Asistenţă financiară pe termen mediu pentru balanţele de plăţi ale statelor membre şi condiţionalitatea socială (dezbatere)
Preşedintele
Următorul punct se referă la dezbaterea privind întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Comisiei de către Tatjana Ždanoka şi Jean Lambert, în numele Grupului Verts/ALE, Alejandro Cercas, în numele Grupului S&D, şi Marian Harkin şi Elizabeth Lynne, în numele Grupului ALDE, referitoare la asistenţa financiară pe termen mediu pentru balanţele de plăţi ale statelor membre şi condiţionalitatea socială - B7-0215/2009).
Tatjana Ždanoka
autoare. - Dle preşedinte, provin din Letonia, o ţară afectată puternic de criza financiară. În lipsa asistenţei financiare externe, Letonia ar fi riscat să ajungă la faliment. Am beneficiat de o astfel de asistenţă din partea UE şi a FMI. Cu toate acestea, guvernul leton a fost condiţionat să reducă cheltuielile bugetare. A făcut acest lucru prin reducerea cu 10 % a pensiilor şi cu 70 % a pensiilor pensionarilor care încă lucrează, prin reducerea cu 10 % a ajutoarelor pentru familii şi a ajutoarelor de maternitate pentru părinţii care lucrează, precum şi prin reducerea plafoanelor impozitelor personale pe venit netaxabile.
După cum vedeţi, abordarea a fost una egalitară. Reducerea a fost de 10 %, indiferent dacă o pensie era de 100 EUR sau de 1000 EUR. Comisia a salutat reducerile acestea făcute într-o manieră atât de scandaloasă şi a semnat un memorandum de înţelegere cu Letonia. Era de la bun început clar că astfel de reduceri neselective vor afecta straturile cele mai vulnerabile ale societăţii. Este sau nu Comisia conştientă de faptul că anul viitor este Anul european pentru combaterea sărăciei?
Situaţia Letoniei nu este unică în Uniune. Ungaria şi România au beneficiat, de asemenea, de împrumuturi din partea Comunităţii. Și alte ţări ar putea fi forţate într-o zi să solicite astfel de împrumuturi. Trebuie să evităm, prin urmare, crearea unui precedent în acceptarea măsurilor antisociale.
Dnă comisar, sigur că aţi putea spune că dumneavoastră nu faceţi decât să daţi banii şi că guvernele statelor membre sunt responsabile de politica socială, însă drepturile sociale sunt obligatorii din punct de vedere juridic pentru instituţiile Uniunii Europene. Aceasta înseamnă că toate acţiunile instituţiilor trebuie să aibă în vedere drepturile sociale. În caz contrar, vorbele care descriu nivelul înalt al protecţiei sociale ca pe o sarcină a UE nu vor provoca nimic mai mult decât un zâmbet ironic.
Elizabeth Lynne
autoare. - Dle preşedinte, aici nu este vorba despre a le spune cu exactitate statelor membre pe ce să-şi cheltuiască sau nu banii. Fiecare ţară are propriile sale priorităţi imediate pentru a ieşi din dificultăţile financiare cu care se confruntă.
Însă statele membre, atunci când beneficiază de ajutorul Uniunii Europene în cadrul acestei prevederi, ar trebui să fie încurajate să-l utilizeze într-o manieră care să respecte principiile Uniunii - cu alte cuvinte, într-o manieră care să nu ignore nevoia de protecţie şi de incluziune socială.
Această criză financiară a afectat puternic persoane din întreaga Uniune Europeană, existenţa acestui fond fiind, prin urmare, utilă. Milioane de persoane şi-au pierdut locurile de muncă. Mulţi dintre cei care şi-au pierdut locurile de muncă în respectivele state membre sunt cei mai vulnerabili şi au cele mai mici şanse de a-şi găsi repede un nou loc de muncă. De aceea este important ca reţelele de securitate socială din acele state membre să nu fie ignorate.
În întrebarea noastră cu solicitare de răspuns oral ne interesa în mod special dacă statele membre sunt obligate să includă o evaluare a impactului social în rapoartele pe care le trimit Comisiei. M-aş bucura dacă m-aţi putea informa cu privire la acest lucru.
Este important să le transmitem statelor membre care beneficiază de fonduri europene prin intermediul asistenţei financiare pe termen mediu mesajul potrivit. Personal, sunt de părere că este necesar să clarificăm faptul că, înainte de a aproba orice altă asistenţă, Comisia trebuie să ia în considerare felul în care au fost ajutaţi cei mai vulnerabili.
Sunt conştientă că, atunci când statele membre se confruntă cu dificultăţi financiare, nu le este mereu uşor să continue să ia în considerare obligaţiile sociale pe care le au - de aceea această întrebare cu solicitare de răspuns oral. Este foarte important să ne amintim că această criză financiară are şi un chip uman, iar acest chip este destul de des reprezentat de către persoanele care sunt deja cele mai marginalizate în societate.
Alejandro Cercas
autor. - (ES) Dle preşedinte, dnă comisar, înainte de a adresa întrebarea, am citit cu atenţie întrebările precedente şi poziţiile luate de către Parlament cu privire la acele întrebări. Este un fapt şi nu o părere că, la 24 aprilie, anul curent, Parlamentul a adoptat o rezoluţie legislativă cu scopul de a modifica Regulamentul (CE) nr. 332/2002, care, în temeiul articolului 100 din Tratat, reglementează aceste instrumente financiare.
Dnă comisar, în rezoluţia respectivă, Parlamentul a sprijinit această asistenţă pentru a gestiona problemele specifice din domeniul finanţelor publice ale statelor membre care au fost cel mai puternic afectate de criza financiară, şi-a exprimat solidaritatea completă, în special faţă de statele care au aderat cel mai recent la UE, însă Parlamentul, dnă comisar, a spus în acelaşi timp foarte clar că această asistenţă trebuie să fie condiţionată, prezentând patru criterii, care reprezintă obiectivele Comunităţii.
Acestea sunt: în primul rând, calitatea cheltuielilor publice - banii nu trebuie să fie irosiţi; în al doilea rând, respectarea sistemelor de securitate socială şi respectarea creşterii durabile; în al treilea rând, neabandonarea politicii unei ocupări complete de calitate decentă a forţei de muncă; iar, în al patrulea rând, combaterea schimbărilor climatice. Din punct de vedere logic, dacă aceste obiective sunt bune pentru noi, ele ar trebui urmărite şi în aceste ţări.
Au trecut câteva luni şi am primit destul de multe rapoarte de la ONG-uri, sindicate şi cetăţeni, referitoare la una dintre cele patru ţări care au beneficiat de sume foarte semnificative pentru asistenţa finanţelor publice: 6,5 miliarde, 3,1 miliarde, 2,2 miliarde şi 5 miliarde de euro. Sunt cifre similare cu cele tocmai menţionate de către colega mea: reduceri de 40 % în domeniul educaţiei; reduceri de 10 % în programul de pensii; înjumătăţirea subvenţiilor pentru bolnavi etc.
Dnă comisar, în această situaţie, Parlamentul îşi doreşte cel puţin ca tăcerea noastră să nu fie interpretată acolo - aşa cum se întâmplă - ca şi cum noi am fi cei care impun aceste măsuri; ar trebui, cel puţin, să nu fim complici în această interpretare, care percepe Europa ca fiind cea care atacă secţiunile cele mai sensibile ale populaţiei. Și, dacă este posibil, dnă comisar, ar trebui să evităm o situaţie în care cei mai slabi să fie cei care plătesc pentru ajustare.
Joaquín Almunia
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, problemele din Letonia, Ungaria şi România - cele trei ţări ale Uniunii Europene care primesc la ora actuală împrumuturi prin facilitatea balanţei de plăţi - sunt probleme pe care nu le-a creat nici acest Parlament, nici Comisia Europeană şi nici Uniunea Europeană. Sunt probleme create de criza economică, dar agravate de gestionarea greşită şi de politicile deficitare ale liderilor politici ai acestor ţări. Spun acest lucru pentru că există ţări în aceeaşi regiune a Uniunii Europene ca şi Letonia, în aceeaşi regiune a Uniunii Europene ca şi Ungaria, în aceeaşi regiune a Uniunii Europene ca şi România, care nu se confruntă cu aceleaşi probleme şi care fac mai bine faţă crizei, cu ajutorul bugetelor europene, al Fondurilor structurale şi de coeziune şi al protecţiei oferite de statutul de membru al Uniunii Europene şi de perspectiva de a adera la zona euro, însă fără necesitatea de a cere asistenţă prin intermediul facilităţii balanţei de plăţi.
De ce au trebuit aceste trei ţări să ceară asistenţă? De ce a trebuit să le împrumutăm bani? Nu din cauza Comisiei sau a Parlamentului sau a Uniunii Europene în general: din cauza gestionării greşite din aceste ţări.
Cum ajutăm aceste ţări? Împrumutându-le bani; iar nimeni nu împrumută fără condiţii; nu avem autorizaţia acestui Parlament sau a Consiliului de a acorda împrumuturi fără a pune condiţii. Acordăm împrumuturi cu anumite condiţii şi le impunem condiţii dure ţărilor în cauză, deoarece situaţia lor este extraordinar de dificilă, însă în acelaşi timp le spunem: "nu faceţi reduceri pentru a putea cofinanţa Fondurile structurale şi Fondul de coeziune; nu adoptaţi măsuri regresive; nu faceţi reduceri care să-i afecteze pe cei mai vulnerabili”. Câteodată avem succes, iar câteodată, din păcate, nu avem succes, deoarece situaţia nu se află în mâinile noastre, ci în mâinile lor.
Prin urmare, vă împărtăşesc preocuparea şi nu numai că o împărtăşesc, dar o şi predau, în numele dumneavoastră, guvernelor respective, odată cu banii oferiţi de către Uniunea Europeană: 3,1 miliarde de euro împrumutaţi Letoniei şi, de asemenea, sume foarte mari României şi Ungariei.
Vă rog să reţineţi, totuşi: nimeni nu acordă împrumuturi necondiţionat, iar eu nu sunt autorizat să fac acest lucru în numele dumneavoastră, în numele statelor membre. Nu putem, la bine sau la rău, să luăm decizii care ţin de responsabilitatea guvernelor şi a parlamentelor ţărilor în cauză.
Ceea ce facem este să le readucem aminte guvernelor şi parlamentelor acelor ţări în primul rând de responsabilitatea pe care o au de a-şi salva ţara dintr-o criză cu care alte ţări nu se confruntă într-o măsură atât de mare; iar în al doilea rând, de faptul că există măsuri care nu pot fi luate, iar noi nu suntem dispuşi să împrumutăm bani pentru adoptarea unor măsuri care depăşesc strictul necesar în ceea ce priveşte ajustarea finanţelor publice şi dotarea ţărilor respective cu mijloacele care să le permită să-şi înfrunte viitorul fără a fi nevoite să ceară împrumuturi de la Uniunea Europeană.
Jean-Paul Gauzès
Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, cred că observaţiile dlui comisar oferă de abia acum un răspuns adevărat la întrebarea care a fost adresată.
Uniunea Europeană nu pune la dispoziţie fonduri în mod necondiţionat. Condiţiile au fost menţionate: calitatea cheltuielilor publice, obiectivele de dezvoltare durabilă, politica ocupării forţei de muncă, schimbările climatice, dar, bineînţeles, şi necesitatea de a compensa cât mai repede insuficienţele administraţiei anterioare, astfel încât ţările pe care le ajutăm să ajungă la nivelul dorit.
Consider însă că într-o criză cum este cea prin care trecem acum nu trebuie să exagerăm în materie de condiţionalitate. Trebuie să avem încredere în guvernele statelor membre care primesc ajutor european pentru a aplica dispoziţiile necesare şi pentru a evita, aşa cum a spus dna comisar, dispoziţiile care ar putea fi retrograde sau regresive.
Cheltuielile sociale sunt, în mod evident, importante - ele trebuie păstrate - însă, chiar şi aşa, trebuie să avem încredere în statele membre că vor adopta măsurile necesare pentru restabilirea situaţiei şi că nu vor realiza controale extrem de minuţioase care ar fi oricum ineficiente.
Ocazia de a evalua modul în care statele membre au utilizat ajutorul european va apărea în momentul acordării unui nou ajutor, moment în care vom fi probabil capabili de a trage concluziile în funcţie de măsurile nepotrivite, în special în domeniul social.
Pervenche Berès
Dle preşedinte, dnă comisar, vă veţi aminti foarte bine că la 24 aprilie, atunci când - după cum a subliniat colegul meu, dl Cercas - am acceptat, validat şi ratificat creşterea facilităţii balanţei de plăţi, am făcut-o cu două condiţii: în primul rând, ataşarea unor condiţii la acest ajutor, mai ales în cazul celui social; iar, în al doilea rând, transparenţa, astfel încât Parlamentul să fie clar în privinţa condiţiilor de încheiere a unor astfel de acorduri cu statele membre în cauză. Consider, aşadar, că dezbaterea pe care o avem în această seară este o dezbatere justă, utilă şi democratică şi care trebuie să aducă dovada unei acţiuni eficiente.
Ne aflăm într-o situaţie absolut critică din punctul de vedere al Uniunii Europene şi vedem foarte clar că această criză afectează chiar fundamentele solidarităţii dintre statele membre şi, în special, solidaritatea faţă de anumite state membre. Veştile pe care le primim din România nu fac decât să înrăutăţească situaţia, punându-ne într-o postură foarte dificilă, din cauza incertitudinii politice provocate mai ales de consecinţele crizei.
Nu aş vrea însă să comitem din nou greşelile din trecut, mai ales pe cele pe care le putem atribui FMI care, în urmă cu aproximativ zece ani, aplica formule care ajungeau până la urmă să înrăutăţească lucrurile. În plus, îmi exprim dezacordul profund cu colegul meu, dl Gauzès, atunci când ne recomandă să nu exercităm controale prea minuţioase, ci să aşteptăm următoarea solicitare pentru a examina calitatea utilizării ajutoarelor. Nu! Condiţiile se pun în momentul acordării unui ajutor şi sunt de părere că Europa a plătit un preţ suficient de mare din cauza neexaminării condiţiilor de asistenţă din multe domenii, preţ care să nu-i permită să închidă ochii de această dată.
Nu putem accepta ca astăzi, în cadrul Uniunii Europene, cei mai vulnerabili să fie cei care să plătească pentru politicile de ajustare. Nu cred că este cazul să acuzăm Comisia de gestionarea greşită a politicii letone. Nimeni din acest Parlament nu v-a indicat, dnă comisar, că aceasta ar fi calea pe care dorim s-o urmăm.
Cu toate acestea, nu putem permite ca angajamentul bugetar al Uniunii Europene şi solidaritatea noastră faţă de Letonia să fie în detrimentul celor mai vulnerabili, deoarece nu credem că astfel vom reuşi să restaurăm solidaritatea şi echilibrul economiei letone.
Marian Harkin
în numele Grupului ALDE. - Dle preşedinte, procesul UE referitor la protecţia şi incluziunea socială este esenţial pentru a garanta îndeplinirea obiectivului strategic al Uniunii Europene de creştere economică susţinută, locuri de muncă mai multe şi mai bune şi o mai mare coeziune socială.
În condiţiile unei crize economice, riscurile de sărăcie şi excludere socială cresc pentru mulţi cetăţeni, mai ales pentru cei aflaţi la marginile societăţii, cei care îşi pierd locul de muncă şi cei care depind de diversele reţele de protecţie socială care operează în diferite state membre.
Prin această întrebare se doreşte aflarea următorului lucru: va încerca sau nu Comisia să introducă procesul de protecţie şi incluziune socială în punerea la dispoziţie a asistenţei financiare pe termen mediu pentru balanţele de plăţi ale statelor membre, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 332/2002 al Consiliului?-
Sunt întotdeauna sensibil la impunerea prea multor condiţii şi a unei birocraţii excesive beneficiarilor de asistenţă, iar acest lucru este valabil începând de la statele membre şi până la IMM-uri şi persoane fizice. Cu toate acestea, atunci când acea impunere ar contribui la realizarea unui principiu de bază al UE, aşa cum este incluziunea socială, ea este într-adevăr importantă. Nu putem să aspirăm la un proces de incluziune socială şi să producem munţi de documente care să releve felul în care trebuie să procedăm dacă nu asigurăm, în acelaşi timp, faptul că acest proces se va alinia iniţiativelor noastre.
Dna comisar afirmă că acestor împrumuturi li s-au ataşat condiţii dure, însă nu mi-a fost foarte clar care erau aceste condiţii şi, într-adevăr, dacă ele includeau o condiţionalitate socială.
Indiferent de circumstanţele în care sunt cheltuite fondurile UE, nu putem pur şi simplu să ne spălăm pe mâini şi să sperăm că va fi bine. Ni s-a cerut să avem încredere în statele membre. Această încredere este un lucru bun, însă ea trebuie mereu câştigată, iar atunci când există motive de îngrijorare, acestea trebuie abordate.
Patrick Le Hyaric
Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, majoritatea economiştilor spun acum că această criză este cauzată mai ales de transferul averii create de forţa de muncă în capital, în profituri. Mai mult decât atât, există, în general, un acord asupra faptului că, în ţările care şi-au păstrat sistemele de protecţie socială şi serviciile publice, populaţia a avut relativ puţin de suferit din cauza crizei.
Totuşi, problema cu care ne confruntăm în această seară se referă la natura condiţiilor ataşate la acordarea asistenţei europene sau a asistenţei Fondului Monetar Internaţional populaţiilor. Această asistenţă nu mai poate fi condiţionată de aplicarea planurilor de ajustare structurală care reduc cheltuielile sociale şi de formare şi care privatizează sectoarele publice, inclusiv serviciile sociale de interes general. Această abordare a devenit astăzi ineficientă, lucru care trebuie să fie recunoscut. Toate acestea nu vor face decât să înrăutăţească criza, şomajul şi sărăcia.
De aceea, considerăm că trebuie să inversăm criteriile acestei condiţionalităţi şi să stabilim că fondurile publice europene sau cele ale FMI pot fi condiţionate, pot fi combinate cu un nou sistem de credite şi vor fi acordate în conformitate cu noile criterii care vizează şi încurajează o nouă distribuire a averii pentru a creşte salariile, pensiile şi nivelurile minime ale protecţiei sociale, pentru a menţine un nivel ridicat al acesteia, garanţia unui loc de muncă pentru toţi. În fond, progresul social este cel care merge mână în mână cu eficienţa economică, nu invers.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Dle preşedinte, dnă comisar, Comisia Europeană a arătat o înţelegere clară şi cooperatoare faţă de acele state membre care s-au confruntat cu dificultăţi fiscale din cauza crizei. Sistemele sociale stabile şi puternice nu pot fi menţinute dacă statele membre nu au economii puternice. Colegii mei propun restricţionarea condiţiilor de alocare a asistenţei financiare, însă eu nu consider că acesta ar fi de nedorit, în principiu. În schimb, ar trebui să luăm în mod serios în considerare posibilitatea de a extinde condiţiile în care se poate obţine susţinerea financiară, astfel încât aceasta să poată fi utilizată nu numai pentru consolidarea bugetelor de stat şi a sistemelor financiare, dar şi pentru dezvoltarea economiei.
Investiţia în economie este necesară pentru garantarea pe termen lung a unui sistem stabil de protecţie socială. Utilizarea şi în acest fel a resurselor provenite din asistenţă financiară ar fi cea mai bună modalitate de a acorda cât mai repede ajutor statelor membre care se confruntă cu dificultăţi financiare. Redresarea statelor din criză şi stabilizarea acestora sunt strâns legate de politica Uniunii Europene în relaţie cu aceste state. Numai o acţiune armonizată şi eficientă va produce rezultate la scară comunitară. Asistenţa financiară nu este şi nu poate fi singurul mod prin care statele europene se pot susţine reciproc. Trebuie găsite soluţii complexe care să stimuleze dezvoltarea economică a tuturor statelor membre ale Uniunii Europene.
Kinga Göncz
(HU) Țările despre care vorbim în acest caz sunt noile state membre ale Uniunii Europene care au fost nevoite, după schimbările de regim, să se ocupe de cei care au ieşit în pierdere în urma acestor schimbări, să devină mai competitive în urma restructurării economice într-o piaţă deschisă şi să creeze şi să construiască economii cu structuri echilibrate. Oamenii din aceste ţări dispun, prin urmare, de cele mai mici rezerve. Acest lucru înseamnă că le este greu să plătească împrumuturile pentru locuinţă, din cauza coeficienţilor ridicaţi de îndatorare bazaţi pe moneda unică. Șomajul creşte din cauza problemelor economice care se dezvoltă unilateral şi, în plus, se reduc şi cheltuielile sociale.
Putem observa că, în urma tensiunilor sociale, se dezvoltă instabilitatea, în special cea politică. Susţinerea viziunilor extremiste creşte în multe ţări, populismul câştigând teren. Sunt de părere că trebuie să luăm în considerare toţi aceşti factori atunci când evaluăm situaţia şi gândim următoarele măsuri necesare legate de şi bazate pe solidaritatea europeană.
Jürgen Klute
(DE) Dle preşedinte, subiectul pe care îl dezbatem astăzi a fost deja de multe ori pe ordinea de zi a Parlamentului European. Se ştie foarte bine că, atunci când acordă un ajutor, Comisia se ghidează după condiţiile Fondului Monetar Internaţional. Acest lucru s-a spus deja de câteva ori.
În acest context, Comisiei i s-au adresat în mod repetat întrebări de către Parlamentul European. În noiembrie 2008, Parlamentul European a solicitat Comisiei prezentarea unei analize a efectelor comportamentului băncilor care, în acea perioadă, şi-au transferat activele din statele membre care aderaseră recent la UE. La 24 aprilie, anul curent, Parlamentul European a repetat această solicitare. A solicitat, de asemenea, să fie pus la curent cu declaraţiile de intenţie dintre Comisie şi statele membre care beneficiază de asistenţă, declaraţii care prezintă în mod detaliat condiţiile pentru asistenţă. Din câte ştiu, aceste solicitări nu au primit încă niciun răspuns.
Prima mea întrebare este, prin urmare, următoarea: este adevărat că aceste solicitări nu au primit până acum niciun răspuns? În caz afirmativ, a doua mea întrebare este: de ce nu au primit aceste solicitări niciun răspuns? Iar a treia mea întrebare este, în concluzie: când ne putem aştepta la un răspuns al acestor solicitări?
Theodor Dumitru Stolojan
Ca reprezentant al unei ţări care a beneficiat de asistenţă financiară pentru balanţa de plăţi de la Comisia Europeană, România, aş dori să mulţumesc Comisiei Europene pentru rapiditatea cu care a acţionat în direcţia acordării asistenţei financiare pentru balanţa de plăţi, fără de care problemele economice şi sociale ale României ar fi fost mult mai dificile.
Sigur că sunt multe probleme sociale în aceste ţări care au primit asistenţa financiară şi putem discuta despre ce fel de condiţionalitate socială ar putea fi vorba în aceste acorduri de asistenţă financiară. Şi dacă punem problema în acest mod, trebuie să ţinem seama că există sisteme de asigurări şi de asistenţă socială în aceste ţări care au contribuit la dezechilibrele pentru care a fost necesară asistenţa financiară la balanţa de plăţi. De aceea, dacă discutăm de condiţionalităţi sociale, trebuie să discutăm despre reformele care trebuie făcute asupra acestor sectoare sociale, în primul rând sistemul de pensii, astfel încât să obţinem o sustenabilitate financiară pe termen mediu şi lung care să contribuie la rezolvarea de fond a problemelor din aceste ţări.
Proinsias De Rossa
Dle preşedinte, Organizaţia Internaţională a Muncii (OIM) a afirmat de curând - în iunie, când a lansat pactul global pentru locuri de muncă - că lumea ar trebui să arate altfel după criză.
Mi-e teamă că acest lucru nu se întâmplă. După criză ar trebui să avem o economie mai durabilă cu locuri de muncă decente, servicii publice de calitate şi globalizare echitabilă, îndreptându-ne către punerea în aplicare a Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului. Însă nu vom avea aşa ceva. Ne aşteaptă, în schimb, o retragere a băncilor şi a bancherilor din Europa şi din întreaga lume care încearcă pur şi simplu să-şi păstreze privilegiile.
În acelaşi timp în care Comisia sancţionează pomparea miliardelor de euro în salvarea băncilor irlandeze, avem un guvern irlandez care plănuieşte chiar în acest moment distrugerea dezvoltării locale şi a programelor de dezvoltare comunitară susţinute de Uniunea Europeană. Acesta şi-a propus să ne distrugă sistemul de educaţie.
Astăzi, Fundația Europeană pentru Îmbunătăţirea Condiţiilor de Viaţă și de Muncă a lansat raportul intitulat Restructurarea în perioada de criză. Dacă îmi permiteţi, voi cita aici două rânduri: "În mod ideal, ar fi de preferat să se asigure faptul că măsurile de gestionare a problemelor imediate cauzate de recesiune vor fi aliniate la obiective pe termen lung”. Comisia ar trebui, bineînţeles, să insiste ca toate statele membre să încerce măcar să facă acest lucru.
Czesław Adam Siekierski
(PL) În vremuri de criză economică ale cărei efecte dureroase încă le simţim cu toţii, multe ţări s-au hotărât să abordeze o serie de instituţii financiare pentru a solicita asistenţă financiară. Merită însă să ne întrebăm ce procent din aceste sume deloc nesemnificative a ajuns la persoanele cele mai afectate de criză sau la persoanele care duc cele mai mari lipsuri în această situaţie dificilă.
Mii de oameni din Europa îşi pierd, de la o zi la alta, sursele pentru întreţinerea proprie şi a familiei. Guvernele statelor membre iau în considerare în vreun fel factorul social atunci când solicită asistenţă financiară? Acest lucru este îndoielnic dacă ne uităm la condiţiile din ce în ce mai proaste în care sunt nevoite să trăiască multe persoane şi la creşterea şomajului în multe ţări europene. De aceea, aş dori să fac un apel să nu rămânem indiferenţi la nevoile oamenilor obişnuiţi care suferă, ca de obicei, cel mai acut din cauza efectelor negative produse de erorile celor aflaţi la guvernare.
Ilda Figueiredo
(PT) Punerea în aplicare a principiului coeziunii economice şi sociale devine deosebit de importantă în situaţii de criză. Aceasta necesită nu numai o creştere a bugetului comunitar, dar şi o divizare echitabilă a riscului, precum şi alte politici care să acorde prioritate protecţiei şi incluziunii sociale, creării de locuri de muncă cu drepturi pentru toţi şi accesului la servicii publice universale şi de calitate, astfel încât să fie garantate drepturile fundamentale ale tuturor cetăţenilor.
Fondurile comunitare şi toate măsurile economice şi financiare propuse ar trebui, aşadar, să fie însoţite de o evaluare a impactului lor social, pentru a evita exacerbarea inegalităţii şi a sărăciei. Sperăm, dnă comisar, că în urma acestei dezbateri vom vedea iniţiative din partea Comisiei Europene în legătură cu acest obiectiv.
Seán Kelly
Dle preşedinte, este interesant - deşi oarecum deprimant - să asculţi discuţiile şi dezbaterile din această seară, mai ales atunci când Uniunea Europeană acţionează cu bună credinţă, încercând să ajute ţările aflate în dificultate.
Propria noastră ţară, Irlanda, a beneficiat într-o anumită măsură de acest ajutor, iar fondurile de globalizare care urmează a fi acordate sunt un exemplu relevant în acest sens. În acelaşi timp ne putem însă întreba cum de este posibilă o gestionare deficitară, având în vedere că banii sunt puşi la dispoziţia acestor ţări cu condiţii descrise ca fiind dure. În mod normal, ne-am imagina că din aceste condiţii dure face parte şi garanţia faptului că nu va exista o gestionare deficitară şi, în caz contrar, garanţia corectării acesteia.
Comisia poate garanta fie reducerea sau retragerea acestor fonduri, fie impunerea anumitor amenzi sau a altor penalizări? Pentru că este inacceptabil ca, atunci când se oferă ceva - aşa cum a afirmat colegul meu, dl Harkin - pe bază de încredere, această încredere să nu fie respectată.
În al doilea - şi ultimul - rând, nu vom ajunge niciodată în ipostaza despre care vorbea Proinsias De Rossa de a avea o situaţie mai bună ca urmare a crizei ca cea prezentă.
Joaquín Almunia
Dle preşedinte, în primul rând aş dori să spun că sunt întru totul de acord cu condiţiile aprobate de către Parlamentul European; Comisia procedează astfel: atunci când împrumută bani celor trei state membre care utilizează facilitatea balanţei de plăţi, ia bani împrumutaţi de la pieţe, îi împrumută cu exact aceleaşi condiţii - care sunt mult mai favorabile pentru acele ţări decât condiţiile pe care le-ar putea obţine dacă ar împrumuta direct de pe piaţă - şi pune câteva condiţii pentru a se asigura că îşi vor primi banii înapoi, luând în considerare cele patru condiţii pe care le-aţi menţionat şi pe care le-a adoptat acest Parlament. Suntem absolut de acord cu acestea.
Însă când se recurge la facilitatea balanţei de plăţi, nu se poate pune în aceeaşi ecuaţie - iar mie mi se pare, din câte am înţeles, că în câteva discursuri aţi încercat să faceţi acest lucru - utilizarea resurselor bugetare (fonduri structurale, Fonduri de coeziune, programe şi ajutoare de alt tip) cu un împrumut menit să soluţioneze o problemă financiară dintr-o ţară.
Problema Letoniei - aceeaşi cu care s-au confruntat şi Ungaria şi România - este că trebuie să recurgă la această facilitate a balanţei de plăţi, deoarece nu poate apela la pieţe pentru împrumuturile prin care să-şi finanţeze necesităţile financiare. Aceasta este problema. Nu vorbim despre un program pentru o activitate concretă sau pentru programe concrete; vorbim despre anumite ţări care se confruntă cu dificultăţi financiare. Sigur că acestea sunt rezultate, parţial, ale crizei, însă, din cauza gestionării anterioare deficitare, sunt mult mai grave decât în alte ţări în care condiţiile sunt, din punct de vedere obiectiv, similare.
Vă rog să nu învinuiţi Comisia, Parlamentul European sau Consiliul de Miniştri pentru proasta gestionare a anumitor guverne din statele membre. Aceasta nu este responsabilitatea noastră; responsabilitatea noastră este aceea de a încerca să contribuim la soluţionarea unei probleme financiare. Această problemă este, în parte, o problemă a balanţei de plăţi, legată de îndatorirea sectorului privat, care trebuie să refinanţeze anumite sume sau să plătească anumite datorii şi nu deţine capacitatea de autofinanţare pentru realizarea acestor tranzacţii, iar, uneori, este o nevoie a sectorului public.
În cazul nevoii sectorului public de a-şi finanţa datoria publică, există o mai mare capacitate de a impune condiţii concrete şi credeţi-mă că le impunem. Alaltăieri, aici la Bruxelles, eu încă încercam să conving un reprezentant al guvernului leton că măsurile care urmează a fi incluse în bugetul pentru 2010 trebuie să fie mai progresive. Vă rog însă să nu-i cereţi Comisiei să oblige o ţară să adopte o reformă fiscală pe care ţara respectivă nu doreşte s-o adopte; în orice caz - şi o ştiţi la fel de bine ca şi mine - nu avem această capacitate.
Care este atunci alternativa noastră, ca reprezentanţi ai cetăţenilor europeni? Să lăsăm ţara să se prăbuşească în insolvenţă? Să nu-şi poată îndeplini angajamentele externe, fie că acestea sunt datorii publice sau private? Iar aceste probleme financiare să forţeze ţara să-şi devalorizeze moneda cu 25 sau 30 %, sărăcind astfel imediat familiile, companiile şi sectorul public cu datorii în monedă străină? Sunt convins că nu doriţi acest lucru şi nici eu nu-l doresc. Acestea sunt condiţiile în care lucrăm.
Sunt de acord cu toate analizele dumneavoastră: cele ale dlui De Rossa, ale dlui Cercas, ale dlui Berès, ale tuturor; bineînţeles că sunt de acord cu ele. Însă realitatea unei ţări precum Letonia sau România este, în momentul de faţă, mai complicată decât atât. Puneţi-vă, vă rog, în locul cuiva care trebuie să acţioneze în numele dumneavoastră, al tuturor, pentru a decide dacă va acorda sau nu un împrumut unei ţări care nu poate face împrumuturi de pe piaţă, aşa cum pot majoritatea statelor membre sau a ţărilor industrializate. Aceasta este situaţia. Iar această problemă încercăm s-o rezolvăm, îndeplinind în acelaşi timp cele patru condiţii pe care ni le-aţi impus şi pe care le susţin.
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
José Manuel Fernandes  
Criza financiară globală a avut un efect profund şi global asupra circulaţiei persoanelor în lume. În acest context, este nevoie de o integrare politică şi socială mai puternică şi de o Europă mai puternică şi mai unită. Uniunea Europeană trebuie să garanteze protecţia tuturor drepturilor fundamentale în spaţiul său, deoarece nu poate să predice o politică pe care nu o practică. Sunt, aşadar, în favoarea unui nou concept al solidarităţii în Uniunea Europeană, care poate să garanteze drepturile sociale minime pentru fiecare cetăţean european. Este nevoie, de exemplu, de standarde minime în domeniul sănătăţii, al educaţiei şi al pensiilor şi prestaţiilor de stat, care ar trebui să fie garantate la nivel european. Consider că este vital să stabilim aceste standarde minime, având în vedere că promovează o mai mare omogenitate a condiţiilor de muncă, având un efect regulator asupra circulaţiei afacerilor şi a forţei de muncă. Este clar că, pe de o parte, susţinerea financiară din partea UE nu poate fi condiţionată de politici care ţin de competenţa exclusivă a statelor membre şi, pe de altă parte, că aceasta nu poate condiţiona politicile respective. Acest lucru nu înseamnă însă că nu este nevoie de o mai bună coordonare politică şi socială. Din contră, această integrare este esenţială!
Silvia-Adriana Ţicău  
Criza financiară a obligat anumite state membre să solicite asistenţă din partea UE (Regulamentul nr. 332/2002(1) al Consiliului din 18 februarie 2002) şi a comunităţii internaţionale (Fondul Monetar Internaţional). Această asistenţă trebuie angrenată atât de asigurarea condiţiilor adecvate pentru garantarea protecţiei şi incluziunii sociale, cât şi de punerea în aplicare a unui cadru care să favorizeze dezvoltarea economică şi crearea locurilor de muncă. În perioada martie 2008 - mai 2009, rata şomajului în UE27 a ajuns la 8,9 %, cu o creştere a numărului şomerilor de la 5,4 milioane la 21,5 milioane. Pierderea locurilor de muncă este principala grijă a cetăţenilor europeni. Uniunea Europeană şi statele sale membre trebuie să fie capabile să păstreze locurile de muncă existente şi să creeze noi locuri de muncă. Acest lucru se poate realiza prin investiţii eficiente în agricultură, educaţie şi sănătate, precum şi în infrastructura energetică şi de transport. Fiecare cetăţean european care îşi pierde locul de muncă reprezintă o familie europeană cu un venit mai scăzut şi, extrapolând, o scădere a nivelului de trai. Fiecare loc de muncă creat reprezintă o familie care oferă un trai decent şi o educaţie de bună calitate tinerei generaţii. Succesul modelului european se măsoară prin nivelul de trai al celor 500 de milioane de cetăţeni europeni.
