
Talmannen
Jag måste till att börja med komma med ett tråkigt meddelande. Som ni redan säkert har konstaterat är närvarolistan vid ingången till kammaren ännu inte upphängd. Vi har tekniska problem med den dator listan skrivs ut på, och jag måste tyvärr be er att ni skriver in er lite senare - exempelvis vid omröstningen vid lunchtid. Tyvärr går det inte på något annat sätt.
(Tillrop från Ferber: Allt detta är vice talmannens fel!) Kollega Ferber, i sådana fall ligger skulden automatiskt på tjänsteman Rømer här vid min sida!

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Sacrédeus
Herr talman! Jag skulle vilja anmäla att jag var närvarande här i går. Jag anlände till parlamentet i går klockan 18, men tyvärr skrev jag inte på närvarolistan på grund av att jag var upptagen.

Talmannen
Herr Sacrédeus, vår administration kommer att reda ut hur man skall handskas med detta.

Van den Berg
Herr talman! I går uttalade jag mig på min grupps vägnar om dödsstraffet, och jag sade då att det i våra ögon föreligger en konflikt mellan Europas värderingar och de värderingar som man håller fast vid i USA. Jag sade också att detta är av stor vikt, särskilt i samband med president Bushs resa till Europa denna vecka. Dessa två element, konflikten mellan de två grundvärderingarna och president Bushs hållning samt resan till Europa denna vecka, omnämns inte i protokollet under denna punkt. Jag skulle gärna vilja att de infördes i protokollet.

Talmannen
Även det har vi noterat.

Posselt
. (DE) Herr talman! Jag tog i går upp ämnet frågestunden. Talmannen - det står i protokollet - svarade mig att för få frågor hade kommit in till två kommissionärer, och därför hade de strukits från frågestundens talarlista. Jag har undersökt detta. Till Kinnock har en enda fråga ställts. Den är fortfarande med. Jag har ställt en fråga till Schreyer, den är inte med, trots att även ytterligare kolleger ställt frågor riktade till Schreyer, exempelvis kollega Trakatellis. Det är alltså något som inte stämmer i hela den här historien. Jag skulle vilja be er att ni undersöker detta och i morgon ger mig ett klart besked om varför frågestunden har kortats ned.

Talmannen
Kollega Posselt, det kommer att undersökas.
(Protokollet justerades.)

Omröstning om begäran om brådskande förfarande
Graefe zu Baringdorf
(Verts/ALE), föredragande av yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. (DE) Herr talman! Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling röstade i går kväll med en majoritet för det brådskande förfarandet. Genom att anta betänkandet i går kväll skapade vi förutsättningar för att man skall kunna rösta om det denna vecka - om plenum röstar för begäran om brådskande förfarande.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.) 
 
Förslag till rådets beslut (KOM(2001) 81C5-0138/20012001/0045(CNS)) om ytterligare exceptionellt finansiellt stöd till Kosovo.

Brok
Herr talman! Kommissionen och rådet har yrkat om brådskande förfarande. Detta är ett brådskande ärende, för att man snabbt skall kunna ge lämplig hjälp där. Utskottet röstade redan i går om betänkandet, så vi kan rekommendera ett brådskande förfarande.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)   
Förslag till rådets beslut (KOM(2001) 277C5-0231/20012001/0112 (CNS)) om makroekonomiskt stöd till Förbundsrepubliken Jugoslavien.

Brok
. (DE) Herr talman! Vi från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik - jag tror att också de rådgivande utskotten, budgetutskottet och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi är eniga med oss om detta - skulle vilja yrka avslag. Detta har inte meddelats i god tid. Texten kom först på fredagen. Det handlar om första gången detta beviljas, och det är inte helt klart från vilka andra områden dessa medel delvis skall tas. Av denna anledning kräver detta en lämplig politisk avvägning. Vi skulle emellertid samtidigt vilja förklara att vi kommer att göra allt för att vi skall kunna fatta ett beslut i plenum, och vi kommer att förbereda detta på ett lämpligt sätt. Mot bakgrund av detta yrkar vi avslag.
(Parlamentet avslog begäran om brådskande förfarande.)

Europeiska livsmedelsmyndigheten
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0198/2001) av Whitehead för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska livsmedelsmyndigheten och om förfaranden i frågor som rör livsmedelssäkerhet (KOM(2000) 716 - C5-0655/2000 - 2000/0286(COD)).

Whitehead
Herr talman! Det här är ett ganska viktigt ögonblick för konsumentskyddet i Europeiska unionen. Unionens institutioner har kommit tillsammans för att ställa upp principerna för livsmedelslagstiftningen genom att inrätta en ny myndighet som kan garantera de livsmedel som vi äter och det sätt på vilket de produceras. Dessa två saker hör ihop.
Till dem som säger att vi har haft för bråttom och att kommissionen och rådet pressar oss att gå för snabbt fram under detta ordförandeskap skulle jag helt enkelt vilja säga att vi reparerar årtionden av försumlighet, under vilka just våra livsmedels mångfald och vår självtillräcklighet dolde stora katastrofer, från BSE till dioxiner, till några av dagens gissel.
Det är parlamentets särskilda uppgift att förfina och specificera förslaget från kommissionen, det vill säga att påminna såväl medborgare som berörda parter om exakt vad vi har för avsikt att göra för att garantera alla delar av livsmedelskedjan, oavsett var i denna vi råkar befinna oss, oavsett om vi är primärproducenter eller slutkonsumenter. Vi har alla ett intresse av vilket slags livsmedel som är i omlopp i Europa, hur de produceras, hur de förädlas och i sista hand hur de kontrolleras.
Denna myndighet kommer huvudsakligen att ägna sig åt livsmedelssäkerhet. Det är anledningen till att vårt utskott gav starkt stöd för en namnändring. Vi anser att det är nödvändigt, eftersom denna myndighets uppgifter måste vara tydliga men också begränsade och inriktade. De måste stå i samband med vad den kan uträtta inom ramen för sitt ansvarsområde och inom ramen för sin budget, inte inom ramen för alla de andra uppgifter som kan läggas på den av dem som vill att den skall ägna sig åt en mängd olika saker.
Allting måste ses igenom detta fokus. Jag skulle vilja säga till de kolleger i utskottet som lade fram en mängd ändringsförslag som syftade till att ändra myndighetens namn ytterligare: prioriteringarna ställs upp i det ändrade betänkandet. Om ni vill ha en särskild hänvisning till hygien, till nutrition, till kvalitet eller till vår förkärlek för traditionella livsmedel, vilket man förordade i några av ändringsförslagen, skulle mitt svar vara: titta i betänkandet. Dessa saker finns med i vederbörlig mån. Men de finns inte med i namnet. De utgör inte denna myndighets huvuduppgift.
Jag står i stor skuld till mina kolleger från alla partier i utskottet. Betänkandet antogs i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor med 40 röster mot 0, med 2 nedlagda röster. Det stora antal ändringsförslag som vi i dag skall lägga fram gruppvis speglar den grad av samstämmighet som vi själva har uppnått. Jag står även i skuld till kommissionen för dess hjälp, till det svenska ordförandeskapet, som har behandlat ärendet med en berömvärd snabbhet, och mest av allt till min egen parlamentariska assistent, Michele Smyth, som har arbetat outtröttligt med allt detta.
Jag skulle vilja ta upp några av de framträdande punkter som fortfarande kommer att ge upphov till diskussion och som ligger till grund för ett antal av ändringsförslagen. Bör den nya myndigheten tillsättas på grundval av kompetens och meriter, genom en fullständig prövningsprocess, eller bör tillsättningen ske på vanligt vis, genom diskret nominering? Vi säger utan tvekan meriter. Vi säger öppenhet. Vi säger insyn. Medlemsstaterna kommer att spela en fullständig roll genom den rådgivande gruppens arbete. De behöver inte ha möjlighet att, proportionellt, placera sina flaggor runt varje plats på den nya myndighetens bord.
Vi anser inte att myndigheten bör ansvara för systemet för tidig varning. Vi anser att ansvaret i sista hand måste ligga hos kommissionen.
Myndigheten bör finansieras helt och hållet genom budgeten, eftersom parlamentet kan delta i besluten om denna. De 44 miljoner euro som planeras är en rätt så liten summa, jämfört med andra europeiska byråer. Det är bara en tredjedel av den budget som British Food Standards Agency (brittiska byrån för livsmedelsstandarder) förfogade över då den inledde sitt arbete. Det finns ändringsförslag, däribland några från budgetutskottet, som jag skulle stödja, i vilka man föreslår att vi själva tar hand om den exakta finansieringen av denna byrå.
Min sista punkt gäller den nya myndighetens säte. Det finns de som skulle vilja att denna fråga avgörs genom medbeslutande, med parlamentets medverkan. Det finns de som anser att det i sista hand bör bestämmas av rådet på förslag av kommissionen och med parlamentets samtycke. Min egen åsikt är att vi bör hålla en fri omröstning om detta, eftersom jag tycker att de i huset som vill välja medbeslutandevägen har rätt att rösta för det. Mina egna tvivel kvarstår. Jag anser att vi bör välja den traditionella vägen, åtminstone i den här frågan.
Jag rekommenderar huset detta betänkande. Det rör sig om en idé som inte så mycket har funnit sin tid som funnit oss i exakt rätt ögonblick. Jag hoppas att huset kommer att stödja betänkandet i omröstningen.

Gebhardt
Herr talman, herr kommissionär! Den europeiska livsmedelsmyndigheten är av grundläggande betydelse för människorna i vår gemenskap. Det har vi intygat för varandra i flera månader, och vi understryker dessutom att medborgarna efter de många skandalerna i det förflutna återigen måste få lite förtroende för sitt dagliga bröd, vem det än är som för det till deras bord. Varje dag som inte denna nya myndighet arbetar i livsmedelssäkerhetens tjänst är en förlorad dag för hälsan hos människorna i Europeiska unionen. Därför måste vi skynda oss med förberedelserna. Vi måste se till att livsmedelsmyndigheten är handlingsduglig i början av nästa år.
Den påbjudna brådskan får dock inte leda till att kvaliteten på det lagstiftande förarbetet blir lidande. Den europeiska livsmedelsmyndigheten behöver ett fundament som är stabilt i rättsligt avseende, och som gör att den inte blir en lekboll för olika intressen redan i tillkomstfasen. Därför ber jag er, kära kolleger, att ni följer utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden vid omröstningen och behåller tillvägagångssättet med medbeslutande för hela förordningen. Försöket att enbart höra Europaparlamentet om just myndighetens säte visar på ett dåligt handlag. Det stärker dessutom schackrandet mellan intressenter med mycket olikartade motiv, något som bara kan skada vår livsmedelsmyndighet.
Sätt alltså en käpp i hjulet för kommissionens ordförande Prodi, som genom pressen låter oss få veta att han vill sticka åt Luxemburg livsmedelsmyndigheten som kompensation för andra europeiska byråkrattjänster. Rösta för ändringsförslag 215 som ser till att det blir en enhetlig rättslig grund och som undanröjer intressen som inte har med saken att göra.
(Applåder)

Kuckelkorn
Herr talman, kära kolleger! Min grupp har lämnat in ett ändringsförslag i plenum i vilket det konstateras att inrättandet av myndigheten är en icke-förutsägbar uppgift. Dessutom konstaterar vi att finansieringen inte kan garanteras utan en översyn av budgetplanen eller en minskning av andra uppgifter under rubrik 3. Ändringsförslaget kommer från budgetutskottet. Det är viktigt för oss att ge en signal om att det vi gör också måste vara finansierbart.
Tyvärr har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor inte tagit hänsyn till flera av budgetutskottets ändringsförslag. För det första det klassiska yrkandet som budgetutskottet alltid lämnar in om att ta med ett skäl där det klarläggs att i synnerhet öppenhet och kontroll samt budgetförfarandets giltighet måste beaktas. Här är det en del saker som inte fungerar på vissa byråer.
Dessutom har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor beslutat att myndigheten enbart skall finansieras av den totala budgeten. Man vill att myndigheten skall förbli oberoende. Argumentationen må visserligen vara ädel, men den är verklighetsfrämmande. Vi har nämligen byråer, som läkemedelsbyrån och normeringsbyrån, vilka finansieras med bidrag, och om dem kan man inte säga att de har infiltrerats.
I budgetutskottet ansåg vi dock att förslaget om att man efter tre år ännu en gång skall undersöka om avgifter är möjliga och lämpliga, är mycket förnuftigt. Därmed har man ju inte beslutat om att införa avgifter. Något som dessutom har försvunnit är att bidragen till medarbetarnas pensioner sätts in i intäktsdelen i kommissionens budget.
Inte heller antogs det ändringsförslag som förutsätter ett finansiellt deltagande från medlemsstaternas sida eller som förutsätter ett deltagande när det gäller fastigheterna. Och myndigheten skall varje år lägga fram en budgetplan.

Ayuso González
. (ES) Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill börja med att hjärtligt gratulera den föredragande, Whitehead, till detta betänkande som var allt annat än lätt att utarbeta, och jag vill även gratulera Bowis som har gjort viktiga insatser i det förberedande arbetet inför betänkandet om vitboken.
Det här betänkandet var inte lätt att utarbeta, och förutom det enorma antal ändringsförslag som har lagts fram beror detta på att kommissionens förslag visserligen utgör en bra utgångspunkt och innehåller många goda föresatser, men det är enligt min åsikt även behäftat med vissa felaktiga förslag och en hel del oklarheter.
Till exempel bör livsmedelslagstiftningens mål klart definieras i artikel 5 och de bör begränsas till skydd av människors hälsa, konsumentskydd och livsmedelssäkerhet genom hela livsmedelskedjan, utan att skada den fria rörligheten för jordbruks- och livsmedelsprodukter inom gemenskapen samt även att värna om den europeiska livsmedelsindustrins konkurrenskraft på de internationella marknaderna.
De övriga målen, till exempel skydd av miljön, skydd av djurs hälsa, liv och välbefinnande samt skydd av växters hälsa och liv är alla mycket lovvärda, herr kommissionär, men om de inte påverkar livsmedelssäkerheten finns det redan annan lagstiftning som handlar om dessa eller kan komma att göra det. Vi har till exempel just röstat om ett brådskande förfarande om skydd av svins välbefinnande utan något annat mål än att utöka det svenska ordförandeskapets lagstiftningsinitiativ.
När det gäller myndighetens uppgift, bör den koncentreras på riskvärdering och vetenskapliga rådgivning, vilket inte är någon liten uppgift.
Herr kommissionär, ni har vid upprepade tillfällen sagt att det nya systemet för snabbt informationsutbyte är en del av förvaltningen av krisen och att det skulle vara kommissionens ansvar. I skäl 35, i artikel 21.2, i artikel 22 h samt i artikel 34 och 49 i kommissionens förslag förespråkas emellertid att myndigheten skall bära detta ansvar.
När det gäller riskvärderingar bör dessa vara vetenskapliga och oberoende. Detta är den framtida livsmedelsmyndighetens verkliga uppgift och jag välkomnar ändringsförslag 123, enligt vilket myndighetens vetenskapliga yttranden skall vara utslagsgivande.
Vad anbelangar riskkommunikation bör detta vara experternas uppgift, eftersom en olämplig kommunikation kan utlösa socialt alarm hos allmänheten, vilket redan har skett förut, och detta kan orsaka stora förluster och ekonomiska katastrofer för jordbruks- och livsmedelssektorerna i hela Europeiska unionen.
Slutligen hoppas jag att beslutet om livsmedelsmyndighetens framtida säte föregås av en seriös debatt mellan våra institutioner och att beslutet äntligen kommer att fattas genom tillämpning av medbeslutandeförfarandet.

Folias
(PPE-DE), föredragande av yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. (EL) Herr kommissionär, herr talman, mina damer och herrar! Genom diskussionen om kommissionens förslag till förordning får vi möjlighet att ta upp hur vi för tredje gången under några få år bevittnar en stor omvälvning som får grunderna för den inre marknaden att skälva. Tre gånger har vi sett konsumenterna totalt tappa förtroendet för livsmedelssäkerheten, vår diskussion är verkligen aktuell och vårt beslut att omedelbart inrätta en myndighet för livsmedelssäkerhet är helt riktigt.
Det var inte bara konsumenternas förtroende som gick förlorat, något vi märkte då vi upplevde de tre på varandra följande händelserna vilka var mycket allvarliga utan också att alla konsumenter ändrade konsumtionsvanor, många företag kollapsade och slogs ut från marknaden, något som de aldrig hade kunnat tänka sig, samt att många tusen arbetstillfällen gick förlorade vilket människor helt oförskyllt drabbades. Således var det inte bara en ekonomisk katastrof som genom den uppkomna situationen drabbade budgetar och som rörde varor och djur och påkallade åtgärder; detta har också haft en social kostnad vilken vi måste ta itu med mycket snabbt och med stort allvar.
Med anledning av detta måste jag säga att det är nödvändigt att i livsmedelslagstiftningen ta hänsyn till de traditionella produkternas speciella egenskaper, produkter som är utmärkande för vissa områden och landskap i Europa samt utgör en del av vår kultur. Slutligen bör de små och medelstora företagen på ett mycket tydligt och officiellt sätt tillerkännas den roll som de spelar i denna sektor med utgångspunkt från att det är dessa som producerar varor av hög kvalitet och skapar arbetstillfällen.

Pesälä
Herr talman, herr kommissionär! Sedd ur jordbrukssektorns synvinkel är lagstiftningen om livsmedelssäkerhet, som nu är under behandling, ett ytterst viktigt ärende. I det långa loppet kommer den att vara avgörande för företagsverksamhetens existensvillkor och kommer följaktligen att skapa grogrunden för hela jordbruksverksamheten. På vårt utskotts vägnar vill jag rikta ett varm tack till herr Whitehead, ty han ledde beredningsprocessen på ett sakligt sätt så att vi övriga föredragande var i tillfälle att delta i processen. Vi vill i synnerhet tacka er för att ni beaktat de ändringsförslag som utskottet för jordbruk kom med, om jag så får säga, full insikt och sakkännedom. Ni har till och med ytterligare förbättrat formuleringen i några av ändringsförslagen. Ni har gjort ett stort arbete.
Jag vill emellertid fästa speciell uppmärksamhet på ett ärende. Ni föreslår att den nya livsmedelmyndighetens direktion skall ha tolv medlemmar, av vilka två skulle företräda livsmedelsindustrin. I enlighet med utskottets önskemål föreslår jag en liten ändring i denna formulering, nämligen att den ena av dessa skulle företräda primärproduktionen. Detta ärende rör ändringsförslag 208.
Utan att gå längre in på de talrika, kanske till och med tekniska, detaljer som utskottet föreslagit vill jag tacka er, herr Whitehead. Det är min förhoppning att detta lagförslag snabbt blir färdigt och vinner laga kraft. En punkt i det är inledningen av livsmedelsmyndighetens verksamhet. Vi får inte längre skjuta upp beslutet, utan vid toppmötet i Göteborg måste vi nå en snabb lösning om att inrätta livsmedelsverket, inte minst för att bevara medborgarnas förtroende.

Hudghton
. (EN) Herr talman! För fiskeriutskottets räkning välkomnar jag helhjärtat förslaget. På samma gång som jag gör det betonar jag att det är absolut nödvändigt att beakta fiskeri- och vattenbrukssektorernas specifika särdrag. Dessa sektorer ger upphov till helt andra frågor än de allmänna livsmedelsindustrikategorierna, och nya problem inom fisket, bland annat infektiös laxanemi, "amnesic shellfish poisoning" (minnesförlustframkallande musselförgiftning) och dioxiner, ger upphov till utmaningar som kräver industrispecifika åtgärder. Dessutom måste adekvata hänsyn tas till de särskilda behoven i samhällen i randområden - till exempel dem i Skottland och andra fiskenationer - som fisket stöder.
Det är anledningen till att fiskeriutskottet har stött mitt ändringsförslag om att införa ett nytt skäl om spårbarhet. Fiskets karaktär har följder för spårbarheten. Det finns ett flertal potentiella svårigheter, och kommissionen måste garantera att dessa löses till fullo och att hänsyn tas till olika fångstmetoder, var fisken fiskas, landas och också problem i samband med olagligt fiske.
Dessutom har jag ansett att det är nödvändigt att man vid utnämningen av styrelsen ser till att uppnå en balanserad sammansättning av sakkunniga, för att alla sektorer skall ingå som berörs av produktion och distribution av livsmedel och produktion och distribution av djurfoder, inbegripet, i synnerhet, fiskerisektorn. Det är beklagligt att ingen av dessa prioriteringar har tagits med av det ansvariga utskottet. Jag skulle vilja uppmana kommissionären att ta hänsyn till dem. Jag ber er att observera att jag inte föreslår att styrelsens storlek skall ökas eller att metoden för att tillsätta den skall ändras, utan endast att relevanta sakkunniga skall ingå.
Jag välkomnar emellertid de ändringsförslag som följer kärnan i mitt yttrande och som syftar till att ändra definitionerna av livsmedel som är otjänliga som människoföda eller förorenade i ändringsförslagen 43 och 44, då de ligger närmare den linje som kommissionen har följt i spåren av utbrottet av infektiös laxanemi.
Slutligen har fiskeriutskottet ställt sig bakom ändringsförslagen 35 och 51, vilka syftar till att beakta de distinkta behoven i vattenbrukssektorerna, och - i synnerhet - de ändringsförslag som rör den oro som har uttryckts över utvecklingen av genetiskt modifierad fisk och vikten av att hindra att sådan fisk kommer in i livsmedelskedjan genom bakdörren, via import från tredje land. Jag skulle därför vilja uppmana huset att stödja dessa ändringsförslag.

Bowis
Herr talman! Det finns två huvudskäl för att handla på detta område. För det första är vi ömsesidigt beroende av varandra när det gäller våra livsmedels och dryckers säkerhet. Livsmedel är en inremarknadsfråga och livsmedelssäkerhet är en folkhälsofråga. Varje land kan inte sända sin livsmedels- och jordbrukspolis att ta prov på säden, smaka på nötköttet och göra stickprov bland vinerna i varje annat land. Vi förlitar oss på gemensamma standarder som upprätthålls tack vare konsekventa inspektions-, värderings- och genomförandenivåer.
För det andra har allmänheten tappat förtroendet för de gamla nationella och europeiska systemen för livsmedelssäkerhet, efter skandalerna med och larmrapporterna om olivolja, vin, mineralvatten, nötkött, ägg, fjäderfä, mjölk, coli- och listerialbakterier, salmonella, dioxiner, hormoner och genetiskt modifierade livsmedel - listan kan göras längre. Allmänheten vill vara säker på att den långa vägen från frö eller stall till marknad, snabbköp, förädlingsanläggning, ugn, kylskåp och bord är så säker som rimligen kan krävas. De vill ha en säkerhetsvärdering som varken genomförs bakom kommissionens stängda dörrar eller påverkas av producenters eller påtryckningsgruppers intressen.
Så precis som jag i mitt betänkande, i vitboksskedet, krävde ett system grundat på vetenskap och inriktat på säkerhet, säger vi än en gång från alla sidor av detta hus: låt myndigheten för livsmedelssäkerhet bli smidig, öppen och oberoende, och låt den ägna sig åt att värdera risker i frågor som rör livsmedelssäkerhet och åt att ge rekommendationer om de åtgärder som eventuellt bör vidtas. Blanda inte in sund kosthållning eller komparativ kost, hur viktiga de frågorna än må vara i det hälsofrämjande arbetet. Infoga ordet "säkerhet" i myndighetens namn, så att en tydlig signal ges om dess syfte och metoder. Myndigheten måste vara - och synas vara - oberoende av alla medlemsstater och av kommissionen, så inrätta inte en styrelse som medger att varje land har en plats i den. Håll antalet till 12. Placera inte Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet i en byggnad eller på en plats som har nära förbindelser med Europeiska unionens institutioner. Utnämn styrelseordföranden efter ett allmänt uttagningsprov och efter en parlamentarisk utfrågning. Redovisa årligen för parlamentet hur ansvarsområdet har förvaltats. Offentliggör utan dröjsmål styrelsens slutsatser och eventuella avvikande slutsatser om en riskvärdering, och håll offentliga styrelsesammanträden. Knyt medlemsstaternas organ för livsmedelssäkerhet till myndigheten genom en rådgivande kommitté bestående av de nationella cheferna för dessa organ.
Jag lovordar detta betänkande, och jag lovordar föredraganden för ett väl utfört arbete, inte minst på grund av det samarbete och de diskussioner mellan partier och mellan länder som har ägt rum från början till slut. Som en följd av detta är det möjligt att stödja nästan alla utskottets ändringsförslag, vilka i sinom tid till stor del kommer att infogas i sammansatt form. Till kommissionen och rådet skulle jag vilja säga: Lägg märke till den starka enigheten i parlamentet när det gäller dessa huvudfrågor. Samarbeta med oss i partnerskap, det kommer de europeiska konsumenterna i alla medlemsstater att tjäna på.

Olsson
Herr talman! Först och främst vill jag gratulera Whitehead som har gjort ett utomordentligt bra arbete. Jag vill dessutom gärna understryka enigheten i miljöutskottet.
Vi vet att livsmedelskriserna inom EU har inneburit att människor känner oro när de äter. Samtidigt har detta lett till en fokusering på livsmedels- och jordbrukspolitiken. Nu gäller det att vi snabbt kommer igång med detta nya system - det är kolossalt viktigt. Om vi har öppna gränser, vilket vi skall ha inom unionen, och ett fritt flöde av varor, är det naturligtvis viktigt att också livsmedel kan flöda fritt. Det får dock inte innebära att även sjukdomar och ohälsa flödar fritt. Ett gemensamt system får självklart inte innebära att regionalt producerad mat inte skulle tillåtas.
Om vi ser på hela kedjan av åtgärder, kommer det att krävas bland annat vetenskaplig rådgivning, riskvärdering, riskhantering, kontroll, inklusive kontroll av kontrollanterna i medlemsländerna. Kanske kommer det i framtiden även att bli nödvändigt med sanktioner. Denna nya myndighet kommer inte att kunna göra allt detta, men den ger framför allt en ny, ökad styrka i början av kedjan när det gäller den vetenskapliga rådgivningen och riskvärderingen. Vi har redan Food and Veterinary Office i Dublin som spelar en viktig roll när det gäller riskhantering och kontroll. Det är nu angeläget att det byggs upp ett samarbete mellan dessa båda myndigheter. I slutändan tror jag inte att Europeiska unionen kommer undan, utan vi måste ha ett sanktionssystem på EU-nivå. Det är dock bara kommissionen som kan ta sig an det. Det är viktigt att vi fortsätter arbetet för att bli ännu effektivare.
Detta är ett utomordentligt viktigt steg som vi snabbt skall ta för att få säkrare livsmedel. Därefter får vi emellertid inte glömma frågan, utan vi måste gå vidare och göra systemet ännu bättre i framtiden.

Staes
Herr talman, ärade kommissionär och ärade kolleger! Detta betänkande utgör en viktig etapp i den lagstiftningsprocess om måste resultera i en lösning av de många kriser som konsumenterna under det senaste decenniet har tvingats genomgå. Phillip Whitehead har lyckats mästerligt med att i ett balanserat betänkande sammanföra de många olika åsikter som parlamentet rymmer beträffande upprättandet av en livsmedelsmyndighet. Jag tackar för detta; jag tackar honom för hans beredvillighet att lyssna och hans konstruktiva inställning.
Betänkandet är uppbyggt kring en rad nyckelord. För det första handlar det om säkerhet. Benämningen ändras från "Europeiska livsmedelsmyndigheten" till "Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet". Därmed anges genast vad som kommer att bli huvuduppgifterna för denna nya institution. För det andra handlar det om kvalitet. Man betonar vikten av en livsmedelsproduktion av högre kvalitet. I framtiden måste man fokusera på kvaliteten i stället för på kvantiteten. För det tredje handlar det om att bevara den kulturella mångfalden när det gäller livsmedel inom Europeiska unionen. Den lokalanknutna och traditionella produktionen får inte bli offer för den europeiska lagstiftningen. För det fjärde handlar det om spårbarhet, produkters tillförlitlighet och ett ökat ansvar för producenter. Det femte nyckelordet är oberoende. Det betyder att finansieringen av den europeiska myndigheten endast får ske med hjälp av gemenskapens medel. För det sjätte måste försiktighetsprincipen gälla alla förnimbara risker. Ärande kolleger! Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet kommer inte att bli någon mastodontinstitution, men den kommer förhoppningsvis snart att förse oss med solida och tillförlitliga vetenskapliga rekommendationer. Vad beträffar styrelsen insisterar dock min grupp på att göra det möjligt att utöka antalet medlemmar från 12 till 16. Vi anser ju att de primära producenterna, jordbrukare och fiskare, måste vara bättre representerade i styrelsen. Min grupp stöder slutligen idén om att ge kommissionen det definitiva ansvaret för systemet för tidig varning. Politiskt ansvar kan ju aldrig vältras över på någon annan, vilket under de senaste åren tyvärr har skett alltför ofta, både inom EU och i medlemsstaterna.

Fiebiger
. (DE) Herr talman! Det måste välkomnas att det på senare tid i den offentliga debatten om BSE och mul- och klövsjukan övervägande har rapporterats utifrån vetenskapliga resultat och fakta. Just BSE-fallet tydliggör hur viktigt det är att stödja sig på oberoende resursforskning som grundas på kunskap som inhämtats under lång tid. Trots all komplexitet i förslaget om inrättandet av en livsmedelsmyndighet har det på denna punkt sparats allra mest på idérikedom. Jag är övertygad om att urvalet bland de många vettiga förslagen om livsmedelsmyndighetens uppgifter enbart kan göras i enlighet med aktuella forskningsresultat från de nationella myndigheterna.
Den befintliga livsmedelslagstiftningen är mycket komplicerad och kommer säkert inte att bli bättre om den enbart förfinas av jurister. Därför uttalar jag mig för att nödvändiga medel skall sättas in på grundval av en vetenskaplig planering av riktlinjerna i budgeten.
Vi har ett bra utgångsläge för förslaget om att skapa en myndighet eftersom det finns en acceptans hos jordbrukarna som yrkesgrupp och deras företrädare inom livsmedelsbranschen. De är för att myndigheten skapas, vilket utan tvivel kan vara en bra början.
De som arbetar med nyttodjur och de livsmedel som framställs av dessa behöver en lobby, som i samband med den vidare globaliseringen av livsmedelsmarknaderna kan presentera produktionen på ett framgångsrikt sätt och framför allt skydda den mot alla missgrepp. Hur alla dessa höga förväntningar från samhällets sida uppfylls är därför ett avgörande element för framgång eller ej.
Konsumtionen av kött och köttprodukter stiger långsamt och priset för dem utvecklas i enlighet med kostnaderna. Konsumenterna kräver omfattande information om tillverkningen och den hälsomässiga nyttan med kött- och köttprodukter. Även jag ser här ett stort handlingsbehov, eftersom många återigen har fastnat i ett rent pristänkande vid affärsdisken.
Kött kommer att spela en stor roll i framtiden. Det tycker jag också är bra. Den traditionella planeringen i köket, med livsmedelskassen med frukt, grönsaker och kött, innehåller sunda näringsämnen i stora mängder jämfört med funktionellt producerade livsmedel.
Men vad får hälsosamma livsmedel kosta? För 2 000 år sedan krävde Hippokrates följande: Födan skall vara er medicin och medicinen skall vara er näring! Jag anser att han fortfarande har rätt, och besvarar frågan med kravet på en koppling mellan pris och kvalitet.
Inom produktionen av livsmedel spelar frågan om ekologi och etik en allt starkare roll. I samband med genomförandet av livsmedelsmyndighetens uppgifter måste detta redas ut exakt.

Hyland
Herr talman! När det gäller BSE, dioxiner och oron över genetiskt modifierade livsmedels säkerhet har denna kammare varit påpassligt och lyhört för konsumenternas oro. I detta hänseende ger jag en komplimang till kommissionär Byrne - som ansvarar för detta specifika område - och till kommissionär Fischler. Jag ger också en komplimang till Whitehead för hans grundliga betänkande.
Offentliggörandet av kommissionens vitbok om livsmedelssäkerhet och det föreslagna inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet markerar en ny era i livsmedelsproduktionen. Från och med nu kommer varje länk i livsmedelskedjan att vara en integrerad del av produktionsprocessen. Slutresultatet bör ställa utom allt tvivel att alla livsmedelsprodukter är säkra och av hög kvalitet samt ge den försäkran som konsumenterna har sökt efter och som de har rätt till. Europas livsmedelssektor växer snabbt. Processen med att ge mervärde till grundläggande jordbruksprodukter ger konsumenterna ett brett utbud av kvalitetslivsmedel. Ny forskning på detta område kommer att bidra påtagligt till dess framtida utveckling.
På samma gång som sysselsättningen inom förädlingssektorn fortsätter att öka står denna välkomna utveckling i skarp kontrast till den allvarliga minskningen av familjejordbruk och unga människors ovilja att slå in på en karriär som jordbrukare. Ni tycker kanske att denna punkt inte hör hemma i den här debatten, men jag säger till kammaren att vi, om vi inte kan garantera att den europeiska livsmedelssektorns produktionsbas är likformig, livskraftig och lönsam, knappast kommer att kunna uppnå de standarder som vi strävar efter. I detta hänseende tas jordbrukarnas unika roll som garanter för livsmedlens säkerhet och kvalitet alltför ofta för given. Kommissionens förslag om utveckling av livsmedelslagstiftning och livsmedelssäkerhet är positiva. För att livsmedelssäkerheten skall garanteras, måste hela livsmedelskedjan vara felfri och övervakningen av den vara omfattande. Jag håller fullständigt med om att livsmedlen måste vara spårbara genom alla steg i livsmedelskedjan, från jord till bord.
Slutligen, måste vi i vår iver att skydda konsumenternas intresse - vårt främsta mål - även se till att jordbruket ges möjlighet att dra nytta av framstegen inom modern teknik.

Blokland
Herr talman! Livsmedel från Europeiska unionen hör till det säkraste i världen. De kriser som nyligen har inträffat har dock lett till att de europeiska konsumenterna har tappat sitt förtroende för livsmedlen. Upprättandet av Europeiska livsmedelsmyndigheten syftar framför allt till att återvinna detta förtroende. I Nederländerna konsumeras för tillfället nästan lika mycket kött som var fallet före dessa kriser, samtidigt som Tyskland och Frankrike fortfarande brottas med en mycket lägre köttkonsumtion. Å ena sidan visar detta tydligt att det inte existerar någon europeisk konsument. Å andra sidan kan vi av detta dra slutsatsen att en konsuments förtroende beror mer på nationalkaraktären än på upprättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet. Bråket om var myndigheten skall ha sitt säte, under vilket det framgått att åtskilliga medlemsstater gärna skulle vilja ha den hos sig, får mig att anta att det framför allt handlar om prestige. I detta sammanhang är jag inte säker på vad kriteriet "tradition inom området för livsmedelssäkerhet" skall betyda.
Det föreligger en risk, som inte är imaginär, för att livsmedelsmyndigheten används för att dämpa missnöjet bland konsumenterna, trots att det inte skapas något vetenskapligt mervärde jämfört med de nationella livsmedelsverken. Därför är det ytterst viktigt att man skapar en länk mellan livsmedelsproduktionen och livsmedelssäkerheten. Problemet ligger hos livsmedelsproduktionen, så det är där vi också måste söka lösningen. Konsekvensen blir att den europeiska jordbrukspolitiken måste förändras radikalt. Vi måste skapa en jordbrukspolitik där djurfoder odlas där boskapen finns, så att djurfoder och djur inte behöver transporteras över några långa avstånd. Samtidigt gör detta att smittorisken minskar. En sådan politik stämmer överens med försiktighetsprincipen och närhetsprincipen. Dessutom handlar det om integration, eftersom en sådan politik bland annat gynnar miljön och djurens välbefinnande.
Ett likartat problem som förtjänar vår uppmärksamhet är den export som sker av livsmedel som inte uppfyller de normer som gäller inom Europeiska unionen. I praktiken är det ofta så att man i länder utanför Europeiska unionen inte kan unna sig lyxen att eftersträva de säkraste livsmedlen. Naturligtvis får vi inte utan vidare exportera de livsmedel som inte uppfyller våra säkerhetsnormer till dessa länder. I de fall där exporten ökar livsmedelssäkerheten i dessa länder, bör denna export dock tillåtas. Det bästa vore förstås om livsmedelsförsörjningen kunde ske inom det egna territoriet, både inom Europeiska unionen och i länder utanför unionen. Endast i de fall där detta absolut inte är möjligt skulle en kompletterande handel behöva äga rum.
Med den beskrivna politiken skulle man inte behöva göra sig av med några stora mängder djur, eftersom smittorisken skulle vara mycket mindre utan internationella transporter. Inom denna ram kan man tillåta användning av eget djurfoder inom jordbruket. Ett förbud skulle nämligen innebära att man tvingas förstöra en stor mängd användbart foder trots att det knappast eller inte alls leder till någon riskminskning.
Jag anser i likhet med utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor att det är livsmedelsmyndighetens uppgift att göra riskbedömningar. Att politiskt översätta detta till riskförebyggande åtgärder är de europeiska institutionernas uppgift. Medlemsstaterna måste se till att systemet för tidig varning fungerar ordentligt och att Europeiska kommissionen hålls underrättad. Under dessa förhållanden är det således inte nödvändigt att alla medlemsstater ingår i styrelsen för livsmedelsmyndigheten.
Det är inte bara så att man inrättar en livsmedelsmyndighet, utan man vidtar även drastiska lagstiftningsåtgärder. Enligt min uppfattning är skapandet av ny lagstiftning inte rätt sätt att reagera på när den befintliga lagstiftningen inte följs. Därför måste man prioritera inrättandet av oberoende inspektionsmyndigheter i medlemsstaterna som kan kontrollera att lagen följs på plats. Med en tillförlitlig statsmakt som grund kan alla konsumenter återfå förtroendet för de europeiska livsmedlen.

Cappato
Herr talman! Även om jag vill gratulera föredraganden till ett gott arbete så måste jag ändå få framföra vissa tvivel om metoden att inrätta en särskild myndighet varje gång ett problem uppkommer, ett organ som skall ta itu med problemet eller försöka lösa det. Detta är dessvärre den gyllene regeln när det gäller att få en byråkrati att föröka sig. Vi hoppas naturligtvis att detta inte skall gälla livsmedelsmyndigheten, men vi måste vidta alla upptänkliga försiktighetsåtgärder eftersom detta är precis den mekanism som brukar uppträda inom Europeiska unionen. När det gäller livsmedelssäkerhet vet vi alla att det finns enorma politiska problem inom unionen, problem som vi alla har haft framför ögonen, framför allt under den livsmedelskris som berodde på galna ko-sjukan, men inte bara det, utan politiska problem som kräver politiska svar som gör det möjligt att ingripa, svar som avser maktfördelningen mellan unionen och medlemsstaterna, och de politiska problemen försvinner inte genom att man skapar en byrå som skall tillhandahålla svaren.
Så låt oss därför åtminstone se till att det beslut vi är på väg att fatta medför att den nya myndigheten kan arbeta på ett bra sätt, och för att den skall kunna arbeta bra - detta har redan påpekats av mina kolleger - så måste dess syfte vara mycket noggrant och väl definierat: livsmedelssäkerhet. Det verkar väldigt oförsiktigt - och här tänker jag på några av mina kollegers inlägg - att börja fundera på att utvidga myndighetens ansvarsområde eller syfte genom att föra in miljöfrågorna och frågorna om livsmedelstraditioner: detta är frågor som skall skötas av marknaden, av medlemsstaterna. Livsmedelsmyndigheten skall i första hand ägna sig åt frågan om livsmedelssäkerhet och åt vetenskapliga yttranden, inte som sägs i texten för att undvika motstridiga vetenskapliga ståndpunkter, utan precis tvärtom för att föra fram alla de olika vetenskapliga åsikterna i ljuset och göra det möjligt att granska, konfrontera och diskutera de resultat som vetenskapen redovisar, eventuellt också i de demokratiska församlingarna.
Det skulle därför vara lämpligt att förstärka Europaparlaments möjligheter att påverka och ingripa, något som borde gälla från frågan om vilka som skall sitta i det administrativa rådet till själva besluten som fattas av myndigheten, nu och även senare under livsmedelsmyndighetens hela livslängd.
Låt mig så göra ett påpekande som gäller ett ändringsförslag som ingår i betänkandet och som lyder: "för att uppmuntra till att följa den europeiska lagstiftningen, se till att myndighetens säte placeras i ett land som befinner sig på nedre hälften av den skala över medlemsstater som grundas på det antal fall som behandlats av domstolen och som avser påstådda kränkningar av Europeiska unionens regelsystem". Detta skulle verkligen vara en blunder, ett elementärt misstag även när det gäller tolkningen av fördragen. Det finns särskilda regler för att straffa överträdelser och kontrollera tillämpningen av den europeiska lagstiftningen i medlemsstaterna: att använda myndighetens placering som en bytesvara mellan ett land och ett annat och ge mer till "lydiga" länder och mindre till "olydiga", till de länder som har många oavslutade ärenden i domstolen, skulle verkligen vara fel sätt att tillämpa fördragen och den europeiska lagstiftningen. Var myndighetens säte placeras skall avgöras utifrån kriterier som har att göra med myndighetens verksamhet - dvs. placeringen skall vara resultatet av en viss jordbruks- och livsmedelskultur med rötter i det aktuella territoriet - förutom regionens vetenskapliga kompetens när det gäller livsmedel och livsmedelsprodukter. Att fördela myndighetens olika kontor som ett pris som skall gå till den ena eller andra medlemsstaten är en farlig mekanism som knyter myndigheten till medlemsstaterna, minskar dess oberoende och innebär för övrigt en felaktig tillämpning av den europeiska lagstiftningen.

Souchet
Herr talman! Förslaget att inrätta en europeisk livsmedelsmyndighet är en direkt följd av de mycket allvarliga brister som uppstod vid kommissionens behandling av frågan om galna kosjukan. I vitboken om livsmedelssäkerhet har föreslagits att den instans som vi diskuterar i dag skall inrättas. Whiteheads betänkande har förtjänsten att det sätter fingret på ett antal tvetydigheter i förslaget till förordning, men fortfarande utan att föreslå några lösningar på hur de skall undanröjas. I betänkandet betonas med rätta behovet av att dra upp mycket tydliga gränser mellan den europeiska myndighetens roll som rådgivare och remissinstans, och rollen som riskhanterare som i sin tur tillfaller medlemsstaterna och kommissionen. Vi får alltså inte placera systemet för snabbt informationsutbyte under myndighetens kontroll. Vi undrar också varför man har ersatt ordet kontor med myndighet, vilket leder till sammanblandning och förefaller innebära att detta organ har en verkställande roll, vilket det inte skall ha.
I betänkandet betonas också med rätta behovet av ett nätverksarbete mellan den europeiska myndigheten och medlemsstaternas kontor, men det står inget i betänkandet om hur detta nära samarbete skall genomföras. Hur skall det rådgivande forumet fungera, som i princip skall vara dess instrument? Inget särskilt förslag har lämnats på denna grundläggande punkt. Vi har faktiskt på nationell nivå anmärkningsvärd vetenskaplig kompetens när det gäller livsmedelssäkerhet, vare sig det handlar om det brittiska FSA eller det franska FSA. Vi måste till varje pris undvika att bygga upp en europeisk struktur som konkurrerar med eller överlappar dessa nationella organ som skall fortsätta att sköta bedömningen som gör det möjligt för det europeiska kontoret att spela rollen av samordnare, och detta kontor är inte på något sätt en myndighet som står över de nationella kontoren.
När det gäller behovet av att aktivt arbeta för att uppnå enhetlighet mellan höga europeiska normer, såsom föreslagits, och befintliga internationella normer, ett problem som förstulet tas upp i betänkandet, beklagar jag också att parlamentet inte riktigt fördjupat denna grundläggande fråga så att våra initiativ inte drabbar de europeiska producenterna.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Förslagen från Europeiska kommissionen om att upprätta en europeisk livsmedelsmyndighet är en direkt och sedan länge väntad reaktion på de livsmedelskriser som Europa har haft att göra med under de senaste åren.
Det är tydligt att denna diskussion är väldigt viktig för de europeiska medborgarna. De europeiska konsumenterna måste återges förtroendet för livsmedelssäkerheten, och inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet är ett första stort steg för att återskapa detta förtroende.
Herr talman! Jag påstår att förslagen är väntade sedan länge. Det är ju nästan två år sedan kommissionens ordförande Prodi vid sitt tillträde förklarade att han skulle prioritera återskapandet av konsumenternas förtroende för livsmedelssäkerheten. Inte förrän nu, i juni 2001, har vi som parlament fått tillfälle att uttala oss om planerna. Jag hoppas att livsmedelsmyndigheten ändå kan påbörja sin verksamhet i början av nästa år. Det återstår dock ännu att bestämma var myndigheten skall ha sitt säte. Jag förväntar mig att Europaparlamentet skall bekräfta mitt ändringsförslag på den punkten.
Att det har gått så lång tid mellan den lagstiftande behandlingen och det ursprungliga framläggandet av förslagen, beror inte på dagens föredragande, Whitehead, och inte heller på den förre föredraganden, Bowis. De har både genomfört sina uppgifter på ett utmärkt sätt.
Så vill jag göra några påpekanden angående innehållet. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har skärpt förslaget, och detta med rätta. Först och främst vill jag säga något om myndighetens befogenheter: Man måste göra en tydlig åtskillnad mellan rådgivande och reglerande uppgifter. Myndigheten skall ha som uppgift att på vetenskaplig väg kartlägga och bedöma riskerna. Det betyder alltså även att det slutliga genomförandet av systemet för tidiga varningar måste ankomma på Europeiska kommissionen.
Herr talman! Lagstiftningen och de uppgifter som ligger framför oss nu är endast ett första steg. Jag förordar en vidare utökning i framtiden.

Sacconi
Herr talman! I och med dagens omröstning och tack vare vår föredragandes verkligen enastående arbete tar vi ett viktigt steg när det gäller att reagera på den europeiska allmänhetens förväntningar och kanske även dess oro. Många av våra medborgare äter inte bara för att stilla sin hunger, det handlar om något betydligt viktigare: det är ett medvetet val, kopplat till livskvaliteten, en handling med sina djupaste rötter i regionala kulturella och kulinariska traditioner. Unionens främsta och viktigaste skyldighet är att garantera maximal säkerhet för våra livsmedel längs alla de olika kedjorna i produktions- och distributionscykeln, men dit hör också uppgiften att skydda och utveckla typiska regionala produkter samt att ge en korrekt information om de livsmedel som finns på marknaden, för att konsumenten verkligen skall kunna välja kritiskt och kunnigt.
Ur denna synpunkt verkar det viktigt att understryka att de ändringsförslag som godkänts i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor innebär viktiga förbättringar av kommissionens förslag. Detta gäller såväl för den del som avser lagstiftningens allmänna principer som för den del som ägnas åt inrättandet av den europeiska myndigheten, där man lyfter fram den roll som de små och medelstora företagen bör tillåtas spela när det gäller att utnyttja fördelarna med en produktion av hög kvalitet.
Låt mig avslutningsvis nämna något om var den framtida myndigheten skall ha sitt säte. Var och en av oss har sin favoritplats och det är naturligtvis inte en serie mer eller mindre bindande kriterier som kommer att hjälpa oss att lösa problemet, och än mindre om man skulle bestämma placeringen på grundval av kriteriet goda rutiner när det gäller miljöskydd. När myndighetens oberoende och logistiska tillgänglighet väl har garanterats så är det viktigt att placeringen bestäms utifrån ett förstärkt samrådsförfarande, liknande det som tillämpades när det gällde den europeiska kulturhuvudstaden. Genom att rösta för ändringsförslag 215 begär vi med andra ord att medbeslutandeförfarandet skall tillämpas.

Caveri
Herr talman, kära kolleger! Med detta sitt val reagerar Europa på de egna medborgarnas oro när det gäller livsmedelssäkerhet i dess vidaste bemärkelse, i första hand för att skydda medborgarna mot sjukdomar, förgiftningar, bedrägerier, skandaler och nya vetenskapliga upptäckter. Den nya myndigheten bör framför allt uppfylla två krav: undvika byråkratisering och inte falla för centralistiska frestelser. När det gäller det andra kravet har Europa redan anklagats för att vilja ta död på de typiska och traditionella produkterna genom att även när det gäller konsumtionen tillämpa regler för hygien och hälsa, bearbetning och konservering som är olämpliga, stelbenta och överdrivna, regler som är avsedda för standardiserade, sterila, storskaliga produkter och som inte är lämpliga för kvalitetsprodukter som är knutna till ett visst geografiskt område som produkterna från mitt Valle d'Aosta och övriga alpområdet, t.ex. ost, charkuterier etc. Tanken att man i bergsområdena skulle kunna efterlikna slättlandets storskaliga mejerier eller slakterier visar att man inte har förstått Europa. Måtte livsmedelsmyndigheten ta till sig denna min varning!

Auroi
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Whiteheads betänkande om inrättande av en europeisk livsmedelsmyndighet för livsmedelssäkerhet förefaller oss gå i rätt riktning, såväl när det gäller att analysera situationen som lett till förslaget att inrätta denna myndighet, som genom de uppgifter myndigheten kommer att få och den föreslagna metoden för att den skall kunna fungera optimalt.
Man skall komma ihåg att detta initiativ tyvärr är resultatet av en rad upprepade skandaler, med anledning av att jordbruket hela tiden strävar efter högre avkastning, å ena sidan, och stordistributionens monopol å den andra, vilka lett till ett hygieniskt inriktat industriellt jordbruk, men inte förhindrat att skandalösa urspårningar utvecklats, såsom dioxinkycklingar, handel med alla slags veterinärprodukter, och framför allt den grundläggande BSE-krisen.
En av de huvudsakliga uppgifterna för detta kontor blir att lösa allt detta för att garantera konsumenternas hälsa och säkerhet "från grepen till gaffeln". Kontoret bör ha två uppgifter: garantera säkerhet utmed hela livsmedelskedjan och garantera kvaliteten hos alla produkter avsedda för konsumenter. Kontoret kommer därför att arbeta på ett tidigare stadium i kedjan än institutionerna, eftersom alla medborgare skall ha rätt till hälsosam och riskfri mat. Samtidigt måste konsumenterna, precis som branschfolket, vara medvetna om de regler det leder till och den kostnad det innebär.
För att kunna tillämpa principerna om öppenhet och uppföljning helt oberoende måste livsmedelsmyndigheten, redan från början av nästa år, föreslå principer som utvecklas på ett korrekt sätt i detta dokument. Den skall kunna lämna analyser om alla produkter, inbegripet genetiskt modifierade organismer, vaccin och pesticider som, förr eller senare, riskerar att komma in i livsmedelskedjan. Att ha strävan efter hygien som enda referenskriterium var ett misslyckande, vilket bevisades genom skandalen med kött- och benmjöl. Ett sådan kontor bör kunna lämna en förteckning över goda tillämpningar, ge kvalitetsmärkning till produkter som är lokala specialiteter, jordbrukskvaliteter, snarare än enbart till industrinormer som inte förhindrar vare sig salmonella eller dramatiska epidemier. Dess huvudsakliga uppgift är framför allt att samordna de nationella kontoren så att de alla använder samma referenser och så att deras roll med att vetenskapligt bedöma och förebygga risker får tillräcklig publicitet bland befolkningen.
Naturligtvis skall denna myndighet kräva samma kontroll och regler för spårbarhet för alla länder i unionen, vare sig det gäller export, import eller konsumtion. Platsen spelar inte så stor roll när öppenhet och spårbarhet respekteras av alla.

Papayannakis
Herr talman! Föredraganden har gjort ett mycket gott arbete åt oss, och jag vill lyckönska honom också å min grupps vägnar.
Trots det vill jag göra vissa kommentarer. Jag anser inte att vi har gjort en särskilt allvarlig bedömning av hur komplicerade de händelser var som ledde till de skandaler vilka i dag har lett oss till att diskutera denna nya lagstiftning. Vi har inte gjort en allvarlig bedömning av hur medlemsstaternas ledande personer inom politik och teknik samt ledande teknokrater och myndigheter på hög nivå har förhållit sig till händelseutvecklingen, genom sitt tigande, döljande av händelserna, sina vantolkningar, sin overksamhet och det egennyttiga åberopandet av frihandel. Har vi glömt allt detta?
Detta har vi konstaterat även i parlamentets betänkanden. Gentemot detta behöver vi ett kraftfullt politiskt ingripande för gemensamma mål, gemensamma kriterier och gemensamma medel för en gemensam politik. Med det vi diskuterar i dag tar ni dock några steg framåt och vi antar vissa principer och beslutet om inrättandet av en viss myndighet. Denna kommer att vara ungefär som ett överstatligt rådgivande serviceorgan mer än en myndighet. I jämförelse med ett "Interpol" som vi ville ha för livsmedel kommer vi bara att ha rådgivare. Det är inte dåligt men det är litet, herr talman. Det ligger i alla händelser i linje med unionens överstatliga karaktär.
Särskilt beträffande den internationella handeln och frihandeln, herr talman, är det inte alls tydligt vad det är vi diskuterar. När det gäller livsmedelssäkerhet är det inte bara fråga om vad vi exporterar utan också vad vi importerar. V har ännu inte godkänt protokollet om biosäkerhet för att lagligen kunna åberopa försiktighetsprincipen gentemot "förkunnarna" av frihandel. Vi kommer alltid att befinna oss under hotet av hänvändelser till Världshandelsorganisationen. Sedan en kort tid tillbaka gäller diskussionen förvisso, om jag inte tar fel, kött med hormoner från Förenta staterna.
Allt detta medför alltså att rollen för den myndighet vi diskuterar blir begränsad. Trots detta är den värdefull. Vi bör säkerställa att myndigheten har en åsikt, en egen åsikt, och att den, även då dess åsikt inte efterfrågas, skall kunna informera och offentliggöra sin åsikt, särskilt då den inte motsvarar vad de tycker som har ansvar för att handskas med farorna. Detta kommer att kunna medföra en anda av bättre diskussioner och information till allmänheten och kommer även att framkalla, förmodar jag, viss återhållsamhet hos dem som skulle vilja upprepa det som hänt när det gäller de inträffade skandalerna.
Trots detta, herr talman, återstår en reservation. Vad kommer denna myndighet att kunna göra i jämförelse med motsvarande nationella myndigheter och i jämförelse med handlingsprogram avseende kriser i allmänhet och när det gäller en kommande kris som vi hoppas slippa se närma sig oss?

Thomas-Mauro
Herr talman, herr kommissionär! Bovin spongiform encefalit, dioxin, mul- och klövsjuka, är alla sådant som drabbat Europa och orsakat panik bland medlemsstaternas konsumenter. Vissa staters försumlighet främjade, för att inte säga förvärrade, effekten av dessa olyckor. Hur kan man vända sig emot inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet när man ser den ökande oron bland konsumenterna, en oro som intensifierats av att media behandlat frågan på ett sätt som närmar sig det sensationella?
I detta förslag talas emellertid redan om en livsmedelsmyndighet och där börjar min oro. Skall vi få ytterligare en europeisk teknokratisk nivå, ännu en? Kommer denna myndighet att ha företräde framför de nationella kontoren för livsmedelssäkerhet, med de avarter det innebär och som för det mesta sprider sig? Eller kommer denna myndighet att agera enbart när det gäller samordning, vilket jag önskar, och ge medlemsstaterna befogenhet att själva hantera livsmedelssäkerheten?
I det hänseendet är det alltför lätt att förakta den irländska omröstningen, eftersom den är signifikativ för de europeiska folken. Och vi får inte glömma att om Europas strävan skall fortsätta, kan den bara byggas med folkens godkännande.

Fiori
Herr talman, herr kommissionär! En stark myndighet som kan utnyttja all den erfarenhet, kapacitet och yrkeskunskap som Europa är så rikt på: om detta är den princip som alla kan acceptera när det gäller den europeiska livsmedelsmyndigheten kommer principen om en åtskillnad mellan riskbedömning och riskhantering inte att kunna upprätthållas, vare sig tidsmässigt eller vad gäller slutmålet. Inrättandet av den europeiska livsmedelsmyndigheten utgör mot den bakgrunden ett viktigt resultat, det första steget mot att skapa ett skydd mot den oro och rädsla som konsumenterna känner. För att ge detta en konkret form bör myndighetens uppdrag, dess mission utsträckas till att omfatta en fördjupad och konkret kunskap om alla de faktorer som är utspridda över Europeiska unionen. En nära och positiv koppling till motsvarande interna strukturer i unionens medlemsstater verkar därför nödvändig och grundläggande. Det är dessutom svårt att föreställa sig att frågan om djurhälsan skulle kunna avskiljas eller kopplas loss från frågan om folkhälsan i allmänhet. Med andra ord: djurhälsa, men också friska grönsaker, frågan om genetiskt modifierade organismer och, sist men inte minst, märkning.
Det är enligt min mening den europeiska livsmedelsmyndigheten som skall konkretisera det europeiska begreppet spårbarhet: en röd tråd som löper genom alla stadier, såväl vad gäller produktion som industriell hantering och försäljning. Om vi inte lyckas införa denna spårbarhet till medborgarnas tjänst, kommer det med nödvändighet att leda till att vi förlorar ett viktigt tillfälle att skapa öppenhet och vidta politiska åtgärder för att visa att vi står nära våra europeiska medborgares behov.

Myller
Herr talman! Likt alla övriga vill jag ge mitt uppriktiga stöd till Whitehead för det utomordentliga arbete som han har utfört. Jag vill också stödja Whitehead i hans uppfattning att rådet bör besluta om placeringsorten efter att ha hört kommissionen och parlamentet. Detta beslut bör fattas genast vid toppmötet i Göteborg. Det har framförts ett flertal önskemål om att verket skulle inleda sin verksamhet redan i början av nästa år. Om vi önskar att verket verkligen sätter sig in i de uppgifter det förväntas utföra, måste också tid offras på förberedelser till inrättande.
Placeringsorten är sannerligen inte det viktigaste ärendet för verket, men jag sympatiserar i hög grad med de tankar som framförts via utskottet om att speciell uppmärksamhet bör fästas vid lokaliseringen av just detta verk. Det är heller inget dåligt kriterium att lokaliseringen kunde förläggas i ett land som har minst antal ärenden rörande livsmedelssäkerheten i EU:s domstol. Det här är saker som intresserar medborgarna.
Man bör tillse att verket får tillräckliga ekonomiska resurser samt en erfaren och välutbildad personal. Denna myndighet bör vara självständig och ha goda förbindelser till det vetenskapliga samfundet. Ovillkorliga förutsättningar är öppenhet och meritbaserade tjänsteutnämningar. Verket bör vara en expertmyndighet som har parlamentets förtroende, som medborgarna litar på och som informerar om faror och risker, men också framsteg, inom livsmedelssäkerheten.

Sterckx
Herr talman! Ärade kolleger! Låt oss snarast möjligt inrätta denna myndighet såsom den beskrivs i det utmärkta betänkandet från min kollega Whitehead. Då kommer vi, hoppas jag, att få ett gott samarbete mellan Europeiska unionen och medlemsstaterna. Vad gäller riskanalysen, vad som är säkert och vad som inte är det, så får vi en bättre vetenskaplig grund för lösningarna. Kontrollen sköts av organet i Dublin. Det som återstår är politiken, det som vi har förbehållit oss själva, riskhanteringen, där Europeiska kommissionen och parlamentet måste samarbeta. Här har vi fortfarande långt kvar. Vi måste ha tydliga europeiska normer och europeiska mätmetoder. Medlemsstaterna och unionen måste ha ett gemensamt system som fungerar. Kriserna har visat att detta inte är fallet, och att kommissionen har alldeles för lite makt inom det här området. Jag antar att vi hinner få i gång myndigheten under det belgiska ordförandeskapet, men under det belgiska ordförandeskapet måste vi också ta ett mycket viktigt steg framåt i riktning mot en verkligt gemensam europeisk politik för livsmedelssäkerhet.

Schnellhardt
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Föredraganden och skuggföredraganden skall ha beröm! De har på ett seriöst och målinriktat sätt lagt fram ett fantastiskt arbete. Jag tror att vi därmed har gett startskottet till mer livsmedelssäkerhet i Europeiska unionen.
Som föredragande för de specifika hygienbestämmelserna kan jag bara bygga på klara och tydliga uppfattningar, och till det hör också att parlamentet aldrig har ifrågasatt den rättsliga grunden för en förordning. Jag betonar detta särskilt, eftersom det också finns andra uppfattningar i rådet. Därför skulle jag än en gång vilja betona att för dessa bestämmelser och för de övriga fem bestämmelserna är det bara en förordning som kan gälla som rättslig grund. Något annat kan vi inte godta.
Naturligtvis kräver förordningar omfattande förändringar i ländernas livsmedelslagstiftning, men jag tror att enbart på så sätt kan motsägelser och luckor undanröjas. Försöket i förordningen att göra livsmedelsproducenterna mer ansvariga för säkerheten och kvaliteten hos sina produkter är säkert korrekt, men i samma utsträckning måste dock den statliga kontrollverksamheten förstärkas. Detta gäller kontrollernas omfång och kvantitet, men även deras kvalitet. Kontrollörernas fack- och sakkunskaper måste höjas. Extra arbetskraft behövs inte här, och de nedskärningar i de finansiella medlen som gjorts på senare tid måste dras tillbaka.
När det gäller livsmedelsmyndigheten vill jag i synnerhet betona vikten av att uppgifterna för denna myndighet klart och tydligt avgränsas. Tyngdpunkten måste ligga på livsmedelssäkerhet, begränsat till området riskanalys. Därför borde vi inte här ta upp alla de områden som går utöver detta - kvalitet, näringsvärde osv.
Myndighetens säte diskuteras ofta. Parlamentet - vare sig det medbeslutar eller ej - har lagt fram tydliga kriterier som måste följas, och jag skulle vilja påpeka att vi inte återigen får tillåta det dilemma vi hade i Dublin, nämligen att myndigheten inte kan arbeta eftersom ramvillkoren inte stämmer.

Patrie
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle först av allt vilja vända mig till vår föredragande för att tacka honom och lyckönska honom till betydelsen och kvaliteten i det arbete han utfört. Denna förordning om inrättande av den europeiska livsmedelsmyndigheten hoppas jag kommer att återupprätta de europeiska konsumenternas förtroende. Det förefaller mig också vara av allra största vikt att denna myndighet, som skall utgöra drivkraften i unionens strategi när det gäller livsmedelssäkerhet, kan bli operativ så snart som möjligt, och i vilket fall som helst i början av nästa år.
Föredraganden gör helt rätt i att betona behovet av att noga skilja mellan ansvarsuppgifter som faller under den framtida myndigheten och de uppgifter som åligger kommissionen. Det måste därför vara helt tydligt att om myndigheten ansvarar för den dagliga funktionen hos systemet med snabbt informationsutbyte, dvs. detta grundläggande verktyg när det gäller riskbedömning, är det kommissionen, alltså de politiska beslutsfattarna, som bör ha fortsatt ansvar för riskhanteringen, dvs. ha kontroll över vilka åtgärder som skall vidtas.
På samma sätt bör det bekräftas att även om myndigheten bör kännetecknas av sina experters kompetens och vetenskapliga oberoende, har den ändå inget eget politiskt berättigande. I det hänseendet är det tillåtet att beklaga att man övergivit beteckningen kontor, vilket bättre karaktäriserar denna struktur vars kompetens bör förbli av teknisk och vetenskaplig art, och inte på något sätt bli av lagligt eller verkställande slag. Det förefaller mig därför lämpligt att, såsom kommissionen föreslår, placera denna myndighet under överinseende av tre parter, nämligen kommissionen, rådet och Europaparlamentet.
Avslutningsvis, skulle jag trots allt vilja betona, såsom andra kolleger gjort före mig, att utan en ny inriktning på våra val och vår gemensamma politik när det gäller jordbruket, kommer aldrig någon myndighet, hur bra den än är, att kunna stoppa djupa kriser som den vi nyligen upplevt.

Doyle
Herr talman! Frågor som gäller livsmedelssäkerhet och folkhälsa är nästan alltid rubrikstoff, liksom de är politiska huvudprioriteringar för oss alla i Europa. Dagens förslag syftar till att förtydliga de EU-omfattande allmänna principerna i livsmedelslagstiftningen, och jag skulle vilja ge en komplimang till föredraganden, Whitehead, både för hans utmärkta betänkande och för hans strävan efter samstämmighet under utförandet av uppgifterna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Jag välkomnar även kommissionär Byrne.
En europeisk livsmedelsmyndighets integritet kommer att bygga på oberoende och på ett starkt vetenskapligt ledarskap på området för livsmedelssäkerhet. Vi måste kunna lita på dem som ger oss råd: jordbrukare, yrkesfiskare, företag som tillverkar och förädlar livsmedel, återförsäljare, regeringar, konsumentrådgivningsgrupper, forskare och i sista hand myndigheten för livsmedelssäkerhet. Vi måste kunna lita på dem.
Det är viktigt att vi har en vetenskaplig stomme som referenspunkt - antingen vi är konsumenter, politiskt ansvariga eller rent av dem som bidrar med produkter till livsmedelskedjan - och att vi vet vad som är en godtagbar balans mellan riskförebyggande och ett välgrundat konsumentval. Allt handlar om balans.
Jag skulle helt kort vilja ta upp några av de ändringsförslag som jag har lagt fram till detta förslag från kommissionen, och jag hoppas att de kommer att godtas. När vi talar om behovet av livsmedelssäkerhet, är det absolut nödvändigt att vi även talar om livsmedelsproducenternas ansvar för denna livsmedelskedja. Kommissionen har i lagstiftningstexten utelämnat den viktigaste första länken i livsmedelskedjan: jordbrukaren eller yrkesfiskaren. Jag har lagt fram ändringsförslag 72 till artikel 40 och vill med det uppmärksamma jordbrukarnas ansvar för livsmedelssäkerheten och lägga till ett skydd vid force majeure, mot fenomen som jordbrukarna inte råder över, till exempel naturkatastrofer och svåra fall av miljöförstöring. Avsikten är dock inte att minska jordbrukarnas primära roll för att garantera produkternas säkerhet.
Jag tror också fullt och fast att det är absolut nödvändigt att livsmedelsmyndigheten, för att vinna den europeiska allmänhetens stöd och förtroende, arbetar och meddelar sig på en helt och hållet öppet och oberoende sätt. Riskkommunikation kommer att vara en huvuduppgift för livsmedelsmyndigheten. Det räcker med en blick i BSE-utredningen i Förenade kungariket och i Lord Phillips rapport, där man slår fast att sammanbrottet i riskkommunikationen var en viktig bidragande orsak till att krisen förvärrades. Jag har lagt fram ändringsförslagen 147 och 148 till artikel 39, i ett försök att säkerställa att myndigheten förklarar sina vetenskapliga riskvärderingar för detta hus, för konsumenterna, för branschen och för den akademiska världen. Myndigheten bör också regelbundet sammanträda med kommissionen och rådet, i syfte att förklara riskvärderingarna för dessa organ och hjälpa dem att fatta välgrundade beslut om riskhantering.
Slutligen, i fråga om riskhantering, är en avvägd och proportionerlig användning av försiktighetsprincipen en huvudprincip när Europa tar itu med larmrapporter om livsmedel. Jag välkomnar kommissionens balanserade förslag i denna fråga.

Sornosa Martínez
Herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill först av allt gratulera Whitehead till det goda arbete han har utfört och till hans bidrag till förordningen.
Jag vill ta upp två av de kontroversiella frågorna i denna förordning: hur valet av säte skall gå till och de krav som platsen för sätet skall uppfylla. I förslaget till förordning utses varken säte eller alternativ till platser för sätet; i artikel 63 fastställs de krav som alla alternativ till platser bör uppfylla och dessutom fastställs regler för hur valet av plats skall gå till. Jag anser att föredragandens förslag om att rådet efter samråd med kommissionen och Europaparlamentet skall besluta om var myndigheten skall ha sitt säte är lyckat.
Emellertid förefaller det mig olämpligt att man förutom kraven på myndighetens oberoende och integritet, vetenskaplighet, lämpliga infrastrukturer och lättillgänglighet även inför en bestämmelse om att det antal fall som en medlemsstat har vid EG-domstolen skall vara ett ovillkorligt krav för valet av säte. Herr kommissionär, jag skulle vilja veta vad ni anser om detta nya krav, som enligt min åsikt är diskriminerande. Möjliga kandidater från Frankrike, Italien och Barcelona utesluts då på förhand. Enligt min åsikt är detta nya krav ovidkommande och det är inte anpassat till målsättningarna för den framtida livsmedelsmyndigheten, som framför allt är konsumentskydd och skydd av människors hälsa.

Korhola
Herr talman! Jag vill förena mig i det tack som riktats till kollegan Whitehead för ett väl utfört arbete. Han har fortsatt på den visa linje som redan ledamot John Bowis slog in på i sitt betänkande. Genom deras presentationer har Europaparlamentet tagit sin del av ansvaret för att återställa de europeiska konsumenternas förtroende och trygga livsmedelssäkerheten.
Den viktigaste punkten i den förordning vi nu behandlar är inrättandet av en myndighet som ansvarar för livsmedelssäkerheten. Jag är speciellt tillfreds över att utskottet på ledamot Whiteheads förslag beslöt att upprepa de kriterier som på mitt initiativ godkändes redan i oktober förra året, under behandlingen av Bowis betänkande. För att denna myndighet skall inge förtroende i 300 miljoner europeiska konsumenter bör den ha ett gott rykte inom livsmedelsindustrin. Denna myndighets självständighet och ärlighet får inte äventyras, den måste tillhandahålla en god vetenskaplig infrastruktur och gynnsamma förutsättningar att verka inom livsmedelssäkerheten. Den bör ha tillgång till goda trafik- och telekommunikationsförbindelser. Detta är speciellt viktigt eftersom socialdemokratiska gruppen motsatte sig preciseringen av dessa kriterier ännu i oktober. Nu tycks även de, under Whiteheads ledning, förstå att det är viktigt att precisera vad vi förväntar oss av livsmedelsverket och hurudana kriterier vi ställer på placeringsorten. För EU:s medborgares skull får vi hoppas att dessa kriterier också uppfylls då rådet fattar beslut i frågan. I enlighet med en tidigare överenskommelse i parlamentet understöds inte ändringsförslag som direkt stöder en viss placeringsort. Det är skäl att upprätthålla denna linje även i fortsättningen.
Herr talman! Till sist vill jag djupt beklaga att rådet inte tycks vara kapabelt att fatta beslut tillräckligt fort. Därigenom uppkommer en risk att det planerade inrättandet av myndigheten skjuts upp. Grundandet av en myndighet för livsmedel är en sak där medborgarnas förtroende inte längre får rubbas genom att ta fram politiska paket som innehåller beslut som inte hänför sig till varandra eller - vilket är ännu värre - ge intryck av att det pågår politisk kohandel inom rådet, en politisk företeelse som verkligen borde höra till det förgångna.

Corbey
Herr talman! Först och främst vill jag rikta mina uppriktiga komplimanger till Phillip Whitehead. Det blev ett utmärkt betänkande. Livsmedel måste vara av god kvalitet, men det måste först och främst vara säkert. Konsumenterna måste kunna lita på att kontrollerna är adekvata. Förtroendet är i dag ofta begränsat till nationella produkter, och enligt min uppfattning utgör detta ett steg tillbaka. Den inre marknaden är en god sak, men den kan bara fungera med hjälp av gemensamma normer och regler, och i dag lägger vi en viktig grund för sådana normer och regler. Spårbarhet, ansvarighet, ansvar och försiktighet är grundläggande principer. Producenter måste ansvara för att kvaliteten är optimal under varje fas i näringskedjan. Men ansvaret måste också vara tydligt. Systemet för tidig varning måste fortsätta att tillhöra det politiska ansvarsområdet. Vi måste garantera att importerade livsmedel från tredje land är lika säkra som de livsmedel som är producerade här, men livsmedelssäkerhet får inte användas som täckmantel för protektionism. Detta kräver bra och tillförlitliga kontroller, men även gemensamma och världsomspännande åtgärder. Livsmedelsfrågan väcker ibland starka känslor. Politikerna får inte ignorera dessa känslor, men de måste dock noga beakta fakta. Europeiska livsmedelsmyndigheten måste utgöra ett landmärke för objektivitet. Europeiska livsmedelsmyndigheten måste samarbeta med de nationella myndigheterna, vilket naturligtvis är en självklarhet. Men vi får inte klippa vingarna på den europeiska livsmedelsmyndigheten i förväg. Det får inte uppstå något dödläge mellan de nationella och de europeiska myndigheterna. Vid eventuella meningsskiljaktigheter med en eller flera av de nationella myndigheterna måste Europeiska livsmedelsmyndigheten dock ge en entydig rekommendation som måste vila på en vetenskaplig grund. Med de allmänna principerna för livsmedelslagstiftningen lägger vi grunden för kvalitet, och detta kommer vi att arbeta vidare med under de kommande åren. Djurens välbefinnande måste vägas in, och kvaliteten på vår produktionsmetod måste förbättras. Vi måste våga oss på en ordentlig reform av vår jordbrukspolitik. En sådan reform måste fokusera på kvalitet och livsmedelssäkerhet.

Thyssen
Herr talman! I dag diskuterar vi den ramförordning där man för första gången fastställer en definition av livsmedel samt redovisar grundprinciperna för livsmedelspolitiken. Genom denna ramförordning inrättas även genast myndigheten för livsmedelssäkerhet, vilken skall garantera att denna politik vilar på en solid vetenskaplig grund. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor godkände enhälligt detta betänkande, vilket jag gratulerar föredraganden till, eftersom detta visar att han på ett övertygande sätt har lyckats åtskilja kärnfrågor och bifrågor. Jag vill även komplimentera utskottet, eftersom det också betyder att utskottet har satt oss på rätt spår genom detta gedigna förslag. Satsningen är således stor. Det handlar om en maximal garanti av livsmedelssäkerheten, om den inre marknadens, samt importens och exportens, tillförlitlighet samt om konsumenternas förtroende för - vilket föregående talare med rätta underströk - samtliga produkter som utbjuds på den inre marknaden. Konsumenten har förlorat mycket av sitt förtroende. För att återvinna detta förtroende måste vi ge medborgarna objektiva skäl för att tro på oss. En viktig faktor är den auktoritet som livsmedelsmyndigheten kommer att få. Vi kan förstås kalla den för en auktoritet, men i slutändan är det upp till myndigheten själv att se till att den verkligen erkänns som en auktoritet av konsumenterna, av producenterna och även av de nationella myndigheterna. Myndighetens struktur och arbetssätt, de anställdas kvalifikationer och myndighetens oberoende ställning, samt även dess förmåga att bilda nätverk måste bidra till detta.
Jag hoppas att detta projekt blir lyckat. Jag hoppas att det belgiska ordförandeskapet lyckas slutföra det, eller så gott som slutföra det, och jag hoppas att vi i parlamentet också kommer att våga göra våra ändringsförslag till föremål för denna livsmedelsmyndighets vetenskapliga prövning.

Keppelhoff-Wiechert
. (DE) Herr talman, mina ärade damer och herrar! Livsmedelskontrollmyndigheten är inte bara i dag föremål för allmänhetens blickar, nej, den måste inom en snar framtid uppfylla dess högt uppsatta mål. Inte heller den kommer att ha kompetens för kriminella intriger, slarv och svarta får. När jag lyssnar på debatten får jag ibland en känsla av att hjulet livsmedelssäkerhet har uppfunnits alldeles nyligen. Nej, det håller jag inte med om, inte i någon generation har vi i våra medlemsländer kunnat välja bland ett så rikt och så säkert utbud.
Livsmedelssäkerhet kan man inte kontrollera. Man måste producera den. Därför är jag för entydiga och stringenta åtgärder. Från producent till konsument, från ladugård till affärsdisken, från dynggrepen hos mig till gaffeln - alla aspekter av livsmedelsproduktionskedjan, från förarbetet inom jordbruket, bearbetningen i livsmedelsindustrin, försäljningen till slutkonsumenterna och även utbudet i restauranger, lunchrum osv. borde undergå en ännu striktare kontroll. Möjligheten att följa livsmedlet inom hela livsmedelsproduktionskedjan måste säkerställas.
I dag nu på morgonen - och kanske också i framtiden - diskuterar vi frågan om livsmedelskontrollmyndigheten. Vi frågar oss om det skall vara en agentur eller en myndighet, vi frågar oss var livsmedelskontrollmyndighetens skall ha sitt säte, hur kompetensavgränsningen till de nationella myndigheterna skall vara, eller hur arbetet skall organiseras. Sist men inte minst handlar det också om myndighetens befogenheter.
Mina väljare kommer att fråga mig detta, och förhoppningsvis är detta inte någon ny papperstiger. Förhoppningsvis kommer man att lyckas att verkligen bevara den kulturellt orsakade mångfalden hos livsmedlen, samtidigt som man följer säkerhets- och hygienbestämmelserna. Jag önskar denna nya institution verklig framgång, och att vi inte inom kort vid nästa skandal återigen står med tomma händer.

Lage
Herr talman, herr kommissionär! För inte så länge sedan var svälten det som européerna fruktade mest. Svälten är, tillsammans med kriget och pesten, en av de tre saker som har ingett en apokalyptisk skräck genom Europas historia sedan medeltiden. Tiderna har förändrats radikalt när det gäller svälten, tyvärr inte för hela världen, men för de femton länderna i EU. Rikligt med mat är en av erövringarna i Europas moderna historia, liksom mycket högre hygienisk kvalitet på livsmedlen, än vad som var fallet för bara kort tid sedan. Trots detta har livsmedelssäkerhet och kvalitet nu plötsligt blivit ett av de största skälen till oro, rädsla och osäkerhet bland de sofistikerade europeiska konsumenterna. Och de grymma, obarmhärtiga sjukdomar som den medicinska vetenskapen står maktlösa inför, som bovin spongiform encefalopati, är faktiskt ett resultat av den blinda och onaturliga livsmedelsproduktionen.
Det är nödvändigt att få stopp på situationer som denna, främst genom att snabbt genomföra en långtgående förändring av Europas gemensamma jordbrukspolitik. Lagstiftningen och den strategi som bör antas på livsmedelssäkerhetens område är livsviktig för Europeiska unionen och för dess trovärdighet. De måste vara en av dess främsta politiska och rättsliga prioriteringar. Det förslag till förordning som vi behandlar nu, är den bärande pelaren i en rättslig konstruktion för att garantera en hög hälsoskyddsnivå och för att återställa konsumenternas förtroende. Den viktigaste delen av denna lagstiftning är inrättandet av en funktionell europeisk livsmedelsmyndighet med hög vetenskaplig kapacitet och stor självständighet. För att garantera livsmedelssäkerheten är det faktiskt nödvändigt att se till att livsmedelskedjan inte brister i någon länk, och att riskerna upptäcks på ett tidigt stadium. Det är nödvändigt med en rigorös kontroll från jordbruksproduktionen fram till konsumentens bord. Därför är det nödvändigt att skapa en prestigefylld livsmedelsmyndighet med gott anseende.
Vi erkänner att kommissionens förslag är välformulerade. De är bra, användbara och välstrukturerade, de behöver bara några klargöranden såsom redan har tagits upp. Vi bör snabbt godkänna dem. Det är ingen mening att vi splittras på till exempel frågor om sammansättningen av det administrativa rådet, om nomineringen av den höga myndigheten eller om dess placering. Phillip Whiteheads betänkande är balanserat och förnuftigt och därför stöder jag det.

Bushill-Matthews
Herr talman! I sin vältaliga inledning tog föredraganden upp vikten av fokus och hävdade åter vikten av att ordet "säkerhet" finns med i denna myndighets namn, vilket är en åsikt som jag verkligen stöder.
Jag skulle vilja betona ett annat ord i titeln, och det är ordet "myndighet", för det är nödvändigt att detta är ett organ som övriga EU kan se upp till. Det är anledningen till att jag i utskottet lade fram ett ändringsförslag om denna nya myndighets säte, i vilket jag säger följande: "För att uppmuntra medlemsstaterna att följa EU:s lagstiftning bör den placeras i ett av de länder som, om medlemsstaterna rangordnas efter antal fall vid Europeiska gemenskapernas domstol för påstådda brott mot EU:s lagstiftning, hamnar bland den hälft som har de lägsta antalen fall." Detta gick igenom utskottet utan invändningar, och jag är förvånad och en aning besviken över att några kolleger i dag skulle uppröras över detta ändringsförslag. Saken är den att vissa länder röstar för gemenskapslagstiftning och sedan helt enkelt struntar i den. Detta hyckleri måste upphöra. Genom att rösta igenom detta ändringsförslag som en del av ändringsförslag 188 skulle parlamentet klargöra att sådana medlemsstater inte skulle kunna räkna med förmånen att vara värd för sådana nya byråer om de inte är beredda att fullgöra sina skyldigheter.
Jag föreslår inte detta av illvilja. Jag föreslår det inte för att vålla förtret. Jag föreslår det av principskäl. De europeiska byråerna finns där för att upprätthålla EU:s lagstiftning, för att vara ett exempel för andra och för att inge respekt och förtroende. Denna funktion skulle kunna undergrävas om medlemsstaterna själva inte uppfattas som förkämpar för den gemenskapslagstiftning som de antas upprätthålla.
Vi har i dag - och i omröstningen i morgon - en möjlighet att ge en mycket tydlig signal. Vilken signal vill vi ge? Vill vi säga att det inte är viktigt att upprätthålla EU:s lagstiftning, eller vill vi säga att det faktiskt är väldigt viktigt? Jag uppmanar huset att ge en mycket tydlig signal, en mycket positiv signal, genom att rösta "ja" till detta ändringsförslag och göra det på ett sätt så att beslutet blir klart och entydigt.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden, Philip Whitehead, och föredragandena av yttrandena, Messrs, Pesälä, Folias, Hudghton, Kuckelkorn, Pomés Ruiz och Gebhardt, samt deras utskott för deras betänkande om förslaget om en allmän livsmedelslagstiftning och inrättandet av Europeiska livsmedelsmyndigheten. Jag sätter värde på det utmärkta arbete som utförts och skulle även vilja tacka alla inblandade, inklusive min egen personal, för den snabba behandlingen av detta komplicerade förslag. Jag skulle också vilja tacka de ledamöter som är här denna förmiddag för deras vänliga ord om kommissionens arbete.
Detta förslag utgör hörnstenen i den europeiska strategin för livsmedelssäkerhet, och det innehåller de grundläggande principerna, kraven, förfarandena och organisatoriska strukturerna för livsmedelslagstiftningens och - i synnerhet - livsmedelssäkerhetens framtida utveckling. Som ni säkert har sett i förslaget, har kommissionen tagit stor hänsyn till parlamentets betänkande av Bowis om vitboken om livsmedelssäkerhet. I förslaget till Whiteheads betänkande stöder man på det hela taget kommissionens förslag, trots det stora antalet ändringsförslag. Ett betydande antal är redaktionella och påverkar inte den övergripande betydelsen.
I några frågor stöder man i betänkandet emellertid inte kommissionens mål, och det gäller följande: myndighetens verksamhetsområde, styrelsens sammansättning, systemet för tidig varning, förfaranden vid avvikande vetenskapliga meningar, ändringsförslag som skulle kunna visa sig inverka negativt på gemenskapens förmåga att förhandla i internationella forum samt några ändringsförslag som avviker från detta förslags övergripande natur.
Antalet ändringsförslag är stort, så jag skall ta upp dem utan ytterligare dröjsmål. Av de 189 ändringsförslagen i betänkandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och de 26 som har lagts fram i plenum kan kommissionen godta gott och väl hälften till fullo eller i princip. Det skulle vara opraktiskt att ge er en detaljerad analys av varje ändringsförslag, så jag kommer att inrikta mig på de viktigaste frågorna, särskilt på dem som skulle beröras av ändringsförslag som kommissionen inte kan godta.
Den rättsliga grunden för detta förslag i artikel 95, enligt vilken parlamentet har full medbeslutanderätt, har vunnit mitt starka stöd under debatterna här, och den har även fått fullt stöd av kommissionens och rådets rättstjänster. Kommissionen kan därför inte godta ändringsförslagen 4 eller 209, som skulle innebära att den rättsliga grunden ändrades eller utvidgades.
Ett antal ändringsförslag handlar om livsmedelshygien. Vi kan inte godta dessa i detta breda, övergripande sammanhang, som inte bara omfattar hygien, utan även smittämnen, tillsatser, material som är i kontakt med livsmedel samt mycket mer. Likaledes är ändringsförslagen 59 och 72 alltför detaljerade för en övergripande text. Vi kan inte godta ändringsförslagen 11 och 202 om eftergifter för små och medelstora företag, eftersom konsumenterna bör åtnjuta samma skydd när det gäller livsmedel från små och medelstora företag. Vi kan inte heller godta ändringsförslagen 26, 40, 50 och 193, som utvidgar förordningens räckvidd till livsmedelskvalitet. Det här är inte det rätta rättsliga instrumentet, och man företar annat arbete i detta hänseende.
Förordningens räckvidd omfattar vilseledande metoder, men inte ekonomiskt bedrägeri mellan handlare. Följaktligen kan vi bara godta ändringsförslag 49 delvis. Vi har hållit kraven på livsmedelssäkerhet skilda från andra konsumentintressen. Vi kan därför godta ändringsförslag 57 i princip - inte i artikel 8 om konsumenternas intressen, men i artikel 12, som omfattar kravet på livsmedelssäkerhet.
Vi kan inte godta ändringsförslag 214 till artikel 12, i vilket man kräver att ett livsmedels kalorivärde och sammansättning skall ingå som en del i en säkerhetsvärdering. Vi godtar inte en rad ändringsförslag om definitioner. Antingen äventyras textens övergripande natur, är den föreslagna förändringen överflödig eller felaktig med hänsyn till termens användning i texten, eller så ingår den redan i en annan definition. Vi kan godta den del av ändringsförslag 38 som avser distribution införs, men inte delen om saluföring. När det gäller ändringsförslag 45 kan vi godta den ändrade definitionen av primärproduktion, under förutsättning att en redaktionell ändring görs.
Det finns ett antal ändringsförslag som skulle kunna visa sig inverka negativt på gemenskapens förmåga att förhandla i Codex Alimentarius eller som inte kan anpassas till internationella överenskommelser som gemenskapen redan har bundit sig vid. Detta gäller särskilt de ändringsförslag som syftar till att skriva om internationellt vedertagna definitioner som vi har kämpat för att få vedertagna, eller då ändringarna inte ligger i linje med kommissionens meddelande om försiktighetsprincipen, som rådet och parlamentet har ställt sig bakom. Till exempel försöker man med ändringsförslag 53 skriva om vad som finns i WTO-överenskommelser när det gäller de fall som motiverar en fullständig riskanalys. Vi kan inte heller godta ändringsförslag 54, som skulle tvinga oss att godta andra internationellt erkända faktorer. Det finns i dag inga sådana faktorer. Inte heller kan ändringsförslag 52 godtas, på grund av dess inverkan på våra internationella skyldigheter; det strider mot rättigheter och skyldigheter inom ramen för WTO. Fastän vi kan godta principen i ändringsförslag 84, måste det ingå i artikel 5.
Ändringsförslagen 55 och 56 om försiktighetsprincipen ger upphov till liknande problem. Vi kan inte godta ändringsförslag 55, eftersom det är lämpligt att behålla en viss handlingsfrihet, utan ett obligatoriskt krav på att ingripa, liksom det att inte vidta någon åtgärd alls ibland kanske kan utgöra ett tillfredsställande riskhanteringsingripande. Denna princip fanns med i kommissionens meddelande, som parlamentet och rådet ställde sig bakom, och ändringsförslaget strider följaktligen mot ståndpunkter som tidigare antagits av detta hus. Även om många av punkterna i ändringsförslag 56 speglar dessa ståndpunkter, är texten alltför detaljerad, och vår rättsliga information är att detta skulle vålla problem i en juridiskt bindande förordning. Vi kan inte godta ändringsförslag 63, i vilket man kräver att kontrollerna och övervakningen av livsmedel skall vara konfidentiella. Alla nödvändiga bestämmelser om konfidentialitet kommer att ingå i den övergripande text om kontroller som skall föreslås inom kort.
Det finns flera andra ändringsförslag som gäller allmän livsmedelslagstiftning som vi kan godta i princip och, efter en granskning, anpassa till textens allmänna principer och inriktning. Vi kan bara godta den första delen av ändringsförslag 61, som innebär en precisering av foderföretagens juridiska ansvar. I ändringsförslag 69 kan vi bara godta hänvisningen till transporter. Vi kan godta principen i ändringsförslag 80, att farliga livsmedel och djurfoder inte bör exporteras, men jag måste undersöka hur detta bör formuleras. Denna princip återfinns även i ändringsförslag 82, men vi kan inte godta den del av detta ändringsförslag som avser leverantörernas återtagande av produkter, då detta skulle leda till förvirring i fråga om den juridiska innebörden av import och export.
Ändringsförslag 70 och 75 om personer som lämnar information om potentiella säkerhetsrisker är godtagbara i princip, men vi måste överväga en lämpligare text. Vi kan inte godta ändringsförslagen 48 och 189, som är olämpliga på grund av tillämpningsdatum för olika delar av texten. I fråga om ändringsförslag 185 skulle det inte vara möjligt att sammanställa en rapport om hur livsmedelslagstiftningens principer tillämpas, eftersom det kommer att dröja ganska länge innan dessa får något genomslag.
Vi kan, i princip, godta ändringsförslag 47, genom att utvidga definitionen av produktions- och distributionsstatus i förordningens kapitel II. Vi kan, i princip, godta ändringsförslagen 85 och 207 om öppenhet, men måste se till att texten anpassas fullständigt till Amsterdamfördragets protokoll om subsidiaritet och proportionalitet.
När det gäller Europeiska livsmedelsmyndighetens uppgifter är ändringsförslag 87 och de sammanhörande ändringsförslagen 88 och 187 inte godtagbara, eftersom de innebär att myndighetens ansvarsområde inskränks till områden som man vet påverkar livsmedelssäkerheten. Det är nödvändigt med ett brett ansvarsområde, för att misslyckandet att identifiera BSE som en risk för människor i ett tidigt skede inte skall upprepas. Ändringsförslag 86, i vilket man klargör att myndighetens huvudsyssla är livsmedelssäkerhet, är emellertid godtagbart. Jag skulle här vilja betona att den andel av myndighetens arbete som inte står i direkt eller indirekt samband med livsmedelssäkerhet beräknades för finansieringsöversikten, och den uppgår, i själva verket, till mindre än 5 procent. Detta leder mig till ändringsförslag 1.
Vi kan i dag inte godta det ändringsförslag som har lagts fram om att inbegripa ordet "säkerhet". Mot bakgrund av de tungt vägande åsikter som uttryckts i parlamentet denna förmiddag, är detta emellertid någonting som vi är beredda att överväga, ompröva och kanske ta med.
Vi kan av operativa skäl inte godta ändringsförslag 91. Ändringsförslag 195 är godtagbart i princip, under förutsättning att ändringar görs för att inbegripa de frågor om växters hälsa som står i samband med farliga organismer i den vetenskapliga panelen för växtskyddsmedel.
Kommissionen anser att den bör ansvara för funktionen för systemet för tidig varning, med myndigheten i en roll som medlem i nätverket, så vi kan inte godta ändringsförslagen 15, 89, 94, 158, 159, 161, 162, 163 och 169. Under förutsättning att en redaktionell översyn genomförs, kan vi godta ändringsförslagen 160, 164 och 166.
Kommissionen står fast vid sitt ursprungliga förslag, när det gäller sammansättning av myndighetens styrelse, i vilket vi mycket noggrant fastställde ett balanserat antal företrädare från de europeiska institutionerna: fyra från kommissionen, fyra utnämnda av parlamentet, fyra från rådet och fyra företrädare för konsumenterna och näringslivet. Vårt centrala mål var - och är - en liten, funktionell styrelse som, tack vare balansen i fråga om ledamöter, kan vara oberoende, men ändå ansvarig inför gemenskapens institutioner. Vi kan av den anledningen inte godta ändringsförslagen 17, 18, 101, 194, 208 och 213. Vi kan inte heller godta ändringsförslag 102, som skulle innebära att möjligheten att alternera styrelsens ledamöter försvann, eller ändringsförslag 143, i vilket man kräver att alla styrelsens möten skall vara offentliga, eftersom detta bör överlämnas till styrelsen själv att avgöra.
Vi kan godta ändringsförslagen 103 och 105 om styrelsen. Vi kan också godta ändringsförslag 106, som innebär att det blir möjligt för den vetenskapliga kommitténs ordförande att delta i styrelsens möten, under förutsättning att texten lyder "får delta", i syfte att medge flexibilitet i Europeiska livsmedelsmyndighetens förvaltning.
Ändringsförslagen 219, 221 och 222, som avser förnyande av mandaten för styrelseordföranden och för den vetenskapliga kommitténs ledamöter, kan inte godtas på grund av att de är onödigt restriktiva. Ändringsförslagen 107 och 220, i vilka man begär att styrelsens utnämning av den verkställande direktören skall präglas av öppenhet och insyn och ske efter en utfrågning i parlamentet, är godtagbara i princip. Jag måste betona behovet av att vara praktisk och att se till att den parlamentariska processen inte orsakar dröjsmål. Vi kan dessutom godta ett antal ändringsförslag i princip, under förutsättning att en redaktionell översyn och en anpassning till andra artiklar genomförs. Vi kan också godta den del av ändringsförslag 134 som syftar till att offentliggöra förteckningen över vetenskapliga organ som är behöriga att bistå Europeiska livsmedelsmyndigheten i dess arbete, dock utan den föreslagna strykningen av formuleringen att det är medlemsstaterna som utser dessa organ. Resten av ändringsförslag 134, som gäller EES- och EFTA-länder, kan godtas i princip, men bör ingå i artikel 48 om tredje lands deltagande. Vi kan godta ändringsförslag 113 delvis, men den rådgivande gruppen bör inte tvingas sammanträda sex gånger per år. Ändringsförslag 118 kan inte godtas, då det skulle innebära att myndighetens möjlighet att avslå eller ändra en begäran om ett vetenskapligt yttrande försvann. En sådan flexibilitet är ett avgörande operativt krav för myndigheten. Ändringsförslag 13 kan inte godtas, eftersom det under lagstiftningsprocessen bör vara möjligt att begära ett vetenskapligt yttrande enbart då det är berättigat - vid ny vetenskaplig information, till exempel - för att undvika mer än en begäran om samma ämne.
Riskhanterare måste ha ett tydligt ansvar för att fatta beslut, och riskvärderare för att värdera riskerna. Av dessa anledningar kan ändringsförslagen 21 och 212 inte godtas. Ändringsförslag 92 är emellertid godtagbart, om det ändras så att det garanterar att myndigheten kan ge rekommendationer om hanteringsalternativ på begäran av riskhanterarna. Ändringsförslag 93 skulle vara godtagbart om "för de åtgärder som är nödvändiga att vidta" ströks. Ändringsförslag 98 är godtagbart, i det att man här förtydligar att myndigheten kan anta sina egna slutsatser och riktlinjer "självständigt och oberoende". Resten av ändringsförslag 98 omfattas av ändringsförslag 92. Slutligen kan inte ändringsförslag 97 godtas, eftersom det skulle medföra att myndigheten blandades in i riskhanteringen.
Ändringsförslagen 23, 153 och 157 kan inte godtas, eftersom de skulle innebära att myndighetens möjlighet att införa avgifter försvann. Kommissionen vill se över detta inom tre år efter verksamhetens början, fastän vi håller med om att det för närvarande är olämpligt att myndigheten tar ut avgifter.
Ändringsförslagen 121, 122 och 123 kan inte godtas. De skulle innebära att det förfarande som gäller i händelse av att myndighetens vetenskapliga yttranden och ett nationellt vetenskapligt organs yttranden skiljer sig åt togs bort, vilket skulle leda till att myndigheten blev den slutliga skiljedomaren i vetenskapliga frågor. Detta är en juridisk omöjlighet. I alla händelser är förfarandet i artikel 29 utformat för att uppnå resultat genom öppenhet, och beslutet är riskhanterarens. Om en medlemsstat sedan inte följer en bestämmelse som lagts fram av riskhanteraren eller av den lagstiftande myndigheten, kommer det att leda till överträdelseförfaranden. Det ger, enligt min mening, den grad av klarhet och visshet som parlamentet kräver.
Vi kan godta ändringsförslagen 135 till 142 samt 144 och 206, vilka kommer att öka myndighetens öppenhet; av juridiska skäl kan vi emellertid inte godta ändringsförslag 145. Jag kan inte godta ändringsförslag 125, som skulle innebära att myndighetens möjlighet att samla in uppgifter om livsmedelskonsumtion försvann. Detta är ett grundläggande behov, som gör det möjligt för forskarna att värdera konsumenternas utsatthet för ämnen som de får i sig genom kosten. Ändringsförslag 126 kan godtas i princip, om det ändras så att det garanterar att varje biologisk fara som kan ha direkt eller indirekt inverkan på produktionskedjan för livsmedel omfattas.
Ändringsförslag 174 kan inte godtas, då krisenheten inte kommer att vara en permanent struktur. Ändringsförslag 24, om förfarandet vid krissituationer, kan inte godtas, eftersom en "allvarlig fara" är förhandsvillkoret för krisåtgärder i all befintlig gemenskapslagstiftning. Ändringsförslag 178 är emellertid godtagbart i princip, i det att man i ändringsförslaget tar hänsyn till det faktum att livsmedelsbistånd redan omfattas av termen "livsmedel".
Andra ändringsförslag kan inte godtas på grund av att de är oförenliga med befintliga gemenskapsförfaranden eller viktiga juridiska aspekter, eller på grund av att de omfattas av andra rättsliga bestämmelser, antingen i denna text eller i andra gemenskapstexter. Av dessa anledningar kan bara punkterna 7 och 8 i ändringsförslag 154 godtas. Ändringsförslag 155 är godtagbart när det gäller "på rådets rekommendation", men inte när det gäller beviljande av ansvarsfrihet för styrelsen. Ändringsförslag 19 och den del av ändringsförslag 20 som innehåller ordet "bemyndigande" kan inte godtas. I ändringsförslagen 172 och 173 föreslås att parlamentet skall delta i praktisk krishantering. Detta är inte, enligt min mening, förenligt med dess institutionella kontroll- och övervakningsroll.
Ändringsförslagen 175, 179, 180, 181 och 182 är inte förenliga med kommittéförfarandet och kan därför inte godtas. Inte heller kan vi godta ändringsförslagen 183 och 184 till fullo. I den utvärdering som beställs av myndigheten kan man inte ägna sig åt hela förordningen, eftersom den bara kan vara av betydelse för myndigheten. Ändringsförslag 205 kan inte godtas, eftersom det redan är klart att myndigheten har rätt att ändra sina egna interna regler. Jag kan inte godta ändringsförslag 191, då det dröjsmål som detta kan orsaka skulle vara opraktiskt och kan ha en negativ inverkan på startdatumet. Jag kan inte godta ändringsförslag 192, eftersom livsmedelsmyndigheten inte kommer att påverka taket för budgetplanens rubrik 3, och jag fäster er uppmärksamhet på det preliminära budgetförslaget för 2002, hänvisning PBF 2002, som för närvarande granskas av parlamentet och rådet.
Till sist skulle jag vilja ta upp frågan om myndighetens placering. Ändringsförslagen 188, 190, 216, 217, 218 och 223 kan godtas delvis. Kommissionen kan hålla med om och godta att valet av placering bör grunda sig på följande operativa kriterier: det bör gå snabbt och vara bekvämt att nå myndigheten fysiskt; kontakterna mellan myndigheten och kommissionens tjänsteenheter bör kunna ske på ett effektivt sätt, särskilt under kriser som gäller livsmedelssäkerhet, myndigheten bör vara kostnadseffektiv, och det bör finns nödvändiga sociala infrastrukturer för personalen. De andra kriterierna kan inte godtas. Inte heller är de delar av dessa ändringsförslag som gäller förfarandena för att välja placering godtagbara. Ändringsförslag 215 är inte godtagbart.
Innan jag avslutar skulle jag vilja säga några ord om det som ett antal ledamöter har sagt i fråga om traditionella livsmedel. Det här är en fråga som i mina ögon är särskilt viktig. Den ligger mig, liksom er, nära hjärtat, och den tas upp i de kommande förordningarna om hygien, i vilka särskilda hänvisningar görs till specialbehandling av traditionella livsmedel.
Avslutningsvis, vill jag än en gång särskilt tacka herr Whitehead för hans enastående betänkande och, förvisso, för hans stöd. Sammanfattningsvis kan kommissionen inte godta 100 ändringsförslag, och de är 1, 4, 11 till 13, 15, 17 till 19, 21, 23, 24, 26, 28, 29, 32 till 34, 36, 37, 39 till 41, 43, 44, 46, 48, 50 till 56, 59, 63, 68, 72, 74, 77, 78, 81, 87 till 89, 91, 94, 95, 97, 99, 101, 102, 117, 118, 121 till 123, 125, 133, 143, 145 till 148, 153, 157 till 159, 161 till 163, 169, 172 till 175, 179 till 182, 185, 187, 189, 191 till 194, 202, 205, 208 till 215, 219, 221 och 222.
Å andra sidan kan kommissionen godta följande 44 ändringsförslag till fullo: ändringsförslagen 3, 6 till 8, 14, 22, 25, 30, 31, 58, 64 till 66, 71, 79, 86, 90, 103 till 105, 109 till 111, 116, 119, 124, 127 till 130, 131, 135 till 142, 152, 164, 176, 186 och 206. Kommissionen kan godta 64 ändringsförslag delvis eller i princip, och de är 2, 5, 10, 16, 20, 27, 35, 38, 42, 45, 47, 49, 57, 60 till 62, 67, 69, 70, 73, 75, 76, 80, 82 till 85, 92, 93, 96, 98, 106, 107, 108, 112 till 115, 120, 126, 132, 134, 144, 149, 150, 154 till 156, 160, 161, 170, 177, 178, 183, 184, 188, 190, 195, 207, 216, 217, 218, 220 och 223.

Talmannen
Tack, herr kommissionär! Ni har gett oss mycket användbar information om kommissionens ståndpunkt när det gäller flera av de ändringsförslag som har lagts fram. Men när det gäller den sista delen kunde kanske era tjänsteenheter nästa gång låta framställa en kopia på den sammanfattning ni gjorde, så att vi skulle kunna dela ut den till samtliga ledamöter. Jag såg att ingen av mina kolleger kunde följa med när ni läste upp den sista listan, medan i stället den motivering som ni gav dessförinnan var mycket användbar.
(Applåder) Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Animaliska biprodukter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om två betänkanden av Paulsen för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor:
(A5-0185/2001) om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 90/425/EEG och 92/118/EEG beträffande hälsokrav för animaliska biprodukter
[KOM(2000) 573 - C5-0538/2000 - 2000/0230(COD)];
(A5-0200/2001) om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel
[KOM(2000) 574 - C5-0539/2000 - 2000/0259(COD)].

Paulsen
. Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Kommissionens förslag om animaliska biprodukter innebär en strikt separering i tre kategorier. Jag vill påminna om att kategori 1 innefattar riskmaterialet och omfattas i huvudsak av den TSE-förordning som parlamentet nyss har antagit för tredje gången. En del ändringsförslag går emot den TSE-förordning som vi nyss har antagit.
Kategori 1 innebär riskmaterial. Kategori 2 innefattar bl.a. självdöda djur. I den tredje kategorin finns sådant som klassificeras som biprodukter från fullständigt livsmedelsgodkänd slakt.
Miljöutskottet har, liksom jag själv, valt att stödja kommissionens angreppssätt och försökt förbättra och framför allt skärpa det praktiska regelverket. Principerna i detta betänkande är nämligen enkla, men praktiken är betydligt svårare. Framför allt implementeringen kommer att bli svår. Vi kräver således en strikt separering av materialet från de tre kategorierna. Det krävs också en strikt separering av anläggningar, transportlinjer osv. Jag kan tillägga att vi i kommande lagstiftning förmodligen kommer att behöva kräva samma separering av foderfabriker eller linjer för olika typer av foder.
Viktigt att nämna är att allt kategori 1- och 2-material outplånligt skall märkas med färg- och luktämnen, så att de inte av illvilja eller misstag kan komma in i t.ex. foderproduktionen igen. Givetvis skall samma regler som gäller för den inhemska produktionen gälla även för export, återexport och import.
Tillsammans med utskottet är jag oerhört glad över detta stopp för "kannibalismen". Det betyder att grisar inte längre får utfordras med sina artfränder. Jag ber er dock att vara uppmärksamma på att det totala förbudet att utfordra idisslare med alla former av animaliskt protein kvarstår och regleras i TSE-förordningen, inte här. Personligen är jag också mycket glad över att fettet från kategori 2 från och med nu bara får användas som gödselmedel eller allra helst eldningsolja. Det är nämligen enligt min uppfattning oerhört viktigt att vi på någon punkt bryter anrikningen av tungmetaller, PCB och dioxin.
Det är nu min förhoppning att parlamentet med kraftig majoritet skall anta dessa principer som är fastlagda. Jag måste därför vända mig mot ändringsförslag 100 från PPE-DE-gruppen. Genom detta förslag, som lades fram i utskottet och röstades ned, vill man permanent förbjuda allt kött- och benmjöl, med undantag av fiskmjöl, i allt djurfoder. Jag ber er att tänka igenom detta. Vi vet vilken katastrof vi åstadkom när vi gjorde idisslaren till allätare. Redan nu kan vi se problem med att vi försöker att göra allätaren till vegetarian. Jag vädjar om ödmjukhet mot naturens egen ordning! Vi får inte manipulera en gång till! En bättre väg är i stället att rösta för De grönas förslag, numera ändringsförslag 64, där medlemsstaterna åläggs att senast den 1 februari 2003 lägga fram en rapport om huruvida de på ett exakt och noggrant sätt har lyckats genomföra denna nya förordning. Därefter diskuterar vi att lyfta det tillfälliga förbud mot kött- och benmjöl som nu finns.
Jag vill gärna också att ni röstar mot ändringsförslagen 22 och 33. De skulle faktiskt sabotera en del av katalogiseringen och göra det komplicerat. Vi är inte i särskilt stort behov av att testa om en självdöd höna skall hänföras till kategori 2 i stället för till kategori 1.
När det gäller ny teknik förespråkar jag ihärdigt att vi skall pröva ny teknik, aldrig hindra utvecklingen. Jag har därför själv lagt fram ett förslag som antogs i utskottet som tillåter användning av nya metoder som godkänts av de vetenskapliga kommittéerna. Detta ändringsförslag 43 öppnar alla möjligheter för olika typer av ny teknik när vi får dem och när de är godkända. Jag vill därför att vi röstar mot ändringsförslagen 20, 25, 26, 35 och 43 i de delar där man lyfter fram en viss ny teknik, nämligen alkalisk hydrolys. Det är kanske en utmärkt teknik, men jag tycker inte att den skall skrivas in fem gånger i en reglering. Det är milt sagt legal overdoing.
Jag vädjar också till er, kära kolleger, att rösta mot ändringsförslag 36, då detta är alltför snävt gentemot kommissionens ursprungsförslag. Såsom texten nu är formulerad skulle allvarliga zoonoser, dvs. sjukdomar som drabbar både djur och människor, vara undantagna från denna lag. Den skulle alltså bara röra djursjukdomar. Det betyder att allvarliga smittsamma sjukdomar, t.ex. salmonella, listeria och även tuberkulos, skulle undantas från denna förordning. Det vore förödande för folkhälsan.
I ändringsförslag 23 undantar man t.ex. självdöda får och getter från specificeringen som riskmaterial. Det strider klart och tydligt mot TSE-förordningen och är nog omöjligt i praktiken.
Jag har valt att stödja de ändringsförslag om kontroll av hushållsavfall vad gäller riskerna för mul- och klövsjuka samt svinpest som lagts fram av gruppen De gröna, dvs. ändringsförslagen 102 och 103. Det är bra om vi får tydliga regler, men kanske är den stora frågan i sammanhanget ändå inte riktigt är löst i och med dessa ändringsförslag. Det handlar nämligen om krocken när det gäller kannibalismen och hushållsavfallen.
Jag vill sluta - i tid - med att tacka kommissionen och rådets arbetsgrupp för en mycket konstruktiv, kreativ och givande dialog samt mina skuggföredragande för deras bistånd och hjälp.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Om vi hade haft denna förordning redan för tio, femton år sedan och hade handlat i enlighet med den, om medlemsstaterna hade genomfört den, då hade vi inte haft någon BSE. Då hade vi kunnat spara miljardbelopp och det flerfaldiga lidande som djur och människor tillfogats.
Efter denna inledande kommentar skulle jag emellertid också vilja dela ut några blommor. Till att börja med mitt tack till fru Paulsen. Under mitt mångåriga parlamentariska arbete har jag sällan varit med om ett så fackpolitiskt gott och kollegialt samarbete. Det var för mig alltid ett stort nöje att gå till diskussionerna om dessa ändringsförslag och förbättringsförslag. Men jag vill även tacka kommissionär Byrne. Kommissionen som helhet kom visserligen igång lite sent, men ni personligen gick sedan raskt till verket och lade fram ett bra förslag. Jag vill emellertid även tacka Europaparlamentet som i denna fråga har varit mycket konsekvent, i fråga om utarbetandet i undersökningskommittén, i fråga om resolutioner som vi har författat här, och inte minst konsekvent i det avseendet att vi i denna fråga nu har uppnått medbeslutande.
Jag har fått intrycket att - detta skall inte nedvärdera era förtjänster, herr Byrne -, att alltid när medbeslutandeförfarandet används är kommissionens förslag mer konkreta, mer korrekta och redan bättre anpassade till Europaparlamentets arbete, och tjänar som ett exempel på det arbete som vi här borde åstadkomma gemensamt.
Jag skulle också vilja påpeka att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling i synnerhet kommer att hålla ett öga på att produkter som importeras från tredje land, eller som exporteras till tredje land, måste vara föremål för dessa stränga säkerhetsbestämmelser, och att vi behöver en budgetförordning som säkerställer en jämlik behandling av alla jordbruksföretag inom Europeiska unionen vid undanröjande av riskmaterial.

Goodwill
Herr talman! Jordbruket i Storbritannien har under de senaste åren drabbats av två katastrofer. De två är BSE-krisen och mul- och klövsjukan, som fortfarande grasserar i min hemregion. Båda har haft förödande följder för enskilda jordbrukare och för näringen som helhet. Allmänhetens förtroende har förstörts. Våra marknader har destabiliserats, och skattebetalarna har varit tvungna att punga ut med miljarder för att kompensera jordbrukarna för smittade och misstänkta djur. Många har sett generationers arbete bokstavligen gå upp i rök på kadaverbålen, som fortfarande brinner. Mest oroande av allt är att det är ett faktum att människor har dött till följd av BSE, inte så många som vissa forskare förutspådde, men även en ung människas död är en för mycket för en familj. Vi känner fortfarande inte till den slutliga dödssiffran för varianter av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom.
Dessa två epidemier har en sak gemensamt: de kan båda kopplas direkt samman med att man har utfodrat djur med djuravfall. Det pågår en debatt om hur BSE-epidemin startade. Den senaste teorin är att sjukdomen härrör från hjort; men den kunde ha uppstått till följd av en mutation eller så kunde den ha funnits där i många år. Faktum är att sjukdomen spred sig på grund av att avfall återanvändes till kött- och benmjöl.
Vår första reaktion i Förenade kungariket var att införa ett förbud mot kött- och benmjöl som gällde idisslare. Det hjälpte inte, beroende på den korskontaminering som ägde rum. Fodret kontaminerades i kvarnarna, i transportsystemet eller på gårdar med flera olika klasser av boskap. Så vi i Förenade kungariket valde ett fullständigt förbud. Paulsen vill finjustera det partiella förbudet till att omfatta icke-kannibalistiskt återinförande av kött- och benmjöl från material i kategori 3; det vill säga material som lämpar sig som människoföda. Hon vill mata grisar med kycklingkött och kycklingar med griskött. Jag vet att kycklingar är allätare, men jag är övertygad om att de inte lever på fläskkött av naturen.
Om reglerna följdes skulle det inte finnas något problem. Min oro gäller korskontaminering. Man har redan funnit specificerat riskmaterial på djurkroppar av nötkreatur som importerats till Förenade kungariket vid 15 tillfällen sedan i januari: det rör sig om nötkött från Nederländerna, Spanien, Irland, Italien - och Tyskland, som har stått för sju av fallen. Om vi inte kan se till att reglerna följs när det gäller kött som är avsett som människoföda, om vi inte kan se till att reglerna följs i Tyskland - som har bland de bästa ryktena i EU - hur kan vi då förvänta oss att avfallet kommer att avskiljas på ett riktigt sätt i Grekland, Italien eller Spanien? Vi bör därför hålla fast vid förbudet mot kött- och benmjöl. Ändringsförslag 100 underlättar ett fortsatt förbud.
Samma sak gäller för mul- och klövsjuka. 1967 drabbades Förenade kungariket av en epidemi som hade samband med uppfödning med skulor. Vi införde stränga kontroller. De stränga kontrollerna har inte genomförts på ett riktigt sätt på alla gårdar. Om så hade varit fallet, skulle den nuvarande epidemin inte ha varit så omfattande som den är. Det är viktigt att matavfall tas med i dessa förslag.
Jag skulle vilja berömma Paulsen för det allomfattande sätt på vilket hon har närmat sig de andra grupperna i denna fråga och särskilt för de praktiska förbättringar som har föreslagits. Här ingår förslagen om avfallsförbränning, som syftar till att medge fortsatt användning av förbränningsanläggningar på små gårdar; om att tillåta nedgrävning på gårdar i avlägsna områden; om undantaget för naturgödsel som framställs på gårdar; om användningen av kött- och benmjöl som gödningsmedel, med hänsyn tagen till de säkerhetsanordningar som finns, och om alternativen till konvertering, som alkalisk hydrolys.
Vi får inte sänka garden, för i och med att vi återanvänder animaliska biprodukter som foder, riskerar vi att även återanvända de patogener som orsakar BSE, mul- och klövsjuka och andra sjukdomar. De ekonomiska fördelarna med att göra detta förbleknar fullständigt i jämförelse med den förödelse som har varit den direkta följden av detta riskfyllda bruk.

Whitehead
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera Paulsen till hennes sätt att hantera detta komplicerade ärende och, som Goodwill sade, till att hon än en gång har lyckats ena utskottet. Min grupp lovordar hennes tillvägagångssätt och kommer att stödja de flesta av de ändringsförslag som har lagts fram i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
Jag skulle vilja säga en eller två saker om arten av de gissel som vi står inför. Goodwill sade att vi har drabbats av två stora katastrofer, men det finns en tredje katastrof, som låg bakom de två första. Det var likgiltigheten - och ibland girigheten - hos dem som förhöll sig passiva när bruket att konvertera djuravfall och använda det som djurfoder blev alltmer omfattande och risken för en katastrof därför ännu större.
Så det här är inte en stund när vi lyckligt kan betrakta återanvändningen av animaliskt protein inom arten eller, förvisso, någonting som medför en ökad risknivå i vårt jordbrukssystem. Vi lär fortfarande av mul- och klövsjukeepidemin i Förenade kungariket. När det gäller bortskaffande av djuravfall har vi upptäckt att ett försök att undvika en risk ställer oss inför en annan risk. När vi undersöker förbränning, när vi undersöker nedgrävning och undersöker riskerna, som skapats av den enda procent av gårdarna som har fortsatt att använda skulor som svinfoder, ser vi ytterligare risker på alla sidor. Det är anledningen till att även jag stöder idén om att undersöka alternativ som minskar riskerna. Alkalisk hydrolys är en sådan metod.
Vi måste kunna visa att vi ligger före detta särskilda gissel. Tidigare var problemet att vi uppträdde som länder som förbereder sig för förra kriget och inte för nästa krig. Vi kämpar ständigt med faktorn okända risker. Paulsens förslag innebär ett stort steg i riktning mot att förbättra det som kommissionen har försökt att göra när det gäller bortskaffande av TSE-smittade djur.

Pesälä
Herr talman, herr kommissionär! Vi behandlar ett direktiv om animaliska biprodukter. Min synpunkt i frågan är dels producenternas och dels i egenskap av representant för ett land med små volymer och långa avstånd. Till att börja med vill jag konstatera att Paulsen har gjort ett grundligt och gott arbete. Ett speciellt tack förtjänar hon för att hon även i ändringsförslag 69 beaktat problemen i glest bebodda områden, vilka jag företräder, där lokal förstöring tillåts vid exceptionella förhållanden.
Problemet i min inställning till förslaget är varför säkerhetsåtgärderna inom hela EU:s område är de samma även om riskerna i vissa områden är obefintliga. Man förorsakar onödiga utgifter för dessa områden. Producenterna i nordligt belägna områden har redan nu högre kostnader på grund av naturförhållandena.
Följaktligen efterlyser jag sunt bondförnuft i stället för principfasthet. I den enda anläggningen för djuravfall i vårt land kan olika avfallskategorier ännu separeras, men att separera avfall från olika djurarter upplevs som besvärligt eftersom det är fråga om så små volymer. Därför bör man förhålla sig normativt och försöka nå förnuftiga lösningar vid upphörandet av kannibalismen, ett i och för sig eftersträvansvärt mål. Det förekommer ju fenomen inom djurriket som benämns naturlig kannibalism. Hur kommer man i framtiden att förhålla sig till dylika djurarter? Direktivet kan inte hindra djurens naturliga kannibalism. Även om vi nu godkände parlamentets ståndpunkt till direktivförslaget, måste vi fortsättningsvis överväga dessa frågor. Jag är inte här för att försvara intensivjordbruk utan för att förespråka att man bättre beaktar skillnaderna i förhållandena mellan olika områden.

Staes
Herr talman! Om det är något som den belgiska dioxinkrisen, BSE-krisen och epidemin av mul- och klövsjukan har visat, så är det att det finns ett behov av en strikt reglering av handeln, förvaringen samt hanteringen av animaliskt avfall. Årligen måste man göra sig av med ungefär 16 miljoner ton animaliskt avfall.
Sedan den 4 december 2000 är det totalt förbjudet att utfordra boskap med animaliska proteiner. Det förslag till förordning som vi diskuterar i dag beskriver hur man i framtiden skall hantera animaliskt avfall och hur man skall kunna hindra att oönskade produkter hamnar i näringskedjan. Detta skapar ordning inom jordbrukssektorn, och man skapar separata avfallsflöden som på inga villkor får sammanblandas.
Marit Paulsen beskrev i sin inledning alla problempunkter på ett mycket tydligt sätt. Denna förordning är av oerhört stor betydelse. Om det skulle visa sig att den mindre uppdelningen i tre kategorier, det obligatoriska åtskiljandet av avfallsflödena och förhindrandet av kannibalism inom sektorn inte eller inte i tillräcklig grad iakttas och bedrägeriet är eller förblir alltför omfattande, så kan vi utgå ifrån att man inte har uppfyllt de politiska grundvillkor som gäller att tillåta användning av kött och benmjöl i djurfoder för grisar och höns. Då kommer man med rätta att plädera för att behålla totalförbudet.
Därför, kolleger, ber jag om ert massiva stöd för ändringsförslag 64 till artikel 26, vilket innebär att det nu gällande förbudet mot att använda några som helst animaliska biprodukter som foder skall förlängas inte tills det att föreliggande förordning träder i kraft, som utskottet vill, utan tills det att förordningen helt har tillämpats i medlemsstaterna. Vi vill alltså ha en rapport från medlemsstaterna om den enhetliga tillämpningen av denna förordning före den 1 februari 2003, och först efter mottagandet av en sådan rapport kan vi börja diskutera ett upphävande av totalförbudet. Vi måste vara säkra på att förordningen fungerar, att bedrägeri i princip är uteslutet och att sektorn har dragit lärdom av krisen. Jag tror, ärade kolleger, att förordningen kommer att skapa möjligheter för denna sektor, tillförlitliga möjligheter. Förhoppningsvis tar sektorn vara på dessa möjligheter.

Blokland
Herr talman! Liksom i diskussionen om föregående punkt på föredragningslistan, som handlade om livsmedelssäkerhet, vill jag även i denna diskussion understryka att det är av yttersta vikt att vi får en ny jordbrukspolitik. Vi behöver en jordbrukspolitik som ser till att djuren utfordras på ett ansvarsfullt sätt. Av både etiska och vetenskapliga skäl måste vi överge kannibalismen. Dessutom vill jag betona att idisslare inte är gjorda för att äta animaliska proteiner utan bara vegetabiliska proteiner.
Det är bra att det just nu finns en stor majoritet för införandet av stränga åtgärder, men vi måste också hålla ett finger på pulsen när det gäller genomförandet. Om vi vill se några resultat av dessa åtgärder, så måste medlemsstaterna också övervaka efterlevandet av dessa på ett seriöst sätt.
Slutligen konstaterar jag med belåtenhet att en lucka i lagen beträffande förbränningsanläggningar försvinner. Tyvärr har vi på grund av mul- och klövsjukan i England tvingats bevittna stora bål av döda djur. En sådan förstörelsemetod är absolut ingen garanti mot nedsmittning och är inte gynnsam för luftkvaliteten. Jag hoppas att dessa bål inte kommer att behövas längre i framtiden.

Klaß
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, mina ärade damer och herrar! I våra ansträngningar för öppenhet, tydlighet och insyn i fråga om djurfoder närmar vi oss steg för steg kärnan i det hela, nämligen frågan om vad som till sist får finnas med i djurfoder, och vad som skall vara förbjudet.
Kommissionär Byrne, i samband med BSE-krisen uttalade ni klart och tydligt att animaliskt material som inte är lämpligt för mänsklig förtäring inte heller får tillåtas för att tillverka djurfoder. Detta är egentligen en logisk konsekvens när vi känner till näringskedjans kretslopp. Jag tackar kommissionen för dess ambitiösa förslag i vilket biprodukter från djur delas in i tre kategorier. Det hade varit mycket enklare att förbjuda allt på en gång. Denna väg har exempelvis den tyska förbundsregeringen valt. EU går här enligt min åsikt den mer förnuftiga vägen, även om - det vet vi - det också är en svårare väg. Produkterna i de tre kategorierna måste nämligen bevisligen åtskiljas, registreras, lagras, behandlas och marknadsföras. Enligt våra erfarenheter förutsätter en sådan riktlinje även kontroller.
Föredraganden tar här in formuleringen från direktivet om kontroll av foderprodukter i Europeiska unionen, och som vi inte på något sätt får underskrida, om att sakkunniga från kommissionen i samarbete med myndigheterna i medlemsstaterna skall kunna genomföra kontroller på ort och ställe. Resultatet rättfärdigar ansträngningen, resultatet blir att värdefulla näringskällor inte helt enkelt förstörs, utan tillsätts i användbart skick - det gäller även för köksavfall -, och att å andra sidan det slängs bort och förstörs som inte hör till näringskedjan. En sak är klar: Vi måste garantera att det foder används som är lämpligt för djuren, dvs. vi är emot kannibalism. Även detta måste förhindras med hjälp av kontroller.
Jag vill tacka fru Paulsen för hennes betänkande som i viktiga frågor konkretiserar kommissionsförslaget ytterligare, och jag hoppas på ett tydligt stöd från kollegerna.
(Applåder)

Kindermann
. (DE) Herr talman! Animaliska biprodukter, som i princip är lämpliga för mänsklig konsumtion, måste efter lämplig behandling även fortsättningsvis kunna användas som djurfoder. Det är för mig obegripligt att man i längden vill förbjuda denna värdefulla proteinkälla. Trots detta stöder jag det nuvarande tillfälliga förbudet mot utfodring med animaliskt mjöl! En strikt användning av de gällande reglerna och kontrollerna måste säkerställas. Garanteras detta bör en fortsatt användning av animaliskt mjöl kunna vara möjlig.
En annan specifik punkt är användningen av matrester, dvs. matavfall från storkök och cateringföretag. Sedan decennier används detta till svinfoder av hög kvalitet. Detta måste vara möjligt även i framtiden. Jag stöder därför ändringsförslag 102 från Gruppen De Gröna/Europeiska fria alliansen.
Avslutningsvis ett par ord om att undvika kannibalism hos djur: Enligt min åsikt är det svårt att med djurarten som grund genomföra en uppdelning av material som kan förädlas till animaliskt mjöl. Svin, höns, fisk osv. äter utan skrupler sina artsfränder. Jag är mycket förvånad över hur nu mänskliga, etiska standarder även avkrävs djuren. Jag hoppas att vi kommer att fortsätta att vara realistiska här. Även vid en - som det föreslås - obligatorisk separation av biprodukter med djurarten som grund, kommer vi inte att kunna förhindra kannibalism hos djur.

Jeggle
. (DE) Ärade talman, herr kommissionär, mina ärade damer och herrar! Det aktuella Paulsen-betänkandet om animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel måste betraktas under den brett spända och viktiga bågen livsmedelssäkerhet och även djurhälsa, i ljuset av BSE och mul- och klövsjukan. Med dessa biprodukter avses framför allt animaliskt mjöl. Kommissionen har med sitt förslag utarbetat ett villkorat, dvs. klassificerat förbud mot animaliskt mjöl i foder och gödning. Paulsen har på ett mycket bra sätt utarbetat detta ytterligare.
Indelningen i de tre nivåerna måste välkomnas, likaså att kommissionen enbart släpper kategori 1-material till utfodring efter det att detta steriliserats i 20 minuter vid 133 ºC vid 3 bars tryck. I den version som utskottet ändrat motsvarar därmed kommissionsförslaget kravet från tillfälliga undersökningskommittén om BSE på en strikt separation mellan animaliskt avfall i kategorin "avfall som är avsedda att användas som livsmedel" och det som kommer från döda och sjuka djur. Slaktavfall som kan användas som livsmedel är en värdefull proteinkälla som vi inte skall avstå från. Allätare är verkligen allätare. Vi skall inte skola om dem. Animaliskt mjöl för idisslare är naturligtvis tabu.
Vi behöver en teknik som används och kontrolleras på ett ansvarsfullt sätt vid tillverkningen och behandlingen av animaliskt mjöl, och vi behöver ännu mer forskning. Om vi handlar enligt denna förordning och även genomför den i medlemsstaterna, så kommer detta att utgöra en bra grund för att garantera förtroendet för våra livsmedel och förse våra konsumenter med livsmedel på ett bra sätt.
(Applåder)

Santkin
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Först av allt vill jag tacka fru Paulsen för kvaliteten i de två betänkanden hon lagt fram för oss.
Herr talman! Europeiska socialdemokratiska partiets grupp instämmer i betänkandets villkor och slutsatser, liksom i förslagen efter ändringarna. Vi minns alla dioxinkrisen som 1999 drabbade mitt land, Belgien. Denna dioxinsmitta i livsmedel av animaliskt ursprung ställde krav på de folkhälsoansvariga och skadade allvarligt konsumenternas förtroende för kontrollsystemet avseende djurfoder. Den orsakade också tvivel om kvaliteten på producerat kött. Vid det tillfället stod fett och olja i centrum för polemiken. Det var alltså nödvändigt att reagera energiskt för att skydda folkhälsan och även - vilket inte är minst viktigt - för att återupprätta förtroendet.
Det provisoriska förbudet mot allt foder härlett ut animaliska produkter för djur avsedda att användas som livsmedel, som utfärdades av rådet i december 2000 var nödvändigt, men problemet med animaliska biprodukter kunde inte lämnas därhän. Förslaget till förordning syftar efter ändringarna till att förstärka livsmedelssäkerheten och uppnå denna målsättning inom folkhälsan.
Vi noterade mycket uppmärksamt yttrandet från den vetenskapliga styrkommittén, enligt vilket erkända produkter härledda ur djur, som efter hälsovårdsinspektion anses olämpliga som livsmedel, inte skall ingå i livsmedelskedjan. Vi ansluter oss därför fullständigt till de fastställda principerna för stöd till förordningen, enligt vilken endast biprodukter från kroppar som tillåtits att användas som livsmedel kan användas som råvara för djurfoder eller livsmedel.
Den särskilda behandlingen av biprodukter, fett och hushållsavfall kan förstärka den eftersträvade säkerhetsmålsättningen. Klassificeringen av biprodukter, uppdelningen i kategorier och märkningen av ämnen inom kategori 1 och 2 är åtgärder som kan förstärka målsättningarna. Produkters spårbarhet, magasinering vid transit, förädlingsindustrins kontroller och undantagssystemen är alla bestämmelser som också förstärker dessa målsättningar. Avslutningsvis bidrar också lösningarna med ersättning, användning och avancerad eliminering till det förväntade klargörandet inom sektorn.
Sammanfattningsvis och avslutningsvis, herr talman, går den voluntaristiska åtgärden som antagits genom den föreslagna förordningen i den riktning som våra befolkningar förväntar sig.

Byrne
. (EN) Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att diskutera vårt förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel. Detta förslag utgör den andra viktiga beståndsdelen i vårt försvarsverk mot BSE. Den andra är, naturligtvis, förordningen om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av viss transmissibel spongiform encefalopati (TSE-förordningen), som träder i kraft den 1 juli.
Jag kan inte överbetona det här förslagets betydelse. Vi står inför ett oundgängligt val. Varje år produceras i EU över 16 miljoner ton animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel. Dessa 16 miljoner ton försvinner inte av sig själv. De måste bortskaffas och bearbetas. Detta kan göras på ett sätt som är säkert, ekonomiskt och effektivt för hälsan och miljön, eller så kan det göras på ett okontrollerat sätt, som sätter folkhälsan och miljön på spel. Alla gemenskapens institutioner skulle vara kollektivt ansvariga om vi inte insisterade på den första bortskaffningsmetoden. Det är exakt vad kommissionen föreslog i oktober år 2000: en ram som kommer att göra det möjligt att bearbeta dessa 16 miljoner ton på ett säkert och effektivt sätt.
Det här förslaget har ett mycket nära samband med BSE-frågan. Anledningen är uppenbar: en betydande del av de animaliska biprodukterna som vi talar om utgörs av specificerat riskmaterial. Det är nödvändigt att särskilt dessa produkter samlas in, bearbetas och förstörs på ett effektivt sätt. Förslaget kommer att leda till att detta mål kan nås.
Jag har blivit väldigt uppmuntrad av parlamentets mycket konstruktiva sätt att se på det här förslaget. Det har förts en mycket sund diskussion, som har varit inriktad på att förbättra texten. Det gläder mig att man i den framväxande texten särskilt prioriterar behovet att skydda folkhälsan och miljön. Och man gör det på ett sätt som kan fungera. När denna förordning träder i kraft, kommer vi att ha ett toppmodernt system.
Jag skulle vilja framhäva den roll som spelats av er föredragande, Paulsen, som har gjort enorma ansträngningar för att föra förslaget till detta skede på så kort tid. Tack vare hennes och era ansträngningar är jag i dag i stånd att gå med på andan och principen i det stora flertalet av era ändringsförslag, under förutsättning att vissa redaktionella ändringar görs. Jag skall också helt kort nämna förslaget till direktiv om ändring av direktiven 90/425 och 92/118. Det är uppenbart att tiden inte tillåter mig att i detalj diskutera kommissionens ståndpunkt i alla ändringsförslag, så jag kommer att inrikta mig på huvudfrågorna.
Först av allt, vi kan godta ändringsförslag om skäl som svarar mot föreskrifter i texten liksom de ändringsförslag i vilka man belyser den historiska bakgrunden, inklusive parlamentets tidigare resolutioner om säkerheten för djurfoder. Jag går med på att ta bort hänvisningen i ett skäl till att öka produktionen, men den ursprungliga hänvisningen till fördraget bör behållas. Vi måste emellertid avvisa ändringsförslag som innebär att skäl som inte svarar mot föreskrifter i texten införs eller att skäl som hänvisar till texten tas bort, eftersom detta strider mot ett riktigt rättsligt förfarande.
Jag kan inte gå med på att låta förslaget omfatta genetiskt material, fastän jag skulle vilja klargöra att det enbart omfattar bortskaffande av genetiskt material när det inte längre behövs för reproduktionsändamål. Jag kan stödja ändringsförslag vars syfte är att utvidga förbudet mot återanvändning inom arten till andra djurarter än idisslare; när det gäller dessa arter har kannibalism varit förbjudet sedan 1994. Som vi lärde oss av BSE-epidemins utveckling, kan bruket av återanvändning inom arten öka risken för återanvändning av potentiell smittsamhet på grund av avsaknaden av en artbarriär.
Jag godtar att ytterligare krav införs i syfte att förbättra produkternas spårbarhet. De krav som föreslås i fråga om märkning av obearbetat material i kategori 1 kan godtas endast när det gäller specificerat riskmaterial. Den föreslagna märkningen av obearbetat material i kategori 2, inklusive naturgödsel, kan inte godtas av samma skäl. Vidare kan märkningen med färgämnen eller denaturerande ämnen endast godtas i princip, då vi i detta skede ännu inte har identifierat en lämplig och säker markör med dessa egenskaper. Jag skulle vilja påpeka att det kan vara - milt uttryckt - överflödigt att tillsätta en luktmarkör till konstgödsel. Vi förstår emellertid vad ni menar och kommer att ha det i åtanke i framtiden. Kommissionen kommer inte att tveka att införa sådana ytterligare regler om märkning, om det skulle bli nödvändigt.
Vi godtar behovet av att införa ytterligare och strängare krav för att undvika korskontaminering. I kommissionens förslag föreskrivs redan en fullständig separering under insamling och transport av djuravfall och en fullständig separering av växter som är avsedda för foderproduktion. Vi kan godta ett undantag för nedgrävning och förbränning av kadaver och specificerade riskmaterial i avlägsna områden och vid utbrott av allvarliga smittsamma sjukdomar, på grund av det farliga i att sprida hälsorisker eller vid brist på bortskaffningskapacitet. Vi välkomnar särskilt de villkor som föreslås för att förhindra att detta undantag missbrukas. Två olika definitioner av avlägsna områden föreslås. Vi skulle kunna godta en kombination av båda.
Vi går med på att fastställa folkhälsokrav för förbränningsanläggningar som inte omfattas av direktiv 2000/76 om förbränning av avfall. Vi kan godta införandet av en juridisk möjlighet att se över den godkända bortskaffningsmetoden när nya vetenskapliga rön framkommer. Vi kan inte gå med på att lägga till en specifik ny teknik, då detta är onödigt och enligt min mening överilat.
Vi går med på att låta förordningen omfatta matavfall, men vi måste klargöra att sådant avfall omfattas av förslaget endast då det är ämnat för särskilda ändamål, för att undvika duplicering i miljölagstiftningen. Vi kan godta en definition av matavfall, på villkor att den omfattar matavfall från hushåll, i syfte att garantera konsekvens med kommande lagstiftning om klassisk svinpest. Vi kan gå med på att klassificera matavfall som kategori 3-material, på villkor att matavfall från internationella transportmedel sorteras under högriskkategorin, kategori 1, och förstörs i enlighet med kraven i befintlig gemenskapslagstiftning.
Vi kan inte godta förslaget om att tillåta fortsatt uppfödning med matavfall. För det första är detta bruk inte förenligt med förbudet mot återanvändning inom arten och med kravet på fullständig spårbarhet för foderingredienser, vilka båda har efterlysts av parlamentet. För det andra belyser dioxinkrisen nyligen och det nuvarande utbrotten av mul- och klövsjuka i tillräcklig grad skälen till att denna uppfödningsmetod är olämplig.
Vi kan inte godta att naturgödsel som framställs på gårdar undantas från förslagets tillämpningsområde, då detta skulle försämra hälsoskyddet. Vi kan inte begränsa spridningen av naturgödsel endast i fall då det misstänks sprida en sjukdom som ingår i OIE:s A-lista, eftersom vissa medlemsstater tillämpar ytterligare utrotningsåtgärder för sjukdomar som inte ingår i den listan, som salmonella. Vi kan gå med på att klargöra att ett harmoniserat hälsointyg för handel med naturgödsel skall fastställas genom kommittéförfarande. Er begäran om att detta intyg skall tas med i bilagan till förordningen är överflödig och därför inte godtagbar. Vi godtar förslaget om att tydligt uttala möjligheten att godkänna likvärdiga bearbetningsmetoder för konstgödsel när vetenskapliga rön framkommer, något som i alla händelser inte hindras av kommissionens förslag. Det är emellertid överilat och därför inte godtagbart att hänvisa till en jämförelsetabell före utvärderingen av den vetenskapliga kommittén.
Vi kan inte godta det föreslagna inbegripandet av ytterligare animaliska biprodukter i kategori 1. Det är överdrivet, onödigt och kommer att skapa förvirring i förhållande till den befintliga lagstiftningen, i synnerhet i förhållande till TSE-förordningen, utan att bidra väsentligt till att öka säkerheten. BSE-testning omfattas med rätta av TSE-förordningen, och jag anser att den förordningen är fullt tillräcklig i det hänseendet. Vidare är det inte ändamålsenligt att testa alla djur för alla kända sjukdomar. Det är orealistiskt. Djur som dör på gårdar undantas i alla händelser från livsmedels- och foderkedjan.
Resultatet av dessa ändringsförslag skulle vara att användningen av en betydande mängd animaliska biprodukter i biogas- och komposteringsanläggningar förbjöds. Man föreslår ett krav på användning av standarder för tryckkokning av animaliska biprodukter, även om det material som blir följden bränns. I konsekvens med TSE-förordningen kan vi godta att denna process används före förbränning om den nationella behöriga myndigheten kräver det. Detta skulle tillåta medlemsstaterna att yrka på denna process när det, till exempel, är nödvändigt med lång lagring före förbränning. Vi konstaterar att många andra av parlamentets förslag skulle medge denna flexibilitet.
Vi kan inte godta ett förbud mot användning av utsmälta fetter från material i kategori 2 för framställning av fettderivat för kosmetika- och läkemedelsindustrin. Vi kan inte godta inskränkningar beträffande införsel av produkter som härrör från idisslare på grund av en TSE-risk, då sådana inskränkningar fastställs i TSE-förordningen. Vidare granskas säkerheten för fetter från idisslare för närvarande av Vetenskapliga styrkommittén.
Vi kan gå med på ett tidigare datum för ikraftträdande för förordningen och välkomnar förslaget om att medlemsstaterna skall lämna in en rapport till kommissionen om förordningens genomförande.
Jag kan inte godta att döda får och getter undantas från definitionen av specificerat riskmaterial, eftersom detta inte ligger i linje med TSE-förordningen. Jag kan inte gå med på att naturgödsel i fast form eller i form av kompost undantas från förbudet som gäller spridning av material på betesmark, eftersom naturgödsel i alla former redan undantas genom detta förbud och eftersom det inte är motiverat att undanta kompost från en samling allmänna bestämmelser om spridning av material på betesmark.
Vi kan godta principen att förbjuda export av material i kategori 1 och kategori 2. Vi kan gå med på principen att kyla ned råmaterial i kategori 3. Vi kan gå med på att lägga till produkter som inte har klarat importkontrollerna till kategori 3-material. I konsekvens med bilagan och befintlig gemenskapslagstiftning skulle vi emellertid vilja klargöra att detta skall gälla om inte produkterna sänds i väg på nytt eller importen av dem godtas med de inskränkningar som fastställs i enlighet med gemenskapslagstiftningen.
Vi kan inte gå med på att införa ett permanent förbud mot kött- och benmjöl i foder, eftersom foderförbudet faller under den nyligen antagna TSE-förordningens tillämpningsområde. I avvaktan på detta förslags antagande och genomförande föreslår jag faktiskt en förlängning av det nuvarande totala foderförbudet i enlighet med TSE-förordningens rättsliga bestämmelser.
Jag anser dessutom att animaliska proteiner som framställs i överensstämmelse med detta föreliggande förslag utan fara kan användas för att föda upp andra djur än idisslare. Det permanenta förbudet mot att utfodra andra djur än idisslare med animaliska proteiner är inte vetenskapligt motiverat. Det skulle kunna bestridas i WTO och skulle få enorma miljömässiga och ekonomiska följder.
Vi kan inte godta ett förbud mot vissa lokala uppfödningsmetoder, då detta allvarligt skulle störa befintliga nationella ordningar för skydd av utrotningshotade arter. De villkor som föreskrivs i förslaget för kontroll av denna uppfödningsmetod är strängare än de nuvarande och ligger i linje med rekommendationen från kommissionens inspektörer.
Slutligen välkomnar kommissionen betänkandet och de många användbara och konstruktiva ändringsförslag som det innehåller. Herr talman! Jag har för avsikt att följa ert tidigare förslag och dela ut en sammanfattning av ändringsförslagen..

Graefe zu Baringdorf
. (DE) Herr talman! Jag skulle vilja gratulera kommissionär Byrne till att han klarade av det här på så kort tid, men det nådde inte riktigt fram till oss, eftersom tolkarna inte riktigt klarade av att följa tempot. På något sätt måste vi hitta en regel så att kommissionens utläggningar når fram även till oss - antingen måste vi korta ned dem eller bevilja er mer tid för dem. Det här tillvägagångssättet borde vi i alla fall inte ha i längden. Det kan man ju varken begära av kommissionären eller av oss som måste lyssna här!

Talmannen
Graefe zu Baringdorf! Det ni säger ligger i linje med det förslag jag gav för ett tag sedan, dvs. att det vore bra om kommissionens tjänsteenheter utarbetade en skriftlig sammanställning som vi kan distribuera när det förekommer ett så stort antal ändringsförslag som kommissionen skall yttra sig över. På det viset får också kommissionen en möjlighet att mer koncentrera sig på själva kärnan i sakfrågan än på en beskrivning av kommissionens ståndpunkter när det gäller de olika ändringsförslagen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Ozon i luften
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0187/2001) för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (13114/1/2000 - C5-0090/2001 -1999/0068(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ozon i luften (föredragande: Davies).

Davies
. (EN) Herr talman! En vän som tidigare arbetade för en icke-statlig organisation som var ledande på området för bevarande av vilda djur och växter har berättat för mig att det var en nedslående upplevelse för henne varje morgon att läsa sina e-postmeddelanden, i vilka man redogjorde för förlusten av livsmiljöer och för nya hot mot arters överlevnad runtom i världen. Jag kan förstå det. Det är följaktligen ett nöje att kunna tala om att det finns miljöproblem som inte är olösliga och att vi - åtminstone i vissa fall - är i stånd att vända utvecklingen. Det är fallet med luftföroreningarna. Beviset är att den luft som vi andas nu kanske - åtminstone i vissa städer i Europa - är renare än vid något tillfälle sedan industrialismens genombrott. Det finns kvar problem. Det hävdas att luftföroreningarna fortfarande ligger bakom fler dödsfall i förtid än trafikolyckorna, men framsteg har gjorts.
Det marknära ozonet är en förorening som fortfarande har en mycket negativ inverkan på många av våra medborgares hälsa. Det bidrar till problem med astma hos barn - som nu sägs drabba så många som vart tionde barn i Förenade kungariket - och till andningssvårigheter hos äldre. Under svåra förhållanden dör människor. I undersökningar som utförts på uppdrag av regeringen i mitt hemland antyds att ozon kan orsaka 12 500 dödsfall i förtid varje år. Vi känner alla till de problem som man upplever i vissa städer i Europa, till exempel Aten, där problemet förvärras av speciella klimatförhållanden. Föroreningarna har dessutom ekonomiska följder, genom att de försämrar skörderesultatet och skadar skogarna.
Den europeiska lagstiftningen spelar en allt viktigare roll när det gäller att införa hårdare normer och sätta stopp för föroreningar. Ingenting belyser det bättre än behovet av gemensamma åtgärder mot ozonproblemet. Ozon bildas genom en kemisk reaktion mellan solljus, kväveoxider och flyktiga organiska föreningar som till största delen härrör från fordonsutsläpp och distribution av bensin. Det bildas ofta långt ifrån problemets källa. Det rör sig följaktligen om en klassisk gränsöverskridande förorening som kräver gränsöverskridande åtgärder på europeisk nivå.
Direktivet om nationella utsläppstak kommer att utgöra ramen när det gäller att minska de viktigaste luftföroreningarna. Detta direktiv gäller de åtgärder som medlemsstaterna bör vidta lokalt för att ta itu med just ozonproblemet. Vid den första behandlingen välkomnade jag kommissionens förslag om att fastställa ett målvärde och uppmuntra medlemsstaterna att inte tillåta att ozonhalten överskrider Världshälsoorganisationens riktlinjer på mer än 20 dagar per år, att varna allmänheten ifall de lokala hälsoriskerna är höga samt att jämföra framstegen i olika länder. Men jag hävdade att förslagen inte var krävande nog. Parlamentet har gjort ett antal ändringar, och av de 19 ändringsförslag som vi enades om har rådet godtagit 10 av de mindre till fullo och ytterligare 4 delvis. Rådet har också beslutat att det vill att målet för det maximala antalet överskridanden skall vara 25 i stället för 20. Detta låter inte som en alltför dålig kompromiss. Kanske är jag bara lite cynisk när jag menar att det är väldigt lätt för ministrarna att enas om stränga mål som inte är juridiskt bindande. Parlamentet bör nu vidta åtgärder för att se till att lagstiftningen i dess slutgiltiga form innebär att medlemsstaterna åläggs bestämda skyldigheter att uppnå de mål som de hävdar att de vill uppnå.
Jag vill att medlemsstaterna skall vara tvungna att uppfylla målen, utom då det är fysiskt omöjligt för dem att göra det. Jag vill att de skall arbeta i riktning mot ett datum vid vilket det långsiktiga målet att aldrig tillåta att ozonnivåerna överskrider WTO:s riktlinjer kommer att uppnås. Jag vill att de snabbt skall genomföra kortsiktiga handlingsplaner om ozonnivåerna överskrider två gånger värdena i WTO:s rekommendationer, och jag vill att de skall lämna information till kommissionen om en standard som medger en jämförelse mellan framstegen i olika medlemsstater, så att allmänheten kan avgöra vilka länder som verkligen anstränger sig och vilka som inte gör det.
På samma gång som jag säger detta inser jag behovet av att ta hänsyn till det faktum att ett land kanske inte är ansvarigt för de föroreningar som det är drabbat av. Jag förstår också att de meteorologiska förhållandena skiftar. I Nordvästra England, till exempel, genereras kanske mer fordonsavgaser än på många andra platser i Europa, men eftersom vi inte åtnjuter särskilt mycket solsken, är ozonet ett mindre problem för oss än vad det kan vara i Spanien.
Jag vill i synnerhet inte lägga en alltför betungande börda på Medelhavsländerna. Men parlamentet måste anta en stark ståndpunkt nu, så att vår slutliga överenskommelse med rådet speglar behovet av att medlemsstaterna vidtar reella åtgärder.
Jag tackar kollegerna i andra partier för att de har arbetat tillsammans med mig för att försöka se till att parlamentets ståndpunkt vinner en stor majoritet. Jag tackar parlamentets personal och - i synnerhet - min assistent, Vikki Phillips, som verkligen har bidragit till den här processen under det gångna året.
Vi har en möjlighet att bidra till processen att minska föroreningarna och rena den luft som vi andas. Jag hoppas att parlamentet kommer att stödja förslagen i det här betänkandet och de kompromisser som överenskommits mellan de politiska partierna, och att vi gör vårt för att lyckas med vad som skulle kunna bli ytterligare en framgångssaga för den europeiska miljön.
(Applåder)

García-Orcoyen Tormo
Fru kommissionär! Ozonkoncentrationerna i atmosfären utgör ett allvarligt problem, inte bara för miljön, utan även för folkhälsan eftersom de inverkar på medborgarnas hälsa och är särskilt utbredda i riskgrupper som unga och äldre personer och bland annat framkallar allergier och hjärt-lungproblem.
Ozonkoncentrationerna påverkar medlemsstaterna på ett mycket ojämnt sätt. På grund av att de är gränsöverskridande påverkar de platser som många gånger ligger långt från den plats där de uppstår.
Medlemsstaterna har fram till dags dato inte undersökt eller behandlat detta fenomen tillräckligt. De har inte heller utvärderat det på ett systematiskt och samordnat sätt. På grund av detta saknas tillförlitliga och jämförbara uppgifter samt en brist på handlingsplaner på kort och lång sikt. Jag anser att det är viktigt att vi antar detta direktiv och uppskattar verkligen Davies arbete, särskilt den vinkling av problemet han har valt, det vill säga att han betonar vikten av undersökningar och kontroll och även hans positiva attityd till att införliva förslag från andra grupper, och det är därför detta förslag som innehåller viktiga kompromissändringsförslag läggs fram för omröstning i plenum. Dessa kompromissändringsförslag berikar kommissionens ursprungliga förslag och bidrar till att behålla kontakten med verkligheten och gör de föreslagna åtgärderna möjliga att genomföra.
Det viktigaste resultatet av detta direktiv är att det bidrar till att få medlemsstaterna att äntligen ägna mer uppmärksamhet åt problemet med det marknära ozonet, genom att intensifiera sina undersökningar och kontroll av sådant ozon. I andra hand är det viktigt att det blir obligatoriskt att utarbeta kort- och långsiktiga handlingsplaner och att förbättra systemen för snabbt informationsutbyte och spridning av information till allmänheten. I det här sammanhanget anser jag det vara mycket viktigt att man med dessa handlingsplaner förstärker undersökningar på lokal nivå av hur ozonkoncentrationer uppkommer i varje enskilt fall, eftersom man då kan bekämpa dem mer effektivt. Därför anser jag det vara nödvändigt att fastställa ett måldatum i syfte att stimulera en ökad kontroll av problemet.
Vi kan emellertid inte bortse från att vi för närvarande har svårigheter med att garantera en fullständig övervakning av koncentrationer av marknära ozon, vilket medför att vi får svårt att helt och hållet uppfylla de målvärden och tidsfrister som fastställts. Därför yrkar vår grupp på att vi måste söka vägar för att skärpa medlemsstaternas skyldigheter och sätta upp realistiska mål och tidsfrister, vilka medger en viss flexibilitet i de fall där det har varit fysiskt omöjligt att uppnå målen, och att meterologiska och lokala förhållanden beaktas i de jämförande rapporterna från de platser där målvärdena har överskridits. Vi har naturligtvis motsatt oss de ändringsförslag där de vetenskapliga möjligheterna att övervaka problemet inte har anpassats.

Lund
Herr talman! Jag skulle vilja inleda med att tacka Davies för hans omfattande och mycket skickligt utförda arbete med betänkandet. Detta betänkande kommer tillsammans med Myllers betänkande om nationella utsläppstak, som just nu ligger hos förlikningskommittén, att utgöra ett viktigt bidrag till arbetet för att säkra en bättre luftkvalitet, inte minst i Europas storstäder. Detta kommer att bidra till att förebygga och minska ozonets skadliga verkningar för miljön och människors hälsa. Jag skulle vilja framhålla de viktigaste inslagen i Davies betänkande. Först och främst är det viktigt att vi håller fast vid WHOs mål avseende hälsoskyddet inom detta område och att de överskridanden som kommer att tillåtas under ett antal år begränsas så mycket som möjligt, i detta fall till 20 dagar per år. Vi vill med betänkandet härmed även avvisa rådets önskemål om utökade möjligheter till överskridanden.
Jag vill även framhålla de långsiktiga målen för ozonkoncentrationen i luften. En tidsfrist kommer nu att fastslås för när de långsiktiga målen skall vara uppnådda, nämligen före år 2020, med förbehåll endast för de tillfällen då det är fysiskt omöjligt att uppnå målen. Det blir en viktig uppgift för både kommissionen och parlamentet att säkerställa att den kompromiss som avtalats beträffande det fysiskt omöjliga inte missbrukas, d.v.s. att det inte tänjs för mycket på gränserna. Jag vill också understryka vikten av spridningen av information till allmänheten, och i synnerhet till barn och äldre som tillhör de särskilt utsatta grupperna inom befolkningen. Det kommer att införas krav på spridning av information och på utarbetande av handlingsplaner, så att det snabbt går att ingripa om koncentrationen av ozon blir för hög.
Låt mig slutligen också framhålla två andra områden som Davies gått in på, av vilka det ena berör ansökningsländerna. Jag anser att vi skall försöka få med ansökningsländerna så tidigt som möjligt i processen, så som vi i utskottet för miljö har rekommenderat. Ozonföroreningarna har ju en klart gränsöverskridande karaktär som gör det motiverat att vi får med så många grannländer som möjligt redan från början. Slutligen är det viktigt med den rapportering som Davies nämnde i sitt inlägg här i dag, så att vi kan få till stånd en jämförelse inte bara mellan de initiativ som tas i medlemsländerna utan också mellan de överskridanden som faktiskt sker i de olika länderna. Jag anser att vi med antagandet av detta betänkande tar ett väsentligt steg framåt och får ett bra underlag inför vidare förhandlingar med kommissionen och rådet i förlikningskommittén.

De Roo
Herr talman, ärade kommissionär, ärade kolleger, mina damer och herrar! Min kollega Davies har lagt fram ett utmärkt betänkande om sommarsmog. Min grupp kan stödja samtliga ändringsförslag. Jag vill också tacka min kollega García-Orcoyen Tormo för stödet av kompromissändringsförslagen. Rådet av miljöministrar vill endast lösa problemet med sommarsmog till hälften år 2010. Längre vill de inte gå. Vi vill däremot gå längre. Min grupp och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor vill att sommarsmog kommer att höra till historien år 2020. Det är möjligt genom att helt eliminera det förorenande ämnet NOx. Den andra generationens katalysatorer som år 2005 kommer att bli obligatoriska för nya bilar, och år 2007 för nya lastbilar, är en början. Sedan kan man införa bränsleceller för byggnader, bostäder och fordon.
Slutligen vill jag ställa en förnyad fråga till kommissionären. Vad har hänt med förslaget till ett direktiv om flyktiga organiska ämnen för färg? För även de flyktiga organiska ämnena måste minskas för att man definitivt skall kunna göra sig av med sommarsmogen.

Talmannen
Här gör vi ett uppehåll i debatten. Debatten återupptas kl. 15.00.

von Wogau
. (DE) Herr talman! Jag hörde till min mycket stora överraskning i förmiddags att en grupp bestående av tre vice talmän har beslutat att remittera frågan om tjänster av allmänt intresse, som ju är en entydig konkurrensfråga, till utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Enligt arbetsordningen är utskottet för ekonomi och valutafrågor ansvarig för konkurrensfrågor. Det förslag om tjänster av allmänt intresse som det handlar om har faktiskt också lagts fram av den ansvarige kommissionären för detta, Mario Monti.
Vår föredragande, Langen, som har jobbat i månader med detta och nu har lagt fram ett betänkande, får nu till sin överraskning reda på att ett annat utskott är ansvarigt. Jag skulle här klart och tydligt vilja säga att en grupp på tre vice talmän inte har befogenhet att sätta arbetsordningen ur spel.
(Applåder)
Därför kräver jag att vi handlar enligt arbetsordningen och att talmanskonferensen behandlar frågan. Det är ju tyvärr inte den enda fråga som handlar om befogenheterna för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, vilka ju alltid skall utvidgas. Denna fråga måste nu äntligen redas ut en gång för alla, och det av talmanskonferensen, för på det här sättet förhindras att detta parlamentet utför ett vettigt arbete!
(Applåder)

Talmannen
Herr Von Wogau, jag kommer att noga notera ert yttrande. Med de uppgifter jag har till mitt förfogande för närvarande, vilka jag kommer att bekräfta riktigheten av, antog Kommittén för behörighetskonflikter - som är det organ ni menar och som består av tre vice talmän - ett förslag till beslut som godkändes av talmanskonferensen för de politiska grupperna vid konferensens sammanträde förra torsdagen. Detta är förfarandet enligt vår arbetsordning. Utan att gå in på en diskussion huruvida detta förslag till beslut är det mest önskvärda eller ej, är det detta beslut som har gjort det möjligt att lösa problemet i enlighet med arbetsordningen. Men vi kommer att förvissa oss om att den information jag har fått är aktuell.

OMRÖSTNING
Betänkande (A5-0206/2001) av Karamanou för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets rambeslut om åtgärder för att bekämpa sexuell exploatering av barn och barnpornografi (förstärkt Hughesförfarande) (KOM(2000) 854
C5-0043/20012001/0025(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
Betänkande (A5-0183/2001) av Klamt för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets rambeslut om åtgärder för att bekämpa människohandel (förstärkt Hughesförfarande) (KOM(2000) 854C5-0042/20012001/0024(CNS))
Före omröstningen:Talmannen.Pirker har ordet för en ordningsfråga.
Pirker (PPE-DE). (DE) Herr talman! Jag skulle vilja komma med en ordningsfråga riktad till rådet som återigen lyser med sin frånvaro när det handlar om debatten om, och även antagandet av, mycket viktiga frågor, som här Klamt-betänkandet som handlar om ett rambeslut för bekämpning av människohandel. Jag begärde ordet eftersom parlament uppmanades att avge yttrande om detta rambeslut. Rådet har också gett föredraganden ett personligt löfte om att det kommer att vänta på parlamentets yttrande. Det måste i vilket fall som helst vänta, eftersom rådet enligt unionsfördragets artikel 39.1, skall besluta först när det har fått parlamentets yttrande.
Rådet diskuterade dock och beslutade om denna fråga redan den 28 maj. Enighet uppnåddes på alla punkter så når som på en enda. Med andra ord finns det redan ett beslut från rådets sida i denna fråga, trots att vi ännu inte har kunnat ha en diskussion, och trots att vi inte kunnat lägga fram ett beslut för rådet som rättelse. Det betyder att från parlamentets sida - och det skulle jag härmed vilja göra - måste det protesteras å det skarpaste, för det första eftersom rådet inte har hållit sitt löfte, och för det andra - och detta har hänt upprepade gånger - eftersom det inte följer artikel 39 i fördraget.
Vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna förbehåller oss ytterligare steg, men förväntar oss av rådet att det avger ett yttrande och rättfärdigar detta absolut oacceptabla tillvägagångssätt och därmed ringaktningen, inte bara för fördraget, utan även för parlamentets arbete!
(Applåder)

Terrón i Cusí
Herr talman! Det står klart varför vår grupp kommer att rösta om Klamt-betänkandet och inte kommer att stödja att det dras tillbaka.
I går hade jag en dröm här i kammaren: i Europeiska unionen fanns det endast en institution med verkställande makt, kommissionen, och endast en institution med lagstiftande makt, parlamentet, och det var Vitorino som väckte mig ur den drömmen med sitt sista inlägg, genom att påminna mig om att den frånvarande institutionen fanns till. Den finns inte bara till, utan hade redan antagit det mesta av det som vi diskuterade.
Eftersom jag inte vill ge dem ursäkten att säga att de inte har fått ta del av parlamentets yttrande, kommer vi att rösta om Klamt-betänkandet, men jag ber rådet att det åtminstone visar en minimal lojalitet.

Talmannen
Tack, fru Terrón i Cusí.
När det gäller rådets frånvaro så vet ni redan - och jag vet inte om det faktum att det sker under mitt ordförandeskap är ett sammanträffande - att rådet lider av en allvarlig allergi mot debatter och omröstningar om frågor om friheter. Det är en sjukdom som blossar upp med jämna mellanrum.
När det gäller Pirkers inlägg, anser jag att hans protest är fullständigt berättigad och ordförandeskapet kommer att vidarebefordra den på vederbörligt sätt till rådet.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
Betänkande (A5-0191/2001) av Dybkjær för utskottet för utveckling och samarbete om informations- och kommunikationsteknik (IKT) och utvecklingsländerna (2000/2327(INI)
(Parlamentet antog resolutionen)
Betänkande (A5-0122/2001) av Aparicio Sánchez för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media och idrott
om kommissionens rapport till rådet, Europaparlamentet, och Ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av rådets förordning (EEG) nr 3911/92 om export av kulturföremål och av rådets direktiv 93/7/EEG om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium (KOM(2000) 325C5-0509/20002000/2246(COS))
(Parlamentet antog resolutionen)

RÖSTFÖRKLARINGAR- Betänkande (A5-0198/2001) av Whitehead

Fatuzzo
Herr talman! Tillåt mig att rikta en hälsning till min mamma, min syster och min hustru, som äntligen har kommit för att besöka mig i Strasbourg och som har inspirerat mig till denna min första röstförklaring genom att säga: "Det är dags för lunch. Vi känner doften av italienska rätter, doften av parmesanost, doften av Parmaskinka, ångande spagetti. Vi diskuterar den europeiska livsmedelsmyndigheten: var skall den ha sitt säte om inte i Parma?" Därför röstade jag med glädje för.
(Applåder)

Schierhuber
. (DE) Herr talman! Jag skulle egentligen i dag vilja beklaga att detta parlament inte har uttalat sig för att ta hänsyn till kraven från småföretag inom primärproduktionen, förädlingen och marknadsföringen i fråga om de allmänna principerna och kraven inom livsmedelsområdet. Det är ytterst viktigt för konsumenterna och jordbrukarna att det finns en möjlighet att kunna spåra produkten tillbaka till primärproduktionen, alltså via förädling och marknadsföring, och detta kan jag bara betona om och om igen.
Jag ber er emellertid att betänka att det är absolut nödvändigt att man tar hänsyn till företagens storlek, och att mindre företag inte kan behandlas på samma sätt som livsmedelskoncerner som är verksamma över hela världen. Därutöver anser jag också att det är beklagligt, herr talman, att det inte finns några undantagsregler från dessa bestämmelser för de företag som använder foder från den egna uppfödningen till sina djur.
Jag välkomnar särskilt utvidgningen av användningen av försiktighetsprincipen i form av konsumentskydd för importerade livs- och fodermedel från tredje land.

Raschhofer
. (DE) Herr talman, ärade kolleger! Inrättandet av en egen livsmedelsmyndighet är en nödvändig signal till konsumenterna, vars förtroende för livsmedel på senare tid har störts på ett kraftigt sätt. Inte bara kommissionen, utan även varje medlemsstat, måste ha den rättsliga möjligheten att enskilt kunna vända sig till denna myndighet. Detta är vettigt.
Europeiska livsmedelsmyndigheten måste vara verksam oberoende av kommissionen, och kunna ingripa i krisfall så fort det går. Vi har stora förväntningar på denna myndighet och vi vill ha oberoende experter som ger politiken vetenskapliga grunder, för att kunna fatta rätt beslut och fullständigt återställa konsumenternas förtroende.

Berthu
.(FR) Kommissionens förslag om en europeisk livsmedelsmyndighet har som officiell målsättning att bättre förebygga kriser som galna kosjukan. Men i verkligheten är det ett perfekt uttänkt system som inrättas, avsett att hindra de medlemsstater som skulle vilja använda sin befogenhet för nationellt bevarande vid folkhälsokris (såsom Frankrike gjorde genom att i slutet av 1999 till skada för kommissionen bibehålla ett unilateralt embargo mot brittiskt nötkött) och därmed behålla så mycket som möjligt av den heliga fria rörligheten för produkter.
Trots att den nya europeiska organisationen bara skall lämna vetenskapliga yttranden till gemenskapens institutioner och till medlemsstaterna, är det uppenbart att den är avsedd att gå förbi eller neutralisera yttrandena från de nationella kontoren för livsmedelssäkerhet, exempelvis AFSSA Frankrike, för att undvika att regeringarna är berättigade att stödja sig på dem.
Den nya organisationen skall ledas av en styrelse om 16 ledamöter, där 4 utses av Europaparlamentet, 4 av rådet, 4 av kommissionen och de 4 sista är företrädare för konsumenterna och för näringslivet och utses av... kommissionen (artikel 24). Hälften av ledamöterna utses alltså av kommissionen och samtliga av europeiska institutioner. Ingen av dem utses av de nationella kontoren för livsmedelssäkerhet, vilket skulle ha krävts för att få samtliga att arbeta i nätverk. Men det är uppenbarligen inte målet.
För att ytterligare låsa det hela utses den verkställande direktören av styrelsen efter förslag från... kommissionen (artikel 25) och ledamöterna i de vetenskapliga grupperna utses av samma råd efter förslag från... den verkställande direktören (artikel 27). Vem skulle kunna tro att ett sådant system inte stöder kommissionens ståndpunkter?
I artikel 22 preciseras att det nya systemet kommer att " avge de bästa möjliga vetenskapliga yttrandena" , så att det säkert kan misskreditera alla andra. Det centrala organet kallas " europeisk livsmedelsmyndighet" (förkortat " Myndighet" , med stort " M" ). Namnet borde ha varit " kontor" , eftersom denna organisation teoretiskt endast avger yttranden, men kommissionen vill absolut ha " Myndighet" , och man kan gissa varför. Det handlar för övrigt om en " Livsmedelsmyndighet" , och inte en " Myndighet för livsmedelssäkerhet" , för att utvidga dess verksamhetsområde till de omfattande områden som räknas upp i artikel 21. Bland dessa upptäcker man för övrigt genetiskt modifierade organismer, blygsamt placerat i slutet av förteckningen. Vem kan tvivla på att ett av de första " yttrandena" från " Myndigheten" kommer att bestå i att man ger rådet att tillstånd för genetiskt modifierade organismer skall dras in?
Vi är ännu en gång bestörta över att de nationella staterna låter sig fångas i så simpla fällor, som i morgon kommer att leda till att de inte längre skyddar medborgarna. Men när allt kommer omkring är det kanske just vad de vill.

Figueiredo
.(PT) Vi får inte se inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet som ett universalmedel för att lösa livsmedelssäkerhetsproblemen. EU:s nuvarande politik för livsmedelssäkerhet måste förändras, främst när det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken. Produktivitet och strävan efter större vinster har fått olyckliga konsekvenser för livsmedelssäkerheten i allmänhet, med höga kostnader för människors och djurs hälsa, såsom vi har sett när det gäller BSE-krisen, dioxinkrisen och nyligen mul- och klövsjukan. Europeiska livsmedelsmyndigheten får inte bli en rökridå inför allmänheten.
Å andra sidan kan inte en livsmedelsmyndighet som skall genomföra en riskbedömning för livsmedelssäkerheten, grundad på solida vetenskapliga utlåtanden, ta ifrån kommissionen ansvaret, eller ersätta den eller behöriga myndigheter för riskhantering i varje medlemsstat.
Hela livsmedelskedjan måste vara inräknad, och livsmedelsindustrins roll måste framhållas när det gäller livsmedelssäkerheten. Vi håller med om att grundprincipen för all livsmedelslagstiftning är folkhälsan, och just därför är det viktigt att införa försiktighetsprincipen i riskbedömningen, när de vetenskapliga uppgifterna är otillräckliga eller ofullständiga. Märkning och spårbarhet av livsmedel, med en helhetssyn "från produktionen till bordet" är en riktig princip, även om det råder tvekan angående möjligheten att utan övergångstid omedelbart tillämpa den i Portugal, med tanke på vårt jordbruks och dess sektorers egenskaper.
Vi måste dock fråga om det är nödvändigt med en mycket tungrodd apparat ur ett administrativt och budgetmässigt perspektiv, liksom med utnämningen av det administrativa rådets företrädare, i vilken medlemsstaternas respektive myndigheter måste delta i högre grad.
Vi anser trots allt att parlamentets ändringsförslag är viktiga angående det nödvändiga i att importerade produkter följer gemenskapslagstiftningen, liksom att lagstiftningen utvidgas till att omfatta även djurfoder.

Gahrton och Schörling
. Vi har röstat för betänkandet som på många områden förbättrar kommissionens förslag och skärper regelverket. Vi hade dock hellre sett en mer restriktiv hållning vad gäller kött- och benmjöl i djurfoder. Vi röstade därför för ändringsförslag 100, som tyvärr förkastades. I detta ändringsförslag kräver man att medlemsländerna skall säkerställa att kött- och benmjöl, med undantag för fiskmjöl, inte släpps ut på marknaden för djurfoder.

Grossetête
.(FR) Jag har röstat för detta betänkande.
Av princip är jag inte positiv till inrättandet av ett kontor. Den senaste tiden har vi konstaterat en ökning av dessa nya enheter: kontor för sjösäkerhet, europeiskt kontor för flygsäkerhet, etc. En nya gemenskapsbyråkrati kan skönjas. Det beklagar jag. Vissa omständigheter kan ändå få oss att fundera över lämpligheten i att inrätta ett särskilt kontor. Det är fallet här.
Detta betänkande är faktiskt resultatet av ett tråkigt konstaterande: Europeiska kommissionen kunde inte lösa de olika livsmedelskriserna på ett effektivt sätt.
För att lindra kommissionens brister, för att motsvara konsumenternas och jordbrukarnas förväntningar, och för att på nytt inge dem förtroende, kan också inrättandet av en särskild myndighet för livsmedelssäkerhet vara ett effektivt alternativ.
Två grundläggande riktlinjer skall styra livsmedelsmyndighetens verksamhet: Den måste få en tydlig uppgift och fastställa gränsen mellan det vetenskapliga ansvaret respektive det politiska ansvaret. Myndigheten skall koncentrera sig på att fastställa och bedöma risker, samordna sin verksamhet med de nationella kontorens och tillhandahålla all nödvändig information. Inte i något fall skall livsmedelsmyndigheten ha till uppgift att hantera systemet för snabbt informationsutbyte.
När det avslutningsvis gäller lokaliseringen av denna myndighet har jag röstat för hela ändringsförslag 188. Frankrike är ett av de stora länderna som grundade unionen. Landet bör visa sina samarbetspartner att man fäster stor betydelse vid Europa genom att snarast möjligt införliva de europeiska direktiven. Men hittills är mitt land en av de sämsta eleverna.
Genom denna röst vill jag bara ge en tydlig signal till de politiskt ansvariga i Frankrike om att situationen bör ändras. Frankrike kommer att på detta sätt öka sitt anseende och få större betydelse vid de kommande förhandlingarna.

Muscardini
.(IT) Europeiska livsmedelsmyndigheten nämndes för första gången i september 1999. Vitboken om livsmedelssäkerhet är daterad januari 2000. Vi befinner oss nu i halvårsskiftet 2001 och vi kan fortfarande inte med säkerhet säga när denna myndighet kommer att kunna träda i funktion. De konkreta problem som måste lösas är många, men förslagen har kommit för sent och vi vet inte när åtgärderna för att förhindra utbrott och spridning av smitta kan bli operativa. Jag fördömer starkt denna oansvariga försening, eftersom jag vägrar låta konsumenter och producenter löpa de risker och drabbas av de skador som till exempel uppkom genom spridningen av "galna ko-sjukan". I avvaktan på att förfarandet går sin gilla gång och att regeringarna och kommissionen enas om parlamentets förslag när det gäller behörigheten att bedöma och informera om risker och om hur detta skall administreras - och detta senare måste vara kommissionens exklusiva behörighet - föreslår vi på nytt att man inrättar ett tillfälligt utskott med möjlighet att garantera kvaliteten för de livsmedel som de europeiska medborgarna finner på marknaden.
När det gäller var myndigheten skall vara placerad understryker jag än en gång möjligheten att den förläggs till ett jordbruksområde med rika traditioner som utgör en mötesplats mellan Medelhavsområdet och kontinenten, ett område som har en lång och befäst tradition inom jordbruk och livsmedelsproduktion och som är en universitetsort och ett centrum för specialinriktad forskning inom jordbruks- och livsmedelssektorn. Vi tycker däremot att det skulle vara olyckligt om frågan om myndighetens placering skulle bli föremål för kohandel mellan kommissionen och någon viss regering, till skada för medborgarna och det rena förnuftet.
Men trots förseningarna är den väg som anges i betänkandet den enda rätta, och jag röstar för resolutionen.

Titley
.(EN) Jag applåderar helhjärtat de ansträngningar som min Labourkollega, Whitehead, har gjort för att lägga fram åtgärder som avser inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet som skall ägna sig åt livsmedelssäkerhet och konsumentfrågor. Men den stora mängden larmrapporter om livsmedelssäkerhet är det absolut nödvändigt att skydda Europas folk och våra säkerhetsstandarder på livsmedelsområdet.
Med detta i åtanke stöder jag Whiteheads förslag om att inbegripa ordet "säkerhet" i organets namn, så att det lyder Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. Vi måste sätta säkerheten främst och se till att skadliga ämnen inte osett kommer in i livsmedelskedjan genom bakdörren.
Vidare bör myndighetens befogenheter utvidgas till att omfatta djurs hälsa och välbefinnande, växters hälsa, genetiskt modifierade organismer och märkning av livsmedel. Våra medborgares hälsa och välbefinnande går naturligtvis före allt annat. Vi efterlyser en myndighet som har en tydlig och inriktad befogenhet att undersöka frågor som rör livsmedelssäkerhet och som har principerna om öppenhet och meritokrati som grund.
Europaparlamentets ledamöter från Labourpartiet har gått i främsta ledet när det gällt att skydda konsumenterna runtom i Europa. Vi har konsekvent stött förslag som syftat till att garantera en noggrann kontroll av livsmedelssäkerheten inom EU. Whiteheads betänkande är ytterligare ett bevis på att Europa tar sig samman och sätter medborgarnas säkerhet främst. Bara med tydliga principer och ett uttryckligt uppdrag kommer Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet att vinna EU:s konsumenters och hela EU:s livsmedelsindustris förtroende.
Betänkanden (A5-0185/2001 och A5-0200/2001) av Paulsen

Fatuzzo
Herr talman! Enig med alla pensionärer i mitt parti har jag röstat för dessa hälsobestämmelser som beskrivits så väl av Paulsen. Jag måste också få berätta för föredraganden att häromveckan, när min dotter Cristina - en av de få personerna i min familj som inte är med mig i kammaren i dag - gick förbi en kombinerad korv- och hamburgerbar, så försökte hon dra in mig eftersom hon var hungrig, och hon sade: "Känn vilken doft! Jag är hungrig. Kom, låt oss äta en av dessa väldoftande varma korvar!" Men framför entrén stod Paulsen, som med sin imponerande gestalt blockerade dörren och jag blev därför tvungen att lyssna på henne. Hon sade till mig: "Kontrollera noga när ni går in om det finns märkning på den varma korv ni äter. Kontrollera noga hur korvarna har producerats, enligt vilka hälsokrav, och kontrollera vad dessa djur har ätit, som verkar så aptitliga för oss." Naturligtvis insisterade jag på att få gå in - jag säger alltid ja när min dotter Cristina ber om något - men när jag väl kommit in kom jag ihåg att kontrollera att samtliga Europeiska unionens hälsobestämmelser tillämpats, att alla etiketter fanns på plats. Jag måste också säga att detta gjordes innan dessa direktiv hade godkänts. Och jag åt ett par väldigt goda varma korvar!

Muscardini
.(IT) När jag för fem år sedan frågade kommissionen om den kände till Creutzfeldt-Jakob-smittan som hade uppträtt i Tyskland, och om den inte fruktade att smittan utan tillräckliga kontroller skulle kunna drabba nötkreatur, så fick jag svaret att institutionen i fråga kände väl till det jag påpekade, men att allt var under kontroll och att det inte fanns något att frukta. Resten känner vi till. BSE har spritt sig i Storbritannien och den har även dykt upp, om än i mindre skala, i andra europeiska länder, vilket har orsakat mänskliga offer och lett till avlivning av ett stort, fortfarande okänt antal nötkreatur, med enorma skador som följd för uppfödarna och för den zootekniska ekonomin i hela regioner. Det är en allmän uppfattning att de djurfoder som utgörs av kött- och benmjöl har främjat spridningen av denna epidemi bland boskapen. Kommissionens förslag när det gäller behandlingen av animaliska biprodukter går i rätt riktning, men jag håller med föredraganden som vill förstärka regelverket och som kräver en klar åtskillnad, och därmed öppenhet i hela livsmedelskedjan, mellan tre olika typer av material: det som är extremt farligt, som i fallet dioxinsmitta och överförbar spongiform encefalopati (TSE), det som befinner sig i riskzonen för andra sjukdomar än TSE, och det som kommer från friska djur. Biprodukterna från den första och andra kategorin bör vara spårbara via färg- eller doftämnen och förbjudas. Endast det material som tillhör den tredje kategorin skall få användas vid produktion av djurfoder. Ju strängare kontroller, desto bättre för konsumenternas hälsa.
Trots de lovvärda ändringsförslagen från föredraganden, vars ansträngningar att förbättra kommissionens förslag vi verkligen uppskattar, så är fortfarande många punkter oklara när det gäller de brådskande insatserna i samband med kriser. Därför har jag valt att lägga ner min röst.
Betänkande (A5-0206/2001) av Karamanou

Eriksson
Herr talman! GUE/NGL-gruppen kunde inte stödja Karamanous betänkande om barnpornografi. Vi fördömer starkt barnpornografi. Vi anser att det är ett mycket grovt och mycket allvarligt brott. Just därför anser vi att kommissionens framlagda förslag är bättre än det framlagda betänkandet från rättsliga utskottet.
Det är viktigt att definitionerna av barnpornografi blir så distinkta som möjligt vid en lagstiftning. De får inte tillåtas att bli så vida att polisarbete och annan myndighetsutövning försvåras. Om vårdnadshavare medger grova kränkningar av barn, sina egna eller andras, skall de behandlas som de brottslingar de är och inte på något sätt särbehandlas. Om inte skyldighet att anmäla vetskap om faktiska brott i denna fråga föreligger i medlemsstaterna, hoppas vi att kommissionen kommer uppmana till att sådan lagstiftning kommer till stånd. Vi vill dock inte uppmuntra till s.k. moralpanik genom att uppmuntra medborgare att ange någon utan att ha relevanta misstankar.
Slutligen vänder vi oss mot kommissionens och utskottets framlagda förslag på åldersgränser. En person är enligt FN:s barnkonvention att betrakta som barn tills fyllda 18 år. Oavsett ålder måste det vara utsattheten, graden av kränkning och övergreppens art som är vägledande vid bedömning av straffsatser - detta alltså oavsett ålder.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta betänkande med vilket Europeiska unionen står i begrepp att ta upp kampen mot den sexuella exploateringen av barn och barnpornografi. Jag måste tillägga att jag besöker många äldre i min egenskap av nationalsekreterare för det italienska Pensionärspartiet, och bland dem återfinns även min mamma som, även om hon är mycket ungdomlig till sitt utseende och sitt sätt att röra sig, för ett tag sedan passerade 65-årsstrecket, och hon sade till mig: "Jag har mycket tid till mitt förfogande, jag är ledig. Jag skulle kunna följa mina barnbarn och barnbarnsbarn till skolan om jag hade haft några." Och på samma sätt säger många äldre personer. De är beredda att hålla sig i närheten av de minderåriga vart de än går. Jag hoppas med andra ord att Karamanou och vårt parlament i nästa betänkande föreslår att man skall göra det lättare att utnyttja de äldre när det gäller att ta hand om barnen.

Angelilli
.(IT) Gruppen från Alleanza Nazionale röstade för Karamanous betänkande, för äntligen har de europeiska institutionerna bestämt sig för att på allvar börja bekämpa fenomen som barnpornografi och det sexuella utnyttjandet av barn, något som förvärras och blir allt vanligare, och som drabbar de svagaste och mest försvarslösa medborgarna i Europeiska unionen, dvs. våra barn.
Detta är ett första, betydande steg, som kräver att medlemsstaterna tar sitt ansvar när det gäller att anpassa sin lagstiftning så att detta avskyvärda brott får den behandling det förtjänar.
Gruppen från Alleanza Nazionale har vid ett flertal tillfällen påtalat behovet av att införa strängare metoder för kontroll och ingripanden mot Internet, som är en av de viktigaste kanalerna för att kommunicera och sprida barnpornografiskt material, såväl ljud som bild, så att man kan utkräva ett straffrättsligt ansvar av olika Service Providers för innehållet i de tjänster som tillhandahålls.
Vi uppskattade, slutligen, förslaget att konfiskera alla bevis som härrör från olika aktiviteter i samband med detta sexuella utnyttjande och att överlämna dem till offren och till de icke-statliga organisationer som arbetar med att skydda barnens rättigheter. Europeiska unionens roll blir med andra ord avgörande när det gäller att bekämpa ett fenomen som inte har några gränser eftersom det ofta leds av stora brottsliga organisationer på internationell nivå.

Arvidsson, Gunilla Carlsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman och Stenmarck
. Den moderata delegationen i PPE-DE anser att artiklarna om kriminaliseringar i betänkandet om åtgärder för att bekämpa sexuell exploatering av barn och barnpornografi är delvis vaga, vilket gör det svårt att överblicka det straffbara området. Vi har röstat för betänkandet, då vi utgår från att någon grundlagsändring ej behöver aktualiseras.

Bordes, Cauquil och Laguiller
.(FR) Att vi avstår från att rösta om denna text betyder på intet sätt att vi är ointresserade eller neutrala när det gäller problemet med pedofili, vilket vi bestämt fördömer.
Det betyder bara att texten är otillräcklig på vissa punkter och tvetydig på andra.

Eriksson, Frahm, Sandbæk, Seppänen och Sjöstedt
. GUE/NGL-gruppen kan inte stödja Karamanous betänkande om barnpornografi. Vi fördömer starkt barnpornografi. Vi anser att det är ett mycket grovt, mycket allvarligt brott. Just därför anser vi att kommissionens framlagda förslag är bättre än det framlagda betänkandet från rättsliga utskottet.
Det är viktigt att definitionerna av barnpornografi blir så distinkta som möjligt vid en lagstiftning. De får inte tillåtas att bli så vida att polisarbete och annan myndighetsutövning försvåras. Om vårdnadshavare medger grova kränkningar av barn, sina egna eller andras, skall de behandlas som de brottslingar de är och inte på något sätt särbehandlas.
Om inte skyldighet att anmäla vetskap om faktiska brott i denna fråga föreligger i medlemsstaterna, hoppas vi att kommissionen kommer att uppmana till att sådan lagstiftning kommer till stånd. Vi vill dock inte uppmuntra till s.k. moralpanik genom att uppmuntra medborgare att ange någon utan att ha relevanta misstankar.
Slutligen vänder vi oss mot kommissionens och utskottets framlagda förslag på åldersgränser. En person är enligt FN:s barnkonvention att betrakta som barn tills fyllda 18 år. Oavsett ålder måste det vara utsattheten, graden av kränkning och övergreppens art som är vägledande vid bedömning av straffsatsen - detta oavsett ålder.

Figueiredo
skriftlig.(PT) Som föredraganden erkänner finns det redan betydande dokument på internationell nivå till skydd för barn, främst FN:s konvention om barnets rättigheter, protokollet om barnhandel, barnprostitution och barnpornografi samt Europarådets konvention om Internetrelaterad brottslighet. Europeiska unionen måste komplettera och fördjupa dessa arbeten med tanke på den allvarliga situation som råder på detta område. Men det räcker inte att skapa en lagstiftningsram. Det är nödvändigt att också vidta långtgående politiska åtgärder när det gäller orsakerna bakom.
Europeiska kommissionens förslag är ganska påvert när det handlar om orsakerna till sexuellt utnyttjande av barn, liksom dess konsekvenser, och är påtagligt bakåtsträvande när det gäller de föreslagna åtgärderna och även i själva definitionen av barnpornografi. Under debatten om förslaget i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor lade vi fram flera ändringsförslag och gav därigenom ett positivt bidrag till att förbättra de ursprungliga ståndpunkterna. Alla godkändes inte, men betänkandet förbättrar kommissionens förslag betydligt, även om det inte når fram till en önskvärd nivå på området, framför allt vad beträffar begreppet barnpornografi och tillämpliga straff.

Krivine och Vachetta
.(FR) Vi är positiva till åtgärden som bekräftar att det krävs ett rambeslut för att försvara en stark och gemensam åtgärd för att bekämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi, där den senare har utvecklats särskilt tack vara Internet och ny teknik.
Denna kamp måste bedrivas överallt, eftersom konsekvenserna för barnen är förödande och ur den synvinkeln stöder vi det faktum att också innehav av barnpornografiskt material utgör ett brott. Det huvudsakliga problemet blir att undvika att denna nödvändiga kamp mot sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi utnyttjas av anhängare av en bakåtsträvande moral och leder till överdrifter som upphäver friheter, bl.a. när det gäller visst material om sexinformation eller vissa berättelser.
Man kan därför inte påstå att alla bilder av barn med "sexuellt beteende" är förkastliga. Det är tvetydigheten i ett antal ändringsförslag som behandlar virtuell produktion. Det finns kanske en berättigad oro, men också en verklig risk för övertramp.
Vi är därför positiva till en kamp utan eftergifter mot sexuellt utnyttjande av barn och mot barnpornografi. Men ett antal ändringsförslag innebär en verklig risk för att denna berättigade kamp skall användas för reaktionära ändamål. Vi avstår därför från att rösta.

Meijer
.(NL) Brotten som begicks av Marc Dutroux i Belgien och liknande hemskheter på andra platser har sedan länge krävt en reaktion. Människor som erhåller personlig njutning eller pengar genom att prioritera andras njutning framför skyddet av barn utgör en fara för hela samhället. Samhället måste skyddas mot människor som tvingar barn till sexuella handlingar och som till och med är i stånd att mörda dessa barn när de inte längre kan användas för detta syfte. Den delen av förslagen i Karamanou-betänkandet kan jag stödja helhjärtat. Tyvärr förnimmer jag en artonhundratalsaktig, viktoriansk underton i vissa andra förslag samt i diskussionen om dessa. Jag får känslan av att vissa försvarare av hårda åtgärder i själva verket också helst skulle vilja förbjuda partnerskapen mellan homosexuella, nudiststränder, pornografiska avbildningar och skrifter, sex utanför äktenskapet och Manneke Pis. Det verkar också som om de vill kriminalisera föräldrar som inte anses uppfostra sina barn till att bli tillräckligt pryda. Det betyder att man har begått ett brott om man ger sina barn sexualupplysning, om andra kan se dem nakna eller om barnen kan se sina föräldrar nakna. På detta sätt kommer man inte åt de ansvarslösa, profitörerna och brottslingarna, utan det leder bara till att man tar ifrån vanliga, välmenande människor deras nyvunna frihet. Denna del av deras ambitioner kommer jag inte att stödja.

Muscardini
.(IT) Under mer än sju år har Alleanza Nazionale i Europaparlamentet med inlägg i kammaren, frågor, resolutionsförslag, presskonferenser, rundabordssamtal och konferenser, krävt ingripanden för att bekämpa det avskyvärda brottet pedofili och utnyttjandet av minderåriga genom barnpornografi. Vi har också gjort en offentlig framställning för att försöka väcka kommissionens, regeringarnas och de politiska krafternas intresse för att försvara de tusentals och åter tusentals barn som drabbas tvåfalt av detta brott: först på grund av det våld de utsätts för och sedan på grund av de utdragna rättsprocesserna och institutionernas likgiltighet.
Äntligen tar alltså rådet och parlamentet nya initiativ, initiativ som emellertid inte kommer att bli effektiva om man inte samtidigt i hela världen, och framför allt i västvärlden, skapar en kultur präglad av respekt för de minderåriga och en sträng och effektiv lagstiftning riktad mot deras plågoandar. En västvärld som tillåter att Internet blir ett verktyg för att sprida barnpornografi, knutet till diverse skumraskaffärer, kan inte vara effektiv när det gäller att skydda de minderåriga. Kommissionen borde ta itu med denna ohållbara situation och förhandla med internationella organ och regeringar för att blockera användningen av Internet för olagliga syften.

Titley
.(EN) Jag gratulerar min socialistkollega, Karamanou, till hennes betänkande om bekämpning av sexuell exploatering av barn. Europa måste vidta kraftigare åtgärder för att angripa denna oroande företeelse och se till att förbrytare straffas på liknande sätt över hela Europeiska unionen.
Vi har alla hört talas om ohyggliga och tragiska fall av barnpornografi och exploatering av barn runtom i Europa. Vi måste försöka se till att historien inte upprepar sig. Vi måste se till att våra barn aldrig mer utsätts för dessa fruktansvärda lidanden, och vi måste göra allt vi kan för att förhindra detta. Samarbetet bör ökas mellan medlemsstaterna i Europeiska unionen, genom att införa gemensamma straff för förbrytare och låta polismyndigheterna arbeta tillsammans över medlemsstaterna.
Hårdare straff måste utdelas till dem som deltar i sexuell exploatering av barn, och vi får inte låta förbrytare komma undan ostraffade. Kraftåtgärder bör vidtas mot dem som gör sig skyldiga till exploatering av barn, liksom mot dem som gör ekonomisk vinst eller är medlemmar i en brottslig organisation. Föräldrar som har samtyckt till att ett barn utnyttjas i prostitution eller pornografi bör också betraktas som brottslingar.
Jag håller fullständigt med Karamanou om att offer och vittnen bör ges bättre skydd och hjälp. Det är viktigt med ekonomisk ersättning för rehabilitering, men vi bör komma ihåg att det aldrig går att köpa tillbaka oskuldsfullhet. Våra barn är våra mest sårbara medborgare, och vi bör göra allt som står i vår makt för att skydda dem.

 

Carlsson, Gunilla
Jag ville bara fråga om inte de skriftliga röstförklaringarna skulle kunna tas först. Vad jag förstår skall man nämligen vara kvar i salen även då det gäller en skriftlig röstförklaring. Eller har dessa regler ändrats igen? Nu sitter min delegation kvar, eftersom vi vill lämna en skriftlig röstförklaring. Vi vill få den registrerad och sedan kunna gå härifrån. Det vore därför enklare om vi tog de skriftliga röstförklaringarna först.
Jag vill ha ett klargörande: Behöver man vara kvar i salen om man vill lämna en skriftlig röstförklaring för att den skall godkännas eller inte?

Talmannen
Jag är inte säker på att jag har förstått er rätt, fru Carlsson, men förfarandet sedan många år tillbaka är att det är tillräckligt för alla som har deltagit i omröstningen att inlämna en skriftliga röstförklaring till ordförandeskapet eller meddela att man kommer att lämna in den inom två timmar, och man måste inte vänta på att bli tillfrågad. Om ni har deltagit i omröstningen och inte vill vänta och vill göra en skriftlig röstförklaring, räcker det att ni anger detta och ni lämnar er skriftliga förklaring till oss före klockan 15.00. Har ni förstått detta?

Carlsson, Gunilla
Tack för svaret. Jag hade uppfattningen att man var tvungen att vara kvar även om det gällde en skriftlig röstförklaring. Jättebra, då vet jag det och kan spara tid i framtiden.

 
Betänkande (A5-0183/2001) av Klamt

Fatuzzo
Herr talman! Jag vet inte varför, men kanske är det det faktum att vi alltmer närmar oss lunchen som gör att jag alltid tar situationer när jag befinner mig på restaurangen som utgångspunkt för mina röstförklaringar. För att förklara varför jag stöder detta dokument om kampen mot människohandel måste jag berätta att jag år 2010 befann mig i en kinesrestaurang. Jo, det är faktiskt sant, herr talman - det kan faktiskt hända mig att framtiden blir det förflutna. Alltså, år 2010 befann jag mig i en kinesrestaurang och jag åt en mycket god måltid. Maten var faktiskt så god att jag blev vän med ägaren och jag frågade honom om hans liv. Och han sade till mig: "Men har ni varit Europaparlamentariker? Ni gjorde verkligen rätt i att rösta för betänkandet om kampen mot människohandel! Jag hade nämligen kunnat bli tvungen att arbeta utan bidrag, utan lön, utan pension om jag hade kommit till Strasbourg på ett olagligt vis. På det här viset har jag i stället kunnat arbeta med bra lön, jag har till och med fått pension, och nu har jag ägnat mig åt den här restaurangen. Det är med andra ord tack vare Europaparlamentet och dess ledamöter som för tio år sedan röstade för detta betänkande: Tack!"

Berthu
. (FR) Kommissionen föreslår i dag regler mot människohandel och sexuellt utnyttjande som man naturligtvis måste godkänna, men man måste samtidigt notera att de döljer en mindre lovvärd manöver när det gäller illegal invandring. Kommissionen som ofta anklagats för att använda den nya initiativrätten från Amsterdamfördraget i en riktning som är alltför positiv till immigrationen (bl. a. förslag om familjeåterförening och tillfälligt skydd, bl.a.) försöker att rentvå sig genom att i människohandeln införliva handel med människor för att utnyttja dem som arbetskraft. Kommissionen påstår sig därmed kämpa mot den illegala invandringen.
Men i verkligheten är det ett alibi. När man tittar närmare på texten upptäcker man att det synsätt som valts snarare tenderar att desarmera repressiva åtgärder. Brottet med " människohandel för att arbetsmässigt exploatera dem" , såsom beskrivs i artikel 1, kräver inte att en gräns överskrids illegalt, vilket ändå är ett första kriterium för illegal handel. Resultat: brottet definieras på ett luddigt sätt för att kunna omfatta många olika fall, och inte bara den illegala invandringen. Med denna vida definition som förevändning presenteras den person som är föremål för handeln i kommissionens motivering som ett " offer" . För att ett brott skall föreligga måste offret ha utsatts för tvång, vilket inte är fallet med illegala invandrare som i allmänhet kommer frivilligt.
Under sådana förhållanden kan dessa föregivna bestämmelser mot den illegala invandringen, kvävda i kampen mot allt slags utnyttjande inbegripet barnpornografi, inte vara effektiva. De tjänar bara som bedräglig ersättning för andra texter om immigrationen som faktiskt är överdrivet liberala.
Lyckligtvis har medlemsstaterna, däribland Frankrike, utnyttjat initiativrätten, som de fortfarande har fram till den 1 maj 2004, för att lämna andra förslag som är mer precisa, mer anpassade, och därmed effektivare: ett förslag till rambeslut som syftar till att förstärka den straffrättsliga ramen för att bestraffa stöd till att illegalt komma in och vistas i ett annat land; ett förslag till direktiv avsett att bättre definiera hjälp att komma in, röra sig och vistas illegalt i ett land; ett förslag till direktiv om ansvaret för dem som illegalt transporterar invandrare. Om medlemsstaterna inte hade tagit dessa initiativ för att återställa jämvikten skulle kommissionens nuvarande texter knappast ha någon innebörd, åtminstone vad gäller illegal invandring.

Bonde och Sandbæk
.(DA) Vi reserverar oss beträffande den rättsliga grunden i båda betänkanden.

Bordes, Cauquil och Laguiller
.(FR) Människohandeln liksom den frivilliga emigrationen, som i verkligheten är påtvingad på grund av fattigdomen, har det gemensamt att båda växer i fattigdomens jord på större delen av jorden.
Utan en djup social förändring som sätter stopp för ett system som gör jordens arbetarklass fattigare, för att samla rikedomen i händerna på den privilegierade klassen i de rika länderna, kommer det inte att bli slut på vare sig s.k. frivillig emigration eller människohandel.
Vi har röstat för denna text för att uttrycka vårt fördömande av dem som drar nytta av denna slags handel eller sexhandeln. Man måste ändå konstatera att denna vankelmodiga resolution ändå inte når ända fram, om det så bara gäller att bevilja offren för denna handel inte ett tillfälligt uppehållstillstånd utan en fullständig rätt att, om de så vill, stanna i Europeiska unionens länder.

De Rossa
.(EN) Jag välkomnar antagandet av två betänkanden i vilka man efterlyser närmare samarbete mellan medlemsstaterna när det gäller de två plågorna sexuell exploatering av barn samt människohandel.
Det finns ett samband mellan Klamts och Karamanous betänkanden, i det att man i dessa strävar efter att harmonisera definitionerna av sexuell exploatering. Man efterlyser en gemensam definition och tillämpning av straff som avser pornografi i en tid då Internet har gjort det möjligt för den sexuella exploateringen att överskrida alla gränser.
Det är hårresande att slaveri och exploatering kan förekomma på den europeiska kontinenten, där vi tycker om att se på oss själva som socialt upplysta. Det är absolut nödvändigt att förslag om hårda straff för dem som fälls för sexuell exploatering och människohandel genomförs.
Jag uppmanar den irländska regeringen att tydligt förklara vilken ståndpunkt den kommer att inta i dessa frågor innan beslut fattas i rådet.

Figueiredo
.(PT) Detta betänkande utgår ifrån kommissionens förslag som sammanför människohandeln för sexuellt utnyttjande (prostitution) med människohandel för arbetskraft (migrerande arbetare), vilket inte är det bästa sättet att analysera och hantera dessa två allvarliga problem. FN behandlar dem dessutom helt riktigt var för sig, och tar hänsyn till de två helt olika verkligheter och de olika och självständiga hanteringar som de kräver.
Betänkandet förbättrar dock kommissionens förslag betydligt genom nära ett femtiotal ändringsförslag, främst genom att uttrycka att människohandeln inte bara bör bestraffas utan även klassificeras som ett brott. I betänkandet läggs också ett förslag fram om att öka fängelsestraffen, och man anser att anstiftan och medhjälp skall bestraffas.
Det är också viktigt att förslaget om inrättande av en kompensationsfond för människohandelns offer, vilket måste finansieras genom de medel som konfiskeras från brottslingarna. Vi vill också framhålla det som positivt att man betonar ett lämpligt skyddsbehov för offren och vittnen, att man vill bevilja människohandelns offer ett tillfälligt uppehållstillstånd under hela utredningsperioden eller rättsförfarandet, inklusive en lämplig bostad och annat stöd, främst för återanpassning, liksom att skapa en databas över försvunna personer.
Av dessa skäl röstar vi för betänkandet och beklagar att kommissionär António Vitorino inte varit beredd att godkänna Europaparlamentets alla förslag.

Krivine och Vachetta
.(FR) Skälen i förslaget som bekräftar behovet av att vidta bestämda åtgärder för att protestera mot människohandeln, liksom hänvisningarna till FN:s texter, förefaller oss totalt sett korrekta. Begreppet exploatering av arbetskraft skulle naturligtvis kunna utvidgas (hänvisningarna gäller stadgan om de grundläggande rättigheterna som är alltför restriktiva).
Den stora faran ligger i att man likställer eller blandar ihop människohandel och immigration. Vi stöder därför de ändringsförslag som erinrar om att kampen mot människohandel inte skall användas för att stoppa dem som saknar identitetshandlingar, eller ändringsförslag som gäller rätten till vistelse för alla offer. Vi har också röstat emot ändringsförslagen som syftar till att klassificera som förbrytelse det som ursprungligen kallats brott, med tanke på vad människohandel innebär i termer av utnyttjande och förnedring samt fysiskt och psykiskt våld.
Vi vill slutligen tydligt bekräfta att vår positiva röst till detta förslag om rambeslut inte på något sätt innebär att vi accepterar eller rättfärdigar de olika europeiska befintliga systemen för polisiärt och rättsligt samarbete.

Meijer
.(NL) Fattigdom och välfärd fördelas alltmer orättvist mellan länder och mellan grupper inom ett land. Hos en växande grupp inom de rikaste länderna anses det bättre att tjäna så mycket pengar som möjligt än att bidra till sina medmänniskors välfärd och skyddet av miljön. Detta framkallar det sämsta hos människor. Det koloniala slaveriet avskaffades för 140 år sedan, men nu uppstår i snabb takt nya former av slaveri. Många kvinnor och barn från Östeuropa och tredje världen som söker ett bättre liv hamnar under sin resa till rikare länder i händerna på nya slavdrivare. Dessa vill tjäna pengar genom att tvinga andra att ofrivilligt utföra sexuella tjänster. Det behövs hårda åtgärder, inte för att straffa offren, utan för att sätta stopp för profitörernas brottsliga verksamhet. Det som är positivt är att förslaget gör skillnad på humanitär hjälp till människor utan papper och människohandel, att det inrättas en kompensationsfond för offer som skall finansieras genom konfiskerad avkastning från brottslighet samt att offer och vittnen skyddas. Jag kan därför stödja huvudlinjerna i Klamt-betänkandet, även om jag liksom Sörensen fruktar att de riktiga aktieinnehavarna inom maffian ändå kommer att förbli utom skott i alltför hög grad.

Sacrédeus och Wijkman
. Vi svenska kristdemokrater välkomnar initiativet till bekämpande av människohandel. Vi anser att det föreligger en faktisk skillnad mellan begreppen människohandel och människosmuggling. Följaktligen är det en fördel att behandla dessa förhållanden i separata juridiska instrument, en åsikt som återspeglas i vårt röstande.
Vidare anser vi att då rambeslutet gäller bekämpande av människohandel och straffbeläggande av dem som gör sig skyldiga till detsamma, bör inte frågor som behandlingen av offer för människohandel regleras i detta instrument. Vi har därför valt att lägga ned våra röster i omröstningen om dessa punkter.

Titley
.(EN) Jag stöder detta betänkande om bekämpning av människohandel. Europa måste slå ned på dem som ägnar sig åt människohandel.
Handeln med människor omfattar tvång, våld, bedrägeri och utnyttjande av offren och är fullständigt oacceptabel. Mer än 120 000 kvinnor och barn rövas varje år bort från Östeuropa för att föras in i EU för att exploateras. Denna typ av verksamhet bör inte bara vara straffbar, utan den bör också klassificeras som ett brott.
Jag anser å det bestämdaste att det bör finnas gemensamma straffregler som innebär att de som förklaras skyldiga döms till fängelse i minst sex år, eller till fängelse i upp till tio år för allvarligare fall. Alla de som ingår i kretsar som ägnar sig åt människohandel bör helt klart dömas till hårda straff, vare sig de är poliser, tulltjänstemän eller statstjänstemän.
Vi får inte glömma bort offrens behov och deras lidande i allt detta. De bör ges bättre stöd, inklusive ekonomisk ersättning från brottslingarnas konfiskerade intäkter. Den europeiska inre marknaden medger att gränserna korsas, men vi måste göra allt som står i vår makt för att förhindra detta slags exploatering av våra gränser. Om vi verkligen är ett människornas Europa, måste vi sätta människorna främst och skydda dem från denna typ av utnyttjande.
Betänkanden (A5-0256/2001) av Karamanou och (A5-0183/2001) av Klamt
Betänkande (A5-0191/2001) av Dybkjær

Fatuzzo
Herr talman! När jag i går gick till hotellet, äntligen tillsammans med min hustru Graziella här i Strasbourg, så läste jag en del av Dybkjaers betänkande för henne, den delen där det sägs att två miljarder personer i världen, i utvecklingsländerna, aldrig någonsin har ringt ett telefonsamtal, aldrig har flugit, aldrig åkt bil. "Ah!" utropade hon. "Lyckliga människor, som har det bra utan telefon, utan television, utan bilar!" "Nej", förklarade jag. "Jag kan inte rösta emot det här betänkandet, som du skulle vilja. Jag måste rösta för, så att även de kan utvecklas, så att även de kan få sin tv, sin bio, sin telefon." Och jag röstade för. Men, herr talman, hon blev så upprörd att vi grälade och jag fick, för andra gången, sova på soffan. Men jag röstade för betänkandet och det är något som jag är glad över.

Bordes, Cauquil och Laguiller
.(FR) Vi kan inte annat än rösta emot denna skräphög av struntprat som, redan i det första skälet, påstår att de fattiga länderna har "möjligheter att förbättra sin ekonomiska situation, bekämpa fattigdom..." om de bara kan få del av den revolution som informations- och kommunikationstekniken utgör.
I ett stort antal fattiga länder saknar majoriteten av befolkningen inte bara el, de får inte ens ordentligt med mat. Det är lättare att utarbeta och rösta för resolutioner av detta slag, till och med bevilja några anslag som gör det möjligt för datortillverkare att göra sig av med osäljbara lager, än att livnära befolkningen i dessa länder eller, ännu bättre, ge dem möjlighet att själva livnära sig i stället för att plundra dem och tvinga dem att överge till och med livsmedelsodlingar för att producera för de västerländska marknaderna.
Det krävs mycket tanklöshet eller en hög grad av cynism för att påstå att "informations- och kommunikationstekniken gör det möjligt att i stor utsträckning bidra till direkt demokrati...". Befolkningen i ett antal fattiga länder, bl.a. i Afrika, skulle när det gäller "bidrag" till demokratin från Europas stormakter, nöja sig med att de slutar stödja, finansiera och beväpna deras diktatorer. Men det skulle vara att kräva alltför mycket av Europas regeringar att överge infödingsdiktaturer som skyddar intressena i deras truster.
Kräver folket demokrati? De får väl nöja sig med Internet!
Betänkande (A5-0122/2001) av Aparicio Sánchez

Fatuzzo
Herr talman! Låt mig önska er och alla tolkar och tjänstemän som har haft tålamodet att stanna kvar i kammaren med mig en smaklig måltid. Jag röstade för detta betänkande, och det var min syster som föreslog denna röstförklaring. Hon sade till mig: "Men när kommer vi äntligen att få se Mona Lisa hos oss här i Italien? När kommer vi att få se Michelangelos Moses i Strasbourg? Och när kommer vi att i Spanien få se alla de Van Gogh och Renoir som aldrig har visats i våra museer?" Jag svarade: "Mycket snart, för förutom att bestämma regler för stölder av kulturföremål kommer Europeiska unionen säkerligen att se till att dessa verk ges en möjlighet att cirkulera fritt och utan problem i hela Europa."
Och detta är slutet på mina röstförklaringar för i dag.

Bordes, Cauquil och Laguiller
.(FR) Vi har röstat emot detta betänkande för att protestera mot hyckleriet i en text i vilken man påstår sig vända sig emot de ökande stölderna av konstföremål i Europeiska unionen och den illegala handeln med dem.
Textens författare glömmer att nämna att inte bara de nationella museerna i Europas länder utan även privata kollektioner är fyllda med konstföremål som under sekler plundrats från Medelhavsländerna, Mellanöstern, Asien, Latinamerika eller Afrika.
Medan British Museum, Louvren och Pergamonmuseet i Berlin är fyllda av underverk från den antika konsten, finns i Grekland bara gipskopior.
I museerna ställs åtminstone dessa konstföremål ut för allmänheten. Detsamma gäller inte de privata samlingarna.
Och eftersom man i texten påstår sig vilja förebygga illegal handel borde man till att börja med definiera alla köp som illegala som gör det möjligt för stenrika personer att skaffa sig och för eget bruk behålla kulturföremål som borde vara hela mänsklighetens arv och vara tillgängliga för alla.

Talmannen
Herr Fatuzzo, innan vi avbryter sammanträdet, vill jag informera er om en detalj som ni säkerligen kommer att bli fascinerad över: varje sekund av ett inlägg kostar de europeiska skattebetalarna 9,65 euro.
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.20 och återupptogs kl. 15.00.)

Ozon i luften (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om andrabehandlingsrekommendation (A5-0187/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (13114/1/2000 - C5-0090/2001 - 1999/0068(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ozon i luften (föredragande: Davies).

Sjöstedt
Herr talman! Davies betänkande handlar, som jag ser det, i grunden om trovärdigheten i EU:s miljöpolitik och om vi verkligen skall försöka nå upp till de mål som unionen har skapat.
Marknära ozon är en allvarlig luftförorening som skapar betydande problem för folkhälsa och miljö. De mål vi sätter upp för att minska omfattningen av föroreningarna måste vara bindande, annars riskerar vi att besluten bara blir ett slag i luften. Det är därför inte bra att ha en lagstiftning som bara talar om att målen skall nås så långt det är möjligt, som ministerrådet uttrycker det. I det avseendet stödjer vi självfallet utskottets förslag till en tydligare skrivning. Vår grupp stödjer också ändringsförslagen 5 och 23 som anger att målen skall vara helt uppnådda senast år 2020 samt att de inte får överskridas med mer än 20 dagar per år till år 2010. Utan dessa förändringar blir lagstiftningen tandlös.
En annan viktig del av Davies betänkande är de striktare kraven på information till allmänheten. Denna typ av luftföroreningar har betydande effekter på folkhälsan. Det är därför viktigt att all tillgänglig information blir offentlig för allmänhet och frivilliga organisationer.
Det måste finnas en samstämmighet mellan EU:s miljöpolitik på olika områden. Vi har gemensamma mål för luftkvalitet och förhandlar just nu med rådet i en förlikning om regler för nationella utsläppstak och stora förbränningsanläggningar. Om denna politik skall hålla ihop krävs också bindande regler för ozonutsläpp. Med dessa ord vill jag tacka föredraganden för ett mycket gott arbete, som vi kommer att rösta för i alla dess delar.

Fitzsimons
Herr talman! Detta direktivs huvudsyfte är att fastställa mål för de ozonhalter som kommer att tillåtas i luften i Europeiska unionen. Direktivet ingår i ett övergripande paket som just nu genomförs av Europeiska unionen i syfte att uppfylla skyldigheterna enligt Kyotoavtalet. Vi kommer alla ihåg att Kyotoavtalet fastställer en tidsplan för att minska användningen av växthusgaser. USA:s president, Bush, har redan förklarat att han vill omförhandla Kyotoavtalet. Detta är högst beklagligt, eftersom många anser att de mål som fastställs i Kyotoavtalet inte ens kommer att leda till att målet att väsentligt minska användningen av växthusgaser uppnås. Det finns klara vetenskapliga belägg för att klimatförändringen är verklig, pågår just nu och kommer att förvärras. Utsläpp från den industrialiserade världen är den främsta orsaken till global uppvärmning. Industriländerna måste ta de första viktiga stegen i riktning mot att minska utsläppen.
Europeiska unionen är fast besluten att göra sitt för att nå det uppställda målet att under detta årtionde minska utsläppen av växthusgaser till 8 procent under 1990 års nivåer. Vi känner alla till att president Bush skall möta Europeiska unionens ledare i Göteborg i denna vecka. Jag hoppas att USA:s president kommer att lägga fram ett konkret förslag och redogöra för vad hans administration har för avsikt att göra för att minska halten av växthusgaser inom den närmaste framtiden.
Det finns otvetydiga vetenskapliga belägg för den skada som orsakats många samhällen till följd av att ozonlagret förstörs. En omfattande produktion av växthusgaser leder till att ozonlagret förstörs, vilket, i sin tur, leder till högre vattenstånd i haven, vilket bidrar till att kusterosionen ökar, att översvämningarna blir värre och att många av våra ösamhällen försvinner.
Vi har en moralisk skyldighet att se till att inte bara livskvaliteten i dagens samhällen skyddas, utan också att livskvaliteten i framtida samhällen skyddas. Det är anledningen till att det är så viktigt att vi alla garanterar att vi minskar utsläppen av växthusgaser i Europa, Amerikas förenta stater och på andra håll, så att vi uppnår vårt mål i detta hänseende.
Jag gratulerar Davies till hans utmärkta betänkande.

Grossetête
Herr talman! Sedan i förmiddags talar vi just om ozon, och dess allvarliga effekter på människors hälsa, men också om ekologiska system och miljön i sin helhet. Jag är själv i mitt departement i Frankrike ansvarig för ett nätverk för övervakning av luftkvaliteten och varje gång det är vacker väder, när solen lyser för fullt och det inte blåser, är jag rädd för konsekvenserna av biltrafiken. Jag vet att vid sådana tillfällen kommer definitivt gränsvärdena att överskridas, och vi får vad som kallas en ozontopp.
Vad skall man då göra under sådana förhållanden? Vad skall man göra för att respektera Kyotoprotokollet och lösa problemet med klimatförändringar? Vi vet att det är människornas och industrins verksamhet samt biltrafiken som orsakar att gränsvärdena för ozon överskrids i våra städer, men detta ozon sprids sedan med vinden, och beroende på landhöjden, till regioner som borde skyddas.
Det är därför grundläggande att ställa upp målsättningar som är precisa, att ha verkliga nätverk, som är betydande, för övervakning av luftkvaliteten. System för snabbt informationsutbyte om gränsvärdena överskrids så att det kan skada hälsan hos känsliga personer såsom barn, äldre människor och människor med hjärt- eller andningsproblem, måste vara effektiva. Det europeiska territoriet skall knytas ihop så att alla får ordentlig information.
Men vi måste vara medvetna om att det är svårt att minska överskridandet i Spanien, Grekland, Italien, att det är mycket svårare i länderna i södra Europa än i länderna i norr. De lokalt ansvariga måste vidta de rätta åtgärderna när det gäller stadsplanering, inom ramen för en hållbar utveckling, utan att för den skull skada konkurrenskraften hos våra företag. Vi måste framför allt göra dem som kan ändra sitt beteende medvetna, men för att lyckas måste samtliga stater känna sig ansvariga och våra beslut får inte bara vara europeiska utan även internationella. President Bush har kommit till Europa, måtte vi kunna få honom att bli medveten om det ansvar Förenta staterna också har på detta område.

Bowe
Herr talman! Jag skulle, för det första, vilja gratulera Davies till det arbete som han har lagt ned på detta betänkande. Han ger oss någonting som förhoppningsvis kommer att erbjuda några intressanta frågor att debattera och diskutera och sedan lösa i samråd. I betänkandet visas på ett utmärkt sätt varför miljöpolitiken måste föras på en europeisk nivå. Ozon är ett europeiskt problem, och jag kan inte komma på något bättre exempel på ett problem som måste angripas på den europeiska nivån.
I Förenade kungariket, till exempel, där förhållandena på många sätt är bland de mest gynnsamma i Europeiska unionen, skapas 50 procent av ozonet av utsläpp utanför Förenade kungariket. Detsamma gäller i hög grad för resten av Europa. I stora delar av Europa är många av de problem som är förknippade med ozon i själva verket inte nödvändigtvis en följd av verksamheter i den enskilda medlemsstaten. Ozon är ett gemensamt problem, som man måste ta itu med gemensamt.
Det finns en sak som oroar mig, nämligen att vi försöker fastställa alltför stränga värden. Vi fastställer målvärden som, genom själva sin natur, kommer att vara nästan omöjliga att klara för många medlemsstater under vissa givna förhållanden under året. Medlemsstaterna kommer, utan egen förskyllan, att bryta mot europeisk lagstiftning. Det är inte vettigt att vi skapar en lagstiftning som försätter medlemsstater i denna situation.
Det finns många medlemsstater, särskilt i södra Europa och i östra Centraleuropa, som kommer att upptäcka att de ständigt bryter mot denna lagstiftning, oavsett vad de gör. Några av de åtgärder som de kommer att vara tvungna att vidta, då det är fysiskt möjligt, i enlighet med kompromissändringsförslagen, är att stänga fabriker - kanske stänga hela näringsgrenar - och skapa bilfria zoner i städerna. Och de kommer ändå inte att lösa ozonproblemet. De kommer ändå att bryta mot den förordning som vi skapar. När vi går till förlikning - vilket jag räknar med att vi kommer att göra, eftersom vi kommer att rösta om många av dessa ändringsförslag i huset - måste vi fundera mycket noga på om vi skall fortsätta att anlägga detta slags synsätt och anta detta slags lagstiftning.

Wallström
. (EN) Herr talman! Det förslag som vi diskuterar i dag utgör, tillsammans med direktivet om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar och direktivet om nationella utsläppstak, en viktig del av gemenskapens fortgående ansträngningar för att rena luften över Europa. Jag skulle först av allt vilja tacka föredraganden, Davies, för hans hårda och målmedvetna arbete med denna viktiga och komplicerade fråga.
I förslaget fastställs målvärden och långsiktiga mål för ozon i luften. Medan de långsiktiga målen grundar sig på de senaste rekommendationerna från Världshälsoorganisationen, har målvärdena fastställts för att uppnå bästa möjliga luftkvalitet. Ozonets gränsöverskridande natur och lönsamhetsaspekter har beaktats i detta.
Som jag nämnde tidigare har det här förslaget ett nära samband med förslaget till direktiv om nationella utsläppstak, om vilket förhandlingarna i förlikningskommittén nu har inletts, och vi måste erkänna att det är svårt att finna lösningar för sammankopplade frågor, till exempel målvärdena för ozon, innan det finns ett slutresultat därifrån. Vid den första behandlingen i mars förra året lade parlamentet fram ett väl övervägt betänkande som innehöll 18 ändringsförslag. I den gemensamma ståndpunkt som rådet antog i mars 2001 tas vederbörlig hänsyn till de flesta av parlamentets synpunkter. Nu har 32 ändringsförslag lagts fram till den gemensamma ståndpunktens text.
Ändringsförslagen 4, 15 och den första delen av ändringsförslag 23 syftar alla till att göra målvärdena till bindande gränsvärden. Mot bakgrund av den otillräckliga vetenskapliga kunskapen om ozonbildning kan kommissionen inte godta något av dessa ändringsförslag. Å andra sidan kan vi i princip godta ändringsförslagen 30 och 31, i vilka man kräver bindande målvärden, utom där det är fysiskt omöjligt. Vi skulle emellertid också behöva komma ihåg att målvärden inte skulle uppnås när det inte är effektivt ur ekonomisk synvinkel.
När det gäller målvärdena är det inte godtagbart för kommissionen att behålla 20 dagar som målvärde för skydd av människors hälsa. Kommissionen har samtyckt till rådets gemensamma ståndpunkt om nationella utsläppstak, enligt vilken 25 dagar är ett uppnåeligt mål. Kommissionen kan därför inte godta den andra delen av ändringsförslag 23. Dessutom skulle ändringsförslag 23 innebära att 2020 fastställdes som ett bindande målår då de långsiktiga målen skall vara uppnådda. Ändringsförslagen 3, 5 och 15 fyller samma syfte. Eftersom det ännu inte finns några vetenskapliga bevis för att detta mål är möjligt, kan kommissionen inte godta de ändringsförslagen. Kommissionen samtycker emellertid till det allmänna målet att fullständigt överbrygga klyftan mellan de långsiktiga målen och dagens ozonkoncentrationer och skulle kunna godta ändringsförslagen 2 och 6.
Ändringsförslagen 26 till 31 skulle medföra ett krav på att uppnå de långsiktiga målen, utom där det är fysiskt omöjligt. Återigen skulle det vara nödvändigt att komplettera detta med hänsyn till ekonomisk effektivitet. Dessa ändringsförslag skulle därför endast kunna godtas i princip. Flera ändringsförslag skulle ge eftertryck åt medlemsstaternas skyldighet att rapportera till allmänheten och kommissionen. Kommissionen välkomnar dessa ändringsförslag, om kraven anses vara möjliga och användbara. Kommissionen skulle därför kunna godta ändringsförslag 8, den andra delen av ändringsförslag 10 samt ändringsförslag 16. Ändringsförslag 11 skulle vara godtagbart till en del. Ändringsförslag 17 i princip. Ändringsförslag 32 skulle komplettera ändringsförslag 17 på ett sätt som är godtagbart. Den första delen av ändringsförslag 10 samt ändringsförslagen 18 till 20 och 25 är inte godtagbara.
I ändringsförslagen 12 och 14 klargör man ansvarsfördelningen vid upprättande av kortsiktiga handlingsplaner, och ändringsförslagen är godtagbara delvis respektive i princip. Den sista delen av ändringsförslag 12 samt ändringsförslag 13 kan godtas, i det att man i dessa betonar riktlinjernas funktion när det gäller exempel på kortsiktiga åtgärder. Kommissionen godtar ändringsförslag 24, i vilket stöd uttalas för ett effektivare tröskelvärde för vidtagande av kortsiktiga åtgärder.
Det finns fyra ändringsförslag om andra frågor. Till dem som kommissionen inte kan godta hör ändringsförslag 1, eftersom det är riktat mot kandidatländerna, vilket inte är lämpligt när det rör sig om ett EG-direktiv. Vi kan godta ändringsförslag 7 om högre krav för att bibehålla luftkvaliteten. Ändringsförslag 21 skulle införa ett krav på en direkt jämförelse mellan medlemsstaternas framsteg i fråga om att förbättra luftkvaliteten, och kommissionen skulle inte kunna godta detta ändringsförslag, då den föreslagna jämförelsen inte anses vara lämplig, särskilt inte med hänsyn till ozonets gränsöverskridande natur. Eftersom ändringsförslag 33 innehåller dessa aspekter, skulle det kunna godtas i princip. Det bör dock inte krävas någon direkt jämförelse mellan medlemsländerna. Slutligen begärs i ändringsförslag 22 att särskild uppmärksamhet ägnas ozonets inverkan på människors hälsa och på miljön, och kommissionen kan godta detta ändringsförslag.
Jag anser att det är nödvändigt att denna lagstiftning snart kommer på plats, så att en lämplig övervakning kan inledas. Medlemsstaterna måste kunna identifiera problemområden, så att de kan säkerställa att allmänhetens hälsa i framtiden skyddas på ett riktigt sätt över hela unionen. Förhoppningsvis kommer en bra kompromiss snart att nås, i vilken hänsyn tas till resultatet av förlikningskommitténs förhandlingar om direktivet om nationella utsläppstak.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Margot Wallström.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

WTO-panel för avsnitt 211
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den muntliga frågan (B5-0326/2001) från Westendorp y Cabeza för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi till rådet om WTO-panelens avdelning 211.

Mann, Erika
Herr talman! Jag skulle vilja säga några inledande ord och sedan komma till ämnet i vår muntliga fråga.
Vi har å utskottets vägnar lagt fram en muntlig fråga. Här handlar det i huvudsak om att vi i utskottet har kritiserat hur rådet inom ramen för förfarandet enligt artikel 133 har beslutat att kräva att en panel tillsätts för att undersöka om avsnitt 211 i USA:s varumärkeslagstiftning står i strid med TRIPS-avtalet. Vi har inte gått in så mycket på innehållet - här fanns det faktiskt också invändningar och betydande diskussioner i utskottet -, utan vi har primärt koncentrerat oss på att tala om att vi önskar att i framtiden bli fullständigt informerade och inbegripas i rådets och kommitténs beslutsstrukturer i enligt med artikel 133. Detta anser vi vara särskilt viktigt inom det handelspolitiska området. Som ni alla vet, ärade kolleger, herr kommissionär och även företrädaren för rådet, inbegrips vi i parlamentet bara i begränsad utsträckning när det handlar om handelsfrågor. Vi har i flera år haft en dispyt om detta - huvudsakligen med rådet och i mindre utsträckning med kommissionen.
I det här fallet handlade det om att man med hjälp av ett förfarande skulle kontrollera om vi kunde ge vårt stöd i en tvist mellan Pernod/Ricard och Bacardi, mellan en huvudsakligen europeisk-kubansk holding och ett huvudsakligen amerikanskt/europeiskt företag. Rådet har entydigt tagit ställning och även fått stöd från kommissionen, och det till Pernod/Ricards förmån.
I utskottet har vi inte tagit ställning i saken. Vi har bara sagt att vi hade önskat att vi blivit informerade på ett lämpligt sätt innan förfarandet inleddes och innan panelen inrättades, så att vi från parlamentets sida hade kunnat komma med en motiverad och välunderbyggd ståndpunkt om rådets och kommissionens beslut.
Jag skulle vilja tillägga att kommissionen, i synnerhet kommissionär Lamy, informerat oss regelbundet. I det avseendet fanns det här ingen kritik mot kommissionen från oss.
Huvudpunkten är kanske - och därför är detta så viktigt för oss -, att avsnitt 211 ju är ett fall som handlar om en dispyt som vi har haft under långt tid med amerikanerna med anledning av Helms Burton-lagen. Det handlar om att använda extraterritoriell lagstiftning. I det avseendet finns det från vår sida ett politiskt stöd för kommissionens och rådets förfarande, dock inte - vilket jag redan har nämnt - vad gäller den otillräckliga informationen till parlamentet och utskottet.
Varför är detta så viktigt? Ni ser att på båda sidor, både på den amerikanska och den europeiska sidan, används de politiskt ansvariga allt mer för att stödja regeringars beslut. Det är mycket, mycket viktigt för oss att tydliggöra att om ni vill ha stöd från parlamentet och behörigt utskott kan ni i framtiden bara säkerställa detta om ni också håller parlamentet och det behöriga utskottet fullständigt informerade.
Hur nödvändigt detta är ser ni på det brev som många kolleger här - jag tror att det var över 100 - har skrivit och som skickats till både den amerikanska regeringen och rådet. I detta kritiserades inte bara rådets förfarande, utan även själva innehållet. Därför skulle jag till rådet vilja rikta en angelägen uppmaning om att den i framtiden skall göra allt för att alltid informera parlamentet på ett uttömmande sätt, och att ni även utvidgar denna informationspolitik, så att ni när ni lämnar in ett förfarande kommer till utskottet eller parlamentet och informerar om detta, så att det blir en omfattande öppenhet.

Danielsson
. Herr talman! Jag vill å rådets vägnar erinra om att rådet enligt artikel 133 i fördraget fattar beslut om den gemensamma handelspolitiken på grundval av kommissionens förslag. Vi är i rådet väl medvetna om de önskemål om förfarandet vid beslut om den gemensamma handelspolitiken som parlamentet vid flera tillfällen har formulerat. Dessa önskemål har granskats och bedömts mycket noggrant. De har också, som vi alla vet, varit föremål för behandling vid den regeringskonferens som avslutade sitt arbete i Nice den 7 - 9 december 2000.
Ändringarna i texten till fördraget som denna regeringskonferens enades om har inte gällt denna aspekt av artikel 133. Det bör också observeras att det stora flertalet av medlemsstaterna inte ansåg det nödvändigt att ändra artikeln i detta avseende.
Utöver de skyldigheter som fastställs i fördraget föreskriver rådet öppenhet. I synnerhet vid möten med ordföranden för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi informerar rådet regelbundet parlamentet om frågor som är av betydelse för gemenskapens handelspolitik, och i enlighet med det s.k. Westerterpförfarandet från 1973 informerar rådet parlamentet om förhandlingar som gäller handelsavtal med tredje länder, innan de inleds, medan de pågår och efter det att förhandlingarna har avslutats.
Jag vill också notera att den svenske handelsministern, Leif Pagrotsky, kommer att ha två möten med utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi under det svenska ordförandeskapet. Dessutom har företrädare för Europaparlamentet inbjudits till ministermötet om Europa-Medelhavområdet den 29 maj 2001. Vidare har ordföranden i artikel 133-kommittén inbjudit alla ledamöter i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi till en informell sammankomst den 31 maj 2001.

Schwaiger
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, herr rådsföreträdare, kära kolleger! WTO-förfarandet EU-USA om Havanna-Club-fallet, alltså om avsnitt 211, riktar uppmärksamheten på vikten av information till och deltagande från vårt parlament gentemot rådet i viktiga faser i den gemensamma handelspolitiken.
Rådet har gentemot kommissionen försummat att vidta de åtgärder för att genomföra den omfattande och omedelbara information om fastställandet av en gemensam ståndpunkt till parlament som det är skyldigt att göra. Annars skulle det analogt ha använt artikel 300 artikel 2 och 3, sista meningen och informerat oss om sådana viktiga frågor. När vi tänker på att rådet insisterar på sitt nuvarande tillvägagångssätt fullgör det inte sin parlamentariska ansvarsskyldighet, vare sig mot medlemsstaterna eller mot oss. Detta är ett i längden ohållbart läge och vi kräver att detta ändras!
I det aktuella fallet - och det har Erika Mann redan sagt - har icke-informationen från rådet lett till många enskilda åsikter i Europaparlamentet, något som enligt min åsikt inte stämt överens med den förhärskande åsikten hos utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, och som sammantaget har bidragit till en stark osäkerhet kring rådets ståndpunkt i Europaparlamentet. Rådet har således alltså inte informerat, skapat osäkerhet och även gett motspelarna, i det här fallet USA, en chans att, jag vill inte säga försvaga kommissionens ståndpunkt, men i alla fall inte längre framstå som så entydig som den är.
Jag anser alltså att vi i det långa loppet inte kan undvika en klok förändring av förfarandet. Vi bevakar därmed bara parlamentets kontrollfunktion. Vi är ansvariga för den parlamentariska kontrollen och för genomförandet av den gemensamma handelspolitiken, och vi borde också kunna utöva denna kontroll bättre i framtiden. Om kommissionen informerar oss fortlöpande så räcker det inte att, som den svenska handelsminister har gjort, komma till oss och diskutera allmänt med oss, utan att exempelvis låta oss delta i handelsministerns informella samtal. Under exempelvis det portugisiska ordförandeskapet hade vi möjlighet att bli inbjudna till dessa. Jag tror att den svenske rådsordföranden här har ytterligare ett löfte att infria.
Som talare för PPE-gruppen skulle jag uttryckligen vilja upprepa att vi egentligen stöder kommissionens agerande vad gäller informationen, men även i fråga om försvarandet av Europeiska unionens intressen gentemot USA i tvistlösningsförfarandet, som det nu har framgått. Rådet har dock - som jag redan har sagt - i strid med Pagrotskys tillkännagivande försummat att informera oss om denna gemensamma ståndpunkt.
Jag anser alltså att vi i praktiken borde dra följande slutsatser av detta: Rådet borde inte bara i ord, utan även i handling, acceptera parlamentet som likaberättigad partner i frågor som rör den gemensamma handelspolitiken, i synnerhet genom att åberopa korrekt rättslig grund vid alla genomförandeåtgärder inom den gemensamma handelspolitiken, alltså artikel 133, nu i kombination med artikel 3 samt 300.2 och 3, ny version, vilken man även kan använda analogt, något som man med en viss vilja också kan få till samarbete.
För det andra skulle rådet göra det möjligt för kommissionen att be parlamentet om ett yttrande innan ett förhandlingsmandat godkänns - exempelvis som här med Havanna-Club-fallet. Då skulle vi kunna inleda en dialog och även kunna slutföra den på ett tillfredsställande sätt. Vi anser också att ett liknande interinstitutionellt avtal som det vi har slutit med kommissionen, duger till nöds fram till dess att fördraget slutligen har ändrats.
Slutligen, skulle jag vilja peka på att artikel 133 vid nästa efterarbetning av Nicefördraget - redan i Leaken hoppas jag - formuleras så att Europaparlamentet inbegrips i orienterings-, genomförande- och avslutningsfasen i viktiga handelspolitiska beslut. Detta förslag finns också i artikel 28 i Méndez de Vigo Seguros betänkande om slutsatserna från Nicefördraget, och vi kommer att insistera på att detta så snabbt som möjligt också genomförs i fördraget.

Mann, Erika
. (DE) Herr talman! Jag skulle vilja ta upp en punkt min kollega Konrad Schwaiger talade om. Jag anser också - och jag talar här å min grupps vägnar -, att det är nödvändigt att man omdefinierar rådets ansvarsskyldighet.
Vi alla vet att rådet naturligtvis har handlat korrekt - och det har ni ju också hävdat -, att rådet här inte formellt måste rådfråga parlamentet. Jag anser att vi inte här talar om formella förfaranden, utan vi talar om ett förnuftigt samarbete när det gäller innehållet i politiken. Jag tror att när det gäller ett förnuftigt samarbete, har rådet en del att göra gentemot parlamentet. Jag skulle önska mig att rådet i framtiden inte alltid lutar sig mot en formell position, utan hittar ett interinstitutionellt förfarande så att vi på området handelspolitik kan arbeta tillsammans på ett anständigt sätt i framtiden.
Det ni har sett den här gången, det kommer ni att få se allt oftare i framtiden. Men låt er inte luras: Handelspolitik omfattar allt mer, mycket går utöver handelspolitiken och blir internationell politik. De många handelstvisterna med Förenta staterna är ett bra exempel på detta. Om ni vill ha parlamentet på er sida - och när det gäller innehållet har kommissionen parlamentet på sin sida, som min kollega Konrad Schwaiger sade ­, då måste ni också se till att vi kan arbeta tillsammans om innehållet på ett anständigt sätt. Ni måste betrakta oss som en vuxen partner, även om fördraget ännu inte anger det i den formen.
Jag anser att vi tidigare alltid har kunnat hitta former för att samarbeta i interinstitutionellt avseende. Jag skulle önska att rådet tar detta steg och hittar ett nytt förfarande. Det kan gå till så att vi varje gång överlägger eller informeras efter det att 133-kommittén träffats. Eller, om ni inleder ett officiellt förfarande, så kommer ni till utskottet och informerar det. Detta skulle enligt min åsikt utgöra möjligheter att samarbeta, och det skulle ta bort mycket av den skärpa vi har i diskussionen just nu och som jag anser vara fullständigt onödig. Vad innehållet beträffar anser vi huvudsakligen samma sak. Jag hoppas att även många av de kolleger som undertecknade brevet vid det här laget inser att de inte hade rätt att göra detta. I det avseendet skulle jag verkligen vilja uppmana rådet att kanske gå ett steg i dag och plädera för en ny form för samarbetet.

Clegg
Herr talman! Under den formella och informella debatten om denna fråga under de senaste veckorna och månaderna har både kommissionen och rådet antytt att det inte är Europaparlamentets uppgift att lägga sig i sakinnehållet i WTO-mål. Jag håller i stort sett med om det. Rådet och kommissionen har också antytt att de tycker att det inte är Europaparlamentets uppgift att utfärda besvärliga förklaringar om frågor som egentligen är under rättslig prövning. Jag skulle återigen, under normala omständigheter, hålla med om det. Men jag skulle vilja be rådet och kommissionen att tala om för mig vad vi skall göra när vi i utskottet vid upprepade tillfällen ber dem båda att motivera hur och varför beslutet fattades att starta detta mycket känsliga mål och inte får mer än ett rent teknokratiskt svar.
Vad skall vi göra när vi får höra att beslutet fattades under ett lunchmöte - inte ens av ministrar, utan under ett lunchmöte - i någon okänd arbetsgrupp i rådet, utan något protokoll som kan motivera för allmänheten eller, för den delen, för politiker som oss själva varför EU startar ännu en politiskt känslig handelstvist?
Vad som slår mig är det mycket naiva sätt på vilket både kommissionen och rådet griper sig an en så högpolitisk fråga, som om det inte rörde sig om någonting mer än ett tekniskt beslut. Det är fullständigt otänkbart att USA:s administration i Washington skulle kasta sig huvudstupa in i ytterligare en handelstvist med EU utan att först försäkra sig om att det fanns ett minimum av politiskt stöd i kongressen. Jag anser att det är mycket påfallande att både kommissionen och rådet har underlåtit att göra det denna gång.
Man har sagt att de som har undertecknat detta häftigt formulerade uttalande uppförde sig oansvarigt. Några ledamöter i detta parlament tycker att det var oansvarigt. Det är sannerligen mycket mer oansvarigt att starta en sådan politiskt och affärsmässigt känslig handelstvist utan ens en rituell nick i riktning mot de normala normerna för öppenhet och politisk rättskaffenhet. Det handlar inte om att reformera artikel 133. Det handlar helt enkelt om att vi förväntar oss att både kommissionen och rådet skall bedriva handelspolitiken - särskilt när det rör sig om politiskt känsliga frågor - på ett öppnare politiskt intelligentare sätt.

Lucas
Herr talman! Andra har inriktat sig särskilt på frågan om tvistlösning. Jag skulle mer allmänt vilja tala om den bredare frågan om demokrati och ansvarighet.
Det här specifika fallet visar på just frånvaron av demokratisk ansvarighet i EU:s handelspolitik. Det är en väldig anklagelse mot världens största handelsblock, som skryter med att det försvarar just de värdena. Nicefördraget kunde ha varit ett tillfälle att börja förbättra demokratin och öppenheten i EU:s handelspolitik, men i själva verket innebär fördraget att dessa saker förvärras, i det att kommissionens befogenheter ökas utan att detta balanseras genom att parlamentets befogenheter ökas via medbeslutandeförfarandet.
Under tiden, på rådsnivå, sammanträder Artikel 133-kommittén bakom lyckta dörrar. Som parlamentariker släpps vi inte in ens som observatörer, än mindre som deltagare. Vi får inga protokoll från sammanträdena. Det förekommer ingen formell dialog mellan oss. Vi tackar er för de informella mottagningarna, som är mycket trevliga, men de utgör inget verkligt substitut för en formell dialog. Vidare, trots all retorik om att handelspolitiken stöder en hållbar utveckling, när man ser på vilka det är som deltar i Artikel 133-kommitténs sammanträden, är det vanligtvis helt enkelt bara företrädarna från handels- och finansdepartementen. Men om vi menar allvar med att integrera internationell handel och hållbar utveckling, är det absolut minsta vi måste göra att se till att även företrädare från social-, miljö-, biståndsministerier gör sina röster hörda.
Om hållbarhet verkligen är en huvudfråga för EU och om det svenska ordförandeskapet verkligen menar allvar i fråga om öppenhet, skulle ordförandeskapet då kunna tala om för oss, för det första, om det tänker sig en formaliserad dialog mellan parlamentet och Artikel 133-kommittén och, för det andra, om det är berett att föreslå en översyn av kommitténs sammansättning. Slutligen bör parlamentet, för att göra det mer sannolikt att handelspolitiken åtnjuter både parlamentarikers och den breda allmänhetens stöd, på lång sikt tilldelas medbeslutandebefogenheter, inte bara när det gäller slutresultatet av nya handelsavtal, utan också - vilket är centralt - när det gäller kommissionens förhandlingsmandat. EU säger att det vill reformera Världshandelsorganisationen, men ett första steg skulle vara att reformera beslutsfattandet i EU.

Rübig
. (DE) Herr talman, högt ärade herr kommissionär, mina ärade damer och herrar! I Seattle lärde vi oss att världen förändras. Jag tror att vi måste acceptera att vissa beslut från det förgångna är i behov av förändring. Europaparlamentet är ansvarigt för att övervaka den gemensamma handelspolitiken. Vi har medbeslutande på den inre marknaden. I viktiga frågor som rör internationell handel är faktiskt den demokratiska öppenheten inte något föredöme.
Jag anser att just Sverige, ett föredöme inom öppenheten, borde ha uppmanats att gå ett steg framåt här inom ramen för sitt nuvarande ordförandeskap. På grundval av artikel 133 är det helt enkelt nödvändigt att garantera ett öppet och genomblickbart förfarande inom beslutsprocessen.
Vi vet att vi i Europeiska unionen, med utvidgningen och med euron, som nu kommer, helt klart blir nummer ett inom världshandeln. I Amerika visar det sig att samarbetet mellan regeringen, presidenten och kongressen faktiskt fungerar mycket bra, att informationen flyter mycket bra. Det nuvarande samarbetet mellan rådet och kommissionen är mycket bra, man måste ge Lamy en komplimang. Jag önskar att också rådet tar initiativ tillsammans med Europaparlamentet på internationell nivå, eftersom dessa frågor är av allra största betydelse för vår framtid. När vi en dag inte längre bara är 15 länder, utan fler, kommer vår vikt att öka, och jag anser att återkopplingen till länderna är en grundläggande demokratisk tanke. Om vi vill bygga upp en global marknad är vi alla slutligen påverkade av detta. Detta innebär att vi som likvärdiga partner gemensamt kämpar för våra framgångar.

Danielsson
. Herr talman! Låt mig säga att rådet värdesätter denna möjlighet att tillsammans med de ärade ledamöterna diskutera den viktiga frågan om hur vi skall utforma unionens handelspolitik på ett effektivt men också på ett öppet och transparent sätt.
I diskussionen här i kammaren har jag uppfattat två olika trender. Den ena trenden, som bl.a. Schwaiger företräder, innebär att vi måste ändra förfarandet. Jag utgår ifrån att Schwaiger menar att vi måste ändra på reglerna. Clegg, som företräder den andra trenden, säger däremot att det inte handlar om artikel 133 i första hand utan om rådets vilja generellt till öppenhet.
Jag ser dock inte något annat sätt att angripa denna fråga än att faktiskt utgå ifrån vad som föreskrivs i fördraget och artikel 133. Eftersom vi lever i ett rättssamhälle, kan vi inte göra något annat än att utgå från vad som sägs i fördraget. Man kan förstås tycka att detta kanske borde ha ändrats. Jag redovisade därför litet av diskussionerna inför de ändringar av texten till fördraget som gjordes i Nice, och det finns ju tillfälle att komma tillbaka till den frågan. Vi står inför en regeringskonferens som skall äga rum år 2004. Schwaiger hoppas på förändringar redan i Laeken. Det kanske är litet väl optimistiskt, men vi har som sagt en regeringskonferens år 2004. Låt oss återkomma till denna diskussion då.
Vad har vi då för möjligheter om vi inte kan komma fram på den formella vägen? Har rådet gjort tillräckligt för att gå informella vägar, hålla parlamentet ajour och ge parlamentet en möjlighet att delta i diskussionen? Man kan naturligtvis alltid förbättra öppenhet och samråd, men jag vill bara med viss beklagan notera att vid två tillfällen under det svenska ordförandeskapet, när vi har inbjudit till en dialog om de frågor som jag nämnde i inledningen till mitt anförande, har det kommit noll personer från parlamentet. Det finns ett engelskt uttryck som lyder "It takes two to tango", och det gäller nog även i dessa sammanhang. Rådet har visat att man vill ha en dialog. Tyvärr har man från parlamentets sida, från de berörda utskottsföreträdarnas sida, inte tyckt att det var tillräckligt intressant att delta i en sådan dialog. Det kan jag bara beklaga. Det ger oss bara anledning att upprätthålla denna dialog för att se till att vi får ett samrådsförfarande som respekterar vad som sägs i fördraget. I övrigt söker vi de informella vägar som är möjliga för att kunna få till stånd den demokratiska förankring som vi alla vill ha i de viktiga handelspolitiska frågorna.

Lamy
. (FR) Herr talman! Jag skulle mycket gärna ha låtit denna debatt äga rum mellan er kammare och rådet utan att kommissionen ingriper i detta ärende, där kommissionen har fullständigt rent samvete, men Cleggs inlägg och dess något polerade sida tvingar mig att göra några preciseringar.
Jag erinrar, när det gäller förfarandet, om att beslutet att inleda ett förfarande av denna typ inom WTO hör till kommissionens verkställande befogenheter. Vi har fattat detta beslut med full respekt för fördragen, som är som de är, så länge de inte har ändrats. Som ni vet ville kommissionen ändra dem, rådet beslutade annorlunda och hittills är det medlemsstaternas regeringar som bestämmer, när det gäller ändringar av fördraget.
Vi respekterar alltså fullständigt förfarandena. Kommitté 133, rådets rådgivande organ, gav sitt stöd till att inleda detta förfarande i mars och bekräftade i juni 2000 sin ståndpunkt.
Såsom Mann och Schwaiger sade har ett stort antal diskussioner ägt rum mellan kommissionen och dess enheter och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, i samband med detta fall vid WTO. Jag har själv besvarat de muntliga och skriftliga frågor som tagits upp av ledamöterna i denna kammare. Jag har för övrigt också träffat vissa ledamöter för att diskutera frågan med dem.
För att uttrycka mig fullständigt tydligt och ge min egen uppfattning i denna debatt erinrar jag om, om det behövs, att det inte var frågan om att ta parti för det ena eller det andra företaget, för det ena eller det andra enskilda intresset, hur berättigat det för övrigt än kan vara, utan att utifrån synvinkeln med unionens intressen i allmänhet bedöma om den amerikanska varumärkeslagen var förenlig med WTO:s lag.
Jag ansåg därför, och jag sade det för övrigt då till utskottet för industrifrågor, att parallella ingripanden från parlamentsledamöter i ett WTO-förfarande föreföll mig underligt, eller till och med olämpligt, och jag sade då också, och jag upprepar det i dag, att jag anser att ett korrekt utbyte av information mellan oss borde resultera i att detta slags incident inte upprepas i framtiden.

Schwaiger
. (DE) Herr talman! Eftersom herr Danielsson vände sig direkt till mig skulle jag vilja svara på två punkter. För det första skulle jag uttryckligen vilja tacka det svenska ordförandeskapet för att dess ambassadör nyligen inbjöd oss till ett informellt samtal med 133-kommittén. Visserligen var det på en cocktail och inte till ett möte, och jag påpekade, även för ambassadörens ordförande att det kanske inte var så lämpligt att göra detta på en torsdag kväll, när ledamöterna åker tillbaka till sin valkrets efter en sammanträdesvecka. Men det kan man ju förbättra och snart hitta en annan veckodag. Det var den första punkten. Alltså ett uttryckligt tack för initiativet från era diplomater!
För det andra: Ni säger att saker och ting måste förändras, och de måste inte förändras nu, utan 2004. Men tänk på, herr Danielsson, nu har vi en världshandelsrunda i Qatar, vi har en ministerkonferens, den amerikanska kongressen kommer att vara företrädd. Den amerikanska kongressen har dock ännu inte gått med på fast track. Det innebär att den amerikanska kongressen för närvarande har en direkt möjlighet att medverka i Qatar. Vi i Europaparlamentet får inte tillräckligt mycket information från er. Jämför er inställning, den inställning det svenska ordförandeskapet har, med den inställning amerikanerna visar, vilka praktiskt taget talar varje dag och varje vecka med sina kongressledamöter!
Ni har ingen nationell kontroll längre, ni har ingen europeisk kontroll...
(Talmannen avbröt talaren.)

Mann, Erika
. (DE) Herr talman! Jag är tacksam för att vi har denna debatt, jag skulle dock vilja peka på två punkter. Det är för mig som för min kollega: Jag blev naturligtvis informerad om det ena mötet som ni bjöd in oss till - och som vi naturligtvis gladde oss åt. Men faktiskt var det en cocktail på torsdag eftermiddag, med de svårigheter detta innebär. När jag dök upp var dörren redan stängd. Jag hade haft överläggningar innan och kunde inte vara där ifrån början. Det vore förtjusande om ni nästa gång kunde komma med ett förslag, för att hitta ett bättre förfarande, så vi alla verkligen kan närvara.
När det gäller det andra mötet ni nämnde skulle jag vara tacksam om ni en gång till kunde nämna vilket möte det var. Jag känner inte till det. Min kollega Konrad Schwaiger tog inte upp det, och jag utgår därför från att inte han heller känner till det. Kanske kan ni vara så snäll och tala om för oss vilket möte det var ni bjudit in vårt utskott till.
Sedan är det för mig som för mina kolleger - jag vet att det inte är någon fråga längre, utan en mycket kort kommentar -: Jag skulle önska mig att ni betraktade parlamentet som en politisk tungviktare och behandlade det i enlighet därmed. Vi förstår mycket väl att vi formellt sett ännu inte har den möjligheten och rätten, men politiskt kan ni, tror jag, betrakta oss som en jämbördig partner.

Danielsson
. Herr talman! Jag nämnde i mitt inledande anförande vilka två informella sammankomster det rörde sig om. Den ena ägde rum den 29 maj och den andra den 31 maj. Jag beklagar om dagen var olämpligt vald för det ena tillfället. Jag konstaterar samtidigt att när det gäller rådets närvaro här i plenum är det aldrig fråga om vilken dag som är lämplig, utan rådet förutsätts finnas på plats hela tiden, oavsett när det är.
Självklart ligger det i rådet intresse att vi har en fungerande informell dialog med parlamentet kring dessa frågor. Jag har försökt att beskriva några av de åtgärder som det svenska ordförandeskapet har vidtagit. Jag är övertygad om att kommande ordförandeskap kommer att arbeta i samma anda.

Talmannen
Tack så mycket, herr Lars Danielsson.
Jag förklarar debatten avslutad.

ASEM-processen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0207/2001) av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens arbetsdokument "Framtidsutsikter och prioriterade områden för ASEM-processen (Asien-Europa-mötet) inför nästa decennium" (KOM(2000) 241 - C5-0505/2000 - 2000/2243(COS)).

Brok
Herr talman, kolleger! Jag kommer snart att ansluta mig till handelspolitikernas skara, då blir jag åtminstone inbjuden på en cocktail. Men förresten kan jag utan problem ansluta mig till denna diskussion, för vi måste inse att vi just på det område som vi nu har att diskutera, nämligen ASEM, skulle vilja ha ett större politiskt deltagande. Vi föreslår därför även i vårt betänkande att det innan ASEM IV-mötet skall hållas en andra ASEP-parlamentarikerkonferens. En klok regering tar alltid med parlamentet i spelet när det handlar om utrikes- eller handelspolitiska frågor. Mot bakgrund av detta ber vi därför i detta betänkande - och det är ett av våra viktigaste önskemål - att rådet och i synnerhet även kommissionen, ständigt skall hålla Europaparlamentet informerat om hur saker och ting fortskrider. I synnerhet borde den också berätta om genomförandet av besluten från de aktuella mötena, så att saker och ting också kan skyndas på genom en parlamentariskt kontrollprocess, som skall uppnås genom sådan information. Jag tror att detta ligger i vårt gemensamma intresse, eftersom just detta område inom ASEM är av så utomordentligt stor betydelse.
När de båda stabila grupperna, Europeiska unionen och Asean i Asien, samarbetar med andra stater i Asien, och det på så viktiga områden som de tre pelare som definierats här, nämligen politik, ekonomi och kultur, och kommer fram till ett samarbete, kan detta bli av oanad betydelse för stabiliteten i dessa regioner och i hela världen. Därför anser jag att vi skall ta denna Asean-process på så stort allvar som möjligt och tillmäta den stor vikt och en högre prioritet.
Låt mig nämna några exempel på detta. Om man lyckas att lägga fram förslag på det politiska området på ASEM III-mötet, som vi talar om här - exempelvis på området prevention - då anser jag att mycket kan åstadkommas. Tänk bara på frågan om Folkrepubliken Kina och Taiwan, eller på Nord- och Sydkorea. Jag tror att vi gemensamt kan ge ett viktigt bidrag till en sådan multilateral process, så att det blir en fredlig utveckling här och fredliga beslut som kommer människorna i regionen till godo, men också gynnar en fredlig utveckling i världen som helhet.
Jag skulle här bara vilja påminna om frågan vapenspridning, för det finns ju politiska kontakter och förbindelser med både det ena och det andra ASEM-medlemslandet eller ömsesidiga beroenden. Över dessa kan man ju utöva ett avsevärt inflytande så att den farliga spridningen av massförstörelsevapen eller bärraketer inte fortsätter, för att på detta sätt bidra till en fredlig utveckling i världen.
Om vi lyckas att föra in denna politiska process även inåt och genomföra förpliktelserna i form av rättsstatsprincipen, demokrati och mänskliga rättigheter, har detta stor betydelse, inte bara för mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen, utan för stabiliseringen av hela regionen.
Även på det ekonomiska området borde dessa båda grupperingar som samarbetar i Asien se till att de bidrar med sin tyngd till en god världsekonomisk utveckling genom att de gemensamt förbereder WTO-förhandlingar, genom att de samarbetar väl i internationella fora och i FN. De borde sörja för stabilisering på området finansiella tjänster och även vid handelsavtal ta hänsyn till att de sociala standarderna höjs stegvis totalt sett, för att även på detta sätt bidra till mer rättvisa i denna värld.
Om vi dessutom lyckas att inom den tredje pelaren, på området kulturella relationer, få med människorna, grupperna, de kulturellt skapande, att bli aktiva, för att på detta sätt föra samman människorna, eftersom kulturella kontakter leder till att band knyts, då tycker jag att detta verkar vara ytterligare en viktig utgångspunkt för att ge ett avgörande bidrag på området stabilisering av vår värld.
Vi uppmanar kommissionen att i sitt arbetsdokument för den tioåriga utvecklingsplaneringen i samband med ASEM lägga fram konkreta förslag till nästa ASEM-konferens och diskutera dessa tillsammans med oss. Kommissionär Patten, jag är säker på att vi kommer att göra detta i en gemensam dialog och stödda på era erfarenheter i denna region, så att vi kommer att kunna ge vårt bidrag till en bättre värld.

Jarzembowski
. (DE) Ärade herr talman, ärade herr kommissionär, kära kolleger! Jag håller fullständigt med om det utskottets ordförande just redogjorde för: ASEM-processen är ett viktigt medel för EU-staternas dialog med staterna i Asien.
Men ärligt talat, vi borde också erkänna att resultaten från ASEM III-toppmötet i Seoul förra året inte var så fruktansvärt viktiga. Många formuleringar var mycket vaga, och när man ser vad som har genomförts av dessa, då har vi en hel de efterarbete att göra. I det avseendet delar jag fullständigt utskottsordförandens uppfattning. Herr kommissionär, jag tror att vi vore allierade om vi bad er att lägga fram en rapport om förberedelserna inför ASEM IV, så att vi båda, kommissionen och parlamentet, hade lite smör på fisken som vi säger i Hamburg, och alltså förde in lite substans i förberedelserna inför ASEM IV i Köpenhamn nästa år. Vi ber er att ni snarast möjligt lämnar en mycket substantiell rapport, så att vi tillsammans med er, men även med rådet, kan diskutera det som verkligen skall behandlas vidare.
Tillåt mig att komma med ytterligare en anmärkning. Jag skulle återigen vilja ta upp det som kollega Brok sade om att undvika konflikter, om konfliktförebyggande åtgärder, men även om konfliktlösning. Vi hjälper varandra. Jag vill bara påminna om att japanerna sätter in en stor mängd bistånd i Sydosteuropa - hos oss - för att ge uttryck för sin samhörighet på det säkerhetspolitiska området, och vi borde därför inte dra oss för att ha ett ord med i laget och hjälpa till vid konfliktlösning - vare sig det är i Kina, Taiwan, Nord- eller Sydkorea.
Jag har ytterligare en anmärkning på tungan, herr kommissionär: Som ni ser handlar det om tio asiatiska stater och femton europeiska stater. Vi på den europeiska sidan kommer snart att bli arton, tjugo stater. Vi borde titta på balansen. Därför anser jag att det är viktigt att vi tänker över hur den asiatiska sidan skulle kunna ta upp ytterligare medlemmar. Jag tror exempelvis att ett land som Indien med sin betydelse, å ena sidan på grund av den stora befolkningen, å andra sidan på grund av dess demokratiska struktur och erfarenheter, skulle vara en bra partner. Kanske skulle ni kunna diskutera detta med era asiatiska kolleger lite grand redan innan ASEM IV, så att vi på ett jämlikt sätt täcker våra båda geografiska områden.
Jag tror att vi är eniga här: Vi måste i den politiska debatten föra ut att Asiens förbindelser med Europa är av avgörande betydelse, och i det avseendet borde vi hjälpa varandra. Jag skulle avslutningsvis ännu en gång vilja peka på vad Brok sade inledningsvis. Förbindelser stater emellan förhandlas naturligtvis mellan regeringar. Men jag säger till regeringscheferna: Tjänstemän och ministrar behöver ledamöters stöd. Därför är denna idé från utskottet...
(Talmannen avbröt talaren.)

Wiersma
Herr talman! Låt mig börja med att hjärtligen gratulera min kollega Brok till hans förträffliga betänkande. Vid sidan om den berättigade fokuseringen på Europa och den transatlantiska dialogen, bör man ha en tredje pelare inom utrikespolitiken inriktad på relationerna med Asien. Vi får inte lämna Asien åt amerikanerna, även om dessa militärt sett är mycket mer närvarande där. Så långt har det emellertid ännu inte gått. Bortsett från de geografiska avståndet och de kulturella skillnaderna finns det viktiga politiska frågor att diskutera. Dessa står lyckligtvis högt på dagordningen inom ASEM-processen. EU gör rätt i att fortsätta framhålla frågan om mänskliga rättigheter, även när det gäller sociala missförhållanden. Vi tror inte att det finns några universella "asiatiska värderingar", och inom länderna själva hamnar dessa också mer och mer i bakgrunden, vilket framgår av de demokratiska genombrotten under det gångna decenniet. Samtidigt tar inte detta bort orsakerna till konflikter som till exempel fattigdom och etniska och religiösa konflikter. Ta Indonesien som exempel, men tänk också på nödvändigheten av ett kontinuerligt engagemang i Koreafrågan. Vi gläder oss åt att Europeiska unionen engagerar sig. Europa måste vid sidan av USA göra mer anspråk på en internationell roll. Samtidigt får vi inte ta på oss för mycket, för då kommer resultatet bara att bli tomma ord. Asien är stort och asiaterna kommer ändå framför allt att tvingas lösa sina problem själva. ASEM-processen, som ett land som Indien helst borde delta i, måste vara mer än ett samtalsforum. Vi måste stärka de ömsesidiga intressena på grundval av jämbördighet. Det skulle föra Asien och Europa närmare varandra. Dessa intressen är främst ekonomiska. Det är inom det ekonomiska området som Europa kan få störst betydelse, och det är där stora möjligheter finns med tanke på sammanflätningen av världsekonomin. Vi förordar även ett mycket intensivare kulturellt utbyte för att förhindra att ASEM-processen förblir en elitistisk angelägenhet. Om vi stärker banden kan Europa också lättare bädda in sina förväntningar i den permanenta politiska dialogen. Där ligger tyngdpunkten på demokrati och mänskliga rättigheter. Vi får dock inte försumma säkerhetsaspekterna. Jag tänker till exempel på icke-spridningen av kärnvapen. ASEM-processen kan dock inte ersätta goda bilaterala förbindelser med de viktigaste asiatiska länderna. Asien kan inte jämföras med Europeiska unionen. Det är oklart vem som på sikt kommer att styra i regionen. Det föreligger stora motsatsförhållanden. Kina utvecklas snabbt, men är inte någon demokrati. Indien är stort, men sårbart, och den japanska motorn hackar. Europa kan hjälpa till med att förbättra regionala utsikter, men det får inte ske på bekostnad av ett direkt engagemang från länderna i området. Direkt kritik av speciella situationer får inte försvinna i multilaterala förklaringar. Regionen gynnas inte av ett organiserat tigande.

Maaten
Herr talman! Redan förra året pratade vi om ASEM:s toppmöte i Seoul, och då uttryckte jag på min grupps vägnar min besvikelse över resultaten, inte över ASEM i sig, och absolut inte över kommissionens och vår kommissionsledamots agerande vilket vittnade om visioner och var ytterst intelligent. Besvikelsen gällde rådets agerande. Man var tvungen att av alla krafter släpa de motspänstiga EU-ministrarna till detta toppmöte. Man skulle nästan kunna tro att det var ett parlamentsmöte, så motvilliga var de att bege sig dit! Deras närvaro uttryckte inte minsta engagemang. Jag tror att detta gjorde att överenskommelsen blev lite slappare än den skulle ha blivit annars.
Det är naturligtvis förståeligt. Ministrar har så många toppmöten att gå på nu för tiden. De måste gå på toppmöte varannan vecka. Men om de skulle ta och börja med att överlåta de frågor som rör Europeiska unionen till Europeiska kommissionen och Europaparlamentet, så skulle de få en massa extra tid i sina almanackor, och det skulle kanske leda till beslut som befolkningen i högre grad ställer sig bakom. Men det är en annan fråga.
Föreliggande resolution är inte så väldigt spännande, kanske med undantag för punkten som handlar om att dela ut visum till makthavarna från Taiwan. Vi anser att det är en viktig punkt. Att en president som Chen, som trots allt är demokratiskt vald, inte ens som privatperson kan resa till Europeiska unionen är minst sagt märkligt. Förenta staterna har sedan länge tillämpat samma policy.
Vi kommer att stödja vissa av ändringsförslagen från Gruppen Europeiska enade vänstern. Men vissa av deras ändringsförslag tycks komma från kinesiska vänskapsföreningen, och de ändringsförslagen kommer vi inte att stödja.
Det ursprungliga betänkandet från Dupuis tyckte vi var spännande. Det betänkandet är verkligen radikalt med dess plädering för en konsekvent strategi inriktad på mer demokrati och utveckling av rättsstaten, vilket också är viktigt för ekonomins utveckling. Vi bör inte längre huvudsakligen inrikta vår politik på Kina. Det finns en hel region som är av intresse för oss, och att utvidga den till att omfatta ett land som Indien skulle vara av stor betydelse.
Avslutningsvis är ASEM-processen väldigt viktig för oss. Vi välkomnar också ett större engagemang från parlamentarikerna. Vi ser fram emot diskussionen om ASEM IV. Vi hoppas och tror att vi kommer att bli djupt delaktiga i denna diskussion genom Europeiska kommissionen.

Gahrton
Herr talman! Detta betänkande har en något turbulent bakgrundshistoria. Från början var det ett betänkande som jag i utskottet betecknade som en diplomatisk krigsförklaring mot Folkrepubliken Kina, vilket självklart inte var meningen. Tack vare gemensamma krafter i utskottet, har betänkandet radikalt förändrats och handlar nu mer om vad det var tänkt att handla om enligt rubriken. Det är i det stora hela godtagbart för oss i gruppen De gröna, men det finns ändå några problem kvar. Det ena är punkt 21, där man går till angrepp mot den kinesiska befolkningspolitiken, som ju naturligtvis har många olika sidor. Faktum är dock att den håller på att förändras ganska radikalt. Så sent som för bara någon månad sedan fanns det till och med i New York Times - av alla tidningar - ett stort reportage som i mycket positiva ordalag beskrev hur man håller på att förändra denna enbarnspolitik på ett ganska genomgripande och radikalt sätt. I det läget tycker jag att det är ganska onödigt av oss i Europaparlamentet att angripa den kinesiska befolkningspolitiken på ett så ensidigt sätt som görs i punkt 21.
Det andra problemet handlar om visum för Taiwans högsta ledare. Jag måste erkänna att jag tycker att det är ganska svårt. Jag har i svensk debatt kritiserat att man inte ger visum till dessa höga taiwanesiska ledare. Å andra sidan har jag förstått att man från Folkrepubliken Kinas sida uppfattar det som om vi skulle ändra på praxis och mer eller mindre indirekt börja erkänna staten Taiwan, vilket ingen har tänkt sig. Det är klart problematiskt. För min del kommer jag att avstå i omröstningen om denna punkt.

Marset Campos
Herr talman! För det första vill jag betona att vi i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har ansträngt oss till det yttersta för att kunna lägga fram ett samstämmigt betänkande som följer de mål som Europeiska unionen eftersträvar i ASEM-processen. Å ena sidan har vi gjort om det ursprungliga utkastet som inte var lyckat och hade en aggressiv ton, och å andra sidan har vi accepterat det faktum att de överenskommelser som uppnåtts under det tredje ASEM-mötet i Seoul var bättre än de första förslagen i Europeiska kommissionens ursprungliga arbetsdokument.
Även om det är uppenbart, skall man inte förringa det faktum att en förbättring av förbindelserna mellan de båda regionerna - Europeiska unionen och Asien - har mycket stor betydelse för världen globalt och för Europeiska unionen konkret. Och detta i alla dimensioner: ekonomiska, sociala, kulturella, vetenskapliga och politiska.
Trots de konflikter och problem som finns så framstår Asien som den mest dynamiska regionen i världen. Inom Asiens hägn finns tre jättar: Japan, Kina och Indien, och dessa länder kommer att väga allt tyngre i det internationella panoramat. Av den anledningen måste Europeiska unionen anstränga sig för att vara särskilt aktsam och positiv i sina förbindelser med denna region och samtidigt och genom dialog underlätta en fredlig lösning av de problem som Asien dras med till följd av sitt omedelbara förflutna som härrör från det kalla kriget och kontinentens koloniala förgångna.
Målet måste vara att bidra till att världen blir multipolär och att faktorer som internationell legitimitet, fred, en rättvis och välbalanserad ekonomisk och social utveckling och främjande av mänskliga, fackliga, sociala och demokratiska rättigheter får allt större betydelse och blir en normal verklighet.
Kinas inträde i Världshandelsorganisationen är betydelsefullt och därför måste Europeiska unionen upprätthålla särskilda förbindelser med Kina i det avseendet. Vi anser därför att parlamenten, såväl de europeiska som de asiatiska, måste spela en viktigare roll som företrädare för självbestämmanderätten under det fjärde toppmötet i Köpenhamn.

Belder
Herr talman! Ur ett politiskt perspektiv har ASEM-processen en dubbel funktion. Det ger de asiatiska och europeiska regeringsledarna tillfälle att vartannat år konsultera varandra angående strategiska spörsmål. Och just detta regelmässigt återkommande forum kan ha en hämmande effekt på ett eventuellt aggressivt unilateralt agerande från någon av ASEM:s deltagare.
På så sätt tar vi upp och diskuterar den verkliga rädsla som finns hos flera asiatiska stater inom ASEM-processen för Kinas strävan efter regional hegemoni, inklusive territoriella krav. Ta som exempel den utdragna kontroversen beträffande Pekings anspråk på suveränitet över Sydkinesiska havet.
Dessa asiatiska länder hoppas att via multilaterala forum som till exempel ASEM-processen kunna utöka och framför allt stabilisera de bilaterala förbindelserna med Mittens rike. Det är därför inte undra på att dessa mindre asiatiska länder förespråkar ett större engagemang från Europeiska unionens femton medlemsstater i ASEM-processen.
Jag vill göra ytterligare två påpekanden beträffande den föreliggande resolutionen. Det första gäller skäl K. Där blir det det demokratiska Japans tur att få den tvivelaktiga äran att beskyllas för en aldrig tidigare skådad politisk efterkrigskris. Samtidigt får landets politiska system motta en hård dom. För asiaterna med sin hederskänsla - som alltså inte bara är japansk! - är en sådan tämligen förmäten västerländsk utvärdering lika med ett slag i ansiktet. Ur det perspektivet sett har Europaparlamentet lämnat ett allt annat än konstruktivt bidrag till ASEM-processen.
Till detta skall det faktum läggas att andra asiatiska ASEM-medlemmar i dag troligen brottas med allvarligare inrikesproblem. Tänk på det ordspråksmässiga "Smaragdbältet", den alltmer söndrade indonesiska övärlden.
Allt sammantaget är skäl K på grund av den politiska obalansen och det odiplomatiska ordvalet fullständigt fel.
Avslutningsvis, ställer jag mig positiv till punkterna 16 och 17 i resolutionsförslaget. Där uppmanar man Europeiska rådet och kommissionen, samt de övriga ASEM-medlemmarna, att verka för en utvidgning av ASEM parallellt med den förestående europeiska utvidgningen, nämligen kandidatländernas annalkande inträde i unionen. I detta sammanhang nämns namnen på tre länder: Indien, Australien och Nya Zeeland. Här krockar dock ärofulla europeiska syften med asiatiska realiteter, eller varför inte säga nationella ömma punkter. Från asiatisk sida betraktas Australien och Nya Zeeland fortfarande som inkräktare. För att de skall bli medlemmar av ASEM kommer det kort sagt att krävas ännu en del tid samt kanske europeisk övertalningsförmåga. Vad Indien beträffar har Folkrepubliken Kina inte visat sig särskilt välkomnande. Det finns således ännu nationella barriärer kvar att riva. Det gäller inte bara - vilket just nu visar sig mycket tydligt - utvidgningsprocessen av Europeiska unionen, utan lika mycket ASEM. Men när goda syften ackompanjeras av motsvarande politiska handlingar så går vi framåt i Europa och Asien, ja, till och med tillsammans.

Cushnahan
Herr talman, herr kommissionär! I Seoul i oktober år 2000 utfäste sig ASEM-ledarna att stödja mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen, som en hörnsten i det framtida samarbetet mellan Asien och Europa. I vårt eget handlande lever vi emellertid sällan upp till våra löften. Tidigare har många medlemsstater låtsats stödja idén, men då det har funnits ett val mellan handel och försvar av mänskliga rättigheter, har det ekonomiska egenintresset alltid gått före. Vidare har vi varit snabba att kritisera när ett litet land har varit inblandat, men när överträdaren har varit ett stort land - till exempel Kina - har vårt svar varit mycket mildare, och jag välkomnar verkligen kommissionär Pattens yttrande nyligen i detta hänseende.
Jag stöder därför förslaget i betänkandets punkt 10, som går ut på att varje stat som det är uppenbart inte respekterar mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen skall uteslutas från ASEM-verksamheter. Jag välkomnar även förslaget om att ASEM:s politiska pelare skall uppmuntra politisk dialog på flera områden - inklusive mellan Kina och Taiwan. Om vi vill spela en roll i detta och om vi vill uppfattas som ärliga mäklare, bör alla medlemsstater följa betänkandets rekommendation och bevilja den taiwanesiske presidenten och regeringsmedlemmarna visum för privata besök till EU.
Jag välkomnar det som sägs om att lösa konflikten på Sri Lanka, mot bakgrund av mitt engagemang nyligen på detta område, som ledare för EU:s valövervakningsdelegation. Över 70 000 srilankeser har dött i denna konflikt sedan 1973, och varje initiativ till att förhindra ytterligare förlust av liv skulle verkligen vara värt besväret. För att avsluta dessa kortfattade anmärkningar rekommenderar jag huset Broks betänkande.

Sakellariou
. (DE) Herr talman! Detta betänkande ger Europaparlamentet möjligheten att diskutera ASEM-processen och kommentera dess resultat. Detta nya partnerskap mellan Europa och Asien ger båda sidor en stor chans att fördjupa och förstärka sina förbindelser, inte bara i ekonomiskt, utan även i politiskt, socialt och kulturellt hänseende.
Redan på det tredje ASEM-toppmötet i Seoul rapporterades det att politiska aspekter som mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen inte bara blivit föremål för en fruktbar dialog mellan parterna i ASEM-processen, utan även lett till motsvarande förpliktelser från ledande ASEM-politiker. Det kommer inte att förundra någon att vårt parlament, som sedan flera år tillbaka har satt dessa värden i centrum för sitt arbete, sätter ett särskilt stort värde på att just dessa värden respekteras av rådet och kommissionen, och att rådet och kommissionen kommer att göra allt för att dessa värden blir en ständig politisk dialog med de asiatiska parterna inom ramen för ASEM-processen.
I en tid då Europeiska unionen nästan bara pratar om utvidgningen anser jag att det är mycket lämpligt att säga att denna ASEM-process och kretsen av partner inom ASEM-processen också skall utvidgas med stater som exempelvis Indien, som också har förtjänat att inkluderas i denna dialog.
Jag skulle vilja gå in på två punkter som, med orätt anser jag, blivit föremål för förhandlingar med, och sporadiska protester från, den kinesiska ambassaden. För när vi kräver visum av taiwanesiska politik för privata besök som de gör i Europa, så är det inget erkännande av Republiken Taiwan eller så, utan en konsekvent handling som Europa gör i fråga om medborgarnas rörelsefrihet, i synnerhet som även Taiwan, efter Kina, skall bli medlem av Världshandelsorganisationen.
Slutligen skulle jag, herr kommissionär, vilja uppmärksamma Europaparlamentets gamla krav: Vi har alltid sagt att till en region som Taiwan, som vi i Europa har mycket intensiva ekonomiska förbindelser med, måste vi ha sådana förbindelser att det där också måste inrättas en representation, alltså en informationsbyrå.

Modrow
. (DE) Herr talman! Ett närmande och ett samarbete kommer bara att vara framgångsrikt om man eftersträvar ömsesidig respekt och partnerskap i Asien-processen. Vi vet vilket besvär det har varit för parlamentet att komma fram till detta betänkande. Jag skulle vilka peka på några tillfällen. För det första: 1900-talets historia har efterlämnat djupa spår i Asien som ännu inte i dag har läkts. Med det blodiga nedslaget av boxarupproret i Kina, ockupationen av Manchuriet, Koreakriget och aggressionen mot Vietnam är namn på stater förknippade som tillhör den exklusiva klubben av stora i denna värld: USA, Tyskland och Japan.
Man handskas på ett märkligt sätt med staters roller och ansvar om EU exempelvis i denna historia skulle vilja tilldela exempelvis Japan en slags ordningsroll i Asien. Lika märkligt är det att EU inte distanserar sig på ett mer bestämt sätt från den konfrontationskurs som USA för med exempelvis sina spionflyg mot Kina.
En andra punkt: I Asien beror framtiden i stor utsträckning på ett harmoniskt förhållande och en intressebalans mellan Kina, Indien och även Ryssland. Försök att spela ut dessa stater mot varandra tycker jag verkar vara farliga, även för och just för Europa! En hållbar Asienpolitik måste syfta till partnerskap och en konstruktiv dialog, inte minst med Folkrepubliken Kina. Den som nu bygger på kortsiktiga intressen och snabba fördelar kommer på lång sikt inte att kunna spela någon roll för att politiskt utforma fred, samarbete och partnerskap mellan Europa och Asien.

Souladakis
Herr talman! I början av det gångna årtiondet upplevde vi hur politiken med två block kollapsade i och med det ena blockets sammanbrott. I början av det nya årtiondet framträder efter hand - och vi ser det framför oss - den nya världen bestående av flera block vilket för oss inom Europeiska unionen bör utgöra ett strategiskt val. I denna mening har detta förslag för det kommande årtiondet självklart ett väsentligt politiskt innehåll med strategiska särdrag. Världen med ett block, den monopoliserade världen, inträder i ett nästa skede, där den ersätts med en värld bestående av flera block. Under just denna period bör vi inom Europeiska unionen stärka alla dessa regionala initiativ som leder till en rättstat, ekonomisk utveckling, social rättvisa och till en lösning av meningsskiljaktigheter, oavsett vilka de är, med fredliga medel och utan sammandrabbningar.
Asien, som vi diskuterar nu, är ett område med konflikter i många områden såsom Pakistan, Indien, Indonesien och på andra ställen. Dessa konflikter har många underliggande särdrag. Vi måste dock ge ett budskap inte bara till de europeiska folken vilka är mycket drabbade av ideologiska och politiska budskap, utan också till hela världen, och vi bör fungera som en kraft för fred, samarbete, utveckling och som en demokratisk kraft som stärker de förfaranden som humaniserar alla världens områden utan att skapa konflikter och utan att ge anledning till att företräde ges åt krigiska konflikter eller uppgörelser avsedda att leda fram till demokratiska resultat.
I denna mening är utskottets betänkande som kollegan Brok lägger fram en allvarlig text; mycket allvarligare är dock kommissionens förslag som jag tror man kommer att rätta sig efter så långt det är möjligt för att det skall ge de politiska resultat man hoppas på.

Alyssandrakis
Herr talman! Ingen kan ha invändningar mot en utveckling mot jämställda förhållanden mellan alla länder. Det handlar emellertid inte om detta. Trots de ändringar som gjorts i det ursprungliga betänkandet av Dupuis förblir den förhärskande innebörden i Broks betänkande den om det råa ingripandet i ASEM-ländernas inrikes förhållanden vilket sker i rättsstatens och de mänskliga rättigheternas namn.
Vilka mänskliga rättigheter kan den egentligen tala om som sätter exempelvis respekten för den globala handelsordningen främst? Det råa ingripandet i rent inrikes angelägenheter i länderna i området når dithän att man fördömer Folkrepubliken Kinas befolkningspolitik, ett land som givetvis står i skottlinjen för Europeiska unionen. Det bör uppmärksammas att man över huvud taget inte hänvisar till farorna för freden i området trots att den amerikanska aggressionen gentemot Kina samtidigt tillspetsas på sätt som kommer till uttryck genom USA:s nya försvarsdoktrin det nationella missilförsvaret NMD, spionflygningarna samt besöken av Dalai Lama och Taiwans president. Man avstår dock inte från att rikta förmaningar, två gånger till och med, om att bevilja visa till Taiwans regeringsmedlemmar, något som efterliknar den amerikanska taktiken i denna fråga. Det är överflödigt att tillägga att vi, Greklands kommunistiska partis Europaparlamentariker, kommer att rösta nej till betänkandet.

Randzio-Plath
. (DE) Herr talman! De båda världsregionerna Europa respektive Europa och Asien har tillryggalagt en lång väg mot varandra, och de har gått mot varandra. Lika sensationellt som det första ASEM-mötet var, lika normala är nu förbindelserna på många olika områden. När jag tänker på de kulturella förbindelserna och på den mycket fruktbara verksamhet som Europa-Asien-stiftelsen bedriver i Singapore, konstaterar jag ibland att det sker fler möten på skol-, studerande-, vetenskaps- och även chefsnivå än på politisk nivå. Därför skulle jag här ännu en gång vilja påminna er om att Europaparlamentet en gång krävt och även drivit igenom att likaväl som det finns ett toppmöte mellan de styrande, så måste det även finnas ett toppmöte mellan parlamenten. Jag anser att det är absolut nödvändigt att kontakterna mellan parlamenten i Europa och i Asien blir tätare och att vi senast före nästa ASEM-toppmöte i Köpenhamn också verkligen kommer fram till ett konsekvent deltagande i dessa viktiga politiska ansträngningar, även om de delvis har motstridiga grunder.
Jag anser att detta är verkligt viktigt, för båda regionerna spelar en viktig roll vid reformen av Förenta nationerna och vid reformen av Världshandelsorganisationen. Båda regionerna har ett stort intresse av att framsteg görs även på området säkerhet för befolkningen och för folken. Då tänker jag både på livsmedelssäkerhet och på kampen mot den organiserade kriminaliteten. Här känner samarbetsformerna verkligen inte några gränser längre, och i det avseendet måste Europa verkligen göra fler framsteg. Lyckligtvis kan vi ge impulser till säkerhetspolitiska diskussioner inom Asean, men även i hela Asien.
För mig handlar det dessutom om att bidra till bekämpningen av människohandeln. Här har vi numera med miljoner bortförda människor att göra, och det är inte längre enbart kvinnor och barn, utan numera även män. Jag anser att båda världsregionerna har ett ansvar att ta för att sätta ett stopp för denna form av fri rörlighet i världen.
(Applåder)

Nassauer
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig i slutet av denna debatt peka på att Europeiska unionens handel i denna viktiga region åtföljs av avsevärda förväntningar. Det är inte så att vi utan efterverkningar fritt kan bestämma om vi skall engagera oss där eller om vi skall låta det vara, utan det är snarare så att staterna i denna del av Asien hyser mycket bestämda och välgrundade förväntningar om att européerna skall engagera sig i denna del av världen.
Dessa förväntningar finns eftersom Förenta staternas säkerhetspolitiska och ekonomiska makt är etablerad där, och eftersom dessutom Kina, som vinner allt mer i inflytande, finns. I denna kraftmätning inriktar sig förväntningarna hos många stater i Sydostasien på att även européerna funderar på hur man skall lägga grunden till ett strategisk partnerskap som asiaterna kallar det, naturligtvis med målet att verka stabiliserande, att skapa en balans mellan de stormakter som finns där, och i de asiatiska staternas intresse. Dessa har haft de första erfarenheterna med stormiga ekonomiska framsteg, som sedan bromsades genom krisen, och nu ser de att de har chansen att övervinna denna kris. De ser samtidigt hur nödvändigt det är att de går ur krisen tillsammans med andra, inte minst med Europeiska unionen.
Därför är det som sagt inte bara en fråga om våra egna intressen, om hur och med vilka krav vi ger oss in i det, utan det är något som har skapat förväntningar hos oss. Därför är vi heller inte fria att säga att nej det gör vi, eller det låter vi bli, utan vi är förpliktade att engagera oss i denna del av världen. Och det medför stora möjligheter. Om vi uppträder där, inte som kolonisatörer som förr i tiden, utan som partner som är beredda att bidra med sina egna erfarenheter på den andres kontinent, då kommer man att lyssna på oss. Denna chans får européerna inte under några omständigheter låta gå förlorade!

Patten
. (EN) Tillåt mig att först av allt tacka kammaren för den uppmärksamhet som de ärade ledamöterna ägnar inte bara förbindelserna mellan Europeiska unionen och Asien, utan även ASEM-processen i synnerhet. Det betydande intresse som detta betänkande har väckt visar också hur viktigt Asien är för vår union, något som ett antal talare mycket riktigt har fäst avseende vid. Jag är säker på att kammaren förstår att det här är ett ämne som jag själv har vissa åsikter om.
Kommissionen instämmer i mycket stor utsträckning i den utvärdering och de angelägenheter som framställs i betänkandet, särskilt i dem som gäller vikten av att ytterligare stärka vår dialog med Asien-ASEM-partner i politiska såväl som ekonomiska och sociala frågor. Vi anser också att ASEM-samarbetet bör inriktas på frågor av globalt intresse.
En fråga som vi ständigt kommer tillbaka till är den vikt som vi fäster vid att de tre pelarna - den politiska, den ekonomiska och den kulturella-sociala - utvecklas i samma takt. Några av våra asiatiska partner är mer intresserade av att föra en övervägande ekonomisk dialog och låta den politiska dialogen komma i andra hand. Våra asiatiska partner är rädda för inblandning i sina inre angelägenheter och ser de olika utvecklingsnivåerna som ett hinder för det förespråkade partnerskapet mellan jämlikar. Kommissionen delar inte denna syn, och det gör inte andra europeiska partner heller. Själva utvecklingssamarbetet behandlas - naturligtvis - i andra forum, men ASEM är och bör förbli ett forum för dialog mellan jämlika partner.
För några veckor sedan deltog jag i det tredje mötet mellan ASEM-ländernas utrikesministrar i Beijing. Vi tog upp en mängd frågor. Vi var inte ense i dem alla, men det skulle inte vara någon mening med en dialog om vi hade exakt samma syn på allting. Samtidigt är det oerhört tydligt att sättet att sköta ASEM-processen måste förbättras. De mycket omfattande föredragningslistorna - vår dagordning för utrikesministrarnas möte bestod av 19 punkter - leder till brist på fokus. Det är anledningen till att vi har föreslagit att man skall slå samman verksamheter. Det är anledningen till att vi har föreslagit informella möten i avskildhet för deltagarna på den högsta nivån, för att göra det möjligt för dem att koncentrera sig på några få huvudfrågor. Dessa frågor bör ha ett mervärde för ASEM-samarbetet; det måste, med andra ord, finnas en mening med att behandla dem på biregional nivå.
Det tycks finnas en hög grad av samstämmighet i fråga om behovet av reformer. Vi enades om behovet av att skära ned på i förväg skrivna tal och förkokta och vanligtvis överkokta uttalanden av talmannen, som ingen någonsin läser. Jag blir djupt misstänksam när det gäller mervärdet av möten där det mesta av den egentliga dialogen äger rum i förväg, i diskussioner om det gemensamma uttalande som skall offentliggöras, och på vilka lika många människor närvarar som på en mindre viktig fotbollsmatch i mitt eget hemland.
Det behövs mer fokus, mer dialog och mer koncentration på de huvudsakliga deltagarna och på färre frågor. Det bör finnas mer utrymme för fri diskussion och bilaterala möten. Jag har, till exempel, haft ett mycket givande första meningsutbyte med den nya thailändska utrikesministern, och Europeiska unionen har även hållit trojkamöten med Indonesien och med Kina.
Ett annat positivt steg framåt är att våra asiatiska partner tycks vara mer benägna att öka det civila samhällets deltagande. Vi har också diskuterat vikten av att få parlamentariker att delta i processen. Unga parlamentariker har mötts under ASEF:s, Asien-Europa-stiftelsens, beskydd. Kanske är det dags att gå längre och återuppliva meningsutbyten mellan parlamentariker från ASEM-länderna, så jag välkomnar varmt föresatsen att sammankalla ett andra parlamentariskt Asien-Europa-möte före toppmötet i Köpenhamn år 2002.
Kraven på ökat deltagande för parlamentet i ASEM-processen har glatt mig mycket. Det här är tredje gången som har haft möjlighet att diskutera ASEM i parlamentet. Det första tillfället var mycket intimt: det fanns två parlamentsledamöter närvarande den kvällen tillsammans med mig. Vi förde ett slags förtroligt efter-maten-samtal tillsammans. Det andra tillfället då vi diskuterade ASEM fanns det tre parlamentsledamöter i kammaren tillsammans med mig. I dag ser vi vad som bara kan beskrivas som en exponentiell ökning av intresset för ASEM, och jag hoppas att jag, innan mina fem år är till ända den 22 januari 2005, kommer att få se kammaren fullpackad med folk när vi diskuterar förhållandet med ASEM och med Asien som helhet.
Jag noterar begäran om ett nytt arbetsdokument före ASEM-mötet i Köpenhamn, och jag hoppas att vi kommer att kunna ha någonting ytterligare att säga om förbindelserna mellan EU och Asien i allmänhet. Jag räknar med att återkomma till parlamentet inom kort för att diskutera ett nytt meddelande som är avsett att uppdatera 1994 års Asienstrategi. Meddelandet skall enligt planerna antas av kommissionen i juli, och det kommer att erbjuda oss ett tillfälle till en bredare debatt om förbindelserna mellan EU och Asien. Det måste omfatta det slags punkter som tagits upp av ett antal ledamöter i denna debatt, däribland av ordföranden i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik samt av Marset Campos.
Vårt besök nyligen till Koreahalvön visade att Europeiska unionen har betydande intressen långt bortom den båge av instabilitet som omger unionen från Kaliningrad i norr till södra Kaukasus i söder. Mitt eget besök nyligen i Kina visade på Europeiska unionens engagemang även där. Det är värt att komma ihåg att Kina i dag har ett handelsöverskott på 45 miljarder euro gentemot Europeiska unionen. När jag var i Kina gladde det mig att jag fick möjlighet att träffa ledamöter av det kinesiska parlamentet, vilka - i likhet med mig själv - uttryckte förundran över några av de oavbrutna bevisen på kinesisk ekonomisk utveckling.
Men som Cushnahan sade måste vi, såväl som vi talar om handel och affärsförbindelser, även tala om andra frågor. Vi kan inte föra en uppriktig politisk dialog med Kina utan att föra en lika uppriktig diskussion om mänskliga rättigheter. Detta är inte menat att låta överlägset, och vi påstår inte att Europa på något sätt har ett monopol på visdom när det gäller mänskliga rättigheter. Men det är vår orubbliga åsikt att mänskliga rättigheter har en allmän giltighet och att en dialog om mänskliga rättigheter är på sin plats i alla våra förbindelser.
Jag noterade vad den ärade ledamoten sade i fråga om utvecklingen av våra yttre representationer i Asien. Jag hoppas att det är en punkt som vi kommer att kunna vara mer öppna om några veckor, i det meddelande som vi skall diskutera.
Jag kunde ha talat om Japan. Jag kunde ha talat om Sydostasien. Det finns ett antal ämnen som vi måste diskutera mer i detalj. Det finns många skäl att hävda, som den ärade ledamoten gjorde för en liten stund sedan, att vårt förhållande till Asien utgör en ovanligt viktig del av våra yttre förbindelser totalt sett. Jag hoppas verkligen att vi under de kommande veckorna och månaderna kommer att beredas fler tillfällen att diskutera ärendet i detta hus.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Utveckling av tjänsten för yttre representation
Talmannen
Nästa punkt är betänkande (A5-0199/2001) av Galeote Quecedo för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens meddelande om utveckling av tjänsten för yttre representation (KOM(2000) 456 - C5-0629/2000 - 2000/2292(COS)).

Galeote Quecedo
. (ES) Herr talman! Trots alla växlingar, eller kanske just på grund av dessa, är det nödvändigt att vi inom gemenskapens institutioner förstärker vårt politiska åtagande att fördjupa vår integrering. Europaparlamentet har vid många tillfällen upprepat att det är nödvändigt att Europeiska unionen spelar en aktiv roll och har en samordnad framtoning på den internationella scenen. Det var i det syftet som den gemensamma utrikespolitiken utformades i och med reformen av Maastrichtfördraget, och för närvarande läggs flera olika förslag fram med sikte på år 2004.
För att Europeiska unionen skall befästa sin externa roll är det dock nödvändigt att för det första bringa ordning i och förstärka de utrikespolitiska instrument som unionen har till sitt förfogande, i synnerhet tjänsten för yttre representation.
Det står klart att tjänsten för yttre representation som har så viktiga funktioner för närvarande dras med ett stort antal allvarliga brister som, trots de reformer som Europeiska kommissionen har drivit fram, inte har övervunnits. I syfte att göra utövandet av unionens utrikespolitik effektivare antog parlamentet i september förra året sin resolution om "den gemensamma EU-diplomatin". Vi föreslog då att man beslutsamt skulle gå framåt inom tre områden: att för det första förbättra utbildningen för tjänstemän som skall arbeta vid tjänsten för yttre representation genom att inrätta en europeisk diplomatskola och koppla ihop de nationella diplomatkårerna med hjälp av ett överbryggande system som skulle utvecklas för det syftet. I andra hand föreslog vi att man skall tydliggöra och utveckla delegationernas rättsliga status, deras roll och deras förbindelser med institutionerna och slutligen kom vi med ett förslag om förbättringar av samordningen mellan delegationerna och medlemsstaternas utrikesförvaltningar, och för att göra detta föreslår vi bland annat att gemensamma representationer som består av kommissionens delegationer och medlemsstaternas ambassader för de medlemsstater som önskar detta, och där det är möjligt att genomföra.
Kommissionär Patten försäkrade inför kammaren att kommissionen under det första halvåret 2001 skulle lägga fram ett meddelande om tjänsten för yttre representation där man särskilt skulle ta hänsyn till parlamentets betänkande, något som vi emotser med stort intresse.
I väntan på att kommissionen lägger fram mer ambitiösa initiativ skall parlamentet nu yttra sig om kommissionens senaste meddelande om utveckling av tjänsten för yttre representation. Detta meddelande har helt klart ett mycket mer begränsat mål, eftersom det främst handlar om delegationsnätet och dess personal. Vi välkomnar emellertid detta meddelande, eftersom det bidrar till att inleda en debatt om denna viktiga fråga.
Kommissionen bekräftar i detta meddelande att den är villig att utveckla decentraliseringen och delegeringen av det externa biståndet. Detta måste vi se som positivt även om det kräver större mänskliga resurser, vilket i sin tur leder till ökade kostnader och dessa kostnader måste vi enligt min åsikt hjälpa till att bära. Vi vill dock betona att alla svårigheter i delegationernas funktion och i förvaltningen av det externa biståndet inte enbart beror på bristande resurser. Det är även viktigt att kommissionen vidtar nödvändiga kompletterande åtgärder såsom anställningspolitik, utbildningsprogram och översyn av förfarandena.
Vad beträffar delegationsnätet förefaller kommissionens förslag om en fortsatt regionalisering vara lämpligt, trots att det är nödvändigt att överväga att inrätta nya delegationer i vissa länder i Sydostasien, Gulfområdet och Latinamerika samt i Schweiz. Det är dock viktigt att i det här sammanhanget uttrycka den oro som det nyligen uppkomna ryktet om att kommissionen överväger möjligheten att stänga sin delegation i Costa Rica har väckt.
Föredraganden bedömer därför kommissionens meddelande som positivt, enligt min åsikt går det åt rätt håll, men det är uppenbart att denna fråga inte behandlas på ett övergripande sätt. Vi hoppas att kommissionen under de närmaste veckorna antar ett nytt meddelande som är mer ambitiöst, där parlamentets åsikter beaktas och att det i och med detta äntligen blir möjligt att rationalisera, ordna upp och förbättra tjänsten för yttre representation, för att den skall kunna bli ett effektivt instrument inom en stabil utrikespolitik för Europeiska unionen.

Bourlanges
. (FR) Herr talman! Jag skall uppriktigt säga att vi är positiva både till den allmänna inriktningen av politiken som föreslås av kommissionen, och till riktlinjerna i betänkandet som Galeote nyss erinrat om. När jag säger "vi" talar jag självfallet om budgetutskottet.
Budgetutskottet vill bara fästa alla aktörers uppmärksamhet på några grundläggande problem. För det första gäller det hur fort vi går fram. Vi anser att reformen skall genomföras snabbt och på ett ambitiöst sätt. Reformen innebär att utveckla decentraliseringen genom att samla ett antal delegationer som inte är så många men administrativt kraftfullare, och som har minimala representationer som en förlängning.
För det andra betyder reformen en aktiv vertikal omfördelning av personalen i Bryssel ut på fältet. Vi vet mycket väl att det finns motstånd vid kommissionens enheter, mänskligt och socialt motstånd, som vi förstår, mot denna omfördelning. Vi måste bryta detta motstånd.
För det tredje en horisontell omfördelning. Det finns delegationer som har för mycket att göra och det finns tjänster med för få uppgifter. Och vi känner inte alltid att kriterierna för fördelning av personal är objektiva.
För det fjärde, en bättre balans, en mer homogen balans mellan ordinarie personal från kommissionen och lokala tjänstemän som kostar mindre men som inte förfogar över, om jag så får säga, institutionens "centralminne". Båda behövs och balansen mellan de båda behöver organiseras rationellt.
Herr kommissionär! Vi förväntar oss alltså att ni går fortare fram och längre i denna riktning, som vi vet att ni valt. Vi skall stödja er i er uppgift. Vi kommer att bekämpa er om ni till äventyrs, vilket jag har svårt att tro, visar prov på tröghet.
Den andra aspekten som jag snabbt skulle vilja utveckla är budgetaspekten. Budgetutskottet är positivt till en kvalitativ reform som omfattar större kostnader, eftersom omfördelning kostar, men budgetutskottet är negativt till en kvantitativ utveckling av personalen vid de externa enheterna. Ökade kostnader, ja, men ökad personal, nej, för om vi ökar antalet anställda bromsar det upp åtgärderna för omfördelning.

Blak
Herr talman! Först vill jag tacka ordföranden, som har utarbetat ett mycket fint betänkande. Jag är naturligtvis även glad över att han har accepterat hela min handlingsplan. Generellt sett är jag mycket positivt inställd till kommissionens planer på att förse sina delegationer med fler resurser, fler anställda och bättre kompetens, men alltför ofta har vi sett exempel på champagnedelegationer som har ägnat mer tid åt diplomatklubbar än åt det som egentligen varit deras arbete. Till deras försvar kan anföras att det varken funnits kompetens eller resurser inom det gamla systemet. Många problem med biståndsprojekt beror på att de administreras centralt från Bryssel. I framtiden skall arbetet därför i stället göras ute på fältet.
Det nya systemet har ännu inte införts, men hittills har 24 delegationer fått ett direkt ekonomiskt ansvar. Jag hoppas att vi så snart som möjligt skall kunna överföra de goda erfarenheterna från bl.a. Bosnien till resten av delegationerna. Tilldelningen av fler uppgifter och större ansvar till delegationerna har faktiskt visat sig fungera, även om vi den senaste tiden har sett exempel på svindel och oriktigheter inom ansökningsländernas delegationer. Jag tänker här särskilt på Slovakien och Tjeckien. Kommissionen skall lämna kontrollrapporter om delegationerna till parlamentet. Jag ber inte om att få se rapporterna eftersom jag är medveten om att de innehåller känsliga upplysningar om enskilda personer, men jag skulle gärna vilja ha en sammanfattning av de ekonomiska aspekterna. Kommissionen har redan lovat mig detta i samband med godkännandet av räkenskaperna för 1999, och jag hoppas nu att kommissionen också håller vad den lovat.

Junker
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi i utskottet för utveckling och samarbete vill vi påminna om att Europeiska unionens delegationer ursprungligen uppstod ur dem som fick i uppdrag att kontrollera genomförandet av fördragsinnehållet i Yaoundé- respektive Loméprotokollet, och hade alltså till att börja med ett rent utvecklingspolitiskt betingat uppdrag. Under årens lopp har arbetsuppgifterna och det geografiska verksamhetsområdet utvidgats betydligt. Utformningen av innehållet har dock inte hållit jämna steg med detta.
Sedan dess har vi fått med ett grundläggande reformarbete att göra, som trots alla de krav som Europaparlamentet har rest i flera år, även med det aktuella betänkandet, inte heller tillgodoses med kommissionens aktuella meddelande. Utvecklingspolitiken är inte längre det enda ansvarsområdet för EU:s tjänst för yttre representation, men den är i likhet med tidigare av framstående betydelse. Blockens upplösning och den förändrade politiska processen har avsevärt förstorat den politiska samt den handels- och den ekonomisk-politiska dimensionen. Detta gäller i synnerhet för utvecklingspartnerskapet med AVS-länderna, för vilka Cotonouavtalet har gett nya impulser.
Men just i det här avseendet saknas det kvalificerad utbildning hos delegationspersonalen, just här saknas de program som krävs för en flexibel personalinsats, med deltagande enbart av lokal arbetskraft med högskoleutbildning, eller av externa experter, om så behövs med tidsbegränsade kontrakt för en viss typ av uppgifter. I praktiken har delegationerna i AVS-länderna varit, och är, hotade av avveckling eller till och med av stängning. Många tjänster är vakanta under lång tid, utan att man åtminstone tidvis tar till lämplig lokal arbetskraft. Detta kritiserar till och med Europeiska revisionsrätten. Utskottet för utveckling och samarbete ser därför en risk att bildandet av nya regionala tyngdpunkter och favoriseringen av regionalkontor - för vilka det kan finnas goda grunder - i praktiken skulle kunna leda till en uttunning av delegationsstrukturer i utvecklingsländerna. Att regionalkontor är mer prisvärda än flera separata kontor är uppenbart. Att de även är mer effektiva beläggs dock inte. Även här visar sig den konceptionella svagheten hos kommissionens meddelande.
När det gäller innehållet har kommissionen försummade skyldigheter att fullfölja. Kollega Galeotes betänkande och besluten från de rådgivande utskotten erbjuder en utmärkt underlag för detta.

Jarzembowski
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, ärade föredragande! Å Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraternas vägnar vill jag till att börja med tacka vår föredragande. Han har återigen lagt fram ett utmärkt betänkande om tjänsten för yttre representation, och jag hoppas, herr kommissionär, att ni lyssnar på mig och kollega Galeote Quecedo, och att ni drar en fantastisk slutsats av Galeotes betänkande, och det att ni skall ge klara svar. Jag tror att vi är överens om att vi måste komma bort från det förflutna. Vi måste komma fram till delegationernas aktuella funktioner, baserat på unionens funktioner. Vi har haft Maastricht med den andra pelaren med utrikes- och säkerhetspolitik, vi har ett stort ansvar på området världshandelspolitik. I det avseendet måste vi se till att det öppnas delegationer i alla viktiga politiska och ekonomiska partnerländer.
Därför återkommer jag, herr kommissionär, till den diskussion vi hade för några minuter sedan. Just i Asien tror jag att vi behöver fler delegationer. Kollega föreslår Singapore och Taibei som platser där vi så snabbt som möjligt borde öppna delegationer. Om jag får återkomma till kollega Sakellarious framställning om Taibei: Taiwan är alltså EU:s fjortonde största handelspartner och en förebild för hur ett samhälle i Asien av egen kraft kan omvandlas från auktoritär regim till en levande parlamentarisk demokrati. Det är ett utmärkt exempel på att principerna om demokrati, rättsstatsprincipen och respekt för de mänskliga rättigheterna fungerar i Asien, och till och med är något som länderna själva har velat ha. Därför är det på tiden att vi öppnar ett kontor även i Taiwan.
Delegationer alltså i Singapore och Taiwan, och kollega Galeote har även nämnt andra regioner i världen. För mig är det viktigt att ni, när ni skickar nästa förslag till oss, klart och tydligt nämner de länder och årtal och månad var och när ni, som ni ser det, delegationer borde öppnas. Om det inte finns några pengar, säg då att ni behöver pengar. Sedan kommer vi att vara tvungna att tala med varandra om vi vill inleda en strid vänner emellan med kollega Bourlanges och övertyga honom. Men vi behöver en rapport där det klart och tydligt står i vilka länder, vilket år och vilken månad, och då kommer vi att följa er och bygga upp en vettig tjänst för yttre representation för unionen.

Carrilho
Herr talman, kära kolleger! Det ämne vi debatterar i dag ingår i en mycket bredare problematik vilket inte bara betyder gemenskapens tjänst för yttre representation utan i slutändan själva den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Unionens tjänst för yttre representation har de senaste åren utsatts för en del kritik och borde underställas ett stort gemensamt omvandlingsarbete. Samarbetet mellan olika delar - handeln, utvecklingsstödet, ekonomin, politiken och diplomatien - är allt tydligare i dagens värld och måste accepteras helt, inte som något oundvikligt utan framför allt som en möjlighet. En möjlighet för att Europeiska unionen skall kunna stärka sin roll i det internationella samfundet, genom att försvara demokratins och de mänskliga rättigheternas principer som legitimerar detta mål. Vi erkänner att uppfattningen av denna verklighet är underställd kommissionens angelägenhet att förbättra utrikestjänsten vilket har visat sig i flera godkända meddelanden sedan 1996. Men helheten saknar sammanhållning och fortfarande krävs det mycket arbete. Jag medger att vi har stora förväntningar på kommissionens meddelande om utrikestjänsten vilket kommissionär Patten i september förra året lovade sända till parlamentet, och som jag anser måste vara en strategisk ram för senare och viktiga utvecklingar. Vi får inte förlora ur sikte att dagens ämne i själva verket är mycket begränsat, stärkandet och anpassningen av delegationsnätet, dess innebörd är oerhört konkret och, som redan har understrukits, omfattar det också den politiska och diplomatiska sfären. Vi stöder därför det som i allmänhet handlar om delegering och decentralisering av biståndet till tredje land och dess rationalisering, med de aktuella behoven av resurser och tekniska medel. Jag vill dock understryka att jag inte håller med om den nästan hyperrealistiska aspekt som fortfarande finns i vissa uppfattningar om unionens internationella roll när det gäller utvecklingsbiståndet.
Jag vill därför understryka tre aspekter: Den första är det regionala samarbetets betydelse, men som måste ökas med tanke på den politiska jämvikten, övergångar till demokratin och konsolidering av den samt förbindelserna mellan de olika länderna. En annan aspekt som är knuten till detta är behovet av konsekvens i grundinriktningarna, så att de inte är bundna och beroende, ibland nästan exklusivt, och knutna till medel vars brådska måste kontrolleras. Ännu en aspekt är vikten av att ha vissa politiska kriterier, nämligen att erkänna de olika ländernas roll i demokratiseringsprocesserna och i försvaret för de mänskliga rättigheterna i respektive region. Vi yrkar på att stängningen av delegationer i dessa länder upphör, och att vi tänker på kostnaden för att upprätthålla dem är obetydlig för helheten.
Denna och andra aspekter har tagits upp av föredraganden, Galeote Quecedo, som har gjort ett utmärkt arbete och därför stöder vi hans förslag till resolution och hoppas att de kommer att beaktas av kommissionen och rådet.

Dybkjær
Herr talman! Med tanke på vad som inträffade under den förra kommissionen kan man säga att det inte finns så mycket att förlora med detta förslag till decentralisering, och det är under alla omständigheter nödvändigt att någonting blir gjort. Men om inte decentraliseringen åtföljs av erforderlig kompetens så kan den mycket väl förvandlas till ett tveeggat svärd. Det skall finnas kunskap och samordningskompetens såväl inom delegationerna som på själva huvudkontoret, och detta samspel tycker jag just nu är något svårt att skönja.
Jag är inte särskilt intresserad av diplomatskolor, och allt vad dessa olika typer av verksamheter nu kallas. Jag intresserar mig i stället för mer sakliga och konkreta ämnen, som t.ex. kvinnofrågor och ITT-frågor, och jag skulle vilja illustrera min syn på problemen med dessa två ämnen som utgångspunkt. Vi har ju ingen garanti för att det inom delegationerna finns någon särskild kunskap om kvinnofrågor, och heller inte för att där finns någon som helst kunskap om kvinnofrågor i utvecklingsländerna. Man skulle kunna säga att denna kunskap kanske inte heller tidigare fanns inom kommissionen, men då fanns det i alla fall större möjligheter till kontroll från parlamentets sida, en kontrollfunktion som delvis försvinner när man lägger ut det på de olika länderna.
Det finns inte heller någon garanti för att man har några som helst kunskaper om informationsteknologi. Man vet säkert hur det går till att skicka e-post, men informations- och kommunikationstekniken handlar onekligen om mer än att bara skicka e-post. När kommissionen sedan dessutom hävdar att det absolut inte är nödvändigt att ha någon enhet inom kommissionen med särskilda kunskaper inom detta område, utan endast fokuserar på mainstreaming och kunskaper av allmän karaktär, så kan man undra hur kompetensen skall kunna uppnås inom delegationerna. Jag hoppas därför att kommissionen i samband med sitt kommande utspel, t.ex. med kvinnor och ITT som exempel, skall illustrera hur man tänker sig att denna kunskapsuppbyggnad skall gå till.

Frassoni
Herr talman! Vi instämmer i att det är nödvändigt att förstärka kommissionens tjänst för yttre representation och stöder Galeotes utvärdering av kommissionens meddelande. Detta betänkande är i linje med den prioritering som delas av majoriteten i min grupp och i parlamentet: att förstärka Europeiska unionens närvaro på den internationella scenen. Vi betraktar utvecklingen av en tjänst för yttre representation som ett verktyg för att förstärka EU:s utrikespolitik, även om våra nationella tjänster fortfarande har ett och annat att lära sig.
Bland de mest genanta upplevelser jag har varit med när jag har rest utanför Europeiska unionen i egenskap av Europaparlamentariker har varit dessa märkliga möten med medlemsstaternas ambassadörer, där unionens företrädare fortfarande betraktas som ett främmande element, eller i bästa fall som en sorts handelsattaché eller ekonomisk attaché. Vi är glada över att Galeotes betänkande inkluderar vårt ändringsförslag där man ber det nuvarande ordförandeskapet att ta en del av ansvaret för att bekräfta att medlemsstaternas ambassader är beredda att samarbeta med EU-delegationerna och stärka deras roll i skapandet av en verkligt gemensam europeisk röst.
En förstärkning av kommissionens tjänst för yttre representation kommer att ge den största behållningen om vi lyckas etablera en verkligt gemensam tjänst för utrikespolitik och politik på europeisk nivå. Det första steget i denna riktning skulle vara att göra herr GUSP till medlem av kommissionen: detta är nödvändigt om vi skall ha en gemensam röst i världen.

Marset Campos
Herr talman, herr kommissionär! Vår grupp instämmer i vad som sägs i Galeotes utmärkta betänkande, förutom när det gäller en liten detalj som jag kommer att kommentera längre fram.
Den mest chockerande erfarenheten när man beger sig utanför Europeiska unionen är motsägelsen mellan den kraftfulla framtoning som Europeiska unionen har utanför och den nästan obefintliga framtoningen inom unionen. Det finns inte tillräcklig samordning inom Europeiska unionen. Det är därför mycket viktigt att lägga all vikt vid att samordna tjänsten för yttre representation. Med de begränsade budgetmedel vi har till vårt förfogande måste vi dock acceptera att vi inte kan uppnå en kraftfull framtoning, lämplig samordning och att Europeiska unionen har en samordnad närvaro i FN och i andra internationella organ, och därför måste vi se över budgeten i det hänseendet. Dessutom vill jag understryka vikten av att i högre grad samordna den information som inkommer, så att vi skall slippa se de tråkiga situationer som uppstår när medlemsstaterna ger uttryck för olika åsikter. Därför är det viktigt att gå i den riktning som Galeote anger.

Souchet
Herr talman, herr kommissionär! Galeote Quecedo betonar i sin motivering en grundläggande punkt som man fullständigt bortsett från i kommissionens meddelande om utveckling av tjänsten för yttre representation, nämligen avsaknaden av effektiv och funktionell fördelning mellan medlemsstaternas ambassader och delegationerna vid gemenskapen.
Kommissionen, vilket vår föredragande just påpekar, förefaller inte inse att samarbetet med medlemsstaternas diplomatiska enheter är fullständigt otillräckligt. Han betonar att associeringsprogrammet som inrättats för att diplomater och tjänstemän från medlemsstaterna skall kunna anställas i delegationerna hittills har gett mycket dåligt resultat: endast 7 nationella diplomater har utnämnts inom denna ram vid gemenskapens delegationer.
I stället för att gå mot att utveckla tjänsten för yttre representation i gemenskapen, som är fullständigt oberoende gentemot medlemsstaterna, och som skulle skapa stora extra kostnader bl.a. när det gäller utbildning, onödiga överlappningar och oundvikliga behörighetskonflikter, vore det klokt att i stället på gemenskapsnivå utnyttja den erfarenhet som förvärvats bl.a. vid enheten för stöd och samarbete, kompetensen och expertkunnandet som ex nihilo, skulle bestå av tjänstemän som helt står utanför de nationella diplomatiska enheterna och som vissa, som befinner sig i ett sammanhang som kännetecknas av ersättning och inte komplement, skulle vilja se utvecklas parallellt på ett vattentätt sätt.
Effektiviteten och subsidiariteten kräver i stället att vi skall gå bortom associeringsprogrammet och dess nuvarande misslyckande och visa prov på initiativ och fantasi för att en verklig osmos skall kunna ske när det gäller mänskliga resurser mellan medlemsstaternas ambassader och gemenskapsdelegationer, så att tätast möjliga förbindelser harmoniskt kan utvecklas och komplettera våra yttre samarbetspartner.

Van Orden
Herr talman! Det tycks mig som att vi bör skilja på två strävanden som båda finns i Galeotes betänkande och som i viss utsträckning leder åt olika håll. Jag syftar å ena sidan på behovet att förbättra kommissionens effektivitet i att uppnå sina prioriterade mål och å den andra på ambitionen att skapa någon form av utrikesförvaltning för EU. Huvudvikten bör läggas på det första av dessa, vilket till mycket stor del avspeglas i punkt 1 i betänkandet av Galeote som, och jag citerar: "Insisterar på att den viktigaste prioriteringen för kommissionens tjänster för yttre representation bör vara ett effektivt genomförande och en effektiv förvaltning av EU:s program för externt bistånd".
I en tid då unionens utvidgning är en prioritet - och vi har storskaliga hjälpprogram för att förbereda anslutningen - är det viktigt att vi har personal i rätt antal och med rätt kvalifikationer för att organisera och övervaka denna hjälp. Kommissionen erkänner uppenbarligen, som vi har sett under det senaste året ungefär, att reformeringen av förvaltningen av biståndet till tredje land har prioritet. Men enligt vissa beräkningar finns det en brist på någonting i storleksordningen 1 254 tjänster som skall arbeta med prioriterade politikområden.
Kommissionen behöver inte fler generalister och diplomater i sin delegation, den behöver kompetenta ledare, i synnerhet sådana med expertkunskaper i anbudsförfaranden, ingående av avtal och, framför allt, projektgenomförande; kanske personal med erfarenhet från näringslivet. Jag undrar om kommissionens förfaranden för rekrytering och pensionering avspeglar denna prioritering?
Rådets utkast till förordning om förtidspensionering av omkring 600 tjänstemän behandlas just nu. Jag skulle vilja veta vilka mått och steg kommissionen vidtar för att rekrytera rätt sorts människor för att ersätta de tjänstemän som kommer att gå i förtidspension.

Martínez Martínez
Herr talman! Galeote påvisar i sitt betänkande de brister som kommissionen själv redan har erkänt i sitt meddelande om utveckling av tjänsten för yttre representation, och dessutom innehåller betänkandet ett antal förslag i syfte att uppnå att denna tjänst fungerar på bästa möjliga sätt.
Hans arbete är mycket viktigt och det framhävs av två faktorer som har uppstått samtidigt under den senaste tiden. Å ena sidan inverkar unionens allt mer erkända roll på den globaliserade internationella scenen och å andra sidan den solidariska och pådrivande roll som unionen har i de återupprättade förbindelserna mellan nord och syd, vilken är tydligast inom ramen för det nya Cotonouavtalet.
Som ledamot av utskottet för utveckling och samarbete stöder jag det som Karin Junker säger i sitt yttrande och jag vill betona det grundläggande faktum att tjänsten för yttre representation hjälper länder som söker frihet och välstånd genom utvecklingen.
Med de ändringsförslag som har antagits av utskottet för utveckling och samarbete begär vi att reformen av tjänsten för yttre representation inte leder till att delegationer i utvecklingsländer stängs. När man tar itu med reformen bör detta ske genom att man ser till att åtgärderna är effektiva snarare än att enbart gå efter budgetaspekter. För att göra detta är kommissionens närvaro i området nödvändig, det är viktigt att tjänstemännen har direkt kontakt med verkligheten i de underutvecklade länderna, direkt kontakt med de olika aktörerna inom utvecklingssamarbetet och de lokala myndigheterna genom att hjälpa och stödja sig mycket mer på de icke-statliga organisationerna, såväl lokala som europeiska. Inrättandet av regionala delegationer är inte ett godtagbart alternativ till att stänga delegationer i länder som Kap Verde eller Costa Rica.
Vi begär även att de politiska utvecklingsmålen beaktas i de fleråriga program för delegationerna som kommissionen har aviserat, att lokal personal anställs, att tjänstemännen har specialiserad utbildning och att man försöker nå en högre grad av samordning mellan kommissionens delegationer och medlemsstaternas ambassader.
Jag anser att det skulle vara mycket positivt att inrätta en delegation i ett land som Kuba, som är kandidat till att underteckna Cotonouavtalet och som redan har godtagits som samarbetspartner av våra partnerländer i ASV-området.

Rod
Herr talman! Europaparlamentet bör stödja decentraliseringsprocessen av kommissionens enheter för att närma Europeiska unionen till sina samarbetspartner. Vi är alltså positiva till att öka antalet delegationer och höja antalet anställda, med tanke på ökade befogenheter.
Men utvecklingssamarbetet bör förbli en prioritet för delegationerna i utvecklingsländerna, bl.a. för att planera stödprogram. Det är viktigt att företrädarna som förhandlar för kommissionen har kontakt med verkligheten på fältet. De bör i det sammanhanget utveckla förbindelser med lokala icke-statliga organisationer och det civila samhället i allmänhet, för att få kännedom om och införliva befolkningarnas prioriterade behov i dessa vägledande program, och inte bara regeringarnas.
Utöver samråden måste vi öka antalet lokala tjänstemän i delegationerna. Det är grundläggande att personalen vid delegationerna har mycket god kännedom om de lokala förhållandena och behärskar de regionala språken, så att en kontinuerlig förbindelse kan upprätthållas med de olika befolkningslagren.
Delegationerna måste förslå program med särskilt utbildning för de lokala experterna för att främja rekryteringen.
Det är slutligen även brådskande att rekrytera kvalificerad personal på det sociala området och miljöområdet, som hittills varit den fattiga kusinen från landet när det gäller stöd- och utvecklingsprogram som utarbetats i Bryssel.

Zacharakis
Herr talman, herr kommissionär! Först skulle jag vilja gratulera föredraganden Galeote för hans ytterst väl underbyggda och grundliga betänkande. Det råder inga tvivel om, anser jag, att frågan är särskilt allvarlig då den rör en grundläggande aspekt av Europeiska unionens verksamheter, nämligen den gemensamma utrikespolitiken och säkerhetspolitiken, och följaktligen unionens aktiva och effektiva närvaro på den internationella arenan och dess möjlighet att spela huvudrollen i detta sammanhang på ett konsekvent och samordnat sätt och framför allt oberoende av andra utomeuropeiska faktorer.
För att uppnå detta mål förutsätts emellertid förekomsten av ett lämpligt och funktionellt verktyg. Och detta är inget annat än en välorganiserad tjänst för yttre representation med specialiserade och grundligt utbildade tjänstemän som skall bemanna unionens representationer eller ambassader, så att dessa genom att verka inom en genom lagstiftning reglerande ram för deras förhållanden med Europaparlamentet och rådet utvecklas till att verkligen företräda unionens politik och intressen liksom medlemsstaternas samlade intressen. För det senare kommer särskilt att krävas en samordning mellan unionens och medlemsstaternas diplomattjänster och delegationer, något som betänkandet i fråga gynnar i och med att det föreskriver en utveckling av ett system för samarbete mellan och enande av dessa tjänster.
För allt detta behövs givetvis resurser och betydande anslag som naturligtvis bör tilldelas med öppenhet och noggrann balansering av behoven och varje anslags syfte och nytta men samtidigt med en ärlig avsikt att stärka tjänsten för yttre representation, så att de medel säkras som gagnar att dess uppgift uppfylls.
Slutligen bör, vilket betänkandet också understryker, särskild hänsyn tas till att fastställa det som rör förhållandena mellan å ena sidan tjänsten för yttre representation och delegationerna och å andra sidan Europaparlamentet både beträffande systematisering av kontakterna med rapporter och framträdanden av delegationscheferna i parlamentet och dess behöriga utskott, och med att man från delegationernas sida åtar sig att stödja Europaparlamentets ledamöter vid deras besök och uppdrag i tredje land.

Cushnahan
Herr talman! Jag välkomnar Galeotes betänkande. Det är helt och hållet på sin plats att vi skall reformera kommissionens externa delegationer och undersöka hur de kan fungera på ett effektivare sätt, förhoppningsvis inom ramen för en mera följdriktig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
I detta sammanhang skulle jag vilja göra några mycket korta påpekanden. För det första, vad beträffar min egen erfarenhet av kommissionens delegationskontor, så var det förträffligt att ha det som stöd när jag var i Sri Lanka. Det var till stor hjälp för oss genom att det avlastade oss i vårt arbete och samordnade de olika EU-ambassadörerna i det området.
Vid andra tillfällen då jag har haft erfarenhet av kommissionens lokalkontor är att jag ibland har känt att de kan stå den lokala politiska förvaltningen för nära och att de kan vara lite ovilliga när det gäller att ta tydlig ställning i policyfrågor och politiska spörsmål. Det måste stå fullständigt klart att vart och ett av våra delegationskontor inte finns där bara för att ha ett gemytligt förhållande till den lokala förvaltningen utan för att företräda EU:s politik i vid bemärkelse.
Det tredje påpekandet som jag vill göra, och jag är säker på att det redan har gjorts av min kollega Georg Jarzembowski, är huruvida kommissionen skulle ge ett positivt svar på vår upprepade begäran att ett delegationskontor upprättas på Taiwan. Vi har tassat likt katten kring het gröt i den frågan alltför länge. Vi bör ha modet att stå för vår övertygelse och jag hoppas att kommissionären kommer att reagera positivt på förslaget att det bör finnas ett kontor på Taiwan inom en inte alltför avlägsen framtid.

Patten
. (EN) Låt mig först ge ett mycket varmt erkännande åt den höga kvaliteten på det arbete som har utförts av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik och i synnerhet av föredraganden Galeote Quecedo som än en gång har gjort ett förträffligt arbete. Vi bör inte glömma det viktiga bidraget från budgetutskottet med den alltid så kloke Bourlanges som föredragande, yttrandet från budgetkontrollutskottet - det har varit mig ett nöje att diskutera dessa frågor med Blak - och inte minst yttrandet från utskottet för utveckling och samarbete utarbetat av Junker.
Alla dessa dokument kommer även lägligt då kommissionen nu håller på att lägga sista handen vid sitt meddelande till parlamentet om ytterligare utveckling av tjänsten för yttre representation som en uppföljning till det meddelande vi lade fram i juli i fjol. Jag kan försäkra parlamentet att de rekommendationer som görs i betänkandet är utomordentligt viktiga för kommissionen. Jag betraktar dem även som ett uppmuntrande tecken på att parlamentet delar vår strävan att göra tjänsten för yttre representation till ett ännu effektivare verktyg för vår yttre politik. Vi kommer naturligtvis att fortsätta att regelbundet rapportera om de framsteg som görs till parlamentet.
Tillåt mig göra några iakttagelser. För det första, detta parlament framhåller sin önskan att förtydliga sitt förhållande till de externa delegationerna. Kammaren kanske minns att denna punkt kom upp redan när vi diskuterade Galeote Quecedos betänkande om en gemensam EU-diplomati i september ifjol. Jag försäkrade denna kammare att även om delegationerna formellt sett är kommissionens, så har vi gjort det fullständigt klart att de även skall stå till tjänst för parlamentet, den höge representanten och även de andra gemenskapsinstitutionerna.
Som svar på några av de saker som framfördes under debatten, vill jag säga att det självfallet är så att våra delegationer och medlemsstaternas ambassader måste bli mycket bättre på att samordna sina aktiviteter. Detta är något som vi har diskuterat i rådet. Delegationerna bör verkligen hjälpa till med att arrangera program för besökande parlamentsdelegationer och parlamentsutskott. Jag håller även med om att det skulle vara bra om delegationscheferna någon gång då och då framträdde inför utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik och andra parlamentsutskott när de är tillbaka i Bryssel för att rapportera om den senaste utvecklingen i deras värdländer och om hur det går med Europeiska unionens politik och program där.
En annan sak som ligger detta parlament varmt om hjärtat är den så kallade delegeringen av vår verksamhet. Detta är, som kammaren vet, fackspråk för att delegera makt och ansvar dit där de hör hemma, till människorna på fältet. Parlamentet minns säkert att detta steg för att öka delegeringen var ett uttryckligt åtagande som kommissionen gjorde i sitt meddelande från maj ifjol om reformen av biståndet till tredje land, vilket upprepades i meddelandet i juli om tjänsten för yttre representation.
Vi är nu mitt uppe i den första vågen av delegeringsprogrammet. Delegeringsprinciper har fastställts för varje mera betydande program. Personalbehov har bedömts för varje delegation. Urval och utbildning av tjänstemän är igång. Sist men inte minst håller bokförings- och ledningssystem mellan högkvarteret och de berörda delegationerna på att länkas samman. Mer än 20 delegationer kommer att förstärkas i år, ytterligare ca 30 nästa år och de återstående under 2003 och 2004. Jag kommer naturligtvis att lämna en mera detaljerad rapport till denna kammare senare under året, men i stort sett framskrider arbetet som planerat.
Det finns en sak som jag skulle vilja framhäva mycket starkt. Det finns absolut ingenting som talar för delegering om man samtidigt behåller en samling svärmödrar i Bryssel. Om man skall delegera så måste det betyda att programmen skall ledas på plats. Det betyder inte att sitta här i Bryssel och kritisera fotfolket med facit i handen. Problemet med dubbel bokföring, problemet huruvida vi verkligen kommer att delegera är ett problem som jag känner mycket starkt för. Vad mig beträffar, och vad styrelsen för EuropeAid beträffar, så är det absolut nödvändigt att se till att det bland våra resultatindikatorer finns ett som visar oss hur det går med att flytta ledningen av projekten in i delegationerna där den hör hemma.
Vi har sett, som någon påpekade i debatten, hur framgångsrik delegeringen har varit i Sarajevo och jag vill att den framgången skall upprepas på andra ställen. Men delegering är inte bara en fråga om siffror och förfaranden. För att den skall nå framgång krävs det en verklig förändring av förvaltningskulturen i kommissionens tjänster för yttre representation - i högkvarteret och i delegationerna. Föredragandens insisterande på behovet att förbättra och utveckla våra utbildningsprogram är i detta avseende helt på sin plats. Jag är visserligen den förste att gå med på att det fortfarande finns plats för förbättringar på detta område, men viktiga insatser har gjorts och de kommer att fortsätta. Jag hade möjlighet att se utbildningsprogrammet för vår externa personal och jag blev mycket imponerad av det. Det omfattar inte bara politikområden såsom handel och GUSP, utan även praktiska ämnen som rör det dagliga arbetet och moderna ledningsmetoder. Det måste naturligtvis inkludera alla de ämnen som lite löst brukar beskrivas som lika möjligheter, "gender mainstreaming", vilket den ärade ledamoten hänvisade till i debatten.
Parallellt med detta har byrån för samarbete EuropeAid organiserat ett mycket ambitiöst utbildningsprogram särskilt för decentraliseringsverksamheten. Parlamentet kanske också är intresserat av att veta att den första pilotsammankomsten av det europeiska diplomatiska programmet, vilket är ett gemensamt utbildningsprogram för europeiska diplomater som sponsras gemensamt av medlemsstaterna och kommissionen, nyligen har utvärderats och befunnits vara framgångsrikt. Det andra sammankomsten börjar denna höst. Detta initiativ bygger kanske inte precis på modellen med en europeisk diplomatskola, som Galeote anslöt sig till i sitt betänkande i höstas, men det är ett märkbart steg framåt.
Jag är även medveten om att kammaren förväntar sig fullständig information från kommissionen om omorganisering av mänskliga resurser, regionalisering av nätverket och öppnande eller stängning av delegationer - en punkt som jag vill återkomma till vid slutet av mina kommentarer. Eftersom kollegiet fortfarande måste fatta beslut om dessa punkter så vill jag bara säga till kammaren att de rekommendationer som görs i de betänkanden som nu är under debatt kommer att granskas och analyseras noggrant.
Låt mig till sist kommentera den föreslagna handlingsplanen. Några av punkterna, såsom förslaget att alla delegationschefer med början i juni i år skall underteckna en årlig förklaring om att lämpliga interna kontroller har utförts, kommer att behandlas vid uppföljningen av den senaste resolutionen om ansvarsfrihet. Kammaren bör vara medveten om att delegationschefer redan är tvungna att underteckna den nya stadgan för utanordnare som beskriver deras uppgifter, deras åligganden och deras ansvar.
Andra påpekanden som kammaren gör när det gäller, till exempel, verksamhetsmål, omorganisering, nya delegationer, övervakning och utvärdering kommer vi att ta itu med i meddelandet om utveckling av tjänsten för yttre representation som kommer inom kort.
Jag hoppas att budskapet är tydligt. Vi tar reform och utveckling av tjänsten för yttre representation på största allvar. Sedan jag tillträdde min tjänst har jag sagt att jag vill se framväxten av en modern, effektiv och rationell tjänst, som arbetar som en integrerad del av kommissionens organisation för yttre förbindelser och betjänar unionens samtliga institutioner. Detta är fortfarande mitt mål, och det delas av mina kolleger och den högsta ledningen för kommissionens tjänst för yttre förbindelser. Men det är en lång väg dit. Det måste bygga på personalens tillit och motivation. Många av dem arbetar under svåra omständigheter, långt borta från sina kolleger i högkvarteret. Det krävs omsorgsfull planering, utbildning och inte minst finansiering. Jag är förvissad om att vi kan påräkna parlamentets stöd och förståelse i det arbete som vi fortfarande har framför oss.
En eller två av de ärade ledamöterna anmodade oss att inte vara för modesta i våra ambitioner, att vi skall vara mer ambitiösa i det vi gör. Jag skulle vilja påpeka något mycket självklart för parlamentet, något som kanske är lite prosaiskt. Ambitioner är beroende av två saker. Först och främst så är ambitioner beroende av att man har pengar till att faktiskt förverkliga sina ambitioner. För det andra så krävs det att man är beredd att fatta svåra politiska beslut för nå sina mål. Ett av mina mål, och det finns kanske de som betraktar detta som en egenhet, är att försöka se till att målen för det område som jag är ansvarig för motsvaras av de medel som vi måste spendera på dem.
Jag skulle också vilja se att vi är beredda att ta de svåra politiska beslut som krävs för att modernisera vår tjänst för yttre representation. Men, med all respekt för kammaren, så tjänar det inte någonting till om kammaren å ena sidan talar om för mig att vi aldrig kan stänga en delegation; medan å den andra sidan människor talar om för oss att vi bör upprätta nya delegationer och hela kammaren är överens om att det bör finnas en gräns för hur många delegationer vi kan ha. I det förflutna har parlamentet insisterat på att det skall finnas en övre gräns för antalet delegationer. Jag har inga invändningar mot det, under förutsättning att vi har kammarens stöd och förståelse om vi måste stänga några delegationer för att upprätta andra.
Men om vi skall vara ambitiösa, som jag skulle vilja vara, så måste det finnas ett samförstånd mellan kommissionen och parlamentet liksom mellan kommissionen och rådet. Vi måste vara fullständigt öppna om de svåra beslut som vi måste fatta. Sedan måste vi alla tillsammans dela det politiska ansvaret för de besluten. Jag ber er att inte försätta oss i en situation där alla vill vara ambitiösa, men ingen är beredd att faktiskt spendera de pengar som krävs för att vara ambitiös eller att fatta de nödvändiga politiska besluten. Jag ser fram emot denna debatt och till parlamentets förståelse då vi tillsammans försöker skapa den sorts tjänst för yttre representation som den europeiska unionen förtjänar.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Förslag till rådets förordning om inrättande av ett allmänt preferenssystem för perioden 2002-2004.
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande över förslaget till rådets förordning om ett allmänt preferenssystem för 2002-2004.

Lamy
. (FR) Herr talman! Kommissionen har just, och när jag säger "just" betyder det för knappt tio minuter sedan, godkänt förslaget till allmänt preferenssystem för perioden 2002-2004. Kommissionen har även beslutat vända sig till parlamentet med detta. Jag är därför glad att kort kunna kommentera förslaget för er och sätta det både i sammanhanget med den gemensamma handelspolitiken, å ena sidan, och Europeiska unionens strategi när det gäller hållbar utveckling och kampen mot fattigdom, å den andra. Gemenskapens allmänna preferenssystem befinner sig egentligen mitt emellan dessa två stora politikområden i unionen.
De av er som känner till frågan vet att det enbart handlar om ett avgiftssystem som för ett trettiotal år sedan uppstod, på initiativ av den dåvarande Europeiska gemenskapen inom UNCTAD (FN:s konferens om handel och utveckling), för att sänka tullavgifterna för utvecklingsländernas industriexport, eftersom dess viktigaste existensberättigande var att industrialisera tredje världen. På den tiden utgjorde de höga avgifterna det huvudsakliga hindret mot handeln - och saker och ting har delvis förändrats sedan dess, eftersom avgiftsnivån i genomsnitt sjunkit. Det är däremot snarare de icke-tariffära hindren som blivit relativt sett högre, och vi försöker att behandla denna fråga enligt de icke-tariffära åtgärderna genom att ge ett antal länder ekonomiska medel, så att de kan förbättra sin institutionella kapacitet, och genom att tillsammans med dem införa tekniska ad hoc-avtal, såsom avtalen om ömsesidigt erkännande, eller avtal på veterinär- eller växtskyddsområdet.
Men vi får inte glömma att vissa tariffära hinder fortfarande i dag är betydande. Jag skall ge några exempel på det. Inom textil- och jordbruksområdet har utvecklingsländerna ofta höga jämförande fördelar, och vi upprätthåller tariffärt skydd. Inom den första förädlingssektorn kvarstår samordning av nollavgiften när det gäller importerade råvaror och betydande avgifter på bearbetade produkter, vilket motsvarar användningen av dessa råvaror; det är vad man kallar en stegring av avgifterna, med rätta för övrigt, eftersom detta sätt att beräkna våra avgifter har en avvärjande effekt på bearbetningen på plats i ursprungsländerna. Vi har också några avgiftstoppar som, trots de utjämningar vi genomfört - i större utsträckning än exempelvis Förenta staterna - i vissa fall är betydande.
Vad kommissionen i dag föreslår är alltså en uppdatering av det allmänna preferenssystemet avsett att svara mot tre viktiga frågor. Till att börja med kompensera urholkningen av marginalerna i preferensavgifterna som sänkningen av den genomsnittliga nivån av avgifter leder till. Vidare att underlätta systemet med variation av avgifterna, beroende på hur känsliga produkterna är. Vi har avskaffat kategorier. Tidigare fanns fyra kategorier och nu finns det bara två. Det är enklare, mindre komplext och kommer att underlätta arbetet för aktörer och tulltjänstemän och därmed göra det möjligt att öka den verkliga utnyttjandegraden av det allmänna preferenssystemet.
Den tredje frågan består i att genomföra graderingen, dvs. att behandla de fall där vi avskaffar fördelen med det allmänna preferenssystemet för länder med hög BNI för produkter som visat sig konkurrenskraftiga genom sin relativa nivå av marknadsandelar.
Vi anser under dessa förhållanden att dessa länder kan klara sig utan det allmänna preferenssystemet för dessa produkter, där graderingen erbjuder nya perspektiv för exporten för andra, mindre konkurrenskraftiga, utvecklingsländer och därmed ger dem en potentiell fördel när det gäller utveckling och kamp mot fattigdomen.
Vi har genomfört denna aggiornamento av det allmänna preferenssystemet för att försöka finna en balans mellan dels behovet av att ge en ny positiv signal till utvecklingsländerna, för att visa dem att vi är fast beslutna att motsvara deras förväntningar när det gäller tillträde till marknaden - detta efter initiativet "Allt utom vapen", vilket ledde till idén att återupprätta preferensmarginalerna - och dels den taktiska strävan att för den multilaterala förhandlingsrundan behålla möjligheter till ytterligare tillträde till marknaden.
Låt oss tillsammans komma överens om att utvecklingsländerna i allmänhet med rätta inser att en eftergift som görs inom en multilateral ram har ett särskilt värde, jämfört med en unilateral ram. Den första är säker och stabil medan den andra förblir osäker.
Om vi snabbt går igenom våra olika system för allmänt preferenssystem har vi fyra: det allmänna systemet, som tillämpas på länderna i Asien och Latinamerika, de enda kontinenter som inte åtnjuter några bilaterala preferensfördelar som de som vi förbehåller AVS-länderna och Medelhavsländerna. Inom detta område respekterar vi den allmänna ekonomin, vi återupprättar preferensmarginalerna, vi underlättar anpassningen och vi tillämpar en normal gradering.
Det andra systemet är det som gäller för mindre utvecklade länder som radikalt förbättrats av "Allt utom vapen" och som inte påverkas av detta förslag.
Det tredje systemet är det som kallas "social och miljömässig stimulans", som består i att bevilja ytterligare avgiftssänkningar för länder som faktiskt genomför ILO:s ramkonventioner och som förbinder sig att garantera en hållbar förvaltning av den tropiska skogen. Dessa ytterligare avgiftssänkningar förstärks i kommissionens förslag för att åtgärda den nuvarande svagheten, där vi i vårt förslag fördubblar preferensmarginalen i enlighet med de sociala och miljömässiga åtagandena.
Det fjärde och sista systemet är "narkotikasystemet" för länderna inom Andinska pakten och länderna i Centralamerika. Vi upprätthåller detta system i dess nuvarande form och förlänger det för en betydande period av tre år, fram till 2004. Detta system förtjänar lite speciell uppmärksamhet från er sida, dels för att det ingår i unionens stora ambition gentemot Latinamerika och alliansen, som på sätt och vis är privilegierad, som förenar oss med denna kontinent, dels för att det utgör det huvudsakliga bidraget från unionen till kampen mot narkotikan där dessa länder fungerar som både skådeplats och protagonister. Enligt min uppfattning skall vi se på narkotikaproblemet i dessa länder mer som ett symptom än som orsaken till denna regions permanenta underutveckling.
Detta "narkotikasystem" är ett mycket generöst system, det ligger mycket nära systemet "Allt utom vapen", eftersom det består i att bevilja avgiftsfritt tillträde till gemenskapsmarknaden för de mest betydande industri- och jordbruksprodukterna i dessa länder med medelmåttig inkomst. När jag säger medelmåttig inkomst menar jag att BNI per capita i dollar är ca 1 100 dollar för Bolivia, 4 600 dollar för Venezuela, och alltså betydligt över de 700 dollar per capita som är nivån i de minst utvecklade länderna.
Detta "narkotikasystem" har som första målsättning inte att direkt ersätta de illegala kokaodlingarna, utan att främja själva utvecklingen, inrätta arbetstillfällen samt diversifiera industri- och jordbruksverksamhet där dessa länder har en oroande eftersläpning, som i våra ögon gynnar en ökad produktion och handel med narkotika.
Att främja de direkta utländska investeringarna, bl.a. de europeiska, utrota korruptionen och kämpa för social rättvisa är för dessa länder, i våra ögon, lösningar som är förenliga med den privilegierade öppning av den europeiska marknaden som vi garanterar dem.
Vi hoppas att dessa länder i större utsträckning utnyttjar det allmänna preferenssystemet, genom att genomföra effektivare strategier för hållbar utveckling, så att man kan angripa de djupa orsakerna till de ekonomiska problemen, liksom problemen med narkotika och våld. Det är konceptet med hållbar utveckling som tillämpas här genom att det hänvisar till en tillväxt som skapar sysselsättning, sociala framsteg, vilket går via ett effektivt genomförande av ILO:s ramkonventioner och skydd av miljön, där en hållbar förvaltning av den tropiska skogen är en avgörande aspekt för denna region.
Vi föreslår därför våra samarbetspartner inom den Andinska pakten en mycket noggrann uppföljning av deras ansträngningar när det gäller diversifiering av exporten, kampen mot narkotikan och främjande av de sociala och miljömässiga aspekterna.
Vissa har redan oroats lite över den parallell som kommissionen upprättat mellan generositeten i "narkotikasystemet" och strävan efter en utvärdering av ekonomiska, sociala och miljömässiga resultat i partnerländerna. Man bör veta att vi får svårt att på annat sätt motivera det specifika med det särskilda systemet för Latinamerika, där vi är bundna av ett mycket ambitiöst politiskt och ekonomiskt partnerskap, jämfört med andra länder i världen, bl.a. de asiatiska länderna vars utvecklingsnivå är jämförbar och där man på samma sätt ställs inför kampen mot narkotikan men inte har tillgång till detta "narkotikasystem". Hur kan man motivera denna skillnad, annat än genom att förse dessa extraordinära avgiftspreferenser med normer för genomförande som endast de länder som till en viss grad delar våra europeiska värderingar när det gäller hållbar utveckling är beredda att skriva under.
Utöver dess egna förtjänster med att främja god politik är kommissionens övervakning, och dialogen med respektive land som den skall leda till, för oss den motsatta åsikt som gör det möjligt för "narkotikasystemet" att undgå ifrågasättande, till och med undgå en WTO-panel, med motiveringen att det skulle innebära omotiverad diskriminering mellan de länder som omfattas av gemenskapens allmänna preferenssystem.
Det handlar alltså inte om något obehörigt intrång i dessa länders interna angelägenheter. Denna övervakning förefaller oss i stället vara en slags åskledare som skyddar mot att andra utvecklingsländer kan överklaga till WTO.
Vi räknar verkligen med att våra latinamerikanska samarbetspartner i Doha skall bedriva ett nära samarbete med oss för att den bilaterala avregleringen och normaliseringen skall gå framåt, för att konsolidera och inte hota detta "narkotikasystem" som är så speciellt för Andinska pakten och Centralamerika.
Herr talman, mina damer och herrar! Efter initiativet "Allt utom vapen" bekräftar detta förslag, som vi lämnar om gemenskapens nya allmänna preferenssystem just före Doha, att unionen avser att, via denna nya runda, prioritera integrationen av utvecklingsländerna i världsekonomin, i syfte att uppnå en mer rättvis och mer hållbar utveckling, och kommissionen behöver ert stöd för att genomföra denna ambitiösa uppgift.

Rübig
. (DE) Herr talman, ärade kommissionär, mina ärade damer och herrar! Till att börja med skulle jag vilja tacka kommissionär Lamy så hjärtligt för detta initiativ. Det är, anser jag, ett initiativ som återigen visar på framsynthet och som försöker att redan i förväg försöker lösa de problem som vi alla ser komma. Vi alla vet att vi bara kan vara framgångsrika inom världshandeln om vi erbjuder produkter och tjänster som faktiskt folk också köper. Därför min fråga: Genom Internethandeln har vi nu uppnått en mycket hög aktivitetsnivå på området småförsändelser. I Europa har vi 18 miljoner företagare med under 250 anställda. Skulle ni kunna tänka er att vi även för enskilda småförsändelser, till ett visst angivet värde på xx euro, vidtar lämpliga åtgärder så att handeln kan utvecklas fullständigt fritt även på denna låga nivå, utan hinder och utan alltför mycket byråkrati?

Lamy
. (FR) Jag skall kort svara Rübig på två områden. Det första gäller typen av importhinder som finns kvar. Det finns i stort sett två kategorier hinder, tullhinder, vare sig de är tariffära eller kvantitativa, och mer tekniska hinder. När det gäller tariffära eller kvantitativa hinder, anser jag med "Allt utom vapen" och med en förstärkning av gemenskapens allmänna preferenssystem som vi lägger fram, att utvecklingsländernas tillträde till vår marknader, bl.a. via moderna elektroniska medier, är tillfredsställande.
Sedan har vi frågan om tullförfaranden, och bl.a. genomförandet av kontroller som beror på de ursprungliga reglerna. Om vi ger specifika tullfördelar jämfört med en klausul om mest gynnad nation, kan vi inte bortse från förekomsten av ursprungsregler och därmed intyg som tvingar till tullförfaranden. Vi behandlar alltså å ena sidan tarifferna. Å andra sidan, eftersom vi behandlar tarifferna, behöver vi ursprungsreglerna och tullförfarandena, och det kommer alltså att finnas tullförfaranden kvar.
Jag vill emellertid precisera att dessa tullförfaranden tillämpas med avgiftsbefrielse i form av värde på sändningar så att en del av det som överförs elektroniskt inte fastnar i nätet. Med andra ord, så snart man befinner sig under ett visst antal avgiftsbefrielser kan elektronisk export genomföras utan något som helst tullförfarande. Utöver detta tror jag att man för närvarande måste upprätthålla ett visst antal formaliteter, utom om man stöter på allvarliga och farliga problem enligt ursprungsreglerna.

Lucas
Herr talman! Jag vill tacka Lamy för hans presentation. Jag har några frågor. Jag blev mycket glad över att höra vad ni sade om progressiva tullsatser. Skulle ni kunna säga lite mer om de konkreta åtgärder som kommer att vidtas inom ramen för gemenskapernas nya allmänna preferenssystem (GSP) och de särskilda marginaler som kan förväntas i just det fallet?
För det andra, beträffande det förbättrade allmänna preferenssystemet som förhoppningsvis kommer att stimulera ökad social medvetenhet och miljömedvetenhet, skulle ni kunna säga hur pass framgångsrikt det nuvarande systemet har varit och huruvida ni tror att en fördubbling kommer att vara tillräcklig? En fördubbling låter väldigt bra, men vi börjar från en ytterst låg nivå. Man kan alltid säga att det aldrig är nog men anser ni verkligen att detta kommer att locka fler människor att delta i systemet än tidigare?
Jag har även en fråga om utvecklingen på sikt. Vilken annan mekanism för att stärka social medvetenhet och miljömedvetenhet i olika utvecklingsländer skulle ni förutse med hänsyn till att värdet av det allmänna preferenssystemet, som ni säger, hela tiden urholkas på grund av den generella sänkningen av tullsatser? Det allmänna referenssystemet, eller dess värde, kommer inte att finnas för alltid, eftersom tullsatserna sjunker över hela linjen.
Till sist, skulle ni kunna säga lite mer om kränkningar av mänskliga rättigheter på det hela taget? Det förbättrade allmänna preferenssystemet fungerar uppenbarligen som ett system av stimulansåtgärder. Har ni funderat på om det kanske är nödvändigt att reformera allmänna preferenssystemet så att de som kränker de mänskliga rättigheterna, i synnerhet Colombia, rentav utestängs helt och hållet från systemet?

Lamy
. (FR) Jag svarar Lucas beträffande de olika frågor hon tagit upp. När det gäller problemet med avgiftsstegring fungerar det så att om vi ökar preferensmarginalen minskar vi skillnaden som uppstår på grund av avgiftsstegringen lika mycket, men, och där är jag mycket tydlig, vi ändrar inte systemet med avgiftsstegring i grunden. Vissa produkter kommer fortfarande att vara avgiftsbefriade. Avgiftsstegringen äger rum, men dess effekt minskas av den preferensmarginal vi erbjuder.
När det gäller det allmänna preferenssystemet och dess stimulerande sida på det sociala och miljömässiga området, om kommissionen bedömt det lämpligt att gå längre, dvs. fördubbla den preferens den beviljade, tror jag det berodde på att den instämmer i den underförstådda betydelsen av er fråga, nämligen att systemet inte för närvarande ger upphov till många konkreta åtgärder.
På det sociala området är vi nyskapande i det framlagda förslaget, om vi nu hänför oss till ILO när det på sätt och viss gäller att bekräfta de fördelar vi beviljar. Det är en innovation jag vill fästa er uppmärksamhet på och som har två effekter, dels att den, om jag så får säga, gör den diagnos vi ställer mer objektiv, dels att ge Internationella arbetsorganisationen större profil i denna internationella sociala ledning vilket, som ni vet, är en av våra målsättningar.
När det gäller narkotikan är vi också nyskapande, eftersom vi i de länder som omfattas av preferenssystemet planerar en övervakning "särskild narkotika" enligt de sociala och de miljömässiga villkoren: enligt de sociala villkoren, genom hänvändelse till ILO:s ramkonventioner, enligt de miljömässiga villkoren, inom ramen för förvaltningen av den tropiska skogen som i stort sett råkar sammanfalla med regionen i fråga. Ur den synvinkeln är alltså villkoret genom övervakning höjt och jag tror att jag i detta förslag försökt att tänka som ni, i vissa specifika fall där det som hände på fältet inom sociala rättigheter inte nödvändigtvis överensstämde med andan i avtalen mellan unionen och dessa länder.
Den sista punkten när det gäller preferenser eller social eller miljömässig prestanda: har vi några andra medel? Som ni vet fattade vi principbeslutet att inte, när det gäller beaktande av dessa sociala och miljömässiga frågor, övergå till sanktioner utan i stället fortsätta med stimulans. Vi ökar alltså denna stimulans, vi klargör den, vi gör den objektiv i förhållande till ett antal normer, men vi övergår inte till sanktioner. Det vi har unilateralt och bilateralt, där vi har större manöverutrymme, måste kunna tolkas, sannolikt i en något mer dämpad form, inom ramen för den multilaterala förhandling som förbereds för Doha, och på denna punkt känner ni till unionens mandat. Med tanke på att WTO är en multilateral institution är vi tvungna att i det hänseendet göra kompromisser inom WTO som vi inte nödvändigtvis måste göra i en bilateral förhandling och som vi inte alls måste göra så snart det handlar om unilaterala åtgärder.
När det avslutningsvis gäller problemen med brott mot de mänskliga rättigheterna behandlar vi dem utifrån specifika ILO-konventioner, och bl.a. konventionen om tvångsarbete och slaveri. Detta förslag innefattar tillfällig indragning av slaveri eller tvångsarbete. Det var redan fallet med det föregående förslaget. Vi lägger till brott mot grundläggande sociala normer som är föremål för fem grundkonventioner inom ILO. På denna punkt har vi alltså på sätt och vis lagt till saker till det som redan fanns och som tillämpats på Burma, som ni vet.

Kreissl-Dörfler
. (DE) Herr talman! Tack även till er kommissionär Lamy för er redogörelse! Ni har redan svarat på en del av min fråga som kommer nu. Jag skulle återigen vilja komma tillbaka till stimulansmodellen inom det allmänna preferenssystemet, som ju har utvidgats med området "Sociala frågor och miljö". Såvitt jag har hört har detta program, som jag anser vara mycket vettigt, inte fått den respons man önskat. Finns det förklaringar till varför det fått så lite respons, trots att det ju inte är belagt med negativa sanktioner?
Den andra frågan: Finns det någon bedömning av i vilken utsträckning den stora frihandelzonen från Alaska till Eldslandet, som ju är planerad av USA och i vilken tullarna skall sänkas till noll - om man någonsin kommer dit -, kommer att försämra eller främja handeln med oss inom det allmänna preferenssystemet? Har man inom kommissionen redan funderat på detta?
En mycket kort fråga till, om WTO: På senare tid har det skrivits att man redan är glad, om det över huvud taget blir ett beslut i Qatar, över att inleda en ny förhandlingsrunda på olika områden. Skulle ni kunna säga något om detta?

Lamy
. (FR) Jag skall besvara de tre frågorna från Kreissl-Dörfler.
Den första frågan gäller användningen i dag av sociala eller miljömässiga stimulansklausuler. Vi har för närvarande i dag fyra önskemål enligt klausulen om social stimulans: Moldavien, Ukraina, Georgien, Ryssland. Av dessa fyra önskemål har redan ett accepterats - det bör vara Moldavien, om inte mitt minne sviker mig -. De övriga är under utredning. Förteckningen är inte särskilt lång, den är till och med kort, om man tänker på de länder som teoretiskt skulle kunna vara intresserade.
Varför är den inte längre? Enligt min uppfattning av två anledningar. Den första gäller en principfråga: ett antal utvecklingsländer vill inte av princip ha någon koppling mellan en handelsfördel och följandet av sociala normer. Denna ståndpunkt är inte enhällig. Den är inte lika tydlig i alla länder. Spektrumet är relativt brett, men det hindrar inte att det ibland ställer till problem. Vi vet det, det är deras rätt, det är deras utformning, de är suveräna stater. Vi tycker bara att genom att öka marginalen och det intresse det kan ha för dem att "matcha" dessa kriterier kan vi kanske få ett antal länder, som tvekar och som är delade mellan ekonomiska intressen och principintressen, att gå i den riktning som vi anser är den rätta.
Den andra frågan gäller det nordamerikanska frihandelsområdet. Det handlar för närvarande om förhandlingar mellan de 34 länderna på den amerikanska kontinenten. De har pågått i nära fem år och kommer sannolikt att pågå ytterligare fem. På kort sikt är det inte ett problem och det påverkar inte den relativa fördel som vi ger länderna i regionen enligt "narkotikasystemet", vare sig det gäller Centralamerika eller Andinska Amerika och länderna i Andinska pakten. Vi lämnar på sätt och vis var och en vårt bidrag, Förenta staterna i olika former, bl.a. genom anslag eller operationer, vi ger det på handelsområdet. Var och en gör på sitt sätt och jag tror att ur den synvinkeln kommer förhandlingen om frihandelsområdet mellan norra och södra Amerika inte att göra så stor skillnad på kort sikt. På medellång eller lång sikt kommer allt att bero på nivån på den tariffära preferens som de kommer att uppnå och den är ännu okänd.
Den sista frågan gäller Quatarperspektiven. Som ni sannolikt vet, eftersom ni är specialister på frågan, arbetar vi ihärdigt tillsammans med ett antal utvecklingsländer för att förbättra deras uppfattning om intresset av att inleda en multilateral förhandlingsrunda i Quatar. Det sker under relativt goda förhållanden. Om jag får tro exempelvis resultaten på denna punkt av mötet med handelsministrarna i APEC som samlade länderna utmed Stilla havskusten förra veckan, kan vi konstatera framsteg på denna punkt. Vi arbetar för övrigt för tillfället till och med tillsammans med den nya administrationen i Förenta staterna, även där ihärdigt, för att försöka se till att toppmötet mellan Förenta staterna och Europeiska unionen, som äger rum torsdag förmiddag i Göteborg, före Europeiska rådet, på denna punkt skall kunna ge en signal som kan bidra till att visa att arbetet har inletts.

Talmannen
Tack, herr kommissionär. Vi inser alla att det uppdrag ni har att utföra för gemenskapens räkning är utomordentligt viktigt för närvarande.

Frågestund (rådet)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0171/2001). Vi skall behandla frågor till rådet.

Bart Staes
Fråga nr 1 från (H-0437/01):
Angående: Oegentligheter inom projekten Sensus och Europolis Projektet Aventinus och uppföljningsprojektet Sensus har sedan 1996 mottagit stöd från kommissionen. Målet för båda projekten är att utveckla ett program för utbyte av information mellan de europeiska polis- och underrättelsetjänsterna. Samordningen sköts av Stephan Bodenkamp/Christoph Klonowski från den tyska underrättelsetjänsten Bundesnachrichtendienst.
Den 25 maj 1999 ändrades det ursprungliga beslutet E/1791/97 av den 3 september 1997 så att Europol skulle kunna ansluta sig till projektet (E/696/99). I november 1999 anslöt sig Europol effektivt till två av Sensus-projektets partner, Gesellschaft für multilinguale Systeme mbH och det italienska företaget Datamat.
Trots att samordnaren Stephan Bodenkamp/Christoph Klonowski dömts för urkundsförfalskning, och trots den otydliga struktur som bildas av Sensus, Bundesnachrichtendienst, L&H och Sail Labs, skrev Europol i början av 2001 ut ett nytt kontrakt till ett värde av 20 miljoner euro.
Kommer rådet att låta genomföra en extern revision av projekten Aventinus, Sensus och Europolis för att undanröja oegentligheterna och nå fram till ett projekt som präglas av insyn? Om så inte är fallet: Varför vägrar rådet att genomföra en sådan revision?

Danielsson
. Jag skall fatta mig mycket kort. Den ärade parlamentsledamoten informeras om att de projekt som avses i hans fråga enbart faller inom Europeiska kommissionens behörighet.

Staes
Herr talman! Ni hade bestämt inte behövt skynda er, för svaret från rådet är mycket riktigt synnerligen kort. Jag är förvånad över att denna fråga uteslutande faller under kommissionen, men ändå har förklarats tillåtlig för denna frågestund som riktar sig till rådet. Svaret bevisar, ärade kolleger, att det finns ett akut behov av en demokratisk kontroll av Europol. Jag känner till artikel 30 i Fördraget om Europeiska unionen, men situationen är nu en gång som den är. Det är möjligt att Europol använder stulen informationsteknik och detta till skada för ett tyskt företag som på grund av detta hamnade på gränsen till konkurs. Den tyska underrättelsetjänsten arbetar med ärendet, och det handlar om många tiotal miljoner av europeiska statliga medel. För närvarande har en Europolanställd arresterats, och det är möjligt att andra arresteringar står för dörren. Jag skulle vilja fråga rådet om det är berett att stödja genomförandet av en ingående undersökning av Europol. Om så inte skulle vara fallet undrar jag varför, samt varför rådet sålunda tillåter att polissamarbetet får en sådan olycklig start?

Danielsson
. Låt mig understryka att jag delar Staes oro över uppgifterna om oegentligheter inom Europol. Så sent som i dagens tidningar kan vi läsa om incidenter och gripanden med anledning av påstådda oegentligheter. De problem Staes tar upp är verkligen rejäla.
Jag vill dock återigen påpeka att det är kommissionens ansvar att hantera dessa frågor. Jag är också övertygad om att Europol, som ju sorterar under rådet (rättsliga och inrikes frågor), har bestämmelser om revision och räkenskaper m.m. som är utformade på ett sådant sätt att man snabbt kan upptäcka den typ av felaktigheter och oegentligheter som Staes nämner.
Jag är tacksam över att han lyfter fram denna viktiga fråga och jag beklagar att jag som rådets ordförande inte kan gå in mer i detalj, eftersom det ligger utanför rådets behörighet. Jag hoppas emellertid att vi gemensamt skall se till att vi i fortsättningen slipper höra talas om denna typ av incidenter.

Provan
Herr tjänstgörande ordförande! De flesta av oss kan beundra Europols metoder och framtida arbetsuppgifter. Vi vet alla att detta är en mycket nödvändig organisation. Ni angav en ny struktur för Europol i framtiden. Finns det några planer på att ställa Europol under demokratisk kontroll?

Danielsson
. Rådets uppfattning är att Europol redan står under demokratisk kontroll. Jag är inte medveten om några förslag som syftar till att ändra kontrollsystemet för Europol.

Talmannen


Nelly Maes
Fråga nr 2 från (H-0439/01):
Angående: Politiska dialogmöten med Turkiet I sitt svar på den skriftlig frågan P-0054/01 uppger rådet att Turkiet på kort sikt skall arbeta för att avskaffa all lagstiftning som förbjuder turkiska medborgare att använda sitt modersmål (kurdiska) i radio- och tevesändningar. Dessutom skall Turkiet inleda ett stort program för att minska de regionala skillnaderna, framför allt för att förbättra situationen i sydöstra Turkiet, i syfte att förbättra de ekonomiska, sociala och kulturella möjligheterna för alla medborgare. Hur ser läget ut när det gäller förverkligandet av dessa kortsiktiga mål? Har Turkiet gjort något för att förverkliga målen? Har Turkiet börjat tänka på de långsiktiga mål som nämnts ("garantier för kulturell mångfald och kulturella rättigheter för alla")? Kommer rådet att uppmana Turkiet att verkligen genomföra de förändringar av politiken när det gäller Kaukasus som man tillkännagivit, och öppna gränsen mot Armenien?

Danielsson
. Som svar på en fråga av ledamoten Frahm vid sammanträdet i februari hade jag tillfälle att nämna de bestämmelser i partnerskapet för anslutning med Turkiet som rör det område som Maes tar upp i sin fråga. Som vi vet antog rådet partnerskapet för anslutning den 8 mars 2001.
Turkiets svar kom i form av ett nationellt program för antagande av regelverket, som den turkiska regeringen antog den 19 mars. Kommissionen håller för närvarande på att gå igenom innehållet i Turkiets nationella program. Man tittar då bl.a. på hur det överensstämmer med partnerskapet för anslutning på de punkter som Maes tar upp i sin fråga. Utvärderingen kommer att göras av kommissionen inom ramen för den framstegsrapport som skall läggas fram för rådet i höst. Rådet har noterat att det i kommissionens preliminära analys föreslås att det, när det gäller de politiska kriterierna, kommer att krävas avsevärda ytterligare ansträngningar på områden som rör avskaffandet av dödsstraffet samt kulturella rättigheter för alla medborgare oberoende av ursprung.
I det sammanhanget är det viktigt att komma ihåg att det faktum att något finns infört i det nationella programmet för antagande av regelverket eller att lagstiftning antagits inte räcker. Unionen ställer högre krav än så. Det är genomförandet som är det viktiga, och vi vet alla att Turkiet måste se till att det som skrivs in i programmet också verkligen genomförs. Det är därför viktigt att de olika organen för övervakning av associeringsavtalet verkligen följer hur den turkiska regeringen i praktiken förverkligar de åtaganden som har gjorts i programmet.
Rådet kommer aktivt att fortsätta att uppmana och uppmuntra Turkiet att genomföra reformer på de områden som Maes tar upp, eftersom det finns mycket som kan förbättras. De frågor som har tagits upp kommer därför att fortsätta att stå överst på dagordningen i den förbättrade politiska dialogen.
När det gäller Turkiets politik gentemot Sydkaukasien och i synnerhet förbindelserna med Armenien uppmanar rådet Turkiet att delta i och aktivt bidra till ansträngningar som kan förstärka fred och välstånd i området. EU-trojkan, under ledning av den svenska utrikesministern, besökte regionen i februari. Efter det besöket antog också rådet (allmänna frågor) slutsatser. Till följd av detta kommer en dialog om Sydkaukasien att regelbundet föras vid mötena på hög nivå med Turkiet.

Maes
Herr talman, herr rådsordförande! Jag är naturligtvis inte helt nöjd med ert svar. Det är knappast möjligt. Jag har i och för sig en viss förståelse för problemet med tidsbegränsningen. Det är också viktigt att frågorna utreds ordentligt, men jag håller helt med er om att det inte räcker med att sätta saker på papper. På mitt språk säger man att "papper är tålmodigt", och jag tror att det uttrycket också finns på andra språk. Genomförandet är det allra viktigaste, och kontrollorganen måste således vara oberoende i väldigt hög grad, för att verkligen kunna kontrollera genomförandet. Vi konstaterar ju ofta att kandidatländerna gör sig stor möda för att ge sken av att allt är i sin ordning. Turkiet lyckas inte ens med det nu när tillståndet i de turkiska fängelserna är så dramatiskt och människor dagligen utsätter sig för dödsfara eller tvingas till det - jag vill inte diskutera detta nu - därför att det inte inleds någon dialog. Det här tycks mig stå i konflikt med lämpliga åtgärder för minoriteter. Jag hoppas således att trojkan kommer att vara hård och rättfärdig när den drar sina slutsatser.

Danielsson
. Låt mig avslutningsvis säga att rådet givetvis delar Maes oro över situationen i de turkiska fängelserna. Om jag minns rätt har hungerstrejkerna i de turkiska fängelserna i dag skördat 23 dödsoffer. Denna utveckling, som rådet följer noga, är djupt oroande. Nu pågår också en rättegång mot Fasilet-partiet. Eftersom någon dom ännu inte har fallit, är det för tidigt att uttala sig om eventuella konsekvenser. Rent allmänt kan man dock säga att ett förbud mot politiska partier knappast är lösningen på Turkiets politiska och ekonomiska problem.
Jag värdesätter att vid detta tillfälle, liksom vid tidigare tillfällen, tillsammans med Maes få fästa uppmärksamheten på en oerhört viktig fråga, nämligen hur de mänskliga rättigheterna utvecklas i Turkiet. Denna viktiga fråga bör vi gemensamt följa noga i fortsättningen.

Talmannen


Guido Podestà
Fråga nr 3 från (H-0444/01):
Angående: Tvåspråkighet i Istrien Regionstyrelsen i Istrien antog den 9 april en stadga för regionen, i vilken föreskrivs att italienska och kroatiska skall ha samma ställning i samtliga regionala institutioner och i samtliga förfaranden vid förvaltningsmyndigheterna i regionen.
Dessa regler upphävdes tyvärr den 23 april av det kroatiska justitieministeriet, med motiveringen att det är nödvändigt att kontrollera om de är konstitutionsenliga, trots att det allmänt påpekas att artiklarna ligger i linje med den kroatiska konstitutionens anda och bokstav.
Den allvarliga situation som skulle uppstå för den italienskspråkiga befolkningen har mötts med häpnad och oro, då Italien är ett vänskapligt sinnat land och en av EU:s grundande medlemmar, som garanterar en fullständig tvåspråkighet (italienska/kroatiska) inom sitt eget gränsområde.
Rådet ombeds därför uppge vilka åtgärder, och i vilka fora, det avser att vidta för
att den kroatiska regeringen skall bedöma möjligheten att omedelbart återinföra de upphävda reglerna genom att så snart som möjligt fastslå att de är konstitutionsenliga,
att undvika det "politiska dödläge" för Kroatiens framtida närmande till EU som skulle kunna uppstå om Kroatien skulle komma att befinnas mindre lämpligt som medlemsstat i unionen till följd av ett sådant regeringsbeslut, och
att bekräfta de principer som EU grundas på samt dess regelverk, så att den italienskspråkiga minoritetens rätt till sin egen kulturella identitet inte fryses eller förklaras vara konstitutionsstridig?

Danielsson
. Låt mig försäkra den ärade parlamentsledamoten om att respekten för och skyddet av minoriteter är mycket viktiga för rådet i allmänhet och för det svenska ordförandeskap i synnerhet.
Respekten för och skyddet av minoriteter är ett villkor som är inbyggt i unionens politik gentemot de länder som omfattas av stabiliserings- och associeringsprocessen i Sydöstra Europa. Kroatien är, som vi alla vet, ett av dessa länder.
Stabiliserings- och associeringsprocessen, som ju förhoppningsvis kommer att föra dessa länder närmare en europeisk integration, följs och övervakas noggrant av rådet. Ledamoten kan vara förvissad om att utvecklingen i regionen följs noggrant även när det gäller mänskliga rättigheter och respekten för och skyddet av minoriteter. Låt mig hänvisa till att rådet (allmänna frågor) den 11 juni godkände en översynsrapport om stabiliserings- och associeringsprocessen, inklusive en bedömning av Kroatien.
I denna bedömning välkomnar rådet de framsteg som redan har gjorts av den nya kroatiska regeringen sedan den inrättades förra året. Väsentliga resultat har uppnåtts på många områden, men vi pekar också på vissa frågor som kräver fler åtgärder. En sådan fråga är just antagandet av en ny lag om skyddet av minoriteter. Ett lagförslag finns redan, och jag är förvissad om att Kroatien kommer att anta det och tillämpa lagen på lämpligt sätt. Rådet övervakar alltså redan dessa frågor.
Den särskilda frågan om tvåspråkighet i Istrien, där det finns en ganska stor italiensk minoritet, och ställningen när det gäller den stadga för regionen som nyligen antogs av regionstyrelsen i Istrien, behandlas just nu i Kroatiens förvaltningsdomstol. Vi ser fram emot domstolens utlåtande, och vi kommer att fortsätta att följa frågan noggrant i våra förbindelser med Kroatien.

Podestà
Ordförande Danielsson! Jag är glad över att jag fick höra det ni hade att säga och även över att ha fått höra vad rådet bestämde i frågan i går. Men låt mig ändå understryka att det sannerligen ligger i linje med unionens grundidéer att respektera minoriteter och även att respektera de kulturella skillnader som flerspråkigheten naturligtvis är ett uppenbart exempel på. Det allvarliga är att den regionala stadga som regionstyrelsen i Istrien godkände den 9 april har upphävts och i och med det har man också gett förvaltningsdomstolen en tidsfrist på över ett år för att undersöka om stadgan eventuellt strider mot konstitutionen. Om man nu också betänker det faktum att detta var ett av de viktigaste skälen till att den kroatiska integrationsministern avgick, så undrar jag om det pågår en intern maktkamp till men för den italienska minoriteten eller om det verkligen - och detta skulle vara det mest allvarliga - den kroatiska konstitutionen inte skyddar minoriteter och inte skyddar kulturella särdrag. Jag undrar hur den kroatiska regeringen kan tro att man kan fortsätta på vägen som innebär en tillnärmning till Europeiska unionen om man intar sådana ståndpunkter.

Danielsson
. Låt mig understryka värdet av stabiliserings- och associeringsprocessen för att noggrant kunna följa denna typ av frågor.
Vi vet ju att just skyddet av minoriteter och deras rättigheter är en mycket svår fråga på många ställen i Europa. Jag tror att unionen gör en av sina många viktiga insatser då vi genom denna process och dessa avtal, även med länder som ännu inte kandiderar för medlemskap, kan följa utvecklingen och påpeka när vi anser att utvecklingen inte går i rätt riktning.
Den rapport som rådet antog i går ger viss anledning till optimism. Nu avvaktar vi författningsdomstolens utslag och fortsätter att följa frågan noggrant.

Talmannen


Josu Ortuondo Larrea
Fråga nr 4 från (H-0446/01):
Angående: Fiske: Ändringar i fiskeansträngningen, ökning av drivgarnsflottan och återverkningar på det fortplantningsdugliga beståndet Kummelfisket genomgick en väsentlig omställning under senare delen av 90-talet, vilket i första hand berodde på att flottan för fiske med drivgarn kraftigt ökade från att ha stått för 4 procent av landningarna 1994 till att representera mer än 20 procent 1999.
Fiskeansträngningen för dessa redskap räknas ut på grundval av nätlängden och antalet gånger som näten sätts i sjön. Övergången till dessa redskap har därför inneburit en mycket stor ökning av den verkliga fiskeansträngningen med avseende på ett fortplantningsdugligt bestånd vars nivå dessutom understigit försiktighetsnivån under 90-talet.
Vad har rådet gjort för att begränsa denna okontrollerade fiskeansträngning och samtidigt begränsa dess negativa effekt på det fortplantningsdugliga beståndet?
Har man begränsat antalet och längden på de nät som kan utnyttjas under varje fiskeperiod?

Danielsson
. Rådet är medvetet om den kritiska situationen för kummelbeståndet i gemenskapsvattnen och om den inverkan som den ökade användningen av drivgarn i kummelfisket kan ha på detta bestånd.
Det finns emellertid särskilda tekniska regler som styr användningen av drivgarn i kummelfisket eller som speciellt syftar till att kontrollera den fiskeansträngning som denna typ av redskap åstadkommer, t.ex. begränsningar av antalet nät, av nätens längd eller den tid som de får lämnas kvar i vattnet.
Den ärade ledamoten är säkert medveten om att det åligger kommissionen att övervaka efterlevnaden av reglerna i den gemensamma fiskeripolitiken och vid behov vidta lämpliga åtgärder samt även föreslå ny lagstiftning i detta syfte. I detta sammanhang ber jag att få rikta ledamotens uppmärksamhet på de nödfallsåtgärder för kummelbeståndets återhämning som kommissionen för närvarande håller på att utarbeta i nära samråd med medlemsstaterna.

Talmannen


Camilo Nogueira Román
Fråga nr 5 från (H-0453/01):
Angående: Debatten om en fördragsöversyn Vilka skäl kan motivera det svenska ordförandeskapets tystnad och brist på betydelsefulla initiativ i fråga om en fördragsöversyn och en eventuell konstitution för Europeiska unionen?

Danielsson
. Som den ärade parlamentsledamoten känner till antog regeringskonferensen i Nice en förklaring som bifogades slutakten, där de åtgärder som det svenska och det belgiska ordförandeskapet skall vidta klart fastslås. I detta sammanhang gjorde den 7 mars 2001 det svenska ordförandeskapet, det kommande belgiska ordförandeskapet, Europaparlamentets talman och kommissionens ordförande ett gemensamt uttalande som formellt inledde debatten om den kommande utvecklingen av Europeiska unionen.
Förhoppningen är att man utifrån ett flertal verksamhetscentrum och en mångfald bidrag skall främja en debatt som har större spännvidd än tidigare. Debatten skall koncentreras till de grundläggande utmaningar som Europeiska unionen står inför under de kommande decennierna och stimulera till förslag om hur dessa utmaningar skall bemötas rationellt när det gäller policybestämmelser, institutioner och uppläggning av arbetet.
För att kunna skapa ett "medborgarforum" - en plats där alla debattinlägg kan sammanföras och göras tillgängliga - öppnades webbplatsen Future of Europe samma dag. De första debattinläggen gjordes av Sveriges statsminister Göran Persson, Belgiens premiärminister Guy Verhofstadt och kommissionens ordförande Romano Prodi - allt för att inspirera andra att göra detsamma.
Samma dag skrev den svenske statsministern till sina kolleger i medlemsstaterna och i kandidatländerna och inbjöd dem att delta, bl.a. genom att lämna bidrag till webbplatsen. Statsministern sände också brev till Europeiska gemenskapernas domstol, Revisionsrätten, Regionkommittén, Ekonomiska och sociala kommittén, Konferensen mellan organ för EG-frågor (COSAC) och arbetsmarknadens parter i samma syfte.
Till följd av att vi på detta sätt har inlett debatten har det redan i detta tidiga skede tagits ett stort antal initiativ i medlemsstaterna, i kandidatländerna och av unionens institutioner och i olika debattforum. Hittills har alla varit intresserade av en verkligt öppen och bred debatt om unionens framtid i enlighet med andan i Niceförklaringen. Jag är helt övertygad om att debatten under de kommande månaderna kommer att få ytterligare fart efterhand som fler bidrag ges.
Det svenska ordförandeskapet har dessutom lämnat en lägesrapport inför Europeiska rådets möte i Göteborg, där fakta redovisas i fråga om de initiativ som tagits på nationell och europeisk nivå för att främja vittgående diskussioner med alla parter, däribland företrädare för nationella parlament, för politiska, ekonomiska och akademiska kretsar, för det civila samhället osv. Vi pekar också i denna rapport på vissa trender som vi tycker oss märka i debatten när det gäller nästa fas i förberedelsearbetet inför nästa regeringskonferens.
När det gäller att uppfylla de åtaganden som gjorts i förklaringen om unionens framtid är det upp till det belgiska ordförandeskapet att reflektera vidare över de initiativ som behövs för att denna process skall fortsätta. Planerna är att det vid Europeiska rådets möte i Laeken i december skall antas en förklaring i denna fråga. Jag tycker därför att den tystnad och brist på betydelsefulla initiativ som frågeställaren tar upp inte är ett korrekt påstående. Tvärtom har ordförandeskapet helt i enlighet med deklarationen i Nice på ett aktivt och initiativrikt sätt försökt att stimulera till en viktig debatt om unionens framtid.

Nogueira Román
Nu när det svenska ordförandeskapets period går mot sitt slut vill jag ställa en fråga till er eftersom jag anser att ordförandeskapet för ert land inte har ansträngt sig tillräckligt för att ge svar på de punkter som läggs fram i förklaringen i Nicefördraget, som ni har citerat, och inte heller svarar mot den oro som finns i det europeiska samhället.
Jag anser att det europeiska samhället har en känsla av att Nice är ett totalt fiasko och jag tror att det misslyckandet bland annat är en av anledningarna till att Irland efter den irländska regeringens slapphet sade nej till Nicefördraget i folkomröstningen. Ett annat resultat av detta misslyckande, men ett positivt sådant, är att Frankrikes premiärminister Jospin och Tysklands förbundskansler Schröder har kommit med ett förslag som de för sju - åtta månader sedan aldrig själva skulle ha vågat föreslå, det vill säga, en framtida europeisk konstitution.
Enligt min åsikt har det svenska ordförandeskapet inte varit situationen vuxen i denna mycket viktiga debatt, och den som skulle ha haft initiativet var den svenska statsministern och inte Frankrikes och Tysklands ledare. Det svenska ordförandeskapet har inte heller betett sig som situationen kräver i den viktiga debatten om strukturfonderna, en debatt som påverkar mitt land i stor utsträckning.

Danielsson
. Jag beklagar att den ärade ledamoten inte har gått in på den hemsida för framtidsdebatten som jag refererade till i mitt inlägg. Hade han gjort det, hade han kunnat läsa ett inlägg från den svenske statsministern där han resonerar just om de frågor som den ärade ledamoten ställer. Han kommer kanske inte till exakt samma slutsats som Jospin och Schröder, men jag utgår från att den ärade ledamoten inte vill ha en likriktning i debatten utan en mångfald. Det får man om man går in på hemsidan. Där kan man dessutom läsa vad rådets ordförande tycker.

Sjöstedt
Jag har en följdfråga till den ärade rådsrepresentanten. Ni hänvisar till Nicefördraget, men är det inte så att det i fördraget anges att om det skall kunna antas måste alla länder i enlighet med sin konstitution godta det. Irland har ju sagt nej till Nicefördraget. Om EU följer sina egna regler, skall EU då inte sluta utgå från Nicefördraget och inse att det har fallit?

Danielsson
. Den ärade ledamoten tar upp en annan aspekt. Jag tror inte att jag refererade till Nice-fördraget på det sätt som Sjöstedt påstår. Det jag hänvisade till var den deklaration som gjordes från Nice-toppmötet om framtidsdebatten. Det som Sjöstedt nämner om det som har skett i Irland är en annan och viktig debatt som jag vet att det kommer att finnas tillfälle att föra redan i morgon, bl.a. med den svenska utrikesministern när hon redovisar planerna inför toppmötet i Göteborg, där ju frågan om det som har skett i Irland givetvis blir en viktig komponent.
Låt mig ändå säga att ratifikationsprocessen för Nice-fördraget kommer att pågå i de olika medlemsländerna under ytterligare ett antal månader, kanske till och med upp till ett år. Jag noterar de uttalanden som den irländska regeringen gör när det gäller den fortsatta processen just i Irland. Jag tror därför att det finns anledning att återkomma till detta. Jag tror att det är alldeles för tidigt att säga att Nice-fördraget "har fallit" som Sjöstedt påstår.

Talmannen
 Herr Nogueira Román! Jag föreställer mig att ni känner till arbetsordningen och att ni därför bara begär ordet för en ordningsfråga.

Nogueira Román
Herr talman! Jag vill passa på detta tillfälle att uttrycka min djupa förvåning över att man för att få reda på vad som händer i Europa måste besöka en särskild webbsida!

Talmannen


Herman Schmid
Fråga nr 6 från (H-0456/01):
Angående: Polisinsatser under toppmötet i Göteborg I samband med EU:s toppmöten brukar folkliga demonstrationer hållas vilka möts av motinsatser från polisens sida. Detta hände i Malmö den 21 april när EU:s finansministrar sammanträdde, och det förväntas inträffa igen under toppmötet i Göteborg i juni, då även president Bush kommer att närvara. Det har meddelats att Bush kommer att ha med sig en stor säkerhetsstab. Man kan då anta att de amerikanska och de svenska säkerhetsansvariga samrått och samarbetat under förberedelserna inför toppmötet i Göteborg.
Var polisens insatser i Malmö planerade och betraktades de som en övning inför toppmötet i Göteborg? Var den amerikanska säkerhetspersonalen närvarande vid eller på annat sätt involverad i polisens insatser i Malmö? Vem har högst befogenhet och ansvar när det gäller mötesdeltagarnas säkerhet? Faller denna fråga helt på de svenska myndigheterna eller har de amerikanska säkerhetsansvariga någon form av självständiga befogenheter när det gäller säkerheten för Bush och hans följe?

Danielsson
. Polisinsatser under toppmötet i Göteborg faller inte under rådets behörighet.

Schmid, Herman
Det kan man kalla ett kortfattat svar. Jag trodde däremot att EU-toppmöten var en angelägenhet för ordförandeskapet. Det förvånar mig därför att ordförandeskapet i det närmaste står svarslöst inför min fråga.
Om det går så bra som vi - och den svenska polisen i Göteborg som tycks ha förberett sig inför ett fredligt toppmöte - hoppas, kanske saken inte får någon aktualitet. Om det däremot går illa är det egendomligt om rådets ordförande, som dessutom råkar ingå i den svenska regeringen, inte har något intresse eller ansvar för detta. Det är anmärkningsvärt. Jag undrar vem som egentligen har ansvaret.

Danielsson
. Eftersom jag utgår från att Herman Schmid inte behöver någon tolkning av det jag sade, ber jag att få upprepa. Jag sade: "Polisinsatser under toppmötet i Göteborg faller inte under rådets behörighet". Toppmötet i sig är självklart en rådsfråga. Jag hoppas att Herman Schmid delar min uppfattning att polisinsatser bör förbli en nationell fråga.
Låt mig ändå ta tillfället i akt och berätta att ordförandeskapet planerar en mycket omfattande verksamhet i samband med toppmötet i Göteborg, vilken går ut på att föra en dialog med alla som har synpunkter på unionens verksamhet. Stora delar av den svenska regeringen kommer att erbjuda sig att träffa och samtala med olika grupper som har synpunkter på unionens verksamhet i allmänhet och toppmötet i Göteborg i synnerhet.
Ordförandeskapet kommer att göra vad som ankommer på det, nämligen se till att toppmötet i Göteborg blir en substantiell framgång och att det också blir ett sätt att visa att det finns möjligheter att öppna även toppmötesdiskussionerna och göra dem något bredare än hittills.

Talmannen


Jonas Sjöstedt
Fråga nr 7 från (H-0483/01):
Angående: Registrering av medborgare i SIS-registret i samband med demonstrationerna i Malmö I samband med Ekofin-rådets möte i Malmö i april skedde demonstrationer kritiska mot EU och EMU. En EU-kritisk demonstration attackerades av polis, mer än 250 personer greps och många misshandlades av polisen. De gripna personerna fick identifiera sig hos polisen. Polisen videofilmade också systematiskt fredliga demonstranter. Enligt uppgifter i svensk radio registrerar den svenska säkerhetspolisen EU-kritiker inför unionens toppmöte i Göteborg.
Enligt Schengenavtalets regler kan personer som anses hota statens inre säkerhet registreras i SIS-registret. Har några personer registrerats i SIS av de svenska myndigheterna på grundval av att de deltagit i demonstrationen i Malmö eller för att de är EU-kritiska?

Danielsson
. I Sjöstedts fråga hänvisas till en hypotetisk registrering av uppgifter i det s.k. SIS-registret.
Låt mig få påpeka att i enlighet med artikel 105 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet ligger ansvaret uteslutande på de avtalsslutande parterna när det gäller att säkerställa att rapporter som införs i Schengens informationssystem är riktiga, aktuella och lagliga.
I enlighet med artikel 104 skall den nationella lagstiftning som gäller för den rapporterande avtalsslutande parten tillämpas på rapporten. Det bör också erinras om att det i Sverige, liksom i övriga medlemsstater som är anslutna till Schengenregelverket, finns en myndighet som har ansvar för att det görs en oberoende kontroll av det nationella Schengenregistret.
Vem som helst har rätt att begära att tillsynsmyndigheten kontrollerar de registreringar i Schengens informationssystem som rör dem och hur dessa uppgifter används. Denna kontroll skall utföras i enlighet med den nationella svenska lagstiftningen.
Låt mig för en kort stund ta av mig rådsordförandens hatt och ta på den svenska och meddela Sjöstedt att jag för säkerhets skull har sökt det exakta svaret på Sjöstedts fråga om huruvida några personer registrerats i SIS av de svenska myndigheterna på grundval av att de deltagit i demonstrationen i Malmö eller för att de är EU-kritiska. Efter en kontroll är svaret på båda dessa frågor ett otvetydigt nej.

Sjöstedt
Jag tackar den högt ärade rådsrepresentanten för det ovanligt klara svaret. Jag är glad över detta svar, eftersom jag tycker att det är viktigt.
Jag skulle ändå vilja fråga - kanske med den svenska hatten på - varför svensk säkerhetspolis systematiskt videofilmar fredliga EU-kritiska demonstranter i demonstrationer där det inte förekommer en enda incident. Är det förenligt med den normala yttrande- och demonstrationsfriheten?

Danielsson
. Som rådsordförande har jag definitivt ingen befogenhet att svara på frågan. Inte heller i egenskap av företrädare för den svenska regeringen har jag befogenhet att svara på frågor som rör myndighetsutövning.

Schmid, Herman
Eftersom det visade sig möjligt att byta hatt måste jag också ställa en fråga.
Det har förekommit tämligen ingående uppgifter i pressen, bl.a. i Göteborgsposten, om att den amerikanska säkerhetstjänsten mycket aktivt har medverkat i förberedelserna inför toppmötet. Den lär ha funnits på plats i Sverige under åtskilliga veckor. Jag vet inte om uppgifterna är felaktiga, men de hänförs till namngivna Göteborgspoliser, och jag har inte heller sett någon dementi av dem.
Det vore därför intressant att veta om även händelserna i Malmö var en del av de förberedelser som gjordes tillsammans med den amerikanska säkerhetstjänsten. Kan vi få någon uppgift om detta? Om inte, lämnas fältet fritt för spekulationer, vilket knappast ligger i den svenska regeringens intresse.

Danielsson
. Det ligger inte i den svenska regeringens intresse att bidra till spekulationer, men det ligger inte heller i den svenska regeringens intresse att uttala sig i frågor där självständiga svenska myndigheter har ansvaret.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 8.

Gérard Caudron
Fråga nr 9 från (H-0462/01):
Angående: Nedläggningar på Danone och Marks & Spencer Det brutala och cyniska sätt på vilket nedläggningarna på Danone och Marks & Spencer meddelades övertygar dem som ännu tvivlade att tiderna med "blandekonomi" och "den europeiska sociala modellen" är på utdöende.
Man kunde "ha förståelse" för omstruktureringar av företag till följd av verkliga ekonomiska problem. Det är dock omöjligt att acceptera omstruktureringar av sunda och blomstrande företag i ett enda syfte, nämligen att öka aktieägarnas vinst.
Om kriserna inom jordbrukssektorn kan mobilisera de ansvariga borde även frivilliga skadeåtgärder som i pengarnas namn förstör hela familjer kunna mobilisera våra europeiska makthavare, i synnerhet då avsaknaden av reaktioner skulle leda till en upptrappning av denna tendens i framtiden.
Vad avser ni att göra?

Danielsson
. Rådet erinrar den ärade ledamoten om att rådet inte är behörigt att övervaka genomförandet av lagstiftning och därför inte är behörigt att kommentera händelser och utveckling i enskilda företag. Den gemenskapslagstiftning som skall följas på detta område berör emellertid framför allt följande instrument: Det gäller rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar, rådets direktiv om inrättande av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare och rådets direktiv om att utvidga ett tidigare direktiv om inrättande av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande osv. till att avse Förenade kungariket.
När det gäller den kritik som kan ha riktats mot gemenskapslagstiftningen inklusive kritiken mot att företagsledningar inte förbjudits att besluta om nedläggningar av olönsamma delar av sina företag i situationer då företagen som helhet varit lönsamma eller att arbetsgivare som har brutit mot kraven om information och samråd inte har bestraffats tillräckligt, så erinrar rådet om att det kan agera enbart på grundval av förslag från kommissionen. Om kommissionen skulle lägga fram sådana förslag för rådets övervägande, vilket således inte har skett på detta stadium, skulle rådet vara berett att agera snabbt.
Jag vill understryka att rådet i går fattade beslut om kommissionens förslag till direktiv om upprättande av en allmän ram för information till och samråd med arbetstagare i företag som opererar på nationell nivå i medlemsstaterna. Detta direktiv avses vara tillämpligt bl.a. på situationen, strukturen och den troliga utvecklingen av sysselsättningen inom företag och på planerade beslut från ledningen som förmodas leda till väsentliga förändringar i arbetsorganisationen eller i avtalsförbindelser i denna. Under den granskning som nu kan vidtas kommer rådet att ägna vederbörlig uppmärksamhet åt de nyligen inträffade händelser som den ärade ledamoten har tagit upp.

Caudron
Herr talman, herr minister! Jag hörde ert svar och även jag gläds åt beslutet i går i rådet (sociala frågor). Jag hörde också att ni överförde ansvaret på Europeiska kommissionen för en stor del av de dramatiska händelser vi i dag upplever, eftersom den inte, som ni sade, lämnat in er granskning av åtgärderna för att bemöta den mycket allvarliga situation vi upplever.
Jag skulle vilja ha två preciseringar: en första om de verkliga sanktionerna, om reglerna inte följs, det handlar om gårdagens överenskommelse. Jag skulle vilja ha preciseringar på den punkten. Jag skulle också vilja ha preciseringar om situationen för de icke-brittiska anställda i anläggningarna i resten av Europa mellan 2004 och 2009. En sista fråga slutligen, herr talman: vad kan jag i min egenskap av parlamentsledamot, som folkvald, svara de anställda som kastas ut på gatan av sina företag som gör vinster, när de vet att det bara är för att höja denna vinst? Kan jag nöja mig med att svara att rådet inte kan göra något eftersom kommissionen inte lämnat något förslag? Jag vet att det inte är vad ni anser, som människa och folkvald, och jag skulle vilja ha ett lite mer bestämt åtagande från er sida.

Danielsson
. Jag tycker att ni i och med beslutet i går har fått precis det svar som ni efterlyser på de berättigade frågor som ni får från arbetstagare som på ett orättmätigt sätt mister sina arbeten. Det är rådets förhoppning att direktivet om information och konsultation faktiskt skall bli ett meningsfullt instrument som ger en rättmätig process i sådana här frågor i framtiden. Det är ett direktiv som vi har arbetat intensivt med under hela det svenska ordförandeskapet. Vi ser det därför som en stor framgång att vi faktiskt lyckades skapa enighet kring detta i går, vilket jag måste erkänna att jag faktiskt inte trodde.
De detaljfrågor som ni ställer måste jag be att få återkomma till. Diskussionen i rådet fortsatte in i det sista i går. Det gjordes en del förändringar sent på kvällen, och jag har ännu inte haft tillfälle att få en ordentlig redogörelse av min kollega Sahlin, den ansvariga ministern. Jag ber därför att få återkomma med mer precisa svar på era detaljerade frågor.

Désir
Herr rådsordförande! Jag gläds som ni åt beslutet som fattades i går i rådet (arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) om att äntligen anta detta förslag till direktiv om information och samråd. Det är ett bra resultat för det svenska ordförandeskapet.
Det återstår emellertid ett viktigt problem som, tror jag, inte är en detalj och det är frågan om sanktionerna. Det visar sig att rådet inte följt förslaget från kommissionen och kommissionär Diamantopoulou, att enligt sanktionerna ogiltigförklara besluten om kollektiva uppsägningar som skulle kunna bli resultatet av ett brott mot förfarandet med information och samråd, och därmed planera för möjligheten att återupprätta anställningskontrakten för de anställda som avskedats i strid mot det europeiska direktivet. Är ni beredd, skulle rådet vara berett, att återupprätta denna skrivning i texten om parlamentet vid den andra behandlingen på nytt antar förslaget som lades fram av kommissionen? För ett direktiv som inte skulle åtföljas av verkliga avvärjande åtgärder skulle vara fullständigt inoperativt och skulle inte skydda arbetstagarna.

Danielsson
. Som den ärade ledamoten säkert förstår är det mycket svårt, för att inte säga omöjligt, att svara på den hypotetiska frågan. Jag konstaterar att den kompromiss som uppnåddes i går var ganska besvärlig att uppnå. Som jag sade har vi arbetat länge med denna fråga i rådet, och vi har haft många svåra diskussioner.
Jag kan helt enkelt inte föregripa vilken ställning rådet skulle ta i den hypotetiska diskussion som ni beskriver. Låt oss tills vidare glädja oss åt de framsteg som gårdagens beslut innebär. Det är givetvis ett framsteg som kan göras ännu bättre, men jag tror ändå att det innebär ett viktigt steg för Europas arbetstagare.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 10.
Eftersom de behandlar samma ämne kommer följande frågor att behandlas tillsammans:

Yasmine Boudjenah
Fråga nr 11 från (H-0469/01/ändr. 1):
Angående: Det svenska ordförandeskapets ståndpunkt beträffande införande av skatt på internationella ekonomiska transaktioner När rådet svarade på frågor förra månaden, förklarade det att det inte hade Tobinskatten på dagordningen för rådsmötet (Ekofin), samtidigt som Sveriges vice statsminister Lena Hjelm-Wallén den 23 mars hade förklarat att hon samtyckte till Tobinskatten.
På senare tid har vissa medlemsstater som Finland uttalat sig för denna typ av skatt, och ett upprop från parlamentsledamöter (europeiska, kanadensiska, amerikanska) har uttalat sig för Tobinskatten.
Med tanke på dessa nya fakta, har rådet beslutat att ta upp den på dagordningen för rådsmötet (Ekofin) den 19 juni och att där föreslå att en del av de medel som frigörs genom Tobinskatten skulle kunna användas till att fylla utvecklingsländernas grundläggande behov (tillgång till dricksvatten, grundläggande vård, vaccinering) som motsvarar ca 40 miljarder per år enligt FN:s utvecklingsprogram?

Harlem Désir
Fråga nr 12 från (H-0486/01):
Angående: Det svenska ordförandeskapets ståndpunkt om införandet av en skatt på internationella finansiella transaktioner Kan det svenska ordförandeskapet, även om det i enlighet med sitt svar på de frågor som ställdes vid Europaparlamentets senaste sammanträdesperiod inte avser att ta något initiativ när det gäller undersökningen av Tobinskatten, ange orsakerna till varför Lena Hjelm-Wallén, Sveriges vice statsminister, den 23 mars 2001 förklarade att hon samtyckte till Tobinskatten?
Handlar det framför allt om den roll som denna skatt på internationella finansiella transaktioner skulle kunna spela för att reglera valutorna genom att minska spekulationerna och volatiliteten på valutamarknaden?
Eller tänker vice statsministern på intresset med en skatt som enligt uppskattningarna skulle kunna uppgå till mellan 50 och 250 miljarder dollar per år och som skulle kunna anslås till program för utvecklingsstöd i de fattigaste länderna?

Danielsson
. Ordförandeskapets och rådets åsikt i denna fråga är fortfarande densamma som i det svar som gavs på frågor den 19 april i år i samma ämne. Det vi då sade, kan jag bara kort upprepa. Vi avser inte att föra upp frågan på dagordningen för ett kommande möte i Ekofin-rådet. Hittills har det inte uttryckts någon önskan om detta från annat håll. Kommissionen har inte heller lagt fram något förslag eller annat initiativ i ärendet för behandling i rådet.

Boudjenah
Tack för ert svar. Jag väntade mig att ni skulle svara på samma sätt som ni gjorde skriftligt.
Jag skulle ändå vilja påpeka att stödet till en skatt av Tobintyp ökar: det kommer från föreningar, naturligtvis, ekonomer, men även från politiska institutioner, via vissa ståndpunkter som intagits i parlamenten i Finland, Canada och till och med Argentina nyligen, till och med i Storbritannien eller här i Europaparlamentet.
Det sägs att en sådan skatt bara kan vara effektiv om den beslutas och genomförs av flera länder eller i flera områden i världen. Det är ofta det argument man framför. Det stämmer sannolikt, men ett första steg krävs absolut för att stoppa finansspekulationen som hemsöker jorden, när nya resurser krävs snarast för investeringar i människor, bl.a. i utvecklingsländerna.
Man bör veta, och det vet ni, att de 1 500 miljarder dollar som dagligen passerar på valutamarknaderna är knutna till transaktioner där hälften äger rum på de europeiska börserna. Ingen behöver tveka om att om Europeiska unionen slog in på en sådan väg skulle effekten bli avsevärd. Tycker ni därför inte att åtminstone en genomförbarhetsstudie av Europeiska kommissionen borde övervägas?

Désir
Jag är besviken på rådets svar, Sveriges vice statsminister Hjelm-Wallén har uttalat sig offentligt, trots de vanliga invändningarna, till förmån för Tobin-skatten, den 23 mars i Stockholm. Jag tror att de anledningar som Boudjenah erinrat om är mycket viktiga. Hur kan man vägra att låta granska en skatt som skulle vara mycket låg och alltså inte skulle påverka handeln med varor och investeringar, eftersom den skulle vara i storleksordningen 0,1 procent, men som däremot skulle göra det möjligt att generera resurser om 50 till 250 miljarder dollar enligt uppskattningarna, vilket avsevärt skulle hjälpa utvecklingsländerna att möta sina utmaningar.
Som ni vet visade konferensen med de minst utvecklade länderna, som ägde rum i Europaparlamentet i Bryssel nyligen, att 43 procent av invånarna i dessa länder inte har tillgång till dricksvatten, 50 procent av befolkningen är illitterat, ett av sex barn kommer inte att bli äldre än fem år och skulden för de minst utvecklade länderna har, trots initiativet i Köln, ökat sedan 1990 från 121 till 150 miljarder dollar. Jag tror därför att rådet, bl.a. som förberedelse för konferensen i Förenta nationerna om finansiering av utvecklingen, som kommer att äga rum i mars 2002 i Mexico, borde låta granska möjligheten att inrätta en sådan skatt.

Danielsson
. Jag talade i morse med den svenska vice statsministern, Hjelm-Wallén, som refereras till i frågan. Hon är mycket hedrad över att ha blivit ett slagträ i debatten om Tobin-skatten, men hon har bett mig framföra att den beskrivning som de ärade ledamöterna gör av hennes uttalande den 23 mars inte är riktigt fullständig. Hon sade då precis det som jag tror att rådet har sagt vid tidigare tillfällen, nämligen att det är lätt att dela många av de grundläggande värderingar som ligger bakom förslaget om Tobin-skatt, men det är också nödvändigt att se de många praktiska svårigheter som finns när det gäller genomförandet av detta förslag.
Jag konstaterar att de genomförbarhetsstudier som efterlyses ju har gjorts av många oberoende institutioner. Jag är övertygad om att det därför kommer att vara möjligt att fortsätta diskutera denna fråga på ett sakligt sätt. När det gäller formaliteterna inom unionen hänvisar jag till det svar jag tidigare gav.

Ford
Herr talman! Jag är lika besviken som mina kolleger över svaret. Det var hela tiden möjligt för det svenska ordförandeskapet att självt sätta upp denna punkt på dagordningen. Detta förefaller mig vara ännu ett exempel på hur politikerna inte har kontakt med vanliga människor, som mycket väl känner till det oerhörda stödet för en sådan skatt. Även om den kanske är ogenomförbar så åtnjuter den ett oerhört stöd och jag finner rådets och kommissionens motstånd mot att diskutera denna skatt förbluffande. Om den kunde införas så skulle den göra slut på det onda som den globala spekulationen för med sig, som förstör så många arbetstillfällen, samhällen och familjer, medan den främjade någonting gott i form av stora summor med hjälp och stöd till tredje världen.
Den tjänstgörande ordföranden skulle kanske kunna låta sig påverkas av min oro och tala om för mig varför rådet fruktar att själv beställa en studie eller uppmuntra kommissionen att göra det? Vi skulle åtminstone ha ett svar om vi kunde säga att vi har en oberoende studie och att det inte skulle fungera. Jag har en aning om att den inte skulle komma fram till ett sådant resultat, men kan jag trots det fråga er om ni kommer att undersöka möjligheten av att beställa en studie eller uppmuntra kommissionen att själv studera skatter av Tobin-typ för att se om de är genomförbara och under vilka förutsättningar de skulle fungera?

Danielsson
. Jag tyckte möjligen att jag redan svarade på denna fråga, men jag upprepar gärna svaret. Såvitt rådet känner till, finns det redan en mängd oberoende studier om olika aspekter på Tobin-skatten. Av den anledningen lär det inte finnas behov av ytterligare studier. Som jag sade, har det inom rådet inte funnits något förslag om att ta upp frågan. Ordförandeskapet tänker inte ta upp det, och såvitt vi förstår finns det inget förslag att vänta från kommissionen heller.

Korhola
Herr talman! Har man i rådet övervägt olika metoder att förverkliga samma mål? Jag antar att vi är överens om målen. De är nödvändiga och behövliga och alltså ägnade att stabilisera både världens och enskilda staters ekonomi och att kontrollera transfereringen av förmögenheter från norr till söder. Om vi alltså inte nu finner ett medel för det i Tobin-skatten, kan ni då tala om vad annat man gjort?

Danielsson
. Jag vill erinra den ärade ledamoten om att det i mitten av maj i år - jag tror att det var den 14-19 maj - genomfördes en konferens i Bryssel där man speciellt diskuterade situationen för de minst utvecklade länderna. Unionen och rådet hade där en ledande roll. Vid denna konferens diskuterades en mängd olika initiativ som skall bidra till att de mål som den ärade ledamoten beskriver uppnås. Jag föreslår att ni tar del av de diskussioner som ägde rum under denna konferens. Då får ni en provkarta på förslag till åtgärder som förhoppningsvis, kanske ännu snabbare, skall leda till de i och för sig mycket behjärtansvärda mål som en s.k. Tobin-skatt sägs syfta till.

Auroi
Herr rådsordförande! Även jag är mycket besviken på ert svar. Om man lyssnar till er finns det faktiskt ingen möjlighet att förnya finansområdet, trots marknadens volatilitet, trots de dåliga lösningarna på de kriser som nyligen ägt rum, inbegripet den asiatiska krisen.
Och hur kan man bemöta den hållbara utveckling ni uppmuntrar, i er egenskap av rådets tjänstgörande ordförande, när man vet vad det redan kostar Europeiska unionen? Vad kommer det att kosta och hur kommer man att finansiera en hållbar utveckling för utvecklingsländerna? Hur skall man finansiera förnybar energi, hur skall man finansiera tillgången till dricksvatten för alla, hur skall man slutligen finansiera elimineringen av farligt avfall? På vilket sätt skall vi agera, eftersom det faktiskt förefaller som om enbart det faktum att man ställer frågan om att hantera olika finansiella flöden är oöverstiglig i era ögon?

Danielsson
. I september år 2002 äger det rum en mycket viktig konferens i Johannesburg i Sydafrika, World Conference on Sustainable Development. Där skall man på ett förhoppningsvis inträngande, konstruktivt sätt diskutera just de frågor som den ärade ledamoten tar upp. Det svenska ordförandeskapet kommer vid Europeiska rådets möte i Göteborg i slutet av denna vecka att peka på nödvändigheten att inom unionen nu aktivt diskutera dessa frågor i syfte att komma med ett konkret underlag som möjliggör ett kraftfullt agerande från unionens sida i dessa viktiga frågor. Jag är alldeles övertygad om att det kommer att finnas många möjligheter, bl.a. inför den konferens jag nämnde, att visa unionens vilja att bidra till en hållbar utveckling på dessa områden.

Talmannen
Eftersom frågeställarna är frånvarande bortfaller frågorna nr 13 och 14.

Anna Karamanou
Fråga nr 15 från (H-0479/01):
Angående: Mänskliga rättigheter och kvinnors demokratiska friheter i Turkiet Jag vill - med beaktande av de allvarliga förseningar som kan konstateras i samband med revideringen av den turkiska civilrätten och i samband med avskaffandet av den institutionaliserade diskrimineringen av kvinnor, mot bakgrund av den höga procenten arbetslösa, analfabeter och av den höga frekvensen familjevåld, liksom mot bakgrund av den odemokratiska behandling som parlamentsledamot Sema Piskinsut och hennes son fick utstå under kongressen som Bülent Ecevits parti höll den 29 april 2001, i syfte att få henne att dra tillbaka sin kandidatur för en post inom partiledningen och sparka henne från ledningen för parlamentsutskottet för mänskliga rättigheter - fråga rådet vilka åtgärder det tänker vidta, inom ramen för det anslutningsförberedande förfarandet, för att förpliktiga Turkiet till att anpassa sig till det europeiska regelverket och respektera kvinnors mänskliga rättigheter och demokratiska friheter?

Danielsson
. Rådet är medvetet om de problem som den ärade parlamentsledamoten tar upp och noterar att kommissionen i sin lägesrapport av den 8 november 2000 har fastställt ett antal jämställdhetsfrågor som Turkiet behöver ta itu med.
Som rådet redan vid ett flertal tillfällen före detta sammanträde bekräftat utgör mänskliga rättigheter, inbegripet kvinnors rättigheter, en viktig del av unionens partnerskap för anslutning med Turkiet, i vilket de prioriterade områden fastställs på vilka förberedelserna för anslutning måste koncentreras med beaktande av de politiska och ekonomiska kriterierna för anslutning samt en medlemsstats skyldigheter.
Unionen har bland prioriteringarna på medellång sikt särskilt inbegripit att man i avtalet skall "undanröja alla återstående former av diskriminering av kvinnor och alla former av diskriminering på grund av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller trosuppfattning, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning."

Karamanou
Jag tackar rådet så mycket för dess svar. Naturligtvis tvivlar jag inte på att ni känner till situationen beträffande kvinnornas rättigheter i Turkiet och att det allmänt föreligger problem med de mänskliga rättigheterna; dock skulle jag ha förväntat mig av rådet att svara mer konkret när det gäller de problem som kvinnorna i dag står inför i Turkiet, särskilt beträffande diskriminering genom lagstiftningen, det vill säga den rättsliga diskriminering som finns och som drabbar kvinnorna. Det är ett faktum att ändringen av civillagen inte går framåt och vi känner till att många incidenter har inträffat i den kommitté som har åtagit sig att diskutera en ändring av civillagen.
Dessutom skulle jag vilja fråga rådet hur man ställer sig till att Turkiet vägrar eller hindrar att i sin författning stärka jämställdheten mellan könen. Turkiets kvinnor förväntar sig av Europeiska unionen att vidta mer effektiva åtgärder för att avskaffa den diskriminering och brist på jämställdhet som finns i dag i Turkiet.

Danielsson
. Rådet accepterar inte den typ av företeelser som ni tar upp. Som jag nämnde i mitt inledande svar är det en stående punkt i den politiska dialogen med Turkiet att ta upp och peka på just denna typ av orimligheter som ni själv exemplifierar. Vi har ett möte med associeringsrådet med Turkiet den 26 juni. Jag är övertygad om att frågor av det slag ni nämner åter kommer att tas upp då.

Talmannen


María Izquierdo Rojo
Fråga nr 16 från (H-0481/01):
Angående: Stöd till kvinnorna i Afghanistan Är rådet berett att främja brådskande åtgärder för att förbättra de omänskliga villkor som Afghanistans mer än 11 miljoner kvinnor lever under?

Danielsson
. Rådet delar helt den ärade parlamentledamotens oro över den katastrofala humanitära situationen för stora delar av den afghanska befolkningen, särskilt kvinnornas situation.
Europeiska unionen, kommissionen genom ECHO och EuropeAid samt medlemsstaterna kommer även i fortsättningen att ge brådskande humanitärt bistånd till befolkningen och afghanska flyktingar i utlandet, när de svåra förhållandena i området så tillåter. Talibanernas inställning till kvinnor och de många hinder som den talibanska regimen ställt i vägen för de icke-statliga organisationer som verkar i landet försvårar dock denna uppgift i hög grad.
Detta gäller särskilt den verksamhet som syftar till att förbättra de afghanska kvinnornas utbildning och hälsa. Trots svårigheterna kan några humanitära organisationer stödja och driva skolor för flickor.
Trots unionens och det övriga internationella samfundets fortlöpande ansträngningar visar tyvärr den dystra verkligheten i Afghanistan att den talibanska regimen hittills förblivit oemottaglig för argument och påtryckningar utifrån.
Striderna mellan talibantrupper och den nordliga alliansen fortsätter, trots det långvariga militära dödläget. Talibanerna fortsätter dessutom att avvisa FN:s och andras medlingsansträngningar. Det finns ett trängande behov av att förbättra den upprörande situationen när det gäller humanitära aspekter och mänskliga rättigheter, men under de förhållanden jag nyss beskrev är tyvärr utsikterna till förbättring inte särskilt ljusa.
Det är rådets förhoppning att de sanktioner som baseras på säkerhetsrådets resolution UNSCR 1333, och som rådet har genomfört genom motsvarande gemensam ståndpunkt och EG-förordning, kommer att bidra till att minska inblandningen utifrån och främja en förhandlingslösning av den afghanska konflikten. Jag vill också hänvisa till de svar på frågor om Afghanistan som jag tidigare lämnat i frågestunder i denna kammare.

Izquierdo Rojo
Tack så mycket för ert svar. Jag skulle vilja veta om ni, med er erfarenhet från ordförandeskapet för rådet, anser att det finns en möjlighet att skapa en internationell fredskommission där de inblandade parterna i den nuvarande konflikten i Afghanistan ingår.
Ni har gett mig svar om förhållandena i området, samarbetspolitik och uppmärksammande av de mänskliga rättigheterna. Jag skulle vilja att ni informerar parlamentet om politiska åtgärder, inte så mycket Förenta nationernas som Europeiska unionens.
Herr tjänstgörande ordförande för rådet, vad kan man göra åt den här situationen? Vilka politiska åtgärder skulle Europeiska unionen kunna vidta för att åtminstone dra sitt strå still stacken för att nå en förbättring av den nuvarande konflikten i Afghanistan?
Anser ni att rådet skulle kunna ställa sig positivt till att åtminstone driva frågan om en internationell fredskommission där de inblandade parterna ingår?

Danielsson
. Rådet har inte haft möjlighet att konkret diskutera ett förslag om en internationell fredskommission. Jag kan vid detta tillfälle därför inte besvara er fråga på rådets vägnar.
Låt mig dock understryka att jag tror att det krävs innovativa idéer för att bryta den låsning i konflikten jag har försökt beskriva i mitt svar. Som jag nämnde har rådet inte tagit ställning till huruvida en internationell fredskommission kan vara en sådan lösning, men jag kan lova att föra fram idén i rådet för vidare diskussion.
Jag vill betona att det hittills rått djup enighet i rådet om att det effektivaste sättet för unionen att bidra till en rimligare situation i Afghanistan är att helhjärtat stödja FN:s ansträngningar. Unionens väg måste vara att bidra till en internationell koordinering. I många fall kan unionen agera ensamt och bör göra det, men i en sådan situation som i Afghanistan krävs samordning med andra likasinnade, och då utgör FN den bästa ramen. Jag tror därför att vi skall inrikta våra insatser på just detta sammanhang.

Talmannen


Lennart Sacrédeus
Fråga nr 17 från (H-0482/01):
Angående: Valet i Italien och EU som en union av gemensamma värden I och med parlamentsvalet i Italien den 13 maj får ett av EU:s största medlemsländer en regering med företrädare för partier som Alleanza Nazionale, arvtagare till den italienska fascismen, och det separatistiska och invandrarkritiska Lega Nord. Dessa partier har tidigare varit i regeringsställning i Italien, dock inte efter Amsterdamfördragets ikraftträdande.
I fjol genomförde 14 regeringar inom EU bilaterala politiska bojkotter av Österrike efter det invandrarkritiska FPÖ:s inträde i den nya regeringen. Åtgärderna motiverades utifrån Amsterdamfördragets artiklar 6 och 7 om unionens gemensamma och grundläggande värden. I september hävdes sanktionerna efter det att en visemänsgrupp genomfört en studie av Österrikes agerande.
På vilket sätt anser rådet att den italienska situationen skiljer sig ifrån den österrikiska och vilka slutsatser och prejudikat skall dras av detta avseende tillämpningen av artiklarna 6 och 7 i Amsterdamfördraget?

Danielsson
. Mitt svar blir inledningsvis ganska kort: Rådet har varken diskuterat eller intagit någon ståndpunkt när det gäller de frågor som Sacrédeus tar upp i sin fråga och kan därför inte besvara denna.

Sacrédeus
Jag vill tacka för svaret, som var strikt juridiskt och politiskt riktigt. Ändå tror jag att vi måste inse att det, trots att parlamentet är glest befolkat, finns en bred och stor allmänhet i Europa som ställer dessa frågor efter valresultatet i Italien. EU är efter Amsterdamfördraget en union av gemensamma värden; artiklarna 6 och 7 lägger fast detta. Om inte det svenska ordförandeskapet aktualiserar frågan om den nya regeringsbildningen i Italien och de slutsatser som man kunde dra från tidigare agerande gentemot Österrike, tror jag ändå att det på sikt kommer en folklig begäran på olika sätt att man ändå måste studera vad som har skett i Italien och vilka partier och värderingar som ryms där.
Låt mig ändå få säga följande: Måtte det inte vara så att det som skett i Italien beror på att det är ett stort land och i Österrike på att det var ett litet land!

Danielsson
. Jag vill bara förtydliga det som Sacrédeus säkert väl känner till. Det var ju inte rådet som deltog i beslut om åtgärder mot Österrike, utan det var beslut som fattades av de 14 stats- och regeringscheferna på ad hoc-basis. Dessa beslut gällde enbart det bilaterala utbytet - EU-samarbetet berördes alltså inte.
Låt mig bara peka på att vi nu i Nicefördraget - som vi alla vet inte har ratificerats ännu - har ett förslag till regelverk, som vi inte hade tidigare, i artikel 7 som är avsett att tillämpas i situationer av det slag som vi hade i Österrike. Om det är någon som vill påtala en situation som den som Sacrédeus beskriver, utgår jag från att man använder sig av de mekanismer som finns i artikel 7. Fördraget är ju ännu inte ratificerat, men det finns kanske ändå möjligheter att åberopa denna artikel om någon vill väcka frågan. Ordförandeskapet har inte mottagit någon sådan begäran ännu.

Rübig
. (DE) Herr talman, ärade rådsordförande! Jag skulle till att börja med vilja tacka er för klargörandet om att sanktionerna mot Österrike inte beslutades av rådet, och inte heller av någon europeisk institution. Jag anser att detta är mycket viktigt, eftersom detta beslut av regeringscheferna fattades utan rättslig grund och utan att höra berörd part. Det var alltså ett delaktigt agerande som aldrig tidigare har förekommit i Europeiska unionen.
Därför skulle det intressera mig: Tror ni som rådsordförande att detta beslut gentemot Österrike egentligen orsakade irländarnas negativa omröstningsresultat förra veckan?

Danielsson
. Rådet har överhuvudtaget inte diskuterat den hypotetiska frågeställning som ledamoten tar upp. Jag kan därför inte å rådets vägnar ge något svar på frågan.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 18.

Glyn Ford
Fråga nr 19 från (H-0487/01):
Angående: Rapport från Europol om euroförfalskning Rådet har nonchalerat den oro som parlamentsledamöter uttryckt rörande penningtvätt med hjälp av euron och förfalskning av euro. Har rådet sett rapporten i Financial Times den 22 maj, där det uppges att Europol anser att det finns en potentiell, överhängande risk för ökad ekonomisk brottslighet under övergångsperioden? Planerar rådet nu att till slut behandla frågan på nytt?

Danielsson
. Rådets verksamhet inför införandet av euron vittnar, hoppas vi, om dess vilja att effektivt skydda sedlar och mynt i euro mot förfalskning.
Jag vill erinra om att det i rådets förordning (EG) nr 974/98 fastställs att euron skall sättas i omlopp från och med den 1 januari 2002 och att de deltagande medlemsstaterna är skyldiga att se till att det finns lämpliga påföljder för förfalskning av sedlar och mynt i euro.
Sedan dess har rådet den 29 maj 2000 antagit ett rambeslut om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder. För att komplettera och förstärka detta, särskilt när det gäller att beivra förfalskning av euron genom ett nära samarbete mellan medlemsstaternas myndigheter, Europeiska centralbanken, de nationella centralbankerna, Europol och i framtiden även Eurojust, lade den franska regeringen den 22 december 2000 fram ett utkast till beslut om skydd av euron mot förfalskning. Som ledamoten känner till avgav ju parlamentet sitt yttrande om detta utkast den 3 maj 2001.
Utkastet, som alltså är under godkännande, är kopplat till utkastet till rådets förordning om fastställande av nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning och till utkastet till rådets förordning om utvidgning av tillämpningsområdet för denna förordning. Även om samtliga dessa förordningar avgav parlamentet sitt yttrande den 3 maj 2001.
Vid mötet den 29 maj 2001 enades rådet om att dela upp det utkast till beslut som lades fram förra året i ett utkast till rådets beslut och ett utkast till rambeslut. Europaparlamentet kommer att uppmanas att avge ett yttrande om dessa båda utkast. Vid samma tillfälle enades rådet också om slutsatser om Europols roll för att skydda euron, bland annat genom att ge medlemsstaterna det bistånd som är nödvändigt för att de skall kunna utföra sin uppgift att förhindra och bekämpa förfalskning av euron.
När det gäller penningtvätt har rådet i tidigare svar till parlamentet utförligt redogjort för sin syn på den ökade risken för penningtvätt vid införandet av den gemensamma valutan och för de åtgärder som rådet vidtagit för att minska denna risk. Dessa åtgärder, i likhet med de nationella myndigheternas och finansiella institutens ökade uppmärksamhet, är avgörande för att minska risken för penningtvätt när euron införs.

Ford
Herr talman! Vi har en lång lista med åtgärder som rådet och kommissionen har vidtagit för att ta itu med problemet med förfalskning av euron. Enligt en rapport i Financial Times den 22 maj anser Europol uppenbarligen att dessa åtgärder ännu inte är tillräckliga. Ett särskilt bekymmer är 500-eurosedelns mycket höga värde, som riskerar att göra euron till den valuta som föredras av förfalskare och penningtvättare, eftersom dess värde är avsevärt högre än någon annan sedel i allmänt omlopp i Förenta staterna, Japan eller Förenade kungariket.
Har rådet inte beaktat möjligheten att skjuta upp utgivandet av 500-eurosedeln, eftersom införandet av euron kommer att vara ett särskilt farligt tillfälle som riskerar att förvandlas till rena julafton för förfalskare, då miljoner människor över hela världen aldrig har sett dessa sedlar tidigare. Omfattande förfalskning kommer att framkalla en allvarlig risk för att eurons trovärdighet och förtroendet för den tar skada på global nivå.

Danielsson
. Rådet har inte haft anledning att diskutera en eventuell försening eller senareläggning av utgivandet av 500 euro-sedlar. Det är rådets uppfattning att alla de åtgärder man har kunnat vidta också har vidtagits.
Jag räknade upp de många olika beslut som har fattats i rådet. Jag understryker också att det givetvis även är upp till de nationella behöriga myndigheterna att på lämpligt sätt beivra förfalskning. Någon konkret diskussion om senareläggning av utgivandet av 500 euro-sedlar har alltså inte förekommit.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 20.

Brian Crowley
Fråga nr 21 från (H-0490/01):
Angående: Uppföljningen av den andra interinstitutionella konferensen om narkotikapolitik i EU Den andra interinstitutionella konferensen om narkotikapolitik i EU ägde rum den 28-29 februari 2000. Anser rådet att det nu kan ge ett positivt svar på den kritik som framfördes vid konferensen av Europols expert, som sade att samarbetet ännu inte var effektivt på grund av en rad politiska, lagstiftningsmässiga och rättsliga problem? Vad anser rådet om den vikt som fästes vid behovet av ett förbättrat samarbete mellan behöriga nationella myndigheter och kemiindustrin för att säkerställa att information tillhandahålls på ett regelbundet och strukturerat sätt om misstänkta transaktioner med kemiska prekursorer? Är rådet slutligen nöjt med graden av samarbete med tredje land för att bekämpa den illegala narkotikahandeln?

Danielsson
. Unionens handlingsplan för narkotika för åren 2000-2004 har utarbetats på grundval av debatterna vid den andra interinstitutionella konferensen om narkotikapolitik i Europa som hölls i Bryssel i februari 2000 och EU:s strategi för narkotikafrågor som Europeiska rådet ställde sig bakom vid sitt möte i Helsingfors i december 1999. Denna handlingsplan stöddes av Europeiska rådet vid dess möte i Feira i Portugal i juni 2000. I den handlingsplan som nu håller på att genomföras uppmanas kommissionen att i samarbete med medlemsstaterna upprätta ett förfarande för frivillig övervakning av s.k. icke-förtecknade kemiska prekursorer av syntetiska droger i samarbete med den kemiska industrin.
Kommissionen uppmanas dessutom att regelbundet rapportera till rådet om kontrollen av avledningen av olagliga kemiska prekursorer, åtgärder som har vidtagits under det föregående året och åtgärder som föreslås under det kommande året.
På grundval av kommissionens förslag antog rådet nyligen, den 5 juni 2001, en förordning om ändring av en tidigare förordning om åtgärder för att försvåra avledningen av vissa ämnen för olaglig framställning av narkotika och psykotropa ämnen för att utvidga definitionen av förtecknade ämnen till naturprodukter som innehåller sådana ämnen, utvidga samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter och den kemiska industrin till att även omfatta icke-förtecknade ämnen samt att ge kommissionen ansvaret för att upprätta riktlinjer för att bistå den kemiska industrin med att uppnå syftet med ovannämnda samarbete. I dessa riktlinjer skall det i synnerhet regelbundet lämnas en uppdaterad förteckning över icke-förtecknade ämnen som vanligen används vid den olagliga tillverkningen av narkotika och psykotropa ämnen, så att industrin skall kunna övervaka handeln med sådana ämnen på frivillig grund.
Europeiska unionen håller på att utveckla sin verksamhet i samarbete med framför allt viktiga ursprungs- och transitländer för att bekämpa den olagliga narkotikahandeln.
När det gäller Latinamerika och Västindien har det tredje mötet på hög nivå inom ramen för den s.k. samarbets- och samordningsmekanismen just påbörjats i staden Cochabamba i Bolivia. En handlingsplan för EU/Centralasien kommer att godkännas under de kommande veckorna. Kampen mot narkotika har en viktig plats i samarbetet med USA inom ramen för den transatlantiska dialogen och med Ryssland inom ramen för partnerskaps- och samarbetsavtalet. I förberedelsen för kandidatländernas anslutning är den del i Phare-programmet som handlar om narkotika ett viktigt inslag för att bekämpa narkotikahandel. Europol har dessutom inlett förhandlingar med 23 länder för att ingå samarbetsavtal. I de flesta samarbetssystemen koncentreras åtgärderna mot olaglig handel på narkotikahandel sjövägen, kontroll av syntetiska droger samt ökat polis- och tullsamarbete.

Crowley
Herr talman! Jag önskar att mitt tack till ministern, för hans beredvillighet att inlåta sig i dialog med parlamentet under varje frågestund och för hans delsvar på min fråga, förs till protokollet. Liksom med alla dessa frågor så göms den verkliga innebörden någon annanstans i frågan.
Jag skulle speciellt vilja ta del av hans uppfattning om de anmärkningar som gjordes av den expert från Europol som sade att det inte fanns något effektivt samarbete eller samordning på grund av en rad politiska, lagstiftningsmässiga och rättsliga problem. Jag tackar honom för hans svar i fråga om den kemiska industrin och även i fråga om de avtal som ingåtts i Centralamerika, Västindien och Latinamerika och det kommande avtalet med Asien. Men internt, inom den europeiska unionens gränser, finns svårigheterna i fråga om samarbete och samordning kvar. Jag skulle önska ett svar på det.
Jag skulle vilja ta frågorna för Andrews, Hyland och Fitzsimons räkning. De är på ett möte i utskottet för konstitutionella frågor som pågår just nu.

Talmannen
Herr Crowley! Tyvärr kan jag inte enligt arbetsordningen låta er ta upp frågor från ledamöter som inte är närvarande.

Danielsson
. Det är svårt att ge ett entydigt svar på den mer precisa fråga som Crowley ställer. I mitt inledande svar försökte jag ändå peka på att unionen och rådet, ända sedan den konferensen där den expert som ni refererar till yttrade sin kritik, på olika sätt har försökt vidta åtgärder som skall leda till ett effektivare samarbete på detta område. Jag har även försökt beskriva på vilka sätt det sker.
Jag vågar inte ha någon klar uppfattning om orsak och verkan. Jag tror ändock att kritiken från Europols expert, som ni refererade till, liksom många andra kritiska kommentarer, har lett till att vi nu har ett effektivare samarbete på detta område inom unionen. Ytterligare ett antal steg måste dock tas, vilket jag tror att vi är helt överens om, på det politiska området och när det gäller lagstiftning och rättsligt samarbete.
Mycket återstår att göra, men jag tycker nog att unionen kan konstatera att viktiga steg mot ett effektivare samarbete för bekämpning av narkotika har tagits under de senaste åren.
En avslutande reflektion från det svenska ordförandeskapet blir nog att det finns mycket kvar att göra på området rättsligt och inrikes samarbete. Vid Europeiska rådets möte i Göteborg under fredag och lördag kommer vi att föreslå att Europeiska rådet enar sig om en uppmaning att öka tempot i samarbetet på det rättsliga området och inrikesområdet. Detta gäller inte minst narkotikasamarbetet, eftersom man där behöver gå mycket fortare fram. Det är vår förhoppning att mycket av det fotarbete som det svenska ordförandeskapet har uträttat på detta område skall leda till konkreta beslut under det belgiska ordförandeskapet när det gäller området rättsligt och inrikes samarbete.

Sacrédeus
Jag vill ställa en följdfråga med anledning av det som det rådets tjänstgörande ordförande nämnde om det rättsliga samarbetet. Belgien tar över ordförandeskapet efter Sverige. Belgien är på väg att införa en lagstiftning på narkotikaområdet som liknar den nederländska.
Min fråga är då: Vilka verkliga förutsättningar finns det att genomföra ett samarbete mot narkotikan och bekämpa dess användning och handeln med narkotika, med tanke på att Nederländerna har en mycket, i våra svenska ögon, slapp och lättvindig liberal syn på narkotikamissbruket, vilket gör att människor från hela Europa dras till Nederländerna? Detta är en politik som Belgien nu är på väg att anamma. Finns det då några verkliga förutsättningar att nå resultat, när två länder skiljer sig på detta sätt?

Danielsson
. Såsom rådets tjänstgörande ordförande vare sig kan eller bör jag värdera enskilda medlemsländers politik på detta område. Låt mig bara konstatera och instämma i det som Sacrédeus säger, nämligen svårigheterna att nå ett effektivt samarbete på detta område och också det önskvärda i att faktiskt göra vissa framsteg. Mellan de 15 medlemsstaterna har vi olika rättslig tradition på detta område. Vi har under vårt ordförandeskap, bl.a. på ett informellt ministermöte mellan justitie- och inrikesministrarna, försökt att bidra till en process där vi närmar oss varandra i synsätt på detta område.
Jag kan med viss uppgivenhet konstatera att det finns en hel del kvar att göra. Jag är övertygad om att våra belgiska vänner på ett kompetent sätt kommer att föra denna diskussion vidare. Jag har en känsla av att en del ordförandeskap efter Belgien också måste arbeta med frågan. Jag tror dock att det är helt nödvändigt att vi når mycket större framgångar på det rättsliga och inrikes området.

Talmannen
Eftersom tiden för frågor till rådet har tagit slut kommer frågorna nr 22 till 31 att besvaras skriftligt.
Innan vi avbryter vårt arbete kring 21.00 vill jag, för ordförandeskapets räkning, uttrycka vår uppskattning för det arbete ni, herr rådsordförande Lars Danielsson, har utfört här under det svenska ordförandeskapet, för det sympatiska, enkla, aktiva och objektiva sätt ni har tagit ändringarna i denna, och andra frågestunder i dialogen med Europaparlamentet. Vi önskar er all personlig välgång och välgång för toppmötet i Göteborg.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.35 och återupptogs kl. 21.00.)

Skydd av gemenskapens skogar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0179/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor
1. om rådets gemensamma ståndpunkt (14644/1/2000 REV 1 - C5-0072/2001 - 1999/0159(COD))inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EEG) 3528/86 om skydd av skogarna i gemenskapen mot luftföroreningar
2. om rådets gemensamma ståndpunkt (14645/1/2000 REV 1 - C5-0073/2001 - 1999/0160(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EEG) 2158/92 om skydd av gemenskapens skogar mot bränder (föredragande: Redondo Jiménez).

Redondo Jiménez
. (ES) Fru talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Vi har kommit till den andra behandlingen av förordning (EEG) nr 2158/92 om skydd av gemenskapens skogar mot bränder och förordning (EEG) nr 3582/86 om skydd av skogarna i gemenskapen mot luftföroreningar.
Genom den sistnämnda förordningen infördes en ram för observation, utvärdering och uppföljning av de skador som åsamkas skogarna och ett nätverk med observationsområden inrättades i hela gemenskapen. Man gjorde periodiska inventeringar av skogsskadorna och offentliggjorde även en årlig rapport. Man inrättade också ett kompletterande nät för uppföljning och kontroll av pilotprojekt för demonstrationer.
Den allmänna tendens som har observerats är en ökad försämring av lövträden, såsom bok och ek, en intensiv avlövning av träden som beror på de allvarliga luftföroreningarna, framför allt i Centraleuropa, vilket även medför att marken försuras. Luftföroreningarna ger upphov till höga koncentrationer av nitrater i marken och ökar på så sätt riskerna för att dricksvatten förorenas, vilket alltså hotar skogsmarkens viktiga funktion som filter för vattensystemen. I kommissionens budgetförslag för denna förordning minskas de 40 miljoner som avsatts för den första femårsperioden till 34 miljoner euro för perioden 1997-2001. Enligt föredragandens åsikt bör man öka, inte minska budgetanslagen. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor upprepar ännu en gång sitt förslag om en ökning av budgetmedlen till 44 miljoner euro på grund av ökade levnadskostnader och till följd av att de skogsklädda områdena i Europeiska unionen har ökat. Att detta program och övervakningsnäten är användbara står utom allt tvivel och en förstärkning av programmet skulle tydligt öka skogarnas nytta för hela europeiska samhället.
När det gäller förordning (EEG) nr 2158/92 om skydd av gemenskapens skogar mot bränder, inrättades en handlingsram för att minska antalet skogsbränder och begränsa de brandhärjade områdenas storlek. Viktiga förebyggande åtgärder kan tack vare denna förordning samfinansieras, till exempel upprättandet av skyddande infrastrukturer - främst brandgator, skogsvägar och stigar samt vattenreservoarer och så vidare - och även förbättringar av system för att övervaka skogarna och för att identifiera orsakerna till skogsbränderna. Enligt artikel 10 i förordning (EEG) 2158/92 skall 70 miljoner euro anslås för perioden 1992 - 1995. I det nya förslaget till förordning föreslår kommissionen att denna siffra minskas till 50 miljoner euro för perioden 1997-2001. Det vill säga, 10 miljoner euro per år. Förutom det faktum att denna minskning står i strid med de rekommendationer som rådet har gett kommissionen i punkterna 5 och 6 om Europeiska unionens skogsstrategi, vilken är en möjlighet att förbättra gemenskapens åtgärder för att skydda skogarna, går denna minskning stick i stäv mot sunt förnuft, eftersom skogsarealernas andel av unionens totala territorium har stigit från 21 till 36 procent sedan år 1995 när den senaste utvidgningen skedde, och jag kan helt enkelt inte se sambandet mellan mer skog och mindre pengar för att skydda den.
Därför föreslås en ökning av budgetanslagen till 77 miljoner euro i ändringsförslagen. Jag anser att detta är fullständigt berättigat och vi bör inte vika från det kravet under några omständigheter, eftersom det är skyddet av landskapet, naturen, den biologiska mångfalden och de många funktioner som skogen har som står på spel, det vill säga, allt det som vi ser när vi blundar och tänker på skogen.
I Europa finns 60 miljoner hektar som har klassificerats som brandriskområden. Kommissionens förslag är på 0,16 euro per hektar. Parlamentets begäran är på 0,23 euro per hektar. Skillnaden är 0,07 euro per hektar. Ärade kolleger, vi talar här om en ytterst liten besparing av åtgärderna för att skydda våra skogar och detta förnekas vi.
Jag vill inte förbigå det faktum att de skogbeväxta bergsområdena i Medelhavsländerna omnämns särskilt i betänkandet. Dessa områden påverkas i mycket högre grad av skogsbränder på grund av att de är belägna i områden med varmt klimat med långa perioder av torka och de är även hårt drabbade av ökenspridning. Särskild uppmärksamhet måste ägnas åt den här frågan i syfte att de olika skyddsåtgärderna för skogslandskapen vidtas på lämpligt sätt: förebyggande, förbättring, bevarande och återställande av de områden som har drabbats av skogsbränder, och även återbeskogning.
Därför ber jag kommissionen att de godtar dessa argument och att det återspeglas i kommande förslag, så att parlamentets ledamöter kan godta detta betänkande i den andra behandlingen.

Sornosa Martínez
Fru talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Den socialistiska gruppen kommer att rösta för detta betänkande och jag instämmer i allt vad Redondo har sagt.
Jag vill dock säga er att jag anser det vara ett misslyckande att budgetanslagen i förordningen om skydd av gemenskapens skogar mot bränder minskas från 70 miljoner euro till 49,4 miljoner euro och att anslagen i förordningen om skydd av skogarna i gemenskapen mot luftföroreningar minskas från 40 miljoner euro till 35,4 miljoner euro. Det är en avsevärd minskning och jag anser inte att det är någon vidare kompensation kommissionen har godtagit det ändringsförslag som handlar om skogarna i Medelhavsområdet, för att de är viktiga för de sydliga länderna, framför allt i de regioner som drabbats av ökenspridning. Om det inte finns en verklig politisk vilja att öka budgetanslagen i stället för att minska dem, är detta bara tomma ord.
Experter från Frankrike, Italien, Grekland, Spanien, Marocko och Tunisien samlades i förra veckan till en temadag vid Universidad de Valencia, och i sina slutsatser betonar de att 40 procent - nästan halva Medelhavsområdet - hotas av ökenspridning, som dessutom kan förvärras av skogsbränder, erosion, insektsplågor och klimatförändringar och att medeltalet för mark som har drabbats av bränder ökar med tre tusen hektar varje år. För att bekämpa detta problem skulle de vidarebefordra - sade de godtroget - dessa slutsatser till FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) och Europeiska unionen, eftersom det är nödvändigt, sade de, med förebyggande politik. Det vill säga, investeringar.
Investeringar måste också till för att lösa problemet med luftföroreningarna, som orsakar andra slags problem. Där har vi problemet med toppmötet i Kyoto. Jag hoppas att de åtminstone godtar Redondos förslag och naturligtvis att de i kommande förordningar rättar till denna dåliga besparingspolitik för ett område som anses vara politiskt korrekt, men som man sedan inte investerar tillräckligt i.

Fischler
Fru talman, mina ärade damer och herrar! Förhandlingar och diskussioner om dessa förslag till förordningar om skydd av gemenskapens skogar mot luftföroreningar och mot bränder har ägt rum inom våra institutioner i nära två år. Det ursprungliga syftet med dessa förslag bestod enbart i att man efter ett utslag från Europeiska revisionsrätten ändrade den rättsliga grunden för de redan befintliga förordningarna på detta område. För övrigt löper båda åtgärderna ut i slutet av året.
Kommissionen stöder rådets gemensamma ståndpunkt av den 26 februari, som till största delen motsvarar dess egna förändrade förslag i denna fråga. Jag hoppas därför att parlamentet följer rekommendationen från föredraganden, som jag vid det här tillfället vill tacka så hjärtligt för hennes arbete, och kan rösta för denna gemensamma ståndpunkt.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Förenkling, modernisering och harmonisering av kraven på fakturering när det gäller mervärdesbeskattning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0149/2001) av Torres Marques för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG i syfte att förenkla, modernisera och harmonisera kraven på fakturering när det gäller mervärdesbeskattning (KOM(2000) 650 - C5­0008/2001 - 2000/0289(CNS))

Torres Marques
Fru talman, herr kommissionär, kära kolleger! Då det inte sedan 1992 varit möjligt med en större harmonisering av mervärdeskatten, beslutade kommissionen helt korrekt att gå en annan väg, och harmonisera och förenkla det administrativa momsarbetet efter SLIM-gruppens arbete. Svårigheten med detta förslag är att finna en perfekt balanserad situation som underlättar företagens arbete, framför allt de små och medelstora företagen, eftersom direktivet skall tillämpas på Europeiska unionens alla företag, och som inte medför intäktsförluster eller kontrollsvårigheter för skatteförvaltningarna. Det är bra att vara medveten om att momsinkomsterna inte bara är en mycket viktig intäktskälla för de nationella budgetarna, utan även en källa till egna medel för Europeiska unionens budget.
Därför föreslår jag att vi i stort skall godkänna kommissionens förslag, då det svarar mot tre viktiga politiska mål. Det första innebär den föreslagna harmoniseringen av obligatoriska uppgifter på fakturor, en betydande minskning av de administrativa formaliteterna för de aktörer som bedriver verksamhet i hela Europeiska unionen. För närvarande arbetar dessa i Europeiska unionen med femton olika regelverk och totalt med tjugofem olika obligatoriska uppgifter. Därför måste vi välkomna förslaget om att ersätta lappverk av regler med en enda regeluppsättning, vilket i praktiken skulle innebära att ett företag med handel i Europa endast behöver följa en regeluppsättning för alla fakturor som utfärdas till kunder inom EU. För det andra kommer införandet av en gemensam ram för elektronisk fakturering ytterligare lindra den administrativa bördan för företagen, samtidigt som momsrevisioner görs effektivare. Dessutom kommer elektronisk fakturering att innebära besparingar för företagen då kostnaderna för utskick eller hantering av en elektronisk faktura är betydligt lägre än en pappersfaktura. För det tredje kommer en gemensam regeluppsättning för e-fakturering att främja utvecklingen av elektronisk handel i Europa, inte minst när det gäller tjänster som erbjuds på elektronisk väg.
Jag instämmer alltså i att de ändringsförslag vi har infört i utskottet, dels jag, dels mina kolleger, förbättrar förslaget till direktiv. Emellertid finns det två aspekter av resultatet från omröstningen i utskottet som jag inte instämmer i. Ett gäller ett ändringsförslag ingivet av min kollega José Manuel García-Margallo y Marfil om fakturanumrering. Kommissionen föreslår ett särskilt nummer, och jag föreslår att detta särskilda nummer skall vara sekventiellt, med en eller fler serier. Det vill säga, vi kan anta olika serier, per land eller per produkttyp, men alltid på en sekventiell grund. Jag anser att detta bör ha varit min kollega José Manuel García-Margallo y Marfils avsikt men den version som har godkänts säger precis motsatsen.
Den andra aspekten handlar om elektronisk signatur. Jag instämmer i kommissionens förslag om att fakturans autenticitet och innehåll måste garanteras genom att man använder en avancerad elektronisk signatur såsom den definieras i rådets och parlamentets direktiv om elektroniska signaturer. Utskottet för ekonomi och valutafrågor röstade mot detta förslag, eller rättare sagt, det införde ett ändringsförslag om att avskaffa detta förslag. Jag tycker att vi måste ta upp det igen, det vill säga, vi bör bevara kommissionens text. Och varför det? Det är förvisso sant att elektroniska signaturer medför en kostnad, men denna är ändå tämligen obetydlig i jämförelse med de potentiella besparingarna. Säkerhetsnivån som valts av kommissionen kan för närvarande köpas för cirka 15 euro per år på till exempel den belgiska marknaden. Denna kostnad förväntas falla inom en snar framtid, särskilt när EG-direktivet träder i kraft. Parlamentet och rådet har godkänt ett direktiv för att få fram denna förenklade elektroniska signatur. Vi har här möjligheten att använda och ge garantier till skatteförvaltningarna. Jag tycker att den princip kommissionen har föreslagit bör bibehållas. Jag menar att detta är ett bra förslag, att ändringsförslagen som parlamentet ingivit alla utom två, går i rätt riktning: företagens och skatteförvaltningarnas verksamhet kommer att bli lättare med detta förslag.

García-Margallo y Marfil
Fru talman! Jag har inte mycket att tillägga till det som Torres Marques sagt. Däremot vill jag betona att kommissionens förslag förefaller vara bra. Den föredragande, min goda vän Torres Marques, har uttryckt den åsikten bra. Enligt min åsikt uppfylls fyra av de grundläggande målen för förenkling av de administrativa skyldigheterna i och med det här förslaget.
Som hon har sagt behöver företag som handlar inom den inre marknaden i och med harmoniseringen av informationskraven för fakturor endast följa en regeluppsättning i stället för att tvingas känna till, följa och tillämpa femton olika lagstiftningar, såsom har varit fallet hittills.
För det andra - och detta har den föredragande också betonat - kommer denna förenkling att innebära besparingar för företagen. Det är sant - och jag instämmer i föredragandens och kommissionens teori - att kostnaden för utskick och hantering av en traditionell faktura är tre gånger så hög som för en elektronisk faktura. Jag välkomnar därför denna nyskapande idé.
För det tredje håller jag även med om att detta förslag kommer att bidra till att utveckla, förstärka och driva på tillhandahållandet av tjänster på elektronisk väg, vilket är ett av de stora mål som Europeiska unionen fastställde i Lissabon och som kommer att diskuteras i Göteborg i morgon.
För det fjärde anser jag att det är möjligt att genomföra detta förslag som innehåller mål för förenkling av de administrativa skyldigheterna, ekonomiska besparingar för företagen och förstärkning av de elektroniska tjänsterna, utan att den nödvändiga kontrollen för tillämpning av mervärdeskatt försämras.
Jag kommer inte nu att ta upp något av de ändringsförslag som Torres Marques har lagt fram, såsom digitala elektroniska signaturer, eftersom författaren till det ändringsförslaget är min kollega Kauppi och hon kommer att förklara det mycket bättre än jag kan göra.
Däremot vill jag säga att enligt min åsikt har den föredragande inte riktigt förstått det ändringsförslag som vi lägger fram som handlar om sekventiella fakturanummer. Kommissionen föreslog att fakturan skulle ha ett unikt nummer. Vad vi säger är att det inte nödvändigtvis måste vara sekventiellt, eftersom fakturorna kan numreras efter kund eller land. På så vis blir det enklare för företagen att identifiera fakturorna och det blir antagligen även lättare administrationsmässigt.
Jag håller även med föredraganden när hon beklagar sig över något som parlamentet kan konstatera varje gång som mervärdeskatten diskuteras: kommissionens brist på djärvhet när det gäller att gå mot ett definitivt system för mervärdeskatt, vilket skulle innebära enorma förenklingar. Nu när vi har så många svårigheter med byggandet av Europa, skulle detta innebära en klart och fast stöd och en tydlig signal om att vi är redo att förvandla mervärdeskatten till vad dess skapare, Maurice Lauré, kallade den första europeiska skatten.
Det är ett blygsamt steg, eftersom detta betänkande endast handlar om de administrativa skyldigheterna, de formella skyldigheterna, det vill säga sekundära aspekter av skattefrågorna, men jag anser att det är ett steg i rätt riktning. Min grupp kommer att stödja det.
Jag avslutar med att säga att Torres Marques betänkande är bra. Det föregående betänkandet var även det bra. Och detta betänkande har förbättrats markant efter behandlingen i utskottet, tack vare att föredraganden generöst har godtagit en stor del av våra ändringsförslag. Vi befinner oss i rådfrågningsförfarandet för tillfället, betänkandet är blygsamt, men utskottet har - att döma av det stora antal ändringsförslag som det har lagt fram - arbetat mycket hårt med detta. Jag hoppas att kommissionen kommer att ge ett generöst svar på Europaparlamentets utskotts ansträngningar.

Ilgenfritz
. (DE) Fru talman! Inte alla initiativ från rådet om harmonisering av skattebestämmelser är positiva för medborgarna. Mycket ofta meddelar man att man vill förenkla skattebestämmelserna. Men faktiskt syftar åtgärderna snarare till att få bukt med skattekonkurrensen inom unionen. Detta gäller framför allt alla åtgärder för att förenkla skattesatserna. Det är nämligen knappast genomförbart att man enas om den nivå som finns i de länder som har låga skattesatser. Vanligtvis är bara det omvända sättet möjligt. Därigenom tvingas stater med en sparsam administration och med låga skattesatser att driva in skatter som de inte alls behöver.
Helt annorlunda skall det aktuella förslaget från rådet om ändring av direktiv 77/388 uppfattas, eftersom faktiskt lättnader för de skattepliktiga i hela Europa eftersträvas. I ändringsförslagen planeras att framför allt de administrativa kostnaderna för företagen minskas och att konkurrenskraften därigenom stärks. Av denna anledning kan vi stödja dessa ändringsförslag, vilka bidrar till att våra skattelagar verkligen förenklas.

Kauppi
Herr talman, kommissionär Bolkenstein! Administrationens påfrestningar på näringsidkarna i EU måste minimeras. Kommissionens förslag och Torres Marques utomordentliga betänkande främjar denna utveckling. De administrativa påfrestningarna är påfallande speciellt för små och medelstora företag som på grund av sin ringa storlek måste använda förhållandevis mera energi till att följa bestämmelserna än större företag. Vi medlemmar i utskottet för ekonomi- och valutafrågor föreslår redan i vårt första ändringsförslag till kommissionen att behöriga nationella myndigheter bör se till att följandet av detta direktiv inte förorsakar extra administrativa påfrestningar för små och medelstora företag. Förenklingen av samarbetslagstiftningen bör alltid ha som följd att de administrativa påfrestningarna för de små och medelstora företagen minskar. Sett även ur denna synpunkt är det ytterst viktigt att vi i morgon röstar för att mitt utskotts ändringsförslag 18 är en del av parlamentets slutliga ståndpunkt.
Ärade kolleger! I samband med kraven på förnyelse och modernisering av lagstiftningen om fakturering bör möjligheterna och fordringarna på den ständigt ökande elektroniska handeln beaktas. I en nyligen publicerad nordisk undersökning konstaterades att år 2005 kommer ungefär 80 procent av företagens fakturor att skötas på elektronisk väg. För närvarande är denna andel 10 procent. Man har uppskattat att kostnaderna för den elektroniska faktureringen i Norden är hälften av den nuvarande. Skillnaden är alltså betydande.
Den elektroniska signaturen som omtalas i ändringsförslag 18 kunde vara ett sätt att garantera äktheten av och skyddet av innehållet i fakturor förmedlade på elektronisk väg, men det är emellertid inte det enda sättet. Erfarenheterna från medlemsstater som tillåtit elektronisk signatur visar att avsaknaden av en elektronisk signatur inte har orsakat problem för revisorer eller andra som behövt uppgifter. En utvecklad elektronisk signatur behöver inte vara obligatorisk. Det vore ett steg bakåt för de medlemsstater som redan länge godkänt elektronisk fakturering utan krav på elektroniska signaturer. Frågan om säkerheten vid skötsel av ärenden på nätet bör inte sammanblandas med de rättsliga kraven på mervärdeskatt. Det är min förhoppning att Torres Marques ytterligare överväger sin ståndpunkt innan morgondagens omröstning.

Bolkestein
. (EN) Fru talman! Det är mig ett stort nöje att diskutera kommissionens förslag om fakturering med parlamentet i dag. Detta förslag härrör från granskningen inom ramen för SLIM, då affärsmännen själva identifierade de nuvarande skiljaktiga reglerna för fakturering i Europa som ett allvarligt hinder för den inre marknadens friktionsfria funktion och den elektroniska handelns utveckling. Det är en viktig del av den nya strategin för mervärdeskatt som kommissionen antog i juni i fjol och som, på kort sikt, koncentreras på att förenkla och modernisera det nuvarande systemet för mervärdeskatt.
Två problem har identifierats. Först och främst handlar det om de 15 olika uppsättningarna med regler om fakturering av mervärdeskatt som lägger en jättelik administrativ börda på affärslivet. Flera talare har redan uppmärksammat det i kväll. De obligatoriska kraven är verkligen olika i varje medlemsstat. Detta innebär att när en affärsman gör skattepliktiga leveranser till flera medlemsstater måste han uppfylla olika krav när han fakturerar i vart och ett av dessa länder.
Det andra problemet är att den befintliga rättsliga grunden för elektronisk fakturering skiljer sig åt i olika delar av Europa. För det mesta är den mycket restriktiv. Ibland är det inte alls möjligt att använda sig av elektronisk fakturering. När det är tillåtet så är det med förbehåll för olika tekniska krav eller skatteförvaltningens förhandsgodkännande. Det är därför utomordentligt svårt att använda sig av den vid gränsöverskridande handel. Härav behovet av en gemensam rättslig grund, för fakturering både på papper och elektroniskt. Detta är anledningen till att målen för det föreliggande förslaget är de följande: först och främst, att skapa en gemensam uppsättning med 12 obligatoriska krav för mervärdeskatt på fakturor inom hela Europeiska unionen; för det andra, att införa en gemensam rättslig grund för elektronisk överföring och lagring av fakturor.
Genom att skapa en enda uppsättning av regler kommer en sådan rättslig grund att göra det möjligt för företagen att minska sina kostnader. Jag vill dessutom understryka att detta förslag även kommer att göra det möjligt för skatteförvaltningarna att effektivisera sin skatterevision. Jag är glad över att kunna säga att denna uppfattning delas av Europaparlamentet - vilket visas av det betänkande som föredraganden har upprättat, och för vilket jag verkligen vill tacka henne så mycket på kommissionens vägnar. Kommissionen välkomnar särskilt det positiva bidraget från föredraganden för utskottet för ekonomi och valutafrågor, Torres Marques, liksom de användbara idéer som framförts av Plooij-van Gorsel, i hennes yttrande för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Med hänsyn till att rådet just nu håller på att behandla detta förslag och med tanke på kommissionens starka önskan att gripa sig an med denna fråga utan dröjsmål, tror jag att det bästa tillvägagångssättet i detta skede skulle vara om kommissionen inte formellt godkände parlamentets ändringsförslag utan strävar efter att ta dem med sig så mycket som möjligt under förhandlingarna med rådet. Jag är emellertid rädd för att det inte kommer att vara möjligt att ta hänsyn till några av ändringsförslagen, i synnerhet inte de som avser den avancerade elektroniska signaturen, som föredraganden föreslår skall vara frivillig snarare än obligatorisk.
Jag vill understryka att kommissionens förslag redan är en kompromiss mellan den mest flexibla och den mest restriktiva lagstiftningen. Men jag vill även understryka att den elektroniska signaturen är ett viktigt verktyg för att säkerställa äktheten och innehållet i vad som när allt kommer omkring är ett värdefullt affärsdokument som ger rätt till att göra momsavdrag.
Jag instämmer i att det finns ett behov av att skjuta upp ikraftträdandet, så att affärslivet får möjlighet att anpassa sig till de nya reglerna. Men ett datum kan bara beslutas när rådet väl har kommit överens om förslagets innehåll. Personligen är jag säker på att man kommer att nå en sådan överenskommelse inom kort. Rådet har redan börjat diskutera förslaget i detalj och kommer att göra sitt bästa för att nå en överenskommelse före årets slut, vilket krävdes av toppmötet i Stockholm.
Jag skulle nu vilja säga ett par saker till García-Margallo y Marfil och Kauppi. García-Margallo y Marfil har klandrat kommissionen för att den inte stöder den strategi som skulle leda till ett enda system för mervärdeskatt. Kommissionens mål fortsätter att vara ett enda system för mervärdeskatt där mervärdeskatt betalas i ursprungslandet. Men de klagomål och det klander som García-Margallo y Marfil riktar mot kommissionen borde vändas mot medlemsstaterna eftersom problemet beror på dem.
Kauppi fällde en anmärkning om kostnaderna för elektroniska signaturer, i synnerhet för små och medelstora företag. Jag vill påminna henne om att kostnaderna inte kan vara ett verkligt hinder, eftersom dessa signaturer inte är dyra. Man kan köpa de billigaste för 20 eller 30 euro. Besparingarna på administrativa kostnader uppväger mer än väl utgiften i början.
Till sist, parlamentets stöd för detta förslag är av stor betydelse för att uppnå ett gott resultat. Jag tackar parlamentet och föredraganden så mycket.

Talmannen
Tack, herr kommissionär. I motsats till vad som är brukligt skall jag ge ordet till en talare som var inskriven, men som blandat ihop tiderna lite grann. Jag ger alltså ordet till Arlette Laguiller.

Laguiller
Fru talman! Jag ber om ursäkt för att jag kommer med mitt inlägg efter kommissionären, men jag är delvis offer för datatekniken eftersom jag tog tiderna från skärmen och trodde att jag skulle tala omkring kl. kvart i tio. Tack för att ni ger mig ordet.
Den aktuella situationen i unionens femton medlemsländer, där det finns 15 förordningar och 25 olika typer av obligatoriska beteckningar vid fakturering av mervärdeskatt, är egentligen en absurd situation, men vad som egentligen är orättvist är själva förekomsten av en mervärdeskatt, och inte hur den faktureras.
Och om vi har för avsikt att rösta emot detta betänkande är det inte för att vända oss mot harmoniseringen, utan för att uttrycka vårt motstånd mot själva förekomsten av en skatt på mervärdet, och mer allmänt alla indirekta skatter på konsumtionen.
Det är en ovanligt orättvis skatt eftersom den drabbar alla, inbegripet dem som bara har en låg lön, och till och med dem som lever på arbetslöshetsunderstöd. Genom att bara köpa en konsumtionsvara, om det så bara är en bit bröd, blir konsumenten skattebetalare. Och vad värre är, denna mervärdeskatt står inte i proportion till skattebetalarens inkomst. Miljardären betalar exakt lika mycket skatt som den anställda som har sämst betalt.
I ett land som Frankrike står mervärdeskatten för nära tre fjärdedelar av statens inkomster, dvs. dubbelt så mycket som inkomstskatten. Det betyder att det är den arbetande majoriteten av befolkningen med lägst inkomst och sämst möjligheter som står för den största delen av beskattningen.
Det är orättvist i sig: det är desto mer orättvist som statens utgifter till förmån för arbetsgivarna och den ägande klassen däremot tenderar att öka, på bekostnad av den offentlig servicen. I stället för att beskattningen skulle tjäna till att minska skillnaden mellan de rikaste och de fattigaste, bidrar den i stället till att öka den.
Vi är för ett avskaffande av alla indirekta skatter på europeisk nivå och för att de skall ersättas av en konsekvent ökning av skatterna på företagens vinster liksom av en inkomstskatt som är starkt progressiv, särskilt på höga kapitalinkomster. Det skulle i andra hand få till fördel att lösa problemet med harmoniseringen av faktureringen som bekymrar rådet.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Tjänstemäns definitiva avgång från tjänster vid Europeiska gemenskapernas kommission
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0194/2001) av Miller för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden
1. om förslaget till rådets förordning om införande, med anledning av reformen av kommissionen, av särskilda bestämmelser när det gäller tjänstemäns definitiva avgång från tjänsten vid Europeiska gemenskapernas kommission (KOM(2001) 50 - C5-0057/2001 - 2001/0027(CNS))
och
2. om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (Euratom, EKSG, EEG) 549/69 om fastställande av de grupper av tjänstemän och övriga anställda i Europeiska gemenskaperna som skall omfattas av bestämmelserna i artikel 12, artikel 13 andra stycket samt artikel 14 i protokollet om immunitet och privilegier för Europeiska gemenskaperna (KOM(2001) 50 - C5-0058/2001 - 2001/0028(CNS)).

Miller
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionären för den hjälp jag har fått från honom och hans stab. Jag vill även tacka skuggföredragandena, i synnerhet Harbour, som jag åter har haft nöjet att arbeta med; vi arbetar bra tillsammans.
Som många ledamöter inser så är detta den andra etappen av reformen av kommissionen, en reform som hela denna kammare tidigare har godkänt. Om vi tror på reformprocessen så måste vi godkänna denna andra etapp, som gäller införandet av ett förtidspensionssystem för tjänstemän inom kommissionen som en engångsåtgärd. Ett vederbörligt pensionssystem kommer att införas vid en senare tidpunkt, men just detta är en engångsföreteelse.
Om vi tror på utvidgning för att ta emot tjänstemän från kandidatländer, så måste vi minska det nuvarande antalet tjänstemän och göra det inom den nuvarande budgeten. Likaså, om vi tror på en modern, engagerad och tekniskt kompetent kommission så måste vi se till att tillföra nytt blod för att ersätta några av de tjänstemän som inte har anpassat sig till eller klarat av den nya tekniken. Allt detta innebär att några människor får gå i förtidspension och att släppa in nya människor och nytt blod. Men det innebär också att några av oss i denna kammare måste fatta beslut som tidigare inte var tilltalande. Vi är emellertid tvungna att leva i den verkliga världen och därför måste vi fatta de här besluten.
Om vi nu går över till ändringsförslagen, så kommer jag att stödja samtliga ändringsförslag förutom två som inlämnats av Ferber. I början var jag obenägen att sätta mitt namn under några av ändringsförslagen, eftersom jag var orolig för att det kunde försena införandet av förtidspensionssystemet om de andra institutionerna inkluderades. Mina farhågor har emellertid visat sig vara ogrundade och jag hoppas att systemet skall kunna införas under det andra halvåret i år. Det kommer också att göra det möjligt för andra institutioner att sätta igång och införa sina egna system.
Om jag går över till de två ändringsförslag som inlämnats av Ferber, så lämnades de för det första in i senaste laget. För det andra togs de aldrig upp eller diskuterades inom utskottet. Bortsett från det så anser jag att dessa ändringsförslag har lämnats in av en gemen och trångsynt person som önskar sätta käppar i hjulet. Jag kan inte beskriva det på något annat sätt. Jag kan inte acceptera ett så tarvligt försök att få hela denna process att spåra ur och jag hoppas att parlamentet inte kan acceptera ett så tarvligt försök att få kommissionens reformprocess att spåra ur. Därför vill jag be kammaren att stödja detta betänkande som det är.

Harbour
Fru talman! Jag vill tacka Bill Miller för ett mycket uttömmande och grundligt arbete. Det är ett nöje att se oss i ombytta roller, han skuggade ju mig för betänkandet om den övergripande strategin för reformerna av mänskliga resurser som denna kammare godkände i slutet av förra året. Tillsammans har vi samlat erfarenhet av vad som är absolut avgörande frågor både för kommissionens framtid och faktiskt även för hela Europeiska unionens framtid.
Ur utskottets för rättsliga frågor och den inre marknaden synvinkel är det bra att vi nu går vidare med uppgiften att göra de avgörande förändringar av tjänsteföreskrifterna som krävs för att genomföra dessa reformer. Vi hoppas kunna genomföra dem snabbt och grundligt, i takt med att kommissionär Kinnock överlämnar dem till oss.
Jag instämmer helt och hållet med vad Bill Miller sade om betydelsen av denna åtgärd som en engångsåtgärd. Man måste se den i det sammanhanget. Det är hoppingivande att kommissionen inser att detta avgörande steg mot en helt ny policy för mänskliga resurser, innebär skapandet av en helt ny kultur där människor befordras på meriter, där vi har en linjär löneskala, där det inte finns ett konstgjort tak för befordran, där det finns mycket mer av delegerat ansvar. Detta är en del av övergångsfasen och det är hoppingivande att kommissionen önskar att ta itu med detta på allvar.
Den fråga som vi har ställt oss i vårt utskott, och budgetkontrollutskottet och budgetutskottet har också tittat på det här, är huruvida detta är rätt uppgörelse. Det är helt klart en mycket generös uppgörelse, men det måste samtidigt vara en stark uppgörelse därför att i annat fall kommer det inte att fungera. Det allra sämsta vi kan göra är komma med ett erbjudande som ingen accepterar. Det skulle omintetgöra vad kommissionen försöker åstadkomma. I det sammanhanget kan jag tala om för Miller att jag inte stöder de två sena ändringsförslagen. De kommer inte att finnas med på Europeiska folkpartiets röstlista. Vi är överens om det.
Så vi anser att detta är rätt uppgörelse, men jag vill lovorda det sätt på vilket Bill Miller har försökt att skärpa några aspekter, i synnerhet de som har att göra med tjänstemän i kommissionen som kan ta pensionsuppgörelsen för att sedan gå vidare till andra arbeten. Det är helt klart inte rimligt att de i praktiken skall belönas två gånger på de europeiska skattebetalarnas bekostnad. Jag hoppas att kommissionen kommer att godta de förnuftiga bestämmelser som Bill Miller har fört in i betänkandet.
Till sist vill jag än en gång stödja det ändringsförslag som utsträcker tillämpningen av detta system till både Europaparlamentet och de politiska grupperna. Det är ett erkännande av vår dubbla roll. Vi kan inte bara ställa kommissionen till svars för de framsteg som görs med dessa reformer, utan vi måste även se på våra egna ledningsstrategier inom denna institution. Det står helt klart att vi måste ta itu med exakt samma frågor. Detta är en engångsuppgörelse som inte utgör ett prejudikat för den framtida pensionsreformen. Ni kommer säkert ihåg att i mitt betänkande lade jag stor vikt vid nödvändigheten av att reformera den nuvarande pensionspolitiken för att införa ett permanent system för förtidspensionering. Men denna uppgörelse är frikopplad från det, vilket är helt i sin ordning. Detta är ett mycket viktigt steg i reformen av kommissionen och det är mig ett nöje att ge det vårt fulla stöd för min grupps räkning.

Medina Ortega
Fru talman! Efter att ha lyssnat på Harbour, tror jag inte att vi kommer att ha mycket debatt här i kväll, eftersom Europeiska folkpartiets grupp och den socialistiska gruppen i princip är eniga om att stödja Miller-betänkandet och de förslag som Europeiska gemenskapernas kommission nu lägger fram för oss.
Enligt min åsikt visar kommissionär Kinnock stor parlamentarisk erfarenhet genom att handlägga detta något komplicerade ärende på ett mycket effektivt sätt och jag kommer endast att begränsa mig till komma med några påpekanden om vad vi kan kalla Harbours obiter dictas.
Ur den socialistiska gruppens synvinkel är det av grundläggande vikt att tjänstemännens rättigheter erkänns, inklusive de rättigheter som de har förvärvat under tjänsten, deras administrativa karriär och även det faktum att tjänstemännen vid de europeiska institutionerna håller hög nivå och har utfört ett mycket effektivt arbete. Därför får inte tjänstemännen förföljas, vilket verkar vara syftet med de ändringsförslag som har lagts fram i sista minuten. En snabb reform av gemenskapens administration måste i stället underlättas utan att överge de grundläggande principerna om erkännande av en oberoende offentlig funktion och erkännande av en administrativ karriär.
Vi håller naturligtvis med om förslagen i Miller-betänkandet om att utvidga de förmåner som kommissionens tjänstemän har till att även omfatta tjänstemän vid de övriga institutionerna, inklusive Europaparlamentet, och jag tror att parlamentet kommer att betrakta de ändringsförslag som vi lägger fram som positiva, vilka, när allt kommer omkring, är ett erkännande av det goda arbete som kommissionen har utfört.
Därför återstår det för mig bara att gratulera fru Miller till hans betänkande och herr Kinnock för det skickliga, kunniga och framstegsvänliga sätt som han har lagt fram denna första administrativa reform på.

Thors
Fru talman! ELDR-gruppen är för den reform som ni har utstakat i vitboken och som vi har haft förmånen att diskutera med kommissionären. Vi ser fram emot att få de konkreta förslagen i budgetutskottet och de andra utskotten.
Liksom föregående talare accepterar vi detta förslag som en engångsåtgärd, som en nödvändig åtgärd för att föra reformerna framåt. Vi tror också att den är kostnadsneutral. Vi gläder oss vidare över att kommissionen har insett att de andra institutionerna skall ha liknande rättigheter, att detta kommer att ingå i schemat och att det kommer att accepteras.
När vi jämför våra institutioner vill jag på en punkt varna kommissionären, nämligen vad gäller att acceptera det befordringssystem som vi har i Europaparlamentet. Jag har hört att kommissionen är intresserad av detta, men tyvärr har jag fått tecken som tyder på att det inte sker någon verklig bedömning av de olika anställdas verkliga kunskaper eftersom bedömningen är ett "nollsummespel". Detta är sagt som en hälsning för det fortsatta reformarbetet.

Wuermeling
(PPE-DE). (DE) Fru talman! Till att börja med skulle jag vilja tacka föredraganden så hjärtligt för de noggranna förberedelserna av betänkandet. Även skuggföredragandena har säkert sin del i detta. Mitt tack blir inte mindre för att föredraganden kallat en grupp på 32 ledamöter, som jag tillhör, för narrow minded individuals. Tillåt mig ändå att jag till att börja med tillbakavisar denna beteckning.
Å en minoritet i min grupps vägnar skulle jag vilja uttrycka ett visst tvivel mot förslaget. Det föreslås att i extremfall skall en tjänsteman som arbetat tio år i kommissionen och som är 50 år, förtidspensioneras i 15 år med en lön på 65 procent av inkomsterna. Vi anser att en sådan lukrativ, generös förtidspension inte kan rättfärdigas gentemot de europeiska skattebetalarna. När vi i dag hela dagen har talat i kölvattnet av den irländska folkomröstningen, när man här alltid talar om att vara nära medborgarna, då skulle jag vilja fråga vem som egentligen kan förklara för en pensionär som i över 40 år har betalat in sin pensionsförsäkring, hur det kan rättfärdigas att en A 3-tjänsteman på 50 år kan promenera iväg med 5 500 euro i månaden.
Det finns inte heller någon som kan förklara för mig varför kommissionen med sina 18 000 tjänster inte klarar av att sätta in 600 anställda som uppenbarligen inte längre är effektiva. Ingen kan heller förklara för mig varför detta skall vara en viktig del av denna reform av kommissionen. För jag fruktar att det kommer att finnas klipska, sluga och smarta tjänstemän som lyckas att profitera på detta frikostiga avgångsvederlag. I slutändan kommer de som är bra att gå och de som är dåliga att bli kvar, 16 miljoner euro kommer att spenderas och alla kommer att bli utskämda!

Zappalà
Fru talman! Under hela denna mandatperiod har vi alla varit överens om att det är nödvändigt att på olika punkter reformera såväl kommissionen som de övriga europeiska institutionerna.
Kommissionen har låtit förstå att för att kunna nå de grundläggande strategiska målen så måste över 1200 tjänster tillsättas. Enligt kommissionen kan en del av detta underskott täckas genom rationaliseringar och omfördelningar bland de nuvarande resurserna.
Denna lovvärda strategi förutsätter emellertid att vissa enheter inte har möjlighet att anpassa sig efter de nya uppgifterna: för att lösa det problemet gäller det att uppmuntra personalen på dessa enheter att välja en förtidspension som överenskommits och som är förmånlig, men detta är en åtgärd som måste uppfattas som en engångsföreteelse och inte som något som kan upprepas.
Den lösningen ger, vilket är rätt och riktigt, de berörda personerna uppskattning för det de hittills har uträttat och möjligheten att fritt välja om de vill söka en ny anställning på annat håll. Unionen drabbas inte av extra utgifter och ingen är skyldig att acceptera åtgärden.
Avslutningsvis är omdömet positivt. Men däremot kan jag inte stödja de ändringsförslag som Ferber föreslagit. En reform är för övrigt något exceptionellt, och så skall den betraktas. Jag måste uttrycka min stora uppskattning av föredragandens arbete, ett arbete som verkligen har varit omfattande och klarläggande, och motsvarande uppskattning skall gå till förslagen från de olika delegationernas ledare, förslag som utsträcker lösningarna till att omfatta samtliga unionens institutioner. Slutligen är det min skyldighet att ge samtliga anställda inom unionen, såväl dem som väljer förtidspensionering som dem som stannar kvar, ett uppriktigt erkännande, för det är även deras arbete, ett arbete utfört med entusiasm, som avgör om Europa skall fortsätta att snabbt avancera mot framtiden.

Kinnock
. (EN) Jag börjar med att tacka utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och särskilt föredraganden Miller, för detta mycket konstruktiva betänkande om kommissionens förslag till ett system för förtidspensionering som är begränsat i tid och antal. Jag vet att den skyndsamma framställningen och behandlingen av betänkandet till stor del beror på den entusiasm och det hårda arbete som Miller och även hans skuggföredragande, Harbour har ägnat det. Medan jag uttrycker min tacksamhet till dem båda vill jag även passa på att tacka kammaren för att man gått med på att tidigarelägga behandlingen av detta betänkande i plenarsession. Som flera ledamöter kanske känner till så hjälper detta kommissionen i dess ansträngningar att gå vidare med den reform och modernisering som parlamentet har efterfrågat, och att göra det i god tid så att, om allting annat går bra, åtminstone den första delen av systemet kan genomföras till slutet av året.
I vår vitbok om reformeringen av kommissionen från mars i fjol tillkännagav vi, som, kammaren kanske minns, vår avsikt att företa en omfördelning av mänskliga resurser mellan olika avdelningar, uttryckligen för att koncentrera vår verksamhet på de viktigaste politiska målsättningarna och nå en bättre balans mellan de arbetsuppgifter som föreläggs kommissionen och de medel som står till dess förfogande. Vi tillsatte sedan en kommissionärsgrupp under ordföranden Prodi för att göra en grundlig analys. Utvärderingen visade att även efter de rationaliseringar som genomfördes under 1999 och 2000 fanns det ett underskott på 1 254 tjänster i förhållande till personal vid kommissionen som anvisats till den prioriterade verksamheten. För att kunna lämna ett betydelsefullt bidrag till att bristen täcks angav vi de sätt på vilka fortsatt rationalisering, produktivitetsvinster och intern omorganisering skulle göra det möjligt för oss att uppfylla två tredjedelar av de kraven inifrån kommissionen.
Förutom åtgärder som gjorde det möjligt för omorganiserad personal att ägna sig åt andra, högre prioriterade arbetsuppgifter, föreslog vi också att uttryckliga dispositioner för definitiv avgång skulle göras tillgängliga så att kommissionen över en tvåårsperiod skulle kunna erbjuda rimliga avgångsvillkor för 600 tjänstemän som saknar erforderliga kvalifikationer för institutionens ständigt förändrade behov och arbetsuppgifter. Syftet med den föreslagna förordningen som behandlas av kammaren är därför att sanktionera ett sådant system för definitiv avgång som omfattar 300 kommissionstjänstemän i år och ytterligare 300 under loppet av nästa år.
Förslaget bygger på samma mekanism som har använts i tidigare förordningar om definitiv avgång, till exempel i samband med på varandra följande utvidgningar av unionen eller i samband med förnyelse av uppgifter inom generaldirektoratet för forskning. Det kommer därför att vara frivilligt att omfattas av systemet, men det nya systemet skiljer sig från de tidigare, i synnerhet på följande viktiga punkter.
För det första kommer de som söker förtidspensionering att väljas ut enbart i enlighet med förvaltningens intressen. För det andra, de ekonomiska villkoren ligger på en lägre nivå - 65 procent av slutlönen i stället för 70 procent - än vad som har varit brukligt i samtliga tidigare uppgörelser om definitiv avgång. För det tredje, detta förslag till förtidspensionering är budgetneutralt. Skillnaden mellan den totala löneersättningen till 600 tjänstemän före deras definitiva avgång och kostnaden för den förtidspension de kommer att få efteråt kommer att finansiera rekryteringen 258 nya tjänstemän. De återstående 342 tjänsterna kommer att återgå till budgetmyndigheten.
Dessa inslag i det nya systemet kommer att bidra till uppnåendet av den övergripande målsättningen att nå en bättre balans mellan kommissionens uppgifter och dess resurser. Detta kommer också att garantera att taket för utgiftskategori 5 i budgetplanen respekteras fullt ut.
Som svar på de ändringar som förslås av Miller, kan kommissionen inte godkänna ändringsförslag 9, vilket kräver att utgifterna för att finansiera systemet för förtida avgång skall förbli icke-obligatoriska. Vi kan inte gå med på det ändringsförslaget helt enkelt därför att förtidspensioner för tjänstemän som har lämnat tjänsten enligt lag definieras som obligatoriska utgifter. Efter att ha gjort det påpekandet övergår jag till kommissionens mera sammansatta och mera positiva syn på de andra ändringsförslag som Miller har lagt fram i betänkandet. Jag kommer till Ferbers ändringsförslag längre fram.
Kommissionen kan godkänna ändringsförslag 8, 10, 11, 17, 18 och 19 som syftar till att garantera att systemet förverkligas på rätt sätt och att åtgärderna under behandling inte hindrar gemenskapen från att anta ett nytt permanent system för förtida avgång för samtliga institutioner. Som Miller sade i sitt tal bör dessa mekanismer utformas och antas så snart det är möjligt. De ändringsförslag som jag just räknade upp syftar också till att säkerställa att ytterligare enstaka åtgärder av detta slag i framtiden skall vara onödiga och därför uteslutna.
Samtliga ändringsförslag som har lagts fram av föredraganden ligger i linje med kommissionens avsikter vad beträffar systemets införande och tillfogar förbättringar till det förslag som vi ursprungligen lämnade in. Vi välkomnar dem därför varmt. Eftersom kommissionen snart kommer att föreslå att ett permanent, flexibelt pensionssystem skrivs in i tjänsteföreskrifterna, så är det mycket osannolikt att ytterligare enstaka åtgärder av det här slaget skall vara nödvändiga i framtiden.
Denna kammare känner till att de viktigaste politiska detaljerna i de diskussioner om detta system för förtida avgång som hittills har ägt rum i rådet och parlamentet har att göra med att det föreslagna systemet bara gäller kommissionen som är förpliktigad att genomföra systemet på ett budgetneutralt sätt. I detta sammanhang vill jag hänvisa till ändringsförslag 1-6, 12, 13 och 16, vilka samtliga söker att utvidga den föreslagna förordningens tillämpningsområde och kräver att samtliga europeiska institutioner och tillfälligt anställda vid parlamentet skall omfattas av systemet för förtida avgång.
Jag förstår parlamentets och rådets intresse som arbetsgivare i denna fråga och som ledamöter av denna kammare känner till så är jag inte negativt inställd till deras syften. Jag vill emellertid mycket eftertryckligt säga att om vi skall göra framsteg som är till allas belåtenhet, så måste samtliga institutioner som inför ett sådant system iaktta budgetneutralitet.
Det finns tre anledningar till detta. Den första, mycket uppenbara, är behovet av förståelse och acceptans från allmänhetens sida. Detta kräver i sig att varje förändring på detta område måste vara budgetneutral. För det andra, om det bara är kommissionen som garanterar budgetneutralitet, så är det verkligen mycket osannolikt att rådet skulle godkänna systemet. För det tredje, utgiftskategori 5 i budgetplanen tillhandahåller budgetanslag för alla institutioner. Utrymmet för de kommande åren som kommissionen har lovat att respektera skulle reduceras ytterligare om budgetneutralitet inte gällde för samtliga institutioner.
Om vi tar dessa realiteter med i beräkningen så är det uppenbart att det mycket väl kan hänga på att alla institutioner accepterar budgetneutralitet om hela systemet för förtida avgång skall bli en framgång och accepteras. När kammaren godkänner Millers betänkande, borde den därför bekräfta att dess deltagande i ett system för förtida avgång kommer att underkastas samma villkor som dem som tillämpas av rådet och kommissionen. Jag är övertygad om att detta krav möter förståelse och stöd från hela denna kammare.
Till sist, innan jag besvarar de två ändringsförslag som har framlagts av Ferber, måste jag säga att jag hörde Millers kommentarer om Ferbers ändringsförslag och jag tror att oavsett vilken lysande framtid min gode vän Miller går till mötes så kan jag tryggt förutsäga att han inte kommer att bli chef för diplomatkåren. När det gäller Ferbers ändringsförslag, anser kommissionen att ändringsförslag 21 på ett markant sätt skulle reducera åtgärdens omfattning genom att begränsa det antal som uppfyller villkoren för förtidspensionering. Inskränkningen skulle faktiskt vara så markant att den i själva verket skulle påverka systemets geografiska balans. Detta skulle vara oacceptabelt för kommissionen och för den stora majoriteten i denna kammare. Ändringsförslag 22 av Ferber skulle införa nya villkor, i synnerhet en skatt på 50 procent som skulle vara så negativ och så invecklad att den väsentligen skulle reducera genomslagskraften i kommissionens förslag. Vi kan därför inte godta det ändringsförslaget heller och jag hoppas att den ärade ledamoten, Ferber som jag känner mycket väl och har all anledning att respektera, vid närmare eftertanke kommer att förstå och acceptera kommissionens ståndpunkt.
Jag är oerhört tacksam för den konstruktiva ansatsen i detta betänkande och faktiskt, de förbättringar av det ursprungliga förslaget som har gjorts tack vare den närgångna och entusiastiska uppmärksamhet det har ägnats av ledamöter i denna kammare. Jag är förvissad om att denna konstruktiva inställning även framdeles kommer att känneteckna våra diskussioner om reformer, därför att jag, som de ärade ledamöterna av denna kammare vet, betraktar denna kammares förståelse och stöd för alla våra reformförslag som fullständigt avgörande.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Kommunikationsnät och kommunikationstjänster
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0202/2001) av Harbour för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (KOM(2000) 392 - C5-0429/2000 - 2000/0183(COD)).

Harbour
. (EN) Fru talman! Det är mig ett stort nöje att i kväll kunna lägga fram mitt betänkande om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationer å utskottets för rättsliga frågor och den inre marknaden vägnar. Detta är ytterligare en del av ett synnerligen centralt lagstiftningspaket som nu behandlas av parlamentet för att skapa ett enhetligt regelverk för elektronisk kommunikation. Det är av största betydelse för Europeiska unionens framtida ekonomi att vi får det här paketet i ordning. Det har varit en glädje och en ära för mig att för första gången under min tid som parlamentsledamot kunna arbeta med en betydelsefull text om medbeslutande som denna.
Detta är en komplicerad text och prövningsförfarandet har också varit komplicerat. Jag skulle särskilt vilja tacka föredragandena i de tre utskott som har inkommit med yttranden, Papayannakis, Aparicio Sánchez och i synnerhet Caudron, vi arbetade tillsammans under Hughesförfarandet och de ändringsförslag som godkändes av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi togs emot av mitt utskott. Vi röstade inte om något av dem, de godtogs av oss i vårt betänkande.
Jag vill även tacka skuggföredragandena från de olika utskotten som jag har arbetat med för allt stöd de har gett mig. Den slutliga version vi har framför oss är verkligen ett resultat av många människors arbete. Jag föreslår inte att vi skall godta några fler ändringsförslag även om det finns ett antal från den socialistiska gruppen som lämnades in i senaste laget. Jag anser att vi har kommit fram till en bra överenskommelse om texten och jag kommer inte att stödja några ytterligare ändringsförslag i morgondagens omröstning.
Jag skulle vilja säga några saker om själva texten. Det är en mycket omfattande text eftersom den innehåller fyra skilda åtgärder. Där finns bestämmelserna som har att göra med samhällsomfattande tjänster i sig, hur de skall tillhandahållas, hur de skall finansieras på ett öppet och tydligt sätt som inte snedvrider marknaden och en hel rad åtgärder om användarnas rättigheter, inklusive några viktiga nya åtgärder som speglar den nya teknik som är på väg. Det finns ett antal viktiga åtgärder som har att göra med marknadsintervention och möjligheten för medlemsstaterna att ingripa mycket direkt på marknaden och till exempel sätta priser för slutkund. Till sist finns där också några åtgärder som har att göra med digital television, i synnerhet ett paket med åtaganden om vidareutsändning för de allmännyttiga radio- och TV-företagen.
Jag har inte tid att gå igenom alla dessa i kväll men jag skulle vilja påpeka att jag uttryckligen har bett kommissionen att tydligare markera dessa fyra aspekter i den text som vi kommer att få till den andra behandlingen. För ögonblicket är det nog så komplicerat, i synnerhet åtgärderna för marknadsintervention, vilka kommissionen betraktar som övergångsåtgärder, en uppfattning som jag delar. De finns där för den tid under vilken marknaden fortfarande kommer att vara direkt reglerad, men för hela detta paket räknar man med en tid då marknaden kommer att fungera under normala konkurrensförhållanden. Dessa övergångsåtgärder bör vara tydligt markerade, emedan vi förhoppningsvis inte kommer att behöva dem om några år.
Mitt sätt att gripa mig an med denna text har varit att ge ett starkt stöd till strategin bakom direktivet. Kommissionen har inte försökt att väsentligen vidga ramen för uppdraget avseende samhällsomfattande tjänster och det är helt riktigt. I mitt arbete har jag försökt att göra texten tydligare, att förbättra den i vissa avseenden, men att vara mycket selektiv när det gäller nya bestämmelser. När det gäller användarnas rättigheter har det varit viktigt att finna den rätta balansen mellan en text som skall antas centralt och det detaljarbete som bör göras i medlemsstaterna.
Tro mig kolleger, det har inte funnits någon brist på människor som har velat komplicera denna text genom att tillfoga ytterligare bestämmelser. Jag tror att jag har funnit den rätta balansen, i synnerhet om vi beaktar att dessa bestämmelser kommer att gälla för kandidatländerna, där den tekniska basen som de börjar från kommer att vara mycket lägre än vad man då föreställde sig. Jag är förvissad om att de förslag som jag förelägger er i kväll är väl avvägda och att de kommer att hålla på lång sikt. De föregriper den tekniska utvecklingen. De kommer att var bra för konsumenterna för de upprätthåller och utvecklar konkurrensen. De föreskriver grundläggande rättigheter för konsumenterna men de kommer att tillåta en sektor som förändras mycket snabbt att blomstra och utvecklas i framtiden utan onödiga och komplicerade ingripanden.

Aparicio Sánchez
. (ES) Fru talman! Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott bedömer kommissionens förslag till direktiv som positivt och även Harbours lyckade betänkande, vilket jag gratulerar honom till.
En del av de ändringsförslag som vi lägger fram i vårt yttrande har, som han sade, införlivats i texten. Andra ändringsförslag har dock inte godtagits, men de har tagits över för omröstning i plenum av Medina Ortega. Avsikten med dessa ändringsförslag är att förbättra texten utifrån perspektivet att de elektroniska kommunikationstjänsterna är av allmängiltigt intresse.
I den modell för ett utvecklat samhälle som finns i fördragen sätts konkurrens- och marknadsprinciperna främst, men det som gör oss stolta över Europa, vad som gör att vår sociala modell är unik i världen är att dessa två principer är förenade med två värderingar eller omständigheter som är oundgängliga: vår höga grad av socialt skydd och styrkan och bredden i vår service för allmängiltigt intresse.
Den som är verksam på marknaden med ett kommunikationsnät eller en kommunikationsservice arbetar inte med vilken produkt som helst, utan med tjänster som har ett högt mervärde ur social och kulturell synvinkel. I dessa tjänsters lättillgänglighet och allmängiltighet finns principer som påverkar demokratin och den mänskliga värdigheten inbyggda.
De ändringsförslag som utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott lägger fram har flera olika mål: att ytterligare utveckla skyldigheten att tillhandahålla elektroniska kommunikationsnät, att ålägga de företag som tillhandahåller tjänster att lämna information som är öppen för insyn, öka skyddet för funktionshindrade användare, i synnerhet personer med hörsel- eller talsvårigheter och slutligen att skilja på infrastruktur och audiovisuellt innehåll ur lagstiftningsperspektiv.
Jag hoppas på att föredraganden och den politiska gruppen är generösa nog att godta dessa ändringsförslag.

Papayannakis
Fru talman! Vi instämmer i den beskrivning av problemet som föredraganden framförde och vi tackar honom. Jag anser dock att vi inte bör vara särskilt optimistiska beträffande konkurrensen. Konkurrens är gynnsam med avseende på kostnaden, vilket är logiskt, och med avseende på kundernas val och preferenser allt efter kundens nivå. Vi har erfarenheter från marknaden.
Utan att komma in på allmänna teorier vill jag därför säga, herr föredragande och fru talman, att vi har lagt fram en rad ändringsförslag som huvudsakligen har till syfte att skydda konsumenten, inte mot någon som hotar, utan mot själva konkurrensens villkor. Vi vill alltså ha samhällsomfattande tjänster, tillgängliga för alla och med samma kvalitetsförhållanden. Exempelvis bör alla kunna ha tillträde till Internet, med samma hastighet, vid alla tider och i alla områden. Vi vill ha icke-diskriminering mellan kunder oberoende av område. Vi vill ha icke-diskriminering mellan kunder oberoende av hur de vill betala sitt abonnemang. Vi har sett sådant förekomma. Vi har också begärt att konsumentorganisationerna skall rådfrågas vid granskningen av villkoren för hur tjänsterna tillhandahålles.
Vi vill också att avtalsvillkoren skall vara enkla, välkända, begripliga och jämförbara och att detta skall vara obligatoriskt så att kunden verkligen skall kunna byta leverantör. Det råder redan konkurrens. För att kunna byta bör kunden i förväg vara informerad om huruvida exempelvis prisförändringar kommer att ske så att kunden i tid kan byta leverantör. Kunden bör kunna behålla samma telefonnummer, vilket är ett mycket bra förslag av kommissionen, och byta bolag utan att debiteras. Vi bör också ta hänsyn till behovet av information till kunden, till och med när det gäller farorna med exempelvis mobiltelefoner. Någonstans bör kundens rättigheter finnas nedskrivna, naturligtvis också för att kunden skall kunna läsa dem och använda sig av dem.
Fru talman! Vi säger inte allt detta för att göra livet svårare för kommissionen och vi tror inte heller att detta bör överlämnas till varje enskild medlemsstat. Det bör vara allmänna och konkreta principer för konsumentskydd och på så vis kommer denna fråga att utvecklas på ett bättre sätt.

Caudron
Fru talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle vilja börja mitt inlägg med att välkomna kvaliteten, rikedomen och betydelsen av Europeiska kommissionens förslag till direktiv.
Jag måste däremot beklaga att denna text som ändå är en fullständig del av telekommunikationspaketet inte längre sorterar under utskottet för industrifrågor när det gäller innehållet, utan i stället under utskottet för rättsliga frågor, vilket förefaller mig bli en mycket dålig vana.
För mig, kära kolleger, är samhällsomfattande tjänster och försvar av konsumenterna, även om de återfinns i samma direktiv, två områden som visserligen är förbundna med varandra och viktiga, men de skiljer sig ändå från varandra.
Försvar av konsumenterna kräver garantier, tydlighet, enkelhet, och framför allt öppenhet. Ändringsförslagen som röstats igenom i utskottet går i den riktningen. Andra skulle ha kunnat gå ännu längre om en majoritet av utskottet hade velat det.
Samhällsomfattande tjänster är ett mycket vidare begrepp och det har många målsättningar som också är mer komplexa. Samhällsomfattande tjänster kräver en definition vid ett bestämt tillfälle, men också villkor och mekanismer som säkerställer dess utveckling i tiden. Det förutsätter naturligtvis finansiering. Den är slutligen, det erinrar jag om, oberoende av den rättsliga statusen hos det företag som erbjuder tjänsten.
Jag välkomnade texten från Europeiska kommissionen men jag är fortfarande övertygad om att det krävs ett ramdirektiv för alla europeiska samhällsomfattande tjänster.
Jag skulle personligen vilja avsluta genom att på nytt bekräfta att samhällsomfattande tjänster vare sig kan eller skall vara det man skulle kunna kalla en borttynande rest av avregleringen. Det är för mig och mina vänner ett värde och en målsättning i sig, som ingår i villkoren för den sociala sammanhållningen som grundat vårt Europa. Den bör därför vara önskad, definierad, bekräftad och beslutad som sådan.

Van Velzen
Fru talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Först och främst vill jag tacka min kollega Harbour för detta utmärkta betänkande, och jag vill även rikta ett tack till min kollega Caudron för dennes mycket goda bidrag på uppdrag av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi.
Fru talman! Detta är ett utomordentligt viktigt betänkande, för det behandlar medborgarnas rättigheter i förhållandet till företagens skyldigheter. Ett sådant betänkande är framför allt väldigt viktigt i en tid då utvecklingen sker så snabbt. Tillåt mig att påpeka fem saker.
För det första är det av grundläggande vikt att vi får ett level playing field. Därför är artikel 13 naturligtvis mycket viktig, där man mycket bestämt anger hur finansieringen av tillhandahållandet av universella tjänster kan ske om det ger upphov till en extra börda för operatörerna. Jag tror att det är väldigt viktigt, särskilt med tanke på den finansiellt svåra situation som många operatörer befinner sig i för tillfället.
För det andra är artikel 16 viktig, och vad detta beträffar är jag stupéfait, för att uttrycka mig på god nederländska, över att den socialistiska gruppen lägger fram ett ändringsförslag för att framför allt begränsa hela frågan om nummerportabilitet till det fasta nätverket. Om det nu är något som har främjat och som skall främja konkurrensen mellan operatörerna, så är det naturligtvis möjligheten till nummerportabilitet. Därför uppmanar jag våra kolleger å det bestämdaste att absolut inte överta detta ändringsförslag. Det tycks mig fel. Jag håller helhjärtat med om att ingripanden på marknaden eller i prisbildningen, såsom det som gällde internationell roaming, måste höra till undantagen. Men om du som medborgare tvingas betala för mycket och inte får någon insyn i priserna för internationell roaming för att betala från ett land till ett annat, så är lagstiftning det enda möjliga alternativet. Och just för att vi har hotat med lagstiftning är operatörerna nu beredda att sänka priserna, och jag menar att det är det det handlar om när allt kommer omkring.
En tredje viktig fråga handlar om information varifrån samtal kommer när det rör sig om 112, vårt europeiska larmnummer. Det är viktigt, men låt oss då också framför allt använda denna information för de fall det handlar om. Skyddet av privatlivet är mycket viktigt, och jag är därför glad att det tas upp i artikel 22.
Från kulturpolitisk synpunkt - och ni är säkert förvånade över att någon från utskottet för industrifrågor har lagt fram detta - är artikel 26 med åtagandena om vidareutsändning väldigt viktig. Men omvänt är jag förvånad över att vår socialistiska grupp vill utöka dessa åtaganden om vidareutsändning till att också täcka kommersiella radio- och TV-bolag samt TV-apparater. Jag tror att detta är ett stort misstag, och jag hoppas verkligen att de tar tillbaka detta ändringsförslag, för vi måste reservera åtagandena om vidareutsändning för de statliga radio- och TV-bolagen.
Slutligen, fru talman, är det så att ni och jag gärna vill titta på alla möjliga program, även med set-top boxar. Om du då blir offer för låt oss säga ett stort konsortium, så går inte det. Set-top boxar måste kunna kommunicera med varandra. Det kallas för ett gemensamt gränssnitt. Detta behandlas på ett utmärkt sätt i bilaga 6. Det måste vi stödja.

Berenguer Fuster
Fru talman! Sanningen är, och vi har just sett ett bevis på detta, är att det från konservativa politikers håll sägs att vi socialister motsätter oss avregleringsprocessen. Ingenting är så långt från sanningen. Vi kan helt och fullt godta en process som innehåller ett stort antal reformvänliga perspektiv. Ett av dessa är att, när en sektor avregleras i den mån som marknaden delas upp mellan ett större antal företag, sätter man stopp för en koncentration av ekonomisk makt och detta är ett framåtsträvande mål som vi fullständigt har accepterat i våra led.
Vi kan inte visa oss eniga med de monopol som tillhandahåller varor och tjänster som har lägre kvalitet och högre pris än om de skulle tillhandahållas på en konkurrensbaserad marknad. Men om de offentliga monopolen är otillräckliga, är de privata monopolen fullständigt oacceptabla och outhärdliga. Därför anser vi att tjänster bör erbjudas i ett konkurrenssystem, men detta system måste genomgå förändringar för att undvika att det bara är de som på grund av sin inkomst eller bostadsort blir lönsamma för de företag som tillhandahåller tjänsterna som får tillträde till dessa, vilket medför att de som inte kan betala priset för tjänsterna, hur enkla de än är, eller de som är bosatta i områden som inte är lönsamma för företagen, lämnas utanför.
Det uppstår följaktligen ett behov av att införa skyldigheter för samhällsomfattande tjänster, men diskussionen om de samhällsomfattande tjänsternas storlek och villkoren för dessa har naturligtvis ett starkt ideologiskt innehåll. Från högerns sida, som alltid försvarar företagens bästa, insisterar man på att de samhällsomfattande tjänsterna skall vara förknippade med så små som skyldigheter som möjligt. Från de reformvänligas sida kräver vi att största möjliga antal tjänster kommer till alla medborgares användning och att prissättningen är rimlig. Dessa synsätt återspeglas i detta betänkande.
Föredraganden för betänkandet, Harbour, har utfört ett fantastiskt arbete, men jag kan inte bortse från att han tillhör en politisk gruppering vars ståndpunkt verkar vara att försvara företagens intressen snarare än en fungerande marknad. Det vill säga, för att ta till amerikansk terminologi, det är en mer pro-business än pro-market ståndpunkt. Det är sant att betänkandet har positiva aspekter och dessa aspekter kommer vi utan tvivel att stödja, men det finns andra förslag i betänkandet som vi inte kan godta.
Att ta bort hänvisningen i ändringsförslag 2 till den oro för den dominerande ställning som företag som tidigare haft exklusiva rättigheter kan ha i avregleringsprocesser är inte godtagbart för oss; att utelämna kommissionens mening där det står att tjänsterna bör tillhandahållas till rimliga priser kan vi inte heller godta. Vi kan inte heller acceptera att man röstar emot vissa ändringsförslag där det till exempel föreslås att man skall få ha kvar samma abonnentnummer även om man byter operatör och om numret ändras skall detta vara kostnadsfritt för användaren eller ha en mer än rimlig kostnad, vilket skedde i utskottet och även kommer att ske nu. Det verkar som man vill försvåra konkurrensen och tillträdet för nya ekonomiska operatörer, det verkar helt enkelt som om de vill försvara de aktörer som dominerar marknaden och detta kan vi inte gå med på.

Thors
Fru talman! Det har varit ett intressant arbete att utarbeta detta betänkande genom ett Hughesförfarande mellan två utskott. I de flesta fall tror jag att vi har lyckats med att skapa en viss sammanhållning mellan utskotten och också med de tidigare betänkandena i samma ärende vilka också nämndes av tidigare talare. Jag tycker också att föredraganden har försökt få till stånd en sådan sammanhållning, i synnerhet när det gäller att skapa en brygga mellan de tidigare godkända betänkandena och detta betänkande. Det är utmärkt, men på vissa punkter tror jag att vi inte har lyckats med detta ännu. Det gäller särskilt TV-standardena som förekommer i vissa av ändringsförslagen.
Vi har också brottats en hel del med beteckningen co-regulation. I detta fall kan jag lättare och vill också acceptera det som föredraganden har framfört, men översatt till flera av de andra språken låter det inte riktigt lika bra. Co-regulation i betydelsen att en myndighet är den sista instansen som ser över balansen kan godtas, men i vissa av översättningarna av betänkandet talar man löst om gemensamma bestämmelser, vilket inte är lika beskrivande.
Det är viktigt med en balans i detta betänkande. Jag anser att vi i morgon vid omröstningen bör se till att bestämmelserna är i balans, å ena sidan vad gäller must-carry och den ekonomiska kompensationen för dem som blir förpliktade till detta, och å andra sidan för de teleföretag som får förpliktelser enligt de andra reglerna. Jag anser också att vi i morgon bör se till att det fortfarande finns en omfattande nummerupplysningstjänst, vilket vi enbart kan få om det finns ett ekonomiskt intresse att driva en sådan tjänst. Vi får inte glömma detta vid omröstningen i morgon och inte heller i det kommande direktivet om personskydd i telenätverk.

Niebler
. (DE) Fru talman, ärade kommissionär, mina ärade damer och herrar, kära kolleger! Även jag skulle till att börja med vilja tacka Harbour, föredragande för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Det har blivit ett utmärkt betänkande, och Harbour har förstått att genom konstruktiva förslag och även genom intensiva förhandlingar med kollegerna utarbeta en bra kompromiss som fick ett brett stöd i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och - det är jag säker på - också kommer att få ett brett stöd i plenum i morgon.
Om innehållet i direktivet har redan mycket sagts, jag kommer att koncentrera mig på några punkter som jag anser vara viktiga. Till att börja med frågan om "utsträckningen för samhällsomfattande tjänster". Först och främst måste det välkomnas att universaltjänsten visserligen skall omfatta enkla, men inga Internetanslutningar via bredband. I några delar av gemenskapen kan den infrastruktur som krävs för bredbandsanslutningar inte byggas ut respektive rustas upp de kommande åren. Dessutom finns det för närvarande inte någon tillräcklig efterfrågan för sådana anslutningar. Följaktligen borde detta också till att börja med överlåtas till marknadskrafterna att erbjuda anslutningar även utan regleringstvång.
Konkurrens på riktnummerområdet och därmed på området Internetanslutningar har blivit möjlig genom förordningen om accessnät. Nu är det viktigt att man så snabbt som möjligt använder detta direktiv på ett konsekvent sätt, så att man snabbt och prisvärt kan ställa ett tillfredsställande antal bredbandsanslutningar till förfogade. Det finns ett ändringsförslag 9 från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om artikel 4 a, som tyvärr går i fel riktning som jag ser det, och som tar med snabb Internettillgång i samhällsomfattande tjänster. I detta fastställs att medlemsstaterna skall föreskriva vissa hastigheter för dataöverföring som ligger i teknikens framkant. Av de anledningar jag redogjort för anser jag att detta yrkande går för långt.
I direktivet välkomnar jag att det i framtiden kommer att finnas ett europeiskt regionalt riktnummer, 3883. Jag tror att det är ett kommunikativt element för att även här främja vår inre marknad. Jag välkomnar även möjligheten att flytta över nummer på mobilområdet. Även detta har van Velzen redan talat om. Jag kan bara hoppas att Harbours betänkande också får ett brett stöd i morgon. Allt som allt är det ett mycket bra arbete!

Liikanen
. (EN) Fru talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden, herr Harbour, och hela utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för detta utomordentliga betänkande och jag vill även tacka de andra utskotten för deras konstruktiva bidrag till detta arbete.
Vi vet alla till hur viktigt hela telekommunikationspaketet är för Europas framtida konkurrenskraft. Detta betänkande uppvisar en djupgående förståelse för dessa snabbt skiftande marknader, de relevanta teknikerna och hur och var de utvecklas. Utöver den tekniska och affärsmässiga sakkunskap som han har gett prov på har Harbour även infört ett antal ändringsförslag till gagn för de funktionshindrade, en grupp av användare som ofta förbises i vårt samhälle.
Jag är mycket glad över att se ändringsförslagen som har lagts fram med hänsyn till de funktionshindrade. Kommissionen välkomnar varmt dessa förslag. Kommissionen delar uppfattningen att samhällsomfattande tjänster inte bara handlar om att nå en god geografisk täckning. Det handlar också om att garantera att alla grupper i vårt samhälle omfattas, inklusive människor med funktionshinder och särskilda behov. Vi arbetar nu på en rekommendation om riktlinjer för webbtillgänglighet som kommer att vara till hjälp för personer med funktionsnedsättning att använda Internettjänster.
På grund av den begränsade tiden skall jag försöka att koncentrera mig på några särskilt viktiga frågor. För det första, omfattningen av samhällsomfattande tjänster: Kommissionen stöder betänkande av Harbour i fråga om den föreslagna omfattningen av samhällsomfattande tjänster. Nyckelfrågorna här, till exempel regelbunden granskning av omfattningen av samhällsomfattande tjänster och finansiering av nettokostnader med hjälp av tydliga och konkurrensneutrala system, står i överensstämmelse med kommissionens egen inställning till dessa nyckelprinciper.
Ändringsförslag 4, 6, 8, 10 och 15 är verkliga förbättringar. Kommissionen kan emellertid inte gå med på att foga "effektivt" till "tillträde till Internet" vilket föreslås i ändringsförslag 9, på grund av de skiftande tolkningar som skulle leda till snedvridning av marknaden. Kommissionen välkomnar ändringsförslag för det kapitel som behandlar reglering av operatörer som betecknats som operatörer med betydande marknadsinflytande, men kan inte stödja bestämmelser såsom "de nationella tillsynsmyndigheterna åläggs att minst en gång per år" i ändringsförslag 24. Regelverket måste förbli flexibelt och de nationella tillsynsmyndigheterna måste kunna reagera på marknadsvillkoren i takt med att de förändras.
Kommissionen anser att de innovationer som förs fram i ändringsförslag 26 är övertygande, att en ihållande marknadsbrist på att tillfredsställa kraven från användarna och konsumenterna kan mötas med åtgärder på detaljhandelsledet om åtgärder på grossistledet är ineffektiva. Kommissionen skulle dock hellre koppla ett eventuellt ingripande till de allmänna målen för förslaget än till välgrundade klagomål.
När det gäller kapitlet om användarnas intressen och rättigheter, så välkomnar kommissionen stödet för direktivets bestämmelser och ansluter sig till ändringsförslag 31 som kräver av operatörer att tillämpade taxor inkluderas i avtal med abonnenter. När det gäller genomförandet av ett europeiskt nummerutrymme så har kommissionen redan utfört en studie. Vi kom fram till att ett europeiskt regionalt prefix skulle göra det möjligt för företag med verksamhet över hela Europa att använda ett enda telefonnummer. Detta skulle både leda till konkurrens mellan olika operatörer och skapa alleuropeiska tjänster och marknader. Därför kan kommissionen inte stödja det föreslagna ändringsförslaget 31 som skulle göra genomförandet av ETNS avhängigt av slutförandet av ännu en studie.
Förslagen i Harbours betänkande som hänför sig till bestämmelser om "must carry" speglar hur betydelsefullt och känsligt detta område är. Hans förslag till ersättning till nätverksoperatörer är ett välkommet försök att balansera de inblandade intressena. Kommissionen anser emellertid att andra ändringsförslag till denna artikel dubblerar andra bestämmelser i uppgörelsen och därför inte behövs. Ändringsförslag 45 och 46 är välkomna i princip.
Till sist, när det gäller betänkandets ändringsförslag, så kan kommissionen i sin helhet godkänna ändringsförslag 4, 6, 8, 10, 15 till 20, 22, 27, 29, 36, 38, 39, 46, 49, 53, 57, 58 och 60. Kommissionen kan delvis eller i princip godkänna ändringsförslag 2, 5, 7, 9, 11 till 14, 18, 21, 23 till 26, 28, 30, 31, 32, 33, 35, 37, 41, 42, 44 till 47, 50, 52 och 54. Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslag 1, 3, 34, 40, 43, 48, 51, 55, 56, 69, 61 och 62.
Sammanfattningsvis, vill jag säga att det faktum att kommissionen godtar 50 av de 62 ändringsförslagen i sin helhet, delvis eller i princip, visar på en mycket glädjande parallellitet i tänkesätt mellan parlamentet och kommissionen, vilket återspeglas i de diskussioner som äger rum i rådet. Denna konvergens mellan de tre institutionerna härrör från en känsla av en gemensam vision och ett gemensamt engagemang, till vilket Europaparlamentet har en möjlighet att ge ett viktigt bidrag vid sin omröstning i morgon.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Statistik rörande företagsstrukturer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0181/2001) av Lulling för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG, Euratom) nr 58/97 om statistik rörande företagsstrukturer (KOM(2001) 38 - C5-0031/2001 - 2001/0023(COD)).

Lulling
. (FR) Fru talman! Sedan fem år upprättar Eurostat, på grundval av en förordning från 1996, statistik rörande företagsstrukturer i företag inom industri, byggnation och handel. Sedan 1998 omfattar statistiken även försäkringstjänster.
Förslaget som vi nu erhållit syftar till att också erhålla statistik om strukturen när det gäller kreditinstitut, pensionsfonder och annan finansiell förmedling som investeringsföretag, leasing, hypotekslån, konsumentkrediter sorterar under och slutligen finansiella medhjälpare såsom mäklare, portföljförvaltare, och så vidare.
Denna uppräkning gör det möjligt för er att bedöma betydelsen av denna utvidgning av statistiken över strukturer för att kunna bedöma utvecklingen av den inre marknaden för finansiella tjänster, men även inverkan av införandet av den gemensamma valutan på utvecklingen av den inre marknaden, liksom sektorns konkurrenskraft och internationalisering.
Alla de år vi här diskuterat den gemensamma marknaden för pensionsfonder, alla månader vi lagt ned på att granska det första förslaget till direktiv om pensionsinrättningar gör att jag inte behöver övertyga er om nödvändigheten för oss, liksom för övriga politiska beslutsfattare i Europeiska unionen, att förfoga över tillförlitlig information också på detta område, bl.a. när det gäller antalet pensionssystem, antalet företag som har medlemmar i andra länder i Europeiska unionen, eller inom det europeiska ekonomiska samarbetsområdet, men även antalet medlemmar, per kön, i dessa fonder eller institutioner för kompletterande pension under den andra pelaren.
Jag har lagt fram ändringsförslag som enhälligt välsignats av utskottet för ekonomi och valutafrågor för att garantera att alla dessa fördelningar inte blir frivilliga såsom kommissionen föreslagit, utan obligatoriska, och att uppgifterna beträffande sysselsättning också kommer att delas upp per kön, eftersom jag är ledamot i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, och jag alltid försökt att bedriva mainstreaming i mina betänkanden om dessa problem. Allt detta för att se till att vi inte är dåligt informerade politiska beslutsfattare. Som ni vet kommer dåligt informerade politiska beslutsfattare att göra dåliga bedömningar och fatta dåliga beslut.
Kommissionens förslag innehåller ett andra avsnitt som syftar till att lägga till två extra variabler om utgifter i anslutning till miljöskydd, statistik om strukturen inom industri, byggnation och handel. Tillförlitlig information om investeringar, i utrustning och egna anläggningar, och löpande utgifter för miljöskydd kommer att fördelas per område: luft- och klimatskydd, hantering av avloppsvatten, hantering av avfall och övrig verksamhet som faller under miljöskydd.
När det gäller investeringar planeras en årlig överföring. För samtliga löpande utgifter planeras en överföring vart tredje år.
Jag vill påpeka att en lång övergångsperiod också planeras och att de små företagen i allmänhet kan uteslutas från undersökningarna eftersom deras inverkan på utgifter i anslutning till miljöskydd är mycket liten. Jag skulle också vilja tillägga att dessa uppgifter som samlas in av Eurostat även används för indikatorerna om hållbar utveckling.
När det gäller finanssektorn behöver man inte vara rädd för alltför höga kostnader eftersom många uppgifter redan samlats in inom ramen för tillsynen inom dessa sektorer. När det gäller andra sektorer planeras ett mycket smidigt införande. Det första året av obligatorisk referens och tiden för överföring kommer att fastställas senare enligt kommittéförfarandet, som vi inte är så förtjusta i, men som i detta fall förefaller vara det mest rimliga och därmed fullt godtagbara.
Rent allmänt handlar det, fru talman, om ett användbart förslag, till och med nödvändigt, rimligt när det gäller insamling av uppgifter, väl förberett av pilotstudier - jag skulle vilja gratulera Eurostat till alla dessa förberedelser - och jag tror därför, fru talman, att vårt parlament kan anta mitt betänkande med tillfredsställelsen att ha arbetat snabbt och bra.

Solbes
. (ES) Fru talman! Först av allt vill jag tacka fru Lulling för hennes arbete. Detta är en svår och teknisk fråga och hon har gjort ett fantastiskt arbete och har även tillåtit att det lagts fram vissa ändringsförslag som, vilket hon så riktigt har sagt, påverkar alla de grundläggande faktorerna i kommissionens förslag. Genom dessa ändringsförslag införs även en rad normer som vi instämmer i.
Hon har insisterat på behovet av att införa hänvisningar till den inre marknaden och inte bara till globaliseringen när vi talar om det här målet; han har även kommenterat behovet av att betona vissa särskilda problem och i det här sammanhanget även fördelning efter kön som enligt hennes påsikt är en fråga om mainstreaming. Jag anser att den är något mer än så, dessa upplysningar är även av grundläggande vikt för att analysera arbetsmarknaden och få tillgång till uppgifter som kan vara till för oss nytta i framtiden. Detta har helt klart förbättrat kommissionens text.
Lulling har tagit upp miljöfrågorna. Hon säger med all rätt att den kompletterande statistiken endast medför begränsade merkostnader. Det beror visserligen på i vilken utsträckning det krävs nya uppgifter, men de tidsfrister som har föreslagits för införandet är relativt godtagbara.
Av dessa skäl anser kommissionen att de ändringsförslag som har lagts fram är användbara och vi hoppas att parlamentet kommer att anta dem. Vi kommer att stödja dessa ändringsförslag inför rådet, som är den institution som det tillkommer att fatta det slutliga beslutet, och vi hoppas att rådet tar till sig de grundläggande delarna av dessa.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Silikonimplantat
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0186/2001) av Fourtou för utskottet för framställningar om de framställningar som förklarats tillåtliga och som gäller silikonimplantat (framställning nr 0470/1998 och 0771/1998).

Fourtou
. (FR) Fru talman! Som ni sade mottog utskottet för framställningar två mycket viktiga framställningar 1998. En som inlämnats av en belgisk medborgare, för gruppen för självhjälp till kvinnor som fallit offer för silikon, undertecknad av ytterligare ca tusen personer, och en som inlämnats av en brittisk medborgare som krävde förbud mot bröstimplantat av silikon.
I början av 1999 lämnade kommissionen efter granskning ett svar på dessa framställningar som kan sammanfattas på följande sätt: resultatet av de vetenskapliga studier som för närvarande finns tillgängliga förefaller inte motivera ett förbud mot implantat av silikon. I en bilaga fanns ståndpunkten från tredje land och från unionens medlemsländer i frågan. I mars 2000 överlämnade Europaparlamentets generaldirektorat för forskning ett arbetsdokument om bröstimplantat i silikon till utskottet för framställningar. Detta informationsdokument och läget när det gäller forskningen, tillsammans med internationella referenser från medicininstitut, vetenskapliga sammanslutningar, universitet, den medicinska pressen, etc., ledde till en slutsats som kan sammanfattas på följande sätt: för närvarande finns inget definitivt svar på frågan om silikonet orsakat inflammatoriska reaktioner som indirekt stimulerar autoimmuna reaktioner. Dvs. att det för närvarande inte finns några vetenskapliga bevis för att kvinnor som fått bröstimplantat i större utsträckning skulle drabbas av allvarliga sjukdomar, sjukdomar i bindväven, och att de skulle få en särskild lymfocytisk reaktion.
Inför problemets komplexitet och eftersom parlamentet inte nöjde sig med att avsluta handläggningen av så ömmande framställningar, begärde parlamentet en oberoende vetenskaplig studie från STOA och i maj 2000 lade doktor Moreno fram sina slutsatser i form av tre möjligheter. Den första möjligheten motsvarade status quo, dvs. inget förbud. Den andra möjligheten innebar helt enkelt förbud mot bröstimplantat i silikon. Den tredje möjligheten innebar att inget fullständigt förbud skulle utfärdas utan att grundläggande specifika åtgärder skulle antas och genomföras, i syfte att förbättra situationen när det gäller information till patienterna, uppföljning och övervakning, kontroll och garanti av kvalitet liksom grundforskning.
Europeiska kommissionen, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor som alla ombetts yttra sig, valde den tredje möjligheten. Kommissionär Liikanen bekräftade i mars 2001 att kommissionen förberedde ett meddelande om silikonimplantat, som syftade till att förstärka de europeiska normerna och övervakningen, samt införa ett system för godkännande från patienten och fortsätta forskningen och utvecklingen. Den 29 maj 2001 antog slutligen utskottet för framställningar enhälligt, efter att ha tagit hänsyn till framställarnas klagomål, yttrandena från de tillfrågade utskotten, som jag för övrigt tackar för deras grundliga arbete och deras stöd, på grundval av den tredje möjlighet som STOA framförde, en resolution som går till omröstning i morgon i kammaren. Den innehåller följande huvudsakliga rekommendationer: kostnadsfri tillgång och information för alla patienter, hälsovarningar i all reklam om bröstimplantat, mycket stränga regler för det kirurgiska ingreppet, inrättande av en databas om implantat, fortsatt forskning och utveckling och förbud mot implantat av estetiska skäl hos patienter som är under 18 år.
Fru talman! Det är första gången som utskottet för framställningar i kammaren lägger fram en resolution som är ett direkt resultat av krav från unionens medborgare. Utskottet för framställningar gläds åt att på så sätt fullständigt ha kunnat uppfylla sin roll att aktivt lyssna på medborgarna.

Perry
Fru talman! Det är mycket sent, det är inte så många av oss här och jag förmodar att vi alla är mycket trötta denna kväll, men i själva verket gör vi en insats i denna debatt om ett medborgarnas Europa. I betänkandet av Fourtou, som jag gratulerar, lägger utskottet för framställningar för första gången fram en specifik framställning för Europaparlamentet. Jag gratulerar även Miller, som gav framställarna stort stöd i just denna fråga. Vi har visat att det är möjligt för medborgarna att få en fråga debatterad i Europaparlamentet och att kommissionen kommer till parlamentet, liksom den verkligen kom till utskottet för framställningar. Jag tackar kommissionär Liikanen för de initiativ som han har föreslagit. En vetenskaplig studie inleddes under STOA, parlamentets bedömningspanel. Allt detta uppnåddes tack vare den möjlighet som alla medborgare i Europa har att föra fram sina bekymmer till Europaparlamentet.
Resultatet av detta betänkande är en god kompromiss och jag hoppas att den kommer att erhålla allmänt stöd i hela kammaren i morgon. Vi får dock inte glömma att medan en del medborgare kommer hit med sina bekymmer så finns det många andra som kanske har en annan uppfattning. Nyligen sade en mycket välkänd TV-presentatör i Förenade kungariket till mig: "glöm aldrig att det finns människor som behöver bröstimplantat". Denna dam hade själv genomgått en mastektomi för att förebygga cancer och fått ett mycket lyckat implantat. Så hon sade: "stoppa dem inte, utan se till att implantaten är säkra, om de verkligen behövs."
I förslagen från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och kommissionen har vi en kompromiss som jag är säker på att vi kan arbeta med och som kommer att vara bra för Europa och bra för ett medborgarnas Europa.

Miller
Herr talman! För mer än sju år sedan kom en kvinna in på mitt kontor i Glasgow. Hon hade blivit avvisad av en rad olika myndigheter - valda medlemmar och hälsomyndigheter. Ingen ville lyssna på henne. De behandlade henne som något av en underlig figur. Jag satte mig ner med henne och under en period på ungefär tre och en halv timme övertygade hon mig om att det fanns ett problem med silikon och silikonimplantat.
Resultatet av det samtalet för mer än sju år sedan, är att jag står här i kväll och talar om det - och jag talar inte å mina egna vägnar, utan för den kvinnan och de hundratusentals andra kvinnor som sedan dess har slutit sig samman i ett stort nätverk, inte bara i Europa utan över hela världen, för att göra en framställning mot användningen av osäkra silikonimplantat. Det är ett vittnesbörd för Europas medborgare att de kan göra en framställning till detta parlament och faktiskt bli hörda. Detta är första gången som jag kan minnas att en vanlig medborgare har tagit upp en fråga som har tagits upp till behandling i kammaren i detta parlament. Jag gratulerar parlamentet och utskottet för framställningar.
Som jag sade är detta inte bara min förtjänst, även om jag har drivit det genom parlamentet. Detta är tack vare kvinnorna själva som modigt har kämpat mot hån och förlöjliganden från en rad olika håll och som har fortsatt att driva sin kampanj mot silikonimplantat. Den kampanjen har pågått i åratal och de fortsätter att kämpa. Många av dem anser att silikonimplantat bör förbjudas helt och hållet. De flesta av dem erkänner dock att det för närvarande inte finns tillräckliga bevis för att förbjuda silikonimplantat, och skulle därför, i nuläget, vara tillfreds med en uppgörelse om strängare regler och förordningar som reglerar denna fråga.
Beträffande ett par punkter i betänkandet, så är jag glad att se att man begär ett förbud för implantat av estetiska skäl på personer under 18 år. När vi talar om implantatens kvalitet måste vi också tala om implantatens säkerhet. Jag kan inte framhålla det nog mycket. Vi talar om informationen till blivande patienter som skall genomgå denna operation. Den informationen måste vara tillgänglig från oberoende källor. Det duger inte om den informationen lämnas av kirurgen som skall utföra operationen.
Vi talar också om registrering. Vi måste veta hur många operationer som utförs. Vi måste känna till klinikerna som tar emot dessa människor. Vi måste veta vilka kirurger som utför dem. Ända tills vi vet det kommer vi inte att till fullo inse omfattningen av detta problem.
Detta är en hyllning till parlamentet, men det är dessutom en hyllning till de tusentals kvinnor som har kämpat i åratal. Äntligen har man erkänt att det finns ett problem.

Thors
Fru talman! Bästa vänner, detta är en viktig fråga, och det är viktigt att vi iakttar det som är gemenskapens kompetens. Jag är glad att vi har kommit fram till slutsatser när vi har tittat på hur implantaten skall kunna göras säkra. Dessa förslag kan min grupp stödja. Samtidigt vill vi värna mycket både om subsidiaritetsprincipen och det som hör till medlemsstaterna. Förslaget respekterar dock inte den rådande subsidiaritetsprincipen på alla punkter, t.ex. i punkt 3 om hur vården skall utformas.
Jag vill också varna för system med patientregister. Om jag får ta det land som jag känner bäst till som exempel, kan jag tala om att vi där nyligen har haft en diskussion på grund av att väldigt många patienter har blivit överraskade över att känslig medicinsk information har registrerats och sedan använts på ett icke godtagbart sätt. Vi kan därför inte heller stödja det som sagts om EU-täckande register. Detta är något som varje medlemsstat med mycket, mycket stor försiktighet måste pröva.
Vad gäller åldersgränsen skall vi kanske undvika att det blir något av en förbjuden frukt. Genom att fastställa en åldersgräns tror jag att vi gör detta till något ännu mer lockande. Detta är något som vi måste beivra på annat sätt. Jag tror att många av oss uppfattar det som väldigt löjligt och farligt att man gör implantat, men vi skall inte fastställa detta på europeisk nivå.
Det har varit väldigt intressant att läsa de rapporter som parlamentet tillsammans med kommissionen har beställt. Man kan bara konstatera att det är väldigt svårt att i praktiken tillämpa försiktighetsprincipen. Det tycker jag rapporterna om hela denna fråga har visat oss. Det framgår exempelvis att man ibland har varit inne på lite osäkra marker när man har försökt införa t.ex. totalförbud.

Stihler
Fru talman! Jag vill tacka er, föredraganden och min skotske kollega, Bill Miller, för att ha fört ärendet inför utskottet för framställningar.
Frågan om bröstimplantat av silikongelé är en ömtålig fråga och denna debatt borde ha ägt rum för länge sedan, vilket många har sagt i kväll. Detta är anledningen till att vi i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor önskade att alla patienter skall få tillgång till kostnadsfri och uttömmande information som är sammanställd av oberoende experter, tydliga hälsovarningar i fet stil i reklam och ett slut på de bilder från "före och efter" som ofta används i kvinnotidskrifter. Inom utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor anser vi att alla bröstprotesoperationer skall rapporteras inom EU och att, som ett resultat, tillverkare endast skall sälja till kirurger som använder ett sådant register. Kostnaden för bröstimplantat skall inkludera möte med berörd kirurg före operationen, oberoende rådgivning, alternativ, betänketid och eftervård. Slutligen skall det finnas uttömmande nationella förteckningar över registrerade privatkliniker och utbildade plastikkirurger. Jag är glad över att se att föredraganden har tagit till sig så mycket av yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och jag tackar henne för det.

Liikanen
. (EN) Fru talman! För det första skulle jag vilja gratulera Europaparlamentet för det sätt på vilket det har följt upp frågan om bröstproteser med silikon, som hänsköts till utskottet för framställningar, och i synnerhet föredraganden Fourtou. Jag vill säga att jag har haft förmånen att delta i detta förfarande och jag sätter mycket högt värde på det respektfulla och professionella sätt utskottet har hanterat frågan. Det gav medborgarna en möjlighet att komma med sina allvarliga problem och bekymmer. Utskottet önskade höra vad den vetenskapliga sakkunskapen och experterna hade att säga i frågan, för att sedan dra sina slutsatser. Detta är ett nytt initiativ för våra institutioner och jag hoppas att det kommer att bana väg så att vi kan överbrygga klyftan mellan medborgarna och Europeiska unionens institutioner, vilket är ett problem som vi alla står inför.
Resolutionsförslaget har en stark oberoende vetenskaplig grund i den rapport som utarbetats av professor Moreno på parlamentets begäran. Förslaget skiljer med rätta mellan åtgärder som skall vidtas på gemenskapsnivå och de som i huvudsak skall vidtas på nationell nivå som ett led i politiken för hälsovårdsfrågor och konsumentfrågor. Resolutionsförslaget återspeglar samförståndet mellan våra institutioner och medlemsstaterna, med vilka vi har diskuterat frågan under de senaste månaderna och som delar vår omsorg att förbättra den situation som framställarna på ett så eftertryckligt sätt satte stråkastarljuset på. Kommissionen kommer att anta ett meddelande om bröstimplantat inom de närmaste veckorna, före slutet av juli. Det är nu föremål för kommissionens interna samrådsförfarande.
Avsikten med vårt meddelande är att förstärka tillämpningen av direktivet om medicintekniska produkter när det gäller frågor som bedömning av överensstämmelse, standardisering, övervakning, kliniska data och så vidare. Det riktar även rekommendationer till medlemsstaterna som hör hemma under hälsokapitlet, i synnerhet i den viktiga frågan att se till att patienterna är väl informerade när de ger sitt samtycke. Kvinnor har rätt till en så fullständig information som möjligt om risker och fördelar med bröstimplantat före operationen så att de kan fatta ett informerat och genomtänkt beslut. Kommissionen hade ett möte med företrädare för framställarna som i synnerhet handlade om att patienternas samtycke måste ges först efter att de har blivit informerade och vi fick ett antal användbara förslag. Kommissionens meddelande kommer att sändas till parlamentet så snart det har antagits.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 23.10).

