Operaţiuni comune de îndepărtare a migranţilor ilegali spre Afganistan şi alte ţări terţe (dezbatere)
Preşedinte
Următorul punct pe ordinea de zi îl reprezintă declaraţiile Consiliului şi Comisiei referitoare la operaţiunile comune de îndepărtare a migranţilor ilegali spre Afganistan şi spre alte ţări terţe.
Tobias Billström
Dle preşedinte, stimaţi deputaţi, aş dori să încep prin a vă mulţumi pentru şansa de a fi astăzi aici pentru a dezbate această problemă importantă. Judecând după întrebările care au fost adresate de unii deputaţi, este clar că acest aspect dă naştere unui anumit grad de îngrijorare. Sper ca astăzi să pot clarifica punctul de vedere al Consiliului asupra acestui aspect şi să răspund la întrebările dvs.
Statul de drept şi respectarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale sunt principii fundamentale pentru cooperarea în cadrul Uniunii Europene. Acestea trebuie să fie principiile de bază pentru cooperarea dintre statele membre în cadrul Uniunii. Aceste principii sunt şi trebuie să fie în continuare punctul de pornire pentru cooperare în domeniul azilului şi migraţiei.
Cooperarea în cadrul UE în domeniul migraţiei s-a dezvoltat rapid în ultimii câţiva ani şi include un număr de acte legislative diferite şi alte tipuri de măsuri. Cu privire la drepturile solicitanţilor de azil, aş dori să vă atrag atenţia asupra scopului principal al cooperării în domeniul azilului. Scopul acestei activităţi este să creeze un sistem european comun de azil care va asigura protecţia persoanelor în conformitate cu Convenţia de la Geneva referitoare la statutul refugiaţilor, precum şi cu alte tratate internaţionale referitoare la persoanele care au nevoie de protecţie. În cadrul acestei cooperări, există prevederi pentru a se putea oferi protecţie subsidiară şi prevederi referitoare la procedura de azil, primire şi returnare. Prevederile acoperă întregul domeniu al azilului şi formează baza sistemului european comun de azil.
Principalele acte legislative din domeniul azilului sunt Regulamentul Dublin, care stabileşte criteriile şi mecanismele de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecţie internaţională, Directiva privind primirea, care stabileşte standardele minime pentru primirea solicitanţilor de azil, Directiva privind calificarea, care stabileşte standardele minime referitoare la condiţiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanţii ţărilor terţe pentru a putea beneficia de protecţie internaţională, şi Directiva privind procedura de acordare a azilului, care se referă la standardele minime referitoare la procedurile aplicate în statele membre pentru acordarea şi retragerea protecţiei internaţionale.
Toate aceste acte legislative sunt revizuite în prezent cu scopul de a apropia şi mai mult legislaţia statelor membre în acest domeniu, pentru a o face mai completă şi mai eficientă. Decizia asupra amendamentelor propuse se va lua prin procedura de codecizie, ceea ce înseamnă că vom avea o bază politică largă pentru dezvoltarea sistemului european comun de azil.
Migraţia bine gestionată implică atât crearea de oportunităţi pentru persoanele care intră în mod legal în Uniunea Europeană, cât şi capacitatea de returnare a celor care nu îndeplinesc condiţiile de intrare şi de prezenţă pe teritoriu sau care nu au motive să solicite azil. Cu privire la drepturile fundamentale ale celor care nu au drept de şedere în Uniune, aş dori să mă refer, în primul rând, la principiile juridice generale care trebuie să formeze baza pentru toate activităţile UE şi, în al doilea rând şi în mod mai specific, la normele care se aplică în ceea ce priveşte returnarea resortisanţilor ţărilor terţe care nu au dreptul de intrare şi de şedere legală într-un stat membru. Aceste norme sunt stabilite în Directiva privind returnarea, care a fost adoptată de Parlamentul European şi de Consiliu în 2008. Directiva este primul pas important către o legislaţie care vizează să asigure justiţie şi proceduri transparente pentru a obţine o politică mai eficace de returnare la nivel european. Un principiu fundamental pentru activitatea legată de returnare este că aceasta trebuie să se bucure de certitudine juridică şi să fie umană şi eficientă.
Activitatea legată de returnare include, de asemenea, prevederi asupra zborurilor comune de returnare. Decizia Consiliului referitoare la organizarea de zboruri comune pentru returnarea resortisanţilor ţărilor terţe cărora nu li s-a acordat permis de şedere sau azil a fost adoptată în 2002 în cadrul programului de acţiune privind returnarea. Organizarea de zboruri comune este o utilizare eficientă de resurse şi ajută la îmbunătăţirea cooperării operaţionale între statele membre. Totuşi, aş dori să subliniez că nu este vorba despre punerea în aplicare a unor decizii de deportare colectivă. Aceasta este o măsură de cooperare concepută să utilizeze mai eficient capacitatea statelor membre. Liniile directoare comune care au însoţit decizia Consiliului precizează că zborurile comune pot fi organizate pentru persoane care nu îndeplinesc sau care încetează să mai îndeplinească condiţiile pentru intrarea, prezenţa sau şederea pe teritoriul unui stat membru al Uniunii Europene. Statul membru organizator şi fiecare stat membru participant trebuie să se asigure că situaţia legală a fiecărei persoane returnate, pentru care sunt responsabile, permite returnarea.
Regulamentul de înfiinţare a Agenţiei Europene pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale Statelor Membre ale Uniunii Europene permite acestei autorităţi, şi anume Frontex, să ofere statelor membre sprijinul necesar pentru organizarea măsurilor comune de returnare. În luna octombrie a acestui an, Consiliul European a solicitat Frontex să analizeze posibilitatea finanţării de zboruri comune pentru returnări.
Toate aceste măsuri au scopul de a se asigura că protecţia internaţională este disponibilă pentru cei care au nevoie de ea şi că returnarea resortisanţilor ţărilor terţe care sunt prezenţi în mod ilegal pe teritoriul UE se desfăşoară în condiţii de certitudine juridică şi în mod legitim. Utilizarea zborurilor comune pentru returnări nu implică încălcarea principiului nereturnării sau evitarea cerinţei de examinare în mod individual a cazurilor. Se aşteaptă ca statele membre să ţină cont de circumstanţele particulare ale situaţiei fiecărei persoane care face obiectul returnării, inclusiv orice solicitare de protecţie internaţională. Aceasta, desigur, se aplică şi persoanelor care provin din Afganistan.
Dle preşedinte, stimaţi deputaţi, politica de returnare a Comunităţii este, bineînţeles, importantă, dar reprezintă doar un aspect al politicii cuprinzătoare referitoare la migraţie. Pactul european privind imigraţia şi azilul, care a fost adoptat de Consiliul European în septembrie anul trecut, confirmă angajamentele Uniunii faţă de abordarea globală a problemei migraţiei. Aceasta înseamnă că problemele legate de migraţie trebuie să fie o parte integrantă a relaţiilor externe ale UE şi că gestionarea eficientă a migraţiei trebuie să fie uniformă. Aceasta necesită, de asemenea, un parteneriat strâns între ţările de origine, de tranzit şi destinaţie.
Programul de la Stockholm pe care l-am dezbătut mai devreme în această după-amiază va confirma şi va dezvolta, desigur, în continuare această strategie globală.
Jacques Barrot
Dle preşedinte, voi încerca să menţionez principiile care stabilesc modul în care abordăm aceste probleme referitoare la migraţie şi returnare.
Legislaţia europeană obligă statele membre să se asigure că resortisanţii ţărilor terţe prezenţi pe teritoriul lor pot solicita protecţie internaţională dacă doresc acest lucru. Cu privire la posibilitatea ca acestor resortisanţi, afgani în acest caz, să li se acorde într-o formă sau alta protecţie internaţională, statele membre trebuie să examineze fiecare solicitare de azil prin aplicarea criteriilor stabilite de legislaţia europeană la circumstanţele individuale specifice ale situaţiei fiecărui solicitant de azil. Statele membre trebuie să decidă dacă solicitantul de azil poate pretinde sau nu statutul de refugiat şi, dacă acesta nu îndeplineşte criteriile necesare pentru a fi considerat refugiat, acestea trebuie să verifice dacă persoana respectivă poate beneficia de aşa-numita protecţie subsidiară.
Voi parcurge rapid aceste principii. În primul rând, resortisanţii ţărilor terţe nu trebuie repatriaţi dacă sunt în pericol să fie supuşi unor atacuri grave. Legislaţia Uniunii Europene şi, mai specific, Directiva privind calificarea pentru azil, prevede că statele membre trebuie să respecte principiul nereturnării, în conformitate cu obligaţiile lor internaţionale. Prin urmare, statele membre nu pot trimite înapoi în Afganistan persoane care sunt considerate refugiate în sensul Convenţiei de la Geneva sau cărora li s-a acordat protecţie subsidiară. În plus, statele membre sunt obligate să se asigure că nu au loc operaţiuni de returnare care încalcă articolul 3 al Convenţiei europene pentru apărarea drepturilor omului, care obligă statele membre să garanteze că o persoană nu va returnată în ţara de origine dacă este probabil ca aceasta să fie expusă la persecuţii sau la atacuri grave după întoarcere.
În al doilea rând, nu se pot generaliza solicitările în ce priveşte caracterul adecvat al operaţiilor de returnare în Afganistan. Afganistanul este una dintre principalele ţări de origine ale solicitanţilor de azil prezenţi în Uniunea Europeană. Ar trebui să adaug că Uniunea adăposteşte doar o mică parte din numărul total de refugiaţi afgani, majoritatea locuind în ţările vecine, în principal în Iran şi în Pakistan.
Nu se poate trage o concluzie generală cum că întoarcerea forţată a cetăţenilor afgani în ţara lor de origine încalcă sau nu legea comunitară, Convenţia europeană pentru apărarea drepturilor omului sau Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Depinde de statele membre în care sunt făcute solicitările să se pronunţe asupra fiecărei solicitări, ţinând cont de circumstanţele individuale ale acesteia. Când examinează solicitările, statele membre trebuie să analizeze circumstanţele individuale specifice relevante, pentru a determina nevoia de protecţie a fiecărui solicitant, dacă aceasta există.
Aceasta implică examinarea condiţiilor de securitate politică şi umanitară, precum şi condiţiile în materie de drepturi ale omului din Afganistan. De asemenea, aceasta presupune examinarea situaţiei specifice a regiunii ţării din care provine solicitantul, precum şi circumstanţele individuale ale cazului respectiv, precum situaţia familiei persoanei în cauză, activităţile sale în ţara de origine sau orice altă caracteristică specifică care o poate face mai vulnerabilă.
Nu se pot trage concluzii generale privind nevoia de protecţie a solicitanţilor de azil din Afganistan, dar statistica arată că rata de recunoaştere pentru acest grup a crescut în ultimele câteva luni. În prima jumătate a anului 2009, aproape 50 % dintre solicitanţii de azil afgani au primit protecţie internaţională în Uniunea Europeană, în comparaţie cu mai puţin de 30 % în ultimul trimestru din 2008.
Mă voi referi acum la alt aspect: ce condiţii trebuie îndeplinite înainte să fie luată decizia de desfăşurare a unei operaţii de returnare? În declaraţia pe care am făcut-o cu privire la operaţia de returnare a unor cetăţeni afgani la Kabul, desfăşurată împreună de Regatul Unit şi de Franţa, am indicat că statele membre trebuiau să ia trei măsuri de precauţie înainte de a returna o persoană într-o ţară terţă precum Afganistan.
Acestea trebuiau să se asigure, în primul rând, că migrantul respectiv nu dorea să solicite protecţie internaţională; în al doilea rând, dacă era făcută o solicitare pentru protecţie internaţională, solicitarea respectivă trebuia supusă unei examinări amănunţite, individuale, şi eventual respinsă în urma unei proceduri de evaluare adecvate; şi, în al treilea rând, statele respective trebuiau să se asigure că viaţa migrantului returnat în ţara de origine nu era pusă în pericol în acea ţară.
Comisia a încercat să obţină mai multe precizări cu privire la circumstanţele acestei operaţii de returnare în Afganistan, desfăşurată de Franţa şi de Regatul Unit. Totuşi, Comisia nu deţine în prezent nicio informaţie care să sugereze că aceste trei condiţii nu au fost îndeplinite de persoanele avute în vedere.
Care este situaţia acestor operaţii de returnare care implică mai multe persoane repatriate, în măsura în care dosarul fiecărei persoane trebuie evaluat individual?
Protocolul 4 la Convenţia europeană pentru apărarea drepturilor omului şi Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene interzic expulzările colective, dar nu există niciun un impediment legal şi, mai mult, nicio obiecţie de principiu ca mai multe măsuri de returnare care au fost luate individual să nu fie efectuate în comun, fiecare pe baza unei decizii separate, de exemplu utilizând acelaşi zbor, şi nu există niciun obstacol legal ca aceste operaţii să nu fie organizate în comun de către mai multe state membre.
Mandatul curent al Frontex prevede deja cooperarea operaţională în domeniul operaţiilor de returnare comune. Consiliul European a solicitat consolidarea puterii operaţionale a Frontex şi, în special, analizarea posibilităţii închirierii regulate de zboruri pentru a desfăşura aceste operaţii. Aceste operaţii comune trebuie să facă mai eficiente operaţiile de returnare din punct de vedere logistic şi pot avea un număr de beneficii foarte importante cu privire la repatrieri, care sunt întotdeauna dureroase.
De asemenea, trebuie remarcat că, deşi Directiva privind returnarea nu a fost încă transpusă de majoritatea statelor membre, Comisia le încurajează să se asigure, în prezent, că deciziile lor de returnare respectă normele stabilite în această directivă. Aceasta înseamnă, în special, că trebuie acordată prioritate returnărilor voluntare, că trebuie prevăzut dreptul de a face apel împotriva deciziilor de returnare şi că nevoile individuale ale persoanelor vulnerabile trebuie luate în calcul. Directiva privind returnarea nu a intrat încă în vigoare. Aceasta se va întâmpla în curând şi va permite acordarea unor garanţii suplimentare persoanelor în cauză.
Acestea fiind spuse, dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, acestea sunt răspunsurile pe care am dorit să le ofer, în conformitate cu legislaţia europeană. Desigur, dl Billström a explicat, de asemenea, că, în ce priveşte toate aceste probleme, încercăm să ajungem la un echilibru între dorinţa de a-i adăposti pe cei care sunt persecutaţi din motive politice şi care merită cu adevărat să fie protejaţi şi apoi, în acelaşi timp, nevoia de a recunoaşte că unele solicitări nu au niciun motiv să fie acceptate. Este vorba de un echilibru dificil, pe care Comisia îl monitorizează îndeaproape.
Aceasta este declaraţia mea pentru Parlament şi, desigur, voi asculta discursurile care urmează după această declaraţie.
Véronique Mathieu
Dle preşedinte, Uniunea are datoria de a asigura condiţii de primire demne pentru persoanele care fug din calea războiului şi a persecuţiei şi de a le oferi sisteme de protecţie internaţională care sunt în conformitate cu valorile sale.
Totuşi, de câţiva ani de zile, Uniunea Europeană trebuie să facă faţă unor fluxuri migratorii mixte şi reţelelor de traficanţi care abuzează de sistemele de azil naţionale pentru a obţine intrarea pe teritoriu a persoanelor care nu îndeplinesc condiţiile necesare pentru a beneficia de aceste sisteme.
Deci ce putem face? Această problemă a fost ridicată în fiecare dintre statele membre. Cert este că există o limită a capacităţii de absorbţie a statelor membre. Sistemele de protecţie trebuie oferite persoanelor care îndeplinesc criterii obiective şi dacă dorim să ne menţinem tradiţia de a primi solicitanţi de azil, trebuie să fim fermi în ceea ce priveşte abuzul faţă de aceste proceduri de azil în scopuri de migraţie economică.
De asemenea, este important să subliniez că toate ţările care sunt vizate de reţelele de imigraţie clandestină provenind din Afganistan sau din Irak implementează măsuri de returnare forţată. Ele sunt obligate să acţioneze astfel. Este suficient să menţionez un număr de state membre ale UE care pun în practică astfel de măsuri şi care acţionează astfel indiferent de convingerea politică a conducătorilor lor.
Nu mai există niciun dezacord politic în cadrul Uniunii privind aceste aspecte şi acest consens va face posibilă, în viitorul apropiat, desfăşurarea operaţiilor de returnare comune finanţate de Frontex. Această iniţiativă, un instrument comun pentru gestionarea fluxurilor migratorii, trebuie salutată. Prin urmare, aş dori să subliniez că operaţiunile de returnare în grup sunt complet diferite de expulzările colective în sensul jurisprudenţei Curţii Europene de Justiţie.
Curtea de la Strasbourg interzice orice măsură care obligă cetăţenii străini să părăsească o ţară în grup, dar autorizează cazurile în care o astfel de măsură este luată la sfârşitul unei examinări rezonabile şi obiective a circumstanţelor individuale ale fiecăruia dintre cetăţenii străini.
Legislaţia internaţională şi europeană referitoare la refugiaţi este suficient de complexă pentru a se asigura că aceste proceduri de expulzare sunt controlate strict şi sunt efectuate în conformitate cu principiul fundamental al demnităţii umane.
Sylvie Guillaume
Dle preşedinte, am ascultat cu atenţie toţi vorbitorii, dar aş dori totuşi să împărtăşesc un număr de întrebări şi îngrijorări cu privire la aspectele sesizate şi, pentru aceasta, mă voi baza în mod inevitabil pe două exemple recente.
Primul se referă la deportarea a 27 de cetăţeni afgani la Kabul, ca parte a deportării în grup organizate de Franţa şi de Regatul Unit. Aş dori să ştiu dacă Comisia şi Consiliul sunt de părere că Afganistanul este o ţară în care integritatea fizică a persoanelor deportate este garantată.
Comisia tocmai ne-a precizat că nu a reuşit să garanteze că aceste deportări au fost efectuate după verificarea că persoanele respectivă nu au înaintat o solicitare de protecţie internaţională sau în conformitate cu fiecare etapă a acestei proceduri de examinare a solicitărilor acestora, dacă există.
Al doilea exemplu priveşte deportarea de către Germania, Belgia şi Austria a romilor în Kosovo, cu care aceste ţări au încheiat acorduri de readmisie, deşi Înaltul Comisariat al ONU pentru Refugiaţi (ICNUR), în recomandările făcute la 9 noiembrie, consideră că, citez: "romii care locuiesc în orice parte din Kosovo se confruntă în continuare cu restricţii serioase privind libera circulaţie şi exercitarea drepturilor fundamentale ale omului [...] şi s-au semnalat cazuri de ameninţări şi violenţă fizică împotriva acestor comunităţi”.
Ţinând cont de acestea, aş dori să solicit clarificarea a trei aspecte. De ce este implementat atât de slab articolul 15 litera (c) din Directiva din 2004 privind calificarea, care acordă dreptul la protecţie subsidiară persoanelor care sunt supuse, citez: "unei ameninţări grave şi individuale [...] din motiv de violenţă discriminatorie în situaţii de conflict armat internaţional sau intern”?
A doua întrebare: poate fi considerată suficientă ideea că deportarea persoanelor care locuiesc ilegal pe teritoriul UE este legitimă deoarece acestea nu au trimis o solicitare de protecţie internaţională, deşi ştim că, din cauza Regulamentului Dublin II, mulţi solicitanţi de azil potenţiali nu trimit aceste solicitări în statul în care ajung prima dată, deoarece şansele de reuşită ale procedurii sunt mici şi condiţiile de primire sunt deplorabile?
Şi a treia întrebare: ar trebui statele membre să confirme decizia Consiliului din 29 şi 30 octombrie de a examina posibilitatea închirierii de zboruri regulate de returnare comună finanţate de agenţia Frontex şi intenţionează ele, în acelaşi timp, să convină asupra unei liste europene de ţări sigure şi să adopte acţiuni rapide cu privire la un sistem de azil comun, care va face posibilă armonizarea la un nivel superior a condiţiilor pentru examinarea, acordarea şi exercitarea statutului de refugiat?
Marielle De Sarnez
Dle preşedinte, dle comisar, în primul rând aş dori să vă informez că mulţi europeni au văzut cu tristeţe cum, pe 20 octombrie, două state membre ale UE au organizat returnarea forţată a imigranţilor afgani: trei din Franţa şi 24 din Regatul Unit. Acei oameni, care au părăsit o ţară în stare de război pentru a veni în Europa, crezând că pot găsi azil şi protecţie aici, au fost trimişi astfel înapoi într-o ţară în care războiul continuă, în care siguranţa lor nu poate fi garantată sub nicio formă.
Un astfel de eveniment pune sub semnul întrebării felul nostru de a vedea drepturile omului. Şi imaginaţi-vă surpriza mea, acum câteva zile, când am văzut - desigur că există o legătură - că summitul european nu prevede doar organizarea de zboruri charter comune, ci şi finanţarea lor - care este un lucru nou - din bugetul european!
Dle comisar, aceasta nu este Europa pe care o iubim. Europa nu există pentru a legitima practicile naţionale care încalcă drepturi fundamentale. Este prea uşor să dăm vina pe Europa. Când aud, de exemplu, că ministrul francez pentru imigraţie declară că returnările forţate ar trebui efectuate sub stindardul Europei, vreau să vă spun că părinţii fondatori nu au inventat Europa în acest scop.
Aţi cerut Parisului şi Londrei să se asigure că cetăţenii afgani deportaţi aveau într-adevăr posibilitatea de a solicita azilul, că această solicitare a fost respinsă şi că vieţile lor nu erau puse în pericol în regiunea în care au fost returnaţi. Prin urmare, aş dori o confirmare explicită din partea dvs. că examinarea individuală a fiecărei solicitări de azil a fost într-adevăr efectuată.
De asemenea, aş dori să ştiu dacă Comisia consideră Afganistanul o ţară sigură şi, dacă nu, aş dori să ştiu dacă Comisia este de acord sau nu că această returnare forţată a fost efectuată cu încălcarea articolului 3 al Convenţiei de la Geneva.
Vă mulţumesc foarte mult pentru toate explicaţiile pe care ni le puteţi oferi.
Hélène Flautre
Dle preşedinte, în primul rând, aş dori să vă spun că sunt foarte mulţumită pentru că dezbatem astăzi şi aici acest aspect, deoarece este clar că şefii de state şi de guverne se aşteptau ca deportarea imigranţilor ilegali din Uniunea Europeană în Afganistan să fie efectuată fără prea mare zgomot, şi nu este cazul.
Şi aceasta din două motive: în primul rând, deoarece Comisia Europeană a solicitat informaţii guvernului Regatului Unit şi guvernului Franţei, ceea ce este un lucru bun, şi, în al doilea rând, deoarece astăzi avem o dezbatere asupra acestui subiect.
S-au adresat deja întrebări. Afganistanul este o ţară sigură? Ei bine, ar trebui să-i adresăm această întrebare dlui Obama, deoarece acesta tocmai a decis să trimită 34 000 de soldaţi acolo. Nicio armată nu poate să garanteze supravieţuirea oamenilor săi în Afganistan şi noi ar trebui să putem garanta că vieţile imigranţilor pe care-i trimitem înapoi în această ţară nu vor fi puse în pericol? Această situaţie este o farsă pe care nu o tolerează nici Înaltul Comisariat al ONU pentru Refugiaţi (ICNUR), care a recomandat cu căldură statelor membre să nu continue cu acest gen de deportări.
În al doilea rând, există ambiguitate în jurul expulzărilor colective. Toată lumea - şi eu mai ales - salută caracterul obligatoriu pe care îl va avea Carta drepturilor fundamentale. Articolul 19 alineatul (1): "Expulzările colective sunt interzise.”
dvs. ne spuneţi că aceasta nu este o expulzare colectivă. Dl Billström ne prezintă această situaţie într-o lumină favorabilă, spunându-ne că este vorba de o mobilizare rezonabilă de resurse. În curând, zborurile charter comune ne vor fi vândute în acelaşi mod ca ideea folosirii în comun a maşinii pentru a combate încălzirea globală! Există limite! Şi care sunt aceste limite?
Ei bine, vă pot spune, ca reprezentant ales din Pas-de-Calais, unde există mulţi afgani - care au făcut obiectul acestor deportări organizate de dl Besson în Franţa - că, atunci când guvernul francez decide, din motive de imagine, să organizeze o operaţiune de returnare colectivă şi să o transforme într-un eveniment media, au loc arestări în Pas-de-Calais: arestări colective, care sunt prin urmare ilegale, deoarece sunt discriminatorii.
Prin urmare, nu putem garanta absolut deloc ceea ce spuneţi, dle Barrot, şi anume că aceasta este o operaţiune comună pentru persoane care, în urma evaluărilor individuale, au fost considerate migranţi ilegali. Acesta este într-adevăr un caz de expulzare colectivă deoarece a existat o arestare colectivă.
Marie-Christine Vergiat
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, am putea fi mulţumiţi că această dezbatere are loc. Eu, totuşi, sunt impresionată de această limbă de lemn utilizată. Haideţi să nu se mai jucăm cu cuvintele. Da, au avut loc într-adevăr expulzări colective.
Uniunea Europeană se mândreşte foarte mult cu apărarea drepturilor omului. Dreptul la azil este unul dintre aceste drepturi fundamentale. Totuşi, în prezent, afganii sunt cei care au fost deportaţi într-o ţară aflată în război, un război la care participă multe ţări europene.
Îmi pare rău, dle Barrot, dar legislaţia în cauză este atât comunitară, cât şi naţională, şi vă rog să nu ne trimiteţi la fiecare dintre situaţiile naţionale. O mare parte a situaţiilor la care faceţi referire sunt cauzate de Directiva privind returnarea, pe care prefer să o numesc Directiva "ruşinii”, deoarece este o directivă a ruşinii în ceea ce îi priveşte pe toţi apărătorii drepturilor omului. Ştiţi că solicitanţii de azil sunt trataţi foarte diferit în fiecare dintre ţările Europei şi, tocmai din cauza acestor diferenţe, afganii nu pot să ceară azil în condiţii echitabile.
Prin urmare, doresc să subscriu la toate întrebările care au fost adresate de colegii mei şi aş dori să vă invit să vă asiguraţi că rezultatele tuturor acestor politici sunt evaluate de la caz la caz, dacă este posibil.
Christine De Veyrac
(FR) Dle preşedinte, aş dori să sprijin iniţiativa comună a guvernului laburist al Regatului Unit şi a guvernului Franţei de a deporta imigranţii afgani ilegali în ţara lor de origine.
Într-adevăr, contrar faţă de ceea ce au declarat unele persoane, acestor oameni li s-au respins solicitările de azil politic şi această iniţiativă bilaterală trebuie să fie acum extinsă la nivel european. Presiunea migraţiei este o provocare pe care trebuie să o soluţionăm în mod colectiv şi aceasta este logica din spatele Pactului european pentru imigraţie şi azil, adoptat cu câteva luni în urmă în timpul Preşedinţiei franceze. Trebuie să mergem mai departe acum, reunindu-ne resursele şi organizând zboruri comune de returnare finanţate de Frontex.
Decizia celor 27 de a solicita Comisiei un studiu asupra acestui aspect este un prim pas şi, domnule comisar, sper că Comisia va sprijini această propunere, deoarece publicul şi, în special, populaţiile migrante legale, se aşteaptă să combatem migraţia ilegală.
Sari Essayah
(FI) Dle preşedinte, în contextul definiţiei dată statutului de refugiat în Convenţia de la Geneva, premisele pentru primirea de azil trebuie examinate separat pentru fiecare persoană. După cum am auzit din discursul anterior, solicitările de azil au fost procesate corect şi operaţiunile comune de returnare a acestor persoane au fost posibile, cu condiţia ca aceste premise să fi fost examinate separat pentru fiecare persoană.
Ceea ce îngrijorează Parlamentul şi mă îngrijorează pe mine este că situaţia privind securitatea în Afganistan este de aşa natură încât nu ştim dacă cineva poate fi returnat acolo în condiţii de siguranţă. În Finlanda, de exemplu, această situaţie a fost rezolvată prin emiterea de permise temporare de şedere, deşi definiţiile personale date statutului de refugiat nu au fost îndeplinite, deci azilul nu a fost acordat. Însă nu dorim să returnăm persoane într-o ţară aflată în război. Situaţia securităţii din Afganistan este prea periculoasă pentru a returna pe oricine în prezent, dar ulterior, când situaţia va deveni stabilă, aceste persoane vor fi returnate.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Dle preşedinte, doresc să încep cu următorul aspect - am lucrat mai mulţi ani în Ministerul Apărării Naţionale al Republicii Polonia şi am vizitat Afganistanul de multe ori, deoarece acolo sunt prezenţi 2 000 de soldaţi din Polonia. Tragedia este că, pe de o parte, acolo există oameni care sunt disperaţi, care nu se pot descurca într-o situaţie atât de dificilă, din cauză că în jurul lor se poartă permanent lupte. Pe de altă parte, există persoane care fac un joc dublu şi nu ezit să spun acest lucru. În timpul zilei, aceştia îi susţin pe cei care sunt în prezent la putere, iar noaptea îi ajută pe talibani. În legătură cu acest aspect, întrebarea mea simplă este următoarea: dispunem de instrumentele şi de capacitatea necesare pentru a evalua intenţiile şi situaţiile reale ale celor care vin în Europa? Cred că unele persoane vin pur şi simplu pentru că nu văd nicio altă soluţie şi pentru că sunt disperate, dar mai pot fi şi cazuri de persoane care fac jocurile mai multor tabere.
Franziska Keller
Dle preşedinte, există o parte a discuţiei care mi s-a părut puţin ciudată. De ce aceşti oameni se află aici ilegal? Aceştia sunt aici în mod ilegal din cauză că nu există niciun mod prin care să plece legal din ţara lor, care este în război. Nu există niciun mod prin care aceştia să ajungă aici în mod legal, deci nu este deloc surprinzător că îi vedem venind aici în mod ilegal. Ştim cu toţii cât de greu este să soliciţi şi să primeşti azil, deoarece Convenţia de la Geneva este foarte strictă în această privinţă şi trebuie demonstrat că există o persecuţie personală, ceea ce, desigur, este dificil de dovedit atunci când fugi de război. Acum spuneţi că, doar din cauză că acestor oameni nu li s-a aprobat solicitarea de azil, ar trebui să-i trimitem înapoi în Afganistan, unde este război şi unde oamenii nu pot trăi, unde nu pot supravieţui, unde nu există nicio cale de a-şi câştiga existenţa şi unde există, printre altele, o persecuţie a femeilor. Deci, numai şi pentru acest fapt, toate femeile care fug de acolo ar trebui să primească azil.
Aş dori să îndemn toate statele membre şi Comisia să lupte împotriva trimiterii acestor persoane înapoi în Afganistan.
Tobias Billström
preşedinte în exerciţiu al Consiliului - (SV) Dle preşedinte, stimaţi deputaţi, vă mulţumesc pentru numeroasele contribuţii interesante la această dezbatere. Aş dori să încep prin a încerca să rezum unele dintre cele mai importante principii în această problemă. Voi începe cu ceea ce a spus dna Mathieu la primul punct referitor la problema fluxurilor de migraţie mixte. Este adevărat că există fluxuri mixte care intră în Uniunea Europeană şi deoarece Uniunea nu are o capacitate nelimitată de a accepta aceste persoane, după cum a remarcat dna Mathieu, este important să fie efectuată o evaluare individuală, în condiţii de certitudine juridică, pentru a putea stabili cine trebuie să primească protecţie în conformitate cu legislaţia comunitară şi convenţiile internaţionale. Comisia monitorizează această problemă prin intermediul directivelor care au fost adoptate unanim în Uniune.
Aceasta mă aduce exact la punctele de vedere exprimate mai devreme de dna Guillaume şi de dna de Sarnez, şi anume dacă Afganistanul este o ţară în care este posibilă garantarea siguranţei individuale. Ei bine, tocmai acesta este scopul dezbaterii! Examinarea individuală urmăreşte să clarifice şi să se asigure tocmai de acest lucru. Scopul înfiinţării unui sistem european comun de azil este de a realiza acest obiectiv. Cred că mai mulţi vorbitori au ignorat complet acest fapt în discursurile lor; cu alte cuvinte, că trebuie să ne străduim să obţinem o examinare în condiţii de certitudine juridică, pentru a clarifica dacă "da” înseamnă "da” şi dacă "nu” înseamnă "nu”. În cazul unui "nu”, persoana trebuie returnată, indiferent de ţara în cauză, şi voi repeta acest lucru pentru ca toată lumea să înţeleagă exact care sunt intenţiile Preşedinţiei. Dacă am clarificat situaţia şi ne-am asigurat că o persoană nu are nevoie de protecţie specială, o putem trimite înapoi în ţara de origine cu conştiinţa împăcată. Că acest lucru se realizează, după cum a precizat comisarul Barrot, într-un mod coordonat într-un zbor cu mai multe persoane la bord, persoane ale căror cazuri au fost examinate în mod individual, sau că acestea călătoresc separat, are mai puţină importanţă. În acest context, este doar o chestiune de logistică.
Mă voi adresa acum dnei Keller, care prezintă întotdeauna argumente interesante în aceste probleme. Da, împărtăşesc punctul dvs. de vedere că problema referitoare la acces este complicată. Este dificil când avem în prezent un sistem care, în principiu, necesită ca persoanele să fie prezente în Uniunea Europeană pentru a face o cerere de azil, deşi, în acelaşi timp, probabil că nu este întotdeauna foarte uşor pentru acestea să ajungă în Uniunea Europeană în acest scop. Totuşi, exact din acest motiv, în timpul Preşedinţiei suedeze, am continuat activitatea de înfiinţare a unui sistem european comun de relocare, care va face posibilă oferirea unei căi alternative, a unei treceri, în cadrul Uniunii Europene, pentru cei care au probabil cea mai mare nevoie de protecţie, cei mai vulnerabili şi pentru persoanele care nu dispun de resursele financiare pentru a veni în Uniunea Europeană.
Permiteţi-mi să spun că, dacă toate statele membre ale UE ar putea asigura la fel de multe locuri pe cât asigură în prezent Suedia - avem 1 900 de locuri anual - direct proporţional cu mărimea populaţiei lor, atunci Uniunea Europeană ar putea pune la dispoziţie 100 000 de locuri anual Înaltului Comisariat al ONU pentru Refugiaţi. Ar fi un pas strategic major să reuşim să închidem cele mai deplorabile tabere de refugiaţi din lume şi să luăm atitudine şi să dăm dovadă de solidaritatea pe care Preşedinţia crede că ar trebui să o arate Uniunea Europeană faţă de ţările din afara graniţelor noastre, care, de fapt, adăpostesc majoritatea refugiaţilor din lume.
Jacques Barrot
Dle preşedinte, doresc să le mulţumesc tuturor vorbitorilor.
Dificultatea majoră cu care ne confruntăm provine de la ceea ce dna Mathieu a numit fluxuri mixte, în care avem imigranţi care vin din motive economice sau de mediu şi, în acelaşi timp, persoane care sunt persecutate şi care au dreptul la protecţie internaţională sau la protecţie subsidiară. Aici rezidă dificultatea şi acest lucru trebuie înţeles clar dacă dorim ca aceste probleme să fie rezolvate. Este foarte, foarte dificil.
În primul rând, aş dori să răspund. Voi citi unele elemente ale răspunsului francez - nu pot să răspund la toate întrebările - deoarece m-aţi chestionat cu privire la acest aspect. Voi citi următoarele elemente din răspunsul francez.
"Părţile interesate care nu au trimis spontan o solicitare de azil au fost chestionate ca imigranţi ilegali şi trimise în arest administrativ, sub controlul judecătorului pentru custodie şi eliberare.
Fiecare persoană a fost informată în limba sa maternă cu privire la dreptul de apel de care dispune în faţa judecătorului administrativ, la decizia de deportare în Afganistan şi la dreptul de a solicita azil la Oficiul francez pentru protecţia refugiaţilor şi apatrizilor (OFPRA) sau de a beneficia de o măsură de returnare voluntară implementată în asociere cu Organizaţia internaţională pentru Migraţie.
Dintre străinii respectivi, unul singur nu a depus nici solicitare de azil şi nici nu a introdus un recurs pe lângă judecătorul administrativ, iar solicitările altor doi cetăţeni au fost examinate de OFPRA, unde au fost audiaţi în prezenţa unui interpret. În cursul audierii de la tribunalul administrativ, cu ajutorul unui avocat şi în prezenţa unui interpret, aceştia au avut posibilitatea de a explica riscurile la care credeau ei că ar fi expuşi dacă s-ar întoarce în ţara lor de origine.
Deşi OFPRA a acordat statut de refugiat sau protecţie subsidiară mai multor resortisanţi afgani care au cerut protecţie în circumstanţe similare, Oficiul a considerat că, în cazul de faţă, nu există niciun motiv serios sau cunoscut de a crede că aceste persoane ar fi expuse la un risc real de a suferi persecuţii sau ameninţări grave la viaţa sau persoana lor dacă ar fi deportaţi.”
De asemenea, am primit un răspuns din partea guvernului Regatului Unit. Am acţionat cu sinceritate, aşa cum mi-au dictat conştiinţa şi datoria; am insistat asupra chestionării statelor membre.
Aş dori să vă mai spun că, în ceea ce priveşte acest concept de ţară sigură, există o jurisprudenţă a Curţii de Justiţie şi a Curţii Europene a Drepturilor Omului care precizează că simplul fapt de a veni dintr-o ţară sau o regiune în care există tulburări nu este un motiv suficient pentru a justifica protecţia absolută împotriva deportării sau dreptul la protecţie subsidiară, cu excepţia situaţiilor deosebite, când nivelul de violenţă generală este atât de ridicat încât oricine este în real pericol de a-i fi ameninţată viaţa sau persoana doar ca rezultat al prezenţei în ţara sau în regiunea respectivă. În plus, este adevărat că aceste circumstanţe excepţionale nu au fost invocate în cazul de faţă.
Acestea fiind spuse, aş dori să mă refer, de asemenea, la problema zborurilor grupate. Trebuie spus că Frontex a organizat deja zboruri grupate şi a finanţat parţial aceste zboruri. Cred că acest lucru trebuie spus, într-adevăr. Au existat astfel de zboruri în 2008 şi în 2009, deci nu reprezintă o noutate. Ceea ce încearcă Frontex să facă - şi cred că directorul Frontex reuşeşte acest lucru - este să se asigure că repatrierile în grup sunt efectuate în condiţii decente, în care oamenii sunt respectaţi. Chiar de curând directorul Frontex îmi spunea că, în Austria, un ombudsman monitoriza în mod special condiţiile în care se desfăşurau aceste returnări.
De asemenea, sperăm să dezvoltăm expertiza necesară pentru a ne asigura că, în momentul deportării acestor persoane - după ce s-a verificat că nu corespund cu definiţia persoanelor eligibile pentru protecţie internaţională sau protecţie subsidiară - acestea sunt primite în ţara lor de origine în condiţii decente. În prezent, examinăm şi acest punct, la solicitarea Consiliului European. Într-adevăr, nu am inventat pur şi simplu ideea zborurilor de returnare forţată fără să oferim nicio garanţie că persoanele vor fi respectate.
Mai presus de toate, aş dori să vă reamintesc - şi aici mulţumesc dlui Billström şi Preşedinţiei suedeze, care ne-a ajutat foarte mult - că, la primăvară, vom începe să prezentăm textele care ne vor ajuta să ne îndreptăm către o Europă a azilului. Avem un text referitor la condiţiile de primire şi am examinat problema Regulamentului Dublin - dna De Sarnez a ridicat pe bună dreptate această chestiune. Ne ocupăm de problema adaptării Regulamentului Dublin tocmai pentru a preveni subminarea de către acesta, uneori, a intereselor persoanelor vulnerabile şi în special ale copiilor şi am sprijinit principiul introducerii anumitor derogări de la Regulamentul Dublin.
La 21 octombrie, Comisia a adoptat alte două texte importante: unul asupra Directivei privind calificarea şi celălalt asupra Directivei privind procedurile de acordare a azilului. În acest nou proiect de directivă privind procedurile de azil, încercăm să stabilim criterii care sunt cu adevărat obiective, care sunt aceleaşi oriunde. Va trebui ca Biroul European de Sprijin pentru Azil să verifice în mod special dacă practicile sunt mai mult sau mai puţin aceleaşi în toată Europa, astfel încât această Europă a azilului să devină în cele din urmă o realitate.
Doresc să mulţumesc Preşedinţiei suedeze. Cred că a reuşit foarte bine să prezinte aceste texte Consiliului, dar mai este mult până la adoptarea lor. Şi avem câteva probleme. Fac tot ceea ce-mi stă în putere pentru a putea crea această Europă a azilului, cu ajutorul Preşedinţiei suedeze, care a dat un exemplu - dl Billström a remarcat, în plus, exemplul dat de această ţară în Europa. Cu privire la această problemă, de asemenea, statele membre dau dovadă de mai multă solidaritate în ce priveşte primirea acestor refugiaţi şi garantarea protecţiei lor. Toate ţările trebuie să înceapă să facă acest lucru. Încă nu am ajuns acolo şi mai sunt ţări care nu primesc refugiaţi.
Iată ce doream să vă spun. Ştiu foarte bine că nu am răspuns la toate întrebările. Ceea ce pot să vă spun este că, în orice caz, noi, cei din Comisie, am făcut tot ce putem pentru a impune respectarea legii comunitare şi, chiar mai mult, pentru a impune respectarea valorilor europene.
Preşedinte
Acest punct a fost închis.
