredda till vansinnesverk. Är det så att det är mera acceptabelt när vansinnigheterna inte berör enskilda byggnader, utan hela världen? När du endast bryr dig om din egen säkerhet sår du ett frö till krig.

Caudron
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! På begäran av rådet har Europeiska kommissionen tagit fram ett meddelande om behovet av att snabbt utveckla en enhetlig rymdstrategi i samarbete med Europeiska rymdorganisationen. I likhet med föredragande Alyssandrakis gläds jag åt det och jag gratulerar honom också i hans egenskap av föredragande till kvaliteten i hans arbete.
Kommissionen föreslår att grunderna till rymdverksamheten skall förstärkas genom att kunskap på det vetenskapliga området lyfts fram. Föredraganden insisterar på att tekniska grunder skall utvecklas. Allt detta kräver enligt min mening avsevärt offentligt stöd liksom ekonomiskt stöd, även om det inte bara är ekonomiskt.
Och det sjätte ramprogrammet för forskning, som jag är huvudföredragande för, motsvarar delvis detta krav genom att rymd- och flygområdet gjorts till en av de sju prioriteringarna och tilldelats en budget på lite över en miljard euro. Jag har också i mitt betänkande föreslagit åtgärder för att utbilda forskare och ingenjörer på rymdområdet och andra åtgärder för att lösa problem i anslutning till deras rörlighet, som försämras genom att platserna är geografiskt spridda.
Jag skall sluta med att ta upp farorna med militariseringen av rymden. Det finns förvisso risker, men jag anser att man inte kan bedriva militär verksamhet när man har ambitionen att förebygga eller hantera konflikter för att bevara eller återupprätta freden. Det hindrar inte att vår prioritet måste vara att utveckla utnyttjandet av rymden för ändamål av allmänt intresse och offentlig service.

De Palacio
Herr talman! Först och främst vill jag gratulera er till att ni blivit omvald.
Ärade ledamöter! Jag vill börja med att gratulera herr Alyssandrakis och tacka honom för hans tydliga och konstruktiva betänkande, och även tacka alla ledamöter i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi samt ledamöterna från de olika utskott som har deltagit i denna debatt och som har varit knutna till betänkandet.
Det är en glädje för mig att i dag kunna delta i denna debatt och göra det å kommissionens vägnar, som ersättare för min kollega Busquin, som har ett nära samarbete med i alla frågor om rymden, framför allt på grund av det ansvar jag har på det här området genom Galileo-projektet.
Det betänkande som ni debatterar i dag utgör en viktig milstolpe på vägen mot en europeisk rymdpolitik, vilket är en fråga som gemenskapens institutioner har börjat arbeta med under den senaste tiden. Den underbygger politiskt det arbete som kommissionen och Europeiska rymdorganisationen genomför inom ramen för den gemensamma arbetsgruppen, ett arbete som fullständigt uppfyller rekommendationerna i förslaget till resolution. Min kollega Busquin ägnar mycket stora ansträngningar åt detta arbete, som jag anser går i den riktning som Europa behöver för att år 2010 vara ett samhälle grundat på världens mest konkurrenskraftiga och kunskapsbaserade.
Jag kommer att ta upp tre punkter i mitt inlägg. Den första är andan i den europeiska rymdpolitiken, som ligger inom ramen för en vision av ett Europa som fullständigt utnyttjar kunskapsekonomins möjligheter, särskilt genom skapandet av ett verkligt europeiskt rymdområde för forskning i enlighet med andan i slutsatserna från Lissabon, vilka bör bekräftas i Barcelona. Ett Europa som dessutom är beslutet att främja en hållbar utveckling som efter Göteborg utgör en av unionens prioriteringar. Ett Europa som vill öka medborgarnas delaktighet i beslutsfattandeprocessen och på så sätt ge praktiska exempel på styre. Det är i det här sammanhanget som parlamentets roll är av avgörande vikt, framför allt för att förklara tekniska frågor, och rymdfrågan är ju en sådan fråga.
Förutom dessa principer måste två särskilda aspekter nämnas: i första hand viljan att utveckla den internationella dimensionen av rymden och vårt ansvar på världsscenen, och ge Europa nödvändiga medel för ett markerat oberoende och för det andra att arbeta för att upprätthålla freden och säkerheten för de europeiska medborgarna.
Jag vill understryka - som svar på en del av de frågor som bekymrar föredraganden - att GMES-initiativet (Global Monitoring for Environment and Security) är ett klart uttalat fredsinstrument på området för miljöskydd och säkerhet.
Den andra aspekten är det arbete som har genomförts på det här området, eftersom viktiga framsteg inom rymdpolitiken uppnåddes under förra året genom det meddelande som ni behandlar i dag och senare genom rådets resolution. Europeiska unionen har tagit itu med den strategiska dimensionen av Europas rymdverksamhet.
När det gäller konkreta framsteg kan jag nämna två grundläggande etapper: den första är skapandet av kommissionens och Europeiska rymdorganisationens gemensamma arbetsgrupp, som har gett upphov till ett andra meddelande. Detta lades fram till Europeiska unionens råd, Europeiska rymdorganisationen och parlamentet i slutet av 2001. Den andra etappen är det gemensamma förberedandet av en genomförandestrategi för GMES-initiativet. Inom denna ram har en handlingsplan utarbetats på unionsnivå i första hand och i andra hand av Europeiska rymdorganisationen, och en kompletterande del antogs under byråns ministerråd.
Under år 2001 har det dock visat sig att det finns vissa begränsningar, till exempel bristen på resultat i det senaste rådet (transport) om Galileo-projektet.
Jag beklagar djupt dessa förseningar och vill än en gång mycket tydligt säga att enligt min åsikt finns det inga ekonomiska skäl för att ifrågasätta projektets genomförbarhet, men däremot tvivlar jag på den politiska viljan att utveckla ett projekt med en sådan ambition som Galileo-projektet har. Jag hoppas att dessa tvivel skingras under de närmaste veckorna och vi får ett positivt beslut från unionen i mars.
Den tredje aspekten är frågan om framtiden: Vad har vi kvar att göra? Mycket. För att Europa skall kunna spela den roll som tillkommer oss, måste det finnas ett brett samförstånd mellan alla berörda, och samarbetet mellan kommissionen och Europeiska rymdorganisationen måste vara mer operativt. På kort sikt handlar det om att förhandla fram ett ramavtal mellan dessa två institutioner som formaliserar samarbetet mellan dem och tilldelar Europeiska rymdorganisationen rollen som det organ som skall genomföra unionens rymdprogram. Längre fram blir det nödvändigt att anordna ett informellt råd om rymden, som samlar rådet (forskning) och rådet (Europeiska rymdorganisationen).
På medellång sikt föreslås det att det är Europeiska rådet och Europeiska rymdorganisationen samt Europaparlamentet som skall fatta beslut i rymdfrågor, och att arbetet skall grundas på riktlinjer från stats- och regeringscheferna. På längre sikt och inom ramen för den debatt om unionens framtid som kommer att inledas inom kort, bör Europeiska rymdorganisationen, och närmare bestämt rymdpolitiken återspeglas i själva fördraget.
Innan jag avslutar vill jag göra några kommentarer om en rad rekommendationer i Alyssandrakis betänkande. Närmare bestämt frågan om frekvenser. På det här området är vi för närvarande i färd med att inrätta europeisk samordningsmekanism i form av en arbetsgrupp där nationella ansvariga kommer att delta inom området för lagstiftning. En annan fråga är att rapporten från högnivågruppens arbetsgrupp och parlamentets åsikt när det gäller behovet av att vara uppmärksam på konkurrenssituationen på världsnivå och vidta lämpliga åtgärder, särskilt för avskjutningssystem måste överensstämma. Vi anser även att tanken att anordna en internationell konferens för att undersöka möjligheter för samarbete med stort intresse. Som Alyssandrakis vet har vi redan ett nära samarbete med Ryssland.
Slutligen bör det sjätte ramprogrammet allmänt sett göra det möjligt för oss att nå framsteg i den riktning som har angivits i ett flertal rekommendationer, eftersom rymdfrågan för första gången finns med bland prioriteringarna i detta ramprogram, men även på grund av att Europeiska rymdorganisationen för första gången kommer att få tillfälle att delta som fullständig samarbetspartner i ramprogrammet.
Ärade ledamöter! Det betänkande som ni kommer att anta kommer att bli en effektiv drivfjäder för de ansträngningar som har inletts för att genomföra en verklig europeisk rymdpolitik. Om vi skall lyckas med den uppgiften krävs det att all berörda parter deltar och ett beslutsamt stöd från er alla.
Jag vill säga - och jag håller med om vad en del talare, som till exempel Savary och Caudron betonade - att vi inte får sätta käppar i hjulet för Europeiska unionens närvaro när det gäller rymdteknik under förevändningen att vissa slags projekt kan användas för dubbla syften. Det framgår tydligt att målet för GMES är fredligt, att det inte är ett initiativ som utgår från budgetar, finansieringsmedel eller militär användning, utan tvärtom. Det samma kan vi säga om Galileo-projektet.
Vi främjar inte freden genom att undvika att delta i rymdkapplöpningen, om det är så att detta område är delvis militariserat. Vi måste ha en beslutsam vilja att delta på grundval av Europeiska unionens kriterier: att vara ett område för fred i världen.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär de Palacio.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Vägtransporter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
(A5-0437/2001) av Hatzidakis för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 96/53/EG om största tillåtna dimensioner i nationell och internationell trafik och högsta tillåtna vikter i internationell trafik för vissa vägfordon som framförs inom gemenskapen (9068/1/2001 - C5-0433/2001 - 2000/0060(COD))
(A5-0469/2001) av van Dam för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordningar om ändring av rådets förordning (EEG) nr 881/92 och (EEG) nr 3118/93 i syfte att införa ett enhetligt förartillstånd (10353/1/2001 - C5-0473/2001 - 2000/0297(COD))
(A5-0430/2001) av Grosch för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om utbildning av yrkesförare för gods- eller persontransport på väg (KOM(2001) 56 - C5-0037/2001 - 2001/0033(COD))

Hatzidakis
Herr talman, fru vice kommissionsordförande! När jag började arbeta med det här betänkandet, föreställde jag mig att det skulle ta mindre tid i anspråk. Det visade sig emellertid innehålla något större svårigheter än jag hade föreställt mig. I dag är mitt arbete i alla fall färdigt, och det är viktigt nog.
Syftet med förslaget till direktiv är att harmonisera den största tillåtna längden såväl för oledade som för ledade bussar, som är i trafik i hela Europeiska unionen. Hittills har det inte funnits några tydliga regler i denna fråga. Det har bara funnits en garanti att man i Europa fritt skall få framföra oledade bussar, som är upp till 12 meter långa, och ledade bussar, som är upp till 18 meter långa. När det gäller t.ex. oledade bussar har vi på nationell nivå 4 olika maximilängder, vilket medför att vissa bussar inte kan användas i hela Europeiska unionen och att det därigenom blir en snedvridning av konkurrensen. Medlemsstaterna har önskat en harmonisering av maximilängderna, åtminstone för de bussar som används i hela Europeiska unionen, och har därför bett kommissionen att utarbeta ett förslag.
Beträffande den första behandlingen vill jag påminna mina kolleger om att parlamentet då godkände tre ändringsförslag. I det första ändringsförslaget föreslog vi att den övergångsperiod, under vilken medlemsstaterna kan tillåta användning på sitt territorium av bussar vilkas dimensioner inte överensstämmer med kraven i det nya direktivet, skall förlängas från december 2009, som kommissionen föreslagit, till 2015 för att möjliggöra en normal " ekonomisk livslängd" för dessa bussar. Rådet har förlängt denna frist ytterligare fram till december 2020, en förändring som stöds helhjärtat av utskottet för regionalpolitik, transport och turism. I Europaparlamentets andra ändringsförslag föreslog vi för ledade bussar samma längd på 18,75 meter som för bussar med släpfordon. I den gemensamma ståndpunkten godkändes även detta ändringsförslag, och i det här fallet finns det naturligtvis inget problem. Det sista ändringsförslaget tillät oledade bussar på upp till 13,5 meter att ha två axlar. Bussar med en längd mellan 13,5 och 15 meter bör ha tre axlar, för att förhindra att den högsta tillåtna vikten per axel överskrids. Även detta ändringsförslag godkändes. Den enda del av förslaget som inte godkändes var den som gällde begreppet oledad buss, men detta är bara en fråga om terminologi. Det bör påpekas att den gemensamma ståndpunkten följer kommissionens förslag om användning av de nya standarder för manöverbarhet som antagits av FN:s ekonomiska kommission för Europa, vilken har sitt säte i Genève.
Jag vill påminna om att Portugal och Storbritannien under en period på upp till tre år efter direktivets ikraftträdande har möjlighet att på sitt territorium förbjuda bussar som inte uppfyller de gamla och strängare kraven på manöverbarhet. Vidare kan medlemsstaterna på det lokala planet av säkerhetsskäl eller av andra skäl begränsa användningen av långa bussar. Det är artikel 7 i den gemensamma ståndpunkten, en artikel som diskuterats ganska mycket i vårt utskott. Enligt min bedömning täcker denna artikel i stor utsträckning de problem som kom till uttryck i vissa ändringsförslag, som förkastades vid den andra behandlingen av utskottet för regionalpolitik, transport och turism.
Efter allt detta har jag uppenbarligen bara ett förslag, vilket jag redan framlagt i utskottet, nämligen att kammaren skall godkänna den aktuella gemensamma ståndpunkten utan ändringar, eftersom man i den gemensamma ståndpunkten gör en rimlig avvägning mellan olika aspekter i fråga om den inre marknaden, regleringar, säkerhet samt tekniska och kommersiella frågor.

van Dam
Herr talman! Den föreslagna förordningen angående införandet av ett förartillstånd innebär att alla förare som kör för transportföretag i Europeiska unionen har ett enhetligt dokument med sig. På det sättet kan inspektionstjänster i hela EU enkelt se om den berörda föraren är anställd på ett riktigt sätt, det vill säga i överensstämmelse med gällande nationella regler med avseende på den sociala lagstiftningen. Just nu är det svårt att utföra den kontrollen på grund av olikartade bestämmelser och handlingar utanför de egna landsgränserna.
Parlamentet stödde det här initiativet i sin förstabehandling. Det framgick dock att man inte kan förvänta sig att det här förslaget skulle lösa alla befintliga problem. Det finns nämligen även bilaterala, internationella och CEMT-tillstånd, varigenom förare från länder utanför Europeiska unionen under vissa förhållanden kan arbeta lagligt inom Europeiska unionen. Skillnaden mellan ett lagligt och olagligt utnyttjande av de här förarna verkar inte vara tillräckligt tydlig för vissa företag. Därför gäller det här förslaget endast förare som arbetar för EU-företag och som kör dessa företags lastbilar.
Parlamentet ansåg dock vid förstabehandlingen att tillämpningen skulle delas upp på förare från tredjeländer å ena sidan och EU-förare å den andra på grund av de administrativa åtgärder som medlemsstaterna måste vidta. Därmed visade parlamentet att den känner till situationen inom sektorn där förare från tredjeländer är det viktigaste problemet, åtminstone om man får tro antalet klagomål angående sådan verksamhet. Därför valde parlamentet att skjuta upp tillämpningen av förordningen på EU-förare med två år. Dessutom ansåg parlamentet att de uppgifter som skall ingå i tillståndet även skall omfatta körkorts- och socialförsäkringsnummer. I sin gemensamma ståndpunkt har rådet till stor del instämt med parlamentet. Det erkänner den beskrivna problematiken och ser tillståndet åtminstone som ett konstruktivt element för att lösa de nuvarande konkurrensstörningarna i den internationella landsvägstransporten. Av parlamentets ändringsförslag så är det bara ändringsförslaget angående körkorts- och socialförsäkringsnummer som rådet direkt antagit. Ändringsförslagen om uppdelningen av tillämpningen mellan förare från tredjeland och EU-förare har rådet inte direkt antagit. Rådet godtar dock en uppdelning men vill ännu inte fastställa ett slutgiltigt datum för tillämpning på förare från Europeiska unionen - på grundval av de uppgifter som nu är tillgängliga. Tillämpningen på EU-förare skulle då först ske om det av en utvärdering av den gällande förordningen skulle framgå att detta verkligen skulle innebära ett mervärde. Dessutom har rådet gjort en tolkning av inspektionsandelen (20 procent) av antalet utfärdade tillstånd.
Som föredragande kom jag till slutsatsen att rådets och parlamentets ståndpunkter inte ligger så långt ifrån varandra. Båda erkänner kärnan och det brådskande i problemet: förarna från tredjeländer. Förordningen måste därför också så snabbt som möjligt gälla även den gruppen. I det avseendet har rådet och parlamentet inga skilda uppfattningar. När det gäller EU-förarna vill jag påpeka att - på grundval av tillgängliga uppgifter - det inte är lika brådskande. Den utvärdering som rådet angivit tycker jag är bra för att få fram mer uppgifter. Jag anser dock att det är mycket önskvärt att fastställa ett slutdatum för den utvärderingen. Därför är jag mycket glad åt kommissionär de Palacios skriftliga löfte till utskottet för regionalpolitik, transport och turism att hon skall låta genomföra den utvärderingen inom tre år. Jag räknar med att hon muntligt kommer att bekräfta det meddelandet under sammanträdet i dag.
Sammantaget, herr talman, tror jag att parlamentet kan nöja sig med den här texten. Därför vill jag rekommendera att den med kommissionärens löfte antas utan ändringar.
Slutligen, herr talman, vill jag göra en enda kommentar angående betänkandet av kollega Grosch. Jag kan instämma i det, men det är av stor vikt att kandidaterna efter varje utbildning testas på lämpligt sätt och att den dagliga verksamheten ingår i vidareutbildningen. Om vi fastställer att varje förare måste utbildas, men att det bör ske enligt nationella normer så främjar det den så kallade " utbildningsturismen" och det är precis det vi inte vill.

Grosch
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Avregleringen av vägtransporterna har utan tvivel lett till att vi i Europa fått ett bättre utbud och bättre priser. I enlighet därmed har också konkurrensen skärpts, vilket med nödvändighet också i många företag medfört en tendens att delvis drabba säkerheten och även arbetsvillkoren.
Det direktiv om utbildning av yrkesförarna för gods- eller persontransport, som nu föreligger, skall här i och för sig utgöra en kompletterande åtgärd och förbättra reglerna för dessa förare. Den tekniska utvecklingen, men även de strängare miljö- och säkerhetskraven, är i våra ögon tillräckliga argument för att kräva dels att denna utbildning måste förbättras, och dels att den också skall fortsätta genom regelbunden vidareutbildning.
I de många samtalen med själva sektorn har vi emellertid också konstaterat att bristen på arbetskraft inte får leda till att detta direktiv nu får en ännu mer hämmande effekt. Därför har vi i utskottet - jag vill för detta också tacka alla grupper, som deltagit mycket konstruktivt i detta samtal - försökt att lämna in ändringsförslag, som inte vänder ut och in på hela direktivet, utan gör det litet mer flexibelt. För det första har vi skapat en sorts bro till körkortet, ty vi vet att det i körkortsutbildningen i många medlemsstater redan krävs vissa förutsättningar, som är likställda med dem som föreslås för denna utbildning. I enlighet med detta anser vi att det är viktigt att man genomför utbildningen, men att man inte måste göra den två gånger, en gång för körkortet och en gång under utbildningen.
I fråga om målen för utbildningen hade vi samma filosofi. Det handlade inte om att slå fast alla detaljer, utan att inte röra målen i allmänhet och följaktligen inte heller dem i bilagan, eftersom det då blir möjligt med en flexibel hantering av målen för utbildningen och lämnar möjligheten öppen att anpassa dessa mål till utvecklingen.
Den utbildning som finns är olika i de enskilda länderna, och i enlighet med detta har vi fastslagit att länderna kan granska detta i detalj tillsammans med kommissionen. Målet är att utbildningen skall vara likadan. Om ett land redan erbjuder en utbildning, skall den inte nu ändras genom detta direktiv.
Vidareutbildningen anser vi vara en viktig punkt för den fortsatta utvecklingen, och vi hoppas att man här också åstadkommer en bro till körkortet, eftersom vidareutbildningen för körkortet i våra ögon senare också kommer att utgöra en viktig beståndsdel.
Men vi har också beslutat om flexibilitet, dvs. en vidareutbildning om sju timmar, alltså en dag, och inte i större block, för att inte belasta företagen alltför mycket. Med en dag, säg 0,05 procent av arbetsinsatsen för en arbetstagare, tror jag att vi inte har överdrivit.
Personligen står jag också fast vid att utbildningsorten skall vara flexibel. När vi i dag talar om rörlighet i Europa, bör utbildningsorten inte nödvändigtvis vara bunden till företaget eller till förarens bostadsort. Om detta tillstånd skall vara giltigt över hela Europa, skall man kunna göra denna utbildning i hela Europa. Men vi är också medvetna om att detta visserligen är ett intressant och viktigt direktiv, men att det tyvärr ännu inte löser alla problem. Kollegan van Dam har just berört de bilaterala tillstånden, som även i fortsättningen gäller i Europa, vilket leder till att det kan förekomma missbruk på detta område. Vi vet också att vissa företag fortsätter att utnyttja möjligheten - och det beklagar jag på sätt och vis i van Dams betänkande - att vi begränsar detta enhetliga förartillstånd till de länder som inte är medlemmar i EU. Ty även inom de 15 medlemsstaterna finns det överdrifter på detta område. Jag vill här inte nämna några namn på företag, men några namn känner vi till på detta område.
Avslutningsvis vill jag säga att det hela kunde utgöra en enhet, om vi i morgon får ett enhetligt förartillstånd, ett direktiv för körtid och vilopauser, och i enlighet med detta ett kort som intygar det och sedan också detta direktiv om körkortet och utbildningen av i dag. Det vore lätt att kontrollera, och därför vädjar vi från vår sida inte bara till kommissionen, utan särskilt till medlemsstaterna, om att kontrollerna måste förbättras. Varje direktiv, hur bra det än är, har bara betydelse om det kontrolleras regelbundet och om detta även sker regelbundet i alla medlemsstater.

Simpson
Herr talman! Jag skulle först vilja gratulera våra tre föredragande - Hatzidakis, van Dam och Grosch - för det arbete de har utfört. Kunskapsnivån hos ledamöterna i utskottet för regionalpolitik, transport och turism upphör aldrig att förvåna mig när det gäller tekniska detaljer som antalet axlar på bussar, bussars vändradie och så vidare. Jag är tacksam mot dem för deras arbete. I fråga om Hatzidakis betänkande är vi i PSE-gruppen nöjda med den gemensamma ståndpunkten, och detsamma gäller för van Dams betänkande. Vi kommer att rösta därefter.
Beträffande Groschs betänkande välkomnar jag direktivet, eftersom man i det inser att vi nu har ett tillfälle att förbättra trafiksäkerheten. Förarnas arbetsvillkor har direkta ekonomiska, men även säkerhetsmässiga, följder. Genom att föreslå en utbildningsordning för yrkesförare kommer vi att höja dessa förares status. Mot bakgrund av utvidgningen är det också viktigt att inse att kandidatländerna kommer att bli tvungna att införliva dessa bestämmelser i sin lagstiftning. Jag vet att förarutbildningen i många medlemsstater ingår i grundutbildningssystemet, men i de länder där så inte är fallet kommer detta direktiv att göra det möjligt för alla förare att genomgå tillbörlig utbildning.
Subsidiaritetsfrågan togs upp i utskottet och tas faktiskt upp igen i plenum genom ett antal ändringsförslag. Min grupp anser att den kompromisståndpunkt som vi nådde i utskottet, med vår föredragande, Groschs, hjälp, gör det möjligt att erbjuda rena riktlinjer i direktivet, vilket innebär att behovet av subsidiaritet upphävs. Min grupp kommer därför att rösta emot de flesta av de ändringsförslag i vilka man förespråkar denna princip och för föredragandens ståndpunkt. Vi kommer även att rösta för ändringsförslag 43, i vilket man föreslår en utvärdering av direktivets genomslagskraft, och rösta mot andra ändringsförslag som vi anser är alltför föreskrivande. Vi instämmer kort sagt med föredraganden.
Jag tackar de tre föredragandena för deras arbete och gratulerar dem till deras välbalanserade betänkanden.

Sanders-ten Holte
Först och främst vill jag tacka de tre föredragandena för allt deras arbete. Jag vill särskilt gratulera Van Dam till det viktiga arbete han utfört. Olyckan i Gothardtunneln har tydligt visat att det verkligen är nödvändigt och brådskande att det kommer gemensamma europeiska regler så att man kan agera med stränghet mot olagligt anställda förare som saknar de handlingar som krävs. Om de tillstånden verkligen räcker eller inte kommer dock att framgå av utvärderingen. Jag vill också gratulera herr Grosch till hans betänkande. Även här handlar det om att ställa enhetliga krav på förarna eftersom det är ett alldeles särskilt transnationellt yrke. Det handlar när allt kommer omkring om säkerhet och rättvis konkurrens på vägarna och det är mycket viktigt att varje förare har gått igenom en ordentlig utbildning innan han ger sig ut på vägarna, att han kan specialisera och vidareutbilda sig och att kraven är liknande i alla medlemsstater och anslutningsländer. Det kommer också att ge yrket mer anseende, vilket är mycket viktigt, och även göra det attraktivare. För liberalerna är det av avgörande betydelse att det inlärda även testas av en oberoende instans. Det behövs dock en viss flexibilitet och pragmatism. Utbildningens längd, såsom den föreslås av kommissionen, är onödigt lång och fungerar hindrande. Dessutom kommer en ordentlig examen att ge mycket mer säkerhet över att föraren verkligen lärt sig det som han anser att han lärt sig. Den flexibilitet som Bradbourn och andra vill bygga in tycker vi dock går för långt. De flesta ändringsförslag kommer vi inte att stödja eftersom de egentligen gör förordningen onödig och fråntar examen dess kraft och på det sättet missar vi vårt mål.

Bouwman
Herr talman, fru kommissionär, föredragande och kolleger! Jag vill ta tillfället i akt att påpeka att vi egentligen på mycket kort tid med ett antal betänkanden, - inte bara de som lagts fram här utan även de om organiseringen av arbetstider varvid arbetstiden inte bara för anställda utan även för egenföretagare minskas från i genomsnitt 60 till 48 timmar - mycket långsamt men säkert har sammanställt ett paket i vilket vi med utgångspunkt från vår omsorg om säkerheten, vår omsorg om miljön och om effektiviteten ändå försöker få igenom några förslag för förbättring av hela omgivningen kring vägtransporten och förarens roll i denna. Det har redan pekats på de olyckor som regelbundet inträffar, även där personer från tredjeländer är inblandade och där det saknas handlingar.
När det gäller betänkandet av Van Dam vill jag påpeka att vi egentligen lyckats förverkliga det här på ganska kort tid och därför vill jag stödja hans försök att inte än en gång lägga fram en massa ändringsförslag utan så snabbt som möjligt komma igång, vetande att det utan tvivel innehåller ett antal ofullkomliga saker som kommer att komma fram vid den utvärdering som kommer att göras inom tre år - jag antar i alla fall att det löftet nu direkt kommer att bekräftas. Jag håller också med Brian Simpson i hans anmärkning att det sätt på vilket subsidiariteten används av kollega Bradbourn i hans ändringsförslag egentligen inte är det sätt på vilket vi bör arbeta. Vi i Gruppen De gröna kommer absolut att rösta emot det handlingssättet. Slutligen vill jag tacka föredragande Hatzidakis och Grosch. Herr Hatzidakis! Det här var ett tekniskt ändringsförslag. Det är en sorts betänkande som vi förr i tiden med nöje överlät till talmannen och jag önskar er lycka till med ert nästa uppdrag inom detta transportområde.

Vatanen
Herr talman, ärade kommissionär! Vi diskuterar nu tre förslag som gäller landsvägstrafiken, vilka i sig inte är särdeles spännande för den stora allmänheten; de politiska poängen blir alltså få. Men även små steg är nödvändiga för att garantera flexibla transporter. Jag tackar föredragandena av betänkandena för deras förträffliga arbete och till exempel Grosch för hans konstruktiva förhållning till kollegernas ändringsförslag. Beträffande betänkandet av Hatzidakis måste man vara speciellt belåten över att rådet nu tillåter användningen av gamla bussar under hela deras ekonomiska livslängd. Allt annat hade varit oförnuftigt slöseri med resurser.
När det gäller måtten vill jag nämna situationen för lastbilarna. I Finland och Sverige tillåts större lastbilar än vanligt. Hos oss kan de vara sex och en halv meter längre än i övriga EU. Dessa mått borde absolut tas i bruk inom hela EU-området. Vid ett sådant förfarande skulle lastbilarnas lastmängd öka från fyrtio till sextio ton. Fördelarna är uppenbara även för en lekman. Det skulle bereda plats på våra tätt trafikerade vägar, eftersom två finländska lastbilar motsvarar tre lastbilar från övriga EU. Det centrala Europa kunde ibland ta lärdom av de nordliga ländernas pragmatism. Smidigare trafik, men även storskaligheten skulle leda till en renare miljö. Detta är ju precis vad man efterlyser i vitboken om trafik; merci, madame Palacio Vallelersundi. Därför ber jag också kommissionen att reagera på frågan och överväga ett förslag i den här riktningen.
Ma måste komma ihåg att landsvägstrafiken är den överlägset viktigaste transportformen för Europa, vilken dessutom erbjuder transporter från dörr till dörr. Man måste dock förbättra järnvägarna som fungerar förargligt dåligt. Det är absurt att isbrytarna går snabbare än godstågen. De finländska isbrytarna är visserligen inte så långsamma. Man bör dock inte sätta käppar i hjulen för vägtrafiken, tvärtom. Dynamiken i Europa är beroende av en blomstrande ekonomi vars livsvillkor är fungerande vägtransporter. Genom enhetliga regler garanterar vi jämlika konkurrensförutsättningar såväl mellan olika transportformer som mellan medlemsstaterna. Jag tror att dessa förslag innebär ett steg i rätt riktning.

Pohjamo
Herr talman! Även jag vill tacka kollegerna för en väl genomförd beredning av betänkandena gällande landsvägstrafiken. Med dessa åtgärder förbättrar man trafiksäkerheten och det är viktigt.
När det gäller fordonens största tillåtna mått har man kommit fram till en tämligen välbalanserad gemensam ståndpunkt, såsom föredraganden Hatzidakis konstaterade. En förlängning av övergångsperioden möjliggör ett vettigt utnyttjande av den befintliga bussparken under hela dess livstid. Nu finns det verkligen gott om tid. Den tekniska utvecklingen ger möjlighet att använda allt längre fordon och samtidigt ta hänsyn till säkerhetsaspekterna. Genom att harmonisera bussarnas maximilängder minskar man även snedvridningar i konkurrensen.
Genom att ta i bruk ett enhetligt förarintyg främjar man en jämlik konkurrens inom branschen och förbättrar även trafiksäkerheten. Det är i varje fall till en början motiverat att endast tillämpa förordningen för chaufförer från tredjeland.
Detta tredje betänkande om harmoniserandet av yrkesutbildningen för chaufförer inom gods- eller persontrafik kan såväl främja trafiksäkerheten som förbättra chaufförernas ställning. Samtidigt kan man också lyfta branschens status och öka dess attraktivitet bland unga. Även detta är viktigt. Det är även bra att påpeka att en god körteknik också är skonsam för miljön. Grundutbildningskravet för chaufförerna får dock inte hindra chaufförer som tidigare arbetat inom branschen från att återvända på nytt. Det har beaktats i detta betänkande. Deltagandet i utbildningen måste vara så flexibelt som möjligt. Utbildningsprogrammet bör utformas så att en period omfattar minst sju timmar. Det viktigaste är dock att se till att man med utbildningen verkligen förbättrar chaufförernas yrkeskompetens, precis så som Sanders-ten Holte nyss framhöll.

Langenhagen
Herr talman, fru kommissionär! Vi läser varje dag i tidningen nyheter om svåra olyckor på vägarna i Europa, som beror på lastbilar med uttröttade, överansträngda och oerfarna lastbilschaufförer. Vem skakar då inte på huvudet och undrar hur något sådant är möjligt på våra vägar i början av 2000-talet. Utan tvivel kan och måste kvalitetsnormerna för vägtransporterna i EU höjas. Lastbilsföraryrket med dess ständigt ökande krav måste stärkas och göras mer attraktivt. Säkerheten i vägtrafiken måste också ökas. Om den möjlighet som kommissionen här har föreslagit verkligen kan förbättra situationen, det kommer att visa sig. Ur min synpunkt uppnår man genom föreliggande direktiv inte något verkligt avgörande mervärde.
En utbildning kan principiellt välkomnas, och kommer att göra nytta för denna yrkesgrupp. Men genom körkortsprövningen måste varje lastbilsförare redan i dag bevisa mer än bara omfattande kunskaper om vägtrafikförordningen. Hemma hos mig säger man: Dubbelt gjort håller bättre. Men man kan inte märka någon tvingande logik i att man genom direktivet nu onödigtvis - som jag ser det - tar upp en stor del av innehållet två gånger. Ett tydligt exempel: I Tyskland finns det redan en verklig yrkesförarutbildning, som tar tre år. I jämförelse med detta kan man helt konsekvent bara beteckna de tidsmässiga krav som står i direktivets rubrik, och för övrigt förringas av rådet, som en grundläggande yrkesutbildning. Mer kan inte åstadkommas på 140 timmar.
Jag talade om mervärde. Men när jag betraktar ifrågavarande bestämmelser, kan jag på flera ställen konstatera en försämring. Ty en 18-åring skulle nu få köra en 40 tons lastbil med farligt gods över alppassen, och detta bara efter ett par timmars grundutbildning! Det kan inte vara det som upphovsmannen avser. Vi behöver stärka lastbilsföraryrket. Direktivet lämpar sig för detta. Men när det gäller säkerhet i vägtrafiken bör man göra förbättringar. Kanske skulle ju allt vara mycket bättre, om vi äntligen hade en ny färdskrivare.

Rübig
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Vi har i dag ett direktiv om vikter i samband med internationell trafik framför oss. Naturligtvis handlar det här inte bara om vikter, utan också om dimensioner. Det är en typisk taktik, att man i överskriften egentligen mycket pregnant meddelar vad det skall handla om, men att det sedan i direktivet i fråga naturligtvis görs en lämplig utvidgning.
Jag har under lång tid mycket kritiskt följt utvecklingen för de europeiska bussarna, eftersom de detaljerade anvisningarna där egentligt inte alls vore nödvändiga på europeisk nivå.
Vi - här är Europaparlament fullständigt enigt - kämpar när allt kommer omkring för principen med ömsesidigt erkännande. Vi bör, där det bara är möjligt, faktiskt då också genomföra principen med ömsesidigt erkännande. Harmonisering bör bara ske där det verkligen är absolut nödvändigt. Här skulle jag vilja berömma direktivet. Det är en förebild för hur kort och exakt en helhetsbestämmelse för europeiska bussar borde vara.
Jag skulle egentligen önska att detta direktiv upphävde alla andra direktiv om europeiska bussar och därmed ge delstaterna och nationerna möjlighet att utforma sina bussar så som de behöver, eftersom naturligtvis en buss på Sicilien vid höga temperaturer och i en liten by måste se annorlunda ut än en buss i rusningstimmarna i London eller en buss i norra Finland, som måste klara av stora avstånd. Här är det fel med harmonisering. Den kostar oss mycket pengar och kräver en onödig insats. Här bör kommissionen snarast överväga på vilka områden det bör finnas ett frivilligt åtagande och var det bör fastslås normer. Vi har utmärkta standardiseringskommittéer. Ramdirektiv skall vi bara ha där det är absolut nödvändigt.

Helmer
Herr talman! Dessa förslag om utbildning för förare av tunga transportfordon är, som stora delar av den lagstiftning som antas av denna kammare, totalt onödig. Allt vi behöver är ett ömsesidigt erkännande av nationella kvalifikationer, möjligen underbyggt av ett löst ramdirektiv, för att garantera miniminormer, särskilt när det gäller medborgare i tredjeland. Vad vi har är dock ett typiskt stycke gemenskapslagstiftning: inkräktande, föreskrivande och oerhört kostsamt. Det är en julgran på vilken vi har hängt vår önskelista med dyrbara struntsaker. Miljöfrågor är viktiga, men de har inget samband med förmågan att köra lastbil.
Förslagen om utbildning om hälsosam kost har redan väckt åtskilligt löje i den brittiska pressen. Att be den brittiske lastbilschauffören att överge sin korv och ägg är som att bjuda in påven till ett diskotek - det får oss bara att framstå som dumma. Men vi bjuder in till värre saker än löje. Näringen uppskattar att dessa förslag kommer att kosta över 200 miljoner euro per år bara i Förenade kungariket, och det i en bransch som redan är under stort tryck. Den tid som den enskilde ägaren-åkaren skall avsätta till utbildning är orimlig och kommer att tvinga hundratals av dem att lägga ned sin rörelse.
I denna kammare låtsas vi ständigt stödja de små och medelstora företagens behov, likväl ignorerar vi gång på gång deras oro. Vi talar om arbetslöshetsproblemet, sedan antar vi direktiv som leder till att arbetstillfällen försvinner. Dessa förslag ingår i en samlad attack från kommissionens sida på vägtransportsnäringen.
Jag bör säga att jag har intresse i frågan: min styvson är lastbilschaufför, och han och hans kolleger är bestörta över dessa förslag. Jag har förgäves granskat förslagen i sökandet efter en realistisk uppskattning av deras inverkan på företagen. Vi talar om väldiga kostnader, väldiga skador för näringen - särskilt för små företag - och väldiga skador för den europeiska konkurrenskraften. Ett ytterligare hinder för att uppnå målen från Lissabon, och allt detta för vad? För fördelar som i bästa fall är vaga och spekulativa. Jag uppmanar kollegerna att förkasta Groschs betänkande. Låt oss stiga tillbaka för ett ögonblick och betänka den väldiga skada vi orsakar genom att skapa en strid ström av betungande och onödig lagstiftning.

De Palacio
Herr talman, ärade ledamöter! Vi debatterar tre betänkanden, tre lagstiftningsinitiativ som har som mål att förbättra vägsäkerheten och garantera att den inre marknaden fungerar bättre.
När det gäller de högsta tillåtna dimensionerna i den nationella och internationella trafiken och de högsta tillåtna vikter för den internationella trafiken vill jag gratulera Hatzidakis till hans utmärkta arbete under hela förfarandet och för att han till slut lyckades nå ett avtal. Jag vill uttrycka min tillfredsställelse över att det i betänkandets sammanfattning fastställs en rimlig jämvikt mellan inre marknaden, lagstiftning och säkerhet, utan att tekniska och handelsmässiga faktorer glöms bort. Faktum är att detta var kommissionens avsikt när den lade fram initiativet och därför tackar jag parlamentet för att ha antagit den gemensamma ståndpunkt som kommissionen fullständigt stöder utan ändringsförslag, eftersom alla tekniska ändringsförslag som antagits av parlamentet under första behandlingen innefattas och endast små ändringar i kommissionens ursprungliga förslag införs.
Efter att ha tackat Hatzidakis för hans arbete, vill jag även tacka Van Dam för det arbete han har genomfört och bekräfta direkt till honom att kommissionen har för avsikt att utarbeta en utvärderingsrapport inom tre år från det att förordningen träder i kraft. Jag hoppas att parlamentet med vetskap om detta kan rösta om grunderna för rådets gemensamma ståndpunkt och avsluta ärendet, vilket gör det möjligt för oss att effektivt arbeta för ökad sysselsättning och reglera situationen för de nationella förarna från tredjeländer som är anställda i transportföretag inom gemenskapen.
Slutligen vill jag ta upp utbildningen av yrkesförare för gods- eller persontransport på väg. Jag vill tacka Grosch som har utarbetat det sista betänkandet som vi behandlar i dag och bekräfta att betänkandet och dess motivering visar att Europaparlamentet delar Europeiska kommissionens synpunkter när det gäller vikten av detta förslag, även om det är ett tekniskt förslag. De föreslagna åtgärderna gör det möjligt att införa ett komplett paket för utbildning och kvalificering av buss- och lastbilsförare genom att fastställa minimikrav.
Herr Langenhagen, vi tvingar inte något land att minska sin professionella utbildning, utan fastställer minimikrav som alla länder måste följa.
Därför behöver man inte ändra det krav på tre år som för närvarande gäller i Tyskland. Tvärtom, eftersom det går längre än det minimikrav som begärs i detta direktiv. Vad som däremot behövs är att alla tyska förare, och inte en låg procentandel - vilket är fallet för närvarande - följer och får denna utbildning. Målen är att höja kvaliteten på yrkesförarna, standarderna på vägtransporter i allmänhet och garantera positiva resultat när det gäller vägsäkerhet.
Allmänt sett kan vi godta de flesta ändringsförslagen med vissa ändringar i något fall, men det finns vissa ändringsförslag som vi emellertid måste förkasta. Så är exempelvis fallet med ändringsförslag 25-41, eftersom dessa skulle innebära att vi lämnar detta direktiv helt i händerna på medlemsstaterna. Det skall nämnas att endast 5 procent av gemenskapens buss- och lastbilsförare yrkesutbildas för närvarande. Endast 5 procent.
Detta förslag är därför grundläggande för att förbättra situationen och det är endast genom att göra utbildning av yrkesförare obligatorisk genom gemenskapslagstiftning som vi kan nå vårt mål och kan komma till rätta med problemet som, förutom att säkerheten minskas, medför en klar snedvridning av konkurrensen. I synnerhet när det gäller ändringsförslag 37, kommer vi emellertid att föra in några av de frågor som bekymrar Bradbourn i kommissionens ändrade förslag, för att på så vis lämna en bredare marginal för subsidiaritetsprincipen, eftersom vi anser att han har rätt i en del frågor han lägger fram.
Även om kommissionen skulle kunna godta principen om parallell utbildning i syfte att få körkort och yrkesbehörighet, skulle jag vilja undvika alla överlappningar och det är av den anledningen som ändringsförslag 6, 16, 17 och 18 inte kan godtas. Vi kan inte heller godta nummer 5, eftersom detta ändringsförslag kan orsaka svårigheter i sektorn som för närvarande brottas med allvarliga problem när det gäller förarbrist, genom att tvinga förare som redan är yrkesverksamma, men inte har tre års erfarenhet att genomgå en grundläggande utbildning. Emellertid kan vi i en kompromissanda godta ändringsförslag 27. När det gäller ändringsförslag 10 som handlar om att några timmar för vidareutbildning på arbetstid, anser kommissionen att det är arbetsmarknadens parter som skall uttala sig om den frågan och därför kan det inte godtas.
Kommissionen har invändningar mot ändringsförslag 13 som handlar var utbildningen skall ske. Vi anser att man kan införa en viss flexibilitet i den fortgående utbildningen som varar kort tid och som måste kunna genomföras såväl i det land där föraren är bosatt stadigvarande som i det land där föraren är anställd, men inte på andra områden, eftersom det redan finns liknande bestämmelser som har godtagits om körkort och förarlicenser.
När det gäller ändringsförslag 19 införs ett alternativ för internationella transporter som huvudsakligen grundas på kunskap i språk. Det är inte målet för detta förslag och vi följaktligen förkastar vi det. Kommissionen stöder inte heller ändringsförslag 2, 22 och 23, eftersom de går utanför området för detta direktiv. Slutligen anser vi att ändringsförslagen 42, 44 och 45, som handlar om att utbildningens längd skall fastställas i artiklarna i stället för bilagan, inte heller kan godtas.
Herr talman, jag avslutar med att tacka de tre föredragande för det arbete de genomfört. Jag tackar även parlamentet som planerar att anta två av förslagen, närmare bestämt det om högsta tillåtna dimensioner för den nationella och internationella trafiken och högsta tillåtna vikter samt förslaget om enhetliga förartillstånd och att vi inom kort kan slutföra behandlingen och kunna börja tillämpa dem så snart som möjligt. Jag hoppas att vi under de sista behandlingarna kan enas om förslaget om utbildning av yrkesförare för gods- eller persontransport, en aspekt som vi anser även är mycket viktig för att förbättra vägsäkerheten och undvika snedvridningar på marknaderna, närmare bestämt på Europeiska unionens transportmarknad, eftersom många av de framlagda ändringsförslagen kommer att godtas och andra förslag där det är lämpligt att ge subsidiariteten större marginaler kommer att inbegripas i det ändrade förslaget som vi kommer att lägga fram i sinom tid.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär de Palacio!
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Partnerskapsavtal AVS/EG
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rekommendation (A5-0412/2001) av Rod för utskottet för utveckling och samarbete om förslaget till rådets (och kommissionens) beslut om undertecknande på Europeiska gemenskapens vägnar av partnerskapsavtalet mellan staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan (2117/2000 - KOM(2000) 324 - C5-0417/2000 - 2000/0124 (AVC)).

Rod
Herr talman, kära kolleger! Även om jag i motiveringen i mitt betänkande anslagit en ganska kritisk ton måste vi vara konstruktiva, och trots den sena timmen skulle jag vilja rekommendera att Europaparlamentet samtycker till ratificeringen av AVS/EU-avtalet.
Undertecknandet av Cotonouavtalet var inte givet från början. Även om AVS-länderna alltid varit intresserade av att fortsätta samarbetet med Europeiska unionen planerade man från europeisk sida andra scenarier. EU:s intressen på den internationella scenen har förändrats och Afrika har blivit en marginell kontinent. Inget av AVS-länderna hör till de tio länder som får mest EU-stöd. Det har aldrig gjorts någon riktig politisk sammanfattning av Lomé men vi har samma utgångsläge för Cotonou. Vi är emellertid tveksamma till om Cotonouavtalet kan åstadkomma en dynamik för hållbar utveckling utan att en mer balanserad internationell ekonomisk ordning utarbetas, där utvecklingsländerna äntligen får rättigheter. De strukturella orsakerna till att Lomékonventionen inte lyckats finns där fortfarande: pressen med återbetalning av skulden som kväver AVS-ländernas budget och deras möjligheter att investera i en hållbar utveckling, den fortsatta försämringen av villkoren för handeln, på bekostnad av AVS-länderna, avsaknaden av ett internationellt system för reglering av handeln med basprodukter, en politik för strukturanpassning som ger AVS-länderna budgetrestriktioner och slutligen en inkonsekvent europeisk politik som, parallellt med utvecklingspolitiken, inte bara subventionerar jordbruksproduktionen och exporterar överskottet till utvecklingsländerna och därmed förstör de lokala marknaderna, utan även tillåter industriella fiskefartyg att utnyttja AVS-ländernas territorialvatten, vilket skadar befolkningens försörjning och inverkar menligt på skyddet av den biologiska mångfalden. Låt oss inte heller underskatta de interna funktionsproblemen i AVS-gruppen, de demokratiska bristerna i vissa länder och korrumperade regimers improduktiva utnyttjande av medel.
Cotonouavtalet är inte nyskapande. Det vidmakthåller och förstärker svängningen mot avreglering som inleddes med Lomé IV och förlängdes av de internationella institutionerna: avreglering av handeln, där handelsordningen utan reciprocitet, liksom Stabex och Sysmin, övergavs till förmån för den framtida handelsordningen som sannolikt kommer att utformas som regionala avtal om ekonomiskt partnerskap, vilket är förenligt med WTO:s regler. Men kan AVS-länderna stå emot världskonkurrensen? Riskerar inte den annorlunda behandlingen, jämfört med de minst utvecklade länderna som får del av initiativet " Allt utom vapen" , att skada sammanhållningen i AVS-länderna? Ekonomisk avreglering också inom ramen för det allmänna avtalet om försäljning av tjänster. Privatiseringen av denna bransch är en mycket farlig process i AVS-länderna där de grundläggande allmänna tjänsterna - utbildning, hälsa, rättvisa - redan är ömtåliga eller obefintliga. Hänvisningen till TRIPs-avtalen är också en fara för befolkningen i söder som riskerar att inte få tillgång till sina naturresurser. Den biologiska mångfalden är i fara. I Cotonouavtalet förpassas för övrigt miljön till en undanskymd plats. Man försöker bara att begränsa utvecklingspolitikens miljöpåverkan, i strid mot en strategi för hållbar utveckling.
Cotonouavtalet innehåller emellertid intressanta beståndsdelar som skall användas förnuftigt. Att det civila samhället erkänns som delaktig aktör är en stor nyhet. Dess företrädare skall på ett tidigt stadium ta del i dialogen om utvecklingsstrategier och utvecklingspolitik, anslutas till genomförandet av programmen och direkt åtnjuta medel. Detta civila samhälle måste definieras och vi måste se till att det inte görs till ett instrument av den ena eller den andra parten. Respektive AVS-lands civila samhälle måste alltså organiseras på nationell nivå, men även regionalt, för att aktivt delta i utvecklingen av sitt land. Processen pågår i och med inrättandet av ett forum för det civila samhället i AVS-länderna. Europeiska unionen måste stödja denna process såsom det belgiska ordförandeskapet gjorde.
Den gemensamma församlingen får en starkare roll på denna nivå eftersom den bl. a. skall se till att det civila samhället deltar och att demokratiska processer genomförs. Men den har inga tvingande instrument för att göra det. Den politiska dialogen är en annan grundläggande beståndsdel. Men den måste också vara ömsesidig och genomföras effektivt. Initiativet " Allt utom vapen" togs utan att AVS-länderna rådfrågades och sanktionerna har alltid flera nivåer. Eftersom Europeiska gemenskapen vill göra betydande investeringar inom några nyckelsektorer borde de nationella vägledande programmen prioritera förstärkningen av den offentliga servicen och den administrativa och institutionella kapaciteten. I verkligheten är det i tillämpningen av Cotonouavtalet som allt kommer att ske. I det nya Cotonouavtalet föreskrivs exempelvis en gradvis planering av stödet, bl. a. beroende på respektive lands resultat. Men vem skall definiera dessa resultatkriterier? Skall man bedöma ländernas förmåga att återupprätta sin stora makroekonomiska balans eller effekten av stödet på den minskade fattigdomen? Den nya fördelningen av behörighet mellan kommissionens enheter förefaller mindre gynnsam när det gäller att göra utvecklingspolitiken mer konsekvent. I vilken utsträckning kan generaldirektoratet för handel främja en modell för handel som är mer gynnsam för AVS-länderna och samtidigt försvara EU:s handelsintressen? Det faktum att generaldirektoratet för bistånd får allt mindre företrädesrätt på området bådar slutligen inte gott.
När det gäller oss ledamöter i Europaparlamentet, och det blir min slutsats herr talman, kommer vårt uppdrag att teoretiskt vara avslutat efter omröstningen i morgon. Eftersom EUF inte budgeterats har vi inte längre behörighet när det gäller att följa genomförandet av målsättningarna i AVS/EU-samarbetet. Det är oacceptabelt och vi bör gemensamt arbeta för att avtalet genomförs, så att stödet verkligen bidrar till att öka välbefinnandet för befolkningen i AVS-länderna utifrån deras behov när det gäller livsmedel, hälsa och utbildning.

Dybkjær
Herr talman! Det är nu ett och ett halvt år sedan vi kunde gratulera kommissionen till Cotonouavtalet och det är egentligen lite pinsamt att det fortfarande bara är tre av EU-länderna som har ratificerat avtalet. Jag är medveten om att det förmodligen är några på gång här under våren, men det är ändå inte särskilt tillfredsställande. Det är åtminstone bra att vårt godkännande blir klart i morgon även om jag håller med föredraganden om att det bara är början. Men jag vill gärna lyckönska föredraganden till hans betänkande.
Det har onekligen skett en del i världen sedan avtalet undertecknades i juni 2000, men det gör det ju inte mindre viktigt. Jag tycker man kan säga att det faktum att utrikespolitiken hänger ihop med utvecklingspolitiken sedan dess kraftigt har understrukits, och jag är glad för att jag i dag talar för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik för det visar kopplingen mellan just utrikespolitiken och utvecklingspolitiken. Kommissionär Nielson har i ett tal med rubriken: " Från Afghanistan till Zimbabwe" i december 2001 i Berlin gjort dessa ord till sina. Vilket av dessa som kommer först spelar mindre roll, men den 11 september visades med all önskvärd tydlighet denna koppling, och inte minst utrikespolitikens betydelse. Den 11 september visade oss vad som kan inträffa om vi inte säkrar en utveckling i alla delar av världen. Det är nu vår uppgift att följa upp denna utveckling. Det samma gäller vår uppföljning i Kosovo. Även vad gäller Zimbabwe är det tydligt att utrikespolitiken och utvecklingspolitiken hänger ihop, men även att det trots allt har lyckats EU att få till stånd ett avtal som gör att vi kan operera med ett förhoppningsvis bra resultat i Zimbabwe. Jag är enig med kommissionären som i sina avslutande kommentarer - vilka jag även vill kalla mina - i sitt tal sade att C:et i CFP " ... stands for common, not convenient and colonial" . Vi har alltså, vilket jag håller med om, fortfarande arbete att utföra, även här i parlamentet.

Corrie
Herr talman! Jag skulle för det första vilja tacka föredraganden för det enorma arbete han har lagt ned på denna handling och för informationen i den. Jag är emellertid besviken över att han är så pessimistisk, både när han blickar tillbaka i tiden och när han blickar in i framtiden. Jag instämmer naturligtvis i delar av hans kritik: för mycket pappersarbete, dåligt beslutsfattande, långa leveranstider och brist på kapacitet i utvecklingsländerna. Detta har gett upphov till frustration, men kommissionär Nielson angriper dessa problem med åtskillig kraft.
Jag är mycket mer optimistisk än föredraganden. Jag anser att Cotonouavtalet är rätt väg. Lomékonventionen hade sina brister. Men det var ett unikt koncept, och mycket gott arbete utfördes. Det nya partnerskapsavtalet bygger på rätt principer och stärker den tidigare Lomékonventionen. Temat att bekämpa fattigdom måste vara rätt. Den enda frågan är hur vi bäst genomför det. Det diskuteras mycket om projektfinansiering mot budgetstöd. Bör vi använda multilateralt bistånd eller bilateralt bistånd? Jag stöder starkt multilateralt bistånd uppbackat med bilateralt bistånd då det kan komplettera ett projekt.
Jag anser inte att projektbiståndet har varit ett misslyckande. Problemet har varit ländernas bristande förmåga att fortsätta projekt när de väl har avslutats av Europeiska unionen. Jag är heller ännu inte övertygad om att budgetstöd kan kontrolleras tillräckligt noga i många utvecklingsländer och befarar att det kommer att öppna dörren för korruption.
Jag tror att det är de nya faktorerna i Cotonouavtalet som kommer att få störst betydelse: den politiska dimensionen, betoningen på god förvaltning, konfliktförebyggande och konfliktlösning, samspelet med det civila samhället, det regionala angreppssättet för att öka handeln samt det parlamentariska inslaget i den gemensamma församlingen. Dessa inslag bör stärka partnerskapet.
Allt detta har förändrat min roll som medordförande under det senaste året. Jag har utan tvekan spelat en mer politisk roll under det gångna året, i det att jag, till exempel, har diskuterat konfliktlösning och god förvaltning med president Taylor i Liberia, eller fört diskussioner om läget i Zimbabwe med presidenterna i Botswana, Malawi och Moçambique och hört om och sett följderna för deras länder.
Allt detta är beroende av en effektiv kommission med delegationer som förfogar över tillräckliga medel och rätt personal. De flesta av dem jag har sett fungerar för närvarande ytterst dåligt på grund av bristen på medel och det tidsödande pappersarbete de måste utföra. Detta är parlamentets fel. Vi måste försöka övertala alla länder att ratificera avtalet, som Dybkjær har sagt, så att nionde Europeiska utvecklingsfonden kan träda i kraft.
Detta partnerskap måste fungera. Om vi verkligen vill se ett slut på ekonomisk migration och terrorism i världen måste vi sörja för en levnadsstandard i utvecklingsländerna som gör att människorna stannar kvar och arbetar i dem.

Junker
Herr talman, mina damer och herrar! För att klargöra resultatet från början: Europeiska socialdemokratiska partiets grupp i Europa kan med övertygelse rösta för Cotonouavtalet, även om ingenting är så bra att det inte kan bli ännu bättre. Den knappt tilltagna talartiden medger tyvärr inte att man lovordar avtalet i detalj, och jag måste därför inskränka mig till några få aspekter.
Cotonouavtalet förlängs kontinuerligt i det europeiska samarbetet med utvecklingsländerna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet. Det började med Yaoundéavtalet och sedan har en utvidgning skett sedan 1975 med totalt fyra Loméavtal. Partnerna i Lomé I var först 46 AVS-länder och 9 medlemsstater i den dåvarande Europeiska gemenskapen. Cotonouavtalet förenar nu 77 AVS-länder och 15 EU-länder med varandra. Viktigare än den geografiska utvidgningen är dock den bredare innehållsmässiga grunden. När blocken och de därmed förknippade politiska omvälvningarna försvann i hela världen, alltså även i AVS-länderna, fick den politiska och även den handelspolitiska dimensionen större betydelse. Värnandet av de mänskliga rättigheterna och tillämpningen av demokrati och rättsprinciper, god förvaltning av offentliga angelägenheter och ett stärkande av det civila samhället är viktiga delar av avtalet, och ett kränkande av detta kan i förekommande fall beläggas med sanktioner.
Den i Cotonouavtalet fastslagna politiska dialogen och det där förankrade åtagandet att bemöda sej om att konsolidera freden och förebygga respektive bilägga konflikter, samt att ha bekämpning av fattigdomen som ett uttalat mål, är viktiga instrument i AVS-samarbetet, även om det tyvärr inte är någon garanti för framgång. Här kan det räcka med följande stickord: Sudan, Afrikas horn, Kongo, Zimbabwe, islamismen och hiv respektive aids. Det sätt som parlamentet följer AVS-samarbetet på är en världsmodell. Den uppgraderas genom Cotonouavtalet. Vid sidan av den parlamentariska karaktären stärks i avtalet samarbetet som ett öppet diskussionsforum och kontrollorgan. Även detta är en del av den nya kvaliteten i Cotonouavtalet, och även detta gör det lätt för oss att som grupp rösta för detta avtal.
(Applåder)

van den Bos
Kommer Cotonouavtalet att vara mer fruktbart än föregångarna i Lomé? I det nya samarbetsavtalet med AVS-länderna har lärdom dragits av de erfarenheter som gjorts hittills och det återspeglar nya insikter inom området handel, god regim, bistånd och medborgarorganisationernas roll. Naturligtvis kan det finnas kritik, men jag tycker att kollega Rod går för långt i sitt allomfattande betänkande. I hans analys är Europa djävulen själv och heligförklaras AVS-länderna. De katastrofala våldsamma konflikterna orsakas av fattigdom och fattigdom är den rika Västvärldens fel. Så enkelt är det tyvärr inte. Det är orättvist att säga att Cotonou endast kommer att leda till ohejdad liberalism. I avtalet läggs dock med rätta stor vikt vid hur viktigt det är att andra aktörer än endast de lokala myndigheterna deltar, såsom icke-statliga organisationer och den privata sektorn. Det är inte bara givarna som måste lära sig av sina läxor utan även utvecklingsländerna själva. Därför är det också bra att AVS-ländernas eget ansvar påpekas i Cotonouavtalet. Det är riktigt att bistånd ges, med hänsyn tagen till mottagarländernas egna prestationer. Långsiktig framgång beror inte enbart på oss utan främst även på partnernas egna kontinuerliga insatser. Håller kommissionär Nielsen med mig om det?
För att uppnå resultat är styrelsekapaciteten avgörande. Minst lika viktigt är det att förebygga maktmissbruk och kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Den planerade breda dialogen ser jag därför också som själva hjärtat i Cotonouavtalet. Det är av stor vikt att EU och AVS-länderna inte låter det förbli vid goda föresatser. Europa måste drastiskt reformera sin egen utvecklings-, handels- och jordbrukspolitik och AVS-länderna måste satsa alla kort på demokratisering, politisk stabilitet och konfliktförebyggande för att på det sättet kunna utveckla sina länder socialt och göra dem till fullvärdiga handelspartner.

Miranda
Herr talman! Jag skulle vilja tacka och lyckönska vår kollega Didier Rod för det utmärkta arbete som han åstadkommit i detta ämne och samtidigt understryka att jag i huvudsak delar de överväganden han tar upp i sin motivering och de slutsatser som han lade fram för oss i utskottet för utveckling och samarbete och som vi godkände.
Därför tänker jag begränsa mig till några korta överväganden. Och då först och främst säga att jag anser att det bästa med den nya konventionen är det faktum att vi lyckats åstadkomma den. Det fanns så många, långa och svåra hinder att överbrygga för att kunna göra det. Svårigheter och hinder som uppstod då man började tala om att samarbetet med AVS-staterna borde upphöra och som kulminerade i de sena och föga lämpliga problemen med migrationen, i förhandlingarnas slutfas. Att de till slut avslutades, dessutom med en ny konvention för en tjugoårsperiod, innebär därför och för mig något mycket positivt som vi inte får glömma.
Men det finns ytterligare några ganska väsentliga skäl. Det gäller de krav på det civila samhällets delaktighet, särskilt om det innebär samhället i stort och om det inte strider mot det samarbete och stöd som AVS-staternas centrala förvaltningar förtjänar, vilka ofta är strukturellt mycket svaga. Det gäller också den planerade regionaliseringen, om den genomförs försiktigt, om den inte tvingas fram och om den inte innebär en oönskad splittring av AVS-staterna.
Men det är viktigt att framhålla att det även förekommer sådant i den nya konventionen som väcker en viss oro. För det första det ständiga ställandet av villkor och uppsättandet av unilaterala mål, som förutom att det kan försämra ett samarbete mellan likvärdiga, också kan medföra att AVS-ländernas eget val av sin respektive utvecklingspolitik riskeras. Och för det andra, den snabba utvecklingen mot ett godkännande av den gemensamma marknadens liberaliseringstankar, vilket som vi vet har visat sig vara särskilt negativt för de sämst utvecklade länderna. Samtidigt som Europeiska unionen tydligt vänder sig österut - jag vill minnas att ingen av AVS-länderna längre finns på listan över de tio länder som får mest EU-stöd - är det här något som vi inte kan komma undan och som kan förstöra ett samarbete som vi vill skall vara nyttigt, ömsesidigt fördelaktigt och med förmåga att bryta cirkeln med den svaga utvecklingen och enorma fattigdomen som drabbar dessa länder.

Belder
Herr talman! Vi gör här inte mycket mer än att vara efterkloka. Det är nu nästan två år sedan som förhandlingarna om Cotonouavtalet slutfördes. Ändå hoppas jag att rådet skall anta Rods betänkande. Jag gratulerar föredraganden till den skarpa analysen i hans betänkande. Att det fortsätter finnas ett antal motsägelser i Cotonouavtalet och att det saknas vilja att tvinga tillbaka underutvecklingen om det innebär att man måste ge upp egna intressen gör att föredraganden tvivlar på att det här utvecklingsprojektet kommer att lyckas. Det håller jag med om. Förskjutningen mot integrering i världshandelssystemet i stället för en ändring av systemet till förmån för de allra fattigaste kan jag bara delvis stå bakom. Bistånd utan handel räcker visserligen inte särskilt långt, men handel är ingen patentmedicin för utveckling.
Till sist något om de kommande regionala handelsavtalen. Ur WTO-synvinkel finns det inte mycket annat att göra än att fortsätta med Lomé på det här sättet. Jag skulle dock vilja peka på en annan synvinkel, nämligen utvecklingens. Jag är inte så säker på att de regionala ekonomiska partnerskapsavtalen kommer att gynna alla våra partner. Det är särskilt de minst utvecklade länderna som inte har så mycket nytta av dem. Dessutom skulle det kunna vara så att det uppstår intresseskillnader mellan de olika länderna i deras mer eller mindre godtyckligt uppdelade regioner. Det strider direkt mot Europeiska unionens konfliktförebyggande politik, vilken står högt på dagordningen.

Schwaiger
Herr talman, kommissionär Nielson, kära kolleger! Det nya avtalet om samarbete och utveckling, Cotonouavtalet, utgör en väsentligt förbättrad ram för samarbetet med AVS-länderna. Vi stöder eftertryckligen detta avtal. Väsentliga innehållsmässiga och politiska förbättringar kan hänföras till förslag från Europaparlamentet. Vi delar därför inte föredragandens mycket kritiska bedömning och motivering. Vi anser rentav att det är en ganska stor förvrängning.
Låt mig framföra tre mycket positiva punkter i motsats till föredragandens analys. För det första innebär tillsättandet av en parlamentarisk församling ett verkligt framsteg. Därför får från AVS sida, efter en lämplig inkörningstid, bara fritt valda parlamentariker och inte, som hittills, ambassadörer delvis spela en roll. I den nya arbetsordningen för vår gemensamma församling måste denna princip inte bara fastslås, utan den måste också praktiseras. Vi kommer att rösta mot att man släpper in alla AVS-ambassadörer, om de till exempel tränger bort fritt valda afrikanska ledamöter.
Den andra punkten är att samarbetet bör ha en regional inriktning. Detta gör slut på den ekonomiska uppsplittringen på små stater i Afrika, och går också tillbaka på förslag från Europaparlamentet. Regionala frihandels- och samarbetsavtal måste i fortsättningen utgöra tyngdpunkten för vårt samarbete. Vi insisterar på att vårt regionala parlamentariska samarbete skall börja lokalt redan i år, exempelvis i anslutning till vårt möte i Kapstaden med södra Afrika i mars, eller under året med den västafrikanska ekonomiska gemenskapen.
För det tredje stöder vi att man stärker klausulen om de demokratiska och mänskliga rättigheterna. Vi anser att det gäller att också genomföra dem snabbt. Som ett exempel vill jag nämna Nigeria, Togo och Zimbabwe. Vi hoppas att vi därmed till slut också kommer fram till ett äkta parlamentariskt partnerskap med de afrikanska och de andra parlamentarikerna inom AVS.

Martínez Martínez
Herr talman! Den rekommendation som vår vän Rod ger oss för att parlamentet skall ratificera Cotonouavtalet följs av en uttömmande analys av avtalets betydelse och nyheter ur en kritisk synvinkel, och vi kommer med samma kritik som föredraganden: att det finns luckor i fördraget och på grund av de brister som redan har observerats under den korta tid som avtalet har varit i kraft. Detta hindrar inte att vi stöder det och att vi främjar att det skall ratificeras.
Detta avtal slöts i en värld som såg avsevärt annorlunda ut än då det första Loméavtalet slöts, men under de förhållanden som råder i världen i dag räcker inte längre för att styra globaliseringen mot rättvisa mål. Vi måste även ha instrument för politiskt samarbete. Därför måste detta avtal, trots bristerna, välkomnas och vi måste se till att få ut så mycket som möjligt av det.
Europaparlamentets roll när det gäller avtalet får inte begränsas till att kontrollera Europeiska utvecklingsfonden. Jag anser att vi kan uppnå mycket med detta avtal. För närvarande kan vi sprida avtalets positiva delar och se till att det ratificeras av våra nationella parlament. Det är en skandal att endast tre av femton medlemsstater har ratificerat det ett och ett halvt år efter att avtalet undertecknades.
Andra viktiga åtgärder vi kan föreslå är konsolidering och att se till att de nationella parlamenten i AVS-länderna fungerar effektivt. Bland nyheterna i avtalet betonar Rod det civila samhällets deltagande och han erkänner att statens roll alltid är viktig, men inom staterna är ett effektivt parlament den bästa garantin för att undvika fattigdom, bekämpa korruption och göra vårt samarbete effektivt, vilket är det underliggande målet för Cotonouavtalet. Vi stöder parlamenten i våra partnerländer och på så vis kan även den gemensamma församlingen AVS-EU uppfylla den demokratiska kontrollfunktion som den tilldelas i avtalet.
Rod ställer miljonfrågan: främjar vårt samarbete inom ramen för Cotonouavtalet utvecklingen i AVS-länderna eller vill vi helt enkelt införa den liberala modellen i dessa länder? Fungerar den liberala modellen för att garantera en rättvis utveckling i dessa länder? Jag anser att det inte bara räcker med detta. Därför måste vi anstränga oss för att Cotonouavtalet skall bli något mer än en ram för handelsförbindelser, ett instrument för skäliga och jämlika politiska och ekonomiska förbindelser med AVS-länderna och för att vårt samarbete med dem skall bli en av pelarna i den solidariska och demokratiska världsordning som vi behöver och som vi har åtagit oss att uppnå, åtminstone min grupp.

Howitt
Herr talman! Jag välkomnar betänkandet av Rod och håller med honom om att det förnyade ramavtal som styr samarbetet mellan EU och AVS-länderna bäst betraktas mot bakgrund av de utmaningar som globaliseringen, den ekonomiska avregleringen och Europeiska kommissionens reform av biståndet till tredjeland utgör. Över 18 månader efter undertecknandet i Cotonou kan vi nu i själva verket börja utvärdera avtalet genom att se på de faktiska framsteg som gjorts med att omsätta det i verklighet.
För det första, trots sina starka sidor kom den tidigare Lomékonventionen till korta vad gäller åtminstone en bestämd aspekt, nämligen kampen mot fattigdomen. Jag välkomnar varmt att man slår fast att ett av de huvudsakliga målen för det nya partnerskapsavtalet är att utrota fattigdomen, men vi måste se till att detta även återspeglas i kommissionens programplanering genom dess strategidokument för enskilda länder.
Det är tråkigt att behöva säga att de strategidokument som granskats hittills visar att transportsektorn får 35 procent och det makroekonomiska stödet 25 procent av de resurser som tilldelas inom ramen för programmen. Utskottet för utveckling och samarbete har vid oräkneliga tillfällen betonat att vi måste lägga resurser på grundläggande hälsovård och grundutbildning om vi menar allvar med att vilja minska fattigdomen. Det är rätt att i kväll åter betona detta.
Den andra centrala förändringen jämfört med Lomékonventionen gäller det civila samhällets deltagande. Vilket slags resultat kan vi förvänta oss efter att ha hört rapporter om att det civila samhället ännu inte får medverka på ett verkligt och meningsfullt sätt? Jag är besviken över att bara 2 procent av resurserna, av möjliga 15 procent, har anslagits till kapacitetsuppbyggnad i de " landvisa" strategidokument som utarbetats hittills. Beror detta på att det civila samhällets organisationer inte har rådfrågats eller på att det civila samhället har så låg absorptionsförmåga?
Enligt Cotonouavtalet bör det civila samhällets deltagande komma underifrån och upp, men detta är omöjligt utan erforderlig kapacitet.
Slutligen, i det att jag pekar ut några av de praktiska utmaningar som ligger framför oss skulle jag inte vilja förringa den väldiga bedrift som förhandlingen om och undertecknandet av avtalet var i första rummet. Partnerskapet mellan EU och AVS-länderna fortsätter att vara en förebild för samarbetet mellan nord och syd i vår värld, en förebild som vi lämpligen firar genom att denna vecka rösta för ratificering i Europaparlamentet.

Nielson
Herr talman! Tillåt mig att först gratulera parlamentets ledamöter till att de har tagit detta viktiga steg i processen för att godkänna Cotonouavtalet.
Ni vet alla hur viktigt det är att slutföra ratificeringsprocessen, så att avtalet - inklusive dess ekonomiska del - kan genomföras i sin helhet. Ni vet också hur viktigt förhållandet mellan AVS-länderna och EU är inom ramen för gemenskapens utvecklingspolitik.
En mycket viktig aspekt är att Cotonouavtalets text är en förhandlingstext. Detta återspeglas också indirekt i de många kommentarerna under debatten om att det faktum att vi har ett avtal är en verklig bedrift. Vi har fått fram det genom verkliga förhandlingar. Detta är vad Howitt framhöll i det att han beskrev partnerskapet som en förebild för ett globalare förhållande mellan nord och syd. Avtalet har många brister, och mycket av kritiken härrör från det faktum att det fortfarande är mycket ambitiöst och svårgenomförbart. Detta har att göra med våra förväntningar i fråga om vad våra partnerskapsländer faktiskt lägger in i programplaneringsprocessen. Det är inte bara upp till oss att bestämma det, vilket delvis är mitt svar på Howitts kommentarer.
Jag skall nu kortfattat kommentera betänkandet som sådant. Jag tycker att synsättet i betänkandet på Cotonouavtalets handelsdimension är intressant, även om jag inte kan instämma i det till fullo. Den bedömning man gör i betänkandet av ekonomi- och handelsordningen enligt Cotonouavtalet bygger utan tvekan på en politisk syn på utveckling och förbindelser mellan nord och syd. Vi håller till exempel inte med om det man säger i betänkandet om att man i Cotonouavtalet betraktar " utveckling som något som begränsas av de marknadsekonomiska lagarna" . Enligt vår mening utgör Cotonouavtalet en vittomspännande ram inom vilken handel är ett instrument bland andra för att främja en hållbar utveckling. Det viktigaste inslaget i framtida handelsförbindelser kommer att vara avtalen om ekonomiskt partnerskap, vilka syftar till att skapa gynnsamma villkor som ökar såväl handelns volym som dess nytta.
Det stämmer att förhandlingar om regionala avtal om ekonomiskt partnerskap kommer att syfta till en gradvis och flexibel avreglering av handelsflödena och till AVS-ländernas integrering i världsekonomin. Men detta kommer att ske i linje med deras utvecklingsnivå, och hänsyn kommer att tas till handelsåtgärders socioekonomiska följder. Regionala avtal om ekonomiskt partnerskap kommer att bygga på regional integrering, och de kommer att stärka och fördjupa befintliga initiativ för regional integrering. Detta är också anledningen till att jag inte delar den åsikt som uttryckts av Belder, att dessa initiativ skulle kunna utgöra något slags risk i samband med konfliktförebyggande. Vi hyser helt klart den förhoppningen att detta regionala samarbete kommer att bli en del av konfliktförebyggandet och att det kommer att stärka detta. Det är vad erfarenheten säger oss.
Regionala avtal om ekonomiskt partnerskap kommer även att kopplas samman med omfattande ekonomiska och sociala åtgärder som kan finansieras genom Europeiska utvecklingsfonden. Detta återspeglas inte i tillräcklig utsträckning i betänkandet.
Vissa påståenden i betänkandet skulle, enligt vår mening, kunna vara exaktare. Till exempel riktas hård kritik mot EU:s export av nötkött till Västafrika, och man hävdar att den leder till att lokalt nötkött ersätts av subventionerat EU-kött. Detta argument bygger dock på EU:s export under perioden 1981-1991. Vi skriver i dag 2002, och gemenskapens exportpolitik gentemot utvecklingsländerna har förändrats under senare år. I synnerhet har vi sedan början av 1990-talet minskat exportbidragen till nötköttsexport till Västafrika betydligt, just för att undvika att lokalt nötkött ersätts av subventionerat EU-kött. Som en följd har EU:s export av nötkött till Ecowas-länderna gradvis minskat från en nivå på 54 000 ton år 1991 till endast 1 600 ton år 2000. Detta är ett klassiskt fall. Vi har hört ett antal av dem under debatten om koherens. De flesta av dessa fall är gamla fall, och de har alla lösts. Men det finns andra mycket påtagliga, meningsfulla och viktiga problem att diskutera inom ramen för debatten om koherens, så jag skulle på det bestämdaste vilja råda alla som deltar i denna debatt att sätta fingret på de verkliga problemen i stället för att lägga fram förhistoriskt material.
Det råder dessutom en viss förvirring i betänkandet när det gäller handelsförbindelserna med de minst utvecklade länderna. Man påstår att de minst utvecklade länderna automatiskt skulle välja ordningen Allt utom vapen, medan länder som inte tillhör den gruppen skulle välja mellan avtal om ekonomiskt partnerskap och det normala allmänna preferenssystemet. Så är inte fallet. Det är tvärtom viktigt att poängtera att de minst utvecklade länderna kommer att utgöra en del av processen med regionala avtal om ekonomiskt partnerskap. Regionala avtal om ekonomiskt partnerskap kommer att göra det möjligt att angripa alla handelshinder, inklusive frågor som sanitära och fytosanitära bestämmelser eller tekniska handelshinder, och att bygga vidare på befintliga initiativ för regional integrering. Båda dessa aspekter är mycket viktiga för de minst utvecklade länderna.
Tillåt mig slutligen att betona att regionala avtal om ekonomiskt partnerskap måste integreras i AVS-ländernas och EG:s utvecklingsstrategier. Det kommer därför att vara nödvändigt att förhandlingar om och genomförande av regionala avtal om ekonomiskt partnerskap, å ena sidan, och utvecklingspolitiken, å den andra, är ömsesidigt stödjande och att lämpliga stödåtgärder på EU-nivå ingår i den vanliga finansieringen ur Europeiska utvecklingsfonden. Regionala avtal om ekonomiskt partnerskap kommer att innebära att en handelspolitisk ram upprättas, vilken måste vara fullständigt koherent med utvecklingspolitiken.
Det stämmer att målen i Cotonouavtalets handelsprogram är ambitiösa, men att inte göra något och fortsätta med vårt tidigare synsätt skulle medföra stora risker, och det skulle sannolikt inte bryta AVS-ländernas ekonomiska marginalisering. När vi ser på vad som har hänt hittills på grundval av tidigare instrument är detta ganska uppenbart. Cotonouavtalet erbjuder instrument som kan hjälpa till att integrera AVS-länderna i världsekonomin och att minska fattigdomen. Vi måste använda dem på bästa möjliga sätt. Det skulle vara ett misstag att tro att vårt avtal här och våra instrument kan lösa alla problem. Det finns mycket goda grundläggande skäl till att dessa fattiga länder inte har integrerats på ett bra sätt i världsekonomin. Det finns verkliga problem där.
Betänkandet är skrivet som om det var ett realistiskt antagande att vi, inom ramen för utformningen av och förhandlingarna om Cotonouavtalet, enkelt skulle ha kunnat gripa oss an och ändra många av de underliggande globala frågorna. Jag hoppas att jag inte chockerar någon genom att säga att det inte är så enkelt som så. Det var aldrig ett alternativ att erbjuda AVS-länderna en ram för ekonomisk utveckling som inte bygger på det faktum att marknadsekonomin är här för att stanna. Men detta är inte samma sak som att säga att marknaden är den enda vägen. Kommissionen instämmer inte i det påståendet. I själva verket är såväl vårt samarbete med AVS-länderna som vårt övriga globala utvecklingssamarbete ett bevis på det faktum att vi försöker åstadkomma något som aldrig skulle kunna åstadkommas om utvecklingen lämnades till marknaden som sådan. Detta är anledningen till att vi gör det. Tillåt mig att avsluta i en mer försonlig ton, genom att citera från betänkandets slutsatser, som jag stöder starkt. " I realiteten utgör blott det faktum att det över huvud finns ett nytt avtal om samarbete mellan AVS och EU en seger i sig. Dessutom innehåller det nyskapande element som måste tolkas och användas på ett positivt sätt. Emedan Europaparlamentet inte har behörighet att ändra i denna text är det av avgörande betydelse att arbeta för att göra det bästa möjliga av den, så att biståndet verkligen bidrar till AVS-ländernas befolkningars välstånd, i enlighet med deras behov av livsmedel, hälso- och sjukvård, utbildning osv." Den här sortens språk kan jag ansluta mig till. Vi välkomnar denna slutsats.
Jag vill avsluta med att på kommissionens vägnar uttrycka stor belåtenhet över att parlamentet nu har fullföljt sin del av denna process, och vi hoppas att processen kommer att kunna slutföras i sin helhet så snart som möjligt.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.30.)

