Nominering av ordförande i Europeiska centralbanken
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om en rekommendation (A5-0307/2003) av Randzio-Plath för utskottet för ekonomi och valutafrågor om nomineringen av Jean-Claude Trichet till ordförande i Europeiska centralbanken (10893/2003 - C5-0332/2003 - 2003/0819(CNS))

Magri
. (IT) Herr talman, mina damer och herrar, mina herrar kommissionärer! Det är ett nöje att i dag tala om en fråga av stor betydelse för Europeiska unionen: nomineringen av ordföranden i Europeiska centralbanken.
Eurons införande är en avsevärd framgång i historien om europeisk integration, både politiskt och tekniskt sett. Euron är fortfarande en förhållandevis ny valuta, och den kommer att behöva stödja sig på Europeiska centralbankens - allmänt erkända - erfarenhet för att fortsätta att vara en framgång.
Vi ersätter nu för första gången en ordförande i Europeiska centralbanken. Det är avgörande för Europeiska centralbanken och euron att valet av en efterträdare till ordförande Duisenberg sker på ett öppet sätt och att det grundar sig enbart på de kriterier som anges i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken samt på den senares samtycke till den kandidat som är bäst lämpad för befattningen.
När vi nu nominerar efterträdaren måste vi erkänna och hylla det utmärkta arbete som utförts av ordförande Duisenberg och uttrycka vår övertygelse om att Europeiska centralbanken kommer att fortsätta att fullgöra alla sina uppgifter lika framgångsrikt som den har gjort hittills.
Den rättsliga grunden för förfarandet för nominering av Europeiska centralbankens nye ordförande är artikel 112.2 b och artikel 122.4 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen samt artiklarna 11.2 och 43.3 i protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken.
I enlighet med dessa bestämmelser antog ?informationsrådet? (ekonomiska och finansiella frågor) den 15 juli 2003 en rekommendation i vilken det förordar att Trichet skall nomineras till ordförande i Europeiska centralbanken för en tid av åtta år från och med den 1 november 2003. Rekommendationen översändes till både er och Europeiska centralbanken, i enlighet med fördraget, så att ni skall kunna yttra er innan rekommendationen läggs fram för stats- och regeringscheferna för det slutgiltiga beslutet.
ECB-rådet antog sitt yttrande den 31 juli och översände det till rådet och parlamentet. I detta yttrande bekräftas att ECB-rådet anser att den föreslagna kandidaten är en person vars auktoritet och yrkeserfarenhet inom den finansiella sektorn är allmänt erkänd, såsom krävs enligt artikel 112.2 b i fördraget.
Jag hoppas att Europaparlamentet kommer att hålla med rådet och Europeiska centralbanken om att Trichet är en utmärkt kandidat till denna viktiga befattning. Parlamentets antagande av yttrandet kommer att göra det möjligt för stats- och regeringscheferna att fatta ett slutgiltigt beslut om Europeiska centralbankens nye ordförande och dennes tillträde av tjänsten, inom den tidsrymd som anges i rådets rekommendation.

Randzio-Plath (PSE)
Herr talman! På utskottet för ekonomi och valutafrågors vägnar rekommenderar jag att parlamentet bekräftar nomineringen av Jean-Claude Trichet som lämplig kandidat till posten som ordförande i Europeiska centralbanken. Kandidaten har lämnat in en skriftlig förklaring och gett muntliga förklaringar i utskottet under loppet av en bekräftelseprocess. Han har inte bara övertygat ledamöterna av utskottet om sin personliga integritet och yrkeskompetens, utan även i fråga om sina åsikter om ekonomisk och monetär politik i euroområdet. På samma gång har han visat att han är mottaglig för kravet på större öppenhet i och demokratisk ansvarighet för Europeiska centralbanken.
Fem år efter sitt grundande har Europeiska centralbanken blivit myndig. Dess oberoende - i politiska, ekonomiska, finansiella, organisatoriska och personalrelaterade termer - garanteras, och bestrids inte, av utkastet till fördrag om upprättande av en konstitution för Europa. Dess stora mått av oberoende, som överstiger Federal Reserves i Förenta staterna, betyder att ECB har ett stort mått av ansvar för den makroekonomiska och sociala utvecklingen. Detta nödvändiggör största möjliga öppenhet i demokratins och integrationspolitikens intresse. Av detta skäl är öppenhet i beslut och beslutsprocessen en självklar del av Europeiska centralbankens roll. Denna strävan att uppnå öppenhet återspeglas i den kvartalsvisa monetära dialogen med Europaparlamentet, i de regelbundna publikationerna och besluten, men även i rapporter, konferenser och de inflationsprognoser som offentliggörs var sjätte månad. Ett slags kulturrevolution har alltså ägt rum i Europa. Kulturen inom de nationella centralbankerna i Europa präglades inte av detta slags öppenhet. För övrigt ligger öppenhet även i ECB:s intresse, eftersom det fortfarande är en ny institution, som därför är särskilt mån om att grundlägga och befästa sin legitimitet, trovärdighet och pålitlighet som europeisk myndighet.
När allt kommer omkring återspeglar en nations monetära system allt nationen står för och allt den strävar efter och utstår, för att citera Europas ledande ekonom, Josef Schumpeter. Jag anser att det i debattens nuvarande skede var rätt steg att införliva Maastrichtfördraget i dess helhet i utkastet till fördrag om upprättande av en konstitution för Europa. Under de århundraden de har funnits har centralbankernas roll genomgått en radikal förändring, med början i deras privata organisationsform i det förflutna till deras nya status i Förenta staterna, principen att bekämpa inflation och rollen av en oberoende utställande bank. Det är i dag kanske för tidigt att finna svar på nya utmaningar. Uppgiften är att definiera centralbankens roll i en globaliserad värld som domineras av handel, affärer och internationella finansmarknader. Det betyder inte bara dynamiska marknader, utan även fler och större risker för den internationella finansiella stabiliteten.
Vilken roll kan och bör då centralbanker spela för att bidra till finansiell stabilitet, undvika finansiella kriser och tillhandahålla stöd? Är ECB rustat för en roll som långivare i sista hand? Är detta vad vi vill? Euron har även höjt Europas internationella status. ECB måste spela en ständigt större roll i fråga om att fastställa och genomföra lämpliga åtgärder för den globala ekonomin. Vi är bekymrade över den dramatiska obalansen i Förenta staternas ekonomi och de risker som kan uppstå för övriga världen på medellång till lång sikt till följd av den.
Många frågor som gäller ECB:s framtida politik hänger ihop med nomineringen av dess nye ordförande. De omfattar definitionen av prisstabilitet lika mycket som frågan om penningpolitiska instrument. Viljan att behålla prisstabilitet som det viktigaste målet får inte leda till att ECB stryker stöd för tillväxt och sysselsättning från sin lista över uppgifter. Penningpolitiken är inte neutral, så ECB måste spela en roll, som makroekonomisk aktör, i fråga om att samordna europeisk politik. Detta är ett område där villighet att ägna sig åt samordning i efterhand inte är tillräckligt. Beslut måste fattas i denna fråga, och ny drivkraft måste komma från den nye ordföranden. Europaparlamentet förväntar sig även andra åtgärder i riktning mot större öppenhet, från offentliggörandet av sammanfattande rapporter om beslut, med argument för och emot de beslut som antagits, till (de anonyma) omröstningsresultaten i ECB-rådet. Vad som är viktigt är en öppen och genomblickbar penningpolitik i vilken insyn i beslutsprocessen är en självklarhet, för detta är i allas våra intressen och i allmänhetens intresse. Den blivande ordföranden kan bygga vidare på det framgångsrika arbete som utförts av ECB:s förste ordförande, Wim Duisenberg. Europaparlamentets ledamöter är säkra på att han kommer att ta itu med de nya utmaningarna och kunna finna de rätta lösningarna.
(Applåder)

Karas (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Min grupp har tre kriterier i fråga om ekonomisk och monetär politik enligt vilka vi även bedömer förslaget om Europeiska centralbankens nye ordförande. Så sent som i förra veckan, under våra studiedagar i Madrid, omdefinierade och fastställde vi på nytt de centrala punkterna i vårt program.
Det första är ett tydligt och otvetydigt stöd för stabilitets- och tillväxtpakten. Vi betraktar stabilitets- och tillväxtpakten som en regelram för medlemsstaternas finanspolitik. Vi betraktar den som en nödvändig förutsättning för prisstabilitet och följaktligen för hållbar tillväxt och skapande av sysselsättning. Stabilitets- och tillväxtpakten är en drivkraft för reformer, och den är grunden för att uppnå större öppenhet när det gäller budgetläget i medlemsstaterna. Den är även ett orienteringshjälpmedel för de nya anslutningsländerna på deras väg mot den gemensamma valutan, ett orienteringshjälpmedel som hjälper dem att förbereda sig helt för euron.
Vår andra hörnsten är ECB:s oberoende. Detta oberoende måste uttryckas genom en fortsättning av den politik som fördes under Wim Duisenbergs bestämda ledning. Det måste uttryckas genom kontinuitet, förtroende, trovärdighet, yrkesmässighet, laganda och vaksamhet mot förändring, såväl som tydlighet i bankens beslut och avsevärd fallenhet för kommunikation.
För det tredje säger vår grupp ett rungande ?ja? till den gemensamma valutan. Den gemensamma valutan är grunden för en fungerande inre marknad och för den inre marknadens utveckling till en hemmamarknad. Dessa är också de kriterier enligt vilka vi bedömer kandidaten. I både sina skriftliga förklaringar och muntliga svar har han uttryckt otvetydigt stöd för principerna om stabilitets- och tillväxtpakten, prisstabilitet, oberoende och den gemensamma valutan och förkastat alla försök att sabotera dem som undergrävande av valutastabilitet, prisstabilitet och en politik för tillväxt och sysselsättning.
När han tillfrågades om de viktigaste vägledande principerna sade Trichet, och jag citerar: ?Högsta trovärdighetsnivå i strävan efter att uppnå målet med prisstabilitet; det oberoende som föreskrivs i fördraget i förhållande till varje makt eller påtryckargrupp oavsett art; slutligen realism och pragmatism i relation till en snabb föränderlig ekonomisk och finansiell omgivning, under påverkan av ny teknik, och ändringar i de ekonomiska aktörernas beteende.?
För det andra sade han: ?Prisstabilitet är faktiskt en nödvändig förutsättning för hållbar tillväxt och för att skapa hållbar sysselsättning.? Han klargjorde att det inte räcker med enbart prisstabilitet utan att denna måste kompletteras med en klok finanspolitik, en lämplig kombination av produktivitetsökning och återhållsamhet i de nominella löneökningarna samt trängande strukturreformer. Han påpekade att stabilitets- och tillväxtpakten sörjer för den övergripande principen och de gemensamma reglerna för de olika medlemsstaternas ekonomiska politik. I alla sina svar har han således tydligt erkänt och bekräftat våra principer som de riktiga. Av detta skäl kommer även min grupp att stödja hans nominering.
(Applåder från PPE-DE-gruppen)

Goebbels (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det stora flertalet i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer att ge sin röst till Trichet.
Trichet var en av Maastrichtfördragets arkitekter och är helt klart kvalificerad att leda Europeiska centralbanken, men eftersom han i viss mån är en av personerna bakom Maastrichtkriterierna, som ledde till att tolv av unionens medlemsstater införde euron, vet han bättre än någon annan att det inte är någonting vetenskapligt med dessa kriterier, vilka införlivades i stort sett oförändrade i stabilitetspakten: de är produkten av en politisk kompromiss som återspeglar den tidens ekonomiska verklighet och politiska maktbalans.
Stabilitetspakten är inte resultatet av en exakt vetenskap: liksom varje avtal som ingås frivilligt måste dess bestämmelser följas. Likväl är denna pakt inte så helig som Karas skulle vilja få oss att tro. Den kan och måste förbättras, som kommissionsledamot Monti har sagt i en intervju: det är hög tid att vi gör vad som är en intelligent stabilitetspakt till en ännu intelligentare stabilitets- och tillväxtpakt.
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp är för en stabilitetspolitik. Kampen mot inflation är central för att skydda särskilt Europas fattigaste medborgare. Som den italienske presidenten, Carlo Ciampi, har understrukit kan det inte finnas stabilitet utan tillväxt och tillväxt utan stabilitet. Denna dubbla politik är därför nödvändig.
Europeiska centralbanken måste kämpa mot inflation, men även mot recession. Banken har objektiva kriterier för att bekämpa inflation, men inget för att bekämpa recession. Vidare måste Europeiska centralbanken stödja unionens ekonomiska politik i övrigt: i detta hänseende är det ytterst viktigt, men inte tillräckligt, att bekämpa inflation.
Europa måste ta sig samman. Vi kan inte begränsa oss själva till att ständigt ropa efter stabilitet. Vi måste även investera i tillväxt samt anslå mer pengar till forskning och utveckling, till infrastrukturer i Europa och till livslångt lärande och livslång utbildning. Vi hoppas att Europeiska centralbanken, med sin nye ordförande, kommer att ge en sådan politik vederbörligt stöd.

Lipietz (Verts/ALE).
Herr talman, mina damer och herrar! När Ludvig XIV, kung av Frankrike, dog, överöste det franska folket hans tronföljare, Ludvig XV, med sin tillgivenhet. På samma sätt vill vi överösa Trichet med vår tillgivenhet, och vi kommer att rösta för honom, fastän det inte finns fler objektiva skäl att stödja honom än det fanns att känna tillgivenhet i förväg för Ludvig XV. Det främsta skälet bakom vår entusiasm för Trichet är hans föregångares håglöshet.
Duisenberg kommer att säga oss att han personligen, under sitt mandat, fastän det var hans uppgift att tillhandahålla sekundärt stöd för Europeiska unionens mål - Lissabon- och Göteborgsmålen, som är full sysselsättning och hållbar utveckling -, ansåg att det skulle vara stöd nog att söka nå det första målet: prisstabilitet. Följaktligen har vi under hans mandat på tre och ett halvt år haft samma inflationstakt som Förenta staterna, samtidigt som vi har gjort oändligt mycket mindre än amerikanerna på området investeringar och stabilitet.
Jag hoppas att Trichet inte kommer att säga ?Detta kunde vara lika länge som jag; efter mig, syndafloden?.

Abitbol (EDD).
Herr talman! Tillsammans med flertalet i min grupp och, i alla händelser, alla franska ledamöter av Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa (EDD) kommer jag att rösta emot nomineringen av Jean-Claude Trichet till ordförande i Europeiska centralbanken, fastän jag har fått höra att det är ovanligt att rösta emot sin landsman. Men som vi alla såg förnekade Trichet sin nationalitet i utskottet för ekonomi och valutafrågor genom att säga ?Jag är inte fransman? - för att vinna kommissionens gunst, vilket han tycks ha lyckats med.
Skälet till vårt motstånd går dock djupare. Jean-Claude Trichet är, som varje fransk person vet, en av tillskyndarna till en politik som offrar, som har offrat och som fortsätter att avsiktligt offra tillväxten för den malthusianska stabilitetsdogmen. I tio års tid har vi betalat en tillväxtprocent per år för centralbankens penningpolitik, och jag måste säga att jag förvånar mig över, herr Lipietz, att ni har blivit en så glödande rojalist.
Under Europeiska konventets arbete försökte vi - och med ?vi? menar jag Katiforis med flera, de flesta socialister och ledamöter av De gröna - ändra denna dogm och föreslå att man i den nya europeiska konstitutionen skulle behandla tillväxt lika ambitiöst som stabilitet. Vi misslyckades, och jag tror att detta parlament, åtminstone de ledamöter som deltog i denna kamp, skulle vilja återställa viss självkänsla genom att lägga ned sin röst i omröstningen om Trichets nominering, eftersom har är en så framträdande symbol för denna politik, som har orsakat och som fortsätter att orsaka, vilket vi ser dagligen, den europeiska ekonomin så mycket skada.

Villiers (PPE-DE).
Herr talman! Jag kommer att lägga ned min röst i omröstningen om nomineringen av Trichet. Jag gör detta dels på grund av att jag, eftersom Förenade kungariket inte är medlem i euroområdet, brukar vara försiktig när jag talar om interna organisationsfrågor när det gäller euron, och dels för att jag har blandade känslor inför nomineringen av Trichet. Han är helt klart en exceptionellt begåvad, skicklig och intelligent centralbankman. I slutet av våra diskussioner i utskottet tyckte jag emellertid att han, trots alla dessa goda egenskaper, egentligen inte hade något nytt att säga om euron. Han hade inga svar på några av de verkliga ekonomiska problem som vi ser i euroområdet.
Arbetslöshetssiffrorna ökar i Tyskland och Frankrike, och dessa medlemsstater har så stora problem med sina ekonomier att ingen av dem kan uppfylla bestämmelserna i stabilitetspakten. Det står klart att det finns verkliga ekonomiska problem i euroområdet, och jag har inte hört Trichet säga något som tyder på att han är kapabel att lösa dem.
Det var ingen överraskning för mig att svenskarna beslutade att de inte vill avskaffa sin nationella valuta. De fortsatta ekonomiska svårigheterna i euroområdet är ett av många skäl till att inte heller Förenade kungariket bör avskaffa sin nationella valuta. Av dessa anledningar kommer jag att lägga ned min röst i omröstningen om nomineringen av Trichet.

Berès (PSE).
Herr talman! Jag skall inte vara mer rojalist än Goebbels eller Lipietz och kommer därför att stödja Trichets nominering på grundval av hans yrkeskompetens. Jag tror att hans egenskaper erkänns enhälligt av centralbankscheferna inom euroområdet. Han har alla egenskaper som krävs för att bli en rigorös ordförande för ECB. Han får inte full poäng för den penningpolitik han kommer att föra, men jag har ännu inte stött på en centralbankschef som är öppen för någon annan penningpolitik. Jag skulle därför säga att vi, om vi hoppas på att den ekonomiska och monetära politiken i euroområdet skall förändras radikalt, bör söka någon annanstans.
Jag vill lägga tre anmärkningar till detta uttalande. För det första hoppas jag - och det är i denna stund omöjligt att veta om detta kommer att bli fallet - att Trichet kommer att vara öppnare för vad vi måste kalla samordning av den ekonomiska politiken. Eftersom han har varit inblandad sedan Maastrichtfördraget undertecknades vet han mycket väl att detta grundar sig på två pelare: monetär union och ekonomisk union. Denna ekonomiska union kan inte fungera utan regeringar som kan inse att deras budget- och finanspolitik faller inom det gemensamma intressets gränser. En centralbankschefs roll i dag är, såvida han eller hon inte vill vara ständig syndabock, att påminna regeringarna om detta ansvar. Att säga regeringarna att de kan undvika behovet av att samordna den ekonomiska politiken genom att rätt och slätt ha en penningpolitik och att uppmana dem att bara genomföra strukturreformer kommer inte att gör det möjligt för euroområdet att börja förverkliga reella tillväxtmöjligheter som utgår från investeringar i forskning, utveckling och utbildning.
Min andra anmärkning är att vi, om vi vill återställa förtroendet, kommer att behöva denna samordning av den ekonomiska politiken, inte bara en centralbank som tillämpar kriterierna noga.
Till sist skall jag ta det tillfälle i akt som erbjuds av denna förmiddags debatt att uttrycka min förvåning och oro över den ståndpunkt som i går antogs av Europeiska centralbanken, i vilken man begär att icke-inflationistisk tillväxt och prisstabilitet skall finnas med bland målen i utkastet till konstitution. Jag anser att balansen i ordalydelsen i artikel 3, i den form denna lades fram av konventet, är fullt tillfredsställande och att det skulle vara farligt att följa centralbankens exempel i denna fråga.

Pex (PPE-DE).
Herr talman! En utfrågning med ordföranden eller en chef i centralbanken lämnar alltid mycket att önska, eftersom denna person måste vara ytterst försiktig i offentliga sammanhang med tanke på sin ställning. Bortsett från det uppskattade jag hans sakkunskap. På grundval av svaret på det frågeformulär som utarbetats av utskottet för ekonomi och valutafrågor har jag kommit till den slutsatsen att Trichet är som en klon av Duisenberg. Jag tycker att det skulle vara förträffligt om denna jämförelse fortsätter att vara sann på lång sikt. Skillnaden mellan de två var språkanvändningen. Ni förstår, psykologi är viktigt när det gäller penningpolitik. Duisenberg talade aldrig nederländska eftersom engelska är huvudspråket inom ECB, och vad mig beträffar talade Trichet för mycket franska under utfrågningen. Jag hoppas att detta inte betyder att han fortfarande kommer att vara en aning fransk ur ämbetsmässig synvinkel, för man skulle vilja att han försvarar eurons sak på ett tydligt språk i Paris. Euron kommer att bestå endast om människorna har förtroende för sin valuta. För detta krävs strikt tillämpning av stabilitets- och tillväxtpaktens bestämmelser. Det gläder mig oerhört att även Trichet är av denna uppfattning och att han fortsätter Duisenbergs politik. Det är av största vikt att vi håller fast vid stabilitetspaktens bestämmelser utan politiska spel och utan att tolka bestämmelserna för att främja våra egna intressen. De som argumenterar för en flexibel syn på bestämmelserna för att stimulera tillväxt - jag tänker här på premiärminister Raffarin, till exempel -, förnekar eller inte förstår, eller ännu allvarligare, inte vill förstå, att de procenttal som nämns i pakten redan har en strukturell komponent som verkar inom ekonomins alla rörelser. Jag räknar med att Trichet kommer att fortsätta att följa denna linje i framtiden och vara konsekvent när det gäller bestämmelsernas verkställande och även tala ut tydligt i denna fråga i Paris. Jag räknar med att Europeiska kommissionen kommer att göra detsamma och om nödvändigt tillgripa sanktioner mot medlemsstater som inte fogar sig efter bestämmelserna. En stram politik främjar den monetära unionens trovärdighet och förtroendet för vår euro. Enligt den klassiska ekonomin är die Massengewohnheit der Annahme [massans benägenhet att godta] grunden för pengarnas funktion. Vår vilja att använda euron i Europeiska unionen måste bekräftas och öka varje dag.

Santos (PSE).
Herr talman! Det är ingen lätt uppgift att ta Duisenbergs plats, eftersom den nuvarande ordföranden framgångsrikt har väglett centralbanken genom den gemensamma valutans utvecklingsår och, framför allt, eftersom behovet av en generösare penningpolitik är på väg att bli centralt för den ekonomiska tillväxten.
I sina svar inför parlamentsutskottet betonade Trichet, bland annat, den grundläggande rollen för realism och pragmatism vid bedömning av det ekonomiska och finansiella klimatet i en tid av så snabb förändring. Den realismen och den pragmatismen är i själva verket exakt vad som förväntas av den nye ordföranden. Europas medborgare ropar efter högre ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning. De flesta politiker som företräder dem ropar efter större budgetflexibilitet och penningpolitisk förståelse, mot bakgrund av den ekonomiska kris som Europa upplever. Vi underlåter att fästa avseende vid eller svara på denna oro, till priset av inte bara att problem lämnas olösta utan även att den gemensamma valutans trovärdighetskollaps tar fart, i vars kölvatten medborgarnas lojalitet mot Ekonomiska och monetära unionen kommer att försvagas.
Resultaten av den svenska folkomröstningen och undersökningarna nyligen om inställningen till Europa i Norge är en väckarklocka. Vi kan inte längre släta över det faktum att medborgarna börjar tycka att eurons kostnader är för höga för Europa. Stabilitets- och tillväxtpakten, som har kommissionen till väktare och Europeiska centralbanken som ivrig förespråkare, återspeglar ett ädelt och grundläggande ideal, men det sätt på vilket den är utformad är inte tillfredsställande, eftersom den inte klarar att hantera krissituationer som den vi just nu befinner oss i.
Att fastställa breda riktlinjer för de offentliga utgifterna är viktigare än underskottets nivå. Pakten tar inte hänsyn till denna princip. Att skapa underskott för att sänka skatter - en politik som när den genomförs isolerat medför endast några få ekonomiska fördelar och alltid skapar orättvisor - är en sak; att godta underskott som följden av investeringspolitik som verkligen bidrar till ekonomisk återhämtning är något helt annat. De keynesianska fördelarna med ökande offentliga utgifter upphör över en viss nivå, det är sant; det är dock också sant att det aldrig kommer att gå att sätta i gång efterföljande initiativ för att främja ekonomisk tillväxt - något absolut centralt för återhämtning - utan att öka de offentliga utgifterna.
Dessutom är det mycket underligt att det i dag talas så mycket om ekonomiska tillväxtinitiativ, när de reformer och mål som fastställts för just det syftet i Lissabonstrategin fortfarande är så långt från att nås. ECB måste alltså visa den realism och pragmatism som dess blivande ordförande anser vara nödvändig, om det ekonomiska system som grundar sig på den gemensamma valutan och den gemensamma penningpolitiken, vilket har utarbetats med så stor möda och svårighet, inte skall hotas av kollaps. Det ansvaret ligger i Trichets händer. Lycka till!

Radwan (PPE-DE).
Herr talman! På CSU:s vägnar skulle även jag vilja uttala stöd för Trichet. Detta beror för det första på hans yrkeskompetens och för det andra på hans personliga egenskaper, för han kommer att fortsätta den tradition som skapats av Duisenberg. Fastän min högt ärade kollega Villiers har kritiserat Trichet för att han inte hade någonting nytt att säga, är det precis vad vi letar efter. Vi vill att han skall stå för kontinuitet som chef för ECB.
Detta gäller särskilt ECB:s huvuduppgifter - låg inflation, värnande av ECB:s oberoende och kampen för att försvara stabilitetspakten. I detta sammanhang hoppas jag särskilt att han, som fransman, kommer att vara kritisk mot sitt hemland. Jag hoppas också att de två kommissionsledamöter som i dag är våra gäster här i plenum, Solbes och Bolkestein, kommer att kämpa för att försvara stabilitetspakten. Sverige har visat oss hur en felaktig budgetpolitik i medlemsstaterna kan påverka omröstningsresultatet. Vad jag verkligen inte gillar med denna debatt är den ständiga kritiken av ECB. ECB görs ansvarigt för att uppfylla Lissabonmålen. Det största ansvaret för att uppfylla Lissabonmålen ligger inte hos ECB eller, för den delen, hos kommissionen. De kan båda bidra till processen, men huvudansvaret ligger hos medlemsstaterna, och avsevärd tid har här gått förlorad på grund av att medlemsstaterna inte har gjort sin hemläxa. Jag skulle vilja be alla er som regelbundet gör ECB ansvarigt och kritiserar ECB att vara lika eller rent av mer kritiska mot medlemsstaternas försummelser. Jag tror att vi då skulle göra större framsteg.
(Applåder)

Katiforis (PSE).
Herr talman! Nomineringen av den nye ordföranden i Europeiska centralbanken och Europaparlamentets yttrande om denna nominering innebär förvaltning av de europeiska folkens högsta makt och måste hanteras med allt vederbörligt allvar. Man skulle vilja hoppas att nomineringen en dag kommer att skötas av parlamentet ensamt. Den skulle då få större giltighet och större vikt.
I dag har kammaren det positiva förslaget från utskottet för ekonomi och valutafrågor, och det råder ingen tvekan i fråga om kandidatens yrkesmeriter. Tvärtom är hans imponerande karriär fram till i dag en fullödig garanti för hans personliga meriter. Tyvärr kan detsamma inte sägas om den ekonomiska filosofi som kandidaten till ordförandeposten i Europeiska centralbanken försvarade inför utskottet för ekonomi och valutafrågor med sådan envishet. Jag har fortfarande svårt att förstå hur en ekonom med Trichets enorma erfarenhet kunde hävda att det i tider av långvarig ekonomisk stagnation kan skada ekonomins återhämtning att öka de offentliga utgifterna.
Han använde olika teoretiska sofismer, samtidigt som det har varit känt åtminstone sedan 1910 att det klassiska medlet mot depression och arbetslöshet är offentliga arbeten. Jag föreställer mig att även Trichet skulle hålla med om att den ekonomiska maskinen inte kan starta om utan investeringar, och jag föreställer mig att han själv kommer att lägga märke till dröjsmålet i fråga om privata investeringar och behovet av att sätta fart på de offentliga investeringarna, vilket Chirac och Schröder äntligen har förstått, om än senkommet.
Om framhärdande i denna filosofi var skäl nog att rösta emot Trichet i förra veckan är jag verkligen rädd att det inte längre är skäl nog, eftersom det svenska folket under mellantiden har förkastat euron och tvingat oss alla att samlas kring den gemensamma valutans stabilitetssymboler, vilket är anledningen till att jag känner att det är min plikt - och jag tror att jag talar åtminstone för mina grekiska kolleger med liknande framtidssyn - att stödja och rösta för Trichet.
Trots det hoppas jag att han av omständigheterna kommer att tvingas att inta en annan inställning och ståndpunkt, för centralbankscheferna kan inte använda sin ståndpunkt till att säga, som Lipietz sade, ?après moi le déluge? [efter mig syndafloden], och inte heller kan de säga ?avant moi le déluge, pendant moi le déluge, et après moi Dieu nous sauve? [före mig syndafloden, under min tid vid makten syndafloden och efter mig, må Gud hjälpa oss].

Magri
. (IT) Herr talman! Jag skulle vilja tacka ledamöterna för deras påpassliga och myndiga tal i denna fråga.
Vi är stolta över, ärade av och medvetna om vår tur att vi får vara med om övergången till en utvidgad europeisk union och ser det som ett privilegium, och vi upplever i dag en stund som säkerligen är viktig för Europas styrka och stabilitet.
Jag upprepar rådets stöd för Trichets kandidatur och skulle på nytt vilja försäkra parlamentet om att jag kommer att vidarebefordra alla de åsikter ni har uttryckt i dag - både positiva och negativa - till mina kolleger i rådet. Tillåt mig att avsluta med ett ord av uppmuntran: jag skulle vilja citera Seneca, som i ?Om försynen? säger att det lyckligtvis ofta är så att ?de farligaste uppdragen tilldelas de modigaste soldaterna?. Jag är säker på att det är sant även i detta fall.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om ett betänkande (A5-0238/2003) av McCarthy för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om patentbarhet för datorrelaterade uppfinningar (KOM(2002) 92 - C5-0082/2002 2002/0047(COD)).

Bolkestein
Herr talman! Jag vill på kommissionens vägnar börja med att tacka McCarthy, som har varit föredragande för den här komplicerade och tekniska men viktiga frågan, för hennes utmärkta arbete med detta betänkande. Jag vill också tacka föredragandena från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott samt utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, vilka också har bidragit stort till parlamentets arbete med den här frågan.
Datorer blir allt vanligare i vardagslivet, och bortsett från den låda som finns på alla kontor och i en hel del av våra sovrum är nu mikrochips en vardaglig företeelse i vanliga apparater, såsom elektriska rakapparater, bilar och mikrovågsugnar. Frågan om hur patenterbarhet för datorrelaterade uppfinningar skall definieras blir således allt viktigare, i synnerhet eftersom man uppskattar att 15 procent av alla nya patentansökningar rör sådana uppfinningar. Patentering av datorrelaterade uppfinningar godtas redan i Europeiska patentverkets nuvarande praxis. Det föreslagna direktivet syftar inte till att avskaffa denna praxis eller utvidga den till att omfatta patentering av rena datorprogram, som många motståndare till direktivet har hävdat. Avsikten med direktivet är inte att det skall omfatta patentering av rena datorprogram. Många har dessutom - felaktigt - hävdat att begreppet patenterbarhet av mjukvarurelaterade uppfinningar för första gången införs i Europeiska unionens patentpraxis i och med det här direktivet. Så är inte fallet.
Därför gläder det mig desto mer att föredraganden har varit kapabel att undvika dessa missuppfattningar och utarbeta ett mycket konstruktivt betänkande som bygger på de mål som kommissionen fastställde i sitt ursprungliga förslag, nämligen att klargöra räckvidden av patenterbarhet av uppfinningar, som inbegriper mjukvaror, och harmonisera och klargöra bestämmelserna i Europeiska unionen på grundval av befintliga förfaranden. Dock kommer ingenting som inte redan är patenterbart att bli det.
Det är i den andan som kommissionen välkomnar ändringsförslagen till den text som föreslås i McCarthys betänkande som ett ytterligare steg att klargöra det målet.
Motståndarna till detta direktiv har iscensatt en mycket högljudd och stundtals till och med personlig kampanj som bygger på halvsanningar och missuppfattningar som spelar på den befogade oron över konkurrenskraften, särskilt för mindre företag. Men faktum är att förslaget inte leder till att mjukvarupatent införs, och det kommer inte att få alla de hemska följder som domedagsprofeterna vill att man skall tro. Det är en klok och försiktig åtgärd som kommer att klargöra och, om något, skärpa de bestämmelser som redan finns.
Jag är medveten om att ett stort antal ändringsförslag har lagts fram till McCarthybetänkandet, och många av dem syftar till att återinföra idéer och frågor som utskottet redan har övervägt och avvisat under utarbetandet av betänkandet. Det finns några intressanta punkter, men på det hela taget är jag rädd att kommissionen inte kan godta de flesta av dessa ändringsförslag.
Jag är mycket oroad över den här situationen: många av dessa ändringsförslag är principiella. Det finns en mycket reell risk för att förslaget kommer att stranda om parlamentet väljer att anta dem. Om det blir så fruktar jag två möjliga konsekvenser, och ingen av dem, misstänker jag, har förutsetts av några av parlamentets ledamöter, och ingen av dem skulle heller bidra till att vi kommer närmare de mål som förefaller ligga bakom ett antal av de nya ändringsförslagen.
För det första, om det inte fanns någon som helst harmonisering på gemenskapsnivå skulle det stå Europeiska patentverket och de nationella patentverken fritt att fortsätta tillämpa sin nuvarande praxis att utfärda patent för mjukvarurelaterade uppfinningar. Bestämmelsen att mjukvara som sådan inte är patenterbar enligt artikel 52 i Europeiska patentkonventionen skulle på så vis suddas ut, gränserna skulle överskridas och undantaget skulle undergrävas. Resultatet skulle inte bara bli en fortsatt rättslig osäkerhet och skillnader för uppfinnare, utan nästan alla i parlamentet, och framför allt kommissionen själv, skulle backa tillbaka från den ståndpunkt som vi har intagit, nämligen att ren mjukvara fortfarande skall uteslutas från patentbarhet. Det är inte vad vi vill. I förslaget förkastar vi den tanken.
För det andra, om det inte finns harmonisering på gemenskapsnivå kommer medlemsstaterna med all sannolikhet att försöka nå harmonisering på europeisk nivå i stället.
Låt mig förklara vad jag menar med den anmärkningen. Inom patentområdet, till skillnad från många andra områden, är det till följd av att Europeiska patentkonventionen finns och inrättandet av Europeiska patentverket ovanligt att det redan finns ett gällande överstatligt patentsystem som omfattar hela Europeiska unionen och även andra länder. Detta system fungerar oberoende av gemenskapens lagstiftningsprocess.
Om vi misslyckas i våra ansträngningar att nå harmonisering av patentlagstiftning om datorrelaterade uppfinningar i Europeiska unionen kan vi mycket väl ställas inför en omförhandling av Europeiska patentkonventionen. Denna process att omförhandla Europeiska patentkonventionen skulle inte kräva parlamentets deltagande.
Situationen är klar: det finns ett enda mål, men olika medel att välja mellan. Antingen går vi vidare genom att tillämpa gemenskapsmetoden eller så håller vi oss i bakgrunden och ser på medan medlemsstaterna fortsätter med hjälp av ett mellanstatligt avtal. Om vi går vidare genom parlamentet står det klart att de europeiska medborgarna skulle få mer att säga till om när det gäller patentlagstiftning, ett område som är så centralt för vår ekonomi.

McCarthy (PSE)
Herr talman! Det förslag om patenterbarhet för datorrelaterade uppfinningar som kommissionen lägger fram inför parlamentet är inte, som några motståndare till direktivet har påstått, ett nytt fenomen. Kommissionen talar inte heller för att mjukvaror skall patenteras i förslaget, och argumenterar inte heller för att utvidga patenterbarheten och räckvidden för patentskyddet på det här området.
Faktum är att omkring 30 000 patent för datorrelaterade uppfinningar beviljats av Europeiska patentverket och naturligtvis av nationella patentverk. Datorrelaterade uppfinningar är närvarande, som kommissionsledamoten sade, i vardagliga hushållsapplikationer, från säkerhetsanordningar som krockkuddar till mobiltelefoner, tvättmaskiner och en ändlös lista av andra anordningar som går långt utöver de traditionella datorindustrierna ända in i hjärtat av våra tillverkningsindustrier. Låt oss tala klarspråk: utan det här direktivet kommer patentansökningarna att fortsätta strömma in. Av de över 110 000 ansökningar som EPO fick in 2001 rörde 16 000 datorrelaterade uppfinningar.
I Förenta staterna och alltmer i Japan har patent tyvärr beviljats för uppfinningar som i själva verket är ren mjukvara. Med ett EU-direktiv skulle vi, genom att sätta gränser för patenterbarhet på det här området, kunna stoppa tendensen i Europa att gå mot en USA-liberal modell, att patentera mjukvara som sådan, och förvisso att patentera rena affärsmetoder.
Ett exempel på ett sådant dåligt patent som ofta nämns är Amazons ?ett-klick? shoppingmetod. Denna teknik är helt klart varken ny eller unik, och patentering av mjukvaror som denna är inte bra för nyskapandet eller för konkurrensen. Det är olyckligt att EPO har beviljat detta företag patent: detta är ett exempel på dålig EPO-praxis.
Datorrelaterade uppfinningar - äkta uppfinningar som i vissa fall är resultatet av 10-15 års investeringar i forskning och utveckling - är utan tvivel viktiga för den europeiska ekonomin. Vid en tidpunkt när många av våra traditionella industrier flyttar till Kina och Fjärran östern måste vi kunna lita på vår innovation och uppfinningsförmåga för att tjäna vårt levebröd.
Jag har läst brev från små företag från hela Europa som stöder det här direktivet. Ett litet belgiskt företag som sysselsätter 12 personer har skrivit till mig och sagt att det behöver patent för att få avkastning på sina investeringar, för att kunna utöka sin verksamhet och se till att andra respekterar deras teknik. Det är viktigt för många europeiska företag att utöka sin verksamhet genom avkastning som tryggas av patent och licenser. Detta är också fallet med ett företag som sysselsätter tio personer i sydvästra England, som är beläget i ett ekonomiskt bakvatten med hög arbetslöshet. Detta företag gav en licens till ett multinationellt företag från Förenta staterna för sitt datorrelaterade röstigenkänningspatent, vilket visar att det i en värld av globala patent kan finnas exempel på David som möter Goliat. Utan patentskydd skulle detta lilla företag ha hamnat i en konstig situation, eftersom det multinationella företaget skulle ha haft fri tillgång till det lilla företagets forsknings- och utvecklingsansträngningar, och det multinationella företaget skulle, med sina patenträttsadvokater, vunnit patentet på det här området. Det europeiska företaget skulle följaktligen inte ha kunnat skörda frukterna av sitt arbete, och att utnyttja det skulle förvisso ha varit ett intrång i ett patent som ägs av ett multinationellt företag.
Jag har lagt fram ändringsförslag i mitt betänkande för att betona mitt motstånd mot patentering av mjukvara som sådan. Vi vill uttryckligen utesluta datorprogram, algoritmer och matematiska metoder från patenterbarhet, vilket anges i den nya artikel 4. Jag har försökt att utarbeta balanserad lagstiftning som tar hänsyn till alla industrisektorers behov, inte bara en högljudd sektor som motsätter sig det här direktivet.
Jag är den första att hålla med om att vi behöver mer debatt om den föreslagna lagstiftningen och att vi måste förbättra den. Jag ber därför kommissionen att beakta den springande punkten i den här diskussionen: hur vi skall bära oss åt för att utarbeta bra patentlagstiftning som belönar våra mest nyskapande företag för deras investeringar i forskning och utveckling, men som samtidigt inte tillåter företag att utnyttja patent för missbruk av en dominerande ställning, låsa tekniken och kväva nyskapande och konkurrens? Jag ber därför kommissionsledamoten att se på de ändringsförslag som läggs fram inför plenum i dag. I dem säger vi mycket tydligt i artiklarna 2 och 4 att vi måste begränsa patenterbarhet till rena uppfinningar. Vi vill garantera samverkansförmåga för att göra det möjligt för dataprogrammerare att ägna sig åt baklängeskonstruktioner [reverse engineering] och dekompilering av program för experimentella syften, utan att riskera intrång eller rättsliga åtgärder. Det är ytterst viktigt att vi gör något åt uppfattningen att patent bara är till för stora företag: små företag kan vinna på patentskydd, vilket de också gör. För att ha den minsta chans i en sådan konkurrenspräglad bransch måste de dock ha tillgång till patent som de har råd med och rättshjälp för att skydda och göra sina patent gällande.
Andra ändringsförslag syftar till att garantera att beviljande av patent inte möjliggör monopol eller missbruk av en dominerande ställning. Vi vill också skydda anhängarna till öppen källkod, som bidrar väsentligt till konkurrenskraften på området för mjukvaruutveckling.
Jag ber därför kommissionsledamoten att allvarligt överväga ändringsförslagen och förstå i vilken anda de har lagts fram, som ett genuint försök att se till att Europa utvecklar en bra patentlagstiftning på området för datorrelaterade uppfinningar. Detta innebär inte att vi utan vidare godkänner dålig praxis i Europa; det innebär att vi vill utveckla god praxis för framtiden, bra lagstiftning, bra patentgranskare och att snabbt kunna bli av med patentansökningar för sådant som helt klart inte är uppfinningar. Vi vill också garantera att multinationella företag inte dominerar våra EU-marknader. Vi behöver patent för att skydda våra egna företag och deras investeringar så att de kan vara effektiva globala aktörer på den snabbt föränderliga marknaden för mjukvaruutveckling, där utvecklingen går i rask takt.

Plooij-van Gorsel (ELDR)
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Först av allt skulle jag vilja säga att jag under de nio år som jag arbetat i detta parlament aldrig har blivit föremål för lobbyverksamhet så aggressivt, så ofta, så ohövligt eller så öppet. Det måste verkligen stå mycket på spel, fastän jag kan förstå att människor är oroade.
Syftet med detta förslag är att harmonisera de europeiska bestämmelserna. För närvarande råder rättslig osäkerhet i fråga om vad som är patenterbart och vad som inte är det på programvaruområdet. Detta beror på att Europeiska patentkonventionens bestämmelser tolkas olika i medlemsstaterna och inte prövas. Denna rättsliga osäkerhet har negativa verkningar på den inre marknadens funktion. Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi är därför positivt till detta förslags syfte: erkännande av datorrelaterade uppfinningars patentbarhet och mer genomblickbara bestämmelser. Det är illusoriskt att tro att inga patent har beviljats på programvaror i Europa fram till i dag. Europeiska patentverket har beviljat mer än 30 000. Det direktiv som nu föreslås kommer inte att medge patent på datorprogram som sådana och kommer således att inskränka Europeiska patentverkets nuvarande praxis. I allmänna ordalag kommer ingenting att bli patenterbart som inte redan var patenterbart. Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi är av den åsikten att direktivet måste vara strikt begränsat till otvetydiga fall. Villkoret teknisk innovation är väsentligt. Detta är kännetecknande för en uppfinning, i motsats till en idé. Till skillnad från Förenta staterna vill vi förhindra att så kallade triviala patent beviljas, till exempel för affärsmetoder. Möjligheten att koppla ihop utrustning för att åstadkomma kompatibilitet är ett sätt att åstadkomma ett öppet nätverk och förebygga missbruk av dominerande ställningar. Jag ber er därför att stödja den ståndpunkt som intagits av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, artikel 6A i betänkandet, och naturligtvis även de andra ändringsförslagen.
Slutligen ber jag om ert stöd för införandet av en ?skonfrist?. Detta skulle förhindra att en uppfinnare blir avlurad sin uppfinning om han/hon offentliggör den för att testa marknadens intresse kort tid innan patentansökan lämnas in.

Rocard (PSE)
Herr talman, herr kommissionär! Detta direktiv och denna debatt är förskräckligt komplexa, och även dubbelt komplexa, ur både rättslig och datorteknisk synvinkel. Insatserna är emellertid ytterst höga: ur ekonomisk synvinkel, tiotals miljarder dollar; ur filosofisk synvinkel, respekt för mänsklig kunskap. Under vår sextusenåriga historia är det genom kopiering som den enorma mängden mänsklig kunskap har ökat. Förutsättningen var att tillgång till produkterna inom vetenskap, musik, matematik eller på något annat område skulle vara gratis och utan kostnad. Genom upphovsrätten kompenseras upphovsmannen utan att dessa principer ifrågasätts. När personer använder material eller utnyttjar naturkrafter ändras kostnaderna, den ersättning som krävs är mycket högre, och patent gör sådan ersättning möjlig genom att användning av uppfinningen utan ersättning är förbjuden. En programvara är ingenting mer än en samling matematiska formler; vid skapande av ny programvara kan hundratals befintliga programvaror användas. Att förbjuda eller hämma denna kreativa utveckling skulle utgöra ett angrepp på kunskapsspridningen, och i framtiden kommer mänsklig kunskap ändå alltmer att ta formen av programvara.
1972 års konvention förbjuder patentering av all slags programvara, men behoven hos storfinansen, som har utnyttjat definitionernas vaghet, har lett till en ökning i antalet sådana patent. Den rättsliga statusen för dessa tusentals patent är oklar, vilket är ytterst farligt för miljontals enskilda skapare eller småföretag. Ni gjorde rätt i att vilja sätta stopp för detta. Vi behöver ett direktiv, och ert förslag utgör en bra arbetsgrund, som ni har upprepat denna förmiddag. Ni gjorde rätt i att insistera på och skriva att detta inte handlar om att utvidga patenterbarhetens räckvidd, som ni förklarade ganska nyligen i några artiklar.
Vi stöder därför era motiv, herr kommissionär, men som vi just har hört anser många av oss, däribland min egen grupp, att ni inte har fullföljt era idéer till deras logiska slutpunkt. Ni avslutar er nyligen offentliggjorda artikel med denna förträffliga fras, som jag applåderar: ?dagens användare av gratis programvara kan fortsätta att använda denna utan kostnad, utan hänsyn till patent som lämnas in på detta område i framtiden?. Bra gjort! Detta är vad vi vill höra. De tekniska delarna av ert direktiv garanterar dock inte denna frihet.
Vi har därför lagt fram ändringsförslag som innebär att åtskillnad görs mellan en uppfinning och en ren produkt av det mänskliga intellektet. Hänvisningen till material och naturkrafter är inte allmänt erkänd, och det är ämnet för denna debatt. Och ändå är denna hänvisning den enda möjliga för att förhindra att företag som är mäktiga nog att skapa och skydda en enorm patentportfölj kapar åt sig en oändligt växande mängd kunskap.
När jag läste era ord, herr kommissionär, slog mig den angenäma tanken att ni kanske kommer att instämma med oss och tacka oss för att ha förtydligat er text.

Wuermeling (PPE-DE).
Herr talman, fru McCarthy, mina damer och herrar! Jag skulle vilja börja med att uttrycka mitt varma tack till föredraganden för hennes utmärkta arbete med detta betänkande. Fru McCarthy! Ni har varit tvungen att övervinna två stora problem som föredragande vanligtvis inte stöter på. För det första är detta ett mycket komplext ämne, som omfattar både rättsliga frågor och komplicerade tekniska detaljer. För det andra har ni även varit tvungen att hantera en ibland mycket aggressiv, men ibland också mycket irrationell, lobby, men ändå lyckades ni till slut få till stånd en fortgående dialog, även om ni utan tvekan har funnit denna besvärlig ibland, som även resten av oss emellanåt har gjort.
Nej, mina damer och herrar, vi vill inte ha någon allmän patentering av någon programvara. Vi vill inte stärka programvarujättarnas marknadsinflytande och monopol. Nej, vi vill inte hota små och medelstora programvaruföretags kommersiella grundvalar. Och nej, vi vill inte undergräva det framgångsrika systemet med öppen källkod och Linuxtekniken på något sätt. Så vad vill vi egentligen? Vi vill göra en förnuftig åtskillnad mellan datorrelaterade tekniska uppfinningar, å ena sidan, vilka naturligtvis måste vara patenterbara, och ren programvara för vanlig databehandling, som inte bör vara patenterbar, å den andra.
Det är sant att Europeiska patentverket tidigare har delat ut alltför många patent alltför lättvindigt. McCarthy har nämnt det senaste exemplet, Amazons ?ett klick?-shoppingmetod. Dock kan endast lagstiftaren sätta stopp för denna skadliga trend. Det finns inga rimliga skäl till att vara emot detta direktiv, eftersom dessa ordningar då helt enkelt kommer att bestå. Jag kan därför inte förstå hur någon - särskilt anhängarna av öppen källkod - kan vara emot någon form av direktiv på detta område, eftersom detta helt enkelt skulle göra att den nuvarande ordningen, som dessa anhängare är mycket kritiska till, kan bestå.
Å andra sidan är det också sant att en uppfinning, i den klassiska bemärkelsen, förtjänar att skyddas av lagstiftning. Uppfinnaren har investerat tid och pengar i sin uppfinning, och det är naturligtvis fullständigt oacceptabelt att staten står och tittar på medan andra exploaterar dennes idéer kommersiellt. På detta område måste därför även frågan om Europeiska unionens konkurrenskraft diskuteras, för om vi går så långt i vårt direktiv som att praktiskt taget varje inslag av programvara får till följd att en uppfinning inte längre är patenterbar, kommer vi att vara i ett mycket ogynnsamt läge i den globala tävlan om innovation. Vi bör vara medvetna om detta.
Förslaget från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden förbättrar direktivet på centrala punkter. Det begränsar tendensen att utfärda patent för slumpmässigt, vilken har kritiserats här, och gör detta effektivare än kommissionens ursprungliga förslag. Den nya artikel 4A, med dess negativa exempel, skapar ett vattentätt skydd mot patentering av programvara, eftersom vi säger fullkomligt tydligt att ren programvara inte kan patenteras, att affärsmetoder inte kan patenteras och att inte heller algoritmer och databehandling kan patenteras.
Vad vi behöver är en europeisk patentlag som främjar innovation; en som innehåller tydliga och förnuftiga bestämmelser och drar en vattentät gräns mot ren programvara. Detta direktiv uppnår dessa mål.

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! Socialistgruppen anser inte att de ändringsförslag som godkänts i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden återspeglar den nuvarande situationen på området patenterbarhet för datorrelaterade uppfinningar.
Vi måste arbeta med utgångspunkten att detta inte är ett förslag till direktiv om patentering av datorprogram. Systemet för dessa regleras redan, som föredraganden för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, Rocard, har påpekat, av ett gemenskapsdirektiv. Vi talar om området intellektuellt skapande, som styrs av helt andra regler än dem som gäller på området industriellt skydd. Industriellt skydd avser, som Rocard påpekade, användbarhet inom industrin, och det finns redan väl vedertagna regler.
Vad som här har hänt är att det finns en mycket farlig tendens i Förenta staternas praxis att medge att rent intellektuella skapelser, som inte har industriella användningsområden i sig, patenteras. Försöket att upprätta ett monopol på datorprogram med hjälp av patent har väckt berättigad vrede hos alla dem som för närvarande använder det öppna nätverket i Europa och vars handlingsutrymme skulle inskränkas. Det skulle innebära ett steg bakåt i den europeiska strävan efter att skapa ett informationssamhälle enligt Lissabonförklaringen.
Socialistgruppen anser därför att förslaget till direktiv måste modifieras avsevärt, att mycket tydliga begränsningar måste införas, så att den industriella patenteringens natur inte undergrävs.
Vi får inte hamna i en situation som den i Förenta staterna, där det för närvarande finns vissa företag som i praktiken kan förhindra allt arbete på området datorprogrammering. Som Bolkestein påpekat har Europeiska patentverket i viss mån tillåtit sig att följa denna farliga väg, vilket även är fallet sett till japansk rättspraxis, till exempel. Och det är just därför vi behöver ett gemenskapsdirektiv.
Vi anser att den immateriella äganderätten på datorområdet måste försvaras och att det behövs ett gemenskapsdirektiv som endast reglerar industriella tillämpningar, inte datorprogram, och som gör detta på ett sätt som är tillräckligt tydligt för att hindra oss från att slå in på den vägen, så att Europeiska patentverket med sin praxis inte släpar Europeiska unionens länder längs den väg som innebär patenterbarhet för datorrelaterade uppfinningar som sådana.

Manders (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Den fråga vi här diskuterar är en svår fråga. Det är stor skillnad mellan upphovsrätt och patentlag. Att denna skillnad är svår att definiera framgår av den mängd lobbyverksamhet vi har utsatts för. Jag tackar därför McCarthy, som har lyckats klargöra linjen, särskilt vid sin genomgång med aggressiva lobbyister som jag tycker har tolkat detta oriktigt och som vill uppnå exakt motsatsen till vad som är avsikten med detta direktiv. Det är beklagligt.
Syftet med detta direktiv är, åtminstone enligt min uppfattning, att förhindra rättslig osäkerhet. Medina Ortega och många andra ledamotskolleger i Europaparlamentet har redan gett exempel på detta. Europeiska patentverket i München använder redan Förenta staternas metod och patenterar redan programvara som sådan. Jag anser att det är nödvändigt att sätta stopp för detta med hjälp av detta direktiv, om det går igenom. Jag tror att detta även är vad de lobbyister som vill se detta direktiv röstas ned vill. Jag tycker därför att det är underligt att de kräver att detta direktiv skall förkastas i sin helhet. När allt kommer omkring skulle detta innebära att de metoder från Förenta staterna som omnämnts av några ledamotskolleger kunde förbli gällande och att patentverket kunde fortsätta att utfärda patent på tusentals programvarumetoder. Jag tycker att det skulle vara olyckligt.
Vi har framlagt ett antal ändringsförslag. Ett stort antal av dessa har godkänts av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden under diskussionen om McCarthys betänkande. En stor andel av dem gäller skyddet av små och medelstora företag, medan syftet med andra är att åstadkomma förbättrade definitioner. Jag tycker därför att föreliggande betänkande redan är lämpligt balanserat. Jag skulle dock vilja se ett antal förbättringar genomföras. Jag tänker bland annat på den ?skonfrist? som min kollega Elly Plooij-Van Gorsel redan har nämnt. Jag tycker att det skulle vara en bra idé att införa detta i direktivet. Jag skulle till och med vilja uppmana kommissionen att gå längre och ta med en skonfrist i alla direktiv hänförliga till immateriella rättigheter som vi kan få framtiden. Det ter sig för mig som någonting bra särskilt för de inte så inflytelserika uppfinnarna att ges en sådan tidsrymd, så att de kan ta reda på om det finns en marknad för sina produkter.
Jag har också lagt fram ett ändringsförslag angående nya uppfinningar med programvara som är datorrelaterad och som - för att uttrycka det mycket tydligt - inte är patenterbara per se. Detta ändringsförslag syftar till att fastställa en begränsad tidsrymd för nya uppfinningar, om man avskiljer dem från programvaran, som - för att uttrycka det mycket tydligt - inte är patenterbar. Varför? Därför att man med en patentansökan, även om man avskiljer den och även om produkten inte är patenterbar per se, har ett antal rättsliga förfaranden till sitt förfogande med vilka man kan hålla affärsföretag borta från marknaden under lång tid. Jag tycker att det skulle vara olyckligt.
Jag är också av den åsikten att ett sådant tillvägagångssätt inte strider mot principen om icke-diskriminering i avtalet om handelsrelaterade immateriella rättigheter (TRIPs), eftersom det inte utestänger en särskild sektor. Jag tror att det helt enkelt kommer att sända en tydlig signal.
Nu några få ord om kompatibilitet. Kompatibilitet är nödvändigt, men vi måste göra en tydlig åtskillnad mellan fristående uppfinningar och uppfinningar avsedda att användas tillsammans med andra uppfinningar. Vi har tillämpat denna åtskillnad i vårt ändringsförslag. Jag uppmanar ledamotskollegerna att stödja direktivet i alla händelser, för att förhindra rättslig osäkerhet i framtiden.

Frahm (GUE/NGL).
Herr talman, herr kommissionär! Jag skulle vilja tacka föredraganden för det enorma arbete hon har utfört. Det låter verkligen som om vi alla, i själva verket, har samma avsikter. Jag skulle vilja lovorda kommissionen, och även föredraganden, för att de har betonat vilka avsikterna är, nämligen att åstadkomma ännu mer utveckling och ännu mer investeringar i små och medelstora företag på detta område.
Vad som är underligt är det enkla faktum att små och medelstora företag inte är nöjda med direktivet när detta är vad avsikterna är. Varför jublar de inte och, när de rådfrågas, använder de inte sina svar till att lovorda förslaget till direktiv? Varför kräver små och medelstora företag inte att vi genomför detta direktiv på en gång? Varför kräver alla uppfinnare inom programvaruindustrin inte att vi inför detta direktiv omgående? Varför gör de nästan det motsatta?
Det bör, tycker jag, i alla händelser ge upphov till visst tvivel i fråga om huruvida vi i själva verket gör vad vi säger att vi gör. Det påstådda syftet med direktivet är att garantera att rättigheter kan hävdas. Att kunna hävda rättigheter på detta område eller, kanske, skydda sig själv mot andra som vidhåller att deras egna rättigheter kränks är emellertid så kostsamt att det är fullkomligt uppenbart för små och medelstora företag att detta inte ett sätt att komma framåt för dem. Rättsfall av denna typ kostar ungefär en miljon euro och är inte någonting som små och medelstora företag kan bli inblandade i hur som helst.
Vi säger att vi inte skall utvidga de nuvarande bestämmelserna. Det låter klokt, tycker jag, särskilt eftersom Europeiska patentverket verkligen betonar att programvara inte kan patenteras. Låt oss därför hålla fast vid det. Vi är faktiskt inte utan rättigheter nu. Vi har en rättslig grund i form av Europeiska patentkonventionen. Faktum är dessutom att Europeiska patentverket har utvidgat sitt verksamhetsområde sakta och gradvis. Om vi nu skulle svara genom att legalisera den utvidgningen, skulle vi i själva verket gå i fel riktning. Vi skulle då gå i en riktning i vilken det var allt vanligare att begära patent på programvara, men inte på ren programvara. Min fråga är därför: Hur ren måste programvara vara för att vara ren? Det är en fråga jag inte har lyckats få något tydligt svar på. För övrigt är det kanske just sådana frågor som bör klargöras innan vi vidtar definitiva åtgärder på detta område.
Jag vill verkligen mana till eftertanke. Jag vill verkligen rekommendera att vi låter tvivlen höras och att vi lyssnar till vad de små och medelstora företagen i Europa har att säga på detta område.

Echerer (Verts/ALE).
Mina damer och herrar! Jag skall försöka att fatta mig kort, hålla mig inom tidsramarna och inte upprepa någonting som redan har sagts. Jag kommer därför att börja med att säga att jag stöder, fullständigt och otvetydigt, allt som sagts av föredraganden för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, Rocard. Min grupp och jag stöder huvudinriktningen i detta direktiv, precis som Frahm redan har sagt.
Ni ville skapa rättslig säkerhet, och det är vad även vi vill, men ändå svingar kommissionen sitt spö mot detta direktivs motståndare och kritiker. Jag hörde nästan ett hot i era ord, kommissionär Bolkestein! Ingen av oss här talar här om patenterbarhet för programvara, nej då! Vi talar om datorrelaterade uppfinningar grundade på programvara. Ni hävdar, och jag citerar, att motståndare till direktivet - jag upprepar, kritiker av detta direktiv - har satt i gång en mycket högljudd och, tidvis, till och med personlig kampanj grundad på halvsanningar och missuppfattningar. Vad vi har försökt göra är i själva verket att undvika den massiva lobbyverksamheten och finna några neutrala och objektiva rättsliga experter som skulle kunna förklara detta mycket komplexa ämne för oss. Det finns dock en enkel fråga på vilken jag ännu inte har hört ett svar från er. Även om bara en liten komponent inom en lösning - när allt kommer omkring består programvara faktiskt av en mängd lösningar - i en datorrelaterad uppfinning är patenterad, är den patenterad och jag kan inte använda den fritt. Som Manders har sagt stöter vi på gränsen mellan upphovsrätt och patenterbarhet. Det är ett svårt problem, och jag anser att de förslag som framförs i yttrandena från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi respektive kulturutskottet är grundval för vårt beslutsfattande. Med ?vårt? menar jag de kritiska ledamöter här i detta utskott som vill anlägga samma synsätt som ni, kommissionär Bolkestein, men som kanske går längre och tänker igenom saken. Möjligen - som många rättsliga experter har förklarat - kommer detta direktiv inte att skapa någon mer rättslig säkerhet. Det täpper kanske till några kryphål, men öppnar andra. Låt oss för en gångs skull vara ärliga, mina damer och herrar. Vi känner alla till verkligheten på marknaden. Vi vet hur någon kan använda ett patent som ett instrument för marknadsdominans och till och med som ett vapen mot sina konkurrenter, om han väljer att göra det. Vi bör fundera mycket noga på hur vi här kan skydda både investeringar och innovation.
Vi har ett upphovsrättsdirektiv som daterar sig från 1991; kanske borde vi ha sett över det. Kanske finns det punkter som kan uppdateras rättsligt sett. Om vi hade fattat ett beslut grundat på Europeiska patentkonventionen i detta ärende, skulle ni ha haft mitt fulla stöd. Jag anser likväl att de framlagda ändringsförslagen är ett tillskott. Sist men inte minst är Europeiska patentverket och de orättvisa patent som kan ha beviljats eller som kommer att beviljas i framtiden först och främst de undertecknande staternas ansvar. Det är lovvärt att Europa här visar ansvarskänsla, men att ta det första steget på grundval av Europeiska patentkonventionen skulle ha varit tillräckligt, och vi skulle då ha kunnat ägna saken ytterligare eftertanke.

Mussa (UEN).
Herr talman, mina damer och herrar! Informationsteknik är ryggraden i den framtida utvecklingen i alla världens länder och grundar sig på teknik - maskinvara - och vetenskap - programvara.
För närvarande skyddas alla tekniska uppfinningar av sin patenterbarhet, men programvaruutveckling ger upphov till upphovsrätt, som skyddar den immateriella äganderätten till programvaran. Låt mig, för att förtydliga detta, dra en parallell till musikvärlden. En dator är ett instrument som används för att skapa musik, inte bestående av noter utan av koder och kommandon, som växlar med rytmen och en komponerad sekvens, skapad av utvecklaren, vilket ger upphov till olika uttryck och resultat. Vad skulle hända med musiken om man, en dag, kunde patentera skalor, ackord, drillar och allting annat som gör den klassiska musikens värld så rik och spännande?
Informationstekniken skulle röna samma öde: med patent skulle varje kommando, varje sekvens av koder och algoritmer skyddas, och marknaden skulle förvandlas till ett nät av restriktioner. Om det blev nödvändigt att giltigförklara alla nuvarande patent, då skulle all programvaruutveckling inskränkas, begränsas och hämmas alltmer, eftersom alla små och medelstora företag och programmerare skulle bli tvungna att köpa rättigheter eller licenser och i realiteten drivas bort från marknaden.
Den intellektuella äganderätten till en målning eller en bok skyddas inte genom att ämnet eller handlingen patenteras, utan genom att dess spridning garanteras av upphovsrättsliga lagar, vilket stimulerar andra personer att skapa originalverk - liknande men inte kopior - i vilka de, om möjligt, förbättrar originalverket eller nytolkar det med utgångspunkt i andra eller intressantare modeller.
En växande marknad, öppen för nya horisonter av livlig kritik och fantasi, som den europeiska marknaden, kan inte tillåta sig själv att införa fler regleringar som, i själva verket, skulle hindra utvecklingen i de europeiska nationerna ytterligare.
Vi anser fullt och fast att McCarthys betänkande inte kan godtas, eftersom vi, om vi stöder det, allvarligt kommer att äventyra den tekniska tillväxten och utvecklingen, som kan alstras endast av människor med en fri anda och ett fritt sinne.

Andersen (EDD).
Herr talman! Jag är utbildad arkitekt och har arbetat som arkitekt i hela mitt liv. Det problem vi står inför i detta fall är som det som skulle uppstå om patent infördes på mitt eget område. Låt oss föreställa oss att patent togs på trappor, så att det i framtiden blev nödvändigt att få ett godkännande och betala licens innan ett hus med trappor kunde ritas. På ett sätt skulle det vara mycket bra, eftersom vi då skulle slippa alla bedrövliga skyskrapor. Det är likväl en grotesk tanke att en av mina kolleger eller ett större företag i branschen på något sätt skulle kunna hejda all utveckling. I det konstruktions- och arkitektarbete jag utfört har jag naturligtvis skyddats av upphovsrätten, så att mitt arbete inte kan plagieras.
I själva verket gäller samma sak för programvara och all annan konstnärlig verksamhet, som naturligtvis kan jämföras med utformning av programvaror, där själva utformningen skyddas av upphovsrätten. Om patentering av programvara tilläts i EU skulle det få negativa följder för konsumenten, små och medelstora företag, hela ?öppen källkod?-rörelsen och innovationen i branschen. Man måste vara mer än normalt naiv för att tro att innovationen i EU gagnas av att en amerikansk firma tillåts ta patent på användningen av de särskilda danska bokstäverna æ, ø och å i domännamn eller att det skulle gagna små och medelstora företag om de, innan de började utveckla sin produkt, var tvungna att investera i en avdelning för rättsliga frågor rörande patent. Det bör inte vara möjligt att patentera vare sig särskilda delar av programvara eller programvara per se.

Cappato (NI).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden och kommissionen för det arbete de har utfört i all dess svårighet. De radikala ledamöterna på Boninolistan kommer att rösta för de ändringsförslag som syftar till att begränsa utrymmet för patentering av programvara och rösta emot förslaget som helhet om de viktigaste ändringsförslagen inte antas. Varför? Därför att vi inte anser att det finns ett behov av europeisk harmonisering, kanske? Inte alls. Vi stöder det faktum att kommissionsledamoten och föredraganden bryr sig om en situation i vilken Europeiska patentverket faktiskt har tagit emot tusentals ansökningar om programvarupatent.
Vad som behövdes, vad som skulle behövas, vad som behövs, mot bakgrund av ett så tydligt brott mot Europeiska patentkonventionens anda och bokstav, är ett klarläggande och en bekräftelse av att programvara inte är patenterbar. Samtidigt som skillnaden mellan patenterbarhet för programvara som sådan och patenterbarhet för programvara som del av en datorrelaterad uppfinning är hårfin - vilket betyder att vi löper risken att ställa till det för oss - är lösningen, anser jag, mycket enkel: om en programvara är en integrerande del av en uppfinning är det denna uppfinning som är patenterbar och som patenteras, inte programvaran. Det är emellertid redan möjligt att göra detta genom lagar om datorrelaterade uppfinningar som är definierade som sådana.
Programvara är undantagen från patenterbarhet av ett mycket speciellt skäl, av samma skäl som matematiska formler är undantagna, av samma skäl som teorem är undantagna, av samma skäl som musikaliska formler och symfonier är undantagna: dessa är alla del av området idéer, området organisering och omvandling av idéer. Vi vet att en uppgift som kan utföras av programvara kan omvandlas till oräkneliga olika typer av koder av oräkneliga programmerare som använder olika programspråk. Det är detta som gör det farligt att patentera programvara, och ännu farligare om patentet skall gälla i 20 år, som är en geologisk tidsrymd när det gäller programvaruutveckling. Oberoende programmerare och programmerare i allmänhet skulle nu ha rätt att använda en funktion som patenterades 1983 - programvarans tidiga historia. Detta är en fara.
Jag anser inte att det var nödvändigt att ge sig in i de komplexa formlernas värld för att definiera skillnaden mellan programvara som sådan och programvara som en del av datorrelaterade uppfinningar. Det skulle ha räckt med att behålla datorrelaterade uppfinningar som patenterbara och trygga respekten för de bestämmelser som undantar programvara från patenterbarhet, vilket i alla händelser sörjer för upphovsrättsligt skydd.
Härav vårt stöd för ändringsförslagen, särskilt för dem om kompatibilitet och dem om behovet av naturkrafter om programvara skall betraktas som en uppfinning. Jag anser också att vi inte kan anta förslaget nu, för om vi gör det kommer staterna att gå sin egen väg. Vi måste här försöka göra det bästa vi kan. Jag anser även att medverkan av hundratusentals människor som alla, var och en för sig, har uttryckt sin åsikt i denna fråga bör ses som ett demokratiskt tillskott, inte som en olägenhet.

Fiori (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag måste medge att av de många ämnen som behandlats under denna mandatperiod har det ämne som vi behandlar denna förmiddag, för mig, varit ett av de mest komplexa, och jag måste uttrycka min erkänsla för det enorma arbete som McCarthy har utfört.
Jag har inte alla svar, och jag förstår kommissionens behov - som kommissionsledamot Bolkestein tydligt har förklarat - av att tala om denna fråga. Jag skall likväl göra några anmärkningar av allmän natur och börja med förutsättningen att vi behandlar en fråga där redan det att fastställa föremålet för rättsligt skydd, och således omvandla datortermer till rättsliga termer och begrepp, kan vara en ytterst komplex uppgift i sig själv.
Nu till en andra punkt: Vi måste, med nödvändighet, ta itu med en komplex internationell lagstiftningsram, och om vi ser på vad som händer - inte bara i Europa, utan särskilt i Förenta staterna - visar det sig att patentsystemet har väldigt många begränsningar, framför allt väldigt många praktiska begränsningar. Med det sagt anser jag att detta direktiv, fastän det finns utrymme för förbättringar, tar upp en viktig politisk fråga som Europeiska unionen står inför. Vi måste stå en bit bort från Förenta staternas ståndpunkter, och vi kan mycket väl även bli tvungna att övertyga våra huvudsakliga ekonomiska partner om behovet av en rättsakt som harmoniserar alla aspekter på det rättsliga skyddet av programvara i en annan form än den nuvarande. I detta sammanhang börjar vi inte från ett nolläge, eftersom de särdrag på vilka patent grundar sig redan har fastställts tydligt i avtalen om handelsrelaterade immateriella rättigheter (TRIPs). Vi måste därför vidhålla uppfattningen - från vilken vi inte får vika - att programvarupatent endast skall beviljas på goda grunder. Vi har sett ett abnormt antal ansökningar om programvarupatent i Förenta staterna, och det finns antagligen precis lika många i EU, och detta visar tydligt att det inte handlar om riktig uppfinnarverksamhet och att vi inte har råd att bevilja varje typ av ansökning ett patent. Vidare kommer det, med det okontrollerat ökande antalet patentansökningar, att bli praktiskt taget omöjligt att med säkerhet utröna från arkiven om ansökan verkligen kommer att leda till en ny uppfinning.
Naturligtvis finns det vissa rättsliga aspekter som skulle kunna förbättras; det finns vissa brister på överensstämmelse med direktiv 91/250/EEG; vi kunde utan tvekan ha funderat mer på artikel 52 i Europeiska patentkonventionen ur rättslig synvinkel, för en sak är säker: vi kommer att bli tvungna att återkomma till denna fråga, för - som många ledamöter har sagt - utvecklingen är så snabb att Europeiska unionen kommer att bli tvungen att anta en rättsakt under de närmaste åren, då vi kommer att kunna se över våra ståndpunkter.

Gebhardt (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar! Det är ovanligt att vårt lagstiftningsarbete är centrum för så mycket offentlig uppmärksamhet i ett så tidigt skede som McCarthys betänkande. Det har säkerligen inte gjort det lättare för henne att slutföra sin mycket krävande uppgift, men det har alstrat en flod av information och argument. Mycket av det har varit viktigt och mycket informativt, både för föredraganden själv och för oss alla. Berg av papper har dock varit ämnade för papperskorgen redan från början.
Vårt intensiva arbete och det faktum att det övervakats så noga av intressenter har frambringat den kompromiss som jag skulle vilja uppmana er att stödja och som återspeglas i min grupps framlagda ändringsförslag. De syftar till att befria oss från de fallgropar som finns i artikel 2 och artikel 4, där en ny definition av ?tekniskt bidrag? öppnar vägen för patentering av programvara.
Mina damer och herrar! Detta kryphål har nu i viss mån täppts till. Jag skulle visserligen ha velat uppnå mer, och särskilt de små och medelstora företagen hade hoppats på mer. Framför allt anser jag inte att vi har gjort tillräckligt klart att vi inte bara vill begränsa programvarupatent. Vi vill i framtiden faktiskt inte bevilja fler av dem över huvud taget. Detta beror på att programvarupatent gör livet synnerligen svårt för små och medelstora företag, som vi alltid har lovat särskilt skydd och stöd. Med andra ord, den som patenterar programvara spelar storfinansen i händerna och hjälper inte dem med stor intelligens. Låt oss därför sända ett tydligt budskap som går utöver denna kompromisslösning. Säg nej till programvarupatentering!

Boogerd-Quaak (ELDR).
Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionär! Jag delar Rocards, Cappatos och andra ledamotskollegers åsikt att programvara i sig inte bör vara patenterbar. I artikel 52 i Europeiska patentkonventionen undantas programvara i sig och förklaras att idéer och teorier inte är lämpliga för patent. Det måste handla om teknisk innovation, och just detta är kärnpunkten i det problem vi alla står inför. Det är även kärnpunkten i direktivet. Patentverket drog nyligen slutsatsen att alla program som körs på dator är tekniska per definition. I enlighet med sin rådande praxis har patentverket redan beviljat mer än 30 000 patent, varav många inte är rättsligt giltiga i egentlig mening. Rocard har med rätta sagt att det finns en skillnad mellan en uppfinning som grundar sig på naturkrafterna och en produkt av det mänskliga intellektet. Jag är av den åsikten att vi därför måste stödja några av ändringsförslagen, vilka även har lämnats in till utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, liksom de ändringsförslag som tidigare har lämnats in till utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott. Dessa skärper definitionen på ett sådant sätt att programvara i sig, enligt min mening, undantas. Om dessa ändringsförslag inte godtas kommer jag att rösta emot direktivet.
Det finns stor oro bland små och medelstora företag och inom rörelsen för öppen källkod. Mänsklig kunskap och spridningen av den är en viktig frihet som vi i Europa måste skydda. Detta måste ske om så bara med hänsyn till den mänskliga värdigheten, men inte enbart av den anledningen. Vi kommer att bli till och med mer konkurrenskraftiga än Förenta staterna, och direktivet måste utesluta situationen i Förenta staterna fullständigt. Jag hoppas därför att många av er kommer att rösta enligt denna linje, så att vi får ett direktiv som är användbart.

Caudron (GUE/NGL).
Herr talman, mina damer och herrar! Denna förmiddags debatt följer på en turbulent period under vilken datoranvändare, uppfinnare och innovatörer har kämpat med näbbar och klor för att skydda sin rätt till olikhet, frihet och kreativitet.
I centrum för denna debatt står frågan om patenterbarhet, med dess fördelar (när patentet med rätta skyddar uppfinnaren) och dess stora nackdelar, som omfattar att ofta konservativa monopol upprättas till förfång för unga skapare. Personligen stöder jag alltjämt denna rörelse, som jag anser följer samma strategi som alla alternativa rörelser som kämpar för ett mindre stelt och mindre kommersiellt samhälle.
Sedan denna debatt inleddes har vi tagit poäng genom att lägga fram förslag till ändringar som förbättrar det ursprungliga utkastet avsevärt. Att slå fast att en datorrelaterad uppfinning måste ha en industriell tillämpning för att vara patenterbar är ett steg i rätt riktning. En förklaring med innebörden att patent inte får beviljas på enkla datorprogram var behövlig. Vi kan likväl inte ignorera de betydelseskiftningar som införts och inte heller den överdrivna vagheten. Vid denna punkt i debatten måste vi, även med risk för att se ändringsförslagen inte röstas igenom eller sedan inte tas med, förklara att alla problem inte har lösts, ens i vår vildaste fantasi.
Jag kommer därför personligen att vara vaksam under omröstningen, och jag förblir villig att rösta emot förslaget om det visar sig att förbättringarna inte är någonting annat än ett ytligt försök att dölja det grepp som storföretagen har om kreativa personer. I detta hänseende gör kommissionsledamot Bolkesteins sista mening, som har en anstrykning av utpressning, ingenting för att dämpa min djupa misstänksamhet.

MacCormick (Verts/ALE).
Herr talman! Många av ändringsförslagen - sannerligen alla de som min grupp har skrivit under - syftar tydligt och direkt till att förebygga läckor från det här direktivet till patentering av datormjukvara som sådan. Det är mycket viktigt för oss.
Det står fullkomligt klart att lagstiftning om immateriella rättigheter som skyddar datormjukvara genom upphovsrätt, och utelämnar patent för andra syften, fungerar bra ur mjukvaruindustrins synpunkt och för de kreativa hjärnor som utvecklar datormjukvara. Både McCarthy och Bolkestein håller med mig på den här punkten. Ingen vill ha en läcka som leder till att ren mjukvara blir patenterbar.
Det finns en viss risk för att rena uppfinningar som innehåller inslag av mjukvara inte skulle skyddas på lämpligt sätt utan ett nytt direktiv. Låt så vara. Men då ligger bevisbördan på kommissionen; det är den som måste visa oss vilka av de ändringsförslag som parlamentet lägger fram som skulle överbeskydda oss mot den risk vi ser och ge för lite skydd mot den fara som kommissionsledamoten är mån om att undvika, nämligen faran att ?verkliga? uppfinningar inte är möjliga att patentera på lämpligt sätt inom Europeiska unionen.
Den strategi som vi som vill ändra på det här direktivet har är att förebygga alla läckor till mjukvarupatent som sådana. Något sådant skulle vara en verklig katastrof. Vi har utsatts för omfattande påtryckningar i den här frågan, men det beror på att vi har många skickliga, hårt arbetande väljare som ser denna läcka som ett hot mot sitt levebröd. Vi måste vara absolut säkra på att det budskap vi sänder tillbaka från den här debatten och morgondagens omröstning - och McCarthy har arbetat mycket hårt med det här betänkandet - verkligen ger ett fullständigt vattentätt skydd mot sådana läckor och skyddar det som Bolkestein vill skydda, utan att ge upphov till den risk som så många av oss har lärt sig att förstå av våra väljare.

Van Dam (EDD).
Herr talman, herr kommissionär! Även vår utgångspunkt är att vi inte anser att patent är rätt sätt att skydda datorrelaterade uppfinningar. Fram till i dag har upphovsrätten erbjudit rimligt skydd för dessa. Genom att bevilja patent på detta område löper vi risken att i själva verket motverka innovation och försätta små och medelstora företag i ett svårt läge, något som andra redan har påpekat.
Beklagligt nog har denna diskussion i själva verket körts förbi av Europeiska patentverkets praxis. I flera års tid har detta verk utfärdat så kallade programvarupatent, vilka redan har gjorts gällande upp till högsta internationella nivå.
Det förslag som vi nu har framför oss är egentligen en sorts nödåtgärd utformad för att hålla beviljandet av patent i Europa inom vissa gränser. Jag har viss förståelse för det. Frågan är om det längre är någon vits med att göra så. Europeiska patentverket har redan beviljat 30 000 patent på grundval av bestämmelser som går längre än det liggande förslaget till direktiv. Vad det beträffar kommer detta direktiv för sent på dagen.
På den positiva sidan kommer direktivet att leda till harmonisering och klarhet i medlemsstaterna. Risken att små, innovativa företag kommer att dra det kortaste strået mot de storas monopol kommer dock inte att försvinna. Detta är inherent i patentsystemet. Vi är i högsta grad medvetna om det. Vi finner därför det faktum att kommissionen och föredraganden lakoniskt här schaktar över det oroande. Det visar att de känner liten samhörighet med europeiska små och medelstora företag, ryggraden i vår ekonomi.

Gollnisch (NI).
Herr talman, mina damer och herrar! Vilken är den egentliga frågan här? Den egentliga frågan handlar om att skydda den immateriella egendom som är resultatet av innovationer på datorområdet. Det finns två motsatta rättsliga förfaranden i spel: å ena sidan patenterbarhet och, å den andra, upphovsrätt. Vi, och jag tror det stora flertalet talare i denna kammare, herr kommissionär, anser att standardformen av skydd är upphovsrätt. Medan journalister och romanförfattare vet att deras text skyddas av upphovsrätt, kan de inte sedan göra anspråk på syntaxen, morfologin, vokabulären och grammatiken i det språk de använder som sin egen. Detsamma måste gälla för programvara, eftersom även programvara använder språk.
Ni hävdade i ert uttalande, herr kommissionär, som var ytterst aggressivt och till och med hotfullt i fråga om den kritik som ert förslag till direktiv har gett upphov till, att programvara i sig inte omfattas av patenterbarhet. Ni bör dock inte behandla folk som idioter. Vidare är ert direktiv i bästa fall tvetydigt, eftersom er definition av datorrelaterad uppfinning i artikel 2 a precis lika gärna kan gälla för programvara. I direktivförslagets artikel 4 förefaller ni visserligen begränsa patenterbarhet till uppfinningar som, och jag citerar, ?kan tillgodogöras industriellt?. Detta är dock ett begrepp som ni har varit mycket noga med att inte definiera. Vi vet alla att amerikanska multinationella företag har lyckats patentera aspekter så triviala som att klicka på en knapp för att stänga ett fönster på en skärm eller idén att med hjälp av en melodi uppmärksamma användarna på det faktum att de har fått e-post eller till och med att använda en färg för att understryka ord som måste rättas när en text granskas - och textgranskning kan tillgodogöras industriellt vid typografi och tryckning. Jag skall även nämna den elektroniska ?inköpskorg? som används vid elektronisk handel. Unga skapare har till och med lyckats patentera den 35-timmars arbetsvecka som infördes av den förra regeringen i mitt land.
Så varför föreslås en sådan text i detta parlament? Är det säkert att Europeiska patentverkets intressen inte spelar in i detta, med tanke på att det erhåller medel alltefter antalet patentansökningar? Faktum är, herr kommissionär, att det fanns ett strategiskt val att göra: antingen att rätta sig efter amerikanska multinationella företags patentpraxis - vilket är vad ni tycks börja göra - eller att skydda den europeiska lagstiftningens speciella särdrag och vägra låta oegentliga patent ha någon verkan. Det är tydligt att ni inte har valt det senare alternativet, och det skulle vara rimligt att anta att ert direktiv inte stämmer överens med de europeiska skaparnas legitima intressen.

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! Under hela min tid i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden är det här första gången såvitt jag kan komma ihåg som ett av våra viktigare direktiv har fått en sådan framträdande plats på parlamentets föredragningslista. Jag hoppas att den trenden håller i sig. I själva verket inleddes debatten om betänkandet så tidigt att jag inte kom hit i tid, och jag ber såväl kommissionsledamoten som föredraganden om ursäkt för att jag inte var här för att lyssna till deras inlägg.
Jag har lyssnat med stort intresse på vad ledamöterna har haft att säga, och vid det här skedet i debatten skulle jag vilja att vi funderar över vad det här betänkandet verkligen handlar om. Vi har ett mål att skapa den mest dynamiska och konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomin i världen. Patent utgör en absolut nödvändig del av detta. Jag vill påminna alla här, och alla som lyssnar till den här debatten, att det finns hundratusentals, kanske till och med miljoner, människor i hela Europeiska unionen som arbetar med uppfinningar som har skyddats av patent. Denna patenterbarhet har stimulerat de investeringar som har gjorts för att utveckla dessa uppfinningar till produkter som världen vill köpa. Vad vi talar om här är ett system som på ett legitimt sätt kommer att stimulera till uppfinnande på alla områden.
De problem vi har haft under behandlingen av den här frågan beror delvis på att många av de frågor som har tagits upp handlar om en viss typ av kreativitet: skrivna delar av datorprogram. Patent handlar i själva verket om att skydda en verklig uppfinning, ett nytt sätt att göra något på, något som - vilket sägs i direktivet - kan tillgodogöras industriellt. Jag vill påminna mina kolleger om att när man ansöker om och beviljas ett patent måste det inte inbegripa alla detaljer.
I dagens värld kräver nästan alla tekniska och industriella uppfinningar någon form av datorstödd verksamhet. Varför skulle vi förvägra dem som arbetar med uppfinningar på det området skydd? Kommissionen har kommit med övertygande bevis, som den stöder på mycket forskning, för att vi behöver en konsekvent ram för att garantera att människor känner till att de kan få patent för detta slags uppfinningar. De kommer också att veta att de inte kan få patent för triviala affärsprocessuppfinningar som inte skulle patenteras under några omständigheter, vilket kommer att avskräcka dem från att ansöka om patent för sådana uppfinningar.
Vi vet att det är svårt att göra det här, och det är därför vi har diskuterat formuleringarna. Det är därför som McCarthy har gjort ett så bra arbete som föredragande för det här direktivet. Hon har hela tiden varit medveten om hur viktigt det här är i en kunskapsbaserad ekonomi och har väglett oss i arbetet att försöka finna sätt att förbättra arbetet. Hon har inte låtit sig distraheras av allt oväsen kring henne.
Jag hoppas att ni kommer att stödja det här direktivet och att ni kommer att stödja målen för de ändringsförslag som lagts fram av utskottet för rättsliga frågor. Det finns en del andra ändringsförslag, men jag hoppas att ni kommer att motstå några av de komplicerade och svårfattliga koncept som har lagts fram av några personer som vill komplicera livet för uppfinnarna ännu mer. Det är uppfinningsförmåga och kreativitet som vi stöder här, ingenting annat.

Berenguer Fuster (PSE).
Herr talman! Detta är en politisk kammare, och jag anser att den första fråga vi, som politisk kammare, och även kommissionen, bör fundera på är varför detta förslag har orsakat så mycket uppståndelse och så kraftiga reaktioner.
Det är inte renhårigt att tala nedsättande om dem som inte instämmer i det och att säga att lobbygrupperna har varit aggressiva i sitt motstånd. För vad jag har hört, åtminstone hos dem som varit i kontakt med mig - universitetslärare i informationsteknik, sakkunniga inom patent och industriell äganderätt och även företrädare för småföretag - har varit oro, snarare än aggression: oro för det sätt saker och ting utvecklar sig på och för den fara som uppställer sig när det gäller möjligheterna för uppfinningar.
De personer som förespråkar detta initiativ säger att den enda avsikten är att göra de nationella patentverkens praxis enhetlig på ett område där det nyligen har fattats motstridiga beslut. Och det är sant; vad som inte är sant, eller, åtminstone, vad som inte är säkert - och, jag ber er, låt oss åtminstone godta detta intellektuella tvivel, herr kommissionär - är att detta förslag till direktiv kommer att lösa de problem som avsikten, enligt vad som sägs, är att lösa.
Eftersom det är mycket lätt att göra så har Europeiska patentverket i sin praxis, i en brytning med vad som varit det traditionella synsättet i europeisk lag, rört sig mot en praxis mycket lik den i Förenta staternas lag. Alla ledamöter vet, alla sakkunniga vet att europeisk lag kräver att en uppfinning måste vara av industriell art för att vara patenterbar, vilket betyder att inte bara metoden måste vara industriell, utan att även produktens resultat måste vara industriellt, medan det enligt Förenta staternas lag räcker med att den har en nyttig tillämpning.
Detta har medgett vissa innovationer och vissa patent på programvara. Vi insisterar därför på denna punkt. Det är obegripligt att säga att dessa problem blir lösta med betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, för de blir lösta genom de ändringsförslag som godkänts i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott och i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Om ändringsförslagen, som de som framlagts av utskottet för industrifrågor och utskottet för kultur inte godkänns, kommer det därför att vara mycket svårt för oss att stödja detta förslag.

De Clercq (ELDR).
Kommer vi fortfarande att kunna använda våra datorer i framtiden utan att behöva betala patenträtt för att göra det? Detta är den fråga som upptar alla våra tankar. Vad vi inte vill ha är situationen i Förenta staterna, där patent kan beviljas på enkla datorspråk eller programvara. Vi har dock svårare att komma överens när det gäller att beskriva detta. Vi ligger också ofta efter verkligheten; det räcker med att se på vad som händer vid Europeiska patentverket. Vi har därför inte råd att skjuta upp detta längre utan måste försöka att på ett bra sätt klargöra vad som är patenterbart och, framför allt, vad som inte är det. Personligen tycker jag att man har funnit den rätta balansen i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energis ståndpunkt och i de ändringsförslag som lagts fram av mina kolleger Manders och Plooij. Varje form av programvara undantas uttryckligen från patentering. Endast verkliga uppfinningar får vara patenterbara. De måste således omfatta en utarbetad teknisk process med industriella tillämpningar och inte bara en idé eller ett språk. Det stycke teknik som innefattar denna nya tekniska process måste sedan skyddas. Inte det faktum att man behöver en dator för att använda den.

Fraisse (GUE/NGL).
Herr talman, ärade kommissionär, mina damer och herrar! Det finns ett antal saker som jag inte förstår. Jag är, till exempel, inte säker på att jag förstår varför man har bestämt sig för att utarbeta detta direktiv. Om detta bara är ett problem för Europeiska patentverket och patentansökningar, så anser jag att det verkligen är en rätt så snäv utgångspunkt.
Något som jag absolut inte kan förstå är varför Europeiska kommissionen, som brukar var så angelägen att förhindra koncentration inom industrin, föreslår - om vi skall tro vad ett antal experter säger - stöd för sådana koncentrationer. Det tycks mig strida mot kommissionens mål.
Jag kan inte heller förstå den minnesförlust när det gäller det katastrofala direktivet om patent på liv som vi kan bevittna här. Ingen vet hur detta direktiv skall genomföras, och dess giltighet ifrågasätts allmänt. Kan man ta patent på cellerna i ett blad utan att ta patent på själva bladet? Problemet med programvara och tekniska bidrag är identiskt. Den rättsliga osäkerhet vi ställdes inför i samband med direktivet om patent på liv återkommer i samband med patent på programvara, program och tekniska bidrag. Jag kämpar för att finna de rätta orden, för direktivet ger inte någon tydlig definition av tekniska bidrag. Mot bakgrund av denna osäkerhet har jag svårt att förstå, herr kommissionär, vad det är som försiggår här.
Rocard hänvisade till 6 000 års historia, men historien har ökat tempot lika mycket på det biotekniska området som på området för programvara och datorer. Kommer vi att kunna fortsätta med denna snabba utveckling när ekonomer förutspår att vi kommer att ställas inför ett antal problem?
På läkemedelsområdet, säger man oss, är det enklare att se vad som är en innovation, och det är enklare att avgöra vad som omfattas av upphovsmannarätt eller ett patent.
När det gäller programvara är det fortfarande oerhört svårt att avgöra. Förläggare och lärare fruktar att direktiv av det här slaget hotar det kunskapsbaserade samhället, insynen och tillgången på information. Jag trodde att Europeiska kommissionen och Europa hade som ett av sina mål att förhindra sådana hot. Jag förstår inte vad det är som försiggår här.

Dhaene (Verts/ALE).
Herr talman, mina damer och herrar! Det har bedrivits mycket lobbyverksamhet kring detta betänkande, för det är mycket som står på spel. Det förstår jag mycket väl, och jag delar denna oro. Detta direktiv är, troligen med de bästa avsikter, ett hot mot mängder av små och medelstora företag i Europa som riskerar att förlora sin kreativitet på grund av alla dessa patent. Dessa små och medelstora företag står i spetsen för affärsvärlden. Vi måste vårda dem för de står för innovationer. Det är tack vare dessa innovationer som vi kan upprätthålla vår ställning på världsmarknaden. Vi är emot detta direktiv därför att det står för överreglering. Det skydd som upphovsrätten redan ger är tillräckligt. Vi gröna klandras ofta för att vilja lägga oss i och reglera allting. Här är beviset på att det inte stämmer. I själva verket talar man i Förenta staterna om att moderera patentlagstiftningen då man anser att den motverkar sitt eget syfte. Så varför skulle vi godkänna en förlegad lag i Europa?

Oreja Arburúa (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill för det första gratulera föredraganden, McCarthy, och föredraganden från vår grupp, Wuermeling, för deras ansträngningar att nå samförstånd och, när det gäller Wuermeling, att förklara detta komplicerade förslag inom vår grupp.
Skydd för datorrelaterade uppfinningar genom patent är inte ett nytt problem, och det måste klargöras, som andra ledamöter har sagt i denna kammare, att det inte är avsikten att införa regler som skulle göra det möjligt att ta patent på datorprogram, utan att utvidga det klassiska patentskyddet till datorrelaterade uppfinningar. Vi vill använda det befintliga patentsystemet för datorrelaterade uppfinningar.
Det är uppenbart att vi uttryckligen måste utesluta, vilket vissa ändringsförslag gör, möjligheten att ta patent på uppfinningar enbart därför att de använder en dator.
När det gäller räckvidd skulle jag vilja fokusera på en mycket specifik aspekt, nämligen driftskompatibilitet. Driftskompatibilitet och kommunikation mellan program bör vara undantagna från detta direktiv. Den aspekten bör ses över om några år.
Den exklusiva användning som lagen medger patentinnehavare ålägger innehavaren att förklara uppfinningen så att den blir begriplig för en ordinär expert på området. Jag anser att vi även i detta fall måste understryka den här aspekten och förpliktiga den som ansöker om patent att tillräckligt noga förklara meningen med patentet, fast kanske inte ända till offentliggörande av källkoden, som Harbour har sagt. Det skulle vara överdrivet. Som jag har sagt är det särskilt viktigt på detta område att förpliktiga de sökande att förklara sina uppfinningar.
Till sist, många människor har kritiserat detta förslag och sagt att det kan skada små och medelstora företag. Men, vad vi gör är att vi tillämpar den traditionella patenträtten på små och medelstora företag, i medvetande om att patent har ökat tillväxten och gjort det möjligt för alla sorters företag - inklusive små - att bedriva forskning och investera i ny utveckling.
Vi konkurrerar i dag på en globaliserad marknad där Förenta staterna och Japan utvecklar många patent och uppfinningar. Vi får inte komma på efterkälken, och vi måste även här i Europa reglera möjligheten att registrera datorrelaterade uppfinningar som patent.

Ghilardotti (PSE).
Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden för hennes arbete eftersom jag anser att detta är en mycket komplicerad och känslig fråga, vilket debatten denna morgon har bekräftat.
Programvara spelar, som redan har sagts, en viktig roll inom otaliga branscher; det är en grundläggande form för skapande och uttryck. Programvara är, dessutom, ett område för specialiserad ingenjörskonst och en grundläggande mänsklig verksamhet, med mer än tio miljoner professionella utvecklare i hela världen och tiotals miljoner människor engagerade i att skapa programvara.
Oberoende programvaruutvecklare och småföretag spelar en grundläggande roll för innovationer på detta område, framför allt i Europa. Europa står i främsta ledet när det gäller informationsteknik: 71 procent av de programvaruutvecklare som arbetar med öppen källkod arbetar i Europa, men endast 13 procent i Förenta staterna. Därför bör det inte vara möjligt att monopolisera redskap för framställning, skapande, spridning och utbyte av information och kunskaper med hjälp av patent, och patent får inte bromsa utvecklingen av forskning och kunskaper.
Det är mycket som står på spel, för detta är en fråga som handlar om att garantera att forskning och innovationer kan fortsätta att vara fria och - i överensstämmelse med andan från Lissabon - att stimulera ekonomisk tillväxt som bygger på kunskaper, att stimulera innovationer och uppfinningar som bygger på programvara på alla nivåer och att undvika monopol för tillverkning av och handel med de produkter som använder programvaran. Följaktligen måste kommissionens förslag modifieras och förbättras på några grundläggande punkter, så att bestämmelserna blir ett steg framåt mot en tydlig och skarp begränsning av möjligheterna att ta patent.
En hel del har sagts om tekniska bidrag, industriell tillämpning, vad som menas med datorrelaterade uppfinningar, villkoren för att den industriella användningen av en uppfinning som bygger på programvara, för vilken en ansökan om patent har gjorts, måste omfatta produkten såväl som metoden. Detta är anledningen till att kommissionsledamot Bolkestein sade att han är orolig för att de ändringsförslag som har lagts fram i denna kammare skall antas. För min del måste jag säga att jag är orolig för att vi inte kommer att kunna stödja det framlagda förslaget om de inte antas.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Vår debatt i dag är av största betydelse, inte bara för programvaruutvecklare i Europeiska unionen, utan även för alla de som intresserar sig för kunskaper. Anledningen är att kommissionen genom att föreslå patentering av datorrelaterade uppfinningar banar vägen för patentering av mänskliga kunskaper. Mänskliga kunskaper kan självfallet inte bli något som tillhör stora multinationella företag, vilket i detta fall nästan är synonymt med Microsoft.
Vi vet alla att detta förslag till direktiv inte svarar mot vare sig de ekonomiska, vetenskapliga och kulturella utmaningar som programvarusektorn står inför eller den tvingande nödvändigheten att främja innovationer, teknisk utveckling eller de små och medelstora företagens intressen. Vi vet hur viktigt det är att upprätthålla tillgången på fri programvara, och hur viktigt det är att ge den offentliga sektorn redskap för att utveckla en innehålls- och tjänstebransch, för att skydda allmänintresset. Av denna anledning, och för att ge röst åt det starka motståndet från vetenskapsmän och mjukvaruutgivare, måste detta förslag till direktiv avvisas. Jag hoppas att denna plenarsession kommer att sända ett tydligt budskap genom att godkänna förslaget till avvisning, som jag stöder och som lades fram av min grupp.

Karas (PPE-DE).
Herr talman, ärade kommissionär, mina damer och herrar! Ett direktiv som reglerar en enhetlig tillämpning av lagen från patentmyndigheternas och patentdomstolarnas sida måste välkomnas utan reservationer, då det bidrar till en välfungerande inre marknad och till att undvika snedvridningar av konkurrensen. Vi får dock inte glömma att utveckling av ny programvara inte får hindras, att de små och medelstora företagens ställning inte får försämras, att vi måste skapa rättssäkerhet, och att vi vill förhindra nya snedvridningar av konkurrensen.
Jag tog varje skrivelse och varje diskussion på största allvar. Vissa farhågor beror på missuppfattningar. En del av kritiken bygger på verkligheten i Förenta staterna och inte på direktivets innehåll. Men jag stöder dock några av invändningarna. Europeiska patentverket bryter mot lagarna mellan EPAT, medlemsstaterna och konventionen om meddelande av europeiska patent.
Definitionen av ?tekniskt bidrag? är alltför vag. Det krävs en tydlig åtskillnad mellan tekniska och intellektuella uppfinningar. Jag stöder därför några av de ändringsförslag och kompromisser som har lagts fram av min vän Wuermeling och föredraganden. Jag vill tacka min kollega Echerer för den stora mängd material hon har bidragit med. Jag stöder några av de ändringsförslag som har lagts fram av min kollega Kauppi: ändringsförslag 107 och 108, som ger en tydlig definition av termen ?teknikområde?, ändringsförslag 112, 114 och 117, som klargör att datorprogram inte i sig utgör patenterbara uppfinningar, ändringsförslag 116 om gränserna för vad som är patenterbart och Wuermelings kompromisser där det hänvisas till det nuvarande regelverket för EPAT och det klargörs att triviala uppfinningar och affärsmetoder inte är patenterbara. Jag hoppas att vi alla kan leva med dessa ändringsförslag.
(Applåder)

Sousa Pinto (PSE).
Herr talman! Det allt vanligare fenomenet att lagbestämmelser, avsedda att skydda patent, missbrukas för att profitera på framstegen i informationsteknik för att göra affärer, utgör, i avsaknad av ett tydligt regelverk, ett oacceptabelt sätt att privatisera mänskliga kunskaper.
Att privatisera kunskaper på ett område som inte ens i vidaste mening kan blandas samman med det som omfattar tekniska och industriella uppfinningar innebär helt enkelt att man skapar nya affärsmöjligheter. Utveckling inom informationsteknik leder, per definition, till framsteg som i regel inte skyddas av patent eller som inte kan patenteras av någon särskild person, utan tillförs den samlade kunskapsmassan. Rätten att tjäna pengar för de som är mest ihärdiga i att lägga beslag på gemensam egendom bör inte skyddas av lagen, än mindre bör deras intressen få företräde framför allmänhetens, den ekonomiska och vetenskapliga världens samt civilisationens intresse av att kunskaper inte görs till en handelsvara.
Tillämpningen av verkliga uppfinningar på programvaruområdet, som är ett resultat av investeringar, i produktionsprocessen bör, naturligtvis, skyddas. Det är dock en himmelsvid skillnad mellan att skydda dessa berättigade intressen och att använda skydd som en förevändning för urskillningslös patenterbarhet för programvara. Det förslag vi har framför oss i dag, med de kompromissändringsförslag som föreslagits av Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, lyckas förena dessa olika intressen på ett acceptabelt sätt.

Niebler (PPE-DE).
Herr talman, ärade kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill också börja med att uttrycka mitt stora tack till föredraganden, McCarthy, och vår skuggföredragande.
Mina damer och herrar! Behöver vi verkligen detta direktiv? I likhet med många andra ledamöter har även jag fått ta emot många brev, som ger uttryck för en stark oro när det gäller kommissionens förslag. Jag har tagit denna oro på stort allvar, för ingen vill väl stå i vägen för innovationer i Europa eller införa ytterligare bördor, i synnerhet inte för de små och medelstora IT-företagen. Efter att ha vägt alla för- och nackdelar mot varandra är jag övertygad om vi kommer att fatta rätt beslut i morgon om vi antar detta direktiv med de ändringsförslag som har lagts fram av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och diverse andra klargöranden. 
Vi behöver det här direktivet. Det har helt enkelt utformats för att harmonisera befintlig praxis för meddelande av patent i Europa, och i detta sammanhang bör strängare kriterier införas, i synnerhet för meddelande av patent.
Det finns ett antal skäl för mig att stödja direktivet. Det kommer för det första att garantera att vi inte får en situation som den i Förenta staterna när det gäller meddelande av patent. Enkla affärsmetoder och ren programvara kommer inte att vara patenterbara i Europa. Det sägs tydligt i direktivet, och det förhindras även av det faktum att det krävs ett tekniskt bidrag för att datorrelaterade uppfinningar skall kunna få patentskydd. Jag är tacksam för att kommissionsledamot Bolkestein ånyo sade detta tydligt i dag, och jag vill upprepa att vi inte tvivlar på det. Denna kammare bör inte heller handla som om någon skulle kunna tolka betänkandet på ett sätt som strider mot det tydliga uttalandet från kommissionen och de framlagda ändringsförslagen, vilka också är mycket tydliga på den här punkten.
För det andra är det inte meningen att direktivet skall skydda programvara av ringa betydelse. Patent på sådana program, som till exempel förloppsmätare, är en källa till oro och inte önskvärda. Direktivet klargör även att vi inte önskar meddela patentskydd för programvara av ringa betydelse.
Jag uppmanar er att stödja de framlagda ändringsförslagen, i vilka vi klargör ett antal punkter, i morgon, men även att ge ert stöd till McCarthys betänkande i dess helhet.

Zrihen (PSE).
Herr talman, ärade kommissionär, mina damer och herrar! I en tid då vi vill uppmuntra innovationer, tillväxt och konkurrenskraft inom Europeiska unionen, i form av en enkel harmonisering av lagbestämmelser och ett förtydligande av den skiftande praxisen och de olika tolkningarna på detta område, utgör detta direktiv ett verkligt steg tillbaka, en verklig förändring av sättet att se på konventionen om meddelande av europeiska patent och direktivet om upphovsrätt för programvara, eftersom det försöker att vidga gränsen till det yttersta för möjligheterna att ta patent på programvara. Vi bör följaktligen avvisa detta direktiv, därför att det innehåller alltför många påfund.
För det första, datorer har blivit ett viktigt redskap för att sprida idéer, tankar och kunskaper. Det är därför farligt om privata intressen i alltför stor utsträckning lägger beslag på detta redskap. Upphovsrätt är lämpligare.
För det andra, ur en ekonomisk synvinkel är det så att innovationer på programvaruområdet ofta görs av små och medelstora företag eller av oberoende forskare, för vilka patent inte är ett ändamålsenligt instrument eftersom det är alltför kostsamt, alltför komplicerat och kommer att leda till en juridisk mardröm. Det har inte bevisats att patentskydd ger ökad innovation, tillväxt och konkurrenskraft. Avslutningsvis skulle ett antagande av detta direktiv, mot bakgrund av den ekonomiska rivalitet där vi står mot Förenta staterna, göra det möjligt för vissa stora bolag med monopolställning att bevara sin dominerande ställning på marknaden.
Vi kommer därför att fortsätta att vänta på ett direktiv som utarbetats sedan man genomfört en mera ingående studie av de ekonomiska effekterna för innovationer, konkurrens och immaterialrättspolitik på detta område.

Thyssen (PPE-DE).
Herr talman, ärade kommissionär! Om det ankom på PPE (Evangeliska folkpartiet) skulle det över huvud taget inte finnas några programvarupatent, och om det ankom på er, kommissionsledamot, skulle det inte heller finnas några. Så förstod jag saken efter att ha tagit emot förslaget och efter att ha läst den befintliga lagstiftningen - och de oräkneliga skrivelser som vi alla har fått ta emot - mer än en gång. Många människor i vår grupp stöder utgångspunkterna och målen i kommissionens förslag. Herr kommissionär! Jag hoppas att ni kommer att kunna stödja ett antal ändringsförslag som har lagts fram för vår grupp, vilka - på grundval av McCarthys betänkande och betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - ger en tydligare definition av det hela och sätter lite mera kött på benen när det gäller övervakningsuppgiften.
Jag tror inte på de envist cirkulerande påståendena att detta förslag skulle vara dåligt för små och medelstora företag. Större rättssäkerhet och enhetlig rättstillämpning på den inre marknaden är något som små och medelstora företag har särskilt stort behov av. Jag anser att detta direktiv inte ger upphov till några speciella problem för små och medelstora företag, men att det finns ett mera generellt problem för dem i patentsystemet som sådant. Kritiken i breven handlar, när det kommer till kritan, till stor del om detta. Detta gäller både när de själva åtnjuter patentskydd och när de måste hantera andras patenträttigheter.
Härav min fråga, herr kommissionär, om inte ni och er förvaltning skulle kunna tänka lite kreativt om hur vi kan komma fram till en europeisk strategi som gör det möjligt för små och medelstora företag att förbättra sin ställning på patentområdet. Jag har inte lagt fram något ändringsförslag om detta, eftersom jag anser att denna text, juridiskt sett, inte är rätt plats för det. Men jag anser verkligen att detta är så viktigt att jag nu vill framföra detta förslag politiskt, och jag skulle uppskatta mycket om ni kan ge mig ett svar.

Paasilinna (PSE).
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden. Om vi försöker komplicera arbetet för de som arbetar med öppen källkod, programvaruföretag, de som sliter på egen hand och små sammanslutningar, genom att utvidga patenterbarheten, kommer vi att förstöra grundvalen för informationssamhället. Innovationer som är till allas vår fördel, som till exempel Linux, visar hur stor den här frågan är: det handlar om att minska den digitala klyftan.
Programkod skyddas naturligtvis redan av upphovsrätten. Avigsidan med programvarupatent är att konstruktörer inte alltid kan vara medvetna om att de gör intrång i ett patent och faktiskt kan riskera att få betala stora skadestånd. Gränserna för vad som är patenterbart måste definieras på ett sådant sätt att program, algoritmer och affärsmetoder i sig inte är patenterbara, och så att patent inte kan användas för att förhindra konkurrens. Vi stöder småskaligt entreprenörskap på detta område.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Det här är ett av de områden där de av oss som varken är juridiska eller tekniska experter ger oss in i debatter av det här slaget och håller tummarna i hopp om att allting skall bli rätt. Jag säger det särskilt med tanke på denna debatt, eftersom så många hundratusentals personers uppehälle är beroende av att parlamentet och kommissionen gör rätt i den här frågan.
Det finns mycket få absoluta sanningar i den här debatten. Kanske har kommissionen rätt i viss mån, och kanske har också parlamentet rätt till en viss grad. En sak är absolut säker, att inte göra någonting är inte något alternativ; vi kan inte tillåta att den nuvarande situationen förblir oförändrad.
Därför hoppas jag att kommissionsledamoten kan finna en utväg för att godta många av de utmärkta ändringsförslag som McCarthy har lagt fram. Föredraganden har gjort ett enormt arbete med att reda ut problem och lägga fram en, sannerligen inom min grupp, mycket klar ståndpunkt. Hon har gjort allt hon har kunnat för att finna en ståndpunkt som alla kan enas om.
Det är viktigt att vi ser till att frågan om öppen källkod främjas och att hela IT-industrin bevaras på ett livfullt och innovativt sätt. Det är emellertid inte rätt att tillåta att den nuvarande rättsliga osäkerheten får fortgå.

Bolkestein
Herr talman! Eftersom det finns många ändringsförslag har jag inte för avsikt att gå igenom dem ett för ett och meddela kommissionens svar. Med er tillåtelse lämnar jag er en lista över ändringsförslagen efter nummer, som visar vilka ändringsförslag som kommissionen kan godta, vilka vi inte kan godta och vilka vi skulle kunna godta med passande omformuleringar.

Talmannen.
Tack så mycket, herr kommissionär.
Vår föredragande vill säga några ord.

McCarthy (PSE)
Herr talman! Jag ville inte påpeka detta under mitt inlägg, men det är nödvändigt att göra det. Under de tio år som jag har varit ledamot i Europaparlamentet har jag aldrig råkat ut för en sådan personlig, aggressiv och oegentlig kampanj som under arbetet med just det här direktivet. Jag har blivit trakasserad och plågad av lobbyister. Min personal har blivit trakasserad till den grad att en av dem blev tvungen att sjukskriva sig på grund av en stressrelaterad sjukdom.
Herr talman! Jag ber er nu att försäkra er om att morgondagens omröstning genomförs på ett välordnat sätt, att se till att parlamentets ledamöter kan rösta som de är bemyndigade att göra av sina demokratiska mandat för att föreslå och utarbeta lagstiftning.

Talmannen.
 Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Kauppi (PPE-DE)
Förslaget till direktiv om patenterbarhet för datorrelaterade uppfinningar måste ha väckt starkare känslor än någon annan fråga som har diskuterats i parlamentet på senare tid. Min uppfattning om direktivet har från första början varit kritisk. Jag vänder mig dock inte mot det i dess helhet, eftersom jag anser att det vore bra med ett klargörande av den nuvarande, förvirrade situationen när det gäller meddelande av patent. För närvarande, när bestämmelserna är så otydliga, kan det råda stora skillnader mellan beslut fattade av nationella patentmyndigheter och Europeiska patentverket, och därför kan vi behöva gemensamma europeiska bestämmelser. Det krävs dock ett stort antal ändringsförslag innan betänkandet kan antas. De ändringsförslag som jag har lagt fram skulle göra direktivet mindre skadligt för oberoende utvecklare av programvara och små och medelstora företag.
Mina huvudargument är följande:
Som det nu är utformat kan direktivet orsaka betydande skador för oberoende utvecklare av programvara och europeiska små och medelstora programvaruföretag, som kan upptäcka att det är omöjligt att överleva i de stora programvarujättarnas ?patentdjungel?. Handläggningstiderna för patent är mycket långa, och det är mycket dyrt att ansöka om patent. Det är anledningen till att patent kan hålla tillbaka och till och med hindra den europeiska programvarusektorns utveckling, som är beroende av innovationer och snabba reaktioner.
Dessutom bör det vara möjligt att få driftskompatibilitet och kommunikationer för programvara utan stora licensavgifter. Jag är för öppna gränssnitt. Algoritmer, affärsmodeller och datorprogram bör inte i sig vara patenterbara.
Ett av de viktigaste syftena med att meddela patent har alltid varit att göra samhället uppmärksamt på uppfinningars existens. Patent för datorrelaterade uppfinningar är praktiskt taget värdelösa som datakällor om inte källkoden offentliggörs. I Amerikas Förenta stater offentliggörs källkoden i patentansökan för de flesta programvarupatent, vilket är etablerad praxis inom branschen. Detta borde även vara möjligt i Europa.
Jag hoppas att omröstningen i morgon ger ett positivt resultat och att så många av mina kolleger som möjligt kommer att visa sitt stöd för en kreativ och innovativ europeisk programvaruindustri.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Betänkande (A5-0309/2003) av Klaus-Heiner Lehne för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om begäran om skydd av Jannis Sakellarious parlamentariska immunitet och privilegier (2003/2023 (IMM))
(Parlamentet antog texten.)

Betänkande (A5-0283/2003) av Gianfranco Dell'Alba för utskottet för konstitutionella frågor om att i Europaparlamentets arbetsordning införa en ny artikel 29a om de politiska gruppernas verksamhet och rättsliga ställning (2003/2114 (REG)) 
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0285/2003) av Göran Färm för budgetutskottet om förslaget till ändringsbudget nr 4 till 2003 års budget, avdelning III - kommissionen (SEC(2003) 626 - C5-0339/2003 - 2003/2113(BUD)) 
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0288/2003) av Carlos Coelho för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor 
1. om Republiken Greklands initiativ inför antagandet av rådets beslut om förfarandet för ändring av Sirenehandboken (7180/2003 - C5-0149/2003 - 2003/0808(CNS)) 
2. om Republiken Greklands initiativ inför antagandet av rådets förordning om förfarandet för ändring av Sirenehandboken (7179/2003 - C5-0148/2003 - 2003/0807(CNS)) 
Före omröstningen:

Coelho (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Det betänkande om vilket vi just skall rösta är inte vad det synes vara. Det ser ut att vara ett antal ändringsförslag till Sirenehandboken, som reglerar informationsutbytet mellan medlemsstater när det gäller Schengens informationssystem. Bakom denna omröstning döljer sig emellertid något mera komplicerat.
Detta parlament uppmanades ursprungligen att lämna synpunkter på två initiativ, men förvägrades tillgång till den relevanta dokumentationen, Sirenehandboken. Vid ett möte i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor lovade det grekiska ordförandeskapet att bevilja denna tillgång så att vi skulle kunna lämna våra synpunkter. Rådet gick inte alls med på något sådant. Ordförandeskapet gav efter och förbudet kvarstod.
Rådet gick slutligen med på att i utskottet avslöja de hemligstämplade handlingarnas karaktär. På grundval av den informationen utarbetade jag det betänkande som vi kommer att rösta om i dag, om att godkänna de två initiativen med ändringsförslag. Mitt utskott accepterade det förslaget.
Genom att rösta för sänder vi dock ett politiskt budskap till rådet, ett budskap om god tro och samarbete, men även ett budskap som säger att det är dags att sluta upp med att leka kurragömma med Europaparlamentet. Rådet har förhalat öppnandet av överläggningar med parlamentet om hur vi skall hantera hemligstämplade handlingar inom området för frihet, säkerhet och rättvisa. Denna situation kan inte få fortsätta. Denna sorts information är vanligtvis tillgänglig för arbete i rådet men förs inte vidare till oss i parlamentet. Det finns även andra fall, där information om en medlemsstat inte förs vidare tills medlemsstaten i fråga beslutar att den informationen inte längre skall vara hemligstämplad. Om vi skall kunna förhindra att dessa situationer upprepas måste det utarbetas tydliga regler om hur hemligstämplade handlingar på lagstiftningsområdet skall hanteras, regler som fastställer en lämplig säkerhetsnivå och accepteras av alla berörda parter. Det är det budskapet vi sänder till rådet med detta betänkande.

Schmidt, Olle (ELDR)
Herr talman! Jag föreslår att vi nu röstar om förslaget till lagstiftningsresolution, för att bekräfta förkastandet av det österrikiska initiativet.

Talmannen.
Vi kommer följaktligen att rösta om lagstiftningsresolutionen nu. Antagandet av den kommer att avsluta förfarandet.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Rekommendation (A5-0307/2003) från utskottet för ekonomi och valutafrågor om nomineringen av Jean-Claude Trichet till ordförande i Europeiska centralbanken (10893/2003 - C5-0332/2003 - 2003/0819(CNS) (Föredragande: Christa Randzio-Plath) 
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-00282/2003) av Harald Ettl för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om kommissionens meddelande om läget rörande genomförandet av de gemensamma utvärderingarna av sysselsättningspolitiken i kandidatländerna (KOM(2003) 37 - (2003/2105(INI)) 
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0295/2003) av Peter Michael Mombaur för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om åtgärder för att garantera en trygg naturgasförsörjning (KOM(2002) 488 - C5-0449/2002 - 2002/0220(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0297/2003) av Hans Karlsson för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av åtgärder för att trygga oljeförsörjningen (KOM(2002) 488 - C5-0448/2002 - 2002/0219(COD))
(Parlamentet förkastade kommissionens förslag.)
Talmannen. Vi måste nu fråga kommissionen om den har för avsikt att dra tillbaka sitt förslag.

Bolkestein
Herr talman! Jag kommer förvisso att rapportera detta till min kollega de Palacio, och be kommissionen agera därefter.

Talmannen.
Herr kommissionär! Jag är rädd för att vi behöver ett svar nu, så att vi kan avsluta den här delen av omröstningsförfarandet. Parlamentet har förkastat kommissionens förslag. Jag förmodar att kommissionen för ögonblicket kommer att stå fast vid sitt förslag.

Bolkestein
Herr talman! Personer som är behöriga på det här området har upplyst mig om att jag i enlighet med ramavtalet skall hänvisa frågan till mina kolleger, och efter detta kommer jag att informera parlamentet på motsvarande sätt.

Chichester (PPE-DE).
Herr talman! Jag kanske kan vara kommissionsledamoten till hjälp i den här frågan. I går kväll försäkrade kommissionsledamot de Palacio kammaren att hon inte skulle försöka lägga fram det här förslaget på nytt om det skulle förkastas.

Bolkestein
Herr talman! Den här kommissionsledamoten är alltid tacksam för all hjälp han kan få.

Jag kan försäkra er att det händer mycket sällan!
(Skratt)
Jag vill inte bestrida riktigheten i det uttalande som just har gjorts. Som sagt förmodar jag att den här frågan kommer att utvecklas som den ärade ledamoten sade.

Talmannen.
Kolleger! Under dessa omständigheter föreslår jag att den här frågan återförvisas till utskottet.
(Parlamentet godkände förslaget.)

Betänkande (A5-0293/2003) av Hans Karlsson för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets direktiv om upphävande av rådets direktiv 68/414/EEG och 98/93/EG om en skyldighet för medlemsstaterna i EEG att inneha minimilager av råolja och/eller petroleumprodukter, och rådets direktiv 73/238/EEG om åtgärder för att dämpa verkningarna av svårigheter vid försörjningen med råolja eller petroleumprodukter (KOM(2002) 488 - C5-0489/2002 - 2002/0221(CNS)) 
Före omröstningen:

Karlsson (PSE)
. Herr talman! I konsekvens med vårt tidigare beslut att förkasta förslaget till direktiv anser jag att vi inte skall rösta om följande betänkande, eftersom det handlar om att upphäva de tidigare direktiven.

Talmannen.
Eftersom dessa två betänkanden är nära kopplade till varandra anser jag att vi bör följa föredragandens råd och återförvisa även dem till utskottet.
(Parlamentet godkände förslaget.)

Betänkande (A5-0236/2003) av Luis Berenguer Fuster för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 40/94 om gemenskapsvarumärken (KOM(2002) 767 - C5-0009/2003 - 2002/0308(CNS)) 
Före omröstningen:

Berenguer Fuster (PSE)
Herr talman! Jag vet inte huruvida förfarandet är lämpligt, men i ändringsförslag 3, om artikel 8.5, finns det ett fel i utformningen. Om vi tar hänsyn till motiveringen för ändringsförslaget, som syftar till att stärka den rättsliga säkerheten och skyddet för dem som erhållit ett äldre varumärke eller en geografisk beteckning, så ser vi att äldre varumärken nämns fem gånger medan äldre geografisk gemenskapsbeteckning endast nämns en gång.
Jag vill därför, om det är möjligt, lägga fram ett muntligt ändringsförslag med den innebörden att varje gång texten i detta ändringsförslag 3 nämner ett äldre varumärke skall det följas av ?eller en geografisk gemenskapsbeteckning?, eftersom det var syftet med ändringsförslaget, men av någon gåtfull orsak, om det nu är tryckfelsnissar som har varit framme eller någon annan, så har det, herr talman, inte kommit med.

Talmannen.
Vi skall nu fortsätta med omröstningen.
Betänkande (A5-0278/2003) av Dirk Sterckx för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om ökad sjösäkerhet med anledning av oljetankern Prestiges förlisning (2003/2066(INI)) 
Före omröstningen om ändringsförslag 11:

Sterckx (ELDR)
Herr talman! Ändringsförslag 11 handlar om en tillfälligt utskott. Det är ett ändringsförslag som jag har lagt fram själv, därför att, även om de två huvudgrupperna hade lagt fram ett förslag om ett tillfälligt utskott, det inte fanns någon enighet om innehållet. Jag försöker hålla mig utanför en politisk diskussion som pågår i en av medlemsstaterna i Europeiska unionen. Jag har alltid försökt att göra så, och jag försöker nu göra så än en gång. Härav detta muntliga ändringsförslag, som jag tror förenar de olika förslagen på ett bättre sätt. Jag skall läsa upp det på engelska eftersom det är det språk som ändringsförslaget var avfattat på.

Talmannen.
Finns det några invändningar mot detta muntliga ändringsförslag?

Hatzidakis (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill tacka Sterckx för hans initiativ och säga att jag beklagar den ståndpunkt som socialisterna har intagit. Vi skall självfallet återgå till att rösta om hans ursprungliga ändringsförslag vilket, tyvärr, strider mot artikel 193 i fördraget och artikel 151 i vår arbetsordning, eftersom det faktiskt tillåter en hemlig undersökningskommitté. Följaktligen anser jag att vi röstar om något som strider mot fördragen och arbetsordningen.
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen.
Herr Hatzidakis! Det var ingen ordningsfråga.
Det står klart att fler än 32 ledamöter motsatte sig det muntliga ändringsförslaget. Det kommer följaktligen inte att beaktas.
Före omröstningen om ändringsförslag 3:

Sterckx (ELDR)
, föredragande. (NL) Herr talman! På grundval av tidigare information hade jag skrivit att det fortfarande finns 13 000 ton ombord på vraket. I går talade jag med de som försöker föra upp denna olja till ytan, och de berättade för mig att det fortfarande finns 14 000 ton i vraket. Jag vill därför ändra dessa två siffror.

Marchiani (UEN)
. (FR) Att införa nya bestämmelser om de politiska gruppernas rättsliga ställning innebär att erkänna dem för femtioelfte gången.
I princip finns det inte någon anledning till varför stadgan för de politiska grupperna i Europaparlamentet skulle behöva stärkas ytterligare, även om man kan fördöma den önskan att avskaffa varje form av nationell representation i kammaren som har kommit till uttryck under de senaste åren och som bara skulle leda till en mycket ensidig representation.
Låt oss, trots det, inte gå för långt genom att göra parlamentet till sätet för en framtida ?regering för partierna?. Det inflytande som de stora politiska grupperna i detta parlament utövar är redan mycket - eller till och med alltför - stort; det bör inte i framtiden bli något sorts monopol, vilket skulle vara skadligt för pluralismen.
Vi har på sista tiden sett oroande tecken på att grupper som har en dominerande politisk ställning gjort sig skyldiga till övergrepp, huvudsakligen på grund av deras federalistiska ideologi. Jag tänker på upplösningen av TDI-gruppen [tekniska gruppen för oberoende ledamöter], vilket var en oerhört allvarlig politisk handling, mot bakgrund av att inte ens medlemsstater längre förbjuder politiska partier!
Det borde inte bli några fler förändringar av den här sorten. Jag blir emellertid orolig när jag ser att förslaget tar denna idé, som hotar människors frihet, under övervägande. Låt oss visa lite besinning!

Berthu (NI)
. (FR) Österrike har, genom att använda den initiativrätt som medlemsstater fortfarande har på invandringspolitikens område, nyligen lagt fram ett bra förslag: att utarbeta en förteckning över de europeiska länder som anses vara säkra när det gäller respekten för mänskliga rättigheter för att avgöra huruvida de skall få pröva asylansökningar som lämnats in i en medlemsstat av personer som först har passerat genom deras territorium. Denna åtgärd förefaller göra saker och ting enklare, stämma överens med det sunda förnuftet och svara mot behovet av närmare samarbete mellan europeiska länder mot bakgrund av inflödet av alla sorters flyktingar.
Detta initiativ från Österrike, som vi stödde, fann inte nåd inför Europaparlamentet, som anförde olika rättsliga argument, alla skenbart korrekta, för att avvisa det. Ett av de skäl som anfördes var att denna text skulle föregripa ett framtida mera omfattande direktiv om asylförfaranden.
Det verkliga skälet är ett helt annat. Som vi kan se i motiveringen håller Europaparlamentet fast vid en snäv tolkning av Genèvekonventionen, som bygger på principen att ingen skall skickas tillbaka för att bli utsatt för förföljelse (non-refoulement). Denna princip är absolut och utan nyanser eller villkor. Det är denna snäva tolkning som måste ifrågasättas om vi verkligen vill ta itu med asylfrågorna.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Vi har röstat mot detta initiativ från Republiken Österrike, som förespråkar en synnerligen restriktiv tillämpning av asylrätten.
När det gäller Schmidts betänkande stöder vi inte uppmaningen att ?ta fram en lösning på problemet med säkra tredje länder?. Vi anser att detta faktiskt inte är en fråga som handlar om att upprätta en något längre förteckning över stater vars beslut att bevilja asylrätt skulle vara acceptabelt för Europeiska unionen. Asylrätten måste vara oinskränkt. Vi avvisar även varje form av restriktiv tillämpning när det gäller ?Genèvekonventionen och principen om non-refoulement?.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Republiken Österrikes initiativ, som motiveras med ett behov att reagera på ?en dramatisk ökning av antalet asylsökande? i det landet, ?i motsats till den europeiska trenden?, passar in i logiken att bygga ?Fästning Europa?.
Initiativet syftade till att utarbeta en förteckning över tredje länder som skall betecknas som säkra för att ansvara för prövning av en asylansökan, på antagandet att det land där sökanden kom in i unionen skall svara för att pröva en ansökan. Av länderna i förslaget till förteckning är Schweiz den enda icke medlemsstaten och det enda icke Schengenlandet. Man kan därför dra slutsatsen att den omedelbara måltavlan för Österrike var de kandidatländer som har en gemensam gräns med Österrike.
Som föredraganden framhåller finns det emellertid en grundläggande princip som står på spel här, nämligen att Genèvekonventionen ger alla asylsökande rätt att få sina fall prövade individuellt. Även om det skulle vara möjligt att upprätta en förteckning över ?säkra tredje länder? innebär Genèvekonventionens bestämmelser att en asylansökan inte kan avvisas automatiskt.
För övrigt skulle en förordning, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, inte vara rätt instrument när det gäller en så viktig aspekt av medlemsstaternas suveränitet.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
Skälen att avvisa det österrikiska initiativet är mer grundläggande än de som berörs i föredragandens skäl. Begreppet ?säkra tredje länder? strider i grund och botten mot de internationella åtagandena enligt 1951 års flyktingkonvention. Detta är mest iögonenfallande när det gäller zigenare som flyr från den rasism och diskriminering som de utsätts för i länder som Rumänien eller Slovakien - stater som EU anser som ?säkra?.
Som föredraganden medger: ?även om en förteckning över säkra tredje länder upprättades kan en asylansökan inte automatiskt avvisas då detta skulle stå i strid mot Genèvekonventionen?. Det är redan gängse praxis att förklara att en asylansökan är ?uppenbart grundlös?. Förteckningen över ?säkra stater? kommer att tjäna som förevändning för att uppmuntra snabba prövningar och systematiska avslag på ansökningar.
Uppfattningen att flyktingar bör hållas kvar i sina ursprungsregioner strider mot principen om icke-avvisning (?non-refoulement?). Detta är avvisning med ett annat namn. I Frankrike kallas detta för ?inre asyl? i Villepins lag! Detta innebär att man hellre väljer flyktingläger än att ta emot flyktingar.
Det österrikiska initiativet måste avvisas därför att det sanktionerar angrepp på asylrätten i Europa och föregriper det sätt på vilket medlemsstaterna, vid utarbetandet av europeisk lagstiftning, avser att frångå varje beaktande av asylrätten och Genèvekonventionen.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag stöder föredragandens argument, eftersom jag anser att räckvidden för det österrikiska initiativet verkligen är begränsad. Föredraganden påpekar att denna förordning endast skulle tillämpas på Schweiz, vilket uppenbarligen inte räcker som motivering för att utarbeta ett sådant rättsinstrument. Samtidigt innebär förslagets stela karaktär att det inte finns någon mekanism som gör det möjligt att granska förteckningen över ?säkra stater? och lägga till eller ta bort stater. Detta kan leda till att det föreslagna systemet paralyseras redan från starten utan att ge några fördelar, vare sig för de som söker asyl eller för de som skall tillämpa lagen.
Föredraganden påpekar att det bakom detta österrikiska förslag finns ett problem med en ?dramatisk ökning? av antalet asylansökningar i det landet, vilket är beklagligt. Här har jag emellertid en annan uppfattning än föredraganden, eftersom jag måste säga att jag anser det vara normalt och till och med positivt att en medlemsstat försöker utöva sina rättigheter och lösa sina särskilda problem, även om det kan strida mot den abstrakta principen om ?gemenskapsintresse?, som ofta är mycket svår att få grepp om när det handlar om säkerhet och rättvisa.
Jag stöder även föredragandens uppfattning att begreppet säkra europeiska tredje länder inte bör göras till föremål för en särskild förordning, utan bör behandlas som en del av den övergripande strategi som införs genom direktivet om asylpolitik.

Fatuzzo (PPE-DE).
Jag var på kasinot Campione d'Italia, ett förnämligt kasino som är välkänt i Europa. Vid ett bord, lite vid sidan om, satt de femton centralbankscheferna i Europeiska unionen och spelade kort, och bland dem fanns Trichet, kandidat och nu vald till ordförande för Europeiska centralbanken. Trichet var mycket ung, medan de femton cheferna var äldre; de hade inte bara vitt hår utan de var verkligen trötta; de var pensionärer.
Jag frågade mig sedan om inte denna vision var ett varningstecken. Vad skall centralbankerna göra när det finns en europeisk centralbank? Vad skall centralbankscheferna göra? Skulle det inte vara bra om de gick och vilade, om de gick i pension?

Berthu (NI)
. (FR) Vi har röstat mot nomineringen av Jean-Claude Trichet till ordförande i Europeiska centralbanken därför att han under utfrågningen inte gav uttryck åt någon önskan om en politisk omorientering med tanke på den halvstagnation som eurozonens kärna för närvarande har sjunkit ned i. Han framhöll i stället att det inte råder recession i ordets exakta bemärkelse, vilket är sant, och att nyckelräntesatserna i eurozonen är de ?lägsta på femtio år?, vilket också är sant. Det underförstådda budskapet var att han som ECB:s ordförande inte kan göra mycket mer än så.
Han har inte helt fel; därtill kommer att det troligen inte är möjligt att komma tillrätta med den nedgång som för närvarande omfattar Frankrike och Tyskland med den traditionella monetära politikens verktyg, därför att den till en del är ett resultat av den gemensamma valutan - en rigid struktur som tillämpas på ett enhetligt sätt på ekonomier med stora skillnader sinsemellan.
Mot bakgrund av denna situation är det manöverutrymme som står till förfogande för ECB:s ordförande möjligen tämligen begränsat. Men skulle det inte vara ett passande straff om historien fångade in en av de personer som bär ansvaret för att ha tänkt ut Maastrichtfördraget?
Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Vi har röstat mot ?nomineringen av Jean-Claude Trichet till ordförande i Europeiska centralbanken?, delvis på grund av institutionen men även på grund av mannen själv.
ECB bär ansvaret för att tillämpa en politik, på penning- och kreditområdet, som helt och hållet är till fördel för arbetsgivarna inom Europeiska unionen och, följaktligen, helt och hållet till nackdel för de arbetande klasserna. Vi är emot själva syftet med denna institution, oavsett vem som leder den.
Vi vill emellertid inte heller låta mannen själv slippa undan. Innan han nominerades till denna position var Jean-Claude Trichet chef för Banque de France. I denna egenskap bär han ansvaret för en ?omstruktureringsplan? vid denna bank som har lett till att hälften av avdelningskontoren har stängts och att mer än 2 000 arbetstillfällen har gått förlorade, med andra ord, mer än en fjärdedel av bankens personal. En man som trivs med att utföra sådana arbetsuppgifter förtjänar inte mer stöd än den institution som han kommer att överta ledningen för.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Som väntat har Trichet, den tillträdande ordföranden för Europeiska centralbanken (ECB), vidhållit och förstärkt EU:s nuvarande ekonomiska ?triangel?, som bygger på prisstabilitet, stabilitetspakten och ?Lissabonstrategin?, trots att det alltmer framstår som uppenbart att denna ?triangel? inte är förenlig med ekonomisk tillväxt och sysselsättning.
I sitt svar på frågeformuläret vidhåller Trichet att prisstabilitet är en förutsättning för tillväxt, ?genom att begränsa ökningen av produktionskostnaderna per enhet? - med andra ord, genom återhållsamma lönekrav, reallönesänkningar och ökad produktivitet, men endast för arbetsgivare, i detta fall. Trichet nämner även samförståndet om ?Lissabonstrategin? mellan EU:s regeringar och nödvändigheten att lägga tonvikten på en strategi som bygger på strukturreformer, varmed han menar avreglering, ökad flexibilitet på arbetsmarknaden och successivt privatiserade pensioner.
Slutligen vidhåller han tröskeln på 3 procent för stabilitetspakten och påstår att ingen regering har krävt att den skulle förändras och att kommissionen har visat att den är oundgänglig. Detta är rätt så ironiskt, med tanke på att Frankrike står i begrepp att misslyckas med att uppfylla just det kravet för tredje året i rad. Trichet stöder också förändringarna i ECB:s röstförfaranden, vilket i grund och botten håller länder som Portugal på avstånd från beslutsprocessen i ekonomiska frågor.
Det är anledningen till att vi röstade mot detta betänkande.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Vi har röstat mot nomineringen av Jean-Claude Trichet till ordförande för Europeiska centralbanken, därför att han i femton år har förkroppsligat den doktrin som är känd som ?konkurrensstärkande disinflation? och har inspirerat den nyliberala politik som har genomförts i våra länder. Det var under inflytande från honom som lönerna frystes så att en ökande del av de skapade rikedomarna kunde omvandlas till ekonomiska vinster. Denna politik har kvävt tillväxt och bidragit till ökningen av massarbetslösheten. Därför vill vi inte att denna katastrofala dogmatism skall föras över till europeisk nivå.
Vi gör inte detta till en fråga om person, men vi skulle troligen rösta mot varje annan kandidat, för det är själva principen bakom Europeiska centralbanken som vi ifrågasätter. En institution av denna karaktär borde inte få en onödigt rigid målsättning på 2 procent för inflation, som blint prioriterar finansen före sysselsättningen. ECB borde också ställas under en verkligt demokratisk kontroll som går längre än den karikatyr på demokrati som i dag består i att rösta för att ge obegränsad fullmakt till en man över vilken vi framdeles inte har någon som helst kontroll.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) I dag vi måste välja en ny ordförande för Europeiska centralbanken, men något verkligt val handlar det inte om. Från början var det meningen att banken skulle vara placerad i Tyskland med en fransman som ledare. Eftersom nederländaren Wim Duisenberg hade gjort det förberedande arbetet för ECB fick han till sist leda banken under en kortare tid. När han utnämndes var det bekant att man hade kommit fram till en kompromiss, enligt vilken den åttaåriga mandattiden skulle delas mellan Duisenberg och Trichet. Trichet garanterades alltså denna post, om än bara för halva perioden, redan från början. Detta hotade att slå slint när det såg ut som att Trichet skulle hamna i fängelse. Det har nu föreslagits att han skall få ytterligare en period på åtta år. Som ett argument för hans nominering sägs det nu att han, till skillnad från regeringen i hans land, kommer att strängt hålla fast vid stabilitetspaktens tak på 3 procent för nationella budgetunderskott. Det taket håller på att bli ett recept för katastrof. Stora medlemsstater klarar inte av att uppnå det; fattiga medlemsstater kommer förvisso inte att klara det. I Nederländerna, som har anslutit sig till det, skär man ned allt värdefullt till ingenting. Mot denna bakgrund kan jag inte se någon orsak över huvud taget till att bifalla Trichets kandidatur.

Pasqua (UEN)
. (FR) Nomineringen av nästa ordförande för Europeiska centralbanken är en synnerligen viktig handling, därför att vi, förutom kandidatens personlighet, även, och framför allt, bör kommentera den monetära politiken.
När allt kommer omkring kan jag, även om det uppenbarligen gläder mig att en fransman snart skall bli ordförande för ECB, inte undvika det faktum att Trichet, för det är honom vi diskuterar, är sinnebilden för en rigorös budgetortodoxi och kräver att den skall tillämpas. Trichet uttryckte det rakt på sak under utfrågningen i utskottet för ekonomi och valutafrågor: vad som än händer kommer han att fortsätta den strategi han har ärvt från Duisenberg, med andra ord, en monetarism som är lika rigid som den är olämplig.
Detta beslut bör emellertid inte stödjas. I en tid då många medlemsstater inte klarar av att följa en stabilitetspakt, vars begränsningar, i det nuvarande läget, förefaller vara fullständigt ur takt med den hårda ekonomiska verkligheten kan jag inte bifalla nomineringen av en kandidat som uppenbarligen lider av samma sjukdom: autism.

Purvis (PPE-DE)
. (EN) Jag röstade för godkännandet av nomineringen av Trichet som ordförande för Europeiska centralbanken, eftersom det ligger i min medlemsstats och mina väljares intresse att ECB styrs väl och att euron når framgång som valuta.
Den största delen av Skottlands export går till euroområdet, och euroområdet är källan till vår import och turism.
Jag är tillräckligt övertygad av Trichets anseende och av hans svar på frågorna i utskottet för ekonomi och valutafrågor om att han kommer att upprätthålla eurons stabilitet. Han kommer också att upprätthålla den nödvändiga pressen på medlemsstaterna att de skall föra klok finanspolitik och reformera sina sociala strukturer för att gynna ekonomisk tillväxt och utveckling. Detta är vad som är viktigt för Skottland.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Arbetslöshet är ett av de viktigaste problem som kandidatländerna står inför. I sex av 12 kandidatländer överstiger arbetslösheten 10 procent, vilket leder till social utslagning och fattigdom. Vi behöver därför en ekonomisk och monetär politik som främjar ekonomisk tillväxt och sysselsättning, och i den bör de offentliga och kooperativa sektorerna vara drivande.
Skulden för denna arbetslöshet kan läggas på den snabba nedrivningen av planekonomierna, i kombination med privatiseringsvågor och en fullständig liberalisering av marknaderna, vilket har gett upphov till svåra störningar, inte bara av ekonomiska aktiviteter, utan även av de offentliga tjänsterna själva, i synnerhet på socialförsäkringsområdet.
Just denna totala förändring bekräftas i betänkandets motivering, där det sägs att den har ?ytterligare ökat den andel av befolkningen som hotas av fattigdom? och lett till en ökning av ?sysselsättning på otrygga villkor, till exempel tidsbegränsade anställningar?. Detta kommissionsmeddelande syftar dessutom till att överföra den europeiska sysselsättningsstrategin i dess form ?post Lissabon? till kandidatländerna.
De senare tycks inte vara i behov av större flexibilitet och rörlighet på arbetsmarknaden. Än en gång ligger lösningen i en genomgripande översyn av EU:s inrotade nyliberala ekonomiska och monetära politik. EU:s ansträngningar för att nå ekonomisk och social sammanhållning bör fördubblas.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag röstade för detta betänkande om kommissionens meddelande om de framsteg som gjorts av kandidatländerna när det gäller deras respektive sysselsättningspolitik. Avsikten med meddelandet är att se till att kandidatländerna utarbetar en sysselsättningspolitik som förbereder dem för medlemskap i EU.
Sysselsättning, sysselsättningspolitik och samordningen av dem är, som vi vet, en av de största av de utmaningar som EU står inför i dag. Framför allt är det ett av kraven från Europas folk. Lissabonstrategin definierade faktiskt utmaningen att skapa fler och bättre arbetstillfällen som livsviktig för att verka för verkligt mänskliga framsteg, som inte enbart handlar om ekonomisk tillväxt, utan även om att låta medborgarna förverkliga sig som individer.
Bland de centrala budskapen i Europeiska kommissionens meddelande vill jag framhäva de som lägger särskild vikt vid den strategiska betydelsen av undervisning och utbildning, från grundnivå upp till det allt viktigare livslånga lärandet. Avslutningsvis vill jag även nämna den vikt som läggs vid speciella program om likabehandling för funktionshindrade och bestämmelser för att främja jämställdhetsfrågor. Dessa åtgärder gör det möjligt att förena familjeliv och förvärvsarbete.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag bjöd anhängarna, supportrarna och entusiasterna för mina röstförklaringar på middag. Det var över 300 personer. I köket lagade undertecknad maten: spagetti med vitlök, olivolja och chili. Vilken underbar doft, herr talman! Just då tog gasen slut, så det gick inte att laga mat längre. Det var ett besvärligt problem, och jag undrade vad som skulle hända om det inte fanns någon gas i hela den europeiska unionen. Därför är Mombaurs betänkande välkommet, och jag röstade för det av just den här anledningen. Vem vet vad som skulle hända med Europa när det behövdes så lite för att fördärva en måltid!

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Kommissionens förslag syftar till att genomföra åtgärder för naturgasförsörjningen, mot bakgrund av nyligen inträffade eller annalkande kriser, i synnerhet som ett resultat av Förenta staternas angrepp på länder som Irak. Det finns så många relevanta frågor här att det är omöjligt att behandla dem alla i detta tal. Kommissionen försöker till och med tillägna sig rätten att ingripa i medlemsstaternas verksamhet, en strävan som parlamentet underkände, vilket tryggar medlemsstaternas befogenheter på detta område och när det gäller deras internationella åtaganden.
Som forskare låter förstå är kontentan i dessa dokument inte tydligt utsagd utan underförstådd. Kärnpunkten är att världens oljeproduktion mer eller mindre har nått sin kulmen, eller till och med passerat sin kulmen, och att även om produktionen av naturgas faktiskt kan fortsätta att stiga så kommer den i bästa fall att nå sin kulmen om ungefär 25 år. Båda två står inför en oundviklig nedgång.
Mot bakgrund av dessa fakta skulle inrättandet av en europeisk grupp för övervakning av olje- och gasförsörjningen, som har i uppdrag att lösa detta nyckelproblem, kunna bidra, i synnerhet till vår kännedom om de globala lagren och till viktig forskning om andra energikällor, som till exempel förnybar energi.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Liksom var fallet när det gäller de farhågor som behandlades i Karlssons betänkanden, som handlar om en annan uppsättning ämnen, kan det inte råda något tvivel om att det skulle vara fördelaktigt att börja samordna åtgärder för att trygga naturgasresurser. Den påtvingade harmonisering som Europeiska kommissionen föreslår är helt och hållet en annan sak. Den harmoniseringen får sitt högsta uttryck i en befogenhet som kommissionen vill göra anspråk på för egen del: ?skall kommissionen noga övervaka i vilken omfattning det ingås nya långsiktiga gasimportkontrakt med länder utanför EU? (artikel 6.1 i förslaget).
Tyvärr bygger kommissionens förslag på antagandet att det inte är möjligt att överlåta försörjningstryggheten till den ansvariga sektorn på en konkurrensutsatt marknad, ett argument som den driver alltför långt. För egen del är jag överens med föredraganden om att marknadsaktörer - med andra ord, företag och medlemsstater - mycket väl kan trygga försörjningstryggheten. Aktuella studier bekräftar detta.
Av den anledningen var jag tvungen att avstå.
Jag anser att Europeiska kommissionen bör respektera den föreslagna lagstiftningens rättsliga karaktär - ett direktiv - och, följaktligen, föreslå generella minimigarantier och försiktighetsmått, vilka därefter kan antas av medlemsstaterna och aktörerna på detta område, och som är tillräckligt flexibla för att anpassas till de särskilda omständigheterna i varje land, och med politisk frihet att anta konkret lagstiftning inom den ramen.

Fatuzzo (PPE-DE).
Jag var på en nöjesresa i min bil - en Renault Scenic - tillsammans med Miss Italien, det vill säga den vackraste kvinnan i Italien, Miss Frankrike, det vill säga den vackraste kvinnan i Frankrike, och Miss Spanien, den vackraste kvinnan i Spanien. Vi var på väg till Madrid, där jag nyligen deltog i ett möte med Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, för att göra oss en spansk kväll på stan. Men, herr talman, mitt under kvällen tog bensinen slut. En gång till tänkte jag: ?Det var ett besvärligt problem den här bristen på olja och bensin. Hur skulle det gå för Europeiska unionen om vi inte hade tänkt - med Karlssons betänkande - på att trygga oljeförsörjningen? Det hade verkligen varit ett problem!? Därför röstade jag för förslaget.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Liksom i Mombaurs betänkande om naturgasförsörjningen står kontentan i detta betänkande inte att finna i dess explicita innehåll utan i de bakomliggande farhågorna, nämligen det faktum att den globala oljeproduktionen mer eller mindre har nått sin kulmen eller till och med redan har passerat sin kulmen, och att samma sak med tiden kommer att inträffa när det gäller naturgasproduktionen.
Betänkandet föreslår olika åtgärder, som innebär att man vidtar steg för att lindra problemet men inte angriper sakens kärna eller tar itu med det övergripande problemet, som är vår vikande kapacitet att producera olja.
Medan Europaparlamentets ändringsförslag 2 och 5 framhåller nödvändigheten att minska efterfrågan på olja och nämner förnybara energikällor, påstår forskare att vad som verkligen behövs är en minskning av tillgången över tid.
Olika forskare påstår att efterfrågan måste bringas i överensstämmelse med tillgången, att efterfrågan måste begränsas i den takt som resurserna förbrukas, för att på så sätt undvika varje bristande jämvikt. Det räcker inte att säga att efterfrågan ?måste? diversifieras och minskas. Vi måste finna en objektiv grund som kan ge minskningen konkret form. Ett mål för minskad förbrukning, något som liknar Kyoto - och inte görs till ett mysterium eller något märkvärdigt! - är ett ytterst viktigt och tvingande krav.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag röstade för ändringsförslaget, och det faktum att en majoritet godkände det innebär att Europeiska kommissionens förslag avvisades. Det var verkligen den bästa lösningen, och det kommer att bespara oss en hel del besvär och konflikter. Det är inte så mycket förslagets övergripande syften jag vände mig mot, vilka svarar mot allvarliga och spridda farhågor. Problemet var emellertid att Europeiska kommissionen använde de farhågorna för att maskera ett försök att i det närmaste förfäkta en rätt att ingripa direkt i förvaltningen av medlemsstaternas energiresurser och hyste en önskan att själv påverka marknaden. Det är sant att föredraganden ändå försökte ?begränsa skadorna?, han föreslog mycket mer realistiska övergångsperioder (2007), han överlät till medlemsstaterna att besluta vilka procentandelar av lagren som skall hållas av privata eller offentliga organ, och han avskaffade rätten att ingripa om priserna skulle stiga markant (den rätten kommer endast att gälla under försörjningskriser). Efter allt som har hänt i det behöriga parlamentsutskottet och sedan de olika ändringsförslagen lagts fram och ytterligare stärkt motståndet mot kommissionens ambitioner var detta dock ett förutsägbart och lyckosamt resultat, i synnerhet om subsidiaritetsprincipen skall respekteras.

Vlasto (PPE-DE)
. (FR) Jag har lagt fram ett ändringsförslag om att Europeiska kommissionens förslag beträffande tillnärmning av åtgärder för att trygga försörjningen av petroleumprodukter skall förkastas.
Jag tror inte att nämnda förslag kan erbjuda ändamålsenlig och effektiv beredskap för det fall en oljekris skulle uppstå. En höjning av nivån på minimilagren från motsvarande 90 till 120 dagars förbrukning skulle bli kostsamt att genomföra i många länder, eftersom befintlig lagerinfrastruktur i unionen är bristfällig. Dessutom skulle en sådan lagerutökning inte innebära en tillräckligt stor förändring för att unionen skulle få större inflytande på oljemarknaden än vad producentländerna har.
Avslutningsvis skulle inrättandet av offentliga lagerhållande organ med ansvar för oljereserverna medföra betydande kostnader för medlemsstaterna och ökade möjligheter för Europeiska kommissionen att ingripa i förvaltningen av dessa reserver. Ett sådant förhållningssätt som medför att länderna fråntas sin makt vad gäller energiförsörjning framstår som oacceptabelt. När vi nu förkastar detta förslag gör vi det för att vi motsätter oss ett förhållningssätt som på felaktiga grunder föreföll vara bra, men som visade sig vara grundat på lösningar som var både förenklade och ineffektiva.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Oavsett vad nationalister från olika politiska läger må tycka är det mer rimligt att upprätta energireserver på gemenskapsnivå än att göra det i varje enskild liten eller medelstor medlemsstat.
Varför behöver vi då upprätta reserver? Enligt författarna till betänkandet handlar det inte om att skydda oss mot naturkatastrofer som skulle kunna orsaka avbrott i försörjningen, utan ?framför allt om att hantera de ekonomiska risker som uppkommer på grund av instabila marknader?. Gemenskapen måste därför skydda sig mot konsekvenserna av ett ekonomiskt system som utgör själva grunden för dess existens.
Vi kommer följaktligen inte att delta i denna diskussion som är till för dem som dyrkar marknadsekonomin. Vi vill inte bedja vid det altaret.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Det är glädjande att se vad som har hänt med detta betänkande, med tanke på att det andra av Europeiska kommissionens förslag som behandlas i Karlssonbetänkandet har avvisats. Det är min förhoppning att beslutet i plenum att återförvisa frågan till det behöriga parlamentsutskottet kommer att öppna för förbättringar i direktivförslaget. Det måste bli mer realistiskt om lagstiftningsförfarandet skall kunna fortsätta. Det är synnerligen viktigt att hänsyn tas till de allvarliga ekonomiska och finansiella konsekvenser som följer av att nivån på minimilagren höjs från 90 till 120 dagars förbrukning, vilket skulle medföra ogrundade eller orimliga förvaltningskostnader för en rad medlemsstater. Den bästa strategin är förmodligen att i dagsläget lägga frågan åt sidan och i stället fokusera på att främst ta fram realistiska mekanismer som skulle länka samman reservlagren och uppmuntra känslan av en intressegemenskap samt förbindelser mellan europeiska energinätverk.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Detta samrådsförfarande, som syftar till att ändra förordning (EG) nr 40/94 om gemenskapsvarumärken, kan förefalla betydelselöst. Så är emellertid inte fallet.
Det finns faktiskt ett samband mellan gemenskapsvarumärken och ursprungsbeteckningar eller geografiska beteckningar, och detta för tankarna till fallet med Limiano-osten från Ponte de Lima, och även till frågan om viner.
Därför måste ändringsförslagen 1 och 2 i detta betänkande betraktas som farliga. Samtidigt som föredraganden har gjort gällande att ett kommersiellt varumärke inte under några omständigheter får sammanfalla med en geografisk beteckning eller en ursprungsbeteckning har han också anfört att beteckningen får ingå i varumärket om de produkter som täcks av det har rätt att bära den. Det problematiska med ett sådant förhållningssätt är att det kan leda till att varumärken som ägs av en rättsinnehavare, vanligtvis ett företag, får ett skydd mot saluförande, och att ursprungsbeteckningen därmed hotas, vilket skedde i fallet med Limiano-osten. Detta är skälen till att vi har avstått från att rösta.

Fatuzzo (PPE-DE).
Ursäkta herr talman, men jag störs av allt det skrikande och alla de oljud som det stora antalet närvarande ledamöter har för sig. De brukar annars vara uppmärksamma, men för närvarande tycks de snarare pladdra.
Nåväl, jag satt på ett flyg från Bryssel till någonstans, minns inte vart. Jag iakttog ett stort antal passagerare i första klass som blev serverade kopiösa mängder läckerheter: champagne, vackra flygvärdinnor och flygvärdar som passade upp på dem, fåtöljer, bekvämlighet ? En dröm, herr talman. Jag vände mig till dem och frågade vilka de var som hade möjlighet att flyga på detta lyxiga vis. ?Åh?, fick jag till svar, ?vi är olagliga invandrare, och vi befinner oss ombord detta flygplan eftersom vi skall skickas tillbaka till den plats vi kom ifrån. Vi blir så väl omhändertagna på flyget och tycker så mycket om det att vi fortsätter att komma tillbaka för att bli hemskickade igen.?
Det var en dröm, herr talman, eftersom saker och ting är betydligt mindre raffinerade i verkligheten, men det är också bra att sörja för att de olagliga invandrarna skall ha det bra när de skickas tillbaka med flyg till sina ursprungsländer.

Berthu (NI)
. (FR) Vi stöder Kirkhopes betänkande om det tyska initiativet beträffande ett ökat samarbete mellan medlemsstaterna då åtgärder behöver vidtas för att med flyg återsända tredje lands medborgare som olagligen vistas inom gemenskapen. Dessa utgörs av värdefulla, men relativt tekniska åtgärder som Kirkhope, tidigare migrationsminister i Förenade kungarikets senaste konservativa regering, trots detta har haft oerhört svårt att godta som kommissionens och Europaparlamentets ståndpunkt.
Vi har, från bänkarna till vänster, hört sanslösa anföranden som fördömt ?avvisningar?, ?omänsklig behandling? samt ?kollektiva utvisningar?. Detta synsätt stämmer inte överens med hur det förhåller sig i verkligheten, eftersom dessa åtgärder för återsändande vilar på en uttrycklig rättslig grund. I synnerhet kan dessa inte sägas handla om någon kollektiv utvisning (utvisning av en hel social grupp utan att hänsyn tas till individerna). Det handlar om individuella utvisningar, som sker i enlighet med det rättsliga regelverket, och de omfattar personer vars vistelse är olaglig.
I denna del är den reservation som Krivine, Boumediene-Thiery med flera lagt in, enligt vilken utvisning skall betraktas som ett brott mot ?invandrarnas rättigheter?, och vars författare uppenbarligen skulle vilja att Europas gränser öppnades för invandrare från hela världen, ganska upplysande.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Vi instämmer med den reservation som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har lagt fram i syfte att fördöma detta betänkande där det föreslås att de befintliga mekanismer som tillämpas för utvisning av invandrare som ?vistas olagligen? skall göras än mer effektiva.
Parlamentet ombeds att utvidga räckvidden för ursprungsinitiativet än mer genom att ta bort ett stycke enligt vilket transitering som ett led i en utvisning får vägras om den utvisade ?riskerar omänsklig eller förnedrande behandling, tortyr eller dödsstraff?.
Genom att rösta för detta betänkande tillämpar och godtar Europaparlamentet den politik de flesta nationalstater tillämpar när de utvisar invandrare som av lokala behöriga myndigheter förvägras de nödvändiga dokumenten.
Vi kräver i stället att utvisningarna skall stoppas helt, att alla de människor som hålls fängslade i avvaktan på utvisning frisläpps och att alla människor i Europa som saknar uppehållstillstånd ges rätten att stanna permanent.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Förbundsrepubliken Tysklands initiativ om antagande av ett direktiv om stöd vid transitering inom ramen för åtgärder för återsändande med flyg - det vill säga utvisning med flyg av människor som anklagas för att vara ?olagliga invandrare?- är ett av de initiativ och åtgärder som syftar till att bygga ?fästning Europa?.
Så som den grupp ärofulla parlamentsledamöter som skrivit under den reservation som fogats till betänkandet har påpekat, är det verkliga syftet med detta initiativ ett cyniskt försök att förbättra och effektivisera de befintliga mekanismerna för utvisning av människor som anklagas för ?olaglig? vistelse, så att de får så liten chans som möjligt att göra motstånd.
Ett ändringsförslag som syftar till att garantera de rättigheter som fastställs i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna genom att införa en särskild klausul därom har lagts fram. Detta ändringsförslag kan inte ändra en verklighet där rättigheterna för de kvinnor och män som migrerar på jakt efter ett bättre liv de facto och inte bara de jure sätts på undantag.
Det är omöjligt och också ur en mänsklig synvinkel oacceptabelt att angripa den tragiska situation tusentals män och kvinnor befinner sig i genom att tillämpa förtryckande åtgärder som syftar till att öka säkerheten.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag har röstat för detta betänkande. Stöd vid transitering inom ramen för åtgärder för återsändande med flyg är en tillräckligt betydelsefull fråga för att en uppförandekod och tydliga regler om transitländernas rättigheter och skyldigheter skall fastställas, liksom sådana förhållningsregler som skall gälla den ledsagande personalen vid utvisning av tredje lands medborgare. Det tillstånd av 'rättslig osäkerhet? som både stater och ledsagande personal som genomfört utvisningar av personer har befunnit sig i har inte bidragit till att definiera deras respektive uppgifter och skyldigheter.
Jag kan däremot inte stödja minoritetens oansvariga argument för att förespråka att alla gränsrestriktioner skall tas bort.
För övrigt skulle jag, om jag får vara ironisk, vilja ta upp en av de ändringar föredraganden har föreslagit. Jag anser det inte ?olämpligt? att beteckna tredje lands medborgare som ?personer?, eftersom det är faktiskt vad vi alla är, oavsett vår nationalitet. Detta är också anledningen till att det är rimligt att foga in klausuler som förbjuder transitering om en tredje lands medborgare riskerar omänsklig eller förnedrande behandling, tortyr eller dödsstraff eller om hans liv eller frihet är hotade på grund av hans ras, hans religion, hans nationalitet, hans tillhörighet till en viss social grupp eller hans politiska övertygelse.

Stirbois (NI)
. (FR) I stället för handla om säkerhet syftar det dokument vi har framför oss till att fastställa förutsättningarna för transitering av personer som olagligen vistas inom gemenskapens territorium och som är föremål för ett utvisningsbeslut.
Detta direktivförslag, som avvisades redan i april och återförvisades till utskottet, har uppenbarligen orsakat ett ramaskri inom extremvänstern, hos De gröna och hos tredjevärldenaktivisterna av en enda anledning: det är omoraliskt och omänskligt att utvisa olagliga invandrare till deras ursprungsländer! Således tvekar dessa individer inte att, i den reservation som bilagts Kirkhopes betänkande, uttrycka sin avsky för och döma ut fästning Europa samt till och med befintliga mekanismer för utvisning som cyniska uttryck för en rasistisk politik som sätter statsintresset över människors intresse för ett bättre liv.
Detta kan tyckas vara lustigt, men faktum är att vi är trötta på att höra ändlösa upprepningar av alla dessa tal som åberopar kränkningar av mänskliga rättigheter, dessa fina värderingar som innebär att vi i dag över hela Europa ser samma händelseförlopp som resulterar i okontrollerad invandring, länder som är överbelägrade och inte längre vet vad de skall göra av sina olagliga invandrare; det enda alternativet för dessa länder är att inrätta tillfälliga inkvarteringsanläggningar som bara är tillfälliga till namnet.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Fatuzzo (PPE-DE).
Så medverkade jag ännu en gång i ett program i en av de stora kommersiella TV-kanalerna i Italien för att besvara frågor från pensionärer som bad om upplysningar om hur de skulle kunna utkräva sina pensioner, och eftersom jag blivit så van vid att besvara sådana frågor somnade jag i direktsändning. Än en gång såg jag framför mig Fatuzzo, en 20 år gammal sjöfarare segla ett fantastiskt kryssningsfartyg från New York till Bahamas och tillbaka igen - det fina fartyget Oceanic - under europeisk flagg: det var dans, eleganta kläder, pengar som spenderades överallt. Kort sagt, en tur med ett lyxfartyg, och - till skillnad från Titanic - i fullkomlig säkerhet.
Sterckx har gjort ett gott arbete med detta betänkande, men jag röstade emot det eftersom betänkandet, trots dess goda intentioner, inte garanterar någon sådan säkerhet. Jag skulle också vilja veta när vi kommer att kunna lita på att alltid få ut våra pensioner?

Goodwill (PPE-DE).
Herr talman! Jag besökte Galicien tidigare i år för att se följderna av den miljökatastrof som Prestiges förlisning hade lett till. Det enda ordet för att beskriva det är förödelse. Det var särskilt bekymrande att se sjöfåglarna; den hotade galiciska sillgrisslan är ännu mer allvarligt hotad till följd av detta.
Det är sant att det gjordes misstag under de tidiga skedena, och många av dessa misstag berodde på förvirring mellan den regionala och den nationella regeringen. Jag är oroad över att den här utredningen inte kommer att vara konstruktiv, utan att de spanska vänsterpartierna kommer att utnyttja den som ett vapen för att besegra regeringen.
Vi känner redan till alla fakta; vi behöver inte en efterhandsundersökning. Vad vi måste göra är att agera snabbt för att förbjuda rosthögar som Prestige, och vi måste också skydda de känsliga kustlinjerna, till exempel kustlinjerna Beverley och Holderness i min region. Av det skälet röstade vi mot det här betänkandet.

Alavanos (GUE/NGL)
. (EL) Jag röstade för resolutionsförslaget, vilket innehöll en rad betydelsefulla åtgärder för att öka sjösäkerheten, nämligen
inrättandet av hamnar där nödställda fartyg kan söka skydd,
inrättandet av en europeisk kustbevakningsenhet som skall utöva sträng tillsyn över att regler följs, samt vidta straffrättsliga åtgärder mot dem som inte iakttar dem,
återkommande besiktningar av särskilt sårbara fartyg,
inrättandet av särskilda flottor som skall bekämpa föroreningar,
inrättandet av särskilda zoner för ekologiskt känsliga områden.

Darras (PSE)
. (FR) Prestiges förlisning, som ledde till en ekologisk och ekonomisk katastrof av ovanligt stor omfattning, är en brutal påminnelse om hur nödvändigt det är att verkligen prioritera sjösäkerheten på både europeisk nivå och världsnivå.
Vi bör snarast vidta en hel rad åtgärder för att förhindra att det i framtiden sker olyckor som liknar den med Prestige. Högst på listan över sådana åtgärder bör finnas genomförandet av gällande gemenskapslagstiftning och internationell lagstiftning samt tillsynen över att dessa regler efterlevs. De åtgärder som har fastställts i de två Erika-paketen bör genomföras utan dröjsmål.
Dessa befintliga överenskommelser kan byggas ut, och utbyggnaden skulle vara mer effektiv om de som arbetar inom fiskeri- och fiskodlingsindustrin också deltar i förhandlingarna.
Nämnda katastrof kan således inte ?bara?, som vissa skulle vilja få oss att tro, betraktas som en spansk angelägenhet.
Jag anser att det är nödvändigt att ett tillfälligt utskott inrättas. Detta är verkligen nödvändigt om vi skall kunna förhindra att liknande katastrofer inträffar igen, och om vi skall kunna utreda orsaker till och konsekvenser av det inträffade så objektivt som möjligt: vad som står på spel är parlamentets trovärdighet och den dynamiska roll Europa bör spela på området för sjösäkerhet.

Esclopé (EDD)
. (FR) Jag har röstat för Sterckx' betänkande som utgör en detaljerad översikt över de uppgifter som för närvarande är tillgängliga vad beträffar Prestige-olyckan. Hans förslag har bevisligen varit ändamålsenliga.
Det stämmer verkligen att medlemsstaterna bör införliva Erika-lagstiftningen med nationell lagstiftning så snart som möjligt och se till att den efterlevs. Hade dessa bestämmelser trätt i kraft tidigare, hade vi kunnat förhindra att Prestige förliste. Av samma anledning måste den gällande internationella lagstiftningen strängt iakttas och dess efterlevnad övervakas.
Med utgångspunkt i principen ?förorenaren betalar? stöder jag föredragandens ståndpunkt att straffrättsligt ansvar skall utkrävas av alla de, inklusive politiska beslutsfattare, som är inblandade i sjöolyckor.
Det är av synnerlig vikt att alla medlemsstater ratificerar protokollet om en tilläggsfond till Internationella fondkonventionen om ersättningar vid oljeförorening (IOPCF) på sammanlagt 1 miljard euro ämnad att användas för att ersätta offren från och med år 2004.
Däremot beklagar jag att Fonden för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja i europeiska vatten (COPE) har blockerats av rådet, eftersom fonden hade kunnat göra det möjligt för offren för Prestige och kanske andra katastrofer att få ersättning snabbt.
Offer för sjöolyckor måste garanteras en hög ersättningsnivå, och detta bör ske genom IOPCF, samt COPE-fonden som skulle kunna möjliggöra en mer flexibel metod för europeisk medverkan.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Parlamentsutskottet har fogat in några av våra förslag i betänkandet. Dessa var följande:
medlemsstaternas behov av att förfoga över nödvändiga medel för att kunna genomföra kontroller, och detta genom att öka antalet kontrollörer, förbättra deras arbetsvillkor och arbetssätt,
vikten av kvalificerade sjömän som kan vidta nödvändiga förebyggande åtgärder på fartygen,
tillgång till utrustning ombord på fartyg som fraktar farlig last, som gör det möjligt att genast bekämpa föroreningar i liten skala,
nödhamnar bör utrustas med nödvändiga medel för att kunna genomföra lämpliga katastrofplaner.
Några viktiga förslag avvisades däremot, däribland följande:
framläggandet av ett förslag om sjömäns sociala villkor, levnadsvillkor samt arbetsvillkor; dessa arbetsvillkor skall respekteras ombord på fartyget,
möjligheten att delegera behörigheten att utfärda tillstånd till företag som har den erforderliga tekniska kompetensen för uppgiften, och vilka är självständiga i förhållande till fartygsägarna,
tillsättning av en undersökningskommitté inom Europaparlamentet.
Omröstningen i plenum utföll däremot till förmån för inrättandet av ett tillfälligt utskott, vilket visar att vår hållning trots allt i ett visst avseende vann gehör. Detta är anledningen till att vi har röstat för betänkandet.

Grossetête (PPE-DE)
. (FR) Jag har röstat för detta betänkande.
Det råder inget som helst tvivel om att det inte är någon enskild medlemsstat som betänkandet riktas till; vad vi försöker göra är att ta reda på vilka brister som finns i genomförandet av Erika I- och Erika II-paketen, att få fram vad som orsakat dröjsmålen med att införliva dokumentet och att åtgärda problemen.
Risken är fortfarande avsevärd för att man skall påträffa ?flytande soptunnor? - verkliga massförstörelsevapen - som fortsätter att förorena våra kuster, ödelägga våra stränder, angripa våra fiskeresurser, massakrera fåglar och paralysera våra ekonomier. Som vi redan vet kan sådan ödeläggelse inte repareras genom att bara bevilja bidrag.
Europeiska unionen förfogar emellertid över en hel arsenal av rättsliga instrument på sjösäkerhetsområdet. Det är viktigt att dessa instrument införlivas, harmoniseras och genomförs fullt ut. Hittills har det varit alltför mycket velande. I dag borde inget land med en kustlinje kunna avstå från att hörsamma detta upprop, och det är också anledningen till att jag har röstat som jag har gjort.
Avslutningsvis skulle jag vilja kommentera ett eventuellt inrättande av en europeisk kustbevakningsenhet. Jag ställer mig positiv till en sådan utveckling.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Låt oss hoppas att de åtgärder som föreslås i det framlagda betänkandet inte går samma öde tillmötes som Erika och Prestige. Sedan 1999 har oräkneliga betänkanden lagts fram om sjösäkerhet. Erika-paketen trädde endast delvis i kraft den 23 juli 2003. Det hade varit uppmuntrande om Europeiska unionen var lika ihärdig i sin kamp mot ?sjöbanditerna? som den är i sin kamp mot terrorism. Nu fortsätter olja från Prestige att varje dag förorena hela Atlantkusten upptill Engelska kanalen. Därutöver finns fortfarande mer än 37 500 ton eldningsolja kvar i vraket.
Vi stöder grundtanken om att en parlamentarisk undersökningskommitté så noggrant som möjligt skall undersöka hur ansvaret för denna katastrof skall fördelas. Bortsett från och utöver detta kan vi dock inte godta den liberala logik som, tack vare systemet med bekvämlighetsflagg, tillåter att fartyg som transporterar avfall används och att sjömän utnyttjas utan något som helst ramverk av social lagstiftning tillämpas. Vi stöder detta betänkande eftersom det innebär en skärpning av säkerhetsbestämmelserna genom att kräva att fler fartyg skall besiktigas, att besättningar skall genomgå utbildning samt att oljeföretagen och hela ?bekvämlighetsflaggskedjan? skall bära det fullständiga ansvaret i katastrofsituationer. Det som däremot saknas är ett tillsyns- och påföljdssystem som på ett effektivt sätt skulle befästa allt det vi röstar om i detta parlament.

Marques (PPE-DE)
. (PT) Oljetankfartyget Prestiges förlisning utanför Galiciens kust den 19 november 2002 orsakade en ofantlig ekologisk och ekonomisk katastrof, som parlamentet mycket glädjande nog har ägnat full uppmärksamhet ända från början. En parlamentarisk delegation, som jag medverkade i, reste till Galicien i mars i år för att med egna ögon se vilken omfattning ödeläggelsen har fått.
Därför delar jag den oro som kommissionen och ledamöter i detta parlament har uttryckt beträffande sjösäkerheten. Jag vädjar till alla parter att göra strikta åtaganden på det livsviktiga området sjösäkerhet, eftersom kvaliteten och säkerheten på de fartyg som seglar på europeiska vatten, samt europeiska fartyg världen över, är avhängig av detta, liksom även möjligheten att skydda Europas kuster och medborgare från fler katastrofer.
Säkerheten är allas vårt ansvar och kräver allas vårt engagemang! Detta säger jag med än större eftertryck då jag representerar en region där många av farvattnen mellan Amerika och Europa möts, och som således är extremt sårbar för katastrofer av det här slaget. Ön Porto Santo har redan lidit de fruktansvärda konsekvenserna av sådana olyckor. Låt oss hoppas att de framlagda åtgärderna kommer att innebära att varken min eller någon annan region NÅGONSIN skall behöva genomlida något sådant IGEN.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Det är världen som får betala priset för att vi skall kunna behålla de konstgjort billiga sjötransporterna. Fartyg från rika länder seglar under fattiga länders flagg, med minimal beskattning och minimalt skydd för besättningarna, vilka får löner motsvarande dem som finns i utvecklingsländerna. Fartygen besiktigas utifrån kommersiella syften av företag som konkurrerar med varandra och fruktar att de skall förlora kunder om de är för stränga. Kuststaterna försöker begränsa problemet med förluster av last och fartygskatastrofer genom att hålla transporter de själva inte har något intresse av så långt bort som möjligt från den egna kusten. När det gäller vraket av tankfartyget Prestige utanför Galiciens kust, förvärrades katastrofen av att spanska myndigheter jagade bort fartyget bort från kusten i stället för att snabbt låta det komma till en nödhamn. Nu, sex månader efter katastrofen, läcker olja fortfarande från det sjunkna vraket. Den spanska regeringen fortsätter att brista i sin förvaltning, och föredraganden har i stort valt att bortse från det. Jag stöder hans förslag om att främja inrättandet av nödhamnar, om att göra trafikledning med lotsar obligatorisk, om att uppmuntra utredningar och avstå från att kriminalisera sjöfolk, om att förorenaren skall betala och stå för saneringen av oljeskadade djur. Dessa förblir dock otillräckliga så länge företagen jagar maximal vinst och länder försöker hålla ned sina kostnader till ett minimum.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag stöder detta betänkande och lägger nu min slutgiltiga röst på det i enlighet med det anförande jag gjorde under debatten.
Det är beklagligt att socialister och andra parlamentsledamöter på vänsterkanten avvisade det muntliga ändringsförslag som lades fram av föredraganden strax före omröstningen om det känsliga ändringsförslaget - ändringsförslag 11, om inrättande av ett tillfälligt utskott - som hade kunnat resultera i en ännu bredare enighet om den slutgiltiga ordalydelsen av detta utmärkta och omfattande betänkande. Tråkigt nog intresserar sig den europeiska vänstern fortfarande mer för småaktigt politiskt lagvrängeri, som gynnar sekteristiskt käbbel i Spanien, än för att effektivt tjäna gemensamma intressen. Händelser som antagandet av ändringsförslag 23, som bär en tydlig partipolitisk prägel, är ett klart bevis på detta.
Trots allt detta har jag röstat för betänkandet och ändringsförslag 11 i dess lydelse enligt föredragandens ursprungliga formulering.
Portugals kustlinje är alltid sårbar i sådana här lägen. Detta gäller för såväl fastlandet (som nästan drabbades av Prestige-katastrofen) samt för Madeira och för Azorerna. Det är uppenbart att vi av den anledningen ständigt måste gå i spetsen vad gäller sjösäkerhet, driva utvecklingen framåt och ställa höga krav på området.
Jag vill än en gång berömma föredraganden för hans fantastiska arbete.

Ries (ELDR)
. (FR) Sjösäkerheten i Europa måste öka. Den måste faktiskt bli en prioritet. Annars finns risken att alla våra hav och oceaner inom en nära förestående tid blir förorenade, så som skedde med Atlantkusten i samband med de förlisningar i följd som drabbade oljetankfartygen Erika och Prestige.
Därför måste medlemsstaterna, så snart som möjligt, dra tillbaka oljetankfartyg med enkelskrov eftersom dessa ofta orsakar katastrofer, men också företa strängare hamninspektioner och ställa hårdare krav på de företag som utfärdar certifikat om sjöduglighet. Kort sagt måste de för all framtid tillämpa Erika-paketet från december 1999.
Detta är också anledningen till att jag har röstat för min kollegas, Sterckx', utmärkta betänkande. Det innehåller en rad nyskapande åtgärder för att förhindra och effektivt bekämpa oljeutsläpp: en europeisk kustbevakningsenhet, en ersättningsfond för offren samt nödhamnar där fartyg ?i nöd? kan söka hjälp.
Jag har även röstat ja till förslaget om att inrätta ett tillfälligt parlamentsutskott i syfte att utreda Prestige-katastrofen så noggrant som möjligt, att ta reda på vem som bär ansvaret och att vidta åtgärder för framtiden. På så vis blir det verkligen och en gång för alla förorenaren som betalar, så som det är i Förenta staterna i enlighet med Oil Pollution Act.

Souchet (NI)
. (FR) Jag är verkligen glad över det beslut vår församling fattat, i enlighet med vad jag själv hade önskat, om att inrätta ett tillfälligt utskott inom Europaparlamentet som ägnar sig åt sjösäkerhet. Beslutet visar hur betydelsefullt det är för oss att denna fråga - som orsakar djup oro bland våra medborgare, och i synnerhet bland dem på Atlantkusten vilka har drabbats dubbelt av de föregående två oljeutsläppen - tas på största allvar och på ett konsekvent sätt hanteras på de olika nivåerna för att förhindra att andra liknande katastrofer skall uppkomma.
Ansvarsområdet för detta tillfälliga utskott kunde ha varit tydligt avgränsat och fritt från småaktiga dolda politiska motiv om det muntliga ändringsförslag som föredraganden lade fram inte hade blockerats av de socialistiska parlamentsledamöterna. När det gäller en så viktig fråga som denna kan vi inte godta småaktig manipulering.
Hur det nu än förhåller sig så framstår det i sviterna av den dubbla katastrofen med Erika och Prestige som nödvändigt att se över huruvida de åtgärder som genomförts, de initiativ som vidtagits av medlemsstater och regioner som drabbats av oljeutsläpp, frågorna om ansvar och ersättning varit ändamålsenliga men, framför allt, att se över den bestående luckan i internationell rätt vad gäller fartyg som går i trafik utanför territorialvatten.

Vairinhos (PSE)
. (PT) Kvaliteten på vatten i hav och sjöar i Europa och över hela världen är avgörande för människors välfärd.
Politiskt beslutsfattande får varken sväva på målen, vara ömtåligt eller mångtydigt.
Rådet, kommissionen och parlamentet bör inta en samstämmig, tydlig och obeveklig hållning för att se till att fall som Prestige-olyckan inte upprepas. Aldrig någonsin igen!
Vi kan inte och får inte underskatta vikten av att förstärka fartygs skrov, av att utöva tillsyn över deras farleder (sjötransportleder), av en hög nivå av professionalism bland besättningarna, av att sjötransportleder flyttas längre ut i havet, samt av att använda fartygsleder på rätt sätt.

Vlasto (PPE-DE)
. (FR) Jag röstade för ett inrättande av ett tillfälligt utskott, eftersom det är uppenbart att vi måste vara mycket vaksamma när det gäller sjösäkerheten i Europa, så att de åtgärder vi antar i denna kammare kan tillämpas fullständigt och effektivt i medlemsstaterna. Detta måste vara syftet med ett tillfälligt utskott, som bara kan vara till nytta om det försöker att förbättra gemenskapens lagstiftning och kontrollerar att den tillämpas.
Katastrofen i samband med Prestiges förlisning drabbade våra kuster och samhällen hårt. Ett tillfälligt utskott kommer förvisso att lära sig något av denna tragedi, men emellertid inte något som det kan ge till en regering. Detta småaktiga politiska mål, som ett antal ledamöter av Europaparlamentet på vänsterkanten har eftersträvat, har dessvärre fläckat slutsatserna i Sterckx' betänkande.
Jag beklagar detta än mer, med tanke på att - till följd av Erikas förlisning - vårt parlament hade utmärkt sig genom sitt partiöverskridande arbete. Med respekt för dem som drabbats, i Spanien och Frankrike, av oljeutsläppet från Prestige, hoppas jag att vi på ett lämpligt sätt fortsätter vårt arbete för bättre sjösäkerhet.
Talmannen.
Röstförklaringarna är avslutade.

Wieland (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill att man tar min formella protest till protokollet. Jag var tvungen att vara i min valkrets i morse; den ligger inte långt härifrån - ca 15 mil -, och jag skulle ha hunnit hit i tid om det inte hade varit för demonstrationerna som hölls framför byggnaden. Detta är orsaken till varför jag inte anlände hit förrän ni var halvvägs

Talmannen.
Jag kommer naturligtvis att försäkra mig om att ert klagomål finns med i protokollet och att det tas upp i presidiet. Jag kommer att påpeka för tjänstemännen att ni var närvarande, men inte röstade i omröstningen om Sterckxbetänkandet.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.10 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen.
Staes har ordet för en ordningsfråga.

Staes (Verts/ALE).
Herr talman! Vi var alla lite snabba, eftersom vi inte i onödan ville fördröja den kommande debatten om framläggandet av budgeten. Jag har ett faktiskt förslag till förfarande. Jag tar upp en ordningsfråga, eftersom jag anser att talmanskonferensen och parlamentets talmän inte följer arbetsordningen, i synnerhet artikel 3 i bilaga XIII.
I går skickade kommissionens ordförande Prodi en skrivelse till parlamentets talman Cox, i vilken han angav hur ledamöterna av budgetkontrollutskottet och talmanskonferensen borde debattera handlingarna om den pågående undersökningen av Eurostat. Prodi satte upp en formel för detta syfte, i enlighet med bilaga III, artikel 3.2, rad 2. Med ett undantag är detta den minst stränga bestämmelsen, i enlighet med vilken vi kommer att diskutera frågan bakom stängda dörrar i morgon kväll. Enligt avtalet mellan parlamentet och kommissionen måste emellertid parlamentets talman och kommissionens ordförande förhandla om saken. Jag uppmanar därför Cox och talmanskonferensen att argumentera för ett gynnsammare förfarande.
Min andra kommentar är att sammanträdet mellan talmanskonferensen, ledamöterna av budgetkontrollutskottet och kommissionens ordförande, Prodi, äger rum bakom stängda dörrar nästa torsdag. Allt pressfolk i rummet på våningen under har emellertid sagt till mig att om parlamentet vill att detta sammanträde skall vara offentligt, så går det bra. Jag anser att detta passar vår värdighet och att det även ligger i vårt intresse att på ett kraftfullare sätt uppmana till att detta sammanträde blir offentligt. Jag menar att detta är en rättighet för Europas medborgare, och att det skulle vara kontraproduktivt om sammanträdet inte blev offentligt. Herr talman! Jag vill därför uppmana er att verkligen betona dessa två frågor för Cox. Jag skulle vara oerhört tacksam om ni gjorde det.
Talmannen.
Herr Staes! Jag noterar detta, och naturligtvis kommer era kommentarer att vidarebefordras till talman Cox, men jag vill påminna er om att Prodi inte kan fatta beslut om detta förfarande, utan beslutet fattas vid de politiska gruppernas talmanskonferens - där även er grupp deltar - om förfarandet för hantering av frågan. Era kommentarer kommer därför att vidarebefordras, men ni måste vara medveten om grunden för detta. Nej tack, jag kommer inte att ge mig in i diskussioner om detta.
Parish har ordet för en ordningsfråga.

Parish (PPE-DE).
Herr talman! Jag har en ordningsfråga. Ni känner säkert till det uttalande som Förenade kungarikets valkommission nyligen gjorde om att Gibraltars befolkning skall rösta i sydvästra Förenade kungariket vid nästa val till Europaparlamentet till följd av ett beslut av EG-domstolen. Välkomnar även ni slutet på denna historiska orätt, att Gibraltars befolkning har förvägrats en röst i Europa? Jag vill be er att på parlamentets vägnar skriva till Gibraltars premiärminister Peter Caruana för att ge Gibraltars befolkning ett varmt välkomnande och gratulera dem till deras kraftfulla kampanj för att skydda sin rättmätiga demokratiska representation i Europa.

Talmannen.
Herr Parish! Jag noterar detta, och jag kommer att bli mycket glad när Gibraltars folk kan rösta i de brittiska parlamentsvalen.
Talmannen.
Nästa punkt är rådets framläggande av förslaget till allmän budget för 2004.
Tjänstgörande rådsordförande Magri har ordet först.

Magri
. (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det är en stor ära och ett stort privilegium för mig att lägga fram, på rådets ordförandeskaps vägnar, förslaget till allmän budget för Europeiska gemenskaperna för år 2004, som fastställdes av rådet den 18 juli 2003.
Budgeten för år 2004 är av historisk betydelse, först och främst därför att den tar hänsyn till utvidgningen av Europeiska unionen till 25 stater i maj. Institutionernas förberedelse för utvidgningen startade med den rådande budgeten. Samtidigt är detta den första budget som fastställs enligt den nya verksamhetsbaserade budgeteringen.
Budgetförslaget som jag skall lägga fram för er innehåller ett antal punkter som diskuterades ingående under det traditionella förlikningssammanträdet i juli. Jag är säker på att samarbetet i budgetfrågor, som angetts i det interinstitutionella avtalet från den 6 maj 1999 - som inleddes med trepartssamtal och förlikningssammanträdet i juli - kommer att fortsätta under resten av året, och att det kommer att göra det möjligt för budgetmyndighetens två grenar, med kommissionens hjälp, att vid slutet av detta budgetförfarande anta en budget för 2004 som är fullständigt tillfredsställande.
Rådet använde det preliminära budgetförslaget för Europeiska gemenskaperna, som kommissionen överlämnade den 30 april, som grund vid upprättandet av budgetförslaget. Det preliminära budgetförslaget innehöll siffror för en union med 25 medlemsstater, men - av rent rättsliga skäl - antog rådet ett budgetförslag för 2004 för en union med 15 medlemsstater, samtidigt som man kom överens om en ståndpunkt för en union med 25 medlemsstater, som syftade till att uppnå ett politiskt avtal med Europaparlamentet i slutet av budgetförfarandet. De siffror som avser det budgetförslag som upprättats av rådet, som jag kommer att ta upp i dag, hänför sig sålunda till en union med 15 medlemsstater. Övergången till en budget för en union med 25 medlemsstater kommer sedan att ske under första halvan av 2004 genom en särskild tilläggs- och ändringsbudget.
Rådet upprättade ett budgetförslag för 2004 som omfattar åtagandebemyndiganden som uppgår till 100,066 miljarder euro. Detta står för en ökning med 0,4 procent i jämförelse med 2003 års budget. Man bör notera att detta är första gången åtagandena i budgetförslaget har överskridit 100 miljarder euro. Det omfattar anslag för betalningar som uppgår till 95,034 miljarder euro. Detta står för en minskning med 2,54 procent i jämförelse med siffran från 2003.
De totala anslagen för betalningar i budgetförslaget uppgår till 0,98 procent av gemenskapens bruttonationalinkomst.
I samband med budgetförslaget för 2004, som upprättats av rådet, tas vederbörlig hänsyn till det interinstitutionella avtalet från den 6 maj 1999 om budgetdisciplin och förbättringar av budgetförfarandet. Budgetförslaget följer dessutom fullständigt rådets slutsatser om budgetriktlinjerna för 2004, som antogs i mars 2003. Till sist, rådet har tagit hänsyn till slutsatserna från förlikningssammanträdet den 16 juli 2003 mellan Europaparlamentet och rådet, då Europeiska kommissionen deltog.
Vi har i synnerhet försökt att ta hänsyn till de årliga utgiftstak som fastställts i budgetplanen för 2002-2006, för att lämna - när detta är möjligt - lämpliga marginaler under taket för de olika utgiftskategorierna, med undantag för kategorierna 2 och 7, och, slutligen, för att tillhandahålla tillräckliga medel för Europeiska unionens olika prioriteringar.
När det gäller mer specifika punkter gjorde rådet några ändringar i den kontoplan som kommissionen föreslog i det preliminära budgetförslaget och, liksom tidigare, förkastade medtagandet av Europeiska utvecklingsfonden i den allmänna budgeten. Rent allmänt följde rådet den klassificering som kommissionen föreslog i det preliminära budgetförslaget, samtidigt som det betonade att alla utgifter rörande pensioner, den gemensamma jordbrukspolitiken, veterinär- och växtskyddsområdet och internationella fiskeavtal utgör obligatoriska utgifter i enlighet med det interinstitutionella avtalet.
Förutom det som jag nu har nämnt vägleddes rådet av följande principer i samband med upprättandet av budgetförslaget för 2004: granskning i höst - enligt det interinstitutionella avtalet - av en ändringsskrivelse rörande jordbruksutgifterna, för att ta hänsyn till de uppdaterade beräknade kraven, utan att omedelbart utesluta en minskning av anslagen till utgifter inom jordbruket. Ändringsskrivelsen bör också ta hänsyn till effekterna av översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken och alla krav med anknytning till denna.
Den andra vägledande principen handlade om att man skulle ta hänsyn till åtagandena i budgetplanen för strukturella åtgärder. När det gäller nivån för betalningsbemyndiganden uppmanade rådet - på samma sätt som i fjol - kommissionen att lägga fram en preliminär tilläggs- och ändringsbudget, om de bemyndiganden som inbegrips i 2004 års budget för strukturfonderna - såväl som för jordbruksutgifter - visar sig vara otillräckliga för att täcka de betalningar som skall göras. Rådet noterade dessutom att de betalningsbemyndiganden som inbegrips i 2004 års budget för programplaneringsperioder före 2002 är avsedda för finansieringsåtgärder som har inställts av rättsliga skäl och liknande situationer.
Den tredje principen var identifieringen av faktiska krav inom den finansiella ramen för intern politik, där rådet tog hänsyn till möjligheterna att genomföra bemyndigandena och behovet av att behålla en marginal under taket för denna utgiftskategori i budgetplanen.
Rådet tillämpade samma princip när det fattade beslut om belopp för yttre åtgärder. I anknytning till detta uppmanade rådet kommissionen att inte förprogrammera motsvarigheten till 15 procent av bemyndigandena för humanitärt bistånd.
När det mer specifikt gäller budgeten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, dvs. GUSP-budgeten, inbegrep rådet i budgetförslaget en GUSP-budget som uppgick till 52,6 miljoner euro i åtagande- och betalningsbemyndiganden, och överförde 2 miljoner euro för freds- och stabiliseringsprocessen - budgetpost 19 03 03 till post 19 07 04, och skapade en ny post för bemyndiganden (överförd från rådets budgetavsnitt) för de särskilda representanterna. Den nya posten för särskilda representanter har tilldelats 3,1 miljoner euro.
En femte princip var godtagandet av det preliminära budgetförslaget för utgifter för föranslutningsbistånd rörande åtagandebemyndiganden. När det gäller nivån för betalningsbemyndiganden har rådet uppmanat kommissionen att inge en preliminär tilläggs- och ändringsbudget om 2004 års betalningsbemyndiganden för föranslutningsbistånd är otillräckliga för att täcka de betalningar som skall göras.
När det slutligen gäller administrativa utgifter betonar rådet vikten av att man behåller en tillräcklig marginal under taket för utgiftskategori 5 i budgetplanen, i enlighet med sund ekonomisk förvaltning.
Samtidigt som det instämde i ett stramt förhållningssätt till utgiftskategori 5, betonade rådet att de bemyndiganden och poster som var nödvändiga för en lyckad utvidgning borde tillhandahållas genom 2004 års budget. Slutresultatet måste, utan tvekan, vara en marginal som ligger mycket nära den marginal som blev resultatet av rådets första behandling. Rådet anser att de möjligheter som ges genom anslutningen av tio nya medlemsstater bör utnyttjas, och att man försöker att ytterligare höja effektiviteten i samband med de organisatoriska strukturerna och förvaltningen av institutionerna.
Jag måste också tillägga att rådet förbehåller sig rätten, enligt budgetförfarandet, att återkomma till frågan om de poster som kommissionen begär, under förutsättning att kommissionen lägger fram nya argument, i synnerhet om det rör lediga tjänster.
Under upprättandet av budgetförslaget koncentrerade sig rådet särskilt på vilka möjligheter det fanns att genomföra bemyndigandena. När det fattade beslut om beloppet för betalningsbemyndigandena i budgetförslaget tog rådet sålunda vederbörlig hänsyn till graden av genomförande under tidigare år.
När det gäller tillväxttakten för de övergripande betalningsbemyndigandena betonar rådet särskilt vikten av budgetdisciplin och sund ekonomisk förvaltning, och behovet att hålla nere ökningen av de övergripande betalningsbemyndigandena så mycket som möjligt, med hänsyn till resultaten av sin första behandling. Den senaste tidens exempel på enorma överskott och återbetalningar av oanvända betalningsbemyndiganden bör förvisso leda oss i riktning mot förnuftig budgetering med hänsyn till det totala belopp betalningsbemyndigandena uppgår till, och resultera i realistiska uppskattningar av betalningsbemyndiganden som verkligen behövs under budgetåret.
Rådets oro när det gäller betalningsbemyndigandenas omfattning är ännu mer förståelig och viktig i det rådande ekonomiska klimatet, i vilket - som ni alla känner till - de nationella budgeterna står inför allvarliga svårigheter.
Eftersom ni alla har fått en heltäckande motivering, anser jag inte att det just nu är nödvändigt att göra en ingående presentation. Jag vill emellertid understryka de viktigaste punkterna i detta budgetförslag inom de områden som omfattas av budgetplanens olika utgiftskategorier:
När det gäller utgiftskategori 1, avseende jordbruksutgifter, har rådet godtagit en övergripande minskning på 160 miljoner euro av de anslag som begärs i det preliminära budgetförslaget för alla budgetposter under underkategori 1a - marknadsåtgärder - där anslagen uppgår till mer än 1 miljard euro. Denna minskning är i linje med det övergripande förhållningssättet till en kontrollerad tillväxt av betalningsbemyndiganden. Jag måste betona att detta förhållningssätt rör både kategorier som omfattar obligatoriska utgifter och kategorier som omfattar icke-obligatoriska utgifter, som t.ex. underkategori 1a. När det gäller underkategori 1b, avseende utveckling av landsbygden, har rådet godtagit de belopp som kommissionen har föreslagit.
När det gäller utgiftskategori 2, avseende strukturella åtgärder, har åtagandebemyndigandena budgeterats fullt ut, som föreslagits av kommissionen, i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Berlin i mars 1999. När det gäller betalningsbemyndiganden har en övergripande minskning på 138 miljoner euro genomförts för de budgetposter som avser gemenskapsinitiativ, p.g.a. underutnyttjandet av motsvarande budgetkategorier under tidigare år. Dessutom har betalningsbemyndiganden på 22 miljoner euro, som föreslagits av kommissionen till skrotning av fiskefartyg, inte godtagits - vilket är förenligt med förkastandet av motsvarande åtagandebemyndiganden under 2003.
När det gäller utgiftskategori 3, avseende inre politik, har rådet godtagit de belopp som kommissionen har förslagit för en union med 15 medlemsstater, med anknytning till fleråriga program som antagits i enlighet med medbeslutandeförfarandet. När det rör anslag som inbegrips i budgetförslaget med anknytning till medbeslutade program för en union med 25 medlemsstater, måste jag, naturligtvis, betona att de är tillfälliga i väntan på en överenskommelse om referensbeloppen, som man för närvarande håller på att diskutera. Dessutom har rådet ökat de föreslagna beloppen för vissa budgetposter som inte grundas på fleråriga program. Anslagen har också minskats när det rör stöd till ett antal byråer, samtidigt som man tagit hänsyn till det särskilda läget för byråer som är nystartade eller ännu inte inlett sin verksamhet fullt ut. Rådet har beslutat att inte godta två nya områden för förberedande åtgärder med anknytning till kemiska produkter och försörjningstrygghet för konventionella energiformer. Samtidigt har rådet endast delvis godtagit de nya förberedande åtgärderna för europeisk säkerhetsforskning. Det har beslutat att öka anslagen för Argoprogrammet, för att ta hänsyn till Europeiska rådets slutsatser från den 19 och 20 juni 2003, för skogsskyddsprogrammen och för Princeprogrammet, som är ett informationsprogram, i synnerhet för delen som har att göra med främjande av Europeiska unionens roll i världen.
Jag anser att rådet har tillhandahållit tillräckliga medel för prioriteringar inom utgiftskategori 3. Det har lämnat en marginal på 77,78 miljoner euro under kategorins utgiftstak, vilket gör det möjligt för Europaparlamentet att finansiera sina egna prioriteringar och ha kvar möjligheten att finansiera framtida krav.
När det gäller utgiftskategori 4, avseende yttre åtgärder, kan jag försäkra er att rådet har godtagit anslagen som kommissionen har föreslagit över hela linjen. Rådet har emellertid minskat vissa anslag och gjort små nedskärningar i ett begränsat antal icke-geografiska budgetposter; det har gjort en liten minskning av anslagen till geografiska rubriker, förutom till dem som har anknytning till Balkanområdet, för vilka beloppet i det preliminära budgetförslaget har godtagits. Rådet har godtagit det belopp som föreslås i det preliminära budgetförslaget för GUSP-budgeten, tillsammans med två anslagsöverföringar, en från GUSP-budgeten till tillfälliga civila förvaltningar för stabilitetspakten och en från rådets budget till GUSP-budgeten, vilket ger slutsumman 52,6 miljoner euro för GUSP-budgeten, som jag redan har förklarat. Rådet har även godtagit de anslag som kommissionen föreslår för internationella fiskeavtal.
Rådet har lämnat en marginal på 145,95 miljoner euro under utgiftstaket för utgiftskategori 4, vilket gör det möjligt för Europaparlamentet att finansiera sina egna prioriteringar och se till att det blir möjligt att finansiera framtida behov.
När det gäller utgiftskategori 5, avseende administrativa utgifter, var rådets granskning av institutionernas administrativa utgifter grundad på följande principer. Ett: lämpliga marginaler under utgiftstaket för kategori 5 skulle lämnas, med tanke på sund ekonomisk förvaltning. Denna marginal bör omfatta en summa för Europeiska datatillsynsmannens framtida budget. Två: lämna utrymme för utgifter i samband med översynen av personalföreskrifterna, i enlighet med det politiska avtal som slöts med rådet den 19 maj 2003. Tre: begränsa ökningen av de löpande utgifterna till 2,7 procent under 2003, då detta är den maximala ökningstakten för en union med 15 medlemsstater. Fyra: godta särskilda kostnader inom institutionerna, som t.ex. kommissionens flyttning till Berlaymontbyggnaden, eller ersättande av kommissions- eller domstolsledamöter. Fem: skapande av nya tjänster eller uppgradering av ordinarie tjänster skall inte godtas, förutom i undantagsfall. Sex: godta alla nya tjänster inom språkområdet som begärs i samband med utvidgningen; de smärre minskningarna av övriga begärda tjänster handlade främst om C- och D-tjänster; den tidsperiod för vilken man har budgeterat de godkända tjänsterna i budgetförslaget är sex månader. Sju: godta de flesta anslag som begärs i samband med utvidgningen. Åtta: godta pensionsanslagen efter det att utrymme har lämnats för kostnader i samband med översynen av personalföreskrifterna. Nio: placera de anslag som är avsedda att vara bidrag enligt f.d. kapitel A-30 i reserven, i avsaknad av rättsliga grunder som för närvarande diskuteras. Resultatet blir en marginal på 128,45 miljoner euro under utgiftstaket för kategori 5.
Jag avslutar min presentation av budgetplanens olika kategorier med utgiftskategori 7, avseende föranslutningsinstrument, som omfattar de föreslagna åtagandebemyndigandena i budgetförslaget. När det gäller betalningsbemyndigandena anmodade rådet en minskning på 100 miljoner euro för att därmed ta hänsyn till underutnyttjandet under tidigare år.
Sammanfattningsvis anser jag att detta budgetförslag tillhandahåller tillräckliga medel för Europeiska unionens olika prioriteringar, samtidigt som det ger unionen och dess institutioner möjlighet att göra förberedelser så att utvidgningen kan äga rum under bästa möjliga förhållanden.
Vi känner alla till att detta budgetförfarande bara har inletts, och att det ännu är långt fram till det slutliga antagandet av 2004 års budget i december. Jag anser att alla nödvändiga villkor finns för att vi skall kunna få en tillfredsställande budget i slutet av året.
Jag är säker på att alla de tre institutioner som är företrädda här i dag, dvs. Europaparlamentet, rådet och kommissionen, kommer att göra sitt yttersta för att ge Europeiska unionen de nödvändiga medel som krävs för att vi skall kunna möta de utmaningar som vi står inför, med tanke på att denna budget faktiskt finansieras - som alltid - av Europeiska unionens medborgare. Jag hoppas särskilt att vi inte bara kommer överens om 2004 års budget för en union med 15 medlemsstater, utan även om de siffror som gäller för en ändringsbudget för en union med 25 medlemsstater, som kommer att antas under 2004, så att integrationen av de nya medlemsstaterna i unionen blir en framgång.
Wynn, Terence (PSE)
Herr talman! Jag tackar Magri för hans inlägg. Jag behöver inte påminna ledamöterna om att denna budget är det nuvarande parlamentets sista. Om vi ser tillbaka på de senaste fyra åren kan vi observera att det har skett betydande förändringar i det sätt som budgetförfarandet genomförs på.
De av oss som har varit med länge har sett många förändringar, inte minst i förbindelserna mellan parlamentet och rådet. Nu sitter en minister från rådet med oss i tre timmar eller så i en budgetdebatt, som vi hade förra året, vilket säger mycket om rådet. En tid såg vi aldrig någon minister från rådet i parlamentet i det här skedet av budgetprocessen. Detta är menat som beröm, inte som en förolämpning. Det har skett många kulturella förändringar under processens gång. Jag antar att konfrontationerna nu är färre. Nu finns det mer medbeslutande mellan de två grenarna av budgetmyndigheten, särskilt när vi talar om flexibilitetsinstrumentet.
Det förlikningsförfarande som genomförs i november varje år är en verklig förlikning. Jag är fortfarande inte helt säker på att juliförlikningen tjänar så stort syfte, men förlikningen i november har visat sig vara värdefull. Båda sidor har respekterat det faktum att vi utgör två grenar av budgetmyndigheten. Jag hoppas att de förändringar som vi har sett under de senaste fyra åren kommer att vidareutvecklas när den nya författningen slutligen ratificeras och parlamentet får sin rättmätiga status som en gren av budgetmyndigheten, och därigenom kan upprätthålla sin strategiska roll för framtida år.
Under de senaste fyra åren har jag haft nöjet att vara ordförande för budgetutskottet. Detta kommer troligtvis att bli min sista budget som ordförande - jag hör ett par burop längst där bak -, men jag ser fram mot att föra denna budget i hamn.
Vi har arbetat utan uppehåll sedan vi valdes 1999. Det första vi var tvungna att göra var att försöka att nå en överenskommelse om flexibilitetsinstrumentet för återuppbyggnaden av Kosovo. Detta följdes snabbt av diskussioner och dispyter med rådet om hur Serbien, Afghanistan och det ökända fiskeavtalet skulle finansieras, och även i år hade vi problemet med utgiftsområde 5 och hur vi skulle finansiera de administrativa utgifter som krävdes.
Denna period har inte heller varit problemfri. I början av detta år frågade någon mig om det fanns några problem att vänta för 2004 års budget. I ett svagt ögonblick sade jag, ?nej, faktiskt inte?. Så är det emellertid om vi inte tar med utvidgningen, de eventuella problem som kan uppstå med Irak längre fram eller verksamhetsbaserad budgetering. Men eftersom vi måste ta med dessa frågor i beräkningen måste vi försöka reda ut dem.
Alla dessa frågor måste lösas. Budgeten för 2004 kommer vara allt annat än lätt av en mängd olika skäl, för det första för att budgeten genomförs i ett format som bygger på verksamhetsbaserad budgetering. Faktum är att vi nu måste rösta på ett annorlunda sätt för en annorlunda struktur, och förhoppningsvis göra rätt, samt även ta itu med utvidgningen. Vi röstar om en ny struktur, och sedan kommer vi att rösta för 10, 15 eller 25 medlemsstater, beroende hur man ser på saken. Detta kommer att bli svårt på grund av de olika ändringsförslagen från de politiska grupperna och utskotten, inte minst när det gäller det ytterst intressanta ändringsförslaget från PPE-DE-gruppen med krav på 500 miljoner euro för återuppbyggnaden av Irak. Jag kommer att ta upp den frågan snart.
Den nya budgetförordningen komplicerar också saker och ting, särskilt åtgärderna inom post A-30. Även om dessa frågor bara rör struntsummor förefaller de uppta mycket tid i utskotten, vilket alla ledamöter av budgetutskottet känner till. Vi har också frågan om vilka de verkliga behoven för utvidgningen är, särskilt inom institutionerna. Hur skall vi bedöma den verkliga situationen utifrån kommissionens och alla de andra institutionernas förslag? De två föredragandena, Mulder och Gill, har beslutsamt arbetat för att försöka få svar på detta - jag undantar inte parlamentet här heller.
Faktum är att vi med den här budgeten måste se till att utvidgningen blir en framgång och att vi behandlar ansökarländerna som jämlika partner och inte som andra klassens kusiner. Vi måste se till att detta görs korrekt. Vi måste också se till att den här debatten blir meningsfull i det nya formatet. Vi får hoppas att de kommande timmarna ger en verklig chans till dialog och trialog mellan våra tre institutioner. I strävandet efter lösningar är det viktigt att ta itu med frågor till institutionerna snarare än att komma med formella och konventionella uttalanden.
Jag vill sätta den bollen i rullning när det gäller det ändringsförslag från PPE-DE-gruppen som jag nämnde tidigare. Jag skulle vilja veta hur kommissionen och rådet skulle reagera om vi röstade igenom detta ändringsförslag om att avsätta ytterligare 500 miljoner euro nästa år för återuppbyggnaden av Irak.

Mulder (ELDR)
Herr talman! Jag vill först och främst tacka rådet och kommissionen för att de är närvarande. Jag ser att båda institutionerna företräds av en stor mängd personal i kammaren. Jag har fått fem minuter till mitt förfogande. När jag tittar på den föreliggande budgeten innebär det att jag kan tala i ungefär tre sekunder om varje miljard euro på utgiftssidan. Det är inte särskilt länge, så jag måste begränsa mig till de viktigaste frågorna.
För det första gläder det mig att rådet har sagt - vilket även Terry Wynn har betonat - att 2004 är ett avgörande år. Det är utvidgningens första år, och vi måste göra allt vi kan för att se till att utvidgningen blir en framgång. Nu när den sista folkomröstningen i de tio nya länderna har ägt rum i Lettland vet vi med säkerhet att tio nya länder kommer att bli medlemmar den 1 maj nästa år. Vi måste omedelbart se till att de känner sig hemma och välkomna. Herr talman! Ni och Böge har fått en viktig roll att reda ut budgetfrågorna för medbeslutandeprogrammen. Jag anser att det är av yttersta vikt att vi kommer överens om detta före november i år.
För närvarande finns tecken på lågkonjunktur i hela Europa. Jag menar att vi måste få en större ekonomisk aktivitet. Själv har jag höga förväntningar på initiativet - som t.o.m. nämns i direktiven - att ytterligare utveckla området för små och medelstora företag genom garantier via banker i östra Europa. Om parlamentet godkänner detta hoppas jag att rådet intar en gynnsammare hållning, trots sin politik att inte ändra tilldelningarna till de tio nya medlemsstaterna från vad som avtalades i Köpenhamn. Denna sida kanske lägger fram ändringsförslag som uppmanar till att större uppmärksamhet riktas mot vissa utvecklingar i de nya medlemsstaterna.
Jag övergår nu till budgeten i allmänna termer. Det har redan sagts ett par gånger tidigare: vi vill vara ett ansvarsfullt parlament när det handlar om utgifter. Vi behöver inte onödiga utgifter. Jag anser att vi bör granska varje utgiftspost för att se om utgiften i fråga är berättigad eller inte. Förra årets utgiftsmönster kommer att spela en särskilt viktig roll här. Jag menar att detta är särskilt viktigt nu när det råder sträng budgetdisciplin i alla medlemsstater.
Det har sagts ett par gånger tidigare, men Irakfrågan kastar en skugga över utgiftskategori 4 i budgeten. Vad skall vi göra i Irakfrågan? Jag anser att kommissionen måste lägga fram ett mycket tydligt förslag och tydligt visa varför den anser att ett specifikt belopp är nödvändigt, och hur den avser att finansiera det. Jag menar inte bara vissa belopp som går direkt från kommissionen till Irak. Kan kommissionen undersöka vilka andra möjligheter det finns vid olika tidpunkter? Kan det finnas en långsiktig roll för Europeiska investeringsbanken att uppmuntra företag att investera i Irak? Kan det finnas en roll för Europeiska investeringsfonden och andra företag av detta slag? Jag förstår att det inte är möjligt att ändra sakernas förhållanden från en dag till en annan, men kanske kan kommissionen göra ett uttalande om detta. Vi måste försöka att finansiera detta i huvudsak genom 2004 års budget, men jag tror - jag vet inte - att det blir snävt på detta område.
Vilken roll anser kommissionen att flexibilitetsinstrumentet skall ha, och vad är realistiskt i försöket att nå samförstånd med rådet? Kanske kan rådet säga något om detta. En sak som påverkar hela budgeten är att det under årens lopp har blivit en vana att parlamentet inbegriper vissa belopp i budgeten för förberedande åtgärder, rättegångar osv., och att kommissionen sedan har kunnat välja att genomföra dem eller inte. Andra åtgärder som också föreslogs i budgeten finansierades inte av kommissionen. Vi vill försöka att undvika detta i år. Vi borde därför avsätta vissa penningbelopp till reserven, och endast ta dem i anspråk om vi anser att kommissionen - med andra ord budgetmyndigheten - tar parlamentets beslut på allvar.
Det kommer också att behövas mycket diskussion om kommissionens personalpolitik. Rådet har meddelat att det inte godtar kommissionens förslag om ytterligare personalresurser. Parlamentets ståndpunkt har ännu inte formulerats, men vi kanske kan avsätta specifika poster till reserven och bara ta dem i anspråk när kommissionen har uppfyllt vissa villkor. En intressant sak i år är att det är den nuvarande kommissionens sista år. Det är då ofta vanligt att vissa kommissionsledamöter får attraktiva tjänster inom kommissionens förvaltning; detta är känt under benämningen ?fallskärmar?. Vi vill att kommissionen redovisar de senaste åren befordringspolitik och sina planer på detta område i år.
Låt mig slutligen säga att jag är imponerad över det goda samarbete som hittills har skett mellan rådet, de olika utskottens föredragande och kommissionen. Jag hoppas att detta goda samarbete fortgår ända till december.
Gill (PSE)
Herr talman! Som vi har hört kommer budgeten för 2004 att innehålla några djupgående ändringar till följd av den historiska utvidgning som kommer att genomföras i maj 2004. Mitt mål har varit att balansera institutionernas behov så att de kan utföra sina uppgifter och rusta sig för att möta de utmaningar som ett EU med 25 medlemsstater kommer att medföra. Samtidigt måste vi emellertid se till att principerna för strikt budgetpolitik och försiktighet är det centrala i alla våra budgetrelaterade beslut.
Denna budget kommer att vara en stor utmaning för de andra institutionerna, eftersom den påtagligt kommer att förändra många av dem. En del av institutionernas budgetar kommer att ökas med ytterligare 50 procent, vilket kommer att leda till att personalen fördubblas eller tredubblas. Det kommer att krävas känslig och intensiv ledning för att ta till sig denna förändring på ett smidigt sätt. Jag skulle därför vilja börja med att välkomna framläggandet av den tredje rapporten från generalsekreterarna om utvecklingen av utgiftskategori 5. Denna rapport har blivit ett användbart verktyg för beslutsfattandet, och även om vi har ett årligt budgetförfarande är det viktigt att vi är medvetna om hur läget sannolikt kan se ut i ett flerårigt perspektiv så att de rätta strategiska valen kan göras, till exempel när det gäller byggnader och personalpolitik.
Jag vill påminna alla om att vi uppmanar kommissionen och de andra institutionerna att lägga fram den här årsrapporten till den 1 september varje år.
Rådets behandling av budgeten för 2004 blev en riktig överraskning. Jag är fullständigt förbryllad över rådets tillvägagångssätt: det förefaller inte finnas någon klar strategi, utom att fördubbla marginalen. Å ena sidan fortsätter rådet att tillämpa en generell taktik som gäller över hela linjen, vilket parlamentet alltid har ställt sig kritiskt till. Förut sade vi att rådet gjorde horisontella nedskärningar inom institutionerna, utan att se på de verkliga behoven. Detta har skett igen med kommissionens budget. Å andra sidan har rådet dock varit överraskande generöst, så till den grad att jag måste ifrågasätta om alla krav som det har godkänt är välmotiverade. Detta år är det parlamentet som skall se till att en strikt budgetpolitik tillämpas och att en mer kritisk undersökning av behoven genomförs. Jag vill därför fråga vad rådets tjänstgörande ordförande anser om min inställning till hans beslut. Vi kommer att föreslå att placera pengar i reserven för två utskott - cirka en miljon euro för varje utskott - och minska ytterligare poster i de flesta av de andra budgetarna.
Det som oroar mig är att rådet har gått med på allt som har med utvidgningen att göra, och utvidgningen skall egentligen leda till större skalekonomier. Jag är en stark anhängare till utvidgningen, men det innebär inte att allt som begärs är nödvändigt. Det är viktigt att vi inte har något ?carte blanche? när det gäller utvidgningen, och samtidigt får vi inte bortse från befintliga poster och personalpolitikfrågor - såsom uppgraderingar av tjänster - som är viktiga för den personal vi redan har. Vi måste ha en balans när det gäller den frågan.
Jag vill inte gå in i detalj på alla rådets beslut, men jag vill fråga om byggnader, vilket är den näst största utgiftsposten efter personalen. Jag vill försöka förstå rådets strategi.
Vi har alltid varit överens om policyn att köpa EU-institutionernas fastigheter, eftersom det tenderar att ge de europeiska skattebetalarna bättre valuta för pengarna. Därför måste vi titta på utgifterna för byggnader och tillämpa ett flerårigt tillvägagångssätt snarare än att gradvis ta itu med saken och försöka köpa byggnaderna så snart som möjligt. Vi vet att marginalerna i utgiftskategori 5 kommer att vara pressade från 2006 eller 2007 och framåt. Vi har emellertid en avsevärd marginal för 2004. Jag blev besviken över att rådet förkastade mitt förslag att använda dessa pengar för att finansiera byggnader för att sörja för utvidgningen. Mitt förslag skulle leda till att vi kan göra större besparingar, däribland besparingar för skattebetalarna. När det gäller byggnader behöver vi inga lappverkslösningar; vi måste tillämpa ett flerårigt, strategiskt tillvägagångssätt.
Min nästa fråga riktar jag till kommissionen. Den handlar om vikten av de nya tjänsteföreskrifterna. Den här frågan har förhalats under en tid, och det får följder för alla institutioner och för vår personal. Alla tjänsteförteckningar i budgeten gäller de gamla tjänsteföreskrifterna, och därför uppmanar jag kommissionen att i dag bekräfta om den kommer att föreslå en ändringsbudget för genomförandet av de nya tjänsteföreskrifterna och den troliga tidsramen för detta, eftersom parlamentets kalender kommer att vara begränsad nästa år på grund av valet.
Slutligen vill jag uppmana alla de andra institutionerna att ta hänsyn till några av de ändringar och krav som påverkar dem till följd av utvidgningen. De måste redan nu börja planera och införa de kontroller som är absolut nödvändiga.

Schreyer
Herr talman, herr rådsordförande, ärade ledamöter! Allmänt sett befinner vi oss i mycket spännande tider för Europeiska unionen, tider som omfattar väldigt många förändringar - i synnerhet för Europeiska unionens experter på budgetpolitik. Tillsammans är vi i färd med att utarbeta den historiska budgeten för 2004 - den första för en europeiska union med 25 medlemsstater. Alla lampor lyser nu med grönt sken, eftersom den sista folkomröstningen också gav ett positivt resultat. I de flesta fall har allmänheten i anslutningsländerna uttryckt ett rungande, för att inte säga ett mycket kraftfullt ?ja? till Europeiska unionen.
Nästa år kommer beslutsfattarna att prioritera en lyckad inledning av den gemensamma politiken i en utvidgad union. Tillsammans har vi - Europaparlamentet, rådet och kommissionen - skapat villkoren för denna utvidgade budget genom att anpassa vår ekonomiska planering till utvidgningens behov. Budgetramen för de kommande tre åren är därför fastställd, och 2004 års budgetförslag styrs naturligtvis också av denna nya ram.
Att främja stabilitet i Europa och uppmuntra till en hållbar ekonomisk utveckling - detta är ytterligare prioriteringar för nya initiativ under 2004. De omfattar, t.ex., åtgärder på invandringsområdet, det nya programmet ?Intelligent energi för Europa? och åtgärder för att förbättra säkerheten på transportområdet. Mina kolleger i kommissionen, dvs. de Palacio, Fischler, Barnier och Vitorino, kommer att berätta mer för er när de tar upp dessa initiativ och de specifika program som nyligen har godtagits, som t.ex. ekonomiska bidrag för stängning av kärnkraftverk, eller hjälp att följa Schengenavtalet, som, trots allt, är nya initiativ för anslutningsländerna. Mina kolleger svarar naturligtvis gärna på frågor i samband med debatten.
Kommissionens prioriteringar för budgetförslaget följer faktiskt i hög grad de prioriteringar som Europaparlamentet, och förvisso Europeiska rådet, angav för 2004. Det är ett bra förfarande. Den metod som innebär att prioriteringar diskuteras och utarbetas gemensamt på ett så pass tidigt stadium har visat sig vara värdefull. Detta är otvivelaktigt ett skäl, herr Wynn, till varför budgetförfarandet inte längre är en kraftmätning, utan har fått en mycket mer konstruktiv anda. Jag vill tacka Mulder, huvudföredraganden, för det utmärkta samarbetet. Jag vill också tacka föredragande Gill och i synnerhet Wynn, ordförande i budgetutskottet. Jag vill tacka övriga ledamöter i budgetutskottet och, naturligtvis, även de övriga utskottens budgetpolitiska experter. Jag vill också tacka rådets ordförande för hans samarbete och det snabba slutförandet av rådets första behandling av budgeten. I den mån det är möjligt att sammanfatta de senaste budgetförfarandena på detta stadium vill jag också säga att det verkligen är dags att Europaparlamentet får en mer framträdande roll i budgetförfarandet, som också planeras i konventets förslag till fördrag om upprättande av en konstitution för Europa. Jag delar verkligen inte rädslan hos vissa finansministrar att det skulle vara dåligt för budgetdisciplinen om denna kammare fick det slutliga ordet om den allmänna budgeten. Tvärtom har min erfarenhet under de senaste åren mycket tydligt visat att parlamentet helt och hållet respekterar riktlinjerna för budgetdisciplin i sina förslag och beslut. I kommissionens preliminära budgetförslag för 2004 förutses utgifter på 100,7 miljarder euro. Ökningen jämfört med detta år skulle sålunda vara 3,2 procent, vilket visar att alla farhågor för att vi inte skulle ha råd med utvidgningen var fullständigt grundlösa.
Att nästa års allmänna budget för Europeiska unionen kommer att bli mindre omfattande än den aktuella budgeten visar att det nödvändiga utrymmet för att finansiera utvidgningen har skapats i den ekonomiska planeringsprocessen. Samtidigt kan vi vara säkra på att alla nya medlemsstater kommer att bli nettomottagare. Rädslan i vissa nya medlemsstater för att de skall bli nettogivare är helt grundlös, särskilt mot bakgrund av de beslut som redan har fattats och justeringen av budgetplanen och de aktuella förslagen, som inte ifrågasattes av rådet under första behandlingen.
Under sin första behandling gjorde rådet förhållandevis få ändringar i kommissionens preliminära budgetförslag, i jämförelse med tidigare år, och jag vill tacka rådet för det. Det finns emellertid en punkt på vilken jag måste uttrycka kommissionens fullständigt motsatta åsikt, och det är frågan som handlar om fler anställda vid kommissionen. Utvidgningen och anslutningen av tio nya medlemsstater med 75 miljoner medborgare är nära förestående, och kommissionen måste från första början garantera de nya medlemsstaternas fullständiga integration, med alla medel som står till dess förfogande. Är det inte uppenbart att det kommer att behövas fler anställda? Kinnock, min kollega i kommissionen, kommer också att ta upp denna fråga, och Gill kommer att tala om personalföreskrifternas budgetkonsekvenser. Kommissionen har verkligen inte varit överdådig i sina krav på nya tjänster. Vi har förvisso undersökt läget mycket noga och gjort mycket snäva beräkningar. Man kan lita på att GD Budget, som är det ansvariga generaldirektoratet, har gjort mycket korrekta beräkningar på detta specifika område. De 780 nya tjänsterna är det minsta antal som krävs för att klara av integrationen. Jag vill tacka parlamentet för dess mycket starka stöd. Jag kommer naturligtvis att se till att alla ytterligare frågor och uppmaningar om information från er sida besvaras så ingående som möjligt, eftersom jag anser att det också ligger i parlamentets intresse att kommissionen fungerar på ett effektivt sätt.
Inom det utrikespolitiska området står vi inför en ny utmaning, som ett resultat av läget i Irak. Nästa år måste vi också inleda en strategi för närmare samarbete med våra nya grannstater, men även med Europeiska unionens gamla grannstater, som en del av en verklig närområdespolitik. Den utmaning vi står inför i unionen är att säkra en ny tillväxtdynamik vid en tidpunkt då allmänheten också förväntar sig kraftfulla åtgärder för att garantera inre säkerhet. Vi har också för avsikt att få till stånd ett framgångsrikt genomförande av vår gemensamma politik, t.ex. jordbrukspolitiken, i en utvidgad union och hjälpa de nya medlemsstaterna att få en god ekonomisk grund. Samtidigt vet vi att rådet observerar läget för att se till att det inte sker någon ökning av klyftan. Vi har alla i uppgift att göra vårt yttersta för att se till att utvidgningen blir en framgång, att unionen ger den stabilitet som både gamla och nya medlemsstater eftersträvar, och att goda levnadsförhållanden för alla medborgare i unionen säkras genom hållbar tillväxt. Tack för er uppmärksamhet.
(Applåder)

Elles (PPE-DE).
Herr talman! Det är sannerligen bra, som Wynn sade, att vi genomför allmänna debatter av det här slaget. Vi hoppas att det inte är sista gången som Wynn lägger fram det här betänkandet inför parlamentet i egenskap av ordförande för budgetutskottet, men det kan finnas liv efter 2004. Vi gratulerar de två föredragandena, som alltid, men när det gäller just den här budgeten skulle vi vilja ha ett försiktigt tillvägagångssätt allmänt sett. Som kommissionsledamoten och den tjänstgörande rådsordföranden sade kommer det att ske stora förändringar till följd av utvidgningen och tillämpningen av verksamhetsbaserad budgetering.
Vi kommer också att ha tre olika kommissionsledamöter mellan maj och november 2004. Det kommer att bli ett stormigt år. Därför vill inte min grupp att någon revision av budgetplanen skall genomföras under de kommande 12 månaderna. Det skulle vara onödigt komplicerat att börja med en sådan sak vid en tidpunkt när vi kommer att vara upptagna med valkampanjer och den nuvarande kommissionen kommer att gå in på sitt sista år. Vi hade stora problem under den förra mandatperioden 1999 eftersom vi förhandlade fram en budgetplan som inte bara försatte det sittande parlamentet och den nuvarande kommissionen, utan även efterföljande konstellationer, i en situation där de inte kunde granska den. Det luktar av planering i sovjetisk stil att vi redan nu skall börja tänka på hur finansieringen kommer att se ut 2013. Vår grupp vill att en femårig budgetplan förhandlas fram från 2005, som sedan skall tillämpas från 2006 och framåt.
Jag vill särskilt ta upp två punkter. En är reformen av kommissionen. Förra året kopplade vi samman kommissionens begäran om nya poster till en omfattande granskning av vad som hade hänt med kommissionens reform. Kommissionen utarbetade en mycket imponerande siffermässig rapport. Vad vi skulle vilja se i år - och vi har lagt fram ett ändringsförslag om den saken med en eller två punkter - är att kommissionen inte bara utarbetar en rapport om vad som har gjorts, utan också en rapport som visar vad som har gått fel med reformerna och vad som återstår att göra för att se till att kommunikationen är lämplig - Eurostat är bara ett exempel, även om det är ett ganska högt profilerat sådant. Rapporten måste också tydligt visa vilka reformer som inte har genomförts. Det är sant, som Andreasen förklarade i ett pressmeddelande i dag, att vi kanske inte hade haft problem av det här slaget om redovisningssystemen hade införts tidigare. Vem vet? Vi vill klargöra det, och vi vill att en rapport utarbetas i det syftet.
Den andra punkten är Irakfrågan. Wynn frågade vilket syfte vi har med det ändringsförslaget. I det här skedet av den internationella utvecklingen anser vi att Europa måste visa att det inte bara är kapabelt att agera på världsarenan och bidra med humanitärt bistånd och återuppbyggnaden i Irak, utan att EU också avsätter pengar för den här posten i sin budget. Denna siffra förbleknar till intet i jämförelse med de 30 miljarder euro som enligt rådets tjänstgörande ordförande har återbetalats från budgeten för medlemsstaterna under de senaste tre åren. En siffra på 500 miljoner euro för nästa år med inriktning på Irak skulle mycket tydligt visa Europas vilja att samarbeta med Förenta staterna och andra aktörer för att skapa välstånd i Irak.
Avslutningsvis vill vi, som grupp, kunna ha en huvudroll och vara ansvariga i denna budgetprocess. Vi vill garantera att parlamentets prioriteringar kommer att behållas. Parlamentet har sista ordet i samtliga tre frågor som jag tog upp. Ni kan räkna med att vi inte kommer att ge vika i den process som vi nu har framför oss till slutet av nästa år.

Walter (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, herr rådsordförande! Det ligger en budget på våra bord som - i motsats till vad vi annars hör om budgetförslag - håller på att minska, inte öka. Detta kan vara ett gensvar på förhållandena i medlemsstaterna. Det är förvisso så att denna budget innehåller mindre resurser. Som ett gensvar på det som sker i medlemsstaterna måste vi utan tvekan säga: ja, vi måste förvalta skattebetalarnas pengar på ett försiktigt sätt, och som Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer vi att göra det. Vi måste emellertid också ange prioriteringar för budgeten. Detta kommer vi verkligen att göra.
Låt mig börja med en fråga som - om kommissionsledamot Schreyer har rätt, och det hoppas jag att hon har - också kommer att bli en framtida uppgift för oss. Låt oss tala om EU-budgetens intäktssida. Intäktssidan - det betyder: var kommer pengarna ifrån? Vem betalar? Vi betalar med skattebetalarnas pengar. Vissa beräkningar i Europa som vi har tagit del av tyder på att så mycket som 20 miljarder går förlorade p.g.a. momsbedrägerier. Alla som accepterar dessa momsbedrägerier accepterar också intäktsminskningarna på europeisk nivå. Vi är inte beredda att acceptera detta, eftersom alla dessa minskningar måste täckas med pengar från skattebetalarnas fickor. Under detta budgetförfarande föreslår vi därför att kampanjen mot momsbedrägerier trappas upp för att minska bördan för skattebetalarna, så att de pengar som borde flyta in till Europeiska unionen faktiskt kan göra det. Vi måste diskutera denna fråga oftare, också som en del av budgetförfarandet.
I framtida budgetförfaranden - däribland det nästkommande - kommer vi att se till att medborgarna själva kan se att pålitlighet garanteras som en av våra grundläggande värderingar. Detta betyder pålitlighet i kampen mot den ekonomiska och sociala klyftan, och det betyder pålitlighet i kampen mot arbetslösheten. Vi har hört att rådet starkt har reducerat betalningarna för, i synnerhet, strukturfonderna. Vi menar att detta ger upphov till en rad frågor. Å ena sidan registrerar medlemsstaterna de avsevärda penningbelopp de avser att använda under de kommande åren, i synnerhet under nästa år. Samtidigt har rådet gått med på, i sitt budgetförslag, att utgifterna måste hållas under dessa belopp. Vi undrar vilka av dessa siffror som är de korrekta. Vi vet att restskulder har uppkommit beträffande tidigare garanterade åtaganden, där betalningar ännu inte har ägt rum. Rådet undviker noga denna fråga och hävdar: ?Vi behöver inte betalningarna.? Vi vill inte delta i detta spel. Alla som sluter avtal, efter hårda förhandlingar om budgetplanen - särskilt avseende strukturfonderna och därmed den strukturella och ekonomiska utvecklingen i Europeiska unionen - måste också godta att, när det är dags att genomföra avtalet, han kommer att påminnas om sina åtaganden, och vi kommer att kräva utbetalning av de korrekta beloppen.
Under nästa budgetår kommer vi att se till att Europeiska unionen, som ett ekonomiskt område, inte bara blir ett ekonomiskt område för storföretag. Vi kommer även i framtiden att arbeta för ett starkt stöd till små och medelstora företag. De utgör ryggraden i den europeiska ekonomin. De är kreativa, innovativa och beredda att ta risker, och vi måste stödja dem, så att de, trots att de inte har några anställda jurister och skatteexperter, kan dra nytta av Europeiska unionen och den inre marknaden.
För det fjärde: Vi vill, i budgetförfarandet, se till att utvidgningen utformas på en säker grund. Det har redan skett olika hänvisningar till personalfrågan. Vi kommer att undersöka mycket noga vilka personalresurser som egentligen behövs, för att därmed få svar på frågan om alla de nämnda tjänsterna verkligen behövs. Vi kommer emellertid inte att tillåta att utvidgningen och anslutningsländerna blir Europeiska unionens spargris. Jag instämmer här med alla tidigare talare. Jämställdhet måste råda. Beslut som dessa är de bästa indikatorerna på om jämställdhet verkligen råder. Alla kan ge uttryck för goda avsikter, men det är själva besluten som visar om det verkligen råder lika behandling, oavsett om det handlar om en gammal eller ny medlemsstat. Vi kommer att övervaka detta mycket noga.
Även inom andra områden kommer vi till viss grad att fortsätta bevara kontinuiteten, men vi måste också utforma vår politik på ett framtidsinriktat sätt. Detta gäller särskilt utrikespolitiken. Inom detta område har vi under de senaste åren ofta erfarit att vi, närhelst en kris uppstår någonstans i världen, har reagerat i affekt och omedelbart lovat att ställa upp med ytterligare resurser, ibland på bekostnad av redan fastställda politiska beslut. Om vi tittar på vissa delar av världen som vi gett stöd till tidigare, ser vi att det finns mindre tillgängliga resurser än under tidigare år. Vi har tvingats att omstrukturera. Vi har gjort detta därför att vi också har insett att vi naturligtvis inte kan öka stödet i all oändlighet. Jag vill emellertid citera två statistiska uppgifter som, även om de inte direkt har att göra med vår budget, ger något att tänka på. I dag använder Amerikas förenta stater och länderna i Europeiska unionen 460 miljarder per år till försvaret. 460 miljarder! Samtidigt använder vi bara 37 miljarder till utveckling. Är detta verkligen en framåtblickande politik, en som syftar till konfliktförebyggande? Är detta den typ av politik som utvecklade stater bör föra? Svaret är nej, vilket är skälet till varför vi vill utveckla den europeiska politiken ytterligare, inom det möjligas gränser - och det är tillräckligt ödmjukt. Vi vill arbeta på ett förebyggande sätt. Vi vill utveckla konflikthanteringsstrategier som kväver denna typ av konflikter i sin linda. Vi är inte så naiva att vi tror att det inte kommer att uppstå fler konflikter i världen. Det kommer alltid att finnas konflikter i vår region; våra medlemsstater måste ta itu med det. Vi kommer i vilket fall som helst att koncentrera oss mer på förebyggande åtgärder.
Demografiska förändringar är ytterligare ett område inom vilket vi måste arbeta förebyggande. Den europeiska kontinenten håller på att förändras på ett dramatiskt sätt. Vi kan se att befolkningen i genomsnitt håller på att bli mycket äldre; det gäller inte bara enskilda länder, utan alla länder. Detta får effekter för alla institutioner och organ. Det betyder inte bara att det i framtiden kommer att finnas färre förskolor, eller att vi kommer att behöva färre förskolor på lokal nivå. Det kommer också att påverka oss. Låt mig återigen ta upp pensionsbördan som ett exempel - vi måste axla denna börda. Även inom många andra områden kommer vi att se att antalet unga personer stadigt minskar, och att det blir fler och fler äldre. Vi måste ta itu med denna situation genom att forma den på ett positivt sätt. Man bör inte se på den som ett hot, utan som en möjlighet.
Vi i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer att tillämpa en rad kriterier på denna budget. Det första är ekonomisk försiktighet, eftersom det handlar om medborgarnas pengar. Det andra är pålitlighet. Alla måste se att vi avslutar det vi har påbörjat, och att vi inte släpar fötterna efter oss eller bara ger upp när vi tagit oss halvvägs igenom en sak. Det tredje är detta: vi kommer att utforma den europeiska politiken på ett sätt som gör det möjligt för oss att arbeta förebyggande, i stället för att tas på sängen när situationer uppstår. Vi skall försöka övervaka utvecklingen på ett tidigt stadium, strukturera den på ett lämpligt sätt och sålunda forma Europeiska unionen - vår europeiska kontinent - så att vi får en bra och trygg framtid tillsammans.
Virrankoski (ELDR).
Herr talman! Europeiska unionens budget som lagts fram av rådet visar ett mycket disciplinerat förhållningssätt. Betalningsbemyndigandena står för bara 0,99 procent av BNP, eller, uttryckt i pengar, 11,4 miljarder euro under budgetplanen.
Kommissionens budget har utarbetats som en verksamhetsbaserad budget avseende 31 politikområden. Detta har länge varit ett tydligt mål för vår grupp. Det kommer att underlätta övervakningen av EU:s verksamhet. Kostnaderna som har anknytning till respektive politikområde är tydligt synliga. Administrations- och driftskostnaderna har egna poster. Det är lättare att bedöma effektiviteten, vilket också gäller för förhållandet mellan uppnådda resultat och använda medel. Överdriven byråkrati är en påtaglig signal om omåttligt stora administrationskostnader.
Det största problemet med EU:s budgetpolitik är de utestående åtagandena. År efter år kämpar parlamentet med att anpassa budgeten till de ekonomiska ramarna. I finansieringsöversikterna konstaterar vi att diskussioner om några få euro är fullständigt överflödiga, när det finns miljarder i utestående åtaganden som med lätthet överstiger så mycket som 10 miljarder euro varje år.
Nästa års budget kommer att domineras av utvidgningen av EU. Rådet har haft en snäv syn på tjänster i kommissionen som krävs för utvidgningen. Vår grupp anser att utvidgningen kräver ett lämpligt antal tjänster, men den får inte användas som förevändning för att öka skaran av byråkrater. Utvidgningens administrativa framgång kommer inte bara att bero på skapandet av tjänster, utan också på hur de befintliga resurserna kan omfördelas och användas mer effektivt.
Vår grupp stöder de prioriteringar som Mulder har föreslagit. Vi är oroade över finansieringen av mänskliga rättigheter, vilket också gäller för finansieringen av Internationella domstolen i Haag. Vi hoppas också att man kommer att ta vederbörlig hänsyn till handlingsplanen för den nordliga dimensionen i budgetkategorierna. Vi bör också trappa upp samarbetet med våra grannstater inom ramen för programmet för ett större Europa, och förvaltningen av anslagen i detta sammanhang bör förenklas.
Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Den totala siffran för nästa års budget för en europeisk union med 25 medlemsstater kommer att minska till under 1 procent av medlemsstaternas totala BNP. Unionen verkar inte ha några ambitiösa planer för att stödja den sociala sammanhållningen mellan medlemsstaterna. Många nya medlemsstater, eller åtminstone deras medborgare, kommer att bli besvikna om de förväntar sig att det skall regna manna från himlen. Skillnader i levnadsstandarder kan inte reduceras utan pengar.
Kommissionen är underrepresenterad i denna parlamentsdebatt. Jag hade åtminstone velat se Michel Barnier och Chris Patten i kammaren, utan att jag för den skull ringaktar Michaele Schreyers sakkunskap. Jag skulle, i förbindelse med nästa års budget, ha velat höra dessa kommissionsledamöter tala om hur kommissionen planerar att minska de utestående åtaganden på grundval av tidsfristklausulen. Rådets tjänstgörande ordförande hade ingen klar idé om hur man kan minska de utestående åtagandena. Det borde kommissionen ha.
Vår grupp i sammanhållningsländerna vill veta på grundval av vilket villkor i tidsfristklausulen som man har beslutat vilka utestående åtaganden som skall ställas in. Om det har beslutats p.g.a. kommissionens passivitet handlar det om ett misslyckande att utföra budgetmyndighetens önskemål. Om det har beslutats p.g.a. felberäkningar som gjorts av medlemsstaternas regeringar är det berättigat att ställa in dem. Medlemsstaterna måste följa bestämmelserna, och vi kräver en förklaring till beslutet bakom de utestående åtagandena.
Återuppbyggnadsstödet till Irak kommer förmodligen att belasta nästa års budget. Vi får samma slags arbetsfördelning som i Afghanistan. Amerikas förenta stater, i detta fall med stöd från premiärminister Blair, angriper och förstör, och EU betalar för återuppbyggnaden. Vår grupp har mycket att invända mot detta. Vi vill i stället använda medel från unionen till att bygga upp palestinska mål som förstörts av Israel. Det har inte varit något oljekrig i Palestina.
Mycket kritik från ledamöter i vår grupp riktas mot utgifter som har att göra med den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och finansieringen av politiska partier som är verksamma i hela Europa. Man anser att EU arbetar för en avreglering av marknaderna och privatiseringar, och, därmed, den nyliberala ?made in USA?-politiken.
Talmannen.
Tack så mycket.
Herr Seppänen! Ni har gjort personliga hänvisningar till flera kommissionsledamöter. Enligt vår föredragningslista kommer vissa av de personer som ni har nämnt att närvara under denna debatt, men i ett senare skede. Barnier, t.ex., som ni har nämnt, kommer att vara här i eftermiddag, men inte ännu på ett tag. Jag nämner detta för er kännedom.

Buitenweg (Verts/ALE).
Herr talman! Jag är mycket glad att denna debatt äger rum, eftersom den gör det möjligt för oss att ställa ett antal frågor till kommissionen innan vi röstar om ändringsförslagen i budgetförfarandet. Under mitt första anförande i eftermiddag skulle jag vilja ta upp - på samma sätt som Virrankoski - genomförandet av budgeten, eftersom de politiska beslut som vi fattar här efter många om och men ofta vacklar i detta avseende. Pengar skrinläggs, eller så hindrar byråkratin stödmottagarna att använda pengarna på ett lämpligt och effektivt sätt. Mulder, föredraganden för den kommande budgeten, sade alldeles nyss att han ville uppmuntra kommissionen att öka den procentuella andelen använda pengar genom att föra över en del av de administrativa krediterna till reserven. Mulder, och kanske majoriteten i denna kammare, är ännu inte övertygade om att alla de poster som kommissionen begärde före utvidgningen verkligen är nödvändiga. En kommissionstjänsteman sade följande i detta avseende: Ni binder ihop våra ben, men ändå förväntar ni er att vi skall springa ett 100-meterslopp snabbare.
Jag anser att föredragandens oro är berättigad, men jag hyser tvivel när det gäller medlen. Jag vill därför fråga kommissionsledamoten om hon kan uttrycka sin åsikt om detta. Vilka konsekvenser får reserverna? Hur kan man använda dem på ett positivt sätt? Något som är ännu viktigare: anser ni att vi gör rätt genom att använda pengarna långsamt? Fram till nu har vi alltid betonat den kvantitativa sidan i detta sammanhang. Är det inte dags att vi koncentrerar oss mer på lösningarnas kvalitativa sida, som Pitella gör med strukturfonderna? Detta innebär att förfarandena måste förenklas, att vi behöver mindre papper och mer ansvarstagande tjänstemän.
Det sista jag har att säga om ett lämpligt användande av pengarna har att göra med det faktum att vi ofta märker att projekt som finansieras med EU-medel ofta inte tar hänsyn till den europeiska miljölagstiftningen. Vad händer när man upptäcker det? Stoppas pengarna, eller hittar man någon annan mer eller mindre mjuk lösning? Ett exempel på detta är bron över floden Tagus. I detta projekt som finansierades med EU-medel tog man inte hänsyn till fågel- och livsmiljödirektiven. Det finns fler liknande exempel. Jag skulle vilja veta vilka konsekvenserna blir om man upptäcker att EU-finansierade projekt bryter mot EU:s lagstiftning.
Turchi (UEN).
Herr talman, ärade ledamöter! I ett övergripande perspektiv är detta en historisk budget, eftersom vi förbereder oss inför östutvidgningen.
Jag vill börja med att tacka mitt utskott och dess ordförande - som jag har lärt mig så mycket av -, sekretariatets personal, mina kolleger bland ledamöterna samt föredragandena, både för denna budget och för föregående års budgetar. Som ung parlamentsledamot har jag kunnat skaffa mig många erfarenheter inom området och till och med blivit vice utskottsordförande.
För vår del tror jag att detta är en budget av avgörande betydelse, eftersom den lägger en grund för det framtida Europa och för det framtida Europaparlamentet, och jag känner att själva kärnfrågan i politiskt avseende är just utgifterna för östutvidgningen. I det avseendet ställer sig såväl utskottet som parlamentets alla ledamöter helt och fullt bakom budgeten, men enbart när det gäller utgifter för personal och strukturer för östutvidgningen.
Jag skulle dock vilja betona något som kan vara en besvärlig aspekt av budgeten - att vi måste vara försiktiga när det gäller anslagen till Irak. Personligen har jag en del onda aningar när det gäller dessa anslag. Det finns en risk att de svämmar över alla breddar. Dessutom vill jag kräva att dessa medel kontrolleras noga, med hjälp av en effektiv kontrollstruktur som kan förhindra ett upprepande av vad som redan hänt med den palestinska nationella myndigheten. För närvarande genomförs en ingående analys av hur den använt sina medel. Jag vill understryka denna punkt, eftersom denna typ av kontroll kommer att få avgörande betydelse.
Jag tror att det även kommer att krävas en försöksperiod för den nya budgetförordningen. Det är ett vittomfamnande och komplicerat instrument och kommer därmed oundvikligen att orsaka ökade spänningar i kommissionen på nivån över generaldirektören, även om jag skyndar mig att tillägga att jag mycket uppskattade vårt samarbete under den gångna perioden.
Till sist måste jag nämna det initiativ som har lett till en omfattande debatt inom vårt utskott: hälsoförsäkringen för parlamentsledamöter. Detta är en fråga vi kommer att kunna ta i tu med när vi får resultaten av den studie vi har beställt. I denna och alla andra frågor vill jag önska rådet ett särskilt lycka till i dess arbete, och jag är stolt över att säga att jag även är en företrädare för Italien.

Van Dam (EDD).
Herr talman, herr minister, fru kommissionär! Vi välkomnar den föreslagna minskningen av betalningsanslagen. Med tanke på den nuvarande konjunktursvackan måste medlemsstaterna dra åt svångremmen, och Europeiska unionen kan inte sacka efter på detta område. Rådet har gjort ett antal stora neddragningar i det preliminära budgetförslaget. Vi delar inte föredragandens ståndpunkt att detta kategoriskt bör avvisas. I synnerhet under utgiftskategorierna 2 (strukturella åtgärder), 3 (inre politik) och 4 (externa åtgärder) anser vi inte att det är nödvändigt att öronmärka mer pengar än vad rådet föreslår. Vi får inte blunda för de enorma betalningsförseningarna för flera budgetposter under dessa rubriker. Förseningarna i strukturfonderna är omöjliga att förklara för väljarna. De uppgår till mer än 66 miljarder euro, två tredjedelar av hela den nuvarande EU-budgeten. En svensk marknadsundersökningsbyrå drog slutsatsen att effektiviteten i strukturpolitiken uppenbarligen inte håller måttet. Känner kommissionen till resultatet av denna undersökning, och vad kommer den att göra åt detta ihållande problem?
Europaparlamentet måste också ta sig en närmare titt på den egna verksamheten och kritiskt granska om vissa politikområden verkligen hör hemma på EU-nivå. Det faktum att vissa personer i parlamentet vill använda pengar till EU:s budget för turism är bara ett exempel på sådant som i första hand är en fråga för medlemsstaterna. Pengar till utvecklingsbistånd går även till länder på det södra halvklotet, trots att detta är en uppgift för en eller flera av medlemsstaterna, som har historiska band med dessa länder. Vi anser att ökningen på 8,4 procent av budgeten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inte förklaras på ett tillfredsställande sätt. Europeiska unionen får inte bygga upp en organisation parallellt med Nato. Det är bara bortkastade pengar.
Att öka stödet till den palestinska myndigheten med 18 miljoner euro är faktiskt oförsvarligt, så länge myndigheten vägrar att tveklöst fördöma och hejda terroristattacker riktade mot oskyldiga människor. Känner kommissionen till Internationella valutafondens rapport, som visar att Arafat satte in 900 miljoner amerikanska dollar på hemliga konton mellan 1995 och 2000? Till syvende och sist måste kommissionen vara mer kritisk när man stöder tredje länder i Medelhavsområdet. Vi måste konsekvent tillämpa människorättsklausulerna i sådana fall.
Vi stöder helhjärtat ändringsförslaget om ett väsentligt bidrag till återuppbyggnaden av Irak. Samtidigt måste vi betona att omfattningen av detta nödvändiga humanitära stöd inte får vara avhängigt politiska meningsskiljaktigheter mellan vissa av medlemsstaterna och Förenta staterna.
Min grupp anser att det är illa att reformen av Europeiska kommissionen kommer att innebära mindre besparingar än vad som ursprungligen beräknades. Skillnaden på 8,8 miljarder är verkligen högst betydande. Hur förklarar kommissionen detta?
Ett annat område där vi skulle kunna göra besparingar är byråernas tillsynsorgan, där varje medlemsstat har tre ledamöter. Vore det inte överdrivet att utöka dessa organ till 75 ledamöter per byrå?
Jag måste också kommentera budgetförvaltningen. Det oroar oss att utgifterna för revision inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken har minskat med 6,4 procent. Denna minskning är oklok, med tanke på de problem som omgärdar förvaltningen av denna politik och det stora behovet av arbetskraft för att kunna utöva en korrekt kontroll av jordbruksutgifterna. I våras presenterade revisionsrätten en rapport om stödet till så kallade problemområden. Vad har kommissionen dragit för lärdomar av detta? Är kommissionen exempelvis beredd att strama upp den vaga definitionen av ?god jordbrukspraxis??
Enligt de inblandade personerna skall slutligen bedrägerierna inom Eurostat delvis hänga samman med att Europeiska kommissionen satsar så lite resurser på att få korrekt statistik. Ett bättre samarbete mellan Eurostat och de nationella statistikbyråerna är förvisso något önskvärt. För att kunna göra detta behöver Eurostat bli mer oberoende, så att man fortsatt kan garantera att statistiken är opartisk och vetenskapligt objektiv. Efter att ha bestraffat bedrägerierna och förbättrat den administrativa kontrollen av Eurostat är detta något vi måste uppmärksamma. Vad är kommissionens reaktion på detta?

Dell'Alba (NI).
Herr talman! Som en av de föregående talarna påpekade är detta en historisk budget - en budget som föreslås av rådet och som med sikte på utvidgningen är 2,7 procent mindre än förra året. Även om detta bara är ännu en siffra i statistiken är det ett tecken som talar sitt tydliga språk, ett tecken på ett Europa som visar rädsla för sig självt, för sin budget och för att ta i tu med problemen i världen.
I det perspektivet välkomnar vi ändringsförslaget om Irak, som åtminstone inte signalerar inkonsekvens, utan skickar en signal om att Europa verkligen existerar, vill dra sitt strå till stacken och måste förse sig med medel för att kunna göra detta. Än så länge verkar det som om budgetkategorin i fråga är en symbolisk post. Vi kommer därför att göra vad vi kan för att hitta medel för att anta vad som helt klart är en av de stora politiska utmaningar som ligger framför oss och som därför, inte minst i symboliska termer, kräver ett omedelbart, övertygande och betydande anslag.
Många av medlemsstaterna har betonat Europaparlamentets prioriteringar. Det är inte bara viktigt att ange våra prioriteringar - och här vänder jag mig till kommissionsledamoten - utan det är också viktigt att kommissionen handlar i överensstämmelse med parlamentets prioriteringar. Jag är rädd att vi ofta har intrycket att de prioriteringar parlamentet fastställer inte följs. Jag tänker då inte bara på de 13 miljarder euro som vi ger tillbaka till medlemsstaterna i år, även om detta givetvis är värt att nämna, eftersom det pekar på en brist i systemet. Dessa medel är till stor del öronmärkta för medlemsstaterna, men en betydande summa pengar har inte använts och ett stort antal prioriteringar och åtgärder som beslutats - ofta tillsammans med kommissionen - har skjutits på framtiden, på grund av en kris som vi skulle kunna beteckna som strukturell. Jag anser att detta är en avgörande fråga, vars betydelse inte får underskattas i vår utvärdering av den nuvarande budgeten liksom av den budget som skall antas för 2004, eftersom de åtgärder som faktiskt beslutas ofta inte står i överensstämmelse med parlamentets prioriteringar.
Sedan har vi avsnittet om externt bistånd som jag skall kommentera under den senare delen av denna debatt, om det går bra.
Van Hecke (ELDR)
Herr talman! Det gäller budgeten. Rådet har ?bara? minskat Europeiska kommissionens ursprungliga förslag för utgiftskategori 4, externa åtgärder, som innebar en 3,9-procentig ökning jämfört med föregående år, med 0,3 procent. Som vi alla vet kommer Europeiska unionen att skaffa sig allt fler nya åtaganden. Dessa sammanhänger med kampen mot terrorism och organiserad brottslighet, återuppbyggnaden av Irak, vanstyrda länder som Afghanistan och Kongo, utvidgningen av EU, konfliktförebyggande åtgärder i Mellanöstern, och så vidare. Detta är viktiga frågor, och det är också uppenbart att folk vill ha en mer beslutsam utrikespolitik. 67 procent av de europeiska medborgarna säger sig vara för att EU:s inflytande i världen ökar.
Å andra sidan är det helt klart att de ekonomiska begränsningarna för möjliga åtaganden kommer att ha nåtts, såvida inte mer pengar ställs till förfogande. Inom några få veckor kommer Europeiska unionen att delta i den internationella givarkonferensen om återuppbyggnaden av Irak. Patten föreslår att EU skall kunna bidra med cirka 200 miljoner euro under 2003-2004. Andra föreslår ett belopp på 500 miljoner euro. Hur det än blir vill inte parlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik att detta skall ske på bekostnad av andra geografiska områden eller andra åtaganden, exempelvis i Afghanistan, eller budgetposter som inte är bundna till geografiska områden, exempelvis begreppet tidig varning och landminor. Om Europeiska unionen vill ta sin del av ansvaret för fred och säkerhet i världen måste man vara beredd att avsätta tillräckliga ekonomiska resurser. I annat fall riskerar Europa att bli en politisk lilleputt på den internationella arenan.

Sanders-ten Holte (ELDR)
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Jag skulle vilja lämna några synpunkter på budgetförslagen för 2004, ur utvecklingssamarbetets perspektiv. Även om vi i detta fall har att göra med verksamhetsbaserad budgetering kan jag inte göra mig fri från intrycket att denna uppdelning mer handlar om kommissionens inre struktur. Medel avsedda för utvecklingssamarbete bör också omfattas av detta budgetavsnitt. Ändå har vi sett att budgetposterna för Asien, Latinamerika och Mellanöstern har placerats under rubriken ?yttre förbindelser?. Mitt utskott anser att detta är oacceptabelt. Att bekämpa fattigdomen är när allt kommer omkring det huvudsakliga målet för EU:s utvecklingspolitik. Om dessa budgetposter placeras under ?utrikes förbindelser? förlorar man detta ur sikte.
Min andra synpunkt gäller vårt stöd till återuppbyggnaden i Irak. Oavsett vilka belopp som nämns måste det klargöras att dessa pengar inte kan hämtas från potten för utgiftskategori 4 - yttre åtgärder - som är begränsad nog ändå. Enligt min mening måste flexibilitetsmekanismen användas till detta.
Den tredje och sista punkt jag vill nämna är det procentuella målet på 35 procent till social infrastruktur. Kommissionen har påpekat att man har uppnått detta mål under de senaste åren, men utbildning och hälsovård är fortfarande mest eftersatta, trots att de när allt kommer omkring är två av de högst prioriterade målen bland millenieutvecklingsmålen. Jag vill därför uppmana kommissionen att följa vad som överenskoms vid det sociala toppmötet i Köpenhamn 1995.

McNally (PSE)
Herr talman! Jag vill tacka Mulder för hans mycket kollegiala och samarbetsvilliga inställning under arbetet med de andra utskotten, och jag tackar Gill av samma skäl. De budgetposter som mitt utskott har behandlat är de mest komplicerade för alla utskott. Vårt arbete omfattar cirka 120 budgetposter för tio olika generaldirektorat. På grund av att det har varit en komplicerad fråga samt till följd av ändringarna av kontoplanen, tillämpningen av verksamhetsbaserad budgetering och utvidgningen, har det varit en svår uppgift att ge en allmän översikt.
Jag vill tacka kommissionen och den berörda personalen inom generaldirektoraten. De har tålmodigt förklarat grunderna för att utarbeta det preliminära budgetförslaget.
Jag kan inte ge samma beröm till ministerrådet, eftersom vi i vårt utskott har observerat en hel rad mycket stora nedskärningar, och rådet har över huvud taget inte angett några logiska förklaringar om varför det var nödvändigt att genomföra dem. Det är omöjligt att arbeta under sådana förhållanden. Man kan inte föra en dialog när den ena sidan inte förklarar resonemanget bakom vad den gör. Det kan finnas förnuftiga skäl till förslagen, men det står inte alls klart för oss.
Som ett exempel kan jag nämna de förberedande åtgärderna för forskning om säkerhetsfrågor, som är av enormt intresse för Europas medborgare. Varför har man minskat den budgetposten? Det gläder mig att Mulder är beredd att stödja oss när det gäller återföring av de pengar som hade föreslagits för de här åtgärderna, som många i vårt utskott anser vara viktiga. Vi vill ha en förklaring om Tjernobyl. Vi lägger stor tonvikt vid små och medelstora företag, som ni kommer att märka, och jag hoppas att vi kan föra en någorlunda rationell diskussion med rådet om hur det motiverar dessa nedskärningar, som förefaller strida mot all politik som Europeiska unionen för.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE)
Herr talman! Kommissionens preliminära budgetförslag innebar få överraskningar vad gäller de frågor som ligger inom ansvarsområdet för utskottet för ekonomi och valutafrågor. Vi stöder därför huvuddragen och har också klart uttalat vårt stöd för de belopp som har föreslagits av kommissionen. Jag vill dock göra några kommentarer och rekommendationer.
De åtgärder som stöds inom ramen för budgetposten 02 05 01 (?Åtgärder för att främja industrins konkurrenskraft i Europeiska unionen?), exempelvis att analysera informationssamhällets inverkan på konkurrenskraften och att stimulera utvecklingen av elektronisk handel, innebär inte något verkligt europeiskt mervärde och bör därför avbrytas. Vi föreslår därför att dessa anslag överförs till budgetposten 02 02 03 (?Program för företag och företagsamhet, särskilt små- och medelstora företag?), där medlen skulle kunna vara till direkt nytta för Europas företag.
Vi är vidare bekymrade över problemen och oegentligheterna vid Eurostat och vill därför att Europaparlamentet begär att 25 procent av anslagen till Eurostats administrativa utgifter skall placeras i avdelning 31 (?Reserver?) tills kommissionen har gett parlamentet tillräcklig försäkran om att problemen har lösts och de ansvariga har identifierats och erhållit lämpliga påföljder.
Vi stöder vidare informationskampanjen om euron och välkomnar att kommissionen har föreslagit ökningar av finansieringen av denna. Dessa extra resurser kommer att behövas med tanke på att unionen får tio nya medlemsstater som alla har åtagit sig att införa euron så snart som möjligt. Vi är dock fortfarande oroliga för genomförandet av denna budgetpost under senare år och vill därför ånyo uppmana kommissionen att rapportera varje kvartal till ansvarigt utskott i parlamentet om genomförandet av programmet under innevarande år och planeringen för nästa år.
Vi vill dessutom uppmana kommissionen att se till att ytterligare medel för informationskampanjen om euron finns om ytterligare behov skulle uppstå, t.ex. till följd av folkomröstningar i något av de länder som inte har euron i dag. Jag vill inom parentes beklaga att mitt hemland Sverige med anledning av folkomröstningsresultatet förra veckan inte kommer att komma ifråga när det gäller medel för informationskampanjen om euron.
Utskottet stöder emellertid kommissionens föreslagna budget med de reservationer som jag har framfört.

Schreyer
Herr talman, herr rådsordförande, ärade ledamöter! Vi har på senare år redan sett att den gemensamma utrikespolitiken har blivit en prioriterad fråga i budgetdebatterna, och så kommer det att bli även i 2004 års budget.
De många utrikespolitiska områden där EU deltar i gemensamma insatser avspeglas i EU:s budget. Vi har tillsammans tagit ansvar för att återuppbygga Kosovo och för att upprätta politisk stabilitet i länderna på Balkan, och detta avspeglas i budgeten, precis som stödet till återuppbyggnadsarbetet i Afghanistan. I 2004 års budget får Balkan stöd motsvarande ett belopp av cirka 600 miljoner euro, och 184 miljoner euro går till Afghanistan. Tillsammans med andra medel innebär detta att vårt sammanlagda stöd till Afghanistan uppgår till 214 miljoner euro. Jag kanske för övrigt också skall påpeka att Europeiska unionen genomför allt man åtog sig att göra på givarkonferensen i Tokyo.
Jag vill också nämna att den kritik som det tidigare anspelades på, och som går ut på att det tar flera år innan något händer när Europeiska unionen utlovar stöd, inte längre är giltig i dessa svepande ordalag. Just på detta område, som rör utlandsbistånd, har finansförvaltningsreformen haft en mycket positiv och tydlig effekt. Detta är en av anledningarna till att kommissionen djupt beklagar det sätt på vilket rådet har skurit ned anslagen till kommissionens delegationer, som spelar en än viktigare roll i genomförandet av budgeten.
Ett dominerande inslag i 2004 års budget blir krisen i Irak och Europeiska unionens bistånd till folket där. Redan i år har Europeiska unionen anslagit 100 miljoner euro från EU:s budget för humanitär hjälp. Här i kammaren har det redan upprepade gånger nämnts att givarkonferensen om stöd till återuppbyggnaden i Irak kommer att äga rum den 24 oktober. Kommissionsledamot Patten, som i dag besöker FN:s generalförsamling i New York, har i parlamentet klargjort hur viktiga de budgetmässiga ansträngningarna är för att ge ett effektivt bistånd i Irak. En oberoende förvaltningsfond eller ett FN-organ bör garantera att biståndet från Europeiska unionen används multilateralt.
I nästa vecka - den 1 oktober - kommer kommissionen att föreslå ett belopp som vi tänker utlova vid givarkonferensen, nämligen 200 miljoner euro. Enligt detta förslag skall medel motsvarande 40 miljoner euro mobiliseras i år, reserven under utgiftskategori 4 skall användas nästa år och därtill skall en del av flexibilitetsreserven användas. Detta blir alltså vårt förslag till givarkonferensen fram till slutet av 2004.
Storleksmässigt anser jag att detta utlovade bistånd står sig väl vid en jämförelse med de 214 miljoner euro som går till Afghanistan nästa år. Våra utlovade 200 miljoner euro till Irak måste sättas i relation till att Irak har en mindre befolkning än Afghanistan, som är ett fruktansvärt fattigt land som saknar möjligheten till intäkter från oljereserver.
Låt mig även ta tillfället i akt att tacka budgetmyndigheten för att den godkänt stödet till Turkiet, som beräknas uppgå till 250 miljoner euro nästa år, och som skall tas från medlen för förberedande anslutningsstrategier. Jag nämner beloppet till Turkiet bara för att sätta det i relation till stödet till Irak. Jag tror att man alltid måste sätta dessa saker i relation till varandra.
Enligt kommissionens förslag skall sammanlagt 507 miljoner gå till humanitärt bistånd. I budgeten avsätts 82 miljoner euro till kampen mot aids, malaria och andra överförbara sjukdomar, som har katastrofala konsekvenser för många länder i Afrika. Detta belopp skall också användas för att betala våra fortsatta bidrag till Globala hälsofonden - även här med samma belopp som i år. Skälet till att jag nämner det är att det var en framträdande fråga i förra årets debatt.
Låt mig redan nu avisera att jag tillsammans med min kollega kommissionsledamot Nielson inom några dagar kommer att lägga fram ett meddelande med förslag om att medel till Europeiska utvecklingsfonden i framtiden - från 2007 och framåt för att vara exakt - skall ingå i den normala budgeten. Även om vi fortfarande kommer att prioritera fattigdomsbekämpningen innebär i synnerhet AVS-ländernas behov att vi tvingas anta en enhetlig policystrategi. Den enkla sanningen är dock att det vid jämförelser har visat sig att mekanismen för att genomföra den vanliga EU-budgeten är mycket bättre än mekanismen för Europeiska utvecklingsfonden.
Som en del av de utvecklingspolitiska åtgärderna anslås särskilt nya medel för att införliva jämställdhetsfrågor i stödprogrammen. I synnerhet utlandsbiståndet omfattar stöd till många projekt som särskilt inriktar sig mot kvinnornas i många fall mycket svåra situation i fattiga länder och krisdrabbade områden. Detta beskrivs i rapporterna om stödprogrammen.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, ärade ledamöter! Först och främst vill jag tacka föredraganden av yttrandet från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, Van Hecke, för hans arbete och fantastiska samförståndsanda liksom för hans val av de svåra prioriteringar som har gjorts i budgeten. Vad vi nu behöver är givetvis att dessa prioriteringar godkänns av budgetutskottet och av parlamentet som helhet, med de ändringar som budgetutskottet kanske måste göra.
Vissa talare, som Wynn och Walter, har mycket tydligt förklarat hur starkt trycket varit på utgiftskategori 4, och de trängande frågor som Europeiska unionen måste hantera under de närmaste åren. Vi har haft Kosovofrågan, Balkan, Östtimor, Afghanistan, och nu i år har vi problemet med Irak.
Med tanke på att detta har diskuterats under debatten vill jag säga att min politiska grupp anser att Europeiska unionen måste lämna ett betydande bidrag till normaliseringen och återuppbyggnaden av Irak och till införandet av fred och demokrati, eftersom vi anser att demokratiseringen av detta land inte enbart skall vara Förenta staternas ansvar, utan att ansvaret också måste vila på hela det internationella samfundet.
Herr talman! I morgon kommer Europaparlamentet emellertid att godkänna en resolution om Irak, där det mycket tydligt slås fast att åtgärderna i Irak inte får betalas på bekostnad av andra områden eller åtaganden som ingåtts. Detta påpekades med rätta av Van Hecke.
Jag har med stort intresse lyssnat till kommissionsledamotens synpunkter alldeles nyss, och jag noterar att kommissionens avsikter eller prognoser inte kommer att sträcka sig så långt som till 500 miljoner euro. Jag vill fråga kommissionsledamot Schreyer om ni tänker överväga att utnyttja hela flexibilitetsinstrumentet, som inte användes förra året och inte heller i år, och om ni tänker överväga andra högst intressanta möjligheter, exempelvis de som nämndes av huvudföredraganden Mulder.
I och med införlivandet av kandidatländerna kommer det nästa år att finnas budgetposter under Europeiska investeringsbankens externa åtgärder som kanske kan användas för denna prioritering. Det kanske kan vara värt att beakta denna möjlighet.
Herr talman! Det problem vi i år står inför i fråga om Irak är ett återkommande problem. Vi kan inte leva ur hand i mun; vi måste försöka hitta en permanent lösning på de akuta frågor som kommer upp inom området för yttre åtgärder och försöka mobilisera instrument som på ett flexibelt sätt ger oss möjlighet att hjälpa till med dessa prioriteringar. Jag vill dock betona att det inte får gå ut över andra prioriteringar.
Herr talman! Som Rumäniens president sade nu på förmiddagen, och som konventets ordförande Giscard d'Estaing sade häromdagen i kammaren, måste vi försöka hitta en permanent lösning på dessa problem om vi vill att Europeiska unionen skall spela en framträdande roll på den internationella arenan, eftersom vi i annat fall får nöja oss med att vara en icke-statlig organisation eller en sorts internationell Röda korsorganisation utan något annat syfte eller uppgift än att betala räkningen för vår tids stora tragedier.

Gröner (PSE).
Herr talman, ärade ledamöter! Utvidgningen är inte enbart ett projekt för de styrande klasserna, utan kommer om den lyckas också att bli en enorm triumf för demokratin. EU kommer snart att ha 450 miljoner invånare, varav över hälften är kvinnor. Om kvinnorna skall kunna göra sin insats för att bygga Europa måste informationen vända sig till dem, och de måste göras delaktiga på olika sätt. Under denna parlamentsperiod har vi utvecklat vår strategi för att integrera ett jämställdhetsperspektiv och berett plats för detta i budgetarbetet, men framgångarna är inte så uppenbara som de skulle kunna vara, eftersom kvinnor i allmänhet fortfarande inte är synliga inom olika politikområden, och fortfarande ser vi dem i allmänhet inte på några ledande befattningar inom institutionerna.
Endast 14 procent av observatörerna från kandidatländerna är kvinnor, endast 17 procent av konventets ledamöter, och endast 25 procent av kommissionsledamöterna. Medan 70 procent av personalen i kategori C är kvinnor finns det inte en enda kvinna bland parlamentets generaldirektörer. I vår resolution om integrering av ett jämställdhetsperspektiv föreslår vi en hel rad åtgärder i syfte att fastställa riktmärken för den horisontella uppgiften att avsiktligt få in kvinnorna i institutionerna, exempelvis genom att kontrollera effekterna av tjänstledighet i utbildningssyfte, vidareutbildning, karriärutveckling och personlig utveckling, och så vidare.
Fru kommissionär! Ni uppmuntrar nu höga förväntningar på gender budgeting. Genomförandet av gender budgeting kommer att innebära att man anlägger ett genusperspektiv i varje utskott, inom varje politikområde och varje generaldirektorat. Vi måste identifiera kvinnor som en målgrupp när vi funderar kring synliggörandet av informationskampanjer, särskilt i samband med val, och att vi måste göra kvinnor delaktiga på alla utrikespolitiska områden - exempelvis i återuppbyggnaden av Afghanistan och Irak. Daphne var en bra utmaning, vilket givetvis även gäller de inrikespolitiska områdena, exempelvis strukturfonderna.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Jag vill rikta uppmärksamheten mot tre olika frågor med anknytning till denna debatt. Det gäller förebyggande av skogsbränder, Östtimor och den ekonomiska och sociala sammanhållningen.
De tragiska bränder som har ödelagt Sydeuropa, särskilt Portugal, där fem procent av markytan och elva procent av skogsytan har eldhärjats, pekar tydligt på behovet av att öka stödet till åtgärder för att förebygga skogsbränder. Sorgligt nog har man med det nya programmet Forest Focus tagit ett kliv tillbaka. Europaparlamentet framhöll i sin resolution av den 4 september att anslagen för Europeiska unionen inom ramen för förslaget till förordning för Forest Focus skulle ligga på samma belopp som i den tidigare förordningen från 1992 om skydd av skogar mot bränder, med sikte på finansieringen av lämpliga åtgärder för att förebygga skogsbränder. Vi har därför lagt ett förslag som innebär att programmet skall tilldelas ytterligare 6 miljoner euro och att det tydligt skall anges att programmet omfattar förebyggande åtgärder. Vi hoppas att detta förslag kommer att godkännas. Jag skulle emellertid vilja veta om kommissionen är överens om att öka beloppen och låta förebyggande åtgärder ingå i Forest Focus-programmet.
När det gäller Östtimor har kommissionen i sitt preliminära budgetförslag slopat den särskilda budgetposten för stöd och minskat stödet med cirka 70 procent. Detta är oacceptabelt. Vi har därför lagt ett annat ändringsförslag i syfte att återställa stödbeloppet på 2003 års nivå motsvarande 25,5 miljoner euro. Vi hoppas att Europaparlamentet såsom tidigare stöder detta ändringsförslag, men jag skulle också vilja veta hur kommissionen kan försvara denna nedskärning med tanke på de diskussioner som hölls om budgeten under 2003 och de olika svårigheter och instabila områden som fortfarande finns i Östtimor.
Med tanke på att gemenskapens preliminära budgetförslag i relativa termer är det lägsta sedan 1987 och motsvarar mindre än en procent av gemenskapens bruttonationalinkomst skulle jag till sist vilja veta hur principen om ekonomisk och social sammanhållning i Europeiska unionen skall kunna följas. Jag skulle särskilt vilja fråga hur vi skall kunna kämpa för social utjämning och högre sysselsättning med tanke på att utvidgningen under 2004 innebär att unionen utökas med tio nya länder med en genomsnittlig inkomst per capita på endast 40 procent av EU-genomsnittet. Då jag anser det vara omöjligt att åstadkomma ekonomisk och social sammanhållning med denna budget vill jag fråga kommissionen om den vill avskaffa den ekonomiska och sociala sammanhållningen genom framtida ändringar av fördragen.

Buitenweg (Verts/ALE).
Herr talman! Ett antal personer har redan klagat på att rådet vill ge mindre pengar till Afghanistan. Jag tror att det här framför allt också visar prov på många regeringars kortsiktiga tänkande. De skuttar från en krishärd till nästa. Från Kosovo till Serbien - pengarna följer dem i spåren - och från Afghanistan till Irak. Medlemsstaterna kommer därför inte att hålla vad de lovade vid givarkonferensen om Afghanistan - trots att redan de här löftena i allt högre grad visar sig vara otillräckliga. Jag hoppas att det sunda förnuftet får råda i kammaren, och att vi anslår ett högre belopp än det som föresvävar rådet.
Jag skulle vilja ställa ytterligare en fråga till kommissionsledamoten, den här gången angående ett annat ändringsförslag än det som rörde Afghanistan, närmare bestämt ett ändringsförslag från PPE. De föreslår att vi fryser en summa pengar tills man slutar med opiumodlingen och övergår till tillåtna grödor. Men det är väl ändå så att EU:s bistånd knappast når fram till de avlägsna områden där opiumodlingen sker? Hur skall ni lösa det problemet? Jag noterar också att utskotten och grupperna har lagt fram ändringsförslag rörande utrikespolitik som överstiger kommissionens eget förslag med 841 miljoner euro. Jag skulle gärna se att kommissionsledamoten förklarade den här skillnaden. Är det så att vi helt enkelt griper för djupt i plånboken? Eller håller ni er styvnackat under det tak som följer av budgetplanerna - i strid med EU:s prioriteringar i förfarandet, eftersom behovet av insatser på det utrikespolitiska området är mycket större än ni låter påskina?
Min sista fråga är mycket kort och rör Nordkorea. Pengarna till KEDO-projektet har frusits, och därutöver gör vi inte det allra minsta för energiförsörjningen i landet. Vore det möjligt att, helt eller delvis, använda de pengar som tidigare var avsedda för atomenergiinvesteringar till att stödja alternativa energikällor i Nordkorea?

Dell'Alba (NI).
Herr talman, mina damer och herrar! Vi stöder föredragandens arbete och går på hans linje i fråga om externa förbindelser. Vi stöder också i stort sett alla ändringsförslag som lagts fram av Van Hecke för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Vi har själva deltagit i arbetet med vissa av förslagen. Jag skulle särskilt vilja peka på en rad ändringsförslag som rör klausuler om mänskliga rättigheter.
Vi här i parlamentet har efterlyst, och i åratal framgångsrikt kämpat för, att våra förbindelser med tredje länder skall innefatta en klausul om mänskliga rättigheter. Den skulle tvinga fram - jag vill inte väcka anstöt någonstans genom att uttrycka mig så här - en ömsesidig respekt för de mest välkända och bredast förankrade gällande avtalen, för samarbets- och biståndsavtal för tillväxtekonomier, samt på ett mer allmänt plan för länder som vi har förbindelser med.
Men i själva verket blundar ofta de som borde driva igenom efterlevnaden av den här klausulen, som formellt upptagits i våra avtal med tredje länder. Att den inte följs har flera orsaker, kanske främst att det inte finns någon särskild övervakningsmekanism. Men faktum kvarstår att vi i allmänhet glatt fortsätter att upprätta vår budget på grundval av de här fördragen, trots att det ofta förekommer överträdelser av en av de klausuler som ju helt uppenbart är till för att efterlevas.
Det är bakgrunden till ett antal ändringsförslag vars syfte är att garantera att budgetmyndigheten i god tid får information om hur klausulen om mänskliga rättigheter efterlevs. Det ger parlamentet möjlighet att vid behov på lämpligt sätt besluta om att formellt begära upphävning av avtalet med ett land. Det förekommer allvarliga och grova fall av systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna i länder som är ekonomiskt beroende, om inte av EU-bistånd, så definitivt av den rika palett av förbindelser med Europeiska unionen som de har tillgång till. Jag menar länder som Vietnam, Laos och även själva Kambodja, där, som ni vet, läget just nu är mycket allvarligt. Inom de närmaste dagarna finns det risk för en statskupp, stick i stäv med det valresultat som parlamentet, kanske lite förhastat, proklamerade som höjt över varje fuskmisstanke.
Det här är skälen till att jag tror att det går att förverkliga tanken bakom klausuler om mänskliga rättigheter genom att sända en tydlig signal till mottagarländerna, inte minst via den hävstång som budgeten utgör. Det vore en försäkran till parlamentet, som är ett av budgetmyndighetens organ och som har drivit idén, att kommissionen inte bara genomför budgeten som om ingenting har hänt, utan bedriver förebyggande övervakning. Det här är en av de viktigaste aspekterna. Jag välkomnar åsiktsutbytet om Irak, som kan indikera en vilja till konstruktiv dialog i frågan. I likhet med föredraganden för yttrandet från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik tror jag att det skäl som jag just nämnde i alla avseenden förtjänar kammarens stöd i slutomröstningen om budgeten.

Poos (PSE).
Herr talman! I sin uppgift att avgöra vilka utrikes-, försvars- och säkerhetsfrågor som väger tyngst har föredragande Van Hecke fått ett brett stöd från ledamöterna i vårt utskott, i synnerhet när han återinförde delar av kommissionens förslag och ytterligare uppmuntrade icke-statliga organisationers verksamhet.
Vår föredragande underströk Europeiska unionens roll som de mänskliga rättigheternas förkämpe i världen. Europeiska socialdemokratiska partiets grupp rekommenderar att alla budgetposter som rör länder som gynnas av ett associerings- och stabilitetsavtal på Balkan överförs från kategorin ?externa åtgärder? till kategorin ?föranslutningsstöd?. Vi begär dessutom realistiska anslag till budgetposten Israel/Palestina, i stället för att fortsätta nuvarande praxis med överföringar i efterhand.
Vi stöder helt och hållet ändringsförslag 445, som föreslår att 47 miljoner euro anslås till konfliktförebyggande åtgärder - i mina ögon är förebyggande behandling alltid billigare än bot - samt ändringsförslag 118, som föreslår 2,5 miljoner euro i tilläggsanslag för informationsprogram i tredje länder.
Ett ändringsförslag från Elles föreslår att en budgetpost om 500 miljoner euro till återuppbyggnadsåtgärder i Irak skapas. Det ändringsförslaget kan PSE-gruppen av två skäl inte gå med på. Vi är fortfarande öppna för att skapa en ny budgetpost, men för oss är det otänkbart att tillhandahålla medel så länge det saknas såväl ett mandat från Förenta nationerna för återuppbyggnaden av Irak som tillförlitliga kalkyler från kommissionens sida. Vi anser att det är viktigt att FN ensamt förfogar över återuppbyggnadsfonden.
Slutligen skulle jag vilja efterlysa att kommissionen informerade parlamentet om utnyttjandet av medel i Latinamerika, och talade om för oss om det är realistiskt med den avsevärda ökning som föreslås i en rad ändringsförslag.

Boudjenah (GUE/NGL).
Herr talman! Många bistra röster kräver återhållsamhet och budgetdisciplin, men för utvecklingsbiståndet blir en svångrem förödande. Löftena består, men handlingen återstår. Det är det kvardröjande intrycket som jag, för utvecklingssamarbetets del, får av 2004 års budget. I den här frågan ställer jag mig bakom vår föredragande Sanders-ten Holte, som anser att en placering i kategorin externa åtgärder understryker den här tendensen ännu mer.
Hur skall man alls kunna tro på att vi skall nå målet att utplåna fattigdomen fram till 2015, när, för att bara nämna ett exempel, kommissionens finansiella åtaganden gentemot länderna i Mellanöstern, Latinamerika, Asien och AVS, som OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd handlägger, inte har uppfyllts - särskilt inte på hälsovårds- och utbildningsområdena? Man har goda skäl att vara skeptisk. De belopp som anslagits är inte någon särskilt bra utgångspunkt för att nå de millenniemål man påstår sig ha.
Hur kan kommissionen ställa sig kallsinnig till något som helst krav som värnar de mest sårbara människornas rättigheter, och till att skapa en särskild budgetpost om så krävs? Jag menar till exempel barns rättigheter.
Om gemenskapens mest grundläggande politiska byggstenar, som mänskliga rättigheter eller plikten att hjälpa de svagaste människorna, utsätts för någon som helst nedskärning eller ekonomisk press, så skulle det sända ut en i högsta grad negativ signal till folk som redan i stor utsträckning är utestängda från utvecklingen i världen - de är varken mer eller mindre offer för en globalisering som har mer gemensamt med djungelns lag än med tillväxt och rättvis fördelning av tillgångar. Utvecklingsländerna förväntar sig att Europeiska unionen höjer ribban, vilket vi till exempel såg i reaktionerna på Världshandelsorganisationens senaste konferens i Cancún. Vad slutligen punkten utvecklingsbistånd beträffar, så förblir jag övertygad om att pressen på denna budgetpost snart passerar gränsen för det uthärdliga, om det inte sker en genomgripande översyn av budgetplanen.
Även förslagen om återuppbyggnadsåtgärder i Irak förutsätter åtminstone på lång sikt att de totala resurserna ökar, om det inte skall gå ut över det minskade utvecklingsbiståndet. Likväl håller jag med Poos: ett sådant ekonomiskt åtagande får under inga omständigheter tillkännages förrän Europa har enats om en absolut nödvändig, självständig politik med stöd för det irakiska folkets oberoende och för FN:s roll.
Vad ändringsförslagen beträffar stöder jag dem som kan föra oss närmare en årlig utvärdering av resultaten. Jag ser fram emot en ömsesidig dialog mellan kommissionen, parlamentet och rådet om vilka metoder som lämpar sig bäst för att nå målen. I samma anda, och för att främja ett sant demokratiskt och konstruktivt utvecklingssamarbete, vill jag att vi uppmuntrar ett så brett deltagande som möjligt, på alla nivåer, bland alla som är aktiva i det civila samhället.
Slutligen stöder jag det förslag från min grupp som syftar till att skapa en särskild budgetpost för bistånd till återanpassning och återuppbyggnad av områden som administreras av den palestinska myndigheten. Infrastruktur för 40 miljoner euro, som finansierats av EU eller av medlemsstaterna, har förstörts av den israeliska arméns brottsliga härjningar. Den palestinska befolkningens livsvillkor har försämrats betydligt under den senaste tiden. Vi vet att kommissionens delegation på plats gör en anmärkningsvärd insats under svåra förhållanden. Men om EU skall bli en aktiv medlem av kvartetten, så som talarna här har förespråkat, så vore det klokt av EU att anpassa sina budgetposter efter föresatserna.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, kommissionär Schreyer, herr Fischler, mina damer och herrar! Låt mig inledningsvis välkomna det faktum att vi nu har inlett denna nya budgetdebatt som redan har visat sig vara en viktig och värdefull erfarenhet för kommissionen och parlamentet. Detta är ett bra tillfälle som vi parlamentsledamöter är tacksamma för och ser mycket positivt på.
Rent allmänt är detta det år då vi bör undvika konflikten mellan nationella och gemensamma intressen. Det är nu viktigare än någonsin att principerna om budgetbesparingar i de nationella budgetarna, vilka utgör grunden för stabilitetspakten, kombineras med ett fullständigt genomförande av gemenskapspolitiken enligt målen för gemenskapens budget.
Det är kanske vi ledamöter av Europaparlamentet som har störst intresse av att stabilitetspakten iakttas och respekteras. Att stabilitetspakten efterlevs får inte vara en ursäkt för att sinka utvecklingen på de stora utgiftsområdena i unionens budget, utan detta skall vara ytterligare en sporre till att förbättra genomförandet.
Att utrusta budgeten med tillräckliga betalningsbemyndiganden är inte detsamma som att misslyckas med att nå besparingsmålen, utan detta skall vara ett sätt att med politiska medel bidra till Europeiska unionens tillväxt. Vi skulle annars lägga hinder i vägen för ett korrekt utnyttjande av kvarvarande medel eller hindra ett effektivt genomförande av strukturpolitiken.
Unionens bästa budgetpolitik är inte den som tillåter ett högt budgetuttag, utan den som noggrant infogar åtagandena i budgeten. Vi vill därför fråga kommissionsledamoten om hon stöder denna strategi och om kommissionen anser att nivån på betalningsbemyndigandena i rådets budgetförslag är tillräcklig.
Å andra sidan har vår grupp inga särskilda skäl för att inte stödja rådet i fråga om denna budget. Vi skulle vilja gå närmare in på visa frågor rörande jordbrukspolitik eller intern politik, och detta kommer att fastställas inom ramen för den sektoriella debatten.
Vad gäller utrikespolitiken vill vi fortfarande ge unionen en mer aktiv roll ute i världen eftersom detta också är en del av programmålen för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna. Detta skall inte enbart ses i relation till stärkandet av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken - både vad gäller målen och budgetanslagen - utan även till särskilda åtgärder för återuppbyggnad i Irak och Afghanistan som en del av Europeiska unionens moraliska åtaganden för att främja fred, säkerhet och mänskliga rättigheter. Fru kommissionär! Vi undrar därför om det verkligen finns ett tillräckligt stort utrymme i budgeten för att beakta PPE-DE-gruppens ståndpunkt såsom denna framgår av ändringsförslaget.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Herr talman! Först av allt har vi anledning att ur en begreppsmässig synvinkel önska att budgetens nya kontoplan skall vara ett tekniskt instrument för att rationaliserar budgeten och inte en slug manöver för att ändra den politiska orienteringen inom ramen för gemenskapsåtgärderna.
Utskottet för utveckling och samarbete flyttar därför tillbaka samarbetet med Asien och Latinamerika till kategorin ?utveckling?, efter att detta tidigare hade dirigerats om till kategorin yttre förbindelser. Utvecklingspolitiken riktar sig inte enbart till AVS-länderna, utan till alla utvecklingsländer i syfte att utrota fattigdomen.
Vi vill också tacka er, fru kommissionär, och gratulera och stödja både er och Nielson i fråga om budgeten för Europeiska utvecklingsfonden.
För det andra bör man av förvaltningstekniska skäl inte ifrågasätta vår politik för att stödja vissa grupper, som t.ex. det sahariska folket som rent objektivt varit i behov av humanitärt bistånd i många år.
Och slutligen är ett av våra mål att integrera ett jämställdhetsperspektiv i budgeten.
När det gäller siffrorna prioriterar vi finansieringen av åtgärder för att stödja barnens rättigheter, medel för att bekämpa aids och malaria och ökade medel för Latinamerika och Medelhavsområdet: mellan budgeten för 2000 och budgetförslaget för 2004 har de medel som avsatts för samarbete med dessa regioner rasat - uttryckt i siffror har de minskat med 10,8 procent för Latinamerika (37,2 miljoner euro) och 16 procent för Meda (193,9 miljoner euro) trots de nya prioriteringarna för dessa två regioner och det kommande toppmötet. Hur detta återspeglas i budgeten bör inte stå i konflikt med det tak vi har satt, förutsatt att avsikten inte är att finansiera andra, nya åtgärder eller initiativ genom utvecklingsfonderna.
Det är också därför som vi oroar oss för återuppbyggnaden av Irak och alla andra frågor som kan komma upp.

Laschet (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Även jag vill kommentera vissa utrikespolitiska aspekter på denna budget och skall börja med att svara Poos, som sade att det ändringsförslag som lagts fram av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna är oacceptabelt i fråga om den summa som föreslås för Irak eftersom det krävs ett FN-mandat. Poos har uppenbarligen inte läst ändringsförslaget, som ju refererar till den resolution som kammaren kommer att anta i morgon och som för Europeiska unionens engagemang i Irak kräver en FN-resolution, att pengarna skall överföras till en förvaltningsfond kontrollerad av Världsbanken och FN och att det irakiska folket görs delaktigt i demokratiseringsprocessen, antagandet av en konstitution och inrättandet av institutioner, eftersom allt detta är nödvändigt i nuläget och framför allt eftersom oljeindustrin bör ställas under FN-beskydd så att den kan bli en finansieringskälla i samband med återuppbyggnaden av landet. Den budgetfördelning vi har föreslagit är beroende av detta, och även om vi hellre talar i termer av en enda euro än fem hundra miljoner är det viktigt att vi får ordning på detta generella koncept och dessa ramvillkor. Med detta som referenspunkt bör budgetdiskussionen i dag och parlamentets resolution i morgon betraktas som något som hänger nära samman.
För det andra: om vi således vill göra FN mer delaktigt måste vi ägna större uppmärksamhet åt FN och våra allmänna förbindelser med organisationen - och detta är vad parlamentet och kommissionen för närvarande försöker göra. Jag antar att det italienska ordförandeskapet kommer att underteckna en överenskommelse om krishantering och förebyggande åtgärder i New York i morgon, men även detta måste nämnas i budgeten. I nuläget är alla våra FN-program fördelade över en hel rad budgetposter utan att det har förts en politisk debatt för att fastställa prioriteringar. De senaste åren har FN-frågan varit vilande i diskussionerna här i kammaren, och kommissionens nya dokument ger hopp om att vi nu kommer att definiera våra förbindelser med FN i mer politiska termer, även om det var en stor bedrift av kommissionen att utarbeta ett nästan femtio sidor långt dokument utan att en enda gång referera till parlamentet och budgetmyndigheten. Jag menar att all form av omdefiniering kräver en dialog mellan kommissionen och parlamentet.
Och nu en tredje kommentar riktad till rådet. Precis som i alla andra budgetförfaranden har vi lagt ett antal budgetposter i reserv eftersom rådet fortfarande vägrar att lämna ifrån sig den information som ingick i överenskommelsen mellan parlamentet, rådet och kommissionen i november 2002. Ibland ser det ut som om vi fortfarande dunkade våra huvuden mot Kremlmuren på samma sätt som vi gjorde förr. Vi vet att vi kommer att övervinna detta hinder och nå en överenskommelse med rådet så att allmänheten och parlamentet i framtiden får bättre inblick i vad som sker i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.

Herranz García (PPE-DE).
Herr talman! Låt mig som ledamot i budgetutskottet inleda med att tacka de två föredragandena Gill och Mulder som just nu är närvarande och utskottets ordförande, Terence Wynn, för det arbete som pågår i utskottet och som vi hoppas skall leda till ett positivt och lyckligt resultat i december.
Jag skall ta upp jordbrukskapitlet och vill samtidigt tacka kommissionsledamot Fischler för att han är närvarande och säga att jag trots de uteblivna framgångarna i Cancún är mycket tacksam för att han under sammanträdena försvarade de europeiska jordbrukarnas och djuruppfödarnas, alla européers och hela den kommersiella världens intressen.
De ändringar som föreslås inom jordbrukskapitlet syftar som jag ser det främst till att främja och höja kvaliteten på europeiska produkter. Det är viktigt att beakta de ändringsförslag jag har lagt fram, för en av våra viktigaste uppgifter är att skydda och försvara europeiska produkter eftersom denna produktion omfattar striktare metoder i fråga om kvalitet och miljöhänsyn.
Vi måste också främja information om den gemensamma jordbrukspolitiken. I nuläget när hela den gemensamma jordbrukspolitiken förändras är det viktigt att medborgarna vet vad denna politik innebär och framför allt att de är medvetna om de möjligheter den medför för det europeiska jordbruket och kreatursuppfödningen.
Jag har lagt särskild tonvikt på införandet av ett försäkringssystem för jordbruket, och jag vill att detta skall genomföras och återspeglas i budgeten för 2004.
Slutligen vill jag nämna återinförandet av finansieringen av Forest Focus, av brandförebyggande åtgärder och brandbekämpning, för som vi bevittnade i somras kan bristen på förebyggande åtgärder och bekämpning av skogsbränder försätta oss i ett mycket allvarligt miljömässigt läge.
Schreyer
Herr talman, herr rådsordförande, ärade ledamöter! Jag föreslår att vi inte diskuterar jordbrukspolitiken eftersom mycket mer har sagts - av Poos, Laschet och Salafranca - om Irakfrågan.
Det gläder mig att det råder enighet om behovet av att uppfylla villkoren. Bistånd, även det bistånd som ges av Europeiska unionen, måste ges under FN:s beskydd. Förvaltningsfonden får inte blandas ihop med fonden som förvaltar avkastningen från oljedepåer, utan skall hållas skild från denna. Jag menar också att vi kan skapa enighet även på andra punkter som rör villkoren. De 200 miljoner euro som kommissionen föreslagit skulle också ge en tydlig signal om vår ansvarskänsla, vår insikt om nödvändigheten av att ta ansvar och vår vilja att göra detta tillsammans på basis av EU-budgeten. Det är också mycket viktigt att hjälpen till Irak ses i ljuset av de gemensamma åtaganden som vi har gjort på andra områden. Låt mig upprepa att 214 miljoner euro har tilldelats Afghanistan för nästa år, vilket följaktligen innebär att vi helt fullgör våra åtaganden från givarkonferensen i Tokyo. Jag vill också än en gång betona det faktum att vi för nästa år avsätter 250 miljoner euro i ytterligare stöd till Turkiet, Iraks granne, med 65 miljoner invånare, och givetvis måste även detta ses i sitt rätta sammanhang.
Nästa vecka - den 1 oktober - kommer vi att ha tillfälle att diskutera detta på ett gemensamt sammanträde mellan budgetutskottet och utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, och kommissionen kommer då att lägga fram ett förslag om att marginalen och även delar av flexibilitetsreserven skall användas för Irak, och vi kommer att lägga fram en ändringsbudget.
Figueiredo ställde frågor om programmet Forest Focus. För detta har vi avsatt samma summa som i år. Både Europeiska regionala utvecklingsfonden och strukturfonderna kan användas till åtgärder för återplantering av skog och även till åtgärder för att förebygga naturkatastrofer. Frågan ställdes om det över huvud taget går att driva en framgångsrik sammanhållningspolitik med hjälp av en EU-budget som uppgår till cirka 0,99 procent av gemenskapens ekonomiska produktion. Svaret är ja. EU:s budget och dess resultat visar att vårt stöd för sammanhållningspolitiken bär frukt. Förra veckan lade jag fram vad vi kallar ?fördelningsrapporten?, som visar vem som betalar vad och vart pengarna går. De fyra sammanhållningsländerna är de fyra nettomottagarna ur EU:s budget, vilket också är rätt och riktigt. De två fattigaste länderna tar emot de största medlen uttryckt i procent av deras BNP, och sammanhållningsrapporten visar verkligen hur framgångsrikt detta är och att Europeiska unionen är framgångsrik i sin strävan att minska de ekonomiska klyftorna mellan de olika länderna.
Buitenweg tog upp frågan om Organisationen för energiutveckling på Koreahalvön (KEDO). I år kommer denna finansiering - som kammaren förresten har blockerat - att omfördelas för andra ändamål samtidigt som överträdelsen av avtalet innebär att vi inte har avsatt några medel i det preliminära budgetförslaget för nästa år. Nordkorea är tyvärr inte redo att överge sitt kärnvapenprogram för att i stället investera i förnybara energiformer. Detta är också relevant när det gäller Dell'Albas fråga om klausulen om mänskliga rättigheter. Länder som Nordkorea, där det förekommer humanitär katastrofhjälp parallellt med brott mot de mänskliga rättigheterna, försätter oss alltid i ett knepigt läge. Kommissionen hade faktiskt också beslutat att utöka den humanitära hjälpen till Nordkorea genom att koncentrera sig på mödrarna, som är de som påverkas mest negativt av de fruktansvärda förhållandena i landet.
Kommissionen hade givetvis förvaltningens kapacitet för att genomföra förslagen i åtanke när förslagen rörande Latinamerika utarbetades, men vi kommer förstås också att beakta parlamentets olika förslag.
Vidare frågade Garriga Polledo om de betalningsmedel som rådet skurit ned fortfarande är tillfredsställande. Som brukligt är i oktober kommer rådet inom kort att föreslå en översyn av jordbrukspolitiken med nya bedömningar av marknadsutvecklingen och med vederbörlig hänsyn tagen till växelkursen. Vi kommer också att lägga fram en uppskattning som baserar sig på de gamla strukturfondsprogrammen, men jag kan redan nu berätta att kommissionen inte kan godkänna en minskning av föranslutningsstödet. Trots att kandidatländerna kommer att vara medlemsstater nästa år kommer de fortfarande att erhålla stöd för sina föranslutningsprogram eftersom dessa fortfarande kommer att löpa. Det är positivt att föranslutningsprogrammen åtminstone genomförs bättre nu, och detta innebär givetvis att vi behöver medel för att finansiera dem. Vi skulle uppskatta djupt om parlamentet och rådet tillsammans ville återställa de tidigare beloppen.

Maat (PPE-DE).
Herr talman! Innan vi diskuterar budgeten skulle jag vilja framföra våra lyckönskningar till kommissionsledamot Fischler som fyller år i dag. Vi är särskilt glada att han är här för budgetens skulle men också för att han firar sin födelsedag med oss. Vi uppskattar det mycket.
Detta är inte det enda stöd jag ger kommissionsledamoten eftersom mina ord också kommer att innehålla kritik mot rådet och stöd för kommissionens politik. Mycket har förändrats för att skapa ett tydligare budgetsystem. Bland annat har föranslutningsstödet till de nya medlemsstaterna infogats i jordbruksbudgeten. Vad som är särskilt slående är dock att rådet har skurit ned kommissionens ursprungliga preliminära budgetförslag fullständigt. För det första har man återigen dragit en skiljelinje mellan de gamla eller nuvarande medlemsstaterna och de blivande medlemsstaterna. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling beklagar detta. Det har emellertid också gjorts en linjär minskning som i många fall motsvarar en betydande summa. Framför allt har det genomförts en skoningslös linjär minskning i budgetanslag motsvarande drygt en miljard. 
Låt mig säga följande till rådet: ni måste inse att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ligger fyra steg efter kommissionen. Kommissionen vill att anslagen i det preliminära budgetförslaget skall återställas. Jag kan förstå att huvudföredragande Mulder ville lägga fram en rad ändringsförslag om detta. Denna uppmaning återfinns också i betänkandet av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Det vore bra om rådet kunde inse detta, särskilt mot bakgrund av det faktum att nästa år kommer att bli ett problematiskt år: en fullständig reform av jordbrukspolitiken och anslutningen av nya medlemsstater. Rådet måste därför förstå att det är mycket viktigt att kommissionen ges ett tillräckligt ekonomiskt utrymme för att genomföra denna politik.
Jag skulle vilja nämna några olika frågor. Det är sant att vi siktar på en mer marknadsanpassad politik, men samtidigt vill rådet göra för många nedskärningar som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling betraktar som oacceptabla. För det första marknadsprogrammen för skolor: vi föreslår att ytterligare 10,3 miljoner öronmärks för detta. Vi tar också upp stödet för unga jordbrukare och framtidsorienterade och innovativa projekt. Jag talar om Leader och Sapard. Om det bara berodde på utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling skulle det bli ytterligare 144 miljoner.
Samma sak gäller främjande, kontroll och förebyggande åtgärder. Vad gäller det sistnämnda vill jag säga att vi inte får tillåta ytterligare nedskärningar i fråga om den veterinära finansieringen och krisfinansieringen i samband med djursjukdomar. Vi vill ha ytterligare 30 miljoner för dessa två poster.

Goodwill (PPE-DE).
Herr talman! Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har antagit ett antal ändringsförslag till budgeten. Ett av de främsta målen var att återställa eller öka budgetarna för de myndigheter och byråer som vi har till vårt förfogande för att genomföra lagstadgade och andra uppgifter som parlamentet har beslutat om, nämligen de uppgifter som Europeiska läkemedelsmyndigheten, Europeiska miljöbyrån och den nyligen inrättade Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet ansvarar för. Dessa myndigheter och byråer anförtros ständigt nya uppgifter, och det är ytterst viktigt att de får lämpliga resurser.
För det andra visar Europeiska unionen än en gång sitt hyckleri när den låtsas stödja hälsofrämjandet genom att bekämpa rökrelaterade sjukdomar, men fortsätter att ösa ut 1 miljard euro varje år i stöd till produktion av tobak av låg kvalitet, som till stor del exporteras till utvecklingsländer. Hur kan detta försvaras?
Avslutningsvis vill jag ta upp reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Europeiska unionen och jordbrukarna i Förenta staterna är stödberoende, och även om avtalet inte betyder slutet på detta transatlantiska beroende kan det vara ett steg i rätt riktning. Vi välkomnar att man går från direkta stöd till stöd som kopplas till miljömål, men vi vet mycket väl att många miljödirektiv inte följs. Nitratdirektivet följs till exempel endast av två medlemsstater, trots att det är 13 år gammalt. Räknar kommissionsledamot Fischler med att stöden för enskilda jordbrukare, regioner och medlemsstater kommer att minskas till följd av att de inte följer de här direktiven? Låtsas vi bara stödja en koppling mellan den gemensamma jordbrukspolitiken och en renare, bättre miljö?

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Som Maat redan nämnde har utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling antagit ändringsförslag som syftar till att återställa beräkningarna för olika budgetposter under kategori 1a till nivån enligt det preliminära budgetförslaget. Trots att kommissionen välkomnar dessa ändringsförslag vill jag påminna om att kommissionen i slutet av oktober kommer att godkänna en ändringsskrivelse om det preliminära budgetförslaget rörande Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket i syfte att uppdatera de nödvändiga resurserna. Det vore verkligen förhastat att presentera exakta siffror för de ändringsförslag vi kommer att lägga fram, men jag kan redan nu säga något om de viktiga faktorer som gör ändringarna nödvändiga. För det första den amerikanska dollarns försämrade värde gentemot euron, vilket har påverkat vissa exportbidrag eller stöd. För det andra beslutet att så tidigt som 2003 - dvs. i budgeten 2003 - bevilja vissa steg i riktning mot djurbidrag för de regioner som drabbats särskilt hårt av sommarens torka. Och slutligen en överenskommelse om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, vilket dock förväntas få små effekter på budgeten 2004.
Låt mig nu återgå till de ändringsförslag som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har antagit. Ändringsförslaget rörande underkategori 1b om landsbygdens utveckling ökar de preliminära siffrorna i en sådan utsträckning att de skulle överstiga den övre gränsen i budgetplanen med cirka 100 miljoner euro. Samtidigt som kommissionen delar er åsikt att det finns ett absolut behov av att stärka den andra pelaren - detta är trots allt också den allmänna tendensen i den övergång som ingår i överenskommelsen om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, och dessutom kommer medel att föras tillbaka från underkategori 1a till underkategori 1b med verkan från och med 2006 - måste ni förstå att kommissionen inte kan överskrida den övre gränsen i budgetplanen när det gäller budgeten 2004.
När det gäller Sapard och införandet av en ny budgetpost för finansiering av en sorts ?Leader East? vill jag säga att jag på den korta tid vi har till vårt förfogande inte ser det som vare sig genomförbart eller önskvärt att inom ramen för budgeten 2004 förbereda för Leaderliknande åtgärder i ett nytt förberedande instrument. För närvarande undersöker vi dock hur grundreglerna för Sapard kan ändras med utgångspunkt från era farhågor.
Slutligen skulle jag vilja diskutera några av huvudföredragandens prioriteringar. För det första slår resolutionen om budgeten 2004 fast att en fortsatt utveckling av möjligheterna att utnyttja miljöindikatorer skall finansieras. I detta sammanhang kräver föredraganden en undersökning om hur dessa indikatorer är utformade. Jag ställer mig positiv till detta. Den andra frågan har att göra med genomförandet av en förberedande åtgärd för att främja införandet av försäkringsprogram för att täcka ekonomiska förluster till följd av epizootiska sjukdomar. Eftersom kommissionen ser mycket positivt på en offentlig debatt i frågan i syfte att göra aktörerna delaktiga, planerar vi inför nästa år ett antal rådfrågningar och seminarier som kommer att omfatta alla berörda enheter och parter.
När det gäller utvecklingen av markörvacciner och testmetoder för sjukdomsalstrande organismer, exempelvis de som orsakar mul- och klövsjukan eller traditionell svinpest, vill jag tala för min kollega, kommissionsledamot Byrne, och säga att kommissionen arbetar med ett direktiv på området för att skapa en rättslig grund för att utvecklingen av standardserum skall kunna finansieras.
Så snart kommissionen har antagit direktivet kommer det att genomföras en anbudsinfordran för framställning av dessa standardserum. Efter en utvärdering kommer beslut sedan att fattas om framställningen av andra serum och om den finansiering som detta kommer att kräva.
När det sedan gäller förslaget att granska systemet för kvalitetssäkring och certifiering av vad som kallas en integrerad hantering av leverantörskedjan kan jag försäkra Mulder om att kommissionen stöder en budgetering av 500 000 euro för att finansiera nya undersökningar och en konferens.
Jag vill också bemöta anklagelsen att vi fortsätter att finansiera tobakssektorn. Låt mig uppmärksamma er på det faktum att kommissionen i dag har beslutat att vi skall genomföra en reform av tobakssektorn, vilket kommer att resultera i att dessa ekonomiska resurser frikopplas helt. Vad gäller avvikelserna i vissa fall från nitratdirektivet vill jag påpeka att kommissionen redan för en tid sedan vidtog rättsliga åtgärder för detta, men detta har främst att göra med att medlemsstaterna endast delvis har uppfyllt kraven i nitratdirektivet och därför inte har genomfört det. Detta kan följaktligen inte de enskilda jordbrukarna lastas för.
Slutligen skulle jag vilja påpeka att rådet har minskat antalet poster för kostnader i samband med utvidgningen. Som ni torde känna till kommer den gemensamma jordbrukspolitiken i sin helhet att tillämpas i de nya medlemsstaterna från anslutningens första dag. Detta gör att kommissionen absolut bör få tillräckliga personalresurser för att effektivt kunna genomföra den gemensamma jordbrukspolitiken.
Låt mig nu - mycket kort - ta upp fisket och Langenhagens, Mulders och Färms betänkande, förslaget till resolution som jag i mycket stor utsträckning kan ställa mig bakom, och jag skall därför nöja mig med att här och nu endast ta upp några få aspekter. Redan i mars när vi hade resolutionen om vitfisksektorn uppmanade parlamentet budgetmyndigheten att dra upp planer för att avsätta 150 miljoner euro för att kompensera de utdragna förlusterna för kustsamhällen som en följd av krisen i vitfiskbestånden. Vid flera tillfällen har jag bett medlemsstaterna informera oss om vilka ytterligare medel de kräver. Med undantag för Förenade kungariket och Danmark har dock ingen enda medlemsstat rapporterat något som helst behov. Kommissionen kan därför inte lägga fram ett förslag till ytterligare finansiering för parlamentet.
Samma sak gäller försöket att finansiera skrotning med ett belopp av ytterligare 32 miljoner euro. Även här har resultaten uteblivit eftersom medlemsstaterna inte har tillhandahållit de nödvändiga upplysningarna. Färm undrade varför det inte kan avsättas medel för att tillhandahålla dessa 32 miljoner euro, och jag vill därför påminna honom om att det inte längre finns en marginal i utgiftskategori 2, och dessutom slutfördes alla finansiella åtaganden redan i början av programplaneringsperioden i de nationella och regionala programplaneringsdokumenten för alla fyra strukturfonderna. Det kan därför inte göras en omfördelning före nästa års halvtidsöversyn.
Jag kan bekräfta att vi under de närmaste veckorna kommer att lägga fram ett förslag om de regionala rådgivande nämnderna. Jag stöder uttalandet i Langenhagens betänkande om att fiskeavtal bör ges en lämplig finansiering och att budgetarna bör vara så öppna för insyn som möjligt.
Vad gäller fiskeövervakning kan jag informera er om att vi de närmaste veckorna kommer att föreslå att nuvarande förordning om medlemsstaternas kostnader för övervakningsarbete skall förlängas till 2005, och förberedelser för detta görs i förslaget till budget 2004.

Kreissl-Dörfler (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Vi socialister välkomnar Maats betänkande som vi vill kommentera som följer. Eftersom ungdomars hälsa alltid är av mycket stor vikt för oss bör vi fördjupa skolmjölksprogrammet snarare än att praktiskt taget frysa dess nuvarande medel på det sätt som rådet har beslutat. Befintliga medel kommer inte att räcka till tio nya medlemsstater, och att ha en lämplig finansiering av landsbygdsområden och deras utveckling är lika nödvändigt som att säkerställa kvaliteten i livsmedelsproduktionen. Detta är ett annat område dit pengarna måste flyta, och det är också viktigt att det går att flytta resurser från åtgärder för att reglera marknaden till stödet för de landsbygdsområden som för närvarande är som en ömtålig stickling och som därmed kan ges möjlighet att bilda starka rötter och blomstra.
Som föredragande för det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka inser jag att utvidgningen av Europeiska unionen innebär att det krävs väsentligt större investeringar för att förebygga epizootiska sjukdomar. Det är glädjande att höra att kommissionsledamot Fischler säger till Byrne att det krävs mer pengar till forskning för att en katastrof liknande den vi bevittnade i Förenade kungariket inte skall kunna inträffa igen. Vad jag generellt skulle vilja säga till rådet är att den som trimmar budgeten på samma sätt som man klipper en gräsmatta inte tjänar något som helst gott syfte, för jordbruksbudgeten är ingen guldgruva som skall underhållas till nytta för det ena eller andra projektet. Övergripande nedskärningar är inte rätt väg framåt, och kammaren vill ha det som konventet planerat för i förslaget till konstitution - full medbeslutanderätt och ett avskaffande av den tydliga skiljelinjen mellan obligatoriska och frivilliga utgifter. Ni kan vara säkra på att ett sakkunnigt beslutsfattande då skulle vara helt säkerställt både i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och budgetutskottet. Tack för uppmärksamheten.
(Applåder)

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Herr talman, kommissionär Schreyer, kommissionär Fischler! Jag skall koncentrera mig på landsbygdens utveckling. Genom att öka finansieringen på detta område har utskottet tydigt visat att detta är vad vi värderar högst och att nedskärningar i organisationen av marknaderna kräver kompensation för gårdar som arbetat sig ut på marknaden. Vi noterar med oro att grupperna - och, får man anta, kommissionen - uppenbarligen diskuterar hur en långsiktig budgetplan skall kunna användas för att slimma snarare än utvidga området eller möjligheten att placera det under strukturfonderna. Kommissionär Fischler, jag ser det faktum att det nu finns en strukturell rubrik ägnad åt ?landsbygdsområden? som en stor triumf för er. Det vore ödesdigert om de bakåtsträvande krafterna skulle segra eftersom kriterierna för strukturfonderna inte är särskilt gynnsamma för landsbygdsområdet.
När ni beskrev er syn på ?Leader East? poängterade ni att ni ville justera Sapard i motsvarande utsträckning. Vi har diskuterat detta tidigare. Jag hör vad ni säger, men jag saknar helt enkelt tron på att förvaltningen verkligen kommer att genomföra det i praktiken och att resultatet blir en förnuftig tillämpning. Ett ?Leader East?-program bör därför utarbetas för Bulgarien och Rumänien för att göra vanliga människor delaktiga i landsbygdens utveckling.
Låt mig avslutningsvis säga att det också var med stor oro vi hörde att erbjudandet syftade till att göra gröna lådan till föremål för förhandlingar - och detsamma kommer vi inom kort att få höra när ni framför era kommentarer i utskottet. En sådan utveckling skulle vi verkligen betrakta som vansinnig. Om något som är nödvändigt för landsbygdens utveckling nu är att betrakta som ett bidrag som har lagts på is och är dömt att skäras ned, då bör vi diskutera detta i kammaren och klargöra våra ståndpunkter inför nästa WTO-runda.

Hyland (UEN).
Herr talman! Den gemensamma jordbrukspolitiken är fortfarande den största enskilda utgiftsposten i gemenskapens budget. Liksom de flesta av mina kolleger välkomnar jag det faktum att en rad reformer som den nuvarande kommissionsledamoten och tidigare kommissionsledamöter har genomfört har lett till att jordbruksutgifterna är under kontroll. Det är också välkommet att rådets avtal i Bryssel i oktober 2002 stabiliserar jordbruksutgifterna och gör dem förutsägbara fram till 2013. Dessutom garanterar det senaste Luxemburgavtalet om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken att utbetalningarna kommer att ändra fokus från snedvridande stöd till stöd som grundas på tjänster som våra jordbrukare tillhandahåller samhället på områden som miljö, livsmedelssäkerhet och djurens välbefinnande. Jag stöder starkt denna utveckling.
Jag stöder också starkt behovet att bevara exportåterbetalningarna som ett centralt stabiliserande verktyg inom budgeten. Av de utbetalade beloppen har den andel som går till jordbruksutgifter minskats under de senaste åren. Trots det kommer exportåterbetalningarna fortfarande att vara en viktig mekanism för att stödja starkt exportberoende sektorer att behålla sin ställning på exportmarknaderna under perioder när priserna rasar och marknaderna är osäkra.
Sammanfattningsvis välkomnar jag kommissionsledamot Fischlers uttalande om förslaget att frikoppla stödet till tobaksproducenter, vilket förhoppningsvis kommer att leda till en minskning av produktionen av denna hälsofarliga gröda.

Haug (PSE).
Herr talman, kommissionärer, kamrater, mina damer och herrar! På områdena miljöskydd, konsumentskydd och hälsa fortsätter vi att på europeisk nivå försöka ro i land med mycket ambitiösa projekt som syftar till att förbättra allmänhetens livskvalitet på alla områden: handlingsprogram för miljön, handlingsprogram på folkhälsoområdet, strategier för konsumentskydd, strategier för miljö och hälsa och så vidare, och så vidare. Men hur är det då med de resurser som krävs för att projekten skall bli framgångsrika och bära frukt?
Det är i fråga om detta som kommissionens preliminära budgetförslag är tämligen blygsamt och karakteriseras av beredskapen att ge efter för rådets förkärlek för urskillningslösa besparingsåtgärder. Hur skall man annars uppfatta tillkomsten av detta preliminära budgetförslag som rådet eller - för att uttrycka sig bättre, tjänstemännen i Coreper - har stramat åt? Och detta, det vill jag tillägga, ett år då budgeten inte skall upprättas och vara tillfredsställande för femton medlemsstater, utan för tjugofem. Det är dock så vi är vana att se rådet; man tecknar avtal under högtidliga former men vägrar sedan att skriva under budgetanslagen för dessa avtal. Se bara till att inte kommissionen börjar hantera saker och ting på samma sätt. Vi vet att de tio nya medlemsstaternas institutioner är i behov av stora omstruktureringar vad gäller miljöskydd, konsumentpolitik och hälsovård. På dessa områden har de trots de medel som avsattes inom ramen för föranslutningsstrategin ännu inte gjort några som helst konkreta framsteg. Detta har vi inte bara erfarit genom rapporten från Consumers International, utan revisionsrätten har också uppmanat oss att noggrant notera detta. Självklart vill vi infoga miljötänkandet i budgeten, integrera konsumentskyddsperspektivet på alla europeiska politikområden och skapa medvetenhet på alla europeiska nivåer, men för att göra detta behöver vi operativa resurser och personalresurser, och detta måste göras tillgängligt. Detta gör man inte enbart genom att nedteckna kraftfulla strategier eller handlingsprogram på ett papper - som självklart inte blygs för något!

Miguélez Ramos (PSE).
Herr talman! Brigitte Langenhagen, föredragande av yttrandet från fiskeriutskottet, har tydligt beskrivit utskottets oro i fråga om förslaget till budget 2004.
Socialisterna och jag själv i rollen som deras talesman anser att tre av de många frågor som föredraganden tar upp i sitt betänkande är särskilt viktiga, och min grupp stöder dem helt. Den första rör den socioekonomiska krisen i vitfisksektorn som är ett resultat av återhämtningsplanerna för en rad arter, däribland kummel och torsk, och för fiskevattnen i NAFO-området måste vi nu också lägga till hälleflundra. Vi stöder den summa på 150 miljoner euro som föredraganden föreslår.
Den andra frågan, mina damer och herrar, rör skrotningen, som fiskeriutskottet vill avsätta 32 miljoner euro för. Låt mig säga till kommissionsledamoten att både han i sin roll som kommissionsledamot och kommissionen själv har främjat en mycket destruktiv reform av den gemensamma fiskepolitiken med skrotning av fiskeflottor och att kommissionsledamoten med ansvar för budgeten nu kanske borde berätta för oss hur stora medel kommissionen kommer att avsätta ytterligare för att betala denna skrotningspolitik.
Den tredje fråga jag vill fokusera på rör fiskeavtalen. För de nya, Tanzania, Kenya, Libyen osv., kommer det att krävas ytterligare finansiering. När det gäller de gamla står fiskeriutskottet fast vid sitt tidigare krav på att den del som motsvarar kompensationen för fisketillfällena under denna budgetpost skall separeras från den del som motsvarar utvecklingssamarbetet med tredje länder.

Fischler
Herr talman, herr rådsordförande, ärade ledamöter! Jag skall inte upprepa allt jag sade i mitt tidigare inlägg utan endast ta upp några av de frågor som har ställts.
För det första tror jag att vi i princip är helt överens i fråga om landsbygdens utveckling, men å andra sidan måste vi alla rätta oss efter de gränser som har satts i budgetplanen. När det gäller det som Graefe zu Baringdorf helt riktigt kallade en lång och utdragen debatt om ytterligare åtgärder i samband med en sorts ?Leader East? vet jag inte om jag nu kan så att säga omvända honom eftersom han sade sig sakna tron, men jag är helt seriös när jag säger ?
(Applåder)
... att vi kommer att omstrukturera grundreglerna med hänsyn till era farhågor. För att återgå till ert förslag att vi bör diskutera det som sades om gröna lådan i Cancún skulle jag verkligen varmt välkomna en sådan diskussion, som vi kanske också skulle kunna utvidga genom att även inbjuda företrädare för olika icke-statliga organisationer. Jag fick faktiskt det intrycket i Cancún att detta är den punkt där vad man skulle kunna kalla hållbarhetsavdelningen och utvecklingsavdelningen i vissa icke-statliga organisationer ibland lägger fram ganska så motstridiga ståndpunkter, och jag menar att detta är något som vi verkligen bör hantera gemensamt.
Jag har redan antytt att kommissionen bara kan lägga fram ett förslag rörande fiskeripolitiken om medlemsstaterna är beredda att ge oss de nödvändiga siffrorna. Deras behov är uppenbarligen inte särskilt stora, annars skulle de ha ställt uppgifterna till förfogande. Därför kan jag i nuläget inte säga hur mycket av budgeten som ytterligare skall avsättas för skrotningspolitiken - min enda ledstjärna är det man faktiskt har sagt oss att man behöver.
Avsikten är att vi skall - och vi kommer att - göra skillnad mellan utvecklingsdelen och den del där vi betalar för förvärvade fiskerättigheter inom ramen för ett avtal, men det kommer inte att krävas en ny underkategori för detta i budgeten, utan detta kan organiseras mycket klokt inom en och samma budgetpost, och det är också vad vi kommer att göra. Ni kommer mycket snart att få era krav uppfyllda genom de förslag vi kommer att lägga fram.
(Applåder)

Heaton-Harris (PPE-DE).
Herr talman! Det är ett nöje att tala till kammaren - och offentligt - som ledamot av det nedtystade parlamentsutskott som har belagts med munkavle, och som inte har kunnat utföra sitt arbete ordentligt på grund av talmanskonferensens beslut att fråga ut Prodi om en av de punkter som jag kommer att ta upp alldeles snart.
Till följd av det normala förfarandet inom mitt utskott har jag i år utarbetat några ändringsförslag till budgeten om några av de frågor som vi har observerat under vårt förfarande för beviljande av ansvarsfrihet. Syftet är att visa vad budgetkontrollutskottet förväntar sig av kommissionen och andra institutioner.
Prioriteringarna kan delas upp i tre olika områden, två hör ihop och dem kommer jag att ta upp senare, och det tredje är Regionkommittén. Vi har ännu inte beviljat ansvarsfrihet för Regionkommitténs räkenskaper för 2001 och, eftersom fler avslöjanden om tillståndet för Regionkommitténs räkenskaper och vad som har pågått inom den kommittén har framkommit, är det högst otroligt att vi kommer att bevilja ansvarsfrihet. Vi har därför lagt fram ett ändringsförslag i vilket vi begär att 25 procent av ledamöternas traktamenten skall placeras i reserven till dess att föredraganden ger oss de upplysningar som vi har begärt.
Den viktigaste punkten rör Eurostat och OLAF. Vi har lagt fram ett ändringsförslag med en begäran om att ett betydande belopp skall placeras i reserven för OLAF. Detta förslag nådde nästan majoritet i utskottet, eftersom vi har varit missnöjda med hur OLAF har rapporterat till budgetmyndigheten, i många fall i strid mot de egna bestämmelserna.
Slutligen går jag över till Eurostat. Vi är mycket oroade över delar av Eurostats verksamhet och kommissionens sätt att hantera den här frågan. Vi har lagt fram ett antal ändringsförslag, och när det gäller den huvudsakliga budgetdebatten kan fler ändringsförslag - vilket vi kommer att verka för på vårt utskotts vägnar - läggas fram av de politiska grupperna, eftersom det är på tiden att någon tar ansvar för problemen inom Eurostat.

Rothley (PSE)
Herr talman! I arbetet med frågan om en europeisk jurisdiktion nöjde sig utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden med att stödja utkastet till kommissionens preliminära förslag som banar väg för ökningar av två skäl: för det första till följd av utvidgningen och för det andra med anledning av nya uppgifter för europeisk rätt, där ytterligare medel har avsatts för dokumentation och översättning. Detta innebär - varken mer eller mindre - att kommissionens preliminära förslag inte innehåller några strukturella förbättringar av de villkor som gäller för det europeiska rättssystemet.
Vi har dock inte gått längre än så, och jag vill uppmana budgetutskottet att inte minska detta ytterligare, för om vi bara tillsätter medel som har att göra med utvidgningen och inte medel för de nya uppgifterna är läget dömt att förvärras ytterligare. Budgetutskottet kommer att tvingas välja mellan att stå på rådets eller på kommissionens och EG-domstolens sida.
Den andra fråga jag vill ta upp rör Europeiska rättsakademin, vars arbete har rönt mycket stora framgångar de senaste tio åren. Akademins ursprungliga medlemmar, Tyskland och Luxemburg, har sedan grundandet fått sällskap av Irland, Polen, Grekland, Spanien, Portugal, Italien, Förenade kungariket, Nederländerna, Ungern och Sverige. Finland har aviserat sin avsikt att ansluta sig.
De senaste tio åren har totalt 38 000 människor från Europeiska unionen och de nya länderna deltagit i seminarier och utbildningar. Europeiska rättsakademin har sedan dess utsetts till sekretariat för det europeiska nätverket för rättslig utbildning och kommer i framtiden att vara särskilt engagerad i fråga om att stödja samarbetet mellan domare i Östeuropa. Allt detta försvarar en proportionerlig ökning av bidragen till Europeiska rättsakademin inom ramen för budgetprogrammet, inte bara för 2004 utan även fortsättningsvis.

Kinnock
. (EN) Herr talman! Jag är mycket tacksam för att ni, och jag tackar naturligtvis även Rothley, talade tillräckligt länge för att ge mig tid att komma in genom dörren. Rothley gjorde detta utan att veta något på förhand och, antar jag, genom utomsinnlig varseblivning.
Som kammaren säkert känner till, och som min kollega Schreyer har sagt, har kommissionen i sin årliga politiska strategi för 2004 fastställt tre politikområden som prioriteringar, nämligen utvidgningen, stabilitet och hållbar tillväxt. När det gäller den andra och tredje prioriteringen har vi också gjort klart att tjänsterna skall bemannas genom intern omplacering av kommissionens personal.
När det gäller det fortsatta genomförandet av reformen har kommissionen även beslutat att omplaceringen av resurser skall åstadkommas med hjälp av ett tid- och antalsbegränsat frivilligt system för förtidspensionering.
När det gäller utvidgningen erkände vi det faktum att nya mänskliga resurser - nya tjänster - krävdes för att tillmötesgå de nya och mycket konkreta behov som uppstår i och med denna historiska förändring. Den logiska grunden för den föreslagna ökningen är mycket enkel: när tio länder ansluter sig den 1 maj 2004 kommer detta att medföra en ökning på 66 procent av antalet medlemsstater, en ökning på 20 procent av unionens befolkning och en ökning på 82 procent av antalet arbetsspråk.
Kommissionen kommer att hantera dessa mycket skiftande och reella nya behov med en personalökning på bara 13 procent: 3 900 särskilt kvalificerade personer som rekryteras under en övergångsperiod på fem år, från början av 2004 till slutet av 2008. För 2004 - det år då utvidgningen genomförs - och efter 500 omplaceringar av befintlig personal inom och mellan befintliga tjänster, är det nettotillskott som behövs 780 nya tjänster.
För att fastställa denna siffra delades alla de uppgifter som kommissionens enheter för närvarande utför upp på grundval av ?verksamhetsbaserad förvaltning?. Beräkningarna grundades strikt på den ytterligare arbetsbörda som vi vet att kommissionen kommer att få som ett direkt resultat av utvidgningen. Detta systematiska tillvägagångssätt tillämpades för alla enheter, och de uppgifter som vi fick ut av detta kontrollerades sedan noggrant för extra säkerhet. Därefter grundade vi vår begäran om ytterligare personal på en noggrann och omfattande analys av reella och dokumenterade operativa behov.
Jag är mycket glad att företrädare för rådet är här. Jag tackar dem för deras tillmötesgående att delta i den här debatten, men jag måste uppriktigt säga att mot denna bakgrund är den minskning på 272 tjänster som rådet föreslår i sin bedömning av det preliminära budgetförslaget ovälkommen, och den är också, med tanke på utvidgningen, orealistisk.
Jag anser att det är ytterst viktigt att parlamentet att blir medvetet om den dystra verkligheten att om färre än de 780 utvidgningsrelaterade budgetposter som vi har föreslagit som nödvändiga för 2004 godkänns, skulle detta få stora och mycket negativa konsekvenser för kommissionens möjligheter att hantera den nya uppgift som direkt uppkommer i och med att tio nya medlemsstater ansluter sig, något som allmänt och enhälligt starkt förespråkas och stöds av kommissionen, parlamentet och rådet.
Vårt syfte med det här förslaget är inte att roffa åt oss tjänster. Vi var helt enkelt realistiska i fråga om vad som måste göras, i och för den utvidgade unionen. Jag tycker därför att det är glädjande att se det horisontella ändringsförslag - ändringsförslag 3053 - som Mulder har lagt fram, vilket skulle underlätta återinförandet av det begärda antalet tjänster. Det faktum att dessa tjänster skulle placeras i reserven skulle emellertid medföra betydande praktiska problem. Detta skulle per definition innebära att de nya tjänsterna skulle bli tillgängliga för kommissionens enheter senare, vilket skulle försena rekryteringsprocessen ytterligare. Under tiden skulle den osäkerhet och de förseningar som blir resultatet av detta allvarligt förhindra kommissionen att utföra sina uppgifter.
Jag vill klargöra för kammaren att den förteckning över kriterier som Mulder ställer upp i sitt ändringsförslag 3053 är realistisk, men dessa kriterier kan med fördel klargöras ytterligare. När det gäller det andra kriteriet till exempel, vill jag att det fullständigt klart skall framgå att de föreslagna rekryteringssiffrorna kommer att göra det möjligt för kommissionen att garantera geografisk balans inom hela institutionen efter utvidgningen. Detta är absolut grundläggande. I alla händelser vill vi undvika att ytterligare kriterier läggs till, eftersom kommissionen uppriktigt sagt inte skulle kunna uppfylla dem på lämpligt sätt i tid till parlamentets andra behandling.
Kommissionen har otvivelaktigt beräknat behoven med stor omsorg och efter moget övervägande. Den har föreslagit ett nödvändigt minimiantal. Ingen i kammaren förefaller att ha några avsikter att destabilisera de redan krävande processerna för att utföra de uppgifter som uppkommer i och med utvidgningen. Eftersom alla dessa fakta är självklara hoppas jag att man kommer att fundera ytterligare på förslaget att placera tjänster i reserven, med allt vad det innebär i praktiska termer.
Kammaren överväger också ändringsförslag som syftar till att ändra tjänsteförteckningen. I ändringsförslag 3502 föreslås det att de administrativa kostnaderna och personalkostnaderna skall minskas med 10 procent inom en rad politikområden och att dessa 10 procent skall placeras i reserven i syfte att stödja den operativa delen av programmen. Jag är böjd att säga att detta skulle leda till en avsevärd försening av framtida rekryteringar. Jag förstår visserligen den politiska avsikten bakom det ändringsförslaget, och jag inser att det stämmer överens med liknande ändringsförslag från tidigare år, men kommissionen kommer att få mycket svårt att genomföra de berörda programmen effektivt utan en lämplig nivå av administrativa resurser.
Jag behöver inte tala om för de ledamöter som har deltagit i ansträngningarna för att införa verksamhetsbaserad budgetering och ökad öppenhet att vi inte diskuterar en teknisk fråga. Kommissionens ansvar för att anslå resurser till åtgärder och för redovisningen av dessa anslag är i grunden en politisk fråga.
Eftersom den interna fördelningen av personal är beslutad kommer kommissionen att ta den oro som parlamentet har uttryckt i sin resolution om budgeten under lämpligt övervägande. Men, av hänsyn till effektiv verksamhet och ansvar, måste våra institutioners administrativa oberoende bevaras. Detta betyder att det även i fortsättningen, när det kommer till kritan, måste vara kommissionen som fattar de slutgiltiga besluten om tjänsteförteckningar, på grundval av lämpligt beräknade och påtagliga behov. Jag vet att många ledamöter kommer att erkänna den principen och att den är praktisk. Jag har en oerhörd respekt för Mulders många kvaliteter, men han är i allra högsta grad en praktisk man. Jag hoppas att dessa synpunkter kommer att falla honom i smaken. Jag slösar bara med beröm när det är berättigat...

... till herr Mulder, men icke desto mindre, när det är lämpligt.
Förutom de minskade anslagen för tjänster har rådet gjort ett antal andra nedskärningar i kommissionens administrativa budget för delegationer, extraanställda, uppdrag, sammanträden och representationskontor. Inför detta vill jag vara absolut klar: att minska budgeten för våra delegationskontor skulle allvarligt skada den sista fasen av decentraliseringen, en process som stöds starkt av parlamentet och kommissionen. Den föreslagna minskningen av uppdrag, sammanträden och representationskontor kommer också att oundvikligen få negativa effekter på utvidgningsprocessen. För kommissionen är det angeläget att det preliminära budgetförslaget återupprättas så att den kan möta de administrativa utmaningarna för 2004, som oundvikligen och förutsebart uppkommer i och med utvidgningen. Utgifterna på det området är varken överdrivna eller några prydnader. De är absolut nödvändiga för att vi skall kunna göra ett bra arbete.
För att vi skall kunna göra ett bra arbete är det också viktigt att den normala omvandlingen av tjänster som behövs för karriärutveckling fortsätter. Om övergången till den nya karriärstrukturen - vilken starkt och med rätta stöds av kammaren och naturligtvis av rådet - innebär att de vedertagna modellerna för avancemang hålls inne, vilket rådet har föreslagit, skulle följderna förståeligt nog bli förvirrande och demoraliserande för personalen vid EU:s offentliga myndigheter. Jag har dock förstått att föredraganden föreslår att ett ändringsförslag skall läggas fram för att återställa detta rutinförfarande. Detta skulle vara mycket välkommet, och det skulle innebära att man sänder ett lugnande och starkt samarbetsvilligt budskap till vår personal, vars aktiva och tillitsfulla engagemang i de moderniserande förändringarna fortfarande är, och alltid kommer att vara, absolut nödvändigt.

Casaca (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Låt mig inleda med att offentligt säga er det som jag redan har passat på att säga er privat, nämligen att jag hyser djup beundran för ert mod och ert direkta sätt att ta ert ansvar i fallet med Eurostat.
Ändå vill jag med samma rakhet kalla kommissionens sätt att undanhålla parlamentet och framför allt budgetkontrollutskottet den interna granskningsrapporten för en ytterst oansvarig handling. Jag måste varna er för konsekvenserna av detta agerande från och med nu. Inom ramen för förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet har vi krävt att få ta del av denna rapport som ett huvudvillkor för att ansvarsfrihet skall beviljas. Kommissionen måste själv som organ överväga var ansvaret för detta vilar.
Herr kommissionär! Jag vill också informera er om att jag fullt ut stöder det som Heaton-Harris redan har sagt om nedskärningarna i beloppen till både OLAF och Eurostat. Vidare menar jag att det är av grundläggande vikt att principen om politiskt ansvar bör genomföras också i praktiken. Jag anser att kommissionen bör ta sitt ansvar och också ges resurser för detta. Framför allt menar jag att varje kommissionsledamot bör ha till sitt förfogande en inspektion, en revision eller vad de nu kan behöva för att gripa sig an de uppgifter de anförtros.

Virrankoski (ELDR).
Herr talman! Låt mig inledningsvis tacka kommissionsledamöterna Schreyer och Kinnock för deras lyckade reform av kommissionen och justeringen av budgetförordningen i samband med detta. De skapar en bas för att reda ut frågan om personligt ansvar, för ansvarstagande och för att skapa en verksamhetsbaserad budget och en verksamhetsbaserad förvaltning.
Faktum är att detta är den första verksamhetsbaserade budgeten. Att förbättra en verksamhetsbaserad förvaltning är alltid en lika stor utmaning. Målet måste vara att ge de olika politikområdena handlingsutrymme för att skapa så effektiva förvaltningsstrukturer som möjligt. Detta innebär att vi i framtiden mycket väl kan komma att överge tillvägagångssättet att parlamentet beslutar separat om att upprätta eller ändra en post. Parlamentet kommer endast att besluta hur mycket pengar som skall vara tillgängliga inom ett visst förvaltningsområde. Detta område kan därefter självt besluta hur man vill skapa den lämpligaste förvaltningsstrukturen.
Definitionen och uppfyllandet av personligt ansvar kommer i framtiden att vara av högsta vikt eftersom en verksamhetsbaserad budget och förvaltning leder till att beslutsfattandet delegeras nedåt. När det gäller finansiell förvaltning måste vi kunna visa exakt vad vi kräver av en noggrann förvaltning av finanserna.
Olika organisationer och icke-statliga organisationer skapar sina egna specialområden som Europaparlamentet har gett sitt stöd. De ?öronmärkta? budgetposterna i kapitel A-30 har varit orosmomentet i budgeten. Organisationernas tillgång till dem har i ärlighetens namn varit godtycklig. Den europeiska dimensionen har oftast inte varit tydligare i dessa organisationer än i hundratals andra organisationer som har arbetat utan stöd. En ny rättslig grund utarbetas nu för systemet, och det skall vara kommissionens sak att besluta om biståndet. Åtgärden måste vidtas så snart som möjligt.

Ferber (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionär Kinnock, det gläder mig att ni har kunnat återvända till era rötter som kommissionsledamot med ansvar för transporter genom att leverera ert tal till oss i helt rätt tid. När ni tog er an ert nya ansvarsområde 1999 lovade ni att skapa världens modernaste och effektivaste förvaltning. Nu vill ni försöka få oss att köpa idén att ni faktiskt skulle ha nått detta högt satta mål när vi nu närmar oss slutet av er mandatperiod i denna kommission, men herr kommissionär, trädgården blommar inte alls i de glödande färger som man skulle kunna tro av er beskrivning. Många mörka moln skuggar dem, och det finns en rad frågor som jag vill ta upp.
För det första är det enligt min mening oacceptabelt att kommissionens förvaltning inte återspeglar budgetmyndighetens vilja. Det gläder mig att se att kommissionsledamot Vitorino nu har anlänt - vi diskuterade detta under rubriken informationspolitik i morse. Vi har ökat anslagen för detta och inte lämnat något i reserverna, men på marknivå saknas det en förvaltning och inte heller fungerar den decentralisering ni nämnde. Inga överenskommelser har slutits med medlemsstaterna, och det saknas anslag till sådant - t.ex. resultatet av konventet - som kommissionen saknar politiskt intresse för. Ni har 10 miljoner euro till ert förfogande men endast utnyttjat 1,5 miljoner euro.
Det är inte er sak att själva avgöra hur budgeten skall förvaltas, utan ni skall se till att förvaltningen faktiskt genomför det som rådet och parlamentet har beslutat. Detta misslyckas ni med, och som kommissionsledamot med ansvar för personal och administration delar ni ansvaret för detta. Jag skulle kunna ge er många andra exempel på detta.
För det andra handlar detta även om de områden där kommissionen själv bär ett ekonomiskt ansvar. Ursäkten att det är de gemena medlemsstaterna som förvaltar 80 procent av budgeten är given, men på de områden där ni själva är ansvariga måste ni rätta er efter reglerna, och ledamöterna i budgetkontrollutskottet har gett er tydliga instruktioner om hur detta skall gå till: detta är ert ansvarsområde och detta måste ni svara för!

Kinnock
Herr talman! Jag tackar Ferber för hans vänliga yttrande om min lägliga ankomst. Det påminner mig om när jag var tvungen att hinna till en omröstning kl. 10.00 i det brittiska underhuset och jag nätt och jämt hann in, och var tvungen att öva på min ?kringgående rörelse? för ta mig förbi poliserna. Det var inte lika komplicerat den här gången.
Jag är tacksam för de konstruktiva inläggen och kan ge mycket korta, men lugnande hoppas jag, svar till de ledamöter som har yttrat sig. För det första är jag tacksam för Casacas vänliga anmärkningar, eftersom de grundas på en mycket grundlig analys av allt det vi försöker göra. Jag skulle önska att detta var en allmän tendens, men enligt min åsikt har några av dem som skriver i tidningarna, till exempel, en tillförsikt och en tvärsäkerhet i sina åsikter, vilket rimmar illa mot den mängd kunskap de har om saken.
Jag beklagar Casacas åsikt, som dock är förståelig, om att kommissionen, för att använda hans uttryck, gömmer undan den interna revisionsrapporten från parlamentet. Jag förstår innebörden i vad han säger när han återigen påminner oss om att den interna revisionsverksamheten, undersökningen av kontrakt, var en direkt följd av resolutionsförslaget om ansvarsfrihet, vilket i själva verket utarbetades av Casaca själv och några av hans nära kolleger. Jag har full förståelse för innebörden i hans påpekande. Jag kan bara säga detta: vi kommer att behöva tillämpa bilaga III-förfarandet av ett mycket grundläggande skäl, vilket jag är övertygad om att ni kommer att förstå.
Vi måste vara strikt konfidentiella och samtidigt försöka ge så mycket upplysningar till de personer som har mest rätt att veta, däribland parlamentets ledamöter, helt enkelt för att dessa rapporter, som för närvarande slutförs, innehåller uppgifter om eventuella disciplinära och ännu allvarligare förfaranden. Detta är ingen ursäkt; det är ingen undanflykt. Det har samband med att naturrätten och antagandet att en person är oskyldig till motsatsen har bevisats måste följas korrekt, och även med vår starka önskan att inte förhastat släppa ut uppgifter till allmänheten som sedan kan äventyra integriteten i ett eller flera åtal som vi kan vilja väcka mot enskilda personer.
Jag hoppas att ni vid närmare eftertanke kommer att förstå att jag säger detta för att förklara saken och vara öppen, inte som en ursäkt eller en undanflykt, och att det helt enkelt är nödvändigt, med tanke på de frågor som vi talar om. Om det hade funnits en historisk bakgrund av att försöka begränsa de konfidentiella frågorna till ett minimum och ha maximal öppenhet, tror jag att det skulle vara lättare för kammaren att förstå att när det är absolut nödvändigt att tillämpa konfidentiella förfaranden gör vi detta på mycket goda grunder.
Jag hoppas att vi, bland andra positiva följder av verksamhetsbaserad förvaltning och budgetering och den öppenhet som Virrankoski talade om, kommer att se ytterligare utveckling av kommissionens snabbhet att upptäcka så mycket som möjligt och samtidigt skydda integriteten i de nödvändiga förfarandena. Rapporten kommer att finnas tillgänglig som bilaga III till ramavtalet när den är färdig. Arbetet slutförs bokstavligt talat i detta nu, så rapporten kommer att finnas tillgänglig i lämplig form och i utlovad tid.
När det gäller befästandet av politiskt ansvar räknar jag inte med att den uppbyggnad som Casaca önskar kommer att genomföras fullt ut ännu, även om jag har stor förståelse för den. Den uppbyggnaden består i upprättandet av en fullständig finansiell kontrollenhet, som det var förut, vid varje kommissionsledamots kontor. Men jag anser att vi har gjort avsevärda framsteg när det gäller att uppnå detta, å ena sidan allmänt inom budgetförordningen, men närmare bestämt tänker jag på de reformer som kommissionen har antagit, i några fall så nyligen som juli 2003. Dessa reformer garanterar det absoluta kravet på rapportering om förvaltningens genomförande och den finansiella verksamheten i generaldirektoraten minst två gånger om året, vilket särskilt gäller den ansvariga kommissionsledamoten, så att kommissionsledamöterna även i framtiden kommer att fortsätta att vara insatta när det gäller den praktiska, operativa förvaltningen av generaldirektoratet och samtidigt bära sitt normala och självklara politiska ansvar. Det kommer inte att minska det politiska ansvaret, portföljansvaret eller de politiska förpliktelserna: det kommer snarare att öka dessa. Kommissionsledamot Schreyer och jag sände ett brev till alla generaldirektorat i juli 2003. Det svar vi fick från dessa - med en mycket grundlig analys för att försöka uppdaga alla förfaranden som på minsta sätt liknade de som vi har uppmärksammat inom Eurostat - var ytterst ingående, vilket är uppmuntrande. Jag vet att Casaca, med sitt intresse för de frågorna, och förmodligen Mulder, kommer att vilja granska dessa svar. Det kommer att vara mycket välkommet.
Virrankoski visar uppenbarligen stor förståelse, och jag vet att hans bakgrund verkligen ger honom auktoritet på det här området. Jag vill bara säga honom att jag instämmer i hans prognos när det gäller framtida strukturer och de förfaranden som han räknar med, och jag hyser förtroende för att de kommer att förverkligas. Kultur i en organisation som består av människor är huvudsakligen inte en produkt av etniskt, nationellt eller regionalt ursprung eller språk. Kulturen är en produkt av de system och strukturer som människorna arbetar i. Genom att genomföra omfattande reformer som radikalt förändrar systemen och strukturerna gynnar vi uppkomsten av det slags kultur av öppenhet och ansvarsskyldighet som är grundläggande för att verksamhetsbaserad förvaltning och budgetering, vilka underbygger den processen, skall fungera framgångsrikt.
Till Ferber vill jag säga följande: det är ett dokumenterat faktum att mitt löfte vid kommissionens tillträde - och jag försöker inte komma med kritik eller med klyschor om det bästa i världen och så vidare - var att vi, genom en radikal moderniseringsreform, skulle sträva efter att uppnå en välskött, högpresterande, serviceinriktad och oberoende europeisk kommission, som står till Europeiska unionens medborgares tjänst. Jag tycker inte att det var blygsamt, och ändå är vi i färd med att åstadkomma det. För att använda Ferbers uttryck, så föreställer jag mig inte att himlen är så blå som han säger att jag har målat den. I de rapporter om framsteg som vi ofta lägger fram erkänner vi bristerna och de måldatum som vi har missat, men även de saker som vi har förbättrat. Vi erkänner vilka områden det är nödvändigt att vidareutveckla. Det var ju trots allt kommissionen som - så snart vi hade påtagliga bevis som gav oss den juridiska säkerheten för att genomföra vissa åtgärder - som upphävde kontrakt, inledde disciplinära förfaranden, inrättade den starkaste, största utredningsenheten någonsin i kommissionens historia, ökade personalen i den interna revisionsundersökningen av kontrakt från 9 till 24 personer och som har sett till att dessa rapporter har slutförts tidtabellsenligt. Detta är inte några tecken på en lat eller slapp kommission, men det betyder inte att vi tror att himlen ständigt är blå, och inte heller att allt är rosenrött. Jag är otålig efter ytterligare förändringar. Jag vill se ett fullständigt genomförande. Denna ambition delas allmänt av mina kolleger, och vi skulle inte ha kunnat göra de framsteg vi har gjort om vår personal, som har åtagit sig dessa förpliktelser utöver sin normala arbetsbörda, inte hade samarbetat i så hög grad och om vi inte hade haft ett helhjärtat engagemang från varenda ledamot i kommissionärskollegiet. Därför försöker jag inte påstå att vi har gjort mer än vi har gjort. Jag ber bara om en objektiv undersökning av vad som har uppnåtts. Automatisk och obligatorisk rörlighet för överordnade chefstjänstemän och för personer som hanterar pengar och innehar tjänster där de hanterar kontrakt kommer exempelvis i sig själv att ge ett skydd mot upprepningar av den dubbla bokföring som vi har uppdagat inom Eurostat. Mer än någon annan åtgärd, men som ett tillskott, har vi reformerna av strukturer och system för revisionskontroll och förvaltningskontroll som ger oss - i den mån som alla organisationer som består av människor som hanterar pengar kan få det - ett verkligt, starkt skydd mot alla former av upprepningar av vad vi har upptäckt och vad vi agerar mot nu.
När det gäller gensvaret till parlamentet och rådet, så respekterar jag det. Jag kommer från en parlamentarisk tradition där det valda underhuset får sin styrka från rätten att rösta om budgeten. Därför respekterar och stöder jag djupt det demokratiska förfarandet. Jag talar inte för att vi skall frångå det. Jag argumenterar inte för att vi skall isolera oss från de påpekanden och uppfattningar som parlamentet eller rådet, som företräder skattebetalarna, har. Det ber jag över huvud taget inte om. Jag säger bara att det är en faktisk verklighet att det är svårt att utöva ansvar utan oberoende, och om vi är oberoende måste vårt ansvar vara fullständigt. Om vi inte har resurser eller de personer vars närvaro, förtjänster och kvalifikationer vi fullständigt kan motivera, är det emellertid mycket svårt att se hur kommissionen skall kunna utföra de uppgifter den har nu, för att inte tala om de uppgifter som blir följden av denna ärorika utvidgning, men som icke desto mindre, och det erkänner vi, kommer att medföra ytterligare förpliktelser som vi måste uppfylla effektivt och ärligt.

Talmannen.
Låt mig kommentera strukturerna i denna debatt. Enligt arbetsordningen har kommissionsledamöter rätt att tala så länge de önskar. Personligen anser jag dock att det ibland stör balansen om en kommissionsledamot talar dubbelt så länge som tre ledamöter tillsammans före honom. Utan avsikt att begränsa dessa rättigheter enligt arbetsordningen vill jag uppmana kommissionen att ägna en tanke åt vad jag just sade.

Kinnock
Jag reser mig för att säga två saker. För det första ber jag om ursäkt om ni anser att jag har brutit mot parlamentets arbetsordning. Jag kommer verkligen inte att upprepa det. Jag tror att ledamöterna känner till att jag, allmänt sett, brukar vara mycket disciplinerad när det gäller talartider. Ni tog upp viktiga frågor om budgeten, som jag känner mycket starkt för. Vi behöver mer folk!

Talmannen.
Herr kommissionär! Ta det inte personligt; det var bara en allmän kommentar.

Weiler (PSE).
Herr talman, kommissionärer, mina damer och herrar! Förutom kontinuitet och ansvarsskyldighet kräver budgetplaneringen att alla nödvändiga justeringar och reformer genomförs och mer än allt annat krävs det också en politisk vision. Genom en konstruktiv dialog har parlamentets sakkunniga på området socialpolitik sammanställt en katalog av målsättningar och antagit dessa med en överväldigande majoritet i utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Våra prioriteringar omfattar industrisäkerhet, och med detta menar jag att våra byråer bör ha tillräckliga resurser och framför allt kunna driva på programmen för små och medelstora företag och mikroföretag, vilket är särskilt nödvändigt i kandidatländerna. Vi efterlyser också en försiktig ökning av anslagen till gemenskapsinitiativet Equal och icke-statliga organisationer.
Gemenskapsinitiativet Equal är ett specifikt instrument inom ramen för Europeiska socialfonden för att förverkliga våra idéer och nå våra mål, även målen enligt Lissabonprocessen. Vi måste göra framsteg i riktning mot dessa mål, och för att göra detta måste vi se till att initiativet utrustas med de medel som krävs. Vi behöver fler arbetstillfällen - varaktiga arbeten -, och vi vill också främja utbildning - kvalificerad utbildning - och stärka dess roll i medlemsstaterna genom att samtidigt stimulera företagen att fullgöra sina åtaganden.
Tills en sådan förändring kommer till stånd kommer vi att fortsätta att kritisera pengaflödet från Europeiska socialfonden som i denna runda fortfarande är en skandal - dock inte en skandal som kan tillskrivas parlamentet eller kommissionen, utan en som vi anser att medlemsstaterna bär ansvaret för. Detta är något som vi vill förändra i den förestående reformen av strukturfonderna snarare än att vidta åtgärder inom ramen för denna budget. Vår politiska vision handlar givetvis inte bara om att genomföra utvidgningen utan i första hand om att skapa ett socialt Europa, vilket är ett område där vi fortfarande har mycket att ta igen parallellt med alla andra uppgifter som Europa har att utföra.

Dell'Alba (NI).
Herr talman! Jag talar för utskottet för konstitutionella frågor som har lagt fram ett visst antal ändringsförslag som jag kan slå samman i olika kapitel. Det första rör Europaparlamentets planering och prioriteringar främst inom ramen för Princeprogrammet. Vi diskuterade detta tidigare i dag i samband med frågan om informationen mellan institutionerna, och vi finner det mycket oroande att man inte har utnyttjat en skälig del av de anslag som avsatts för de prioriteringar som parlamentet rekommenderar, har rekommenderat och kommer att rekommendera även för nästa år. Jag vill vädja till kommissionen att sätta detta bristande genomförande överst på listan av angelägenheter. Kommissionsledamot Barnier är väl medveten om frågan. Jag menar att vi befinner oss i ett avgörande år för integrationen i Europa och för den bild som förmedlas av Europa. Vi hoppas att författningen kommer att antas, och valet närmar sig. Krediterna i fråga måste därför utnyttjas och komma till god användning.
Så långt det första kapitlet om ändringsförslagen från utskottet för konstitutionella frågor. Efter detta följer ett annat kapitel av ändringsförslag som jag skulle vilja kalla ?bilden av institutionerna?. Vi vill lägga fram och be huvudföredraganden stödja idén om att Internet bör bli det verktyg som européerna verkligen kan använda för att odla sitt intresse och uppdatera sig i fråga om vad som händer i Europa. Jag tänker inte bara på det skrivna Internet som uppenbarligen redan nu möjliggör en hel del, utan också på sändning av debatter såsom budgetdebatten, utskottsdebatterna, rådets offentliga sammanträden när dessa äger rum och Europeiska kommissionens dagliga konferenser. Vi menar att detta verktyg, som faktiskt är mycket billigt att använda, verkligen kan göra det möjligt för människor att hålla sig uppdaterade i fråga om vad som händer inom EU:s institutioner.

Barnier
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Vi står i begrepp att rösta om budgeten för 2004, som man skulle kunna kalla historisk eftersom det är den första budgeten för ett återförenat Europa.
Innan jag nämner tre punkter skulle jag vilja säga till Weiler att jag har tagit del av de perspektiv som hon har skisserat, vilka i själva verket har mer att göra med framtida regionalpolitik och utvärderingen av denna och hur regional- och sammanhållningspolitik kan komma att tjäna Lissabon- och Göteborgsmålen. Det just vad kollegiet diskuterar för tillfället i samband med förberedandet av framtida budgetplaner och den tredje sammanhållningsrapporten. Tack för den impuls ni har givit.
Herr talman! Jag skulle därför vilja nämna tre punkter:
programmen för perioden 2000-2006,
avslutandet av perioden 1994-1999, samt
de strukturpolitiska konsekvenserna av utvidgningen.
Min första punkt är programmen för perioden 2000-2006 uppriktigt sagt tar igen förlorad tid. Detta är resultatet av de förenklingar vi har föreslagit och genomfört med medlemsstaterna. Betalningarna för perioden 2000-2006 gjordes snabbare än tidigare. I slutet av augusti hade vi redan betalat 25 procent mer än vid samma tid 2002. För första gången kunde betalningarna för perioden 2000-2006 till och med vara högre än beräknat, och jag räknar med att be om åtminstone en miljard euro mer i anslag till mål 1 när den fullständiga överföringen vid årsslutet görs. Här kan vi dessutom se effekten av regeln av typ ?n + 2?, vilken vi meddelade till ministrarna den 22 april, som jag informerade era utskott om. Mellan den 1 januari och den 1 september reducerade regeringarna eftersläpande betalningsbemyndiganden som var nödvändiga att ta itu med för att undvika frigöranden. För att undvika några som helst frigöranden kommer jag att skriva till varje regering igen, och de kommer att få betala oss ytterligare fem miljarder vid slutet av året. Om man skall tro deras prognoser kommer det att ske, men, mina damer och herrar, för att vara helt uppriktig sätter jag inte mycket tilltro till medlemsstaternas prognoser när jag får dem. Samtidigt står Italien, som har vant oss vid mirakel, för 40 procent av de ansträngningar som återstår att göra. Tre länder står själva för 80 procent av de återstående ansträngningarna. Omvänt är risken i Österrike, Spanien och Grekland väldigt liten, och det är därför inte någonting oundvikligt med detta.
Min andra punkt är avslutningen av perioden 1994-1999. Detta är en komplicerad punkt, som jag ofta har sagt i denna kammare. Denna avslutning kommer i själva verket att ta längre tid än beräknat. Det var först den 31 mars som kommissionen fick i stort sett samtliga av de runt 2 000 akter som skall avslutas för dessa program för perioden 1994-1999. Jag vill att de nödvändiga kontrollerna görs och att de rättelser som eventuellt blir nödvändiga som ett resultat av dessa kontroller fullgörs. Därför vill jag inte påskynda avslutningen av dessa program. Med hänsyn till den tid som krävs för att garantera kontrollernas kvalitet och de konsultationer som förfarandena kräver, mina damer och herrar, trots mina tjänstemäns och kommissionens bästa ansträngningar, kommer vi inte att klara att betala samtliga de anslag som öronmärkts för perioden 1994-1999 år 2003. Detta är huvudanledningen till de förseningar som Van Dam just påpekat. Det föreligger därför en risk för underutnyttjande av åtminstone fem miljarder euro för strukturfonderna i sin helhet i år. Så snart jag upptäckte denna risk i juli varskodde jag min kollega kommissionsledamot Michaele Schreyer. Vi kommer tillsammans inom kort att föreslå att kommissionen framlägger ett preliminärt förslag till ändringsbudget till budgetmyndigheten för att utan dröjsmål upphäva de anslag som inte skulle använts. Det faktiska belopp som måste upphävas återstår fortfarande att fastställa av kommissionsledamot Schreyers enheter, då dessa är de enda som har en översikt över budgeten som helhet, för att kunna fastställa de behov som måste täckas under de andra budgetrubrikerna från och med nu och fram till årets slut.
Likväl, mina damer och herrar, bekräftar jag mitt engagemang för att minska det belopp som återstår att betala på två vis: för det första genom att upphäva de åtaganden som inte omfattas av en betalningsbegäran, till exempel när projektet har övergivits eller kostar mindre än beräknat (i detta sammanhang förbereds redan frigöranden; de kommer utgöra åtminstone 1,5 miljarder euro bara till Europeiska regionala utvecklingsfonden [ERUF]), och för det andra genom att göra så många utbetalningar som möjligt där handlingarna nu är i sin ordning. Mellan betalningar och frigöranden bekräftar jag att jag har satt upp som mål för mig själv att skära ned åtminstone hälften av vad som återstår att betala för perioden 1994-1999 till ERUF år 2003.
Jag tror att dessa förklaringar på den här punkten tillgodoser Seppänens begäran. Bristerna i administrationen av perioden 1994-1999 var just det som ni kallade avsaknaden av en tidsfristklausul. Nu har vi en med den nya regeln av typ ?n + 2?, och det börjar att ge resultat.
Min tredje och slutliga punkt är de strukturpolitiska konsekvenserna av en utvidgning. Att denna utvidgning, att ta in tio nya medlemsstater, blir framgångsrik har högsta prioritet för kommissionen.
Sammanhållningspolitiken är tillika högprioriterad. Den stora utmaning som väntar oss är att avsluta förhandlingarna med samtliga nya medlemsstater före slutet av 2003 om de program som kommer att träda i kraft inom några få månader för den mycket korta perioden 2004-2006. Utvidgningen är därför redan en del av våra generaldirektorats vardag, vilka är ansvariga för strukturfonderna och ert ständiga stöd - vilket jag alltjämt kommer att behöva för den avgörande perioden framöver - har gjort det möjligt för mig att räkna med kommissionens åtaganden.
Vilka effekter får denna utvidgning för budgeten? Till åtagandebemyndiganden, till strukturfonderna och sammanhållningsfonden, förutom de 34 miljarder som de nuvarande medlemsstaterna står för, är ytterligare 6,7 miljarder euro öronmärkta till de nya medlemsstaterna. Det är en ökning med omkring 20 procent. I fråga om personalresurser är det antal poster som begärs för att garantera att denna utvidgning blir en framgång, enligt mitt tycke, blygsamt. Om ni går med på kommissionens begäran kommer de berörda generaldirektoraten att öka sin personalstyrka med endast 7 procent för att klara en ökning av anslag med 20 procent. Denna ökning av vår administrativa kapacitet är ett minimum eftersom dessa länder ännu inte är vana vid gemenskapsprogram. De kommer därför att behöva mer stöd, mer rådgivning, och även mer kontroll än de nuvarande medlemmarna. Detta är mitt objektiva svar på Gills kommentar att hon önskar att vi skapar stordriftsfördelar. För att vara helt uppriktig kan inte en delegation till Polen kombineras med en delegation till Spanien. Hur det än förhåller sig tackar jag er för er stöd till att få fram de personalresurser som är avgörande för att garantera att vår sammanhållningspolitik blir en framgång 2004 och framåt.
Slutligen, herr talman, vilka är konsekvenserna av allt detta för de betalningsbemyndiganden som är nödvändiga för 2004? Vad gäller utvidgningen är det ingen aktuell fråga. Som det bestämdes i Köpenhamn har betalningsbemyndiganden för de nya medlemsstaterna inskränkts till förskott under 2004. För programmen för perioden 2000-2006 förslår er fördragande, Mulder, ökade betalningsbemyndiganden med tre miljarder. Om man skall tro medlemsstaternas prognoser kommer det att vara nödvändigt. Det är riktigt att om medlemsstaterna lyckas undvika ett frigörande under ?n + 2?-regeln skulle vi behöva en miljard extra bara till Europeiska regionala utvecklingsfonden. Som ni kan se har kommissionen intagit en försiktig och realistisk hållning med tanke på genomföranden från tidigare år. Jag tror att en del frigöranden under ?n + 2?-regeln kommer att vara oundvikliga 2004. Vi får också vänja oss vid att ha med dem i våra prognoser. Om betalningsbemyndigandena skulle visa sig vara otillräckliga för strukturfonderna perioden 2000-2006 och för att avsluta perioden 1994-1999, skulle kommissionen be om ytterligare en ändringsbudget för budgetåret 2004.
Slutligen står det klart att för programmen för perioden 1994-1999 kommer vi att behöva frigöranden 2004 för att fullgöra avslutningen av kommissionens preliminära budgetförslag. Jag kan ännu inte säga hur mycket dessa frigöranden kommer att uppgå till. De kontroller som för närvarande görs kommer definitivt att resultera i reduceringar av det belopp som skall betalas, antingen genom att exkludera belopp som inte är berättigade eller genom att tillämpa ekonomiska korrigeringar. På det stora hela, baserat på den information som jag har haft tillgänglig, skulle en ökning av betalningsbemyndiganden under utgiftskategori 2 inte vara oberättigad även om det inte nödvändigtvis måste vara i den omfattning som Mulder föreslår. I det här skedet skulle jag likväl föredra att ställa medlemsstaterna inför sitt ansvar och slutligen få dem att göra realistiska prognoser, även om detta innebär en ökning av frigörandena under administrativ kontroll i en ändringsbudget när vi har all information.
Slutligen, herr Dell'Alba, hade vi en mycket viktig dialog, och jag fäste mycket stor uppmärksamhet vid den, liksom min kollega Vittorino nu i morse. Jag kan bekräfta att av de 12 miljoner som är tillgängliga för den stora debatten om Europas framtid i år, håller 8,3 miljoner på att avsättas eller är redan avsatta. Det återstår 3,7 miljoner som kan omplaceras. Liksom Vitorino kommer jag att anstränga mig att finna en användning för dessa pengar före årets slut, kanske i samarbete med parlamentet, till en informationskampanj eller till att sammanställa dokument som kan bidra till att förklara resultatet från konventet samt förhoppningsvis resultatet från regeringskonferensen, men även för att visa på vilket sätt den nya institutionella arkitektur som vi kommer att ha kan vara användbar till konkreta politiska åtgärder som kommer att gynna medborgarna. Vi har ett nytt dokument i åtanke - vi diskuterade det med några parlamentstjänstemän i morse - som kan göras tillgängligt för parlamentsledamöter eller kandidater till Europaparlamentet för att konkret visa vad denna nya konstitution består av och på vilket sätt den kan vara användbar till konkreta politiska åtgärder som gynnar medborgarna. Det är den information jag ville ge er angående denna konkreta punkt som Dell'Alba tog upp.

Hatzidakis (PPE-DE).
Herr talman! På tal om ärenden som rör utskottet för regionalpolitik, transport och turism skulle jag vilja börja med det ärende som kommissionsledamot Barnier berörde, angående regionalpolitik, och här säga att, såtillvida det gäller perioden från 1994 till 1999, utvecklingen inte är den mest gynnsamma, vilket han själv medgav. Avslutningen av handlingarna är försenad, och det grundläggande ansvaret ligger hos medlemsstaterna, vilka varit sena med att överlämna den information som behövs, eller, i alla händelser, när de väl överlämnar den så överlämnar de den inte på ett korrekt vis. Det är anledningen till att det finns fonder som inte har betalats till medlemsstaterna och som skapar problem både med gemenskapsbudgeten och givetvis även med varje statsbudget.
Däremot finns det en mer positiv utveckling i den nya programperioden från 2000 till 2006, även om vi också här givetvis måste vara mycket, mycket försiktiga. Jag kunde med tillfredsställelse notera att det i år går bättre än förra året avseende upptagande av anslag och litar på att regeln av typ ?n + 2?, trots den kritik den ibland utsätts för, till och med här i parlamentet, är en regel som kommer resultera i en korrekt administration från medlemsstaternas sida vad gäller programplaneringen och kontrollen av pengarna. Dessutom bör vi inte glömma att det var medlemsstaterna själva, vilka enhälligt antog de nuvarande strukturfondsförordningarna, som accepterade denna regel av typ ?n + 2?.
Detta är i stort sett anledningen till, åtminstone i vårt utskott, att vi föreslår att man i huvudsak återgår till det preliminära budgetförslag som ursprungligen lades fram av kommissionen vad avser budgetens utgiftsområde II.
Vad de andra ärendena anbelangar skulle jag i synnerhet vilja kommentera de transeuropeiska näten och säga att, även efter Van Mierts rapport den 30 juni i år, och i väntan på förslaget om reform av de transeuropeiska näten, vårt utskott vill påpeka deras betydelse och att betona att ord och handling måste sammanfalla vid en viss tidpunkt. Om vi vill stödja de transeuropeiska nätverken måste vi hitta ett sätt att finansiera dem, och ett av dessa sätt är tydligen gemenskapsbudgeten.
Jag skulle dessutom vilja göra en kommentar angående Europeiska sjösäkerhetsbyrån, där det fortfarande inte har fattats något beslut om var huvudkontoret skall ha sitt säte. Det faktum att det ännu inte finns något beslut om sätet för denna byrås huvudkontor bör inte leda oss till slutsatsen att vi inte heller skall finansiera det. Vi måste avsätta en summa i reserv så att vi, när ett beslut om huvudkontorets säte har fattats, är redo att finansiera denna byrå, som kommer att spela en synnerligen viktig roll i frågor som rör säkerheten till sjöss som vi debatterade i morse.
Dessutom skulle jag vilja betona vikten av två ärenden som jag tror att vi inte uppmärksammar tillräckligt. Det ena är turismen, där vi anser att ett antal pilotprogram som kommer att stärka små och medelstora företag i sektorn bör finansieras, och det andra, som ibland underskattas, är säkra transporter, där vi också tror att vi kan gå vidare till att öka finansieringen något.

Guy-Quint (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, herr rådsordförande, mina damer och herrar! För det första, fortfarande angående regionalpolitik, transport och turism, måste jag säga att vi blev tämligen bekymrade, för att inte säga desillusionerade, då vi behandlade budgetförslaget. Problemet har förklarats klart och tydligt: att se så drastiska nedskärningar i budgetposter för väsentlig politisk verksamhet som gjorts av rådet bekymrar oss oerhört.
Jag måste säga er att det bekymrar oss eftersom det sker hela tiden. Vilka beslutsförfaranden det än gäller, eller betänkanden som belyser Europeiska unionens behov, har samma sak hänt i åratal: när tiden för budgeten kommer gör rådet de mest häpnadsväckande nedskärningar i sina program, vilka inte desto mindre är bland de viktigaste för stimulera utvecklingen inom Europeiska unionen. Tiden går och ingenting förändras i sammanhanget. Det är anledningen till vår oro och till kommissionens enhällighet i sin strävan efter att använda sig av ändringsförslag för att återinföra utgiftsnivån i det preliminära budgetförslaget.
Jag skall kort återvända till ärendet som avser strukturfonderna, och jag skulle vilja tacka kommissionsledamot Barnier för alla de förklaringar han har gett oss. Vi kan mycket riktigt se att de förenklingar som gjorts ger resultat. Vi kan också notera en kvalitativ och kvantitativ förbättring i administrationen av dessa fonder.
Kort sagt vill vi att Europeiska unionens budget beaktar verkligheten i fråga om utgifter, vilket kommer att göra det möjligt för kommissionen att slippa lägga fram kompletterande budgetförslag, som skulle göra det svårare att genomföra dessa väsentliga finansieringar på ett fridsamt sätt.

Jensen (ELDR).
Herr talman, herr rådsordförande, kommissionär Barnier! Jag skulle vilja börja med att gratulera er, kommissionär Barnier, för de resultat ni har uppnått med regeln av typ ?n + 2?, genom arbetet med förenklingar och genom det faktum att förehållandena nu uppenbarligen är sådana att utgifter genomförs och pengar används med större framgång inom strukturpolitiken.
Vi ser emellertid avsevärda nedskärningar i budgetar och betalningsbemyndiganden, både i kommissionens och rådets förslag, och med det som ni säger i dag i åtanke kan man förstås undra om det är rätt att ta så lätt på dessa frågor i övertygelsen om att det finns tillräckliga betalningsbemyndiganden, om ett förslag till tilläggsbudgeten är tillräckligt för att lösa problemet, ifall det visar sig att pengar används snabbare än vi hade förutsett. De senaste åren har vi naturligtvis sett att det på hösten har funnits en enorm summa kvar i jordbruksbudgeten, men kommer det att fortsätta så, med en fallande dollar och andra växande utgifter? Det är en fråga som man bör tänka över.
Jag tycker också att det är rätt att se till det problem som består i att det inte går att ha förtroende för de rapporter vi får från medlemsstaterna. Varken kommissionen eller medlemsstaternas finansministrar har förtroende för de rapporter man får angående de behov som finns. Det är därför värt att undersöka detta noggrannare. Jag tycker likväl att Mulder har rätt i sitt påstående att vi bör höja betalningsbemyndigandena så att vi kan vara säkra på att projekten kan genomföras inom överenskomna tidsramar, även om de i min grupp aldrig har förespråkat stora höjningar av betalningsbemyndigandena.
Jag vill nämna någonting annat, nämligen frågan om de nedskärningar vi ser i en rad budgetposter som berör små och medelstora företag. I synnerhet ser vi hur budgeten inom handlingsprogrammet för arbetsmiljön skärs ned drastiskt, och det är något som jag tror är en felaktig signal att skicka ut före utvidgningen. Jag vill fästa mycket vikt vid att vi skall kunna få ett utbyte av kunskap och utveckla erfarenheter på arbetsmiljöområdet, så att fri konkurrens inom EU inte sker på bekostnad av en god arbetsmiljö.

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja göra ett par observationer med hänsyn till socialpolitiken. Jag håller fullständigt med om det som Jensen sade om detta ämne för en stund sedan. Det är beklagligt att vissa områden lämnar en del att önska.
Jag skulle i synnerhet vilja be om uppmärksamhet för Europeiska handikappåret som vi firar för närvarande och som är tämligen framgångsrikt. Det är enligt min mening mycket viktigt att vi skapar möjlighet till en uppföljning nästa år. Jag hoppas dessutom att det går att tillhandahålla medel för detta i budgeten under loppet av detta budgetförfarande.
Jag skulle dessutom vilja kort kommentera närmare vad kommissionsledamot Barnier anförde. Det behöver inte sägas att vi alla har tittat på uppgifterna. Det är mycket riktigt tillfredsställande att se att situationen har förbättrats, i synnerhet under de senaste månaderna, och att lite mindre pengar ges ut än under den omedelbart föregående perioden. Detta till trots tror jag inte att vi på långt när har löst problemet. Inte är jag heller övertygad om att vi behöver en tilläggsbudget. Själv förväntar jag mig inte alls detta.
Vad är det vi ser hända? Länder funderar ut hur mycket pengar de skulle behöva spendera för att använda alla pengar som har tilldelats dem. Dessa länder säger: det borde vara det ena eller andra beloppet, som de följaktligen tycker är omöjligt att spendera. De är alldeles för optimistiska, och det finns inte något som helst kontrollförfarande. Jag tycker att vi borde vara ytterst tacksamma mot kommissionsledamoten som har infört alla sorters smidiga mekanismer som förhoppningsvis kommer att korrigera situationen i någon mån. Jag har i åratal varit indignerad över att alla vet det finns för många åtagandebemyndiganden och att pengarna inte spenderas. Det enda vi märker vid årets slut är att åtskilliga penningsummor återgår till medlemsstaterna. Jag anser att vi bör stoppa detta. Detta är förmodligen mycket viktigare än att godkänna den tillfälliga tilläggsbudgeten.
Iivari (PSE).
Herr talman! Vi kan vara glada att Lissabonprocessen fungerar trots allt. Två fleråriga program som träder i kraft från början av nästa år tyder på detta. Erasmus Mundus är ett program med masterkurser som skall göra Europa mer tilltalande för medborgare från tredje land. eLearning, som parlamentet har bidragit till att upprätta genom ett pilotprojekt, kommer att ge bland annat skolor och universitet nya möjligheter till samarbete.
Nu måste vi se till att programmen får tillräcklig finansiering. Likaså måste vi garantera finansieringen av Europeiska året för utbildning genom idrott och förbättra möjligheterna för ungdomsorganisationernas aktiviteter i de nya medlemsstaterna. Det är en positiv signal att utvidgningen beaktas i programmen Sokrates, Ungdom och Kultur 2000.
En övergång till en verksamhetsbaserad budget kommer att ge möjlighet att fastställa en rättslig grund för finansieringen av europeiska kulturorganisationer. Om vi är tydliga och förståndiga kommer vi att skapa lagstiftning som främjar det kulturella samarbetet och på samma gång går längre för att möta kraven på insyn och god förvaltning.

Talmannen.
I artikel 19 i arbetsordningen fastställs att talmannen skall inneha alla nödvändiga befogenheter för att leda parlamentets arbete. I artikel 120.6 fastställs att talmannen skall försöka komma överens om talartid med kommissionen och rådet. Kommissionär Barnier! Jag kommer nu att bevilja er elva minuter, samma som parlamentet har haft.

Barnier
Eftersom jag har använt tio minuter, betyder det att jag bara har en minut kvar? Jag hoppas att detta inte är fallet, men oroa er inte; jag kommer inte att utnyttja detta; jag kommer att svara så snabbt som möjligt.
Jag skulle vilja tacka alla som har uttryckt en åsikt om strukturpolitiken, som jag är ansvarig för tillsammans med Diamantopoulou och Fischler, i synnerhet regionalpolitiken.
Jag tänker inte gå tillbaka till de uppgifter jag bekräftade i dag och som jag försökte ge som ett så allvarligt och ärligt svar som möjligt på de frågor som ställdes av budgetutskottet, budgetkontrollutskottet och Hatzidakis utskott för regionalpolitik, transport och turism. Den första bedömning jag skisserade för er bekräftar vad jag sade den 22 maj om perioden 1994-1999, som för mig är ett svart kapitel, eller åtminstone ett grått kapitel: det förfarande som användes för denna planering var så otympligt att kontroll och intygande koncentrerades till slutet av perioden. Herr Hatzidakis, vad som tillämpades för denna period var inte ?n + 2?, utan man skulle lika gärna kunna säga ?n + 11?. Det är den sakliga anledningen till det arbete vi måste göra för att behandla och kontrollera de 2 000 akter vi har fått. Jag upprepar att mina kolleger och jag inte kommer att snåla med denna intygsperiod; jag kommer inte att tveka att vidta de åtgärder som kan bli nödvändiga.
Jag vill inte sänka kvaliteten på kontrollerna eller den nivå av information eller intygande som krävs genom regler som vi alla känner till. Hatzidakis har rätt när han säger att ?n + 2?-förfarandet som antagits för nya program 1999 är effektivare och redan ger bättre resultat, ger intryck av kontinuitet och resulterar i ett mindre antal vanliga annulleringar.
Herr Pronk! Jag är inte heller nöjd, även om framsteg har gjorts. Jag kommer inte att spela självbelåten inför er; det kan ni lita på. Jag noterar liksom ni en bättre tillämpning för perioden 2000-2006. Denna förbättring är främst tack vare ?n + 2?-regeln och vårt pågående samarbete med regeringarna.
Herr Hatzidakis! Jag kommer att framföra era kommentarer om transport- och vägsäkerhet till de Palacio.
Jag skulle vilja tacka Guy-Quint och Jensen för deras bedömning av vår förvaltning under ert överinseende. Fru Guy-Quint! Vi gör för närvarande framsteg med programbedömning. Jag tänker särskilt på de insatser som gjorts av Liikanen, Monti och mig själv för att förenkla användandet av strukturfonderna för att täcka områden som saknar mobiltelefoni eller Internet. Låt oss se till att få mindre utfyllnad och mer kvalitet. Det gör vi redan nu, men med den nya regionalpolitik som vi arbetar med och som jag behöver ert stöd för kan vi komma mycket längre. Den framtida politiken för mål 2 i synnerhet kommer göra det möjligt för oss, i samarbete med regionerna och regeringarna, att direkt genomföra de främsta målen från Göteborg och Lissabon som anknyter till konkurrens och hållbar tillväxt.
Fru Jensen! Jag kommer att fortsätta med de ansträngningar vi har påbörjat. De åtagandebemyndiganden som ni beklagade att de hade skurits ned faller inte under utgiftskategori 2 som vi har ansvar för. De är transportanslag, liksom de för mindre och medelstora åtaganden. Jag tror därför att kommissionsledamot Schreyer förstod dessa kommentarer riktigt, men jag kan inte svara på denna punkt eftersom det inte finns några nedsättningar i åtagandebemyndigandena, som för övrigt garanterades för hela perioden i Berlin.
Herr Pronk! Jag har svarat på er fråga. Jag är inte säker på att vi kommer att behöva den tilläggsbudget som jag nyss nämnde, men eftersom jag är uppriktig mot er nämner jag det för er i det här skedet. Vad gäller 2003 behöver vi en ändringsbudget. Vi kan komma att behöva en tilläggsbudget nästa år, men det är inte säkert. Det är helt enkelt så att vi måste kunna betala när det är dags. Jag vill inte att länder som klarar att konsumera och genomföra skall bestraffas under förevändning att det finns olydiga elever i klassen.
Fru Iivari! Er kommentar var snarare riktad till Reding, men jag uppfattade den. Angående det kultursamarbete som ni talade om - trots att det inte är mitt ämne är jag lyhörd för vad ni sade angående detta - i den kommande debatten om regionalpolitik efter 2007 har jag för avsikt att föreslå en höjning av våra anslag till Interreg och en förenkling av reglerna för detta program i syfte att rikta in sig på gränsöverskridande samarbete i transportinfrastrukturen i synnerhet. På det området behöver vi också kultur- och universitetssamarbete.
Så där, herr talman, jag har använt mer än en minut men mindre än elva, och jag tackar för er förståelse.

Ceyhun (PSE)
Herr talman! Jag gör detta uttalande som talesman för utskottet för inrikes frågor och som dess föredragande. Jag är väldigt glad över att parlamentets föredragande, Mulder, har uppmärksammat att allt som avser inrikesfrågor och rättspolitik i Europeiska unionen är nära knutet till utvidgningen, och att han själv redan har kommit med några nödvändiga förslag. Det underlättar mycket för dem av oss som ägnar sig åt inrikesfrågor och rättspolitik om den föredragande som förstår oss bäst står alldeles bredvid oss. Jag måste för det andra uttrycka ett varmt tack till kommissionsledamot Vitorino för det utmärkta samarbetet med hans personal, vilket har gått enastående bra. Trots att våra förslag angående budgeten för 2004 antogs enhälligt måste jag helt enkelt påpeka att, nu när vi debatterar dem i plenum, vi i år har en prioriterad fråga i form av våra tre byråer. Det som i synnerhet gör våra byråer i Wien, Lissabon och Haag mycket viktiga för oss är det faktum att vi snart kommer att ha tio nya medlemsstater, som kommer att innebära mer arbete för byråerna på områden som gäller bekämpande av rasism, narkotikabrottslighet, kriminell verksamhet och terrorism. Våra övervakningscentrum i Wien och Lissabon, tillsammans med Eurojust i Haag, är tre byråer som är i behov av aktivt stöd, och det kommer att kosta pengar. Jag tar det för givet att mina kolleger i parlamentet som sitter i budgetutskottet kommer att ansluta sig till oss och inse behovet av detta och ge oss sitt stöd i kammaren. Tack så mycket.

Perry, Roy (PPE-DE)
Fru talman! Jag vill visa min uppskattning till huvudföredraganden Mulder för att han har uppmärksammat de frågor som bekymrar oss.
Detta utskott upptar mindre än 1 procent av Europeiska unionens budget, men jag vill inte att någon skall se utbildning, kultur, medier och information som valfria extraalternativ. De kreativa industrierna i Europa bidrar med cirka 12 procent till Europas BNP.
Det finns två punkter som jag vill att kommissionen särskilt skall fästa avseende vid. För det första hjälper parlamentet varje år i sin kulturbudget ett antal kulturorganisationer och nätverk, som till exempel Europeiska ungdomsorkestern och stiftelsen Yehudi Menuhin. Om dessa organisationer skall kunna överleva, för att inte tala om blomstra, behöver de inte bara vårt ekonomiska och moraliska stöd; de behöver rättslig säkerhet. Jag är bestört över att det i slutet på september fortfarande inte finns några garantier för att de kommer att få sina pengar för 2004, och tråkigt nog har några, som vanligt, inte fått sina pengar för 2003 ännu. Jag uppmanar kommissionen att lösa det problemet med den rättsliga grunden.
För det andra, om EU-medborgarna skall kunna ha någon kunskap om Europeiska unionen måste de få information. Det är ett faktum att 25 procent av britterna inte vet att deras land är med i EU, 31 procent av tyskarna har aldrig hört talas om Europeiska kommissionen och 90 procent av spanjorerna vet inte vad Europeiska konventet är! Allmänheten får kunskap om Europa genom televisionen. Vi har Euronews, en förträfflig oberoende kanal, men som alla TV-stationer som tillhör den offentliga sektorn är den i behov av finansiering. I år röstade parlamentet fram 3 miljoner euro för Euronews. Så vitt jag vet har dessa pengar inte utbetalats ännu. I vårt budgetförslag har vi föreslagit att Euronews skall få 5 miljoner euro för nästa år.
Jag är rädd att vi går in på det år som utvidgningen genomförs - det år då det är val till Europaparlamentet - utan Europeiska ungdomsorkestern och utan EU-television. Jag hoppas att kommissionen kommer att ta dessa punkter på allvar.

Vitorino
. (FR) Fru talman, mina damer och herrar! Detta är andra gången som sektorn för rättsliga och inrikes frågor har inbjudits till denna budgetdebatt, men i fråga om de belopp som jag är ansvarig för tycks de så små att jag nästan skäms över att stå här tillsammans med mina kolleger från jordbruk och sammanhållningspolitik.
Likväl har budgeten för rättsliga och inrikes frågor statistiskt sett ökat med 252 procent i år. I praktiken är emellertid en stor del av denna ökning resultatet av det beslut som fattades i Köpenhamn om att skapa Schengensystemet, till en kostnad av 317 miljoner euro, för att hjälpa de sju nya medlemsstaterna att anta och införliva Schengenregelverket. Ytterligare 13 miljoner euro är till övergångsåtgärder för Litauen i samband med transittrafik till och från Kaliningrad.
I den mån det angår rättsliga och inrikes frågor är de viktigaste förändringarna ur budgetmässig synvinkel därför den utvidgningsrelaterade ökningen av anslag till program (16 miljoner euro) och ökningen av anslag till kontrollen av de yttre gränserna, vilket har haft en hög prioritet för Europeiska unionen sedan toppmötena i Sevilla och Thessaloniki. Jag skulle vilja betona vikten av programmet Argo för att stödja gränskontrolloperationer som utförs gemensamt av medlemsstater; detta får ytterligare 15 miljoner euro. Jag skulle dessutom vilja peka på inrättandet av en ny budgetpost för utveckling av VIS-projektet, ett informationssystem för viseringar, som till en början kommer anslås 10 miljoner euro.
Året 2004 kommer att präglas av ett antal viktiga faktorer som påverkar budgetförvaltningen. Det kommer att vara det sista år som Europeiska flyktingfonden verkar. Vi måste därför lära oss av erfarenheten för att skapa ett nytt anslag efter 2004. Sedan är det fördubblingen av det belopp som anslås till Daphneprogrammet, som kommer att bli 10 miljoner för 2004. I detta sammanhang skulle jag vilja betona vikten av att komma till en slutsats gällande den rättsliga grunden så snart som möjligt i medbeslutandeförfarandet mellan parlamentet och rådet. Slutligen, som föredragande Ceyhun påpekar, höjs budgetarna för Eurojust och Europeiskt centrum för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk i Lissabon framför allt för att göra det möjligt för dessa organ att anpassa sig till utvidgningen.
Angående de ändringsförslag som lagts fram och som antagits enhälligt av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor - som jag skulle vilja tacka Ceyhun för - gläder jag mig särskilt åt ökningen av Europeiska flyktingfondens budget. Jag skulle emellertid vilja göra er uppmärksamma på det faktum att vi, genom att göra detta i dag, kommer att göra det möjligt att betala för åtgärder som syftar till frivillig återflyttning och att det absolut inte är fråga om att använda dessa pengar till påtvingade återvändanden. Det finns därför en motsägelse mellan det faktum att kapaciteten ökas och kommentaren. Jag skulle vilja göra er uppmärksamma på detta.
Jag gläder mig också åt de två ändringsförslag som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har lagt fram angående VIS-systemet och Schengens informationssystem av den nya generationen, SIS II. Enligt genomförbarhetsstudierna är det i själva verket nödvändigt att omprogrammera utgifterna för dessa två system för att sprida kostnaderna över de tre kommande budgetåren 2004-2006, där 2006 är deadline för att ta systemet SIS II i bruk och hålla det redo att helt integrera de länder som kommer att gå med den 1 maj 2004.
Till sist skulle jag vilja tacka parlamentet för dess idé om att skapa ett Erasmusprogram för domare; kommissionen kommer att försöka genomföra ett pilotprojekt.
Jag går nu över till informations- och kommunikationsområdet. Till följd av antagandet av Bayona de Perogordo-betänkandet var 2003 det första år som vi utvecklade en ny informations- och kommunikationsstrategi för allmänheten. Ni minns att hörnstenen i denna strategi är samarbete med medlemsstaterna, etablerande av partnerskap med medlemsstaterna. Det gläder mig att kunna säga att interinstitutionella gruppen för information och kommunikation har lyckats med att nå en bred överenskommelse om vilka de prioriterade frågorna skall vara för sådana informations- och kommunikationskampanjer till allmänheten. Jag talar inte bara om euron, utan också om utvidgningen, Europas framtid, frihetens, säkerhetens och rättvisans område och för nästa år, 2004, Europas roll i världen, inklusive en särskild post för att stödja informationskampanjer på försvarsområdet.
Låt oss emellertid vara tydliga, och när jag säger detta försöker jag besvara de kommentarer som Ferber just framförde. Faktum är att det är andra gången i dag som jag försöker svara honom, men han är aldrig här för att lyssna till mig. Jag hoppas budskapet når honom i alla fall. När vi talar om partnerskap måste vi lita på att medlemsstaterna kommer att kunna delta i ett sådant partnerskap. Som exempel kan nämnas att 4 miljoner euro reserverades för ett sådant partnerskap med medlemsstaterna för informationskampanjen om Europas framtid. Hittills har emellertid endast tre medlemsstater sagt sig vara villiga att nå en överenskommelse med oss för att utveckla kampanjen om Europas framtid. Eftersom partnerskap bygger på frivillig grund har kommissionen anslagit de 4 miljoner euro som inte användes av partnerskapet med medlemsstaterna till andra fonder. Fram till slutet av detta år täcker vi därför utgifterna för hela budgeten för programmet Europas framtid, inklusive en inbjudan till att lämna anbud på en audiovisuell kampanj om Europas framtid som uppgår till 4 miljoner euro, samt omfördelning av 3,7 miljoner euro för produktion av tryckt objektivt informationsmaterial för distribution i slutet av detta år och i början av nästa år vid avslutandet av konventet.
Jag skulle också vilja betona, som Perry har sagt, att vi fäster mycket stor vikt vid användandet av audiovisuella system. Till detta har vi i år, 2003, 4 miljoner euro till en audiovisuell informationsstrategi om utvidgningen, 4 miljoner euro till Europas framtid och 8,5 miljoner euro till audiovisuella hjälpmedel som ger allmän information om Europeiska unionen, inklusive kanalen Euronews. Jag håller med er fullständigt, herr Perry, att vi bör gå med på begäran från Euronews som parlamentet har beslutat.
Vad har vi åstadkommit? Vi har beviljat Euronews 1,5 miljoner euro i enlighet med det ramavtal som slöts med Euronews 2001, och vi har räknat med ytterligare en summa om 3 miljoner euro som parlamentet röstat igenom. Samtidigt har parlamentet tydligt uttryckt att dessa tre miljoner euro inte var till för att finansiera Euronews administrativa kostnader utan för att betala dess verksamhet. Vi har därför föreslagit Euronews att om man presenterar program för informationsaktiviteter för oss så är vi absolut villiga att bedöma och finansiera dem genom att släppa till 3 miljoner euro vid slutet av året.
Ni väckte frågan om de rättsliga grunderna. Denna aspekt är inte mitt direkta ansvar, men jag vet att kommissionen redan har lagt fram förslag för att skapa rättsliga grunder för en rad enheter, inklusive Euronews. Jag tror att det kommer vara den bästa vägen att fortsätta på och det bästa sättet att skapa stabilitet för en sådan finansiering. Jag väntar otåligt på parlamentets ståndpunkt i denna fråga.

Guy-Quint (PSE).
Fru talman, herr rådsordförande, mina herrar kommissionärer! Talartiden är så illa och bisarrt organiserad att jag nu är tvungen att återigen tala om transportproblem och -kontor. Samtidigt stöder jag vad min kollega Hatzidakis sagt fullständigt, nämligen att vi måste behålla posterna som de var i det preliminära budgetförslaget eftersom det inte går att göra några besparingar på dessa politikområden för närvarande.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt, herr kommissionär, att svara på problemet med den politik som gäller att förse Europeiska unionens medborgare med information. Detta ämne kommer verkligen att vara ett av de allra viktigaste under de kommande åren. Ni kanske känner till att flera av oss har lagt fram ändringsförslag om att återställa posterna till det de var förra året.
Det viktigaste är emellertid att all institutionell kommunikation bör komma så nära vanliga medborgare som möjligt. Det som oroar mig mest med den nuvarande kommunikationspolitiken är att vi inte har de nödvändiga medlen för att nå de som skall rösta. Medborgarnas okunskap om de nuvarande mekanismerna och institutionerna så som de kommer att vara är ganska skrämmande.
Ni har resurserna, herr kommissionär, men låt oss för allt i världen försäkra oss om att de går till kärnan i dagens samhälle. Det skulle vara ett stort steg framåt för vår unions demokratiska framtid.

Dover (PPE-DE).
Fru talman! Jag vill ta upp två frågor: för det första i egenskap av skuggföredragande för PPE-DE-gruppen för flera olika transportfrågor, och för det andra som skuggföredragande för de andra institutionerna. Först kommer jag alltså att vända mig till de Palacio och därefter till kommissionsledamot Schreyer.
TEN-programmet är ett fantastiskt program, vilket gör det möjligt för medlemsstaterna att själva besluta om transport-, energi- och telematikprojekt i hela Europa, vilket syftar till att förbinda de nuvarande 15 länderna i unionen med de tio länder som ansluter sig. TEN-programmet täcker hela Europa och garanterar att varje medlemsstat kan bygga sin del av det transeuropeiska nätet. Jag har fullständigt förtroende för det programmet. Jag vill bara påpeka att det finns en post på cirka 225 miljoner euro för undersökningar om dessa nät i budgeten. Utskottet för regionalpolitik, transport och turism, där jag är suppleant, säger att de inte vill ha fler undersökningar, utan fler åtgärder och genomförande på fältet.
När det gäller Marco Polo-programmet, som syftar till att överföra vägtransporter, med de trafikstockningar som de orsakar, till andra transportsätt, ger jag detta mitt fulla stöd. Vi måste använda mer telematik och datainformationsteknik för att främja en effektiv transport av varor och passagerare i hela Europeiska unionen.
I fråga om Galileoprojektet måste vi maximera utnyttjandet av den privata sektorn. Jag välkomnar det här projektet. Jag hoppas att vi inte kommer att använda det för att automatiskt påföra tullar för lastbilar, utan snarare göra det möjligt för enskilda förare av privata kommersiella fordon att undvika trafikstockningar genom att veta vilken den bästa rutten är från den punkt där de befinner sig till målet för resan: med andra ord, att hjälpa bilförarna snarare än att beskatta och hindra dem.
Vi har haft en givande diskussion om de andra institutionerna under de senaste dagarna. Det var ett nöje att delta i förlikningssammanträdet i juli och ge min hyllning till Magri och hans utmärkta ordförandeskap för det utskottet. En fråga lämnades åt sidan. Det var då som vår föredragande Gill tyckte att kommissionen och rådet var generösa - jag skulle säga oerhört generösa - i sin inställning till de budgetar som föreslagits av tre av de andra institutionerna: EG-domstolen, Regionkommittén och Ekonomiska och sociala kommittén. Medan parlamentets budget endast ökar med 13 procent, rådets med 21 procent och kommissionen med 8 eller 9 procent, begär EG-domstolen till exempel 57 procent. Det gläder mig att rådet har pressat ned den siffran till 46 procent. I ett ändringsförslag som vi i Förenade kungarikets delegation lade fram begär vi dock en ytterligare, ungefär lika stor minskning. Samma sak gäller för Ekonomiska och sociala kommittén. Den begärde 33 procent, vilket rådet pressade ned till 27 procent. Vi vill att den siffran skall minskas med samma procentandel än en gång. Regionkommittén begär 63 procent, och den siffran har sänkts till 54 procent. Vi vill ha en ytterligare minskning ned till 46 procent.
Vi har råd med dessa ökningar, men det är inte det saken gäller. Vi måste få bästa möjliga valuta för pengarna från de andra institutionerna och be dem att undersöka sina budgetutgifter på nytt.

Buitenweg (Verts/ALE).
Fru talman! Ett belopp på 39 miljoner euro har öronmärkts för Europeiska flyktingfonden i budgetplanen. Det är bidraget från dagens 15 medlemsstater, och det är tre miljoner euro mindre än i 2003 års budget. Detta trots att målet med fonden är mycket ambitiösa: att stödja integrationen av nykomlingarna och organisera solidaritet mellan EU:s medlemsstater när vi tar emot flyktingar. Det är snarare så att det behövs en mycket större fond för att dela ansvaret effektivt och få ett slut på rivalitet mellan medlemsstaterna om vem som kan anta den strängaste asylpolitiken. Det är tre år sedan jag, med stöd av parlamentet, bad kommissionsledamoten att göra en bedömning av hur mycket pengar som behövdes för att fondens mål skulle kunna uppnås. Eftersom jag inte sett någon bedömning skulle jag vilja påminna kommissionsledamoten om denna begäran. Det är särskilt viktigt att överväga detta ytterst noga, eftersom kommissionen kommer att presentera sina planer för budgetplanen i mitten av november. Jag litar därför på ert mod, kommissionär Vitorino.
Fonden saknar inte bara pengar strukturellt sett, utan fondens mål riskerar också att grumlas. Mindre medel går till delning av kostnaderna för mottagande medan mer tonvikt läggs vid politiken för återsändande. Nu vill medlemsstaterna att ?påtvingat? återsändande skall betalas genom flyktingfonden. Men frågan om vem som får stanna och vem som inte får det är fortfarande föremål för diskussion mellan medlemsstater, och beslutet är bara ett nationellt beslut. Därför förefaller det helt fel att europeiska skattepengar skall användas i nationella beslut. Så länge vi inte har kommit överens om vem som får stanna på europeiskt territorium och vem som inte får det verkar det fel att kostnaderna för ?påtvingat? återsändande skall täckas med medel från EU:s budget.

Rübig (PPE-DE).
Fru talman, mina damer och herrar, herr kommissionär! I dag befinner vi oss åter vid en viktig och avgörande punkt i Europas historia. Vi är alla medvetna om hur särskilt viktiga små och medelstora företag är i fråga om Europas ekonomiska utveckling. Det har tagits upp i många inlägg i dagens debatt, och vi vet att vi påverkas direkt av utveckling av olika slag på den internationella scenen; ett exempel är Basel II. Det är därför vi har valt att ta initiativ och införa ett försökssystem som skall underlätta för i synnerhet små företag att erhålla garantier från europeiska banker. Sådana garantier kommer att spela en betydelsefull roll i de små och medelstora företagens framtid. Hjälp av det här slaget är särskilt viktigt i företagens startfas.
Sedan vill jag säga att vi just genomlevt det misslyckade mötet i Cancún. Misslyckandet kan hänföras till att vissa personer närvarade vid ministerkonferensen som gör sig en försvarbar hacka på det egna systemet och därför inte vill göra någonting för de nationella ekonomierna som kan te sig gynnsamt. Det får oss att tro att det finns ett mycket stort behov av en parlamentarisk församling på området. Vi vill ge vårt aktiva stöd till denna framtid och diskutera möjligheterna med parlamentsledamöter från länderna i fråga och även få möjlighet att höra oppositionens åsikter i vissa internationella frågor. Därför bör vi koncentrera oss på att företräda Europa på den internationella scenen och vara med och besluta i stället för att bara vara med och betala. Tack, fru talman.

Vitorino
Fru talman! Först vill jag säga till Guy-Quint att jag håller med henne helt och hållet. En bra informationspolitik är en politik som kommer medborgarna så nära som möjligt. 
Det är därför vi har utvecklat denna strategi med partnerskap med medlemsstaterna och regionala och lokala myndigheter. Det är en strategi som också fått stöd från Regionkommittén. Men om denna strategi skall lyckas måste det finnas en politisk önskan om partnerskap. Det måste finnas minst två partner. Därför hoppas jag för Europas framtid att Europavalet, den nationella debatten om ratificering av konstitutionen och folkomröstningarna som kommer att hållas i några medlemsstater nästa år kommer att utgöra ytterligare incitament och motiv för medlemsstaterna att medverka i partnerskap med oss. Det handlar om att genomföra informations- och kommunikationskampanjer om Europas framtid, om konstitutionens innehåll, och dessa kampanjer skall föras så nära medborgarna som möjligt. Därför vill jag uttrycka mitt fulla stöd för den strategi som kommissionsledamot Michel Barnier just beskrev som svar på Dell'Albas fråga.

De Palacio
Fru talman! Jag skall fatta mig mycket kort eftersom parlamentet har stött alla de förslag jag har presenterat. Jag skulle vilja ta tillfället i akt och tacka McNally och Collins uttryckligen för deras bidrag i detta arbete.
Vi har arbetat i stor harmoni under alla dessa år och så var åter fallet under diskussionerna om dessa budgetar.
Jag tackar Europaparlamentet för det stöd som givits de förslag jag har lagt fram.

Pohjamo (ELDR).
Fru talman, kommissionärer! Unionsstöd behövs i energipolitiken för det transeuropeiska energinätverket, programmet Intelligent energi för Europa, hållbara energisystem samt säkerhetsprojekt inom kärnkraftsområdet. Unionen har satt upp ambitiösa mål för att främja förnybara energikällor och kombinerad värme- och kraftproduktion. Med tanke på dessa mål är det olyckligt att det i budgeten ingår förslag om nedskärningar i energiforskning. Om vi stöder den diversifierade användningen av lokala, förnybara energikällor kommer vi att göra energitillförseln säkrare och minska vårt beroende av import.
Grunden för transportpolitiken måste vara att utveckla ett mångsidigt transportnät, verka för färre trafikstockningar, ökad säkerhet och främja hållbara transporter. Utvecklingen av transeuropeiska transportnätverk har inte varit så gynnsam som vi hade hoppats på, beroende på otillfredsställande finansiering. Bara tre av de 14 Essen-projekten har slutförts, och i somras listade Van Mierts grupp ett antal nya TEN-T-projekt. Unionen måste för egen del avsätta nödvändiga medel både för de gamla och nya projekten och ta hänsyn till de behov som en union som utvidgas har.
Det krävs flexibla transportanslutningar mellan unionens olika regioner för att den inre marknaden skall fungera. Transportanslutningar i de avlägsna regionerna är av vital betydelse. Kommissionen presenterade ett meddelande i somras om utvecklingen av transport i Medelhavsregionen. Det bör tas fram ett liknande meddelande för transport i norr.

De Palacio
Fru talman! Jag vill tacka Pohjamo för hans stöd, trots att han efterlyser mer resurser. Jag skulle förstås också vilja efterlysa mer resurser, men vi måste vara medvetna om att vi talar om en specifik budgetplan med specifika mål, något som min kollega kommissionsledamot Schreyer just talat om.
Beträffande de förnybara energikällorna känner parlamentsledamoten väl till att vi arbetar med detta gemensamt med stöd för energieffektivitet genom ett intelligent energiprogram.
Ni kanske tänker att detta inte rör sig om mycket pengar. Det förhåller sig så att vi antog detta på en flerårig bas och till sist lyckades vi nå enighet med rådet. När vi slutit ett avtal är det viktigt att vi håller oss till det, och jag vill därför hänvisa till vad som godkändes och antogs då.
När det gäller de transeuropeiska nätverken har jag mycket tydligt sagt, med hänsyn tagen till den kommande budgetplanen, att det belopp som avsätts till transeuropeiska nätverk inte måste ökas med fem, tio eller rentav 15 procent, utan med 600 eller 700 procent. Det borde med andra ord multipliceras med sju. Så enkelt är det. Vi behöver ungefär 4 miljarder euro om vi verkligen skall kunna agera drivkraft bakom byggandet av nätverk av transeuropeisk och inte bara nationell karaktär.
Dessa transeuropeiska nätverk av transeuropeisk karaktär är nödvändiga med tanke på den europeiska ekonomins konkurrenskraft som helhet. Därför kan jag inte annat än hålla med parlamentsledamoten. Men jag vidhåller att detta inte kan ske genom justering av budgeten. Det kräver en omprövning av budgeten med tanke på hur viktig denna fråga är.
När vi talar om transportnätverk i förhållande till energisektorn har jag redan presenterat specifika projekt avseende energinätverk mellan Europa och Medelhavsområdet. Först måste investeringar som gjorts i ett antal länder rationaliseras och även samordnas bättre och effektiviseras. Därigenom uppnås inte bara nationella fördelar genom vissa investeringar utan också ett vidare kontinentalt perspektiv.
När jag talar om dessa energinätverk mellan Europa och Medelhavsområdet talar jag om Europa som en kontinent och inte som Europeiska unionen. Dessa nätverk tar även hänsyn till grannländer som Ryssland, Vitryssland och Ukraina. Det är med andra ord hela den ?krets av vänner? som ordförande Prodi avser i sin strategi.
Vidare arbetar vi på detta i transportsektorn, och jag hoppas att vi kan förverkliga det inom en nära framtid. Jag var i S:t Petersburg för en vecka sedan och diskuterade just dessa nätverk. I det avseendet orienterade de sig rentav utifrån Europa-Asien, eftersom vi bör finna system för att i kontinental mening bättre integrera Europeiska unionen med våra grannar.
Jag vill åter tacka Europaparlamentet för det stöd man visat de förslag vi har presenterat.

Magri (PPE-DE).
Fru talman! Eftersom dagen går mot sitt slut vill jag tacka kommissionsledamöterna och ledamöterna av Europaparlamentet som har deltagit i debatten och kort återge vad som har sagts.
Detta är klart en avgörande fas, och Europaparlamentet kommer inte minst genom den nya konstitutionen att ges vidare och större makt. Det är ett välkommet, ofrånkomligt och historiskt faktum, och vi har tvivelsutan givit en frisk impuls till processen som kommer att ge Europaparlamentet större självständighet, slagkraft och representativitet i en nära framtid.
Nu måste vi också för ett ögonblick koncentrera oss på det som sagts under debatten. Utan att nämna något specifikt ämne vill jag framhäva att rådet är berett att beakta de rekommendationer som gjorts. Vidare måste man komma ihåg att rådet varit redo att ompröva förslagen utifrån nya strategier och ny information och nya beslut, också i den inledande rapporten och i de möten som hittills ägt rum i samtliga ärenden. Det inbegriper även tillträde till nya tjänster för kommissionens tjänstemän och andra frågor som nedskärningar i föranslutningsfonderna och så vidare.
Jag skulle därför vilja säga ett ord till försvar för rådet, som har behandlats ganska ovarsamt i vissa av ledamöternas inlägg. I frågor som dessa har rådet uppgiften att försöka uppfylla och harmonisera många olika förväntningar. Eftersom den europeiska budgeten av nöden är ett resultat av prioriteringar och kompromisser är det inte alltid möjligt att säga ?ja? till alla på en gång. Just av det skälet vill jag be parlamentsledamöterna att inte begå misstaget att kritisera andras avsikter. Vi är i vår fulla rätt att kritisera våra egna avsikter, men har framför allt en skyldighet att visa andra vårt fulla förtroende. Det är en princip vi alla delar. Anledningen är att vi har kulturella modeller som vi delar eftersom vi tror på ett enat Europa och att vi inser att det är stor skillnad mellan hantering av makten och politik. Politik är att hantera makten som harmoniserats utifrån en kulturell modell. Jag tror att våra delade kulturella modeller kommer att hjälpa oss att uppnå ett utmärkt resultat i nästa behandling.

Schreyer
Fru talman, herr rådsordförande, ärade ledamöter! Jag vill fatta mig kort. Utvidgningens betydelse är självklar, och det har också framgått hur viktiga de andra prioriteterna är för budgeten 2004. Debatten har också klargjort att kommissionen behöver tillgång till tillräckliga personalmässiga resurser. I den frågan är jag tacksam gentemot rådets ordförande för att han talade i så tydliga ordalag.
Jag skall gärna tillhandahålla den information som budgetutskottets ledamöter, rådet eller parlamentet efterlyser, och Generaldirektoratet för budget står också till er tjänst.
Om jag åter får ta upp frågan om kvaliteten på allmännyttiga tjänster på europeisk nivå har Generaldirektoratet för budget en avdelning bestående av 75 tjänstemän. Deras uppgifter omfattar allt som har med budgeten att göra: skrivningen, utfrågningarna, all information, överföringarna, tilläggsbudgetarna - allt. Om jag jämför den siffran med det antal som krävs i medlemsstaterna och jämför kvaliteten kan jag högt och tydligt och med gott samvete säga att vi tillhandahåller första klassens tjänster. Jag tror att de som har kommit i kontakt med oss kan ställa sig bakom det jag säger.
Jag är tacksam för den här debatten och jag är förvissad om att vi återigen kommer att kunna lägga fram en bra europeisk budget för 2004 som kommer att bidra till att främja utvidgningen.

Wynn, Terence (PSE)
Herr talman! Jag vill bara tacka de ledamöter som har deltagit i debatten. Jag tackar särskilt Magri och hans tjänstemän för att de har varit med oss så länge. Som jag sade i början är det ovanligt att vi har ministrar här. Danskarna satte den här trenden, och jag gratulerar Magri till att han fortsätter med den. Jag gratulerar också de kommissionsledamöter som har deltagit i den här debatten. I det stora hela har det gått riktigt bra. Dock har vi då och då kommit bort från ämnet. Tanken med att ha kommissionsledamöterna här är att vi skall kunna fråga dem direkt om speciella saker, och det har inte alla ledamöter gjort. Vi kanske måste förbättra detta till nästa gång. På det hela taget, och även om den tog lång tid, har debatten varit mycket givande.

Talmannen.
Tack, herr Wynn.
Debatten är avslutad.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om läget i Alstom-gruppen.
Först ger jag ordet till Harbour för en ordningsfråga.

Harbour (PPE-DE).
Fru talman! Har jag rätt när jag tror att vi kommer att få tillfälle att ställa frågor till kommissionsledamoten under catch-the-eye-förfarandet vid slutet av hans yttrande? Ni sade inte det i början, men jag hoppas verkligen att vi kommer att få tillfälle att göra det.

Talmannen.
Tack för er fråga, herr Harbour. Beslutet har emellertid redan fattats: ni kommer inte att kunna ställa frågor till kommissionsledamoten i slutet av hans inlägg. Men somliga har anmält sig till en talarlista, och de kommer säkert att ställa frågor till kommissionsledamoten i sina inlägg.

Monti
Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka Europaparlamentet för att ha bjudit mig hit i kväll. Jag är alltid glad att få tillfälle att diskutera konkurrensfrågor på djupet med parlamentet, och det i frågor som föranleder mig att med jämna mellanrum närvara i utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Föremålet för er inbjudan i kväll, fru talman, är ett specifikt ärende som för närvarande granskas, och som jag därför är förhindrad att kommentera i alla detaljer. Jag står till er tjänst att inom dessa ramar ge de förklaringar ni önskar av oss.
Vad har kommissionen gjort hittills i Alstom-ärendet? Vi har fattat ett beslut och valt att inte fatta ännu ett. Beslutet att inleda granskningsförfarandet avser stödåtgärder antagna av den franska staten den 2 augusti inom ramen för ett avtal med Alstom och ett antal banker. Kommissionen underrättades och beslutet att inleda förfarandet fattades av kommissionärskollegiet den 17 september. Det var ett helt normalt beslut.
Nu kommer jag till det beslut som inte fattades som rör en särskild del av stödplanen. Det bestämdes och tillkännagavs den 2 augusti men har ännu inte trätt i kraft: statlig medverkan i Alstoms kapital.
Kommissionen kunde inte avtala om Republiken Frankrikes direkta medverkan i Alstoms kapital eftersom en dylik åtgärd, till skillnad från bidrag i form av likvida tillgångar, troligen skulle fått oåterkalleliga följder för de marknader som Alstom Group verkar på.
Kommissionen ansåg därför den 17 september att förutsättningarna vår sådana att de franska myndigheterna skulle uppmanas att inte gå vidare med statligt innehav i Alstoms kapital. Men kommissionen ville ge Frankrike en sista möjlighet innan man gick vidare med föreläggandet. Därför gavs jag mandat att senast den 22 september och genom ett avtal med kommissionsordförande Prodi anta och verkställa ett beslut om uppskjutande av visst stöd såvida inte de franska myndigheterna offentligt gick med på att inte vidta åtgärder om automatisk och oåterkallelig medverkan i Alstom Groups kapital utan kommissionens förhandsgodkännande i enlighet med gemenskapens regler om statligt stöd.
Efter snabba och fruktbara kontakter med de franska myndigheterna kunde jag i går konstatera att de gått med på att ändra stödplanen på ett sådant sätt att den uppfyller kommissionens villkor.
Den franska staten kommer därför inte att bli aktieägare i Alstom inom den närmaste framtiden och kommer inte att anta några arrangemang som kan förmodas utgöra eget kapital, dvs. strukturåtgärder som kommissionen inte kan godkänna utan att föregripa resultaten av den konkurrensprövning man kommer att utföra.
Statlig medverkan i ökningen av kapitalet kommer att ersättas av en skuldförbindelse till variabel ränta med fast löptid som kan lösas in i aktier. Det är en form av likviditet som kan omvandlas till eget kapital endast om kommissionen dömer att den statliga medverkan i kapitalökningen inte utgör några problem för konkurrensen på marknaderna i fråga.
Eftersom Frankrike har gått med på att inte automatiskt förvärva en andel av Alstoms kapital och har lovat att kommissionen inte skall stå inför fullbordat faktum fler gånger fanns det inte längre något behov för mig att utöva det mandat om att förelägga uppskjutande som kommissionärskollegiet givit mig. Det är alltså det beslut kommissionen inte fattade.
Kommissionen noterar tacksamt den konstruktiva hållning de franska myndigheterna intagit, och i synnerhet vill jag nämna ekonomi-, finans- och industriminister Francis Mer. Det var vår skyldighet att skydda marknadens konkurrensvillkor mot att omedelbart och oåterkalleligt ändras till Alstoms favör, innan kommissionen ens haft möjlighet att börja undersöka följderna av stöden på marknaderna i fråga. Förändringarna skulle förmodligen medfört en generell ökning av de beviljade stödbeloppen. Detta visar den kedjeeffekt en kapitalökning har och dess definitiva återverkningar. Det hade med andra ord aldrig gått att återställa status quo. Jag vill påpeka att stödbeloppen också kommer att vara en av de nyckelfaktorer som kommissionen kommer att beakta när vi granskar ärendet på djupet.
Att det inte var nödvändigt att genomdriva föreläggande om uppskjutande innebär naturligtvis inte i det här skedet att kommissionen har godkänt stöden. Åtgärderna kommer nu att granskas som helhet. Vi kommer också att företa en djupgående prövning i konstruktiv anda och kommer att göra det så snabbt som ärendets komplexitet tillåter. Syftet är att företaget skall omstruktureras samtidigt som den inre marknaden tillåts fungera som den skall. Det är den enda garantin för hållbar sysselsättning. Under sin granskning kommer kommissionen att pröva företagets överlevnadsmöjligheter på lång sikt och proportionaliteten mellan beviljat stöd och vad Frankrike är villigt att gå med på för att bevara konkurrensförutsättningarna på marknaderna i fråga.
Mina damer och herrar! Jag vill understryka att kommissionen inte på något sätt intagit någon principiell ståndpunkt om systemet med ägarskap för företag i medlemsstaterna. Ni vet lika väl som jag att fördraget inrymmer möjlighet för och därför tvingar oss till yttersta neutralitet i ärenden som rör offentligt eller privat ägande i företag. Därför är jag väl medveten om att uppskjutandet inte avsågs att hindra franska staten att gå in i Alstoms kapital i sig. Kommissionens önskan var att förhindra att stödliknande åtgärder snedvrider marknaderna i fråga för gott utan kommissionens förhandsgodkännande, vilket skulle strida mot fördraget med avseende på statligt stöd.
Det skall också sägas att kommissionen är emot offentligt ägande av företag. Som jag alltid har framhävt är det inte kommissionen som ber en medlemsstat att öppna offentliga företags kapital, som den franska regeringen gör med exempelvis Électricité de France. Det är helt och hållet berörd medlemsstats sak att besluta. Däremot har kommissionen en plikt i fördragen att se till att företag - offentliga som privata - följer konkurrensreglerna.
Som jag sade vill jag framhålla kvaliteten i vårt samarbete, som bygger på en konstruktiv anda präglad av förtroende, med den franska regeringen och minister Mer i synnerhet. Vissa reaktioner och kommentarer på sista tiden från politiska och ekonomiska kretsar i Frankrike skulle vinna på att se fallet i ett större sammanhang. Jag har full förståelse för vad fackförbunden känner. Jag är medveten om Alstom Groups betydelse i Europas industriella och sociala struktur. Men jag tycker det är svårare att förstå kopplingen man gjort här och där på sistone i den franska debatten om att kommissionen beter sig som en domare och verkar sakna all politisk orientering.
Ser inte människor det politiska värdet av att bevara en inre marknad där konkurrensen inte snedvrids, en nödvändig - men förvisso inte tillräcklig - del av en social marknadsekonomi? Ser de inte den politiska fördelen med att hindra en stat från att sidsteppa reglerna på den inre marknaden till nackdel för främst de europeiska företagen själva och för tillväxtpotential och ökad sysselsättning? Ser de inte det politiska behovet av att sporra förtroendet för Europa som helhet genom att visa medborgarna i de små och framtida medlemsstaterna att kommissionen, som fördragens väktare, inte är hård mot de små men mjuk mot de stora?

Karas (PPE-DE).
Herr kommissionär, fru talman, mina damer och herrar! Som talesman för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater skulle jag vilja förtydliga tre saker, särskilt till dem som efter kommissionsledamot Montis uttalanden påtvingat oss dagens debatt. All kritik mot kommissionen är ogrundad, och det finns ingen anledning att ändra konkurrenspolitiken. Tvärtom är vi kommissionen och framför allt kommissionsledamot Monti tack skyldiga för de åtgärder man vidtagit de senaste dagarna som präglats av lugn, fasthet och tydlighet och för att man varit villig att föra dialog.
Vi läste den 17september i Agence Europe att kommissionsledamot Monti sagt följande: ?Vi är öppna för en dialog, och jag är fortfarande förvissad om att vi kommer att hitta en lösning som kan garantera den inre marknadens integritet utan att konkurrensen snedvrids. Detta är ett nödvändigt villkor för en sund europeisk industri och hållbar sysselsättning.?

Den 22 september sade Monti, åter i Agence Europe: ?Kommissionen har aldrig haft negativa förutfattade meningar om Frankrike och Alstom, men det var vår plikt att kontrollera att konkurrensvillkoren på marknaden inte utsattes för någon direkt och oåterkallelig förändring.? Han fortsatte med att säga: ?Jag är glad att kunna meddela att de franska myndigheterna har uppfyllt kommissionens villkor fullt ut.? Slut på citat.
Detta är naturligtvis ett känsligt fall, men det handlar inte om statligt stöd. Naturligtvis har detta företag en enorm betydelse på vår kontinent. Men kommissionen kan inte låta storleken på företaget och antalet sysselsatta vara avgörande för hur EU-lagstiftningen skall efterlevas. Om det finns frågetecken eller om något går snett måste kommissionen ingripa. I medierna läste vi i dag rubriker som sade: ?Alla banker ense om räddningsplan?, ?Franska industrijätten Alstom räddad!?, ?Alstom-aktien föll efter första räddning?, ?Paris kräver att industrikonglomeratet Alstom omstruktureras?, ?Kampen om 110 000 jobb?. Det här är en känslig fråga, men kan vi verkligen mena att vi hade önskat eller väntat att kommissionen skulle agera på annat sätt? Jag kan säga på min egen grupps vägnar att vi inte hade det, även om vi har sympati för de problem detta kan medföra, och vi är fullt medvetna om problemen som hänger samman med det.
Låt mig fästa uppmärksamheten vid tre artiklar i den nya konstitutionen. I artikel 3.2 kommer det att stå: ?Unionen skall erbjuda sina medborgare ett område med frihet, säkerhet och rättvisa utan inre gränser samt en marknad, där det råder fri och icke snedvriden konkurrens.? I artikel 4.2 antar vi och fastställer förbudet mot diskriminering på den inre marknaden som en egen marknad. I artikel 5.2 slår vi fast följande: ?Medlemsstaterna skall underlätta att unionens uppgifter fullgörs, och de skall avstå från varje åtgärd som kan äventyra att konstitutionens mål uppnås.? Vi beslöt i Lissabon att bli den mest konkurrenskraftiga kontinenten i världen till år 2010. Låt mig understryka att statliga subventioner måste godkännas. Allt som snedvrider konkurrensen måste granskas av kommissionen efter det att villkoren har uppfyllts och tidsfristerna löpt ut. Allt som strider mot EU-lagstiftningen måste förbjudas. Allt som försvagar den inre marknaden är oansvarigt då det skadar tillväxten och sysselsättningen.
Min grupp har bekänt sig till den sociala marknadsekonomin och därigenom också till socialt ansvar. Vi är fast beslutna att verka för den inre marknaden och konkurrensen som utgör förutsättningen för nya jobb och tillväxt. Kommissionsledamot Monti är regelverkets herre. Han åtnjuter vårt fulla stöd, och han har gjort helt rätt.

Wurtz (GUE/NGL).
Fru talman, herr kommissionär! Alstoms fackliga företrädare har på vårt initiativ besökt Europaparlamentet vid ett flertal tillfällen. De uttalade sig redan 1999 i mycket hårda ordalag om de allvarliga fel som begåtts av gruppens direktörer. Vi antog den 17 februari 2000 en resolution om en varning om framtida risker som näringslivet kommer att utsättas för. Den gången ställde sig vissa upp för att ta till orda och fördömde, under förebärande av principerna för den heliga liberalismen, detta som ett orimligt och naturligtvis inkompetent politiskt intrång i ekonomin. Det är en erfarenhet som bör stämma oss alla till eftertanke.
Samordnaren för Alstom Europes fackliga organisationer, Francine Blanche, berättade i går kväll för mig att de anställda naturligtvis var belåtna med kommissionens principiella godkännande av räddningsplanen. Men de minns också alla varningar som deras valda företrädare utfärdat men som inte tagits på allvar på någon nivå. De kan inte gå med på att bli till offer i denna räddningsåtgärd. Francine Blanche lät mig förstå att Kron, den nya ordföranden för gruppen inte ägnat mer än två timmar åt diskussioner med de europeiska företrädarna för arbetstagarna sedan han utnämndes i år. Sådan arrogans tolereras inte längre. Behovet är enormt och efterfrågan stor bland de anställda att få utöva sina rättigheter som anställda.
Alstoms europeiska fackliga företrädare ber redan nu om att kommissionen skall ta emot dem, höra dem och lyssna på dem, herr kommissionär. Fram till dess kommer de att ha detaljgranskat planen och kunna föreslå besparingsåtgärder som inte går ut på att skära ned bland de anställda. Det är vad som kommer att ske härnäst.
Därefter kommer denna oerhört viktiga affär att ge form åt vissa större frågor på dagordningen om debatten om den framtida europeiska unionen. Jag skall nämna tre av dessa.
Den första frågan gäller den sociala dialogen, eller snarare de oundgängliga nya rättigheterna för anställda. De försagda och dammiga direktiven om information och samråd med de anställda vid europeiska företagsråd måste omarbetas. Det måste fastslås riktiga rättigheter inklusive rätten att uppskjuta en omstruktureringsplan för att möjliggöra ett andra expertutlåtande och att alla alternativ beaktas.
Den andra frågan är att den europeiska industripolitiken inte existerar. Allt som finns är en kapplöpning om statliga stödåtgärder i konkurrensreglernas namn. Men i det aktuella fallet är det tvärtom. Om det inte funnits något statligt stöd skulle den globala ekonomiska konkurrensen ha snedvridits allvarligt med tanke på det som skulle varit återstoden av den europeiska industrin i strategiska sektorer som energi och järnväg jämfört med amerikanska jättar som General Electric eller Mitsubishi i Japan.
Den tredje frågan om hur demokratin fungerar i Europa gör det nödvändigt att revidera kommissionens mandat att fatta beslut i konkurrensärenden. Arbetsmarknadens parter, de nationella parlamenten och naturligtvis Europaparlamentet skall få säga sitt i fråga om de kriterier som skall uppfyllas, vilka mål som skall sättas upp och de kontroller som skall utövas. Vilken legitimitet hade det haft hos våra medborgare om man gått till verket med det ursprungliga hotet att förvägra ett strategiskt företag med 118 000 anställda en räddningsplan?
Till sist är Alstom-fallet en kraftfull påminnelse om de nödvändiga politiska beslut som den allmänna debatten om den europeiska konstitutionen kommer att leda oss till. Av dessa anledningar var det väl värt att föra upp denna fråga på dagordningen.

Lipietz (Verts/ALE).
Fru talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Låt oss var tydliga med att Alstom-affären i sin europeiska dimension främst är en formsak. Kommissionen gjorde helt rätt som vidtog sanktioner mot den franska regeringen för den arrogans och ringaktning för de gemensamma reglerna som den visat i denna affär. Denna incident är bara en i en rad incidenter. Det sätt på vilket Raffarins regering öppet hånat bestämmelserna i stabilitetspakten - trots att president Chirac var en av initiativtagarna och de förbehållslösa tillskyndarna - kommer att göra det svårt att förhandla om pakten. Det är något som till och med kommissionsordförande Prodi själv betecknat som dumt. Det finns andra exempel, som Raffarinregeringens förakt mot direktivet om skyddet av vilda fåglar och Natura 2000-direktivet, vilket resulterade i att Poitous våtmarker förstördes. Pricken över i var Raffarins uttalande där han talar om rättsliga krav på Europeiska unionens verkställande makt som om unionen vore någon inrättning i främmande land. Jag skulle vilja be om ursäkt till kommissionen på den övervägande majoriteten av den franska befolkningens vägnar som vet att Europa inte är ett annat land utan snarare vårt gemensamma hem.
Det har nåtts en överenskommelse i dag, och det gläds jag åt. Det kommer att rädda Alstom från hotande ruin. Det bär Alstoms direktörer och direktörerna från ABB det fulla ansvaret för - de fick ju varningar från de fackliga medlemmarna. Det kommer att ge den franska regeringen och kommissionen tid att formellt förhandla fram en slutgiltig lösning. Då skulle jag vilja säga ett par ord om affärens materia, herr konkurrenskommissionär.
Ni är medveten om att vår grupp, Gruppen de Gröna/Europeiska fria alliansen, lojalt har stött era ansträngningar för att skydda konsumenter mot monopolens illojalitet. Mitt betänkande om konkurrens 2001 är ett bevis på det. Jag gjorde icke desto mindre vissa observationer som vi diskuterade personligen i detalj, inte bara mellan kommissionsledamot och europaparlamentariker, utan också ekonomer emellan. Alstom-affären ger mig tillfälle att berätta det här för er igen.
Konsumentskydd består först och främst i att garantera konsumenterna ett utbud av varor eller tjänster innan vi ens börjat fundera över priset på dessa varor eller tjänster. Det gäller med andra ord att genomföra en industripolitik. Om Alstom hade försvunnit, vilket hade lett till att Asea Brown Boveri kollapsat, skulle det europeiska utbudet av elturbiner och höghastighetståg ha reducerats avsevärt, detta när klimatkris och Kyotoprotokoll ropar efter enorma investeringar på dessa två områden.
Det som tillämpas i fallet nätverksinfrastruktur, där ekonomiska teorier visar att monopol och statliga subventioner ibland är att föredra framför ren konkurrens, tillämpas ofta ipso facto på oligopolet som ansvarar för att konstruera och underhålla dessa nätverk.
Slutligen upplevde anställda och folk som bor i regionerna det sätt på vilket Raffarinregeringen tillsattes på som brutalitet och inhumanitet riktad direkt mot dem av ett Europa som åter känns som en främmande och fientlig institution. I en sista analys innebär Raffarinregeringens inställning en privatisering av vinster och nationalisering av förluster. Det går varken ni eller jag med på. Ni måste kunna demonstrera att europeisk konkurrenspolitik syftar till att hålla ett öga på övervinster och främja utbudet av offentliga varor.

Pasqua (UEN).
Fru talman, herr kommissionär! Fransmännen har en känsla av att det gäller en fråga om ego mellan Mer och er, frånsett debatten om det stöd den franska regeringen beslutar eller inte beslutar att bevilja. Jag vill säga direkt att det inte intresserar oss. Vi är inte här för att ge er mer stöd än vi ger Mer.
Frågan vi har att ta ställning till är enkel: har Europa, Europeiska unionen och närmare bestämt kommissionen, som ni själv ingår i, en tydlig industripolitik? Borde vi hysa blint förtroende för er och era beslut, varav tre kullkastats genom EG-domstolens avgöranden? Det visar alltför väl att det inte går. Jag betvivlar inte era goda avsikter, men jag tvivlar på att era beslut är effektiva och rättvisa. Denna affär har åtminstone visat att inte ens kommissionen, vad den än säger, kan göra något om den ställs inför ett ytterst allvarligt problem som rör ett land. Jag är den första att medge att den franska regeringen har varit dålig på att lägga fram sin sak. Men jag menar att er reaktion inte är avpassad att hjälpa Alstom heller. Till sist verkar det som att båda sidor har besinnat sig en smula.
Jag skulle avslutningsvis vilja tillägga att Lipietz befinner sig på fel plats. Om han vill kritisera den franska regeringen skall han inte göra det här, eftersom det inte är Europaparlamentets uppgift att döma den franska regeringen. Kom och gör det i ett annat forum, i vårt eget land där människor kan bemöta er, herr Lipietz.
(Applåder)

Abitbol (EDD).
Fru talman, herr kommissionär! Våra erfarenheter av Alstom-affären de senaste dagarna påminner mig om historien om mannen som på frågan om varför han slår sig själv i huvudet med en hammare svarar att det är för att det är så skönt när det slutar. Era hårdhänta metoder gjorde verkligen att ni fick den franska regeringen dit ni ville, kommissionär Monti. Men vi kan väl erkänna att ni fick det att se löjligt ut. Den regering som framkom med alla siffror på fredagen ägnade helgen åt att lägga fram ännu mycket mer med stöd från varenda bank i landet.
Ni vann, men till vilket pris? Alla européer vet nu att man i Bryssel kan offra 120 000 arbetstillfällen utan att ligga sömnlös för det och ödelägga så ansedda industriparker som Belfort eller St-Nazaire bara för att ge igen. Pasqua nämnde det för en liten stund sedan - en europeisk kommissionsledamots sargade heder. Ni leker med samhällen, kommissionär Monti, för att tillfredsställa era egna oviktiga dogmer och er egen fåfänga. Ni är ingen domare, kommissionär Monti. Att kalla er jurist vore en komplimang eftersom många jurister verkar i familjers och deras arvs intresse. Ni är bara en fogde som företar utmätning av denna sociala marknadsekonomi. Det kan sammanfattas som att marknaden profiterar på samhället.
Kommissionär Monti! Det franska folket har redan er att tacka för att Péchinet sveks. Ni lät oss inte köpa tillbaka Alcan fastän ni kunde ha låtit oss göra det. Vi skulle kunna ha haft er att tacka för Schneiders och Legrands undergång. Tänker inte ni ibland att ni är för den europeiska industrin vad Torquemada var för katolicismen? Ni spelar med andra ord den store inkvisitorn som till det yttersta förföljer statligt stöd, likt den gode Torquemada. Man kan även uttrycka det som en förföljelse av kätteri, sodomi och i viss utsträckning - låt oss inse det - judar.

Lang (NI).
Fru talman! Detta som utgör fortsättningen av debatten i Frankrike om åtstramningspakten och kommissionens arroganta och dogmatiska hållning i Alstom-affären är symboliskt och lär oss en hel del inför framtiden. Det ger en synnerligen bitter försmak av vad som väntar ett Europa av nationalstater i träldom. Fransmännen har förvånade och chockade plötsligt upptäckt verklighetens Europa: en teknokratisk bläckfisk som sätter balansräkningar före människor och paragrafrytteri före företag. Kommissionen förbereder inte ett Europa av industri, tillväxt och sysselsättning utan snarare en vidsträckt industriell ödemark, ett Europa av omflyttningar, arbetslöshet, ekonomisk nedgång och social sårbarhet. Frankrike har gått från oberoende till beroende, från frihet till underkastelse. Detta har skett i sådan omfattning att landet reducerats till att skicka sin regering till Bryssel för att böna och be våra herrar i Bryssel om nya villkor och nya uppskov - ett beklagligt och förnedrande spektakel! En överenskommelse nådd först efter en hård strid kommer inte att länge kunna skyla det vitala behov som fransmännen känner av att återvinna sin frihet, sitt ekonomiska och sociala oberoende, politiska suveränitet och, helt enkelt, sin värdighet.

Konrad (PPE-DE).
Fru talman, kommissionär Monti, mina damer och herrar! Det överhängande hotet om Alstomgruppens omedelbart förestående konkurs har avstyrts genom en kompromisslösning mellan över 30 utlåningsbanker, den franska regeringen och kommissionen. Stödpaketet uppgår till 2,8 miljarder euro; det är ett generöst tilltaget paket, och man kan också säga att det, till största delen, är en flott present från staten, av tvivelaktig nytta.
Enligt min åsikt är det omöjligt att få bukt med den felaktiga övertygelse som råder i Europa om att pengar kan användas för att stödja strukturer som inte är konkurrenskraftiga. Jag skulle förorda tillfälligt stöd för att undvika att strukturerna bryts ned och för att låta dem förändras, men jag är orolig över att strukturer som inte är konkurrenskraftiga kommer att fortsätta stödjas på det sättet. De konvertibla lånen, som är en mycket trolig del av kompromissen, är ingenting annat än en invit till den franska staten att byta ut dem mot aktier efter denna utredning, vilket skulle leda till att Alstom åternationaliseras.
Det är just det tankesättet, att inte vilja tillåta strukturförändringar i Europa, tron att statens pengar av principskäl skall användas för att undvika strukturförändringar, som skadar Europa som en affärsplats. Internationella valutafonden har än en gång påpekat att det är de stora staterna, Tyskland, Frankrike och Italien, som agerar som flaskhalsar i Europa och följaktligen bär ansvaret för det faktum att nästa högkonjunktur förmodligen kommer att gå förbi Europa.
Att företag slås ut för att de inte klarar av konkurrensen är en del av marknadsekonomin, och, vill jag tillägga, också en del av den sociala marknadsekonomin.
Herr Monti! En annan sak som jag anser vara viktig är att vi i dag kan läsa rubriker i tidningarna om att styrketestet har klarats. Jag ser det som positivt, och jag skulle vilja gratulera er till det här i kammaren. Det var viktigt att den franska staten inte ställde kommissionen inför fullbordat faktum utan att den tillfrågades. Nej, denna europeiska union är en gemenskap som bygger på rättsstaten, och det innefattar konkurrenslagstiftning. Jag kan bara uppmana alla medlemsstater att ta hänsyn till denna lagstiftning. Från 2001 och till dags dato har det statliga stödet ökats - 88 miljarder euro inom Europeiska unionen - det är avslöjande och ger anledning till oro. Jag anser att medlemsstaterna gör klokt i att följa konkurrenslagstiftningen, särskilt så här nära utvidgningen av Europeiska unionen.

Cashman (PSE).
Fru talman! Först och främst vill jag tala om för Monti att jag inte kommer att inlåta mig på några personliga angrepp mot honom - han har ett oerhört svårt arbete.
Låt mig dock bara säga, som reaktion på vad föregående talare sade, att företag bara läggs ned - de upphör med sin verksamhet. Detta är verkligheten. Vi måste komma ihåg vad det är vi försöker ta itu med här i kväll, nämligen en verklighet där det handlar om 110 000 arbetstillfällen. Verkligheten är att man inte kan betala sina räkningar eller försörja sig själv om man inte har något jobb. Parlamentet måste erkänna att vi måste enas för att skapa en bättre social dialog, en bättre medvetenhet och ett ökat socialt ansvar för dem som har en anställning.
Bara i Förenade kungariket beror 10 000 jobb på Alstom. Vi måste stödja Alstom. Osäkerheten kring stödet är inte bra. Det råder redan oro för att fabrikerna i Washwood Heath (Birmingham), Rugby och Stafford går en obehövlig och osäker framtid till mötes. Vi måste ge dem säkerhet och stimulera utveckling och investeringar. Det gör vi inte.
Vi måste vara flexibla i tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd. När vi har att göra med en så stor social omvälvning måste vi också se på kostnaderna.
Jag stöder det här refinansieringspaketet, men det får inte genomföras på bekostnad av brittiska arbetstagare och brittiska arbeten. Inom överförings- och distributionssektorerna är man verkligt oroad över att verksamheten antagligen kommer att flyttas till Arriva. Det finns en verklig anledning till oro över dessa arbetstagares slutliga lönepensionssystem. Vi måste ge dem någon form av säkerhet. Vad jag fruktar mest här i kväll är att vi kommer att dra slutsatsen att Alstom kan överleva och få stöd från Europeiska unionen. Vad vi måste säga är att Alstom kommer att överleva, och vi måste göra allt som står i vår makt för att se till att Alstom överlever och för att skydda dessa 110 000 jobb. Vi är skyldiga oss själva och de personer som har de här arbetena att se till att det blir så.

Berthu (NI).
Fru talman! Alstom, detta viktiga och förträffliga företag, har nästan varit dödsdömt vid två tillfällen, första gången på grund av dess före detta styrelseordförandes ledningsmisstag, och andra gången till följd av kommissionens omedgörlighet.
Kommissionen talade visserligen nyss återigen om för oss att den endast tillämpar fördraget, och jag måste erkänna, herr Monti, att detta är sant. Fördraget utgör ett problem i sig självt på grund av att ordalydelsen i ?konkurrensdelen? härrör från Romfördraget. Detta visar att vår vision av konkurrens nu är för begränsad, alltför inriktad på den inre marknaden, vilket innebär att vi måste se mer övergripande på de strategiska, nationella och europeiska intressen som står på spel i vad som nu är en världsomspännande konkurrens.
Detta är skälet till att den franska regeringen i den senaste analysen av Alstom-affären förespråkade en mer balanserad och global ståndpunkt än vad kommissionen gjorde. På det sättet visade den franska regeringen att en medlemsstat, demokratiskt ansvarig, var fullständigt kapabel att bedöma om huruvida statligt stöd skulle beviljas för att, under exceptionella omständigheter, rädda industrier som är strategiskt viktiga för ett lands ekonomiska oberoende eller kulturella identitet. Det skulle ha varit bättre om kommissionen hade hjälpt den franska regeringen och samarbetat med den för att nå det målet. Detta bör beaktas i eventuella framtida reformer av fördraget.
Under tiden beklagar vi djupt det faktum att Monti, med den redogörelse han nyss kom med, låter damoklessvärdet fortsätta att hänga över räddningsplanen för Alstom, och vi beklagar också det faktum att kommissionen har oinskränkta befogenheter på det här området. Det kommer att bli nödvändigt att reformera fördraget även när det gäller den saken inom en snar framtid.

Harbour (PPE-DE).
Fru talman! Jag vill tacka min kollega Konrad för att han så generöst har gett mig en minut för att tala för de väljare som jag och Cashman delar i Förenade kungariket, och som påverkas av osäkerheten kring Alstom.
Jag kommer att gå rakt på sak. Det kanske är ett tecken på våra skilda åsikter att jag vill att kommissionen svarar på frågan om hur man skall gå vidare med den här frågan. Det står klart att verksamheten måste omstruktureras och att Alstoms nuvarande utformning måste ändras på grund av bristen på efterfrågan på företagets produkter.
För det första vill jag dock fråga kommissionen vad den anser om försäljningen av överförings- och distributionsdivisionen till Arriva. Kan kommissionsledamoten bekräfta att det inte kommer att uppstå några ytterligare förseningar av konkurrensskäl eller, i det fall frågan om ett avyttrande eller en försäljning kommer att hänskjutas till honom, att han kommer att skynda på förfarandet så mycket som möjligt, så att de anställda och den här mycket viktiga divisionen som har en långsiktig framtid inte påverkas av ytterligare osäkerhet?
När det gäller de övriga delarna av räddningspaketet undrar jag om kommissionsledamoten kan bekräfta att ledningen för Alstom kommer att ha fria händer för att överväga anbud och sälja andra delar av verksamheten till vem de än väljer och var de än kommer från? Vi vet att det finns företag i Tyskland, och eventuellt även i Japan och Förenta staterna, som skulle vara intresserade av att ge de anställda en framtid genom att åter stärka sektorn.
Slutligen undrar jag om kommissionsledamoten kommer att beakta de konkurrensmässiga följderna för transportsektorn, och det faktum att största delen av den rullande järnvägsmaterielen i Förenade kungariket tillverkas utanför landet, medan det verkar som att andra länder är fullt kapabla att införa bestämmelser i de avtal de ingår för att garantera att rullande materiel tillverkas i det egna landet? Detta är en avgörande fråga som kommer att inverka på framtiden för en utmärkt tågmonteringsanläggning i Birmingham, där det inte finns något framtida arbete. I vilket fall som helst skulle vi, som en del av omstruktureringsprocessen, vilja att dessa personer anställdes inom tågtillverkningen för Förenade kungarikets marknad.

Savary (PSE).
Fru talman, herr kommissionär! Vi välkomnar med lättnad, även om det bara är ett uppskov med verkställigheten, kommissionens beslut att våga försöket med räddningsplanen för Alstom.
Låt oss inte lura oss själva: bakom alla goda skäl som anförs av den ena eller den andra parten kommer denna fråga att bli ett politiskt test av yttersta vikt för Europeiska unionen när det gäller den allmänna opinionen. Den här frågan, som rör en av det industriella och tekniska Europas kronjuveler, som framtiden för 118 000 anställda i hela världen är beroende av, är ett praktiskt prov för såväl det europeiska projektet som kommissionen.
Herr kommissionär! Vi underskattar inte den utsträckning som den franska regeringen, som har tvingats in i ett hörn med sina klumpiga försök att domdera ännu värre, har ställt oss inför fullbordat faktum genom att offentliggöra en räddningsplan innan den förhandlar med kommissionen, vilket den är skyldig att göra enligt fördragen. Premiärminister Mer måste vara medveten om att en annan regering under ledning av Fabius, på grundval av samma fördrag, tidigare och utan några svårigheter från Bryssel lyckades rädda den franska stålindustrin under omständigheter som var svåra i andra avseenden. Tro mig när jag säger att vi, de valda företrädarna från Frankrike, är de första att lida när vi ser vår medlemsstats premiärminister buga sig till marken för att be er att godta rekordunderskott och samtidigt be om en sänkning av momsen för sina väljare i restaurangbranschen. Det är sant att det finns något i detta uppträdande, från en medlemsstat som Frankrike gentemot Europeiska unionen, som liknar och är lika ensidigt och arrogant som den hållning Bush intar gentemot Förenta nationerna. Tyvärr behöver han dock en skenmanöver och en syndabock. Han behöver det gamla tricket att kosta på sig falska segrar när han ställs inför Bryssels byråkrati.
Herr kommissionär! Av alla dessa skäl bör vi som européer till följd av den här händelsen, som bara förebådar andra, liknande händelser, med hänsyn till de oroande tendenserna att gå mot avindustrialisering och omfördelning som drabbar de klarast lysande juvelerna i vår industriella krona, fråga oss själva om unionens konkurrenspolitik verkligen är lämplig. Det är alltmer oroande och oacceptabelt att vår konkurrenspolitik, i ett sammanhang som avviker markant från det som beskrivs i fördragen, genom vilka den inrättades 1986 och 1992, fortfarande skall vara bunden på den oöverstigliga nivå där den bara är ett i mängden av Europeiska unionens politikområden. Många röster - alltför många och alltmer trovärdiga - höjs för att hävda att Europa bryr sig mer om de obarmhärtiga marknadslagarna än de länder i världen som har mest fria marknader, Förenta staterna till att börja med.
I dag, när Europa ställs inför den ofrånkomliga bekräftelsen av morgondagens nya stormakter, måste Europa se på saker och ting och bedöma dem från en annan synvinkel än ohämmad konkurrens. Europa behöver en industripolitik som är kapabel att skydda de nationella storföretagen, att skydda sitt ovärderliga tekniska arv och sitt värdefulla savoir-faire. Europa måste ha en socialpolitik som syftar till att upprätthålla levnadsstandarden och sysselsättningen för så många européer som möjligt. Vad som står på spel här är först och främst en social fråga av elementär vikt, men också Europas konkurrenskraft i världen i stort.
Slutligen undrar jag hur vi skall få våra folk att förstå hur en administrativ myndighet, som inte kontrolleras parlamentariskt, ensam får fatta beslut av en sådan vikt att tusentals arbetstagares familjer nu väntar på det med återhållen andedräkt och med ångest i sina sinnen?
Förutom det beslut som ni kommer att fatta - och jag kan inte tänka mig att det kommer att bli ett andra nekande svar - måste hela innebörden av det europeiska projektet och de nuvarande fördragens uppbyggnad ifrågasättas i det här sammanhanget. I det avseendet kan vi bara hoppas, om något sådant är möjligt, att man vid nästa regeringskonferens kommer att ta itu med detta behov av att hjälpa fram en socialpolitik för sysselsättning och en industripolitik som, parallellt med och på jämställda villkor med konkurrenspolitiken, gör att unionen kan värna om sina ekonomiska och sociala intressen i den globala värld som vi hädanefter kommer att leva av.

Monti
Fru talman! Jag vill tacka alla ledamöter som har yttrat sig om denna ekonomiskt, socialt, institutionellt och politiskt viktiga fråga.
Jag vill börja med att tacka Karas för att han uttryckte sitt stöd för kommissionens arbete: han nämnde det nya förslaget till konstitution och Lissabonstrategin. Jag anser att vi också måste beakta det faktum att varje gång som stats- och regeringscheferna möts i Europeiska rådet sänder de ut tydliga uppmaningar om att de statliga stöden skall minskas och kanaliseras till horisontella mål snarare än stödja särskilda sektorer eller företag. Därför är det inte bara Europeiska kommissionens förhoppningar som går i den riktningen. Karas påpekade också - och jag håller fullständigt med honom - att konkurrensen är en grundläggande faktor i den sociala marknadsekonomin, även om den naturligtvis inte är den enda.
Herr Wurtz! Tack för att ni poängterade de olika tillfällen - 1999 och februari 2000 - när fackföreningarna, bland annat, fäste Europaparlamentets uppmärksamhet på försämringen av Alstoms finansiella situation och ställning inom industrin. Detta hjälper oss att placera den här frågan i dess historiska och kronologiska sammanhang och att bortse från den alltför förenklade uppfattningen - som några illasinnade ryktesspridare har gett uttryck för nyligen - att det är Europeiska kommissionen som bär ansvaret för eventuella framtida arbetslöshetsproblem.
Herr Wurtz! Även jag är i högsta grad lyhörd inför behovet att fackföreningarna måste vara fullständigt informerade om och uppmärksammas på dessa problem, precis som de offentliga myndigheterna måste vara medvetna om hur fackföreningarna klarar av dem. Jag tvekar följaktligen inte att instämma i er begäran om ett möte med Coordination syndicale Alstom, och jag kan säga er att jag, hur som helst, redan har samtyckt till en begäran om ett möte som kommer att äga rum under de närmaste dagarna med Europeiska fackliga samorganisationen, som denna förening är ansluten till.
Herr Wurtz! Liksom nästan alla talare - Lipietz, Pasqua, Savary och andra - nämnde ni behovet av en europeisk industripolitik. Jag hoppas att jag inte väcker anstöt om jag säger att jag fullständigt instämmer i vad ni säger. Främjandet av en inre marknad där det råder konkurrens skall vara en grundsten, en grundläggande del av en europeisk industripolitik. Vi får inte skapa förvirring genom att säga att den inre marknaden och konkurrensen strider mot behoven för en industripolitik. Det krävs även andra saker för att skapa en industripolitik, men om ni frågar franska, tyska eller italienska företagare vad Europeiska unionens huvudsakligen bidrar med till deras industriverksamhet, expansion och export och så vidare, kommer de att svara: den inre marknaden, en inre marknad där konkurrensvillkoren upprätthålls.
Det finns naturligtvis även andra saker som är nödvändiga, och i kommissionen stöder jag alltid de initiativ som kommissionsledamot Liikanen, kommissionsledamot Busquin och vice ordförande de Palacio kommer med, som syftar till att finna andra sätt att stärka Europas industriella utveckling, men jag anser att det skulle vara ett ytterst allvarligt misstag att tro att vi kan främja en industripolitik genom att undergräva grundvalarna för den inre marknaden och konkurrensen.
Wurtz sade att kommissionen har oinskränkt befogenhet på konkurrensområdet, och att den inte är underställd någon kontroll. Pasqua gav en del av svaret på den frågan när han påpekade att det har förekommit fall där den rättsliga kontrollen, vilken alltid tillämpas för kommissionens beslut, däribland på konkurrensområdet, har lett till att några av Europeiska kommissionens beslut har avslagits. Kommissionen påstår sannerligen inte att den är ofelbar, och jag gör det ännu mindre. Våra åtgärder är underställda två nivåer av rättslig kontroll: förstainstansrätten och EG-domstolen. I de allra flesta fall är avgörandena från dessa rättsliga organ till förmån för kommissionens beslut; i andra fall är de det inte.
Herr Wurtz! När det gäller politisk legitimitet fattas de konkurrenspolitiska besluten i de enskilda medlemsstaterna på nationell nivå av organ som inte har den politiska legitimitet som Europeiska kommissionen har tilldelats av i synnerhet Europaparlamentet på europeisk nivå, med individuella utfrågningar av varje kommissionsledamot.
Lipietz tog upp ett antal frågor som avser fransk intern politik, men jag tror inte att han väntar sig att jag skall uttrycka någon åsikt om dem. Jag välkomnar att såväl Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen som Lipietz personligen stöder, vilket han har förklarat vid många tillfällen, konkurrenspolitiken som ett nödvändigt verktyg för konsumentskydd. För övrigt vill jag säga att en av uppgifterna inom konkurrenspolitiken utan tvivel är att garantera en säker försörjning av produkter, och det finns till och med ett särskilt rättsligt instrument, nämligen det som kallas ?bristande försvar av företaget?, vilket gör det möjligt att i de konkurrenspolitiska besluten ta hänsyn till eventuella försvinnanden av marknadsaktörer på marknaden som skulle kunna riskera säker försörjning. Konkurrenspolitiken är följaktligen inte så trångsynt som man kan tro vid första ögonkastet.
Pasqua - som förefaller ha lämnat kammaren - sade att han inte är beredd att lita blint på kommissionen. Låt mig påpeka att även om han skulle vara beredd att göra det vill inte kommissionen att någon skall lita blint på den. Det är oerhört viktigt att kommissionen agerar i nära samarbete med parlamentet och i enlighet med parlamentets grundläggande riktlinjer och, i vilket fall som helst, särskilt när det gäller de här frågorna, under strikt kontroll av den rättsliga myndighet som är baserad i Luxemburg.
Även Pasqua nämnde behovet av en tydlig industripolitik för Europa. Ordförande Prodi och kommissionen i sin helhet, samtliga kommissionsledamöter, funderar över effekterna av avindustrialiseringen av Europa. Enligt vår åsikt kan man inte ta itu med den här frågan bara genom att ge medlemsstaterna tillstånd att bryta mot konkurrensbestämmelserna eller lagstiftningen om statligt stöd.
Abitbol talade om ?en kommissionsledamots fåfänga?. Uppriktigt sagt anser jag inte att det handlar om någon särskild fåfänga, och inte heller om några ?blessyrer?. När det gäller skillnaderna mellan yrkena notarie och utmätningsman anser jag inte att det hör till saken över huvud taget: båda är hur som helst yrken som förtjänar den allra största respekt, precis som en kommissionsledamots arbete.
Abitbols kommentar om att Europeiska kommissionen har fattat beslut som efter vad som påstås har skadat den franska industrins utveckling är intressant; det är intressant och egendomligt, eftersom jag i mina tal alltid nämner Frankrike som ett exempel på en medlemsstat vars industri har dragit stor nytta av att följa EU:s konkurrensbestämmelser.
Herr Abitbol! Här kommer några exempel - och jag vänder mig även till Berthu - på fall där franska företag, med Europeiska kommissionens tillåtelse, antingen har lyckats bli ledande inom den franska nationella industrin, inom Europa eller världsledande inom sin industri. Detta är verkliga exempel, och jag kommer att begränsa mig till att nämna fall från de senaste åren. Total-Fina-Elf, som är resultatet av en sammanslagning som godkänts av kommissionen, har blivit en betydande industriledare, minst sagt, i Frankrike, liksom Carrefour-Promodes. Sammanslagningar på området för kärnkraftsteknik mellan Maton och Siemens gav upphov till Arriva, som flera ledamöter har nämnt i kväll, en stor europeisk industriledare. Sedan, tack vare den dåvarande verkställande direktören, Francis Mère, slogs Usino-gruppen med kommissionens tillstånd framgångsrikt samman med andra europeiska järn- och stålföretag för att skapa Arcelor, som inte bara är ledande inom europeisk industri, utan i hela världen, den största grupp av järn- och stålföretag som är verksam i världen i dag. Jag anser därför att det är möjligt att förena konsumentskydd, vilket är den grundläggande uppgiften inom konkurrenspolitiken, med skapandet av stora företagsstrukturer som kan konkurrera på internationell nivå. När det gäller den här saken håller jag följaktligen med Berthu om att vi måste ha en global vision för globala marknader, men naturligtvis inte i de fall där marknaderna fortfarande är nationella eller lokala.
Lange beskrev Europeiska kommissionens attityd som ?arrogant och dogmatisk? - jag tror att det var de orden han använde. Jag dristar mig inte att säga mot honom om det är hans åsikt, och jag anser att jag, i dag och vid andra tillfällen, har förklarat hur och varför vi agerar som vi gör, och att vi är övertygade om att vårt arbete inte enbart grundas på juridisk formalism, utan på behovet att ge den europeiska ekonomin stabila grunder och garantera att bestämmelserna följs, inte minst som en princip för demokratisk fredlig samlevnad, om jag får använda det uttrycket, på europeisk nivå.
Som Konrad så riktigt påpekade är Europeiska unionen en gemenskap av lagar - jag tycker inte att det är en nedsättande term - som grundas på respekt för bestämmelserna på en rad områden, och eftersom kommissionen är fördragens väktare anser jag att den också har en skyldighet att se till att dessa bestämmelser följs. Konrad påpekade att statligt stöd i sista hand ofta leder till ekonomiska förluster, utan att medföra några större påtagliga fördelar.
Samtidigt är Cashman positivt inställd till stödet till Alstomgruppen, förutsatt att detta inte skadar de brittiska arbetstagarna. Det tycks vara en mycket aktningsvärd inställning till frågan från en särskild synpunkt. Vår uppgift är att försöka se till att de anställda vid Alstomgruppen får behålla sina jobb genom att tillhandahålla en omstruktureringsplan och samtidigt förhindra överdrivet stora snedvridningar av handeln, att förhindra att anställda från konkurrerande företag förlorar sina jobb. Det är syftet med kontroll av statligt stöd. Att befintliga arbetstillfällen inom ett särskilt område försvinner kommer naturligtvis alltid att få större uppmärksamhet än de andra arbetstillfällen som vi lyckas rädda på andra håll i Europa genom att se till att bestämmelserna följs. Hur som helst kan jag försäkra er om att bevarande och skapande av fler arbetstillfällen är något som kommissionen fäster stor vikt vid.
Harbour ställde några mycket specifika frågor, särskilt om kommissionen kommer att behöva fatta beslut, när det gäller koncentrationskontroll antar jag, om en snabb försäljning av Alstoms överförings- och distributionsdivision till Arriva. Om den uppgiften faller på oss kan jag försäkra er om att vi kommer att fatta ett snabbt beslut eftersom, och det vet Harbour, det i EU:s förordning om koncentrationskontroll, till skillnad från den som är i kraft i till exempel Förenta staterna, fastställs mycket korta tidsfrister för sådana beslut, och de går inte att förlänga.
Jag ber om ursäkt, men jag är inte behörig att kommentera frågan om anläggningen i Birmingham eller om medlemsstaternas varierande grader av oberoende när det gäller utländska tillverkare vid inköp av rullande järnvägsmateriel.
Herr talman! Jag kommer att avsluta med en enkel iakttagelse. Om vi ser tillbaka på de fall när kommissionen har godkänt statligt stöd för omstruktureringsplaner och de tillfällen när dessa stöd har använts, ser vi att det statliga stödet inte var till hjälp i många av dessa fall: med andra ord, de företagen, de arbetstillfällena, räddades inte trots att företaget i fråga beviljades statligt stöd. I dessa - talrika - fall blev slutresultatet, trots stödet, förlorade arbetstillfällen, nedläggningar av fabriker och, inte nog med det, ökad beskattning för att åter fylla på statskassan, vilket drabbar skattebetalarna.
Det är därför den här frågan är så svår att lösa. Jag kan försäkra er om att kommissionen kommer att anstränga sig för att utöva vederbörlig kontroll med all vederbörlig ansvarskänsla. Jag tackar er varmt för era tankeväckande bidrag till den här debatten, både de som har uttryckt stöd och de som kommit med kritik.

Cashman (PSE).
Fru talman! Jag vill bara komma med en rättelse när det gäller en sak som kommissionsledamot Monti sade. Han har rätt i att jag nämnde de 10 000 arbetstillfällena i Förenade kungariket och särskilt dem i min valkrets, Birmingham, Rugby och Stafford. Det kommer emellertid framgå av protokollet att jag sade att vi har en plikt - ett ansvar - för dessa 110 000 jobb. Därför är jag starkt oroad över, även om jag erkänner att jag tänker på konsekvenserna för Förenade kungariket, hur dessa arbetstillfällen över hela Europa kommer att påverkas.

Talmannen.
Tack, herr Cashman.
Debatten är avslutad.
Sammanträdet avbryts till kl. 21.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 20.50 och återupptogs kl. 21.00.)

Ion Iliescu
Herr talman, ärade ledamöter av Europaparlamentet, mina damer och herrar! Jag är djupt hedrad över att vara här i dag. Det är ett privilegium att tala inför er under ett av Europaparlamentets plenarsammanträden, och jag tackar Cox och er alla för att ni ger mig det här tillfället.
Jag talar till er i dag vid en tidpunkt när mitt land känner stort hopp inför sitt europeiska öde. Herr talman, för nästan ett år sedan talade ni inför det rumänska parlamentet i Bukarest och delade er vision om Europas framtid och Rumäniens öde inom Europa med mina rumänska landsmän. Det är detta Europa, ett Europa av värden och principer, som vi vill ansluta oss till.
I dag står jag inför Europaparlamentet för att tala om för er att vi har ställts inför oräkneliga utmaningar. Vi har övervunnit många av dem, och vår politiska vilja är att övervinna dem alla. Men mitt främsta budskap i dag är att Rumänien är ett land som den demokratiska gemenskapen av stater kan räkna med. Rumänien kommer att vara en konsekvent och pålitlig medlem i Europeiska unionen. Europeiska unionen kommer att vinna mycket mer än bara en ny medlemsstat med över 22 miljoner invånare; den kommer att vinna en medlemsstat som starkt tror på den europeiska integrationen, en Europaoptimist av fritt val.
Vi har varit förbundna med Europa genom hela vår historia, och vi tror på det system av positiva värden som nu utgör grunden för uppbyggandet av Europa: demokrati, respekt för de medborgerliga fri- och rättigheterna, rättvisesystemet och social rättvisa, tolerans, solidaritet inom och bland nationer och ansvarsskyldighet inför kommande generationer.
För oss rumäner, som har stått vid sidan av historien i över ett halvt århundrade, var en naturlig utveckling inom Europeiska gemenskapen, vars värden tjänade som ett landmärke, en längtan som blev verklighet efter revolutionen i december 1989. Att ta sig ur ett totalitärt styrelsesätt - såväl fascistiskt som kommunistiskt - var varken lätt eller enkelt. Vi var tvungna att ta itu med ett tvåfaldigt handikapp; det första var institutionellt: institutionerna i en totalitär stat är oförenliga med demokrati och marknadsekonomi. Det andra handikappet utgjordes av vår isolering från omvärlden och våra enväldestendenser. Allt detta skedde mot bakgrund av en djupt rotad, historisk försening i den ekonomiska och sociala utvecklingen.
Vi var tvungna att bygga upp institutioner, inrätta dem och få dem att fungera, tilldela dem de befogenheter som krävdes för deras legitimitet och funktioner. Med hjälp av vänner och partner till Rumänien - de är många, och några av dem är närvarande i kammaren i dag - har vi utarbetat och antagit en modern och demokratisk författning; vi har utbildat människor i att klara av de nya kraven i en fungerande demokrati.
Politiskt sett har Rumänien under de senaste 14 åren utvecklat en funktionell demokrati, vilken två gånger framgångsrikt har bestått provet av alternativt styrande. Under tiden har medborgarsamhället utvecklats och växt sig allt starkare och följaktligen kommit att utgöra - genom sina organisationer - en nödvändig och användbar motkraft, som har blivit en katalysator för offentlig debatt.
Utarbetandet av en nationell strategi för förbindelserna mellan majoritetsbefolkningen och de etniska minoriteterna, i vilken kravet på att minoriteter skall vara företrädda i parlamentet är obetingat, har ytterst framgångsrikt bidragit till denna politiska övergång. Minoriteterna i Rumänien behandlas på ett föredömligt sätt, och alla europeiska och internationella standarder är uppfyllda. Vårt land är en sfär av tolerans och dialog och givande samarbete mellan flera olika etniska grupper; sådan behandling har blivit tradition, och en kultur av dialog och samförstånd har utvecklats. Det finns ett viktigt parti som företräder den ungerska minoriteten, precis som det finns partier och organisationer som företräder, politiskt och kulturellt, tyskarnas, romernas, judarnas, ukrainarnas och polackernas intressen och så vidare: rumänska medborgare. För närvarande inriktar vi oss på att bättre utnyttja programmen för ekonomisk och social integrering för den romska minoriteten.
Vi har noterat betydande framsteg på området för ekonomiska reformer, även om det är inom det området som vi är mest försenade. Dessa förseningar är följden av en hel rad faktorer, såväl objektiva som subjektiva, och beror också på en speciell historisk realitet. Vi har ofta kritiserats för att inte ha satt in någon chockbehandling och för att vi har genomfört reformerna successivt, vilket har hindrat oss från att uppnå de förutsedda resultaten. Vi anser att sådana beskyllningar är obefogade.
Under de första dagarna 1990 såg vi den mest förvånande chock i den rumänska ekonomin: vi avsade oss fullständigt och ovillkorligen det centraliserade planekonomiska systemet; vi lade ned de institutioner och mekanismer som kännetecknade den statligt kontrollerade ekonomin. När vi nu ser bakåt inser vi att detta gav upphov till djupt förankrade ekonomiska obalanser, orsakade inflation och stegrade avindustrialiseringen, ökade arbetslösheten och arbetskraftens förflyttning från städerna till landsbygden. Alla dessa följder var fullständigt oförenliga med den breda världsekonomin. Dessutom har bristen på inhemskt kapital och den extremt låga volymen utländska investeringar i den rumänska ekonomin lett till att privatisering har blivit en ännu svårare och långvarigare process.
Vi behövde över ett årtionde för att återställa de makroekonomiska balanserna och att återuppta - under de senaste tre och ett halvt åren - en stadig ekonomisk tillväxt på cirka 5 procent. Den ekonomiska reform som inleddes i avsaknad av marknadsinstitutioner och -mekanismer har medfört ytterst höga och svåruthärdliga sociala följder. Den ekonomiska återhämtningen är i själva verket inte över än.
Fattigdom är vårt största problem på det sociala området. Vi är medvetna om att vi inte kommer att lyckas lindra fattigdomen avsevärt utan fortsatta ekonomiska reformer, utan att påskynda skapandet av nya, mer stabila och bättre betalda arbeten.
Svaren på de ekonomiska och sociala problem som Rumänien har måste först och främst komma inifrån landet, huvudsakligen genom en samlad ansträngning av alla ansvariga politiska krafter, så att principerna och institutionerna för god förvaltningssed kan inrättas. Detta innebär att vi effektivt och kraftfullt måste agera mot korruptionen och byråkratin, och ge statstjänstemännen en yrkesmässig status som inte längre får användas för att belöna politiska skyddslingar.
Dessa ansträngningar måste leda till att den rumänska staten moderniseras. De måste stärka Rumäniens institutionella och administrativa utvecklingsförmåga och förvandla landet till en verklig och vänligt inställd partner till medborgaren. Vi har gjort goda framsteg i den riktningen, men vi är medvetna om att det fortfarande finns många problem som kräver lämpliga lösningar.
Den logik som tillämpas för att fastställa moderniseringen och förberedelserna för anslutningen till Europeiska unionen tillämpades också för översynen av vår författning, som har genomförts med hjälp av aktivt deltagande av företrädare för alla de parlamentariska politiska partierna och rådfrågning av det civila samhället. Översynen kommer inom kort att läggas fram för godkännande genom en nationell folkomröstning.
Trots bristerna och skavankerna i det rumänska samhället anser jag uppriktigt att Rumänien nu är inne på rätt spår, att rumänerna nu har förstått att demokrati är ett bättre och mer effektivt politiskt system än totalitarismen, och att den garanterar högre prestationsnivåer över hela linjen. Valfrihet och frihet att införa och genomföra alternativa politiska, ekonomiska och sociala projekt ger det demokratiska systemet bättre möjligheter. Konflikter kan lösas genom dialog, förhandling och samförstånd.
Det rumänska samhället har blivit vuxet. Det har fått nya grundvalar för nationell sammanhållning och social solidaritet. Rumänien är redo att axla det nya ansvar som åligger landet när det gäller Rumäniens nya status som Natomedlem och framtida medlemsstat i Europeiska unionen.

Talmannen.
Herr president! Jag tackar för ert tal. Tidsplanen är förutsedd, vägen är känd, framstegen kommer, som ni sade, att avgöras av Rumänien självt under förberedelserna. Parlamentet ser fram emot att Rumänien förverkligar sin europeiska kallelse. Tack för att ni kom hit.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0232/2003) av Whitehead för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om fastställande av en allmän ram för finansiering av gemenskapens åtgärder till stöd för konsumentpolitiken under perioden 2004-2007 (KOM(2003) 44 - C5-0022/2003 - 2003/0020(COD)).

Byrne
Jag vill tacka huvudföredraganden och skuggföredragandena för deras mycket konstruktiva ansträngningar för att nå en kompromiss mellan institutionerna så att vi kan anta det här förslaget i första behandlingen. Som ni vet är ett antagande i första behandlingen av yttersta vikt för att 2004 års budget för konsumentpolitiska åtgärder skall kunna genomföras i rätt tid.
Jag uppskattar ert stöd till förslagets huvudprincip väldigt mycket - att strategin för konsumentpolitiken fastställer ramen, de politiska riktlinjerna och prioriteringarna när det gäller planeringen av utgifterna för konsumentpolitiken.
Det är ytterst viktigt att vi spenderar våra pengar på åtgärder som är utformade för att nå målen för den här strategin: en högre allmän konsumentskyddsnivå, ett effektivare genomförande av konsumentskyddsbestämmelserna och konsumentorganisationernas närmare deltagande i utformningen av all EU-politik som inverkar på konsumenternas intressen.
När det gäller anslutningsländerna delar jag fullständigt parlamentets åsikt om att tillämpningen av gemenskapens regelverk i kandidatländerna måste ges hög prioritet i budgeten för konsumentpolitiska åtgärder. Kommissionen kommer att se till att de särskilda projekt som genomförs av konsumentorganisationer, vilka syftar till att påskynda ett effektivt genomförande av regelverket på konsumentskyddsområdet i de nya medlemsstaterna, kan beviljas ekonomiskt stöd på 75 procent.
När det gäller de oberoende europeiska konsumentorganisationerna betonar ni behovet att stödja dessa organisationer i ert betänkande. Även här instämmer jag fullständigt med er. Jag delar också parlamentets åsikt om att integreringen av målen för konsumentskyddet inom alla relevanta områden av gemenskapspolitiken måste ges hög prioritet i budgeten för konsumentpolitiska åtgärder.
I fråga om beviljande av stöd kommer kommissionen för det första att se till att konsumentorganisationerna informeras på lämpligt sätt om de nya kraven och om att de måste följas strikt. Vi kommer att se till att förfarandena för ansökningar om stöd blir så enkla som möjligt, och vi kommer att erbjuda konsumentorganisationerna seminarier för att förklara hur de fungerar.
För det andra, för att förbättra projektansökningarnas och projektledningens kvalitet är vi redan i färd med att utarbeta initiativ för att erbjuda yrkesverksamma från konsumentorganisationerna utbildning i projektutveckling.
För det tredje, i syfte att hjälpa konsumentorganisationerna att finna projektpartner kommer kommissionen att inrätta ett online-forum för att underlätta nätverksarbete och gränsöverskridande kontakter.
Herr Whitehead! Som svar på ert betänkande vill jag också försäkra er och Europaparlamentet om att kommissionen kommer att påskynda besluten om beviljande av ansökningar. Vi kommer även att se till att utbetalningarna sker så snabbt som möjligt. Jag måste emellertid vädja till er förståelse. Vi kommer att göra allt vi kan för att fatta beslut om beviljande av ansökningarna inom tre månader. Men ni måste vara medvetna om att arbetsbördan och översättningsbehoven kommer att öka avsevärt under tiden efter anslutningen. Det är också troligt att tredje länder kommer att delta i konsumentpolitiken i större utsträckning än tidigare.
Våra ansträngningar för att rationalisera och påskynda ansökningsprocessen får inte göras på bekostnad av lämplig utvärdering av förslagen, och jag är skyldig att fullständigt följa de bestämmelser som styr budgetförvaltningen. Jag tar frågan om sund förvaltning av gemenskapsmedel mycket allvarligt. Budgeten för konsumentpolitiska åtgärder måste och kommer att genomföras i strikt överensstämmelse med de bestämmelser som fastställs i budgetförordningen. När det gäller den saken finns det inga kompromisser, och jag litar på att ni delar den övertygelsen.

Whitehead (PSE)
Herr talman, herr kommissionär! När parlamentet utvidgas kommer ni och jag, herr kommissionär, längre från varandra, men vi dras närmare varandra på grund av de konsekvenser som utvidgningen medför, nämligen att konsumentskydd är en primär fråga för gemenskapen, som då kommer att omfatta 450 000 000 människor.
I kväll har parlamentet möjligheten att driva igenom en överenskommelse i första behandlingen, vilken kommer att garantera det stödet för de konsumentpolitiska åtgärderna. Vi var lite sent ute, men vi har gjort goda framsteg. Jag vill särskilt tacka er, herr kommissionär, för att ni har bemödat er om att komma hit i kväll efter er långa dag, och jag tackar er för det arbete er personal har lagt ned. Jag vill även tacka skuggföredragandena för deras solidaritet, vilket inkluderar deras närvaro här i kväll, min egen assistent Laura Sullivan, de icke-statliga konsumentorganisationerna och rådets ordförandeskap, vilka alla har bidragit till att vi i kväll har tillfälle att visa att rådets fullständiga stöd motsvaras av ett överväldigande stöd i parlamentet.
Vi lägger fram ungefär 31 gemensamma kompromissändringsförslag, och alla dessa har inneburit att ge och ta. Om de antas kommer det andra blocket ändringsförslag till de 15 ursprungliga ändringsförslagen att falla. Om det blir så kommer vi att ha cirka fem ändringsförslag kvar, och jag ber kammaren att rösta mot dem. Jag kommer att ta upp dessa sist i mitt inlägg.
Dessa kompromisser återspeglar den allmänna meningen att vi måste bredda skalan och den proportionerliga gränsen för stöd till konsumentåtgärder. Vi står inför utvidgningen och alla de skiftande behov som uppkommer till följd av den. Vi var tvungna att finna ett rättsligt hållbart sätt att utvidga dessa bestämmelser fram till 2007 i samarbete med våra vänner och kolleger från budgetkontrollutskottet.
Vi erkänner också att små sökande - men lika förtjänta - organisationer tidigare har missgynnats av den svårbegripliga och långvariga bedömningsprocessen. Samma sak gäller omvänt. Vi måste vara säkra på vilka bestämmelser, kvalifikationer och finansiering som gäller för alla sökande, hur svårfattliga de än är. De händelser som avslöjas i dag inom andra institutioner visar att denna försiktighet är nödvändig.
Kommissionen har talat om för oss att den villigt godtar kravet på att ansökningarna skall bedömas inom tre månader. När detta inte är möjligt kommer vi att få veta varför. Det gläder mig att kommissionsledamoten har betonat att han och hans grupp främst kommer att göra allt för att bedöma alla dessa ansökningar så snabbt som möjligt och att seminarier och annan utbildning kommer att genomföras särskilt för organisationer som ansöker för första gången, och som ibland också kommer från en ny medlemsstat.
Det är inte rätt att vi måste diskutera utvidgningens pressande behov vid en tidpunkt när vi, tekniskt sett, inte vet hur stora budgetmedel som krävs för detta syfte efter 2004. Detta är en första behandling, som kan leda till en omedelbar överenskommelse mellan de tre institutionerna om vi alla godtar att ingen av de tre har tvingats överskrida sina gränser.
Kommissionsledamoten vet att det har funnits en viss förbittring över några av de kommittéer som har inrättats och de diskussioner som har genomförts om konsumentskydd, inte bara inom hans egen institution, utan även på andra håll. Vi måste godta gränserna för vad vi kan göra när vi bestämmer vem som kan mötas var och göra vad när det gäller konsumentrådgivning.
Av den orsaken har mina kolleger förståndigt nog beslutat att de inte kommer att kämpa för några av de ändringsförslag som lades fram i utskottet, även om vi stöder och ibland också tycker att de principer som inspirerade dem är hedervärda.
Jag måste säga till min gode vän, kollega och namne Bushill-Matthews att hans ändringsförslag 11 väger tungt. Jag stödde det i utskottet eftersom jag ansåg att det var viktigt att påpeka detta: det uppstår stark irritation eftersom - och jag tror kommissionen accepterar det i det här fallet - det finns fall när kommissionen har dröjt längre än tre-fyra månader med att bedöma ansökningarna, som den skulle ha velat; det har hänt att det har dröjt fem månader och ännu längre. Den värsta syndaren är inte Generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd. En del av de exempel som Bushill-Matthews gav kommer förvisso från andra generaldirektorat. Det står emellertid klart att vi måste förbättra detta och att kommissionen måste vara mer lyhörd.
Jag hoppas att Bushill-Matthews med sin sedvanliga subtilitet kommer att tala om för oss i kväll att han förstår den position som vi befinner oss i.
Sammanfattningsvis är det här ett anspråkslöst förslag. Kommissionsledamoten kommer att förstå att jag inte menar detta i en ?swiftiansk? bemärkelse. Vi slukar inte våra barn; vi när dem med det här förslaget. Jag hoppas att alla i kammaren känner likadant.

Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Herr talman! Det gläder mig stort att se att Europeiska unionen och kommissionen, och vi alla tillsammans, stöder konsumentorganisationerna. De är, på sätt och vis, den andra beståndsdelen av den triptyk som demokratin består av.
Jag vill också betona vissa aspekter som jag anser vara mycket positiva. I överensstämmelse med denna anda av att ge incitament anser jag att det är oerhört viktigt att skapa nätverk, och att dessa inte bara utgörs av de redan etablerade europeiska konsumentorganisationerna. Faran med detta slags stöd är att vi skapar en grupp av organisationer som favoriseras, vilket i slutändan leder till att dessa organisationer blir fristående och att de inte har någon kontakt med gräsrotsorganisationerna.
För att komma till rätta med detta har vi lagt fram några ändringsförslag, i vilka de regionala och nationella organisationerna nämns. Anledningen till det är att det är ytterst viktigt, särskilt när det gäller förvaltning och genomförande av programmet, att kommissionen ser till att de små organisationerna kan utvecklas, och att de klart kopplas till programmet och nätverket. Eftersom vi även har utmaningen med de nya demokratierna i de östeuropeiska länderna att tänka på är det ytterst viktigt att stimulera skapandet av små konsumentorganisationer i hela unionen.
Jag vill berömma de ansträngningar som görs av små organisationer som finns i regioner långt från centrum för beslutsfattande som Bryssel. Det krävs ofta verkligt hjältemod för att inrätta en organisation i dessa regioner, där människor känner sig ensamma och missförstådda och där de ofta måste röra vid ömma punkter eller anmäla problem som rör deras närmaste grannar till de lokala myndigheterna. Dessutom måste vi komma ihåg att förvaltningarna har knappa resurser för att genomföra inspektioner.
Jag välkomnar därför detta initiativ, och när det gäller fördelningen av stödet vill jag att det inte bara tas hänsyn till behovet av att uppmuntra nya organisationer och stärka de små genom att knyta dem till de mer etablerade organisationerna, utan att vi också måste se till att de mer etablerade organisationerna uppfyller sina skyldigheter och skapar kontakter över hela unionen.

Thors (ELDR).
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag är nordbo och brukar inte ägna mig åt blomsterspråk, men jag vill tacka Phillip Whitehead och kommissionens tjänstemän för det intensiva arbete som har utförts för att vi snabbt skall få detta förslag förverkligat. Vi har alla arbetat i en anda av hur betydelsefullt det är att stärka konsumentorganisationerna och stärka de målsättningar som finns för konsumentarbetet. Därför vill jag säga tack till Phillip.
De tidigare talarna har redan nämnt läget i kandidatländerna. Det är för det nya Europa vi bygger detta. På detta område, liksom på många andra, tror jag att det finns en gammal barlast som vi måste kämpa emot. Jag anser att starka konsumentorganisationer är väldigt viktiga för att ge medborgarna delaktighet och möjlighet att påverka. Också därför är det viktigt med ett godkännande så att kandidatländerna kommer med i det nätverk som behövs.
I parlamentets ändringsförslag pekar vi på vikten av att konsumentfrågor verkligen integreras inom andra områden. Det har varit en fråga som har legat särskilt nära mitt hjärta. Vi ser som parlamentsledamöter hur stark lobbying det finns på andra områden. Vi måste ge makt åt konsumenten att studera, att informera samt att utbyta bästa praxis. Det må sedan vara om mobiltelefonsamtal, om prissättning eller om hur fakturor fungerar i olika länder. Därför tycker jag att det är viktigt att vi lyfter fram denna fråga.
Föregående talare, speciellt föredraganden och kommissionsledamoten, talade om de administrativa förfarandena. Det arbete som vi har gjort tillsammans - jag vill betona tillsammans - kan vara verkligt banbrytande för att åstadkomma snabba förfaranden och snabba svar i stället för att ständigt tvinga ansökarna till kommunikation då det inte behövs. Jag hoppas att det här skall tjäna som exempel för bättre förfaranden.
Från utskottets sida föreslog vi att den kommitté som nämns i artikel 15 skulle utgå. Vi visste att rådet kanske inte skulle acceptera förslaget. Jag hoppas dock att kommissionsledamoten, kommissionen och vi alla är eniga om att följa upp frågan: Vad kostar kommittén? Ger den lika mycket som den kostar? I ett utvidgat EU kan det bli väldigt svårt att ha denna typ av stora kommittéer som beslutar om ganska små medel. Jag hoppas att vi skall få en ärlig uppföljning från kommissionens sida om vad kommittén i artikel 15 i verkligheten kommer att kosta.

Rod (Verts/ALE).
Herr talman! I det stora hela är vi nöjda med Whiteheads betänkande och med det faktum att rådet har tagit med de flesta av våra ändringsförslag. Klargörandet av de detaljerade bestämmelserna om finansiering av konsumentskyddsorganisationer var grundläggande. Definitionen av sådana organisationer måste vara strikt. Föredraganden följer den linjen i sitt betänkande, samtidigt som deltagande av en panel av organisationer garanteras.
Vi måste naturligtvis ha kvar de organisationer som uppvisar den nödvändiga tekniska kompetensen, men vi måste också säkra de representativa organens oberoende. Det är en absolut nödvändighet att undvika en situation där lobbygrupper - vare sig de är industriella, kommersiella, professionella eller av något annat slag - ser dessa organ som ett medel för att indirekt påverka unionens politik. Men vi måste också upprätthålla våra förbindelser med kooperativen, som tar hänsyn till konsumenternas intressen i sina stadgar.
Förbindelserna med konsumentskyddsorganisationerna måste utvecklas i nära kontakt med allmänheten. Därför får vi inte ge företräde åt förbindelser med gemenskapsorganisationer eller nationella organisationer, men knappast erbjuda något stöd till de regionala organisationerna: de måste ha egen representation inom utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och även motsvarande finansiellt stöd. Utskottet för miljö kommer dessutom att ansvara för att garantera en ännu större representation för det civila samhället.
De utökade befogenheterna är viktiga. De organ som finns inom livsmedelssektorn har nu fått sällskap av konsumentskyddsorganisationer i tjänstesektorn och, mer allmänt, inom andra sektorer än livsmedelssektorn.
Tillgång till information är en grundläggande garanti för konsumentskydd. Det är därför vi begärde, och fick, offentliga databanker som skall vara lättillgängliga. Allmänheten måste kunna få information om produkters exakta historia, deras ursprung, produktionsmetod och så vidare. Detta innebär, bland annat, förbättrad märkning - ett effektivt hjälpmedel för att garantera att konsumenterna är informerade.
Vi måste dock gå ännu längre. Om vi vill vara säkra på att de produkter som säljs är säkra, måste vi inte bara vara informerade om de riskerna: vi måste också se till att vi minskar dessa risker. Detta är endast möjligt om vi utarbetar jämförande utvärderingar med sikte på hållbar och ansvarsfull produktion och konsumtion. Det är den verkliga konsumentskyddspolitiken.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Herr talman! Jag tackar föredraganden för vänligheten att nämna mitt ändringsförslag 11, som handlar om artikel 6, punkt 5a (ny). I ändringsförslaget begärs det att de tjänstemän inom kommissionen som är ansvariga för att betalning inte har skett skall namnges i parlamentets officiella protokoll efter en tidsfrist på tre veckor. Syftet med detta härrör sig från en erfarenhet som en av mina väljare i West Midlands har haft, som var tvungen att vänta i över ett år för att få sina pengar utbetalda från - måste jag säga - Generaldirektoratet för jordbruk, inte ert eget, herr kommissionär, men som hur som helst träffade på två speciella individer som inte bara var inkompetenta, utan också ohjälpsamma. De vet själva vilka de är. Jag anser att det är på sin plats att också andra bör veta vilka de är. Så jag har inte lagt fram det här ändringsförslaget av elakhet, utan av erfarenhet och en önskan att vara hjälpsam, i min vanliga stil.
Det gladde mig att ni i era inledande anmärkningar sade att ni, kanske till följd av det här ändringsförslaget, har för avsikt att skynda på beslutsfattandet. Men jag oroades av det ni sade därefter, om att vi måste tänka på att det finns risk för att utvidgningen leder till att det går långsammare, att vi fortfarande måste fästa vikt vid bedömningen, och så vidare. Det fanns för många ?men? från min synpunkt. Herr kommissionär! Jag säger vänligt, men fast, att det är vackra ord, men att vi kommer att hålla ett öga på er.
Det är viktigt att säga att det här betänkandet bör antas i första behandlingen, trots det jag sade nyss. Jag håller med föredraganden om att den här frågan är viktig. För att hjälpa till på vägen begär PPE-DE-gruppen en omröstning med namnupprop om det här särskilda ändringsförslaget, men vi kommer sedan att lägga ned våra röster så att ändringsförslaget förkastas. Då kommer betänkandet förhoppningsvis att antas, men vi har gjort en markering.
Som parlamentsledamöter är vi alla ansvariga för vad vi säger, vad vi gör och vad vi inte gör. Det är helt i sin ordning. Men jag måste säga kommissionsledamoten att en sådan policy inte bara skall gälla för oss; den skall gälla för alla som har bestämmanderätt och särskilt dem som arbetar inom den offentliga sektorn. En del kommissionstjänstemän tror helt klart att detta inte gäller för dem. De misstar sig fullständigt.
Om de inte lär sig det är jag övertygad om att parlamentet kommer att lägga fram ännu ett hjälpsamt ändringsförslag i vederbörlig ordning, som inte kommer att röstas ned. I dag och i morgon kommer vi att ha skjutit ett varningsskott. Om det inte fungerar kommer vi att skjuta skarpt.

Schörling (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill också börja med att tacka kommissionen och Phillip Whitehead för det arbete som har lagts ned. Man kan inte nog påpeka hur viktig en riktig konsumentpolitik är för EU. Konsumentpolitiken har ju många viktiga syften. Den skall bidra till en hållbar utveckling, en hållbar produktion och en hållbar konsumtion.
Det är även nödvändigt att ändra vårt konsumentbeteende, och i detta sammanhang är de små konsumentorganisationerna mycket viktiga. Jag vill särskilt ta upp stöden som ges till små konsumentorganisationer och inte minst till de nya medlemsländerna. De får inte avskräckas genom att det drar ut på tiden innan de får besked om samfinansieringsprojekten, utan det måste ses till att förfarandet ändras så att besked ges snabbt så att de kan fortsätta sitt goda arbete.

Byrne
Herr talman! Jag vill tacka alla berörda ledamöter för att de har deltagit i denna givande och intressanta debatt, och för den konstruktiva inställning som de har intagit.
Personligen anser jag att medbeslutandeförfarandet har lett till viktiga förbättringar av det här beslutet. De kompromissändringsförslag som har lagts fram har skördat fördelarna av den kombinerade sakkunskapen hos alla tre institutionerna. Kommissionen kan godta detta kompromisspaket, som utgörs av ändringsförslagen 1, 2, 12, 14, 15, 22, 23 och 29-59.
När det gäller ändringsförslag 52 noterar kommissionen parlamentets önskan och rådets enighet om att beslut om att bevilja ansökningar om stöd skall fattas inom en tidsfrist på tre månader. Vi har åtagit oss att minska den tid det tar att fatta sådana beslut till ett absolut minimum och kommer att sikta på den här tidsfristen. Kommissionen vill trots det påminna parlamentet om att det är viktigt att vi inte frångår det faktum att lämplig bedömning är absolut nödvändigt och att bestämmelserna om ekonomisk förvaltning och budgetförvaltning måste respekteras fullt ut.
Som svar på kommentarerna från Gutiérrez-Cortines och Rod om regionala organisationer vill jag säga att jag är fullständigt medveten om den viktiga funktion som de regionala konsumentorganisationerna fyller i vissa EU-medlemsstater. Deras närhet till konsumenternas oro gör dem till en intressant partner i arbetet med att genomföra de politiska målen för Europeiska unionens konsumentpolitik. Regionala konsumentorganisationer kan beviljas stöd för särskilda projekt och kan också dra nytta av de kapacitetsuppbyggande åtgärder som vi erbjuder konsumentorganisationerna. De utbildningskurser som vi tillhandahåller konsumentorganisationerna för att hjälpa dem att förbättra ledningskapaciteten och konsumentföreträdarnas medverkan i utformningen av EU-politiken är till exempel öppna för anställda vid regionala konsumentorganisationer. Särskilda projekt för främjande av Europeiska unionens politiska mål på regional nivå kan beviljas samfinansiering från EU-budgeten. Jag hoppas verkligen att de regionala konsumentorganisationerna kommer att utnyttja dessa möjligheter på ett positivt sätt.
Som svar på Thors fråga om integrering av konsumentfrågor inom andra politikområden vill jag betona att integrering av konsumenternas intressen i alla relevanta områden av gemenskapspolitiken fastställs i artikel 153 i fördraget. Alla avdelningar inom kommissionen och alla EU-institutioner skall sträva efter det målet. Vi har gjort framsteg när det gäller den här frågan. I den viktiga debatten om tjänster av allmänt intresse som följde efter antagandet av kommissionens grönbok är konsumentfrågorna bland de viktigaste. Vi hoppas att de framsteg som har gjorts hittills - till exempel inom flygtransporten - med stadgan för passagerares rättigheter och förordningen om nekad ombordstigning - kommer att tjäna som ett gemensamt kriterium för förbättringen av passagerarnas rättigheter inom andra transportsätt.
Det finns många åtgärder i det här förslaget till beslut som kommer att bidra till målen för integrering: åtgärder för att förse konsumentorganisationerna med den tekniska och juridiska sakkunskap som de behöver för att effektivt medverka i utarbetandet av EU-politik inom områden som är relevanta för konsumenterna, och åtgärder för att samla in uppgifter som kan utgöra en referensbas för integrering av konsumenternas intressen i annan EU-politik, för att bara nämna några.
När det gäller den fråga om kommittéförfarandet som togs upp av Thors vill jag säga att medlemsstaternas rådgivande kommitté har bistått kommissionen med råd sedan 1999, särskilt i frågor som rör beviljande av stöd. Den bidrar på ett användbart sätt till att samordna EU-politiken och den nationella politiken för beviljande av projektstöd. Dessutom kommer den här kommittén att bli ett viktigt forum för diskussion och rådgivning när det gäller genomförandet av en ny typ av åtgärder - sådana som samfinansieras av kommissionens budget och medlemsstaterna. Dessa gemensamma åtgärder kommer särskilt att användas för kommissionens framtida åtgärder för samarbete om förvaltning och genomförande, samt för att befästa de befintliga nätverken av europeiska konsumentcentrum och det utomrättsliga nätverket.
Kommittén har följaktligen en nyckelroll att spela i genomförandet av den föreslagna ramen. Jag tog full notis om att Bushill-Matthews sade att han kommer att hålla ögonen på mig: det är naturligtvis hans och parlamentets uppgift. Vi är ansvariga inför parlamentet, och parlamentet är naturligtvis ansvarigt inför de valda ledamöterna. Jag noterade att Bushill-Matthews också sade att han kommer att skjuta skarpt nästa gång. Jag antar att det innebär att han hittills har skjutit med lösa skott!
Avslutningsvis vill jag särskilt tacka Whitehead, som har visat sig vara en mästare i att förhandla på hög nivå för att nå en kompromiss med rådet. Jag noterar vad han sade om att vi skall nära våra barn i stället för att sluka dem. Herr Whitehead! Ni kommer säkert att inse att det här inte är något anspråkslöst förslag: det är ett mycket ansenligt förslag. När ni nämnde min landsman syftade ni på titeln ?Ett anspråkslöst förslag?, som naturligtvis inte är tillämplig i det här fallet.
Jag anser att det här förfarandet är ett utmärkt exempel på hur Europaparlamentet, rådet och kommissionen kan samarbeta om konsumentpolitiska frågor på ett konstruktivt sätt. Jag litar på att omröstningen kommer att bekräfta de riktlinjer som har stakats ut i dag.
Jag hoppas att andra konsumentfrågor som parlamentet ännu inte har tagit itu med också kan lösas lika skickligt och i en lika konstruktiv anda i sinom tid.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0259/2003) av Andersson för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om den gemensamma rapporten från kommissionen och rådet om tillräckliga och stabila pensioner (KOM(2002) 737 2003/2040(INI)).

Andersson (PSE)
Herr talman! Detta handlar om kommissionens meddelande om tillräckliga och stabila pensioner och om en bedömning av huruvida medlemsstaterna i sina första strategirapporter har levt upp till de tre övergripande målen för den gemensamma pensionspolitiken. För det första om pensionerna är tillräckliga, om vi har en tillräcklig nivå på de framtida pensionerna för att undvika fattigdom och ge en rimlig levnadsstandard. För det andra om pensionerna är långsiktigt ekonomiskt hållbara, så att inte framtida generationer får en onödigt stor ekonomisk börda. För det tredje om pensionerna är tillräckligt moderna, så att de klarar av den nya situationen, med atypiska arbeten och allt fler kvinnor på arbetsmarknaden.
Vi tycker att kommissionens meddelande är bra. Kommissionen har gjort en bra analys. Vi har i parlamentet försökt hålla oss ifrån de nationella debatter som finns kring olika nationella förändringar av pensionssystemen. Vi har försökt hålla oss till det som är vår uppgift på EU-nivå, nämligen att sätta upp mål för den gemensamma strategi som vi skall ha på EU-nivå. Medlemsstaterna får själva sköta de rent konkreta förslagen för pensionssystemen.
Vi har ett antal synpunkter. För det första måste det finnas balans mellan sociala och ekonomiska överväganden. Det är viktigt för den ekonomiska utvecklingen att vi har hållbara pensionssystem. Detta gäller inte minst för de länder som är med i eurosamarbetet, men också för övriga länder, så att vi får en hållbar ekonomisk utveckling. Det är dock minst lika viktigt att vi tar upp de sociala aspekterna och berör människors levnadsstandard. Vi måste se till att man får en hygglig levnadsstandard på äldre dar, som inte avviker kraftigt från den man har haft som förvärvsarbetande, och att man inte hamnar i fattigdom.
Fortfarande uppvisar pensionssystemen bristande jämställdhet. Kvinnor har inte lika höga pensioner som män. Det beror ibland på pensionssystemen men huvudorsaken är kvinnornas situation på arbetsmarknaden. Kvinnorna har i större utsträckning lägre betalda arbeten, deltidsarbete och lägre sysselsättningsgrad. Detta innebär att Lissabonprocessen är det viktigaste i detta sammanhang.
Situationen för dem som har atypiska arbeten inte är heller tillfredsställande, framförallt inte när det gäller de kompletterande pensioner som arbetsmarknadens parter kommer överens om. Det finns skäl att ta upp denna problematik.
Det absolut viktigaste för att vi skall klara våra åtaganden i framtiden är att vi får tillväxt och full sysselsättning. Därför är det viktigt att vi kopplar detta till Lissabonprocessen, sysselsättningsriktlinjerna och de ekonomiska riktlinjerna och ser det som en helhet. Vi pratar väldigt ofta om solidaritet mellan våra generationer här och nu, och det är viktigt att det finns en solidaritet just nu mellan generationerna. Med tanke på den demografiska utvecklingen är det dock minst lika viktigt att vi pratar om solidariteten med kommande generationer så att inte vi - jag tillhör själv fyrtiotalistgenerationen - unnar oss för mycket nu så att framtida generationer förvärvsarbetande får stå för orimligt höga kostnader när vi blir pensionärer. Vi måste se till att det inte blir så i de nya pensionssystemen. Vi måste visa solidaritet mot kommande generationer.
Det som vållade mest diskussion i utskottet var den faktiska respektive den lagstadgade pensionsåldern. Vi lägger oss inte i den lagstadgade pensionsåldern. Det är paradoxalt att den äldre delen av befolkningen blir friskare och friskare, vilket är positivt, samtidigt som den arbetar allt mindre. Vi arbetar idag mindre än för trettio år sedan. Det finns många orsaker till detta. Om det saknas något i kommissionens meddelande är det kanske helhetsbilden för hur man skall höja den faktiska pensionsåldern. Det handlar om ekonomiska incitament, men det handlar också om livslångt lärande, arbetsmiljöproblem, arbetsorganisation och annat så att människor som har kommit upp i åren också kan finnas kvar på arbetsmarknaden. Vi måste förändra arbetslivet på ett sådant sätt att människor kan stanna kvar och vara aktiva i arbetslivet och inte slås ut.
Sedan tar vi också upp utvidgningen.
Till slut vill jag tacka alla som har medverkat till att vi fick en bred konsensus i utskottet, inte riktigt fullständig men en bred konsensus. Vi har haft ett gott samarbete i utskottet.

Diamantopoulou
Herr talman! Jag vill gratulera och tacka Andersson. Betänkandet om tillräckliga och stabila pensioner rör en av de mest aktuella frågorna för alla regeringar.
Reformer i varje medlemsstat är naturligtvis ett nationellt ansvar, men jag skulle säga att vi blundar om vi inte beaktar den europeiska dimensionen och behovet av samarbete, inte bara för att det finns ett mycket nära ekonomiskt beroende mellan medlemsstaternas ekonomier, utan även för att vår analys har lett till övertygande slutsatser om att orsakerna till krisen i pensionssystemen är exakt likadan i alla medlemsstaterna. Orsakerna är den demografiska utvecklingen, längre sannolik livslängd, de nya sysselsättningsmönstren och familjemönstren.
Tillämpningen av den öppna samordningsmetoden var det första allvarliga försöket som gjordes på europeisk nivå för att medlemsstaterna skulle samarbeta med varandra. Vi enades om tre tillvägagångssätt. Det första rörde den ekonomiska genomförbarheten av pensionssystemen. Det andra berörde tillräckliga pensioner, som innebär en värdig levnadsstandard för pensionärer, vilket är något som Andersson betonar i sitt betänkande. Och det tredje är pensionssystemens anpassningsförmåga, så att hänsyn tas till förändringar.
Den hänvisning som görs i betänkandet till sambandet mellan pensionssystem och arbetsmarknaden är viktig, och jag kommer att förklara hur kommissionen kommer att infria de krav som ställs i betänkandet med en rad initiativ.
För det första har vi frågan om en höjning av den nuvarande pensionsåldern. Å ena sidan står det klart att det är viktigt och nödvändigt att ändra åldersgränsen av hållbarhetsskäl, och å andra sidan kan detta inte göras enskilt, utan att man kompletterar med sysselsättningspolitik för att hjälpa äldre arbetstagare att stanna kvar på arbetsmarknaden, eftersom det i dag, på grund av den kultur som råder på arbetsmarknaden, en realitet som har funnits i många år, är mycket svårt för äldre arbetstagare över 55 år att finna arbete på ett smidigt sätt. Inom den här ramen kommer såväl den europeiska sysselsättningsstrategin som Europeiska socialfonden att spela en viktig roll.
Den andra viktiga frågan är att kommissionen på uppdrag av Europeiska rådet fortsätter att tillämpa den öppna samordningsmetoden. År 2005 kommer vi att gå över till en ny rapport om kontroll av systemen, medan kommittén för socialt skydd kommer att undersöka hur systemen för social trygghet bidrar till att förlänga arbetslivet.
Slutligen kontrollerar vi ständigt de indikatorer som vi åtog oss i Barcelona, och vi är överens om att det är nödvändigt att höja den nuvarande pensionsåldern med fem år till år 2010.
Jag vill återkomma till vad Andersson sade om könsdimensionen. Den är ytterst viktig i pensionssystemen, särskilt inom den privata sektorn. Jag vill påminna er, ärade ledamöter, om att det inte råder jämställdhet mellan kvinnor och män inom den privata sektorn, samtidigt som hänsyn till könskriteriet huvudsakligen tas i beräkningarna av pensioner.
Två ytterligare punkter: När det gäller frågan om utvidgningen står vi i ständig kontakt med medlemsstaterna, så att de också kan integrera rörlighetsfrågan. I vår rapport anger vi i detalj hur vi kan övervinna de hinder som finns på arbetsmarknaden i Europa och hindren för rörligheten. Vi har utarbetat en tioårig handlingsplan om den här frågan.

Boogerd-Quaak (ELDR)
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Även jag vill varmt tacka Andersson för hans utmärkta samarbete, vilket bland annat tydligt framgår av det faktum att han har godkänt kvinnoutskottets ändringsförslag och tagit med dem i sitt betänkande.
Kommissionsledamoten sade att pensionssystemen befinner sig i kris, och jag delar hennes åsikt. Pensionskostnaderna kommer att innebära en påfrestning för stabilitetspakten, och under tidigare mandatperioder har jag då och då hänvisat till detta som en ?bomb under euron?. Många medlemsstater vidtar åtgärder av det skälet, och många av dessa åtgärder slår hårdare mot kvinnor än mot andra befolkningsgrupper. Många kvinnor får lägre pensioner än män i genomsnitt på grund av att kvinnor utgör en minoritet på arbetsmarknaden, uppvisar ett större antal deltidsanställda, har lägre löner och långsammare inkomstutveckling (vilket bland annat beror på barnledigheter). Enligt kommissionens rapport varierar dessa skillnader mellan cirka 16 och 45 procent, beroende på medlemsstat.
Sedan har vi också frågan om likabehandling. I det sammanhanget vill jag nämna Förenta staterna. Det finns ett domslut från Förenta staternas högsta domstol i vilket det fastställs att olika beräkningar av bidragen och betalningar till kompletterande pensionssystem på grundval av könsbaserade försäkringsfaktorer strider mot den amerikanska Civil Rights Act. Förhoppningsvis kommer denna uppfattning att gälla allmänt även i Europa. Det bör tilläggas att en nyligen genomförd undersökning visar att kvinnorna inte alls lever så mycket längre än män nu för tiden.
Jag vill också fästa er uppmärksamhet på ett beklagligt faktum, nämligen att kommissionen aldrig har genomfört parlamentets förslag om att tvinga medlemsstaterna att vidta åtgärder för att ta itu med problemet med att makar riskerar att förlora delar av pensionsrättigheter som har intjänats under äktenskapet om en av makarna bestämmer sig för att försörja den andra. Jag vill också uppmana medlemsstaterna att garantera fortsatt anslutning till systemet för dessa personer under perioder av föräldraledighet eller ledighet för vård av barn eller andra behövande familjemedlemmar. Flera medlemsstater tillämpar redan en dylik praxis, och jag anser att dessa medlemsstater är ett gott föredöme för andra medlemsstater som hittills inte har gjort detta. Medlemsstaterna skall individualisera pensionsrättigheterna, utan att avskaffa de härledda rättigheterna för efterlevande änkor, änklingar och barn. Som jag har sagt tidigare är detta ett allomfattande problem, och kvinnorna löper faktiskt större risk att dra det kortaste strået än andra. Jag instämmer därför i att vi bör främja rörlighet på arbetsmarknaden, och mot bakgrund av detta skulle jag vilja ?
Herr talman! Tack, jag märker att mina tre minuter har tagit slut.
Slutligen hoppas jag att kommissionsledamoten särskilt kommer att beakta kvinnornas ställning.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredragande Andersson för hans ansträngningar och för bedriften att utarbeta ett betänkande som fick nästan enhälligt stöd i utskottets omröstning. Jag hoppas att samma sak sker under morgondagens omröstning.
Jag är lika glad att kunna ge mitt erkännande till kommissionsledamot Diamantopoulou för hennes ansträngningar så långt och för att hon fortsätter att göra allt hon kan för att se till att de reformer som de 15 medlemsstaterna försöker genomföra inte leder till extrem fattigdom för de äldre, som redan är för alltför fattiga. I många medlemsstater är pensionen de äldres enda inkomstkälla.
När detta är sagt skulle jag vilja förespråka ett annat tillvägagångssätt för att uppfylla det lovvärda önskemålet att tillhandahålla säkra, finansierade pensioner i framtiden. Det är absolut nödvändigt att vi stoppar slöseriet i medlemsstaternas pensionssystem. Det är absolut nödvändigt att vi minskar socialavgifterna, som är så höga i många av våra medlemsstater, vilket gör det svårt för dem att konkurrera på världsmarknaderna. I Italien, till exempel, bär varje arbetstagare pensionskostnader på 34 procent, i Schweiz ledde inbetalningar på endast 10 procent till pensioner som är lika hyggliga som de italienska pensionerna, och i Portugal är den siffran 7,6 procent, till exempel. Detta betyder att vi måste undersöka var pengarna slösas bort någonstans, var ineffektiviteten finns och var det är nödvändigt att göra förändringar.
För övrigt vill jag säga att det finns två sätt att betala skulder: det finns gäldenärer som inte dyker upp, som försvinner när det är dags att betala en förfallen skuld, och sedan finns det andra som klarar sig utan sommarsemester och avstår från sin bil för att betala sina skulder. Gäldenärerna är våra 15 medlemsstater och fordringsägarna är personer - pensionärer och äldre - som lever på sin pension. Vi får inte sticka huvudet i busken; vi måste sträva efter att betala av våra skulder till dagens äldre.

Cercas (PSE).
Herr talman! Det finns få saker som är så viktiga för EU-medborgarna som sunda pensioner, och få saker i deras familjeliv eller sociala liv som kräver en sådan ständig uppmärksamhet under deras liv, vilket kanske beror på att för miljontals européer är pensionerna den enda betydande tillgång som de tjänar in och den enda trygghet de har mot riskerna i det biologiska eller ekonomiska livet.
Detta utmärkta betänkande av Andersson är höjdpunkten på en av Europaparlamentets mandatperioder under vilken vi har bringat vår dagordning i samklang med medborgarnas agenda. Detta är en viktig mandatperiod, eftersom Europaparlamentet, också till följd av utmärkta meddelanden och initiativ från kommissionen, för första gången har fört in pensionsfrågan på gemenskapens dagordning.
Vi är oerhört glada över att det har gjorts framsteg vid slutet av den här mandatperioden med en filosofi som radikalt har ökat förståelsen av detta fenomen. Det är inte längre bara en angelägenhet som inspireras av ekonomiska hänsynstaganden eller balansen i de offentliga finanserna. Nu har vi en doktrin, en strategi, som vi tillsammans med den här viktiga frågan har berikat och kompletterat med de europeiska medborgarnas mål och behov.
Det gläder oss därför att man i detta betänkande och i kommissionens meddelande har analyserat medlemsstaternas strategier, naturligtvis med hänsyn till finansiell genomförbarhet! På så vis kanske vi politiker också visar att vi är ansvarskännande. Det finns i stort sett två slags politiker: det finns oansvariga politiker, som bara tänker på nästa val, och det finns ansvarskännande politiker som tänker på de kommande generationerna.
Andersson tänker på de kommande generationerna i sitt betänkande, men han tänker också på att förhållandena måste aktualiseras, så att systemen för social trygghet och pensionerna bidrar till att vi kan uppfylla våra mål och bekämpa fattigdomen. I betänkandet fästs det också vikt vid modernisering och grupper av arbetstagare, särskilt kvinnorna, som står inför så stora risker i den nya sociala ordningen och på arbetsmarknaden.
Vad talar kommissionen om för oss när det gäller situationen i våra medlemsstater? Vi kan se att det finns vilja, men vi kan också se att det ibland finns likgiltighet och mycket försiktighet, och jag skulle också tillägga att det finns en rädsla för reformer i medlemsstaterna, kanske för att befolkningen fruktar att reformen i själva verket är en förevändning för nedskärningar av deras sociala rättigheter.
Det är därför mycket viktigt att vi bidrar till att denna rädsla kan övervinnas bland befolkningen genom att lägga fram reformer som inte bara innehåller nedskärningar, utan syftar till att tillfredsställa deras nuvarande och framtida behov inom en säkrare och mer rättvis ram.
I morgon kommer den socialistiska gruppen att stödja Anderssons betänkande och kommissionens arbete, eftersom vi anser att de föreslagna ändringarna varken är tanklösa eller opportunistiska, utan att motsvarar vårt sociala åtagande gentemot denna generation arbetstagare, dessa medborgare, och också gentemot nästa generation som kommer att leva i Europa.

Jensen (ELDR).
Herr talman, fru kommissionär! Även jag vill tacka Andersson för ett mycket klart och väldisponerat betänkande. Jag vill också tacka kommissionen för ett mycket intressant meddelande om pensionssystemen i Europa. Hur medlemsstaterna inrättar sina pensionssystem är en nationell befogenhet, men jag anser att det här betänkandet, med dess mål för tillräckliga och hållbara pensioner och flexibla pensionssystem, kan inspirera och ge upphov till vettiga diskussioner på nationell nivå. Jag tycker också att man har kommit fram till en intressant slutsats, nämligen att det i allmänhet finns en hög grad av omfördelning och solidaritet i medlemsstaternas pensionssystem, men att kvinnorna är missgynnade i många medlemsstater på grund av deras särskilda ställning på arbetsmarknaden. Något måste göras åt det här, och jag är glad åt den starka betoning som läggs på behovet att pressa på för att se till att något görs åt den här frågan. Jag instämmer därför fullständigt i den övergripande slutsats som Jan Andersson drar i sitt betänkande. Däremot instämmer jag inte i ett antal av de ändringsförslag som har lagts fram från vänstra sidan av kammaren, i vilka det tydligt framgår att placeringar av pensionssparande i aktier och obligationer ses som ett ont i sig självt. Det är riktigt att det har funnits problem med pensionsfonder som har dragit på sig stora förluster i samband med stora aktiekursfall, men jag anser inte att svaret är att upphöra med individuellt pensionssparande. Jag anser tvärtom att det är viktigt att säkra bättre riskstyrning i samband med pensionsfondernas investeringar och att myndigheternas kontroll måste vara starkare. Vi kan även samarbeta på EU-nivå för att garantera en bättre riskstyrning när det gäller den här frågan. Vi blir ju alla äldre, och det är inte för mycket begärt att vi alla tar ett gemensamt ansvar för att spara för ålderdomen och medverka till att kommande generationer inte får bära en oskälig börda, eftersom det också är en fråga om fördelning mellan generationerna.

Ainardi (GUE/NGL).
Herr talman, fru kommissionär! I Anderssons betänkande betonas behovet av att ta hänsyn till att många pensionärer är fattiga och skillnaderna mellan mäns och kvinnors pensionsrättigheter. Med detta i åtanke rekommenderar han tillräckligt höga garantipensioner och att öka sysselsättningen bland kvinnor för att främja jämställdhet. Min grupp och jag instämmer i de punkterna i betänkandet. Andersson säger till och med att han är angelägen om att garantera en avvägning mellan sociala och ekonomiska aspekter. Tyvärr är detta åtagande motstridigt och föranleder föredraganden att ifrågasätta grundläggande sociala principer i namn av ekonomiska kriterier.
Omröstningen i utskottet ledde faktiskt inte till något enhälligt resultat. Anledningen till att vi röstade mot det här betänkandet är att kommissionens förslag om att höja pensionsåldern får stöd. Genom att stödja det förslaget knyter Andersson an till det liberala synsättet, som Europeiska rådet många gånger tidigare har gett uttryck för, vilket handlar om att förespråka ökad flexibilitet och ökad arbetstid. Vi motsätter oss detta slags reformer, som syftar till att införa ökad arbetstid, men som ändå inte innehåller några förslag för att lösa sysselsättningsfrågan. I betänkandet hävdas det att medlemsstaterna har vidtagit åtgärder som går i rätt riktning, det vill säga mot ökad arbetstid. Mot bakgrund av att flertalet arbetstagare i Frankrike, Österrike och Tyskland öppet har visat att de inte vill att utvecklingen skall gå mot ökad arbetstid och fonderade pensioner, vill vi verkligen avgöra EU-debatten om pensioner utan allmänhetens deltagande?
Med min grupps stöd lägger vi fram ändringsförslag som syftar till att återspegla dessa ambitioner. Vi motsätter oss naturligtvis den lagstadgade pensionsåldern och förlängningen av inbetalningsperioden. Vi motsätter oss även fonderade pensioner, vilka inte ger några inkomstgarantier och undergräver den solidaritetsprincip som är en väsentlig del av pensionssystem som finansieras via fördelningssystem. Vi föreslår att hänsyn skall tas till hur hårt arbetet är och hur många barn man har vårdnaden om i beräkningen av inbetalningarna. Slutligen föreslår vi att nya sätt för att finansiera lagstadgade pensionssystem skall undersökas.
Argumentet ökad medellivslängd utnyttjas för att föra fram frågan om fonderade pensioner; de multinationella företagens ekonomiska aptit för det här alternativet döljs knappast. Det finns andra, mer praktiska och solidariska sätt att lösa problemet med finansiering på lång sikt. Vi föreslår till exempel att de sociala avgifterna skall utvidgas till att omfatta alla intäkter, och att beloppet skall anpassas beroende på huruvida företagen skapar arbetstillfällen eller inte. Jag tycker inte att dessa förslag är helt oansvariga.
Slutligen vill jag säga att vad som är viktigt nu inför den växande kritiken mot de val som Europas stats- och regeringschefer gör på det här området är att lyssna till medborgarnas krav och inte gå emot dem, om vi inte vill att Europas folk skall bli ännu mer missnöjt med unionen.

Bouwman (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, herr Andersson! Först och främst vill jag tacka för såväl föredragandens som kommissionens arbete. Jag välkomnar det faktum att vi gradvis börjar tillämpa den öppna samordningsmetoden för pensioner. Det är inte så mycket en debatt som en början. Jag vet inte vad vi bör göra på lång sikt när det gäller tillträde till samt finansiering och modernisering av pensionerna. Kommissionen ger bland annat en rad riktlinjer i sitt meddelande. Enligt min åsikt är fördelen med kommissionens meddelande att det ger en bra insikt i vad som sker och att det innehåller en första uppsättning åtgärder. De är emellertid, som sagt, långsiktiga åtgärder. Cercas kan mycket väl komma med en kommentar om nästa generation, men det är just det problemet som vi kommer att ställas inför. På kort sikt måste vi ta itu med en arbetsmarknad som gror igen i många delar av Europa, och lösningen med längre arbetstid är inte effektiv på kort sikt.
Ainardi har redan påpekat att flera medlemsstater har problem, däribland Frankrike och Österrike. I Nederländerna har 20 000 människor gått ut på gatorna i protest mot den övervägande liberala kristdemokratiska regeringen som har funderat ut alla möjliga åtgärder för att uppmuntra de äldre arbetstagarnas deltagande på arbetsmarknaden på lång sikt. Det handlar till exempel om att göra inskränkningar i förtidspensioneringen, det utvidgade systemet för förtidspension (VUT), det utvidgade arbetslöshetsunderstödet (WW), allmänna arbetslöshetsförmåner och liknande system. I samband med detta finns det inte något utrymme kvar för att kringgå dessa åtgärder. Detta innebär att Nederländernas medborgare för närvarande protesterar mot sin regering, som är helt inriktad på att vidta åtgärder av det här slaget. Som jag sade tidigare har 20 000 demonstranter gått ut på gatorna i protest.
Kortsiktig politik är den felande länken, och i den bemärkelsen är Jan Anderssons betänkande för ytligt när det gäller att ta itu med problem av det här slaget. Jag bara säger som det är. Betänkandet är ingen katastrof. Det är ett första steg. Under den kommande perioden måste något dock läggas till. Och detta kommer att medföra alla möjliga problem. Jag håller med om att det är nödvändigt att öka den effektiva pensionsåldern, men för närvarande bör vi bara se hur det går, och därför måste vi utarbeta alternativ för att se till att den kort- och långsiktiga politiken balanseras mer effektivt.

Crowley (UEN).
Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten och särskilt föredraganden för hans arbete med den här frågan.
Vi har en benägenhet att glömma bort hur det var i slutet av 1800-talet när de äldre, sjuka och arbetslösa inte hade något som helst skydd. I slutet på 1870-talet infördes en snålt tilltagen summa pengar för att försöka ge något slags skydd till äldre människor. Lyckligtvis har vi, som samhälle, utvecklats i vår inställning till att ge framtida skydd till de äldre, de som är i behov av pension och som är mest sårbara i vårt samhälle.
En sak som vi alla har erkänt tidigare är att vi inte har vidtagit åtgärder för att ta itu med de framtida behov som uppstår till följd av ändrade demografiska förhållanden, en minskande arbetskraft i vissa fall och begränsningar av skatteutgifterna. Vi står nu inför ett problem som förefaller ha uppstått plötsligt på grund av den stora befolkningen. Men om man frågar en antropolog eller vem som helst som arbetar med något vetenskapligt tog man redan för 15 år sedan upp det här problemet, vilket man skulle ta itu med till år 2015. Men det är först nu som vi börjar vidta åtgärder när det gäller den här frågan.
Jag vill särskilt betona att Andersson kommer med ett balanserat förslag i sitt betänkande. Han har inriktat sig på att finna lösningar på de problem som vi nu står inför. För att vara rättvis mot honom - jag instämmer oftast inte i allt han säger - har han också fört fram kort-, mellan- och långsiktiga prioriteringar som måste genomföras.
På Irland har vi inrättat ett system genom vilket vi nu avsätter 1 procent av BNP till våra kommande pensionsbehov varje år. Det ger en garanti till de personer som kommer att behöva pensioner i framtiden.
Vi måste se till att pensionerna ger en lämplig, hygglig levnadsstandard för att ge människor möjlighet till oberoende och valfrihet.

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Även jag vill varmt tacka föredraganden för hans arbete, som dels är hans eget och dels andras arbete. Det är därför jag även vill säga ett varmt tack till Fatuzzo för hans bidrag. Enligt min åsikt är betänkandet lite av en blandning av det bästa som den italienska och den svenska kulturen har att erbjuda. Milan möter Malmö, för att säga det så. Vad mig beträffar bör betänkandet behållas mer eller mindre oförändrat. Det är oerhört beklagligt att gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen har lagt fram dessa ändringsförslag. Jag har lyssnat med stort intresse till vad Ainardi sade, och jag måste säga att hon påminde mig om Ludvig XVIII; när han återvände efter revolutionen sade folk att han inte hade lärt sig någonting och glömt allt. Jag finner det ännu mer beklagligt att Bouwman förefaller vara angelägen att instämma i det här uttalandet.
Vi ställs inför allvarliga problem i Europa på pensionsområdet. Vi skulle naturligtvis kunna behålla pensionssystemet, men det effektivaste sättet att till slut förstöra det är att göra vad som har föreslagits i ändringsförslagen från GUE/NGL-gruppen: att agera som om inget är på tok, när systemet i själva verket uppvisar brister. När allt kommer omkring, när det här systemet avtalades var medellivslängden 63 år, två år mindre än 65. Lyckligtvis är den genomsnittliga livslängden avsevärt längre nu. Mot bakgrund av detta är det oacceptabelt att säga att vi kan fortsätta så här för alltid. Andersson pekar i en viss riktning, och vi stöder den riktningen. Pensionssystem skiljer sig något åt mellan medlemsstaterna och kan inte jämföras, men det värsta är att några av oss uppför sig som en del gjorde på Titanic, som trodde att inget var på tok när skeppet höll på att sjunka. Det är farligt. Jag hoppas att majoriteten av parlamentet - och jag har fullt förtroende för ledamöterna - kommer att ta avstånd från åsikter av det här slaget och engagera sig i människorna, som är de som verkligen betyder något. När allt kommer omkring, så kommer de fattiga inte vinna på något sätt om det inte finns några pengar kvar i slutändan.

Hughes (PSE).
Herr talman! Jag instämmer i alla andras gratulationer till Andersson, eftersom han har utarbetat ett utmärkt betänkande. Jag vill också tacka kommissionen och rådet för deras gemensamma rapport. Den ger verkligen en utmärkt översikt av den här mycket viktiga frågan. Jag hoppas att ni, herr talman, kan vidarebefordra min önskan till Generaldirektorat I om att de kanske kunde anordna en debatt dagtid någon gång om en så viktig social fråga som denna. Det är meningen att vi skall bygga broar tillbaka till medborgarna. Det här är en fråga som berör miljoner medborgare. Det är en skam att denna fråga än en gång göms undan till ett kvällssammanträde.
I Anderssons betänkande betonas det att såväl sysselsättningsstrategin som Lissabonstrategin krävs för att vi skall kunna åstadkomma resultat i flera viktiga avseenden: den fortsatt bristande jämställdheten när det gäller tillträde till och deltagande i arbetsmarknaden leder till att det även råder brist på jämställdhet när det gäller pensionsrättigheterna. Även om vi uppnår Lissabonmålet om att 60 procent av kvinnorna skall vara ute på arbetsmarknaden, utgör det målet ett erkännande av att kvinnornas deltagande kommer att vara lägre än männens även i fortsättningen. Vi måste därför överväga kringgående åtgärder enligt den linje som föreslås i betänkandet genom att, till exempel, främja en individualisering av pensionsrättigheterna och uppmana medlemsstaterna att inom sina pensionssystem garantera fortsatt anslutning till systemet under perioder av föräldraledighet eller ledighet för vård av barn eller andra behövande familjemedlemmar.
Ett annat problem som Andersson betonar, och som vi verkligen måste intensifiera våra ansträngningar för att lösa, är behovet av att höja den faktiska pensionsåldern, inte den lagstadgade pensionsåldern. Det råder lite förvirring i vissa kretsar när det gäller den frågan. För närvarande finns det en allmänt utbredd kultur av förtidspension inom unionen. Det kommer att krävas konsekventa och långsiktiga ansträngningar för att ändra på sådana attityder och ta itu med den kulturen. Men det finns vissa tecken på att vi även börjar komma i gång med det. I kommissionens gemensamma sysselsättningsrapport för 2002 uppges det att bara fyra medlemsstater har infört heltäckande nationella strategier för aktivt åldrande. Av samma rapport framgår det att de flesta medlemsstaternas ansträngningar för att tillhandahålla utbildning och yrkesinriktad utbildning till de äldre åldersgrupperna fortfarande är bedrövligt otillräcklig. I sin nästa remissrunda måste kommissionen undersöka medlemsstaternas insatser jämfört med de fastställda riktlinjerna och agera så kraftfullt som möjligt mot de medlemsstater som fortfarande inte har nått resultat när det gäller den här och andra viktiga frågor.
Den sista punkten som jag vill betona i betänkandet rör atypiska arbetstagare. Deras osäkra situation på arbetsmarknaden - och många av dem är kvinnor - kommer att leda till fortsatt otrygghet när de blir äldre, under de kommande årtiondena, om inte något görs för att minska denna osäkerhet. Det är väldigt tråkigt att flera av medlemsstaternas regeringar - min egen inberäknad - motsätter sig det föreslagna direktivet om personal som hyrs ut av bemanningsföretag. Ju längre det försenas desto mer kommer de tidigare direktiven om deltidsarbete och visstidsarbete att undergrävas eftersom arbetsgivarna, för vilka ordet ?flexibilitet? betyder att få ut så mycket som möjligt av arbetskraften till minsta möjliga ersättning, kommer att föredra att anställa personal från bemanningsföretag. Bemanningsföretagen skulle bli ett ständigt växande bottenskikt i en arbetskraft i två skikt. I slutändan är det hela det europeiska samhället som kommer att få betala följderna av detta.
Till och med i det här sena skedet hoppas jag att de berörda regeringarna - däribland min egen - kanske tar sitt förnuft till fånga och inför en förnuftig lagstiftning för att förstärka tanken om att flexibilitet faktiskt kan vara ett positivt koncept för såväl arbetsgivare som anställda.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Pensionssystem som förvaltas genom gemensamma och allmänna offentliga program är erkända som ett grundläggande medel för att bekämpa social utslagning. Utan pensioner, förmåner och andra former av socialhjälp skulle fattigdomsnivåerna i Europa överstiga 40 procent. Detta faktum måste därför beaktas i alla moderniseringar av offentliga system för social trygghet. Så har inte varit fallet i de flesta av de medlemsstater som har genomfört sådana reformer. Arbetstagarnas hårdnackade motstånd mot åtgärder som hotar deras grundläggande rättigheter är väl känt i det här avseendet. Frankrike, Portugal, Tyskland och Grekland har redan nämnts här.
Det görs dock inte tillräckligt för att undvika dessa ståndpunkter i betänkandet, vilket leder till försämringar av rättigheterna och det sociala skyddet. Vi har därför lagt fram en uppsättning förslag, av vilka jag vill betona följande:
en hänvisning till de ökande svårigheter som pensionsfonderna har i kölvattnet av de kraftiga nedgångarna på världens aktiemarknader, vilket är ett gott bevis för att de ökande riskerna på de finansiella marknaderna har en skadlig effekt på tillräckligheten och hållbarheten för fonderade pensioner,
kritik mot den samhällsfientliga karaktären hos de flesta reformer som nyligen har genomförts av vissa medlemsstater, vilka har lett till avsevärda minskningar av de allmänna pensionerna och försök att höja pensionsåldern,
att notera vikten av att anta strategier för att reformera pensionssystemen på europeisk och nationell nivå, främja full sysselsättning tillsammans med sociala rättigheter, vilket förstärker de statliga pensionssystemen genom att deras finansiella grund breddas, genom att se till att arbetsgivarna uppfyller sina finansiella skyldigheter, och genom att stärka pensionssystem som finansieras via fördelningssystem.
Slutligen förkastar vi alla försök som syftar till att försvaga eller ersätta statliga pensionssystem som grundas på principerna för pensionssystem som finansieras via fördelningssystem samt solidaritetsprincipen. Här vill jag påpeka att det för att trygga pensionssystemen på lång sikt är absolut nödvändigt att bredda kriterierna för pensionsberättigande och undersöka nya former för finansiering av lagstadgade pensionssystem, särskilt genom att utvidga socialvårdsavgifterna till att omfatta alla finansiella intäkter och inrätta modulering för företag på grundval av det antal arbetstillfällen som skapas.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Herr talman! Även jag gratulerar kommissionen och rådet till kvaliteten i deras gemensamma rapport, och särskilt föredraganden för hans eget kraftfulla betänkande om den här centrala frågan.
Jag hyser förtroende för att särskilt medlemsstaterna kommer att inse att problemet med tillräckliga och hållbara pensioner är ett problem i dag, kommer att bli ett ännu större problem i morgon, och att vi måste ta itu med detta problem nu. Jag vill särskilt berömma föredraganden för att han har arbetat hårt för att ta med ändringsförslag från kolleger från olika partier, som också känner varmt för den här frågan. Jag är verkligen tacksam för att han har funnit det lämpligt att godta fem av mina ändringsförslag: om att definiera målet, om tillräcklig och rättvis inkomst för äldre människor samt att förhindra fattigdom under ålderdomen, om att klargöra problemets allvar, om vikten av att trygga överföring av pensionsrättigheter, och särskilt om skandalen att vissa EU-institutioner fortsätter sin policy att diskriminera äldre arbetstagare när det gäller rätten att ansöka om jobb - jag har tagit upp den punkten vid flera tillfällen med kommissionsledamot Kinnock, men har, måste jag tyvärr säga, endast fått tomma ord till svar.
Eftersom föredraganden har godtagit så många av mina ändringsförslag skulle det förmodligen vara småaktigt av mig att beklaga mig över att han inte har godkänt det ändringsförslag där jag förklarar att trygga, inflationssäkra pensioner för anställda inom den offentliga sektorn, såsom ledamöter av det här parlamentet, i allt högre grad ses som orättvisa av dem som tillhör företagssystem som är beroende av aktiemarknadernas utveckling i den verkliga världen. Jag anser att vi måste visa att vi erkänner detta. Så ser verkligheten trots allt ut.
Men föredraganden tar upp många problem i sitt betänkande. Han försöker också rikta uppmärksamheten på vad som måste göras. Under de kommande 50 åren kommer andelen personer över 65 år att fördubblas från 25 procent upp till kanske 50 procent av befolkningen. I landsbygdsområdena, däribland stora delar av min egen valkrets West Midlands, kan procentandelen till och med bli ännu högre.
Anderssons betänkande förtjänar hela parlamentets stöd. Han har sannerligen mitt stöd.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Kärnpunkten i Anderssons inlägg här i kväll är behovet av att få en balans mellan sociala och ekonomiska överväganden. Det står klart att det finns ett behov av båda. Jag anser att en av nyckelfrågorna här, åtminstone när det gäller fattigdomen under ålderdomen, handlar om kvinnorna. All statistik visar detta, vilket beror på att de har tillfälliga anställningar, gör uppehåll i arbetet, är hemma för vård av barn och så vidare, och det leder till att de i stort sett får det fattigare än männen. Lägg dessutom till det faktum att kvinnor lever längre än män, och resultatet blir att antalet kvinnor är högre än antalet män efter en viss ålder.
Vi måste ta itu med frågan om finansiering av pensioner. Som Crowley nämnde har vi på Irland inrättat en reservfond till vilken 1 procent av BNP avsätts varje år, och det finns några miljarder i den fonden nu. Det finns faktiskt så mycket pengar i den att folk börjar bråka om hur och var de bör investeras. Trots det är den ett försök att se till att det finns en fond för framtiden.
Vi har tur eftersom vi har en demografisk förskjutning på cirka 20 till 25 år, vilket innebär att den puckel som övriga Europa drabbas av för närvarande inte kommer att drabba Irland ännu på en tid. Vi räknar dock med att den kommer.
Ett annat försök att ta itu med den här frågan är införandet av personliga pensionssparkonton, där enskilda, med hjälp av sin arbetsgivare, kan öppna ett konto och sätta in pengar på det, vilket kommer att ge lite pensionspengar för dem längre fram. Svårigheten är att de finansiella institutioner som får ansvaret att sälja dessa produkter i många fall motsätter sig det, eftersom de inte kan tjäna tillräckligt med pengar på de persongrupper som de riktas till, huvudsakligen låginkomsttagarna. Vi måste ta itu med den frågan.
Vad jag vill ha sagt är att vi inte har någon anledning att vara pessimistiska i onödan, på villkor att vi gör de politiska valen nu om det som vi kommer att möta i framtiden. Det räcker inte att vi vrider våra händer; det är inte bra, som Hughes påpekade, att medlemsstaterna motsätter sig direktivet om personal som hyrs ut av bemanningsföretag - som ger en viss grad av trygghet för vissa kategorier arbetstagare - och sedan påstå att de kommer att göra något åt pensionerna på allvar, när de i själva verket undergräver många tusen människors möjligheter att få tillräckliga inbetalningar, till och med för en statlig pension.
Avslutningsvis finns det verkligen ett behov av gemensamt tänkande på det här området.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Herr talman! Jag och GUE/NGL-gruppen har grundsynen att ett pensionssystem måste vila på solidaritet mellan generationerna. Därför är jag för ett ?pay as you go?-system som är mycket stabilare. Sparsystem som innebär att man på ett eller annat sätt blir beroende av kapitalmarknaderna är ett mycket mer instabilt projekt.
I mitt hemland Sverige, som har framhållits som ett föredöme på vissa håll, har vi gått i riktning mot en kapitalisering av pensionsordningarna och större beroende av kapitalmarknaderna. Med segern för nej-sidan i den svenska folkomröstningen om euron har vi fått lite större frihet när det gäller den ekonomiska politiken, också pensionspolitiken. Jag tror att det var just det som de svenska nej-röstarna önskade: större handlingsfrihet och solidarisk utveckling i Sverige.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Även jag vill gratulera föredraganden. Jag vill börja med att säga att pensionsfrågan, trots att den fortfarande är en teknisk-rättslig och ekonomisk-försäkringsteknisk fråga, har uppmärksammats stort i medier och har blivit en central fråga inom politiken i allmänhet och inom socialpolitiken i synnerhet.
På 1950-talet betraktades sextioårsåldern som tröskeln till ålderdomen, vid 65 års ålder pensionerade man sig från det aktiva arbetslivet, och att inte ha upprättat ett testamente i sjuttioårsåldern skulle utan tvivel ha betraktats som obetänksamt och oansvarigt. Av detta kan vi dra slutsatsen att befolkningen i vårt nuvarande samhälle, vilken hade fördubblats vid slutet av 1900-talet och in i 2000-talet, omfattar många mycket gamla människor, som till helt nyligen sågs som ?äldre?, och dessa äldre har en stark social image; de är verkliga, de har aktiva liv och de har goda skäl för att hoppas fortsätta leva.
I det här sammanhanget är det nödvändigt att ha ett långsiktigt perspektiv när det gäller pensioner och, trots det faktum att det i enlighet med subsidiaritetsprincipen huvudsakligen är medlemsstaternas ansvar att hantera pensioner och pensionspolitik, förefaller det vara nödvändigt med EU-medverkan, såväl när det gäller utbyte av bästa praxis som ökat samförstånd, och genom gemensam reglering av vissa aspekter som är nödvändiga för att garantera möjligheten att överföra pensionsrättigheter av alla slag och deras genomförbarhet.
Pensionssystem genom allmänna inkomstgrundade system - första pelaren - privata tjänstepensionssystem - andra pelaren - och individuella pensionsförsäkringar - tredje pelaren - måste ge européerna möjlighet att behålla sin levnadsstandard efter pensionen.
Ett system som hindrar fri rörlighet för personer är därför uteslutet, och vi måste komma till rätta med de europeiska medborgarnas rädsla för ålderdomen eller för fysisk eller psykisk försämring. Med tanke på att den tredje pelaren väger tungt måste denna rädsla mildras och affärsintressen måste undantas. Pensionssystemens genomförbarhet måste garanteras, och de måste svara mot förändringar i samhället och mot de sätt som produktionen är strukturerad på: fler kvinnor i arbetslivet, en äldre aktiv befolkning och atypiska anställningskontrakt.

Cauquil (GUE/NGL).
Herr talman! Förslagen i det här betänkandet förmedlar helt enkelt den bakåtsträvande pensionspolitik som Europeiska unionens medlemsstater för. Genom att vilja höja den faktiska pensionsåldern, genom att vilja utöka arbetstiden, genom att till och med föreslå att pensioner enligt pay-as-you-go-systemet skall ersättas med fonderade pensioner, försvarar och samordnar föredraganden angreppen mot arbetstagarna. Föredraganden är cynisk nog att konstatera att det ökande antalet pensionärer och deras ökade livslängd innebär stora påfrestningar på pensionssystem som finansieras via fördelningssystem.
Skall vi därför hoppas på att livslängden och antalet pensionärer minskar för att kunna spara pengar? Om avkastningen av produktiviteten fördelades annorlunda, om lite mindre gavs till arbetsgivarna och de rikaste i samhället, så att de arbetstagare som har arbetat hela livet för att göra dem rika skall kunna åldras med värdighet, skulle det inte vara något problem att ge ett ökande antal pensionärer en anständig pension. Er ekonomi fungerar emellertid inte för tillfredsställa majoritetens behov på bästa sätt, utan gör ett fåtal rika mer effektivt.

Kauppi (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill rikta uppmärksamheten på Jan Anderssons utmärkta betänkande om tillräckliga och hållbara pensioner i mitt inlägg. Det är bra att parlamentet deltar aktivt i debatten om pensioner, eftersom pensioner och hur vi betalar för dem kommer att bli en av de största sociala och ekonomiska utmaningarna under de kommande årtiondena.
I dag innebär ålderdom inte längre fattigdom, eftersom lagstadgade pensionssystem och de privata tjänstepensioner och privata pensionsförsäkringar som kompletterar dem är en garanti för många européer att de kan behålla sin levnadsstandard även efter pensioneringen. Trots det är det nödvändigt att minska generationsklyftan genom kraftfulla reformer av pensionssystemen, så att de yngre generationerna inte skall behöva bära bördan av ökade pensionskostnader.
Fyra faktorer kommer att äventyra de statliga pensionssystemen om inga reformer görs. Dessa är den ständigt ökande livslängden kombinerat med låga födelsetal, avsevärd långsiktig arbetslöshet och att människor börjar arbeta senare i livet. Babyboomgenerationen börjar pensionera sig under det här årtiondet, och till 2050 kommer antalet personer som uppbär pension i förhållande till de förvärvsaktiva att ha fördubblats. I några medlemsstater uppskattas de pensionssystem som betalas med allmänna medel att öka till en femtedel av BNP.
Enligt min åsikt har de europeiska pensionssystemen i stort sett uppnått de sociala målen. För att stärka pensionerna är det emellertid en prioritering att höja pensionsåldern, urvalet av kompletterande finansieringsformer måste ökas och det måste ske en ökning av långsiktigt privat pensionssparande. På gemenskapsnivå är det nödvändigt med samordning av beskattningen av tjänstepensionerna för att göra det lättare för människor att flytta mellan medlemsstaterna, och det krävs omfattande lagstiftning för inre marknaden för institutioner som erbjuder tjänstepensioner. På EU-nivå kan vi spela en viktig roll för att desarmera pensionsbomben genom att främja utvecklingen av gränsöverskridande personliga pensions- och sparsystem. Jag hoppas att parlamentet, med stöd av detta utmärkta betänkande av Andersson, också kommer att spela en aktiv roll när det gäller de här frågorna i framtiden.

Patakis (GUE/NGL).
Herr talman! Europeiska unionen anser att pensionerna är ännu en utgift som måste minskas inom ramen för den finansiella disciplin som har införts genom stabilitetspakten och är likgiltig inför pensionärernas behov. Genom att använda den åldrande befolkningen som ett svepskäl stöder unionen en höjning av pensionsåldern, nedskärningar av pensioner, åtskiljande av pensioner och löner och ökade avgifter för arbetstagarna. Samtidigt utnyttjar Europeiska unionen och medlemsstaterna pensionerna genom de nyligen genomförda reformerna för att stödja storföretagens lönsamhet. De minskar arbetsgivarförmånerna och erbjuder dem resurser och reserver från pensionsfonderna, gynnar spridningen av företag som säljer privata pensionsfonder och tvingar arbetstagarna att förlita sig till privata försäkringssystem, och därigenom utsätts deras pensioner för de risker som finns på finansmarknaderna.
Vi stöder ett annat slags politik, där pensionerna motsvarar de sociala behoven. Vi och arbetstagarna begär en sänkning av pensionsåldern och arbetstiden, att pensionsfonder skall finansieras från den nationella budgeten och att arbetsgivaravgifterna skall ökas, tillsammans med en minskning av de avgifter som betalas av arbetstagarna. Ett sådant socialförsäkringssystem kan endast införas av arbetstagarna genom att kämpa mot de val som görs av storföretagen och Europeiska unionen.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0302/2003) av Jonckheer för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om en omstrukturering av gemenskapens regler för beskattning av energiprodukter och elektricitet (8084/2003 - C5-0192/2003 - 1997/0111(CNS)).

Bolkestein
Herr talman! Efter över sex års förhandlingar nådde rådet till sist en kompromiss om beskattning av energiprodukter. Eftersom kompromisstexten på ett påtagligt sätt ändrar kommissionens förslag från 1997 har kommissionen begärt att rådet skall genomföra ett förnyat samråd med parlamentet.
Jag är övertygad om att parlamentet och kommissionen gör samma analys: vi skulle alla ha föredragit en mer ambitiös kompromiss, särskilt när det gäller tillnärmningen av skattesatserna. Detta beror huvudsakligen på beslutsprocessen och kravet på enhällighet i rådet. Medbeslutande och omröstning med kvalificerad majoritet skulle utan tvivel ha gett bättre resultat för den inre marknaden.
Jag är emellertid mycket glad att se att de parlamentsutskott som har ansvarat för analysen av texten - utskottet för ekonomi och valutafrågor och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi - har stött kompromissen. Det här framtida direktivet är fortfarande ett positivt steg, såväl för den inre marknaden som för politiken för hållbar utveckling.
Så långt har ingenting ändrats i jämförelse med föredragandens synpunkt på det första förslaget under sammanträdesperioden 1998-1999. Som ni kanske kommer ihåg, herr talman, sades det då att förslaget var ?anspråkslöst men användbart?.
Nu vill jag tacka parlamentet och föredragandena, Jonckheer och Caudron, för deras snabba granskning av texten. Det är ytterst viktigt att parlamentets yttrande antas så snabbt som möjligt, så att direktivet kan träda i kraft på det planerade datumet, den 1 januari 2004.
Jag kommer att besvara frågor i slutet av debatten och uttrycka kommissionens åsikt om några av ändringsförslagen.

Jonckheer (Verts/ALE)
Herr talman, herr kommissionär! Som ni sade går det här förslaget långt tillbaka i tiden. Jag kommer inte att gå tillbaka till dess hela historia, men i samband med vad ni just sade vill jag betona att Europaparlamentet antog ett betänkande 1999 som Pat Cox var föredragande för, vilket förbättrade kommissionens förslag, särskilt i tre aspekter. Parlamentet begärde att alla minimiskattesatser skulle höjas jämfört med det som angavs i kommissionens förslag, det begärde också att dessa minimiskattesatser skulle justeras upp varje år med hjälp av ett sammansatt index, och slutligen begärde det att antalet befrielser och undantag skulle minskas. Som ni själv påpekade har vi varit tvungna att vänta i fyra år på att rådet skulle nå fram till en överenskommelse och på att parlamentet skulle höras på nytt.
Allmänt sett syftar betänkandet till att stödja den kompromiss som har nåtts i rådet - som, vilket ni sade, agerar under tvånget av enhällighet - trots textens allvarliga brister. Ministerrådet har i själva verket inte tagit med förslagen i Coxbetänkandet från 1999.
Jag kommer att inrikta mig på två av de många punkterna, där den ståndpunkt som rådet har antagit förefaller oss vara svag. För det första är de minimiskattesatser som enligt rådets beslut skall tillämpas från och med den 1 januari 2004 nästan undantagslöst lägre än de som föreslogs av kommissionen 1997 och av Europaparlamentet 1999. Ett sådant steg bakåt är en uppenbar motsägelse mot rådets, och särskilt Europeiska rådets, åtagande om att stå till tjänst med styrmedel för att den ekonomiska tillväxten skulle kunna frikopplas från energiförbrukningen.
En andra fråga som vi tar upp handlar om befrielser och undantag. Texten i direktivet är full av sådana. Rådet har också lagt till en bilaga där var och en av de 15 medlemsstaterna formligen kan välja och vraka bland olika befrielser och undantag, och således samtycka till texten.
Efter att ha konsulterat den ståndpunkt som antogs av parlamentet 1999 och ha tagit hänsyn till nytt politiskt material, som förklaringen från Europeiska rådet i Göteborg till stöd för en strategi för hållbar utveckling, föreslog jag som föredragande för utskottet för ekonomi och valutafrågor att vi skulle förstärka rådets ståndpunkt när det gällde vissa punkter, men samtidigt bevara en sansad inställning, med tanke på de olika politiskt känsliga frågorna.
Jag föreslog särskilt att den andra fasen av beskattningen av motorbränsle samt översynen av skattesatserna skulle tidigareläggas med två år. Jag föreslog också en klausul om begränsad giltighetstid för alla befrielser, så att undantag och befrielser skulle få finnas kvar endast i de fall då rådet uttryckligen fattar beslut om detta. Slutligen föreslog jag att det skall bli obligatoriskt att stödja förnybara energikällor. I princip bör alla former av förnybar energi undantas fullständigt.
Jag erkänner att det kom som en ovälkommen överraskning att alla ändringsförslag förkastades av ekonomiutskottet - och jag delar inte ert gillande, herr kommissionär. Det är sant att ändringsförslagen i många fall förkastades av en majoritet på endast en röst och att inte alla ledamöter av utskottet var närvarande. Jag anser följaktligen att det logiska steget för mig, som föredragande, är att åter lägga fram dessa ändringsförslag i plenum.
Herr kommissionär! Dessutom vill jag fästa er uppmärksamhet på ändringsförslag 2, som har lagts fram av Kauppi och antagits av utskottet. Om det godkänns i plenum skulle detta innebära att parlamentet bestrider att tidpunkten för förslaget till direktiv inte är lämplig, eftersom vi nyligen antog ett direktiv om handel med utsläppsrätter.
Slutligen hoppas jag att parlamentets omröstning i september 2003 inte blir en reträtt från dess ståndpunkt från 1999, även om den, det är sant, antogs under en annan mandatperiod.

Caudron (GUE/NGL)
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Min uppgift här i kväll är enkel: att ge er en redogörelse för det enhälliga röstresultatet i utskottet för industrifrågor för mitt förslag till yttrande och alla mina ändringsförslag, förutom ett, till rådets gemensamma ståndpunkt av den 3 april 2003.
Som alla har sagt tog rådet mycket lång tid på sig att nå denna överenskommelse, eftersom kommissionens första förslag daterar sig från 1997 och Pat Cox' betänkande utarbetades 1999. Trots detta gick vi med på att göra vårt så snabbt som möjligt, med hänsyn till att det står klart att det ligger i det allmäneuropeiska intresset att göra det. Även om det finns många områden som jag och mina kolleger är missnöjda med lade jag som föredragande, för att inte hota rådets överenskommelse, endast fram ändringsförslag för att stärka den överenskommelsen. Även om den överenskommelse som har nåtts av rådet inte går så långt som kommissionens förslag från 1997 eller Europaparlamentets omröstning 1999 är det fortfarande ett första steg, enligt min och mina kollegers åsikt, mot att inrätta en gemensam ram för beskattning i Europa. De ändringsförslag som har antagits enhälligt leder till att förslaget förbättras genom att en begränsad giltighetstid införs för undantag, så att undantagen inte blir regel, genom att måttenheter anges och genom att förstärka det politiska budskapet till förmån för biobränslen.
Värderade kolleger! Jag vågar därför hoppas att plenum kommer att godkänna denna överenskommelse vid omröstningen om Jonckheers betänkande i morgon, en överenskommelse som för ögonblicket onekligen är minimalistisk, genom att se den som en del av en pågående process för att tjäna miljöintressena i Europa.

Kauppi (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill tacka Jonckheer för hans utmärkta arbete, och jag anser att betänkandet om förslaget till direktiv, som det antogs i utskottet, är mycket bra.
Enligt min mening är det ett bra och positivt tecken på att ett försök görs för att harmonisera miljöfrågorna med sund konkurrens på energimarknaderna. Gemensamma miniminivåer av energibeskattning behövs och principen om att förorenaren betalar är viktig, bara vi kommer ihåg att vara uppmärksamma på effekterna på konkurrensen och sysselsättningen. Dessutom är handeln med utsläppsrätter, som börjar genomföras, ett viktigt verktyg för reglering, och vi kan därför också undvika att regleringen överlappas i och med detta, vilket skulle ske med beskattningen av energiprodukter och de många undantag som föreslagits till denna.
När det gäller energibeskattning bör allmänna förnybara naturresurser behandlas välvilligt, och samtidigt skall det finnas skattelättnader för nya bränslen som är särskilt miljövänliga. På det sättet kan vi använda finansiella incitament för att styra såväl konsumenterna och industrin i riktning mot miljövänlig energianvändning. Kommissionens förslag om skatteincitament när det gäller vissa biobränslen är värt vårt starka stöd.
Även om väte inte direkt tas upp i det här förslaget till direktiv är det en bra energikälla som kommer att bli viktig i framtiden. Med tiden skulle väte helt klart kunna ersätta olja, särskilt för transporter. Det står klart att det är värt att stödja väte när det gäller beskattningsfrågor. Vi måste emellertid komma ihåg att alla former av beskattning som avviker från neutral beskattning påverkar marknadsaktiviteten, och av det skälet måste stödåtgärder som dessa vara tillfälliga och till sin karaktär vara undantag, för att främja nya bränslen och produktionsmetoder.
Den problemdrabbade luftfartsindustrin har länge undantagits från beskattning av flygbränsle. Beskattningen på detta område är problematisk, eftersom en flygplanspilot kan välja tämligen fritt var planet skall tankas. Om flygbränsle skulle börja beskattas inom EU, men inte utanför, skulle detta leda till att flygplan fyller på bränsle utanför unionen. Det är därför det internationella avtalet om att flygbränsle skall vara undantaget från beskattning bör respekteras. Medlemsstaterna har rätt att själva besluta om beskattning av bränslen för lokalt bruk, och den rätten får de inte förlora. Dessa bränslen, som till exempel torv, som är ett viktigt bränsle i min medlemsstat, har ingen vikt för en livskraftig inre marknad, men på lokal nivå kan det hända att dessa bränslen är mycket viktiga och nödvändiga energikällor som ger upphov till arbetstillfällen.
I Finland och de andra nordiska länderna tillämpas energibeskattning redan allmänt, så dessa länder har inget problem med till och med kortare övergångsperioder. Jag har emellertid böjt mig för majoritetens vilja i min grupp. Min grupp ställer sig inte positiv till kortare tidsbegränsningar, som Jonckheer har föreslagit. Personligen skulle jag med andra ord ha varit beredd att gå längre med den frågan.

Randzio-Plath (PSE).
Herr talman! Jag vill på Europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar tacka föredraganden för hans arbete, och jag delar hans besvikelse över minimilösningen. Kommissionsledamot Bolkestein gjorde det också mycket klart att denna minimilösning är ett litet genombrott, men att Europeiska unionen faktiskt inte har lyckats utforma något konsekvent sätt att gripa sig an energibeskattningen. Denna konsekventa inställning är dock fortfarande sammanhängande, och efter erfarenheten med skattesamordning kan vi nästan vara tacksamma, eftersom vi än en gång tyvärr fick uppleva hur mycket kravet på enhällighet när det gäller beslut om skattefrågor hämmar den inre marknadens fungerande. Det är oerhört beklagligt att det fjärde miljöhandlingsprogrammet, i vilket det förutses att hållbar utveckling och ekonomi kan stimuleras av såväl miljölagstiftning som skattereglering inte kunde genomföras, så detta direktivs tragiska historia går längre tillbaka än till 1999.
Dessutom har direktivet också brister - vilket redan har nämnts - när det gäller låga minimiskattesatser, att minimiskattesatserna inte indexeras och även svårigheten med befrielser. Vi har redan diskuterat frågan om befrielser vid flera tillfällen i kammaren. Jag anser att vi i själva verket alltid har varit eniga att det måste finnas befrielser för energiintensiva företag, men att dessa befrielser åtminstone skall inbegripa villkor som gör det möjligt att ta itu med den här situationen. Så har inte skett, så detta direktiv kommer säkert snart att följas av ett nytt.
Vad som är positivt är att detta direktiv inte bara utgör en ram för beskattning av alla energityper, däribland el, utan samtidigt också stöder främjandet av förnybara energikällor. Därigenom kommer direktivet säkert att bidra till att ytterligare stimulera vidareutvecklingen av dessa förnybara energikällor. Det är bra, eftersom vi vet att förnybar energi ger Europa, och hela världen, en chans eftersom vi alla vinner på skatteincitament för användning av miljövänliga energiformer. Den nuvarande primära energin kostar i allmänhet ingenting, och dessutom kan den fås och omvandlas där energiförbrukningen sker. Följaktligen är styreffekten av skatteincitament för energiförbrukning ett viktigt tillskott till EU:s miljöpolitik och, anser jag, också till handeln med utsläppsrätter. Jag ser inte det här som någon motsägelse, utan snarare som att vi ger ett tillskott till de instrument som styr våra europeiska ekonomier och att vi går mot hållbar utveckling.
Det är också välkommet att detta direktiv kommer att möjliggöra det slutliga genomförandet av åtgärder för preferensbehandling för biobränslen på skatteområdet, vilket vi redan har enats om, men regleringen av detta måste naturligtvis vara kopplad till allmän beskattning. Jag kan också se att de mål vi har satt upp är möjliga att nå. Jag vill bara än en gång betona att många medlemsstater tidigare har dragit fördel av intäktseffekten av miljöskatter, särskilt energiskatter. Jag välkomnar det faktum att vi under tiden åtminstone har möjlighet att nå en europeisk överenskommelse.

Schmidt, Olle (ELDR).
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill börja med att tacka föredraganden för hans arbete. Jag delar hans uppfattning att förslaget är ett litet steg i rätt riktning. Redan 1999 skrev Pat Cox ett liknande betänkande. Hade rådet följt hans anvisningar, hade förutsättningarna varit annorlunda idag. Den långa behandlingstiden för detta ärende visar, precis som kommissionsledamoten säger, hur viktigt det är att vi får ett rimligt beslutsförfarande.
Dagens miljöproblem måste ses ur ett alleuropeiskt perspektiv. EU är ett unikt verktyg för att skapa gemensamma miljöregler. EU:s miljöpolitik bör byggas ut genom skärpta minimiregler och miljöavgifter. Beslut om sådana regler och avgifter skall kunna fattas med kvalificerad majoritet. Detta är som bekant en ytterst känslig fråga. En del av mina kollegor ryser rent fysiskt när man nämner EU:s skatter. Jag hoppas dock att regeringskonferensen kan hitta lösningar när det gäller energi och miljöskatter och ett robust beslutssystem.
EU:s och medlemsstaternas uppgift på energiområdet är att formulera krav beträffande säkerhet och miljö, kontrollera att kraven uppfylls samt främja forskning och utveckling på energiområdet, forskning som syftar till att ersätta fossilbaserad energiproduktion med miljövänliga energikällor. Vi bör dock akta oss noga för att med skatterna som vapen kraftigt rubba konkurrensen på energiområdet. En rationell energipolitik främjas bäst genom fri handel och fri produktion av energi. ELDR-gruppen kommer att stödja huvuddelen av ändringsförslagen.

Blokland (EDD).
Herr talman, herr kommissionär, herr Jonckheer, värderade kolleger! Förra veckan besökte jag Moskva med en delegation från parlamentet. Vi försökte övertyga det ryska parlamentet, duman, om behovet av att underteckna och genomföra Kyotoprotokollet, vilket var ett riktigt konststycke.
Vi ber ryssarna att göra en ansträngning för att bekämpa klimatförändringar och miljöföroreningar. Jag upplevde personligen behovet av detta, eftersom jag fick allvarliga luftrörsbesvär under mitt besök i Moskva. Även i Ryssland har en ren miljö en prislapp, trots de högtidiga utfästelserna om ekonomiskt stöd och samarbete. Att få Moskva att uppmärksamma detta behov blir ännu svårare, med hänsyn till det faktum att vi i Europeiska unionen redan är så motvilliga att betala ett pris för en bättre miljö.
Rådets förslag till direktiv om energibeskattning är ett slående exempel på den bristande enigheten om att det krävs ansträngningar för att åstadkomma en bättre miljö. En miljöskatt på energi har diskuterats och förhandlats länge, i över tio år. Först under de senaste sex månaderna, under det grekiska ordförandeskapet, såg det ut som om det var möjligt att enas om en kompromisstext. Det blev dock en kompromiss som lämnade något övrigt att önska.
Min första iakttagelse är att rådet fortfarande saknar den rätta visionen och djärvheten för att vidta beslutsamma åtgärder och flytta skattetrycket från arbetsmarknaden till miljöföroreningar. På det här sättet kan sysselsättningen främjas, och miljöföroreningar skulle få en verklig prislapp. En andra punkt som jag har kritik mot rör medlemsstaternas och industriernas många intressen, som det tas hänsyn till i förslaget. Till följd av detta innehåller förslaget för många befrielser och undantag. Därför stöder jag de ändringsförslag som syftar till att begränsa villkoren för undantag.
Jag vill fästa er uppmärksamhet på några andra frågor. Först och främst vill jag argumentera för att biobränslen skall undantas från energibeskattning. På så vis får utvecklingen av dessa rena bränslen en rättvis chans. Det skulle vara ganska löjligt att bevilja stöd till främjande av biobränslen med ena handen och beskatta dessa bränslen med den andra. För det andra vill jag påpeka att det är viktigt att förslaget om handel med utsläppsrätter beaktas. Båda instrumenten kan samexistera och komplettera varandra. Jag skulle vilja varna rådet, så att det ser till att direktiven inte överlappar varandra under genomförandet.
Slutligen förordar föredraganden i sitt betänkande att kravet på enhällighet skall avskaffas när det gäller skattefrågorna. Även om jag anser att energibeskattning är ett värdefullt instrument av innehållsmässiga skäl kan jag inte dela åsikten om kravet på enhällighet. Det är därför jag inte kommer att stödja ändringsförslag 13, även om jag stöder Jonckheers betänkande i övrigt. Tanken att energibeskattning skall vara ett komplement till de överenskommelser som har nåtts när det gäller handel med utsläppsrätter har diskuterats tidigare. Det är hög tid att vi genomför det på allvar.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Den fråga vi nu behandlar har varit besvärlig för rådet. Inte desto mindre är det en besvikelse att rådet har tagit så lång tid på sig - det har tagit över fem år - för att överväga frågan. Nu är det dags att lägga besvikelsen åt sidan; att komma vidare i debatten om direktivet är nästa steg i en oundviklig riktning. Jag är glad att kunna notera att vi ser precis samma praktiska synsätt i det betänkande som har utarbetats av parlamentets föredragande.
Rådet har förklarat sitt åtagande att anta instrument för att kunna frikoppla den ekonomiska tillväxten från energiförbrukningen. Kommissionen har också, liksom parlamentet, förbundit sig att uppnå sådana mål. I princip finns det därför inga hinder för en betydande förändring. I praktiken är det i högsta grad behövligt. Det direktiv som vi nu diskuterar erbjuder en möjlighet att göra detta, och det är vårt ansvar att genomföra det så snart som möjligt. I den integrerade europeiska ekonomin måste lösningen vara mer sammanhängande än någonsin.
Energibeskattning tillfredsställer medlemsstaternas behov, och utgör samtidigt ett medel för att lätta skattetrycket på arbetsmarknaden och sysselsättningen. Den är ett effektivt och exakt verktyg för vägledning i vad som, miljömässigt talat, är den rätta riktningen. Beskattning på energiprodukter är den länk som har saknats länge och som förenar alla de små beståndsdelarna i hållbar utveckling.
Jag vill dessutom ta upp frågan om sambandet mellan energibeskattning och direktivet om handel med utsläppsrätter, vilket nyligen har slutförts. Oberoende undersökningar visar att problemet med klimatförändringar kan bemötas mest effektivt i övergripande ekonomiska termer om minskningen för sektorer som står utanför systemet för handel med utsläppsrätter fastställs till rätt nivå. Nedskärningar över hela linjen kommer inte att åstadkomma detta: vi behöver ett mångsidigt energibeskattningssystem. Vi måste se till att varje industrigren antingen omfattas av energibeskattningsområdet eller handeln med utsläppsrätter. På så vis kommer varje företag, genom beskattning, att betala ett maximalt pris som motsvarar den marginella kostnaden för samhället.
Europa behöver ett ambitiöst energibeskattningssystem mycket snabbt. Det ser ut som om kommissionen och parlamentet kommer att axla ansvaret för att inrätta ett sådant.

Bolkestein
Herr talman! Det är politisk realism som lett till att kommissionen har dragit slutsatsen att det inte är lämpligt att ändra förslaget från 1997 i det här skedet. En formell ändring av kommissionens förslag skulle leda till att direktivets ikraftträdande skjuts upp betydligt, och skulle kanske till och med äventyra antagandet av det under den här mandatperioden.
Men eftersom rådet kommer att granska de framlagda ändringsförslagen tidigt i oktober, kommer kommissionen att göra sitt bästa för att se till att de relevanta ändringsförslagen inbegrips i direktivet.
I det sammanhanget instämmer kommissionen i princip i ändringsförslagen 1, 2, 3, 7, 8, 12 och 13.
När det gäller ändringsförslag 2 vill jag påpeka att jag avser att komma med ett målmedvetet förslag om den här frågan tidigt nästa år.
Den verkliga tvistefrågan bakom ändringsförslag 4 är fastställandet av en gemensam definition av den måttenhet som används som beräkningsgrund i direktivet. Kommissionen arbetar för att nå det målet i rådets arbetsgrupp.
Trots att kommissionen känner viss sympati för ändringsförslagen 6, 9, 14 och 15 anser den att ett återupptagande av dessa frågor skulle kunna äventyra hela kompromissen. Följaktligen beklagar kommissionen att den inte kan stödja dessa ändringsförslag.
Vidare stöder kommissionen inte ändringsförslagen 5, 10, 11, 16, 17 och 18.
Så långt om ändringsförslagen. Jag har också några allmänna kommentarer. För det första förstår parlamentsledamöterna säkert att hela den här frågan blir allt svårare på grund av kravet på enhällighet. Kommissionen har föreslagit mycket blygsamma ändringar av kravet på enhällighet i form av omröstning med kvalificerad majoritet på områdena förenkling, modernisering, samarbete mot bedrägerier och införande av ett harmoniserat skatteunderlag för företagsbeskattning. Jag är dock pessimistisk när det gäller möjligheten till att dessa mycket blygsamma förslag kommer att godtas. Det är beklagligt, men så är det.
Slutligen vill jag kommentera något som Kauppi sade. Hon sade att väte är en energikälla, men det är tyvärr inte sant. Ja, man kan använda väte som bränsle för bilar och kanske för flygplan i framtiden, men då måste man först framställa det. För att producera väte behöver man el. Därför måste jag tyvärr säga att vilka fördelar det än finns med den så kallade väteekonomin - och kommissionen är fullständigt medveten om dessa fördelar - får vi inte glömma bort att väte måste produceras, och för att göra det krävs det el, mycket el.
Jag vill tacka föredraganden för hans goda arbete.

Talmannen.
Tack, kommissionär Bolkestein.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga till kommissionen (O-0062/2003 - B5-0277/2003) av Boogerd-Quaak för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om flygbolagens överföring av personuppgifter i samband med flygturer över Atlanten.

Boogerd-Quaak (ELDR)
Herr talman, herr kommissionär! Sedan mars i år har parlamentet och kommissionsledamoten kommit mycket närmare varandra när det gäller den här frågan. Det vill säga, kommissionsledamot Bolkestein har skrivit ett utmärkt brev till Ridge, men resultatet av detta blev något mindre övertygande. Av ert tal i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättliga och inrikes frågor drog jag slutsatsen att ni menar allvar med att direktiv 95/46/EG och förordning 22/99/89 skall följas. Herr talman, kommissionsledamot Bolkestein, trots detta hade vi i går en lång diskussion i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter om en resolution i vilken vi vill ge uttryck för det faktum att vissa minimistandarder måste följas i Europa. Denna resolution kunde ha antagits i går tack vare att utskottet var mycket enigt. Jag ansåg dock att ni också måste få möjlighet att reagera på våra frågor, så vi kan ta med er reaktion i vår resolution. Vårt mål är att lägga fram en gemensam ståndpunkt som vi också kan ta med oss till Förenta staterna, eftersom det viktiga är att förhandlingarna slutförs framgångsrikt där. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter kommer med en rad förslag, bland annat om huruvida det trots allt inte skulle vara möjligt att komma till rätta med den nuvarande situationen tidigare än inom de föreslagna två månaderna, till exempel genom att utöva påtryckningar på flygbolagen i det här skedet. Jag vill också fråga er - eftersom jag inte riktigt förstod vad ni menade under ert yttrande i utskottet - om ni håller med oss om att vi bör utveckla en europeisk standard så snart som möjligt på grundval av det förslag som framlagts av arbetsgruppen för skydd av enskilda med avseende på behandlingen av personuppgifter - artikel 29 i direktiv 95/46/EG. Håller ni med oss om att vi endast bör överföra begränsad information, den som anges i passet och flygbiljetten? Frågan om lagring av uppgifter kräver också ytterligare uppmärksamhet. Enligt min åsikt skall lagringstiden inte överstiga vistelsens varaktighet. Sex till sju år är fortfarande alldeles för långt. Passagerarna måste informeras om att dessa uppgifter krävs i samband med biljettköpet. Det är också ytterst viktigt för vårt utskott att passagerarna får möjlighet att snabbt, effektivt och oberoende rätta till felaktiga uppgifter, och att det finns en tydlig rättslig process i Förenta staterna. Det är oacceptabelt att medborgare hamnar i svårigheter där.
Under tiden har den här frågan också tagits upp på internationell nivå. Som ni vet genomfördes en konferens i Sydney den 12 september i år, i vilken medlemmarna i arbetsgruppen för skydd av enskilda med avseende på behandlingen av personuppgifter deltog. En resolution antogs om den här frågan, och jag skulle vilja höra kommissionsledamotens åsikt om förslaget att sluta ett internationellt avtal på det här området. Enligt den här resolutionen skulle en sådan internationell överenskommelse i alla händelser innehålla följande punkter:
erforderliga villkor för skydd av personuppgifter,
skälet till att uppgifterna samlas in,
en klart angiven förteckning över de erforderliga uppgifterna, som inte får vara orimlig,
strikta tidsgränser för lagringstider,
lämplig information till berörda personer, och
metoder för att rätta till eventuella fel i uppgifterna.
Detta är i själva verket mer eller mindre vad parlamentet också vill. Vad är er åsikt om detta, och anser ni att ett internationellt avtal skulle vara en praktisk lösning?
Vidare skulle jag vilja få veta vad kommissionsledamot Bolkestein förväntar sig att uppnå under de två kommande månaderna i förhandlingarna med Förenta staterna, eftersom knappast några framsteg har gjorts under loppet av sex månader? Jag skulle också vilja påpeka för herr Bolkestein att den senaste händelseutvecklingen har lett till oro även i Förenta staterna. För några dagar sedan läste jag i tidningen att det hade blivit känt i Förenta staterna att flygbolaget Jet Blue i hemlighet har vidarebefordrat uppgifter om över en miljon passagerare till byrån i Pentagon. American Civil Liberties Association menar att detta är ett högst ?oamerikanskt system för gränskontroller?. En amerikansk medborgare som arbetade i World Trade Center den 11 september, och lyckligtvis överlevde, säger att han kan förstå att säkerheten är viktig, men att det inte kan göras på det här sättet, för det är skrattretande!
Förenta staterna utövar påtryckningar för att driva igenom sina egna standarder, men bör inte vi göra samma sak i Förenta staterna? Detta föranleder mig att ta upp en annan punkt, som kanske inte helt faller inom kommissionsledamotens ansvarsområde: skulle det inte vara att föredra att den organiserade brottsligheten och terrorismen att bekämpas genom att inrätta ett transatlantiskt system i stil med det europeiska Schengensystemet för utbyte av uppgifter om potentiellt farliga personer?
Enligt min mening är lösningen tveeggad. Först och främst måste vi reglera dataskyddet effektivt, och därefter söka andra sätt att bekämpa terrorismen.

Bolkestein
Herr talman! Som jag sade till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor den 9 september 2003, och i enlighet med det budskap som jag fick från parlamentsledamöterna vid det tillfället, genomför kommissionen förhandlingar med Förenta staternas myndigheter, vilka får tillgång till personuppgifter som finns lagrade i de datoriserade bokningssystemen från Europeiska unionen. Syftet är att förbättra garantierna på fyra viktiga områden.
Jag kommer att börja med att ta upp målet för begränsning. Hittills har Förenta staterna vägrat begränsa användningen av flygbolagens personuppgifter till kampen mot terrorismen. Amerikanerna vill också att andra allvarliga inrikes brott skall omfattas. Hittills har de inte varit beredda att ytterligare begränsa dessa.
För det andra och när det gäller omfånget av de uppgifter som krävs, vill Förenta staterna ha 39 olika uppgifter avseende passagerarlistor, vilket är svårt att se som nödvändigt eller proportionerligt för ändamålet. Kommissionen vill att Förenta staterna kortar ned listans 39 uppgifter.
För det tredje är lagringstiden för uppgifterna fortfarande för lång. Boogerd-Quaak betonade att uppgifterna lagras i sex till sju år.
För det fjärde är Förenta staternas garantier inte tillräckligt rättsligt bindande, eftersom de tillgängliga utomrättsliga mekanismerna för gottgörande inte är helt oberoende. Därför måste vi insistera på att rättigheterna i största möjliga utsträckning skall vara rättsligt bindande och således vara åtalbara i Förenta staternas domstolar.
Vi arbetar för närvarande med måldatumet julen 2003, det datum jag fastställde när jag senast talade med utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Det idealiska skulle vara att ett beslut om adekvat skydd är på god väg till dess. Ett beslut om adekvat skydd kommer emellertid endast att vara möjligt om man från Förenta staternas sida är beredd att betydligt förbättra sina garantier.
Jag måste vara uppriktig mot kammaren och säga att jag inte är säker på att vi kommer att kunna säkra de nödvändiga och betydande förbättringar som krävs för att kommissionen skall kunna konstatera att adekvat skydd finns. Om vi skall kunna komma fram till någon slags lösning är det hur som helst nödvändigt att det sker någon utveckling när det gäller Förenta staternas garantier, vilken juridisk form de än har - vare sig det blir ett konstaterande av adekvat skydd eller, om Europaparlamentet stöder det, ett bilateralt internationellt avtal.
Det senaste steget i våra förhandlingar med Förenta staterna var mitt möte i går med biträdande ministern Asa Hutchinson från det amerikanska ministeriet med ansvar för intern säkerhet - han innehar den näst högsta posten i det ministeriet. Det var ett givande möte under vilket vi diskuterade alla huvudfrågor, och vi kom överens om att sätta våra tjänstemän i arbete för att göra ytterligare ansträngningar för att finna en lösning under de kommande veckorna. När jag reser till Washington i mitten av oktober räknar jag med att sammanträffa med överordnade tjänstemän från ministeriet med ansvar för intern säkerhet, däribland förhoppningsvis minister Tom Ridge. Under gårdagens möte med Hutchinson poängterade jag att det är brådskande att finna en lösning - och naturligtvis hänvisade jag också till att parlamentet ser med stor oro på överföring av uppgifter från passagerarlistor.
Jag har svårt att godta kommentarerna om att kommissionen tolererar situationen och inte gör sitt arbete som fördragens väktare. När det gäller direktivet om skydd av uppgifter är det medlemsstaternas och deras dataskyddsmyndigheters uppgift att tillämpa det. Kommissionens närmaste funktion är att se till att medlemsstaterna följer direktivet, inte att flygbolagen gör det. Hur som helst kan vi inte lösa det här problemet med enbart inomeuropeiska medel. Vår lagstiftning strider mot Förenta staternas, och det är kärnpunkten. Jag hoppas kunna vara fast i mina samtal med Förenta staternas myndigheter. Men om Europeiska unionen intar en fullständigt orubblig ståndpunkt kommer våra motparter naturligtvis inte att bli mer flexibla.
När det gäller frågan om att passagerarna skall godkänna överföring av uppgifter, vilket några av ledamöterna nämnde som en möjlig utväg - åtminstone på kort sikt - är detta enligt vår åsikt inte en rättsligt säker, långsiktig lösning. För det första skulle det vara mycket besvärligt i praktiken att göra ett sådant godkännande otvetydigt. För det andra skulle resultatet bli en överföring av uppgifter som - trots att den är laglig inom EU - fortfarande inte skulle medföra något större skydd på den amerikanska sidan. Att säkra bästa möjliga garantier från Förenta staterna om hur de kommer att behandla de uppgifter som samlats in från EU-medborgare är därför absolut att föredra.
I sin muntliga fråga hänvisar Boogerd-Quaak också till vad som skulle hända om ett konstaterande om adekvat skydd inte kan nås till årsslutet. Hon föreslår att de överföringar av uppgifter som inte sker enligt principerna för icke-diskriminering stoppas, att passagerarna informeras i samband med biljettköpet och att de ger sitt godkännande, ett effektivt förfarande för att anföra besvär, och att kommissionen omedelbart skall inleda förhandlingar om ett internationellt avtal med Förenta staterna. Dessa åtgärder överensstämmer i viss utsträckning med de alternativ för möjliga tillvägagångssätt som jag i stora drag talade med utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om tidigare under månaden.
Vi måste dock, som jag betonade då, vara mycket försiktiga, så att vi inte biter oss i tummen. Framtvingade åtgärder kan vara lockande ytligt sett, men det är inte säkert att de skulle få de följder som vi vill. Låt oss därför ta itu med det problemet när det uppstår. Politiska bedömningar måste göras vid rätt tidpunkt. Parlamentet och rådet kommer naturligtvis att vara fullständigt delaktiga i det tillvägagångssätt som vi kommer att följa.
Jag är säker på att vi alla är överens om att vi måste gå samman för att bekämpa terrorismen. Men vi är lika överens om att det är viktigt att undvika att oron för säkerheten blir en ursäkt för att rasera våra civila fri- och rättigheter. Jag försäkrar kammaren om att kommissionen även i fortsättningen kommer att anstränga sig till det yttersta för att enas om en lösning med Förenta staterna om den här viktiga, men också mycket känsliga, frågan. Det är bråttom att finna en lösning, och den måste vara laglig på båda sidor om Atlanten.

Santini (PPE-DE).
Herr talman, ärade kolleger! Några nyckeldatum har nämnts upprepade gånger när det gäller den här frågan. Det första är otvivelaktigt datumet den 5 mars 2003, när Förenta staterna bad flygbolag som flyger mellan Förenta staterna och Europa att göra alla uppgifter om passagerare tillgängliga: alla uppgifter, inte bara, vilket hade varit fallet så långt, de uppgifter som är nödvändiga för lufttransportavtal.
Det andra datumet är den 15 mars 2003. Bara en vecka senare, med en snabbhet som var värd en ännu viktigare fråga, antog parlamentet en resolution, i vilken det begär att direktivet från 1995 och förordningen från 1989 om skydd av privatlivet skulle tillämpas.
Det tredje datumet är den 23 september, i dag: sex månader efter antagandet av resolutionen, förefaller det som om ingenting har förändrats. Förenta staterna har inte reagerat för kommissionens krav. Vi kan fråga oss om amerikanerna är döva eller om det är kommissionen som inte lyckas finna de rätta orden för att nå fram till dem. Följaktligen får resande till Förenta staterna, ännu i dag, förutom de vanliga allmänna frågorna, frågor om sin religion, om favoriträtter, var de senast reste på semester och deras nära och avlägsna släktingar. Detta är sannerligen att gå för långt. Det är rätt att kommissionen höjer rösten, att parlamentet begär mer beslutsamma ansträngningar, som kanske ett internationellt avtal, vilket föreslås i resolutionen.
Det är dock på sin plats att nämna ett annat datum också: den 11 september 2001. Som vi alla minns var det då som de stränga kontrollerna började tillämpas. Med tanke på denna fruktansvärda händelse tycker jag att vi kanske bör vara något mer tålmodiga och inse att det, bakom vad som visserligen är en förarglig överträdelse mot skyddet av personuppgifter, fortfarande finns mycket rädsla. I alla händelser kan, som kommissionsledamoten sade, lite flexibilitet underlätta dialogen.

Paciotti (PSE).
Herr talman, värderade kolleger! Den nuvarande situationen är klart olaglig. Det finns ingen rättslig grund för att ge Förenta staternas myndigheter direkt, ofiltrerad tillgång till europeiska passagerares personuppgifter, och det strider mot artikel 8 i stadgan om de grundläggande rättigheterna, det strider mot gemenskapens bestämmelser om skydd av personuppgifter och mot gemenskapens förordning om datoriserade bokningssystem. En del av ansvaret för den här olovliga situationen tillkommer Europeiska kommissionen; Förenta staternas lagstiftning med krav på att dessa uppgifter skall avslöjas härrör från november 2001 och uppdaterades i maj 2002, medan systemet inte trädde i kraft förrän i mars 2003.
Under tiden underlät kommissionen att informera parlamentet om den här frågan och förhandlade på överordnad tjänstemannanivå med Förenta staterna. Resultatet av detta blev det gemensamma uttalandet av den 18 februari 2003, vilket i praktiken gav Förenta staternas myndigheter godtycklig tillgång till personuppgifter om EU-medborgare som samlas in av flyglinjer av helt andra skäl, och det föreslogs till och med att de nationella kontrollmyndigheterna inte skulle ingripa mot flygbolag som gick med på Förenta staternas begäran om information. Det var endast Europaparlamentets skarpa reaktion och de nämnda kontrollmyndigheterna som förmådde kommissionen att, till slut, erkänna att de villkor för adekvat skydd som krävs enligt artikel 25 i direktivet inte uppfylldes när det gäller överföring av uppgifter som har samlats in i unionen.
Jag vill dock påpeka att i Italien har kontrollmyndighetens förbud mot tillgång till uppgifter som har samlats in av flygbolaget Alitalia inte har mötts av några negativa reaktioner eller sanktioner från Förenta staternas myndigheter. Kommissionen måste därför öka ansträngningarna för att så snart som möjligt nå ett verkligt internationellt avtal med Förenta staterna, vilket reglerar den här frågan på grundval av två grundläggande principer. Den första är respekt för principen om ömsesidighet. Om unionen ger medborgare från Förenta staterna samma rättigheter som sina egna medborgare måste Förenta staterna göra samma sak för EU-medborgarna enligt den principen. Den andra är respekt för principen om proportionalitet, och den tredje är respekt för principen om att passagerare skall informeras och ge sitt godkännande, samt berörda personers rätt att överklaga till en oberoende myndighet eller domstol. Under tiden, i avvaktan på att ett tillfredsställande avtal nås, måste legaliteten återupprättas och tillgång till uppgifter som utgör en överträdelse mot gemenskapens lagstiftning måste förbjudas.
I framtiden kommer det att bli nödvändigt att inrätta ett centraliserat system på europeisk nivå för elektronisk insamling av uppgifter om flygbokningar. Det måste innehålla lämpliga filter för att garantera att endast uppgifter som lagligen kan avslöjas överförs till tredje part, med vederbörlig hänsyn till EU-medborgarnas grundläggande rättigheter, som vi, parlamentet och kommissionen, är skyldiga att skydda, inte minst mot terrorismen.

Buitenweg (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill börja med att gå närmare in på de nyheter som Boogerd-Quaak redan har nämnt. Det handlar om flygbolaget Jet Blue, som nyligen hade den tvivelaktiga äran att vara det första amerikanska flygbolaget att tillhandahålla uppgifter om sina flygpassagerare till Pentagon. Pentagon hade begärt denna information för att kunna göra en riskbedömning av passagerare grundad på kontrollsystemet CAPS II. När dessa upplysningar läckte ut uppstod mycket stor indignation i Förenta staterna. Det kom ursäkter och uppgiftsflödet upphörde omedelbart. Särskilt allvarligt var det faktum att passagerarna inte hade informerats i förväg om kränkningen mot deras privatliv, men den allmänna opinionens vrede riktades också mot själva faktumet att det skett registrering i stor skala. Som redan har sagts betecknade det inflytelserika UCLA och American Civil Liberties Association detta som ett ?högst oamerikanskt system? och fördömde det faktum att alla passagerare på så vis blir misstänkta.
Jag berättar om denna indignation i Förenta staterna för att tydligt klargöra för kommissionsledamoten att han inte bör fixera sig vid att nå en kompromiss mellan oss och minister Rich och kompani under de förhandlingar som för närvarande genomförs med Förenta staterna eftersom spelfältet är mycket bredare, och det är vår sak att göra det ännu bredare. Den amerikanska allmänheten anser uppenbarligen inte att agerandet och åtgärderna är praktiska, och därför måste även vi framföra invändningar.
Herr kommissionär! Jag vill be er att prova en alternativ väg genom att använda en alternativ strategi. Ni har lätt tillgång till den anglosaxiska pressen, och jag litar därför på er skriftliga övertalningsförmåga, via den amerikanska allmänna opinionen, för att effektivt utsätta den amerikanska administrationen för påtryckningar. Tänk på det som ett sorts liv- och själkampanj. Vilka är era specifika problem? Det skulle vara bra att klargöra detta, eftersom jag tror att vi kommer att finna gehör i det här avseendet, även bland allmänheten i Förenta staterna.
Herr talman! En andra punkt som jag skulle vilja fästa er uppmärksamhet på är de förslag som är i omlopp om att utveckla ett pass med avancerade elektroniska mikrochips i vilket biometriska uppgifter, inklusive en persons tidigare resehistoria, kan lagras. Om resehistorien lagras på detta mikrochip och någon reser till Förenta staterna kommer Bush fortfarande att ha fri tillgång till den information som är föremål för det ni bråkar om. Min fråga till kommissionen är således: Hur kan vi garantera att vi inte utkämpar en reträttstrid i dag? Hur långt har diskussionerna om detta pass kommit, och överväger ni hur detta kan påverka era medborgares privatliv? Det är trots allt så här vi kan undvika att återigen ställas inför fullbordade faktum om ett år och bli verkligt upprörda.

Cappato (NI).
Herr talman, herr kommissionär! Flexibilitet är ytterst lämpligt i förhandlingar, men högst olämpligt när det gäller respekt för lagen.
I artikel 2 i förordning nr 22/99 fastställs det att det är förbjudet att göra personlig information tillgänglig för andra som inte är berörda av transaktionen utan passagerarens godkännande.
Herr kommissionär! Ni har förklarat att ansvaret för att tillämpa lagstiftningen tillkommer medlemsstaterna. Detta är sant i fråga om direktiv, men inte när det gäller förordningar. Ni är utrustade med alla nödvändiga befogenheter för att ingripa och se till att lagstiftningen följs enligt artikel 11, i vilken det står att kommissionen skall, efter mottagande av klagomål eller på eget initiativ, inleda förfaranden för att få överträdelser av bestämmelserna i denna förordning att upphöra.
Vill vi verkligen kräva att lagstiftningen skall följas när detta i själva verket skulle motverka sitt eget syfte? Jag anser först och främst att när det finns lagstiftning måste den följas, och att ett villkor för alla ändringar - även ändringar av ett internationellt avtal - är i enlighet med förfarandet.
Herr kommissionär! Ni skulle få större inflytande i internationella förhandlingar om kommissionen skulle kräva att lagstiftningen följs utan dröjsmål, eftersom såväl kommissionen som medlemsstaterna har befogenhet att göra det.
Tidsramen är inte vår sak att bestämma: den är - och skall, enligt min åsikt, vara - den tidsram som fastställs i artikel 232 i fördraget, vilken föreskriver en period på två månader från vår begäran till åtgärd. Om inga åtgärder vidtas har vi två månader på oss att överklaga till EG-domstolen.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! De 39 uppgifter som vi har behandlat här i dag kan delas upp i tre kategorier. För det första överflödiga uppgifter, vars lagring redan har - i Tyskland och på annat håll - fått underrättelsetjänster och hela stater att kollapsa. Dessa uppgifter bör inte sparas, eftersom det inte tjänar bekämpningen av terrorismen. För det andra har vi användbara uppgifter, vilka ändå skulle tas bort vid inresa. Dessa uppgifter kan användas på ett lämpligt och lagligt sätt. För det tredje finns det dock känsliga uppgifter som vi behöver precisa bestämmelser för. Dessa uppgifter skall inte registreras, sparas eller vidarebefordras över huvud taget, eller åtminstone tas bort efter en tidsgräns, efter det att personen i fråga lämnar Förenta staterna.
Även om vi alla är lidelsefulla förkämpar för kampen mot terrorismen kan den inte bekämpas med anarki; det finns två andra sätt. Först med utgångspunkt i lagstiftningen, och detta bör vi - snarare än att ta saken i egna händer -intensifiera. När det gäller de transatlantiska förbindelserna måste jag tyvärr säga att de är godtyckliga för närvarande när det gäller frågor om uppgifter, och det saknas en rättslig grund. För det andra kan vi endast bekämpa den internationella terrorismen på grundval av förtroende mellan Förenta staterna och Europa, ett förtroende som skadades genom att båda sidor skyllde på varandra, och som nu måste återupprättas. Förtroende kan endast uppstå när verkligt öppna bestämmelser skapas, bestämmelser som allmänheten kan förstå. Annars kommer vi att underblåsa såväl Förenta staternas som Europeiska unionens misstro.
Herr kommissionär! Jag anser inte att vi kan vänta tills internationella bestämmelser har fastställts, och vi kan inte heller lita på att de 15 nuvarande och de 25 framtida medlemsstaterna kommer följa lagstiftningen. Det är snarare en lyckträff att kommissionen, med er som talesman för Europeiska unionen, som snart kommer att ha fler invånare än Förenta staterna och Ryssland tillsammans och som måste vara en partner till Förenta staterna, agerar i den här viktiga frågan, men internationellt och på grundval av lagen. Därför, herr talman, skulle jag vilja be er att vara oböjlig i ert uppträdande under förhandlingarna, herr Bolkestein! Jag ber er att vara bestämd, att vara oböjlig, när det gäller dessa viktiga frågor om tilltro till lagen!

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Jag vill påminna kammaren om att omröstningen om eventuella resolutionsförslag kommer att äga rum torsdagen den 9 oktober i Bryssel.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0287/2003) av Villiers för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om investeringstjänster och reglerade marknader samt om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG och 93/6/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG (KOM (2002) 625 - C5-0586/2002 - 2002/0269(COD)).

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag börjar med att tacka föredraganden för hennes betänkande. Det står klart att betänkandet bidrar till att kommissionens text förbättras i några avseenden. Det finns samtidigt garantier för att målen för högt skydd för investerare och marknadseffektivitet respekteras på lämpligt sätt.
Vi vet att det var en mycket svår debatt, men parlamentet har visat en stor vilja till att kompromissa och finna en genomförbar lösning. Låt mig också ge mitt erkännande åt ordföranden för utskottet för ekonomi och valutafrågor, Randzio-Plath, som har stått vid sitt ord och har bidragit till att få handlingsplanen om finansiella tjänster klar i tid. Vi välkomnar särskilt föredragandens ansträngningar för att nå en kompromiss om de två viktigaste frågorna.
För det första var öppenhet före handeln, som ni vet, en av principerna i kommissionens förslag, vilken syftar till att garantera marknadseffektivitet och skydd för investerarna. Vi är mycket glada över att den principen behålls i förslaget, men den har anpassats på ett pragmatiskt sätt. För det andra uppskattar vi det arbete som har genomförts med lämplighetstesterna - artikel 18. Jag anser att det är en god grund för att utarbeta en lösning som anpassas till de särskilda egenskaperna för varje typ av tjänst, och detta kommer att komplettera vårt förslag i det avseendet.

Villiers (PPE-DE)
Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hans vänliga ord och alla ledamöter av utskottet för ekonomi och valutafrågor, som har arbetat oerhört hårt med det här betänkandet. Jag vill särskilt tacka Karas och Radwan, Bourlanges, Katiforis, Goebbels och Cazalet från utskottssekretariatet och min assistent, Sarah McCarthy, för all den hjälp de har gett mig under arbetet med denna mycket krävande fråga.
Målet med direktivet om investeringstjänster bör vara konkurrenskraftiga, integrerade, likvida, öppna och effektiva marknader med en hög skyddsnivå för investerare. Det bör inte föreskriva en viss marknadsstruktur. I direktivet skall mångfalden hos de olika europeiska marknadsstrukturerna erkännas, och det skall kunna anpassas till dessa. Man bör göra en lämplig åtskillnad mellan privata investerare och professionella marknadsaktörer. Bestämmelser som är avgörande för privata investerare kan vara splittrande, kostsamma och onödiga om de tillämpas på den professionella marknaden. Bestämmelserna bör alltid vara riskbaserade, lämpligt kostnadsberäknade och proportionella mot den skada som det är meningen att de skall undvika.
Jag stöder starkt betoningen på ursprungslandsprincipen i kommissionens förslag, med förbehållet att det är värdlandet som i många fall och på många områden är lämpat för att ha hand om filialer. Jag instämmer också i kommissionens övergripande ambition att avskaffa koncentrationsbestämmelserna och öppna verksamheten med utförande av aktiehandel för konkurrens, mellan börser, mellan multilaterala handelsplattformar och mellan värdepappersföretagens interna utförandeplattformar. Börserna är inte affärsdrivande verk, och de skall inte få något monopol. Att tillåta värdepappersföretagen att konkurrera med börserna kommer att medföra större valmöjligheter för investerarna, ökad likviditet, mindre skillnader mellan köp- och säljkurser, bättre priser och lägre kostnader. De marknader där sådan konkurrens redan är tillåten är framgångsrika, öppna och mycket likvida. Konkurrens i det här sammanhanget kommer att bli en god affär för konsumenten, som på så många områden. Jag håller med kommissionen om att det bästa sättet att skydda investerarna är genom en kraftfull kombination av konkurrens, uppföranderegler, regler avseende intressekonflikter, regler för bästa utförande och öppenhet.
Det finns dock viktiga områden där den kompromiss som utskottet för ekonomi och valutafrågor har enats om har förbättrat kommissionens förslag avsevärt. Jag uppmanar på det bestämdaste kammaren att stödja utskottet för ekonomis kompromiss, eftersom dessa ändringsförslag är nödvändiga för att rätta till eller, i vilket fall som helst, lindra några mycket allvarliga problem som har orsakats av kommissionens ursprungliga text. Jag stöder absolut utskottets ändringsförslag och vill bara rekommendera ett par tämligen tekniska ändringar.
Denna kompromiss bör godtas som ett paket. Jag vädjar till kammaren att inte försöka destabilisera denna noggrant balanserade och svårvunna kompromiss, som nåddes efter många sammanträden, med insatser från parlamentsledamöter från olika politiska grupper och medlemsstater. Själva kärnpunkten var förvisso konceptet standardstorlek på marknaden, och det var PSE-gruppen som bidrog med det konceptet till debatten.
Jag är fast övertygad om att utskottet för ekonomis kompromiss skulle komma alla medlemsstater till godo. Det finns många i min medlemsstat som säger att vi inte har gått tillräckligt långt med den här kompromissen för att lösa de frågor som bekymrar dem. Jag skulle ha velat ta bort artikel 25, men jag har medgett att det varken är genomförbart eller lämpligt, och jag har gått med på att kravet på insyn före transaktionen är nödvändigt. Enligt min åsikt kommer den här kompromissen att vara bra för Luxemburgs, Frankrikes, Italiens och Förenade kungarikets intressen, och naturligtvis för samtliga medlemsstater. Jag anser att den kommer att vara bra för konsumenterna.
Jag var tvungen att göra eftergifter; jag har gått långt från min ursprungliga ståndpunkt, och jag vill mycket eftertryckligt tacka alla de i utskottet och i kammaren som också har gjort eftergifter. Jag kan stödja några av de ändringsförslag som har lagts fram i plenum: 145, 148, 151, 156 och 157, och jag fortsätter mycket gärna att diskutera de andra ändringsförslagen som lagts fram i plenum.
Vi hade en mycket allvarlig diskussion i utskottet om ordet icke-professionell: en hel rad intressegrupper från hela Europa sade att de kunde godta kompromissen om ordet icke-professionell togs bort; det har gjorts nu. Det är nu en balanserad kompromiss som gör det möjligt för oss att gå vidare med det viktiga kravet på insyn före transaktionen, och vi tar samtidigt itu med några av de praktiska problemen med det ursprungliga förslaget - som Bolkestein sade, ?på ett pragmatiskt sätt?.
Den ursprungliga artikel 25 skulle allvarligt ha skadat likviditeten, och likviditeten är livsviktig för våra marknaders och ekonomiers hälsa. Syftet med den här kompromissen är att ta itu med dessa praktiska problem och minska eventuella skador på likviditeten genom att undanta de små bankerna och fokusera på systematisk internalisering, och genom att minska motpartens risk. Kompromissen gör det möjligt att erbjuda bättre priser: utan möjligheten att erbjuda bättre priser är den inte genomförbar. De privata investerarna kan endast få de bra priser som de förtjänar om det är möjligt att erbjuda bättre priser. Skyldigheten att erbjuda alla samma pris kommer att göra internalisering oekonomiskt. Varför skulle vi som har fått förtroendet att företräda Europas folk anta en lag för att hindra värdepappersföretagen från att erbjuda sina kunder goda affärer?
Slutligen är det ytterst viktigt att vi godtar utskottets ändringsförslag om företag som endast sysslar med enkla orderutförandetjänster. Kommissionens förslag måste ändras, annars skulle det leda till att de företag som endast sysslar med enkla orderutförandetjänster drivs ut ur branschen, eftersom verksamheten blir oekonomisk för dem. Jag anser att investerarna även i fortsättningen skall kunna fatta beslut om sina egna investeringar. De bör inte tvingas att köpa professionell rådgivning som de varken behöver eller vill ha. Detta är en onödig bestämmelse, och jag vädjar till parlamentets ledamöter att förkasta den, precis som utskottet gjorde.

Radwan (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden. Vägen har varit lång och delvis svår, men vi har nu funnit en kompromiss som återspeglar hela parlamentets åsikt, och vi måste i denna veckas omröstning göra vårt bästa för att se till att kompromissen som sådan inte längre hotas, utan att endast redaktionella ändringar görs. Vi accepterar alla att det i framtiden kommer att finnas konkurrens mellan de olika handelsplattformarna och mellan aktiemarknader och banker.
Däremot får vi inte åsidosätta särskilda kriterier. När det gäller konkurrensen, till exempel, skall samma villkor gälla för bankerna som för marknaderna. Detta får dock inte leda till, om jag tar marknaderna som priskälla - meningsfulla marknadspriser - att likviditeten skadas i framtiden och att marknaderna inte längre fyller någon funktion. När det gäller öppenhet måste vi se till att marknaden är öppen för alla som en plats där priserna uppstår, och att alla kan förstå hur priserna utvecklas där. Tillgång och efterfrågan måste upprätthållas. Det är vad vi har kommit fram till under våra mödosamma diskussioner, vilket också gäller insyn före transaktionen. Vi framförde några punkter till Europeiska värdepapperstillsynskommittén (CESR), och vi kommer att lyssna uppmärksamt till de råd som CESR ger oss.
Jag anser att det är avgörande att det inte får finnas några vinnare och förlorare i den här diskussionen. Varken London eller något annat finansiellt centrum i Europa har vunnit. Vi kan inte heller säga att marknaderna eller värdepappersföretagen skulle ha vunnit; alla skall finnas tillsammans på den här marknaden i framtiden för att locka kunderna med det bästa erbjudandet. Ur tysk synvinkel är det också viktigt för mig att hänsyn tas till de nationella faktorerna i marknadsstrukturen. Jag vill därför också be er att allmänt stödja de två ändringsförslagen från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, så att de småskaliga handlarna i Tyskland fortfarande är skyddade. Tack, herr talman.

Katiforis (PSE).
Herr talman, ärade kolleger, herr kommissionsledamot! Det betänkande vi diskuterar rör en av de mest centrala frågorna om Europas ekonomiska enande, nämligen enandet av finansmarknaderna. Principen att stora finansmarknader erbjuder större likviditet och större ekonomisk tyngd är välkänd. De kan också ge större konkurrenskraft och följaktligen bättre priser för de parter som gör affärer. På så vis stimuleras investerare och investeringar, och en ökning av investeringarna har en uppenbar ekonomisk vikt som vi alla är överens om. Vår grupp strävar efter så hög sysselsättning som möjligt, vilket kan skapas genom ökade investeringar.
Kommissionens förslag grundas på sammanslagning av finansmarknaderna, det så kallade europeiska passet; med andra ord får värdepappersföretagen rätt att bedriva verksamhet i alla 15 medlemsstater. De behöver bara uppfylla bestämmelserna i en medlemsstat, i stället för i 15. Men kommissionen har kompletterat sitt förslag med tanken att om en finansmarknad verkligen skall fungera utan gränser måste marknadsaktörerna kunna känna samma trygghet, var de än placerar sina pengar i Europa. Denna tanke har givit upphov till reglerande bestämmelser som är gemensamma för alla, vilka kommissionen inför tillsammans med bestämmelser om att verksamheten skall bedrivas på ett rättvist och öppet sätt, marknadsintegritet och investerarnas rätt till lämplig, hederlig behandling av banker och värdepappersföretag.
Bestämmelser reglerar alltid motstridande intressen. Intressena är flytande för närvarande, eftersom tekniken och koncentrationen av bankkapital skapar nya marknadsförhållanden, under vilka bankerna blir till aktiemarknader med interna transaktioner och aktiemarknaderna förvandlas från infrastrukturer till företag. Det finns således en risk för att direktivet kan leda till fragmentering av marknaden på olika sätt. Detta försöker man få bukt med hjälp av en av de mest omstridda bestämmelserna, genom att tvinga värdepappersföretag att lämna information om transaktioner före och efter handel.
I stort sett har kommissionen återigen nått en bra balans mellan de olika intressena och den tekniska utvecklingen i sitt förslag. Allmänt sett har diskussionerna i och ändringsförslagen från utskottet för ekonomi och valutafrågor förstärkt kommissionens arbete tack vare föredragandens enorma insats, och jag vill gratulera henne till hennes försonliga anda. Jag hoppas att denna försonliga anda kommer att råda ända till slutet och att de ändringsförslag som vår grupp har lagt fram kommer att stödjas, så att det här betänkandet kan antas med stor majoritet.

Schmidt, Olle (ELDR).
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till ett enastående arbete. Hon har mot alla odds lyckats sy ihop en hållbar kompromiss. Idag har börserna inom EU närmast monopol på värdepappershandeln, särskilt på vissa nationella marknader. Nu får vi konkurrens och valfrihet och, herr Katiforis, ett gott investerarskydd.
Jag vill kort kommentera de två känsliga artiklarna 18 och 25. Vad gäller artikel 18 tycker vi att det är viktigt att lämplighetstesten bör förbehållas de verksamheter som sysslar med rådgivning, inte t.ex. internetbaserad värdepappershandel. Dessa kunder har medvetet valt en mäklartjänst där de inte skall behöva betala för professionell rådgivning. Det blir bara kostsammare. Vi kommer alltså att rösta för utskottets ändringsförslag 53, 54 och 55.
Den mest omtalade artikeln i förslaget är artikel 25, som handlar om offentliggörande av prisinformation inför transaktioner som sker utanför de reglerade marknaderna eller MTF-plattformen, internaliseringen av handel. Detta ser vi som litet riskfyllt. Det skulle minska likviditeten på marknaden och höja kostnaderna. Ett borttagande av denna artikel har inte funnit tillräckligt politiskt stöd, men vi tycker att utskottets ändringsförslag 33, 86, 87, 88 och 89 skulle avhjälpa de negativa effekterna som de föreslagna reglerna om offentliggörande av kurser skulle ha på marknaden.
Slutligen, herr talman, skulle jag vilja fråga varför vi debatterar ett så viktigt förslag så sent på kvällen.

Herzog (GUE/NGL).
Herr talman! Det nya direktivet om investeringstjänster syftar till att styra konkurrensen mellan tre stora strukturer: börserna, Internet och företag som tillämpar internalisering. Konkurrensen mellan dem om hanteringen av transaktioner kommer att intensifieras när de europeiska finansmarknaderna blir mer integrerade. Alla vet att City, Londons finans- och bankcentrum, som även fungerar som ett hangarfartyg för amerikanska värdepappersföretag, leder starkt när det gäller internalisering. Andra företag som Deutsche Bank eller ABN-Amro ger sig också ut i handeln med ambitiösa affärsplaner.
Jag konstaterar att vi i vår uppgift som lagstiftare särskilt har saknat en välgrundad ekonomisk analys som klargör karaktären av konkurrensen och dess följder. Vill vi till exempel att de små europeiska marknaderna, som sträcker sig från syd till öst, skall ledas av en handfull globala aktörer i London?
Parlamentet ansvarar för att värna om allmänhetens intressen och inte enskilda medlemsstaters intressen. Det är därför vi stöder två huvudprinciper: kvalitet på informationen och lojal konkurrens. Företag som bedriver internalisering tar stora enorma resurser i anspråk, men de formar inte marknaden. De manipulerar den, men de behöver den, och det är därför som insyn före transaktionen är av central vikt för kvaliteten på prisbildningen, särskilt för att förhindra svängningar, spekulationer och insideraffärer.
I kommissionens förslag tillämpas denna princip om insyn före transaktioner som Villiers i början ville ta bort. Senare godtog hon den. Hon har visat stor yrkesmässighet; det måste erkännas. Hon har gett vika, men många fällor och minor har antagits i utskottet på hennes initiativ, som har lett till att detta krav på insyn i mångt och mycket har förlorat sin innebörd, vilket skapar rättslig osäkerhet. Detta gäller för definitionen av företag som bedriver internalisering, obligationer och storlekar på order, undantaget för godtagbara motparter och begreppet prisförbättring.
Som det betänkande som antogs nu lyder föreslås ett regleringssystem som är sämre än Förenta staternas system. Det är därför vi har krävt ett antal separata omröstningar för att ta bort avsnitt som vi anser vara skadliga. Vi siktar inte på att till varje pris avsluta detta under första behandlingen, och inte heller försöka nå kompromiss mellan de olika intressena, utan att anta en resolution som verkligen tjänar allmänhetens bästa.

Bourlanges (PPE-DE).
Herr talman! Konfrontationerna om det här betänkandet grundar sig på att det finns två olika filosofier. Enligt den första filosofin anses det att värdepappersföretag - företag som bedriver internalisering - skall tillåtas skapa ett strikt bilateralt förhållande till sina kunder, och nackdelen med detta är att dessa kunder inte kan dra nytta av bästa möjliga priser på marknaden, de får inte ens reda på vilket det bästa priset var, eller helt enkelt att garantera prisbildning, som endast uppstår genom en allmän jämförelse av köp- och säljkurser. Enligt den andra filosofin, den så kallade filosofin om reglerade marknader, anses det att konsumentskyddet kräver konkurrens mellan alla köp- och säljkurser på en inre, öppen marknad, för att kunderna skall känna till priserna och kunna dra nytta av bästa möjliga pris.
Är dessa två filosofier förenliga? Ja, förutsatt att värdepappersföretagens policys underställs gemensamma bestämmelser. I det här avseendet var kommissionens text mycket tillfredsställande. Till skillnad från er, herr Bolkestein, är jag inte säker på att Villiers betänkande påtagligt förbättrar er ursprungliga text. Men vi kan leva med den här kompromissen, eftersom den, vilket vi just har påmints om, är relativt tillfredsställande. Den ger oss möjlighet att värna för sanna principer och att handla efter dem.
Jag har emellertid två reservationer. Den första rör frågan om prisförbättring. Det handlar inte om att veta om kunden får det bästa priset. Naturligtvis skall kunden ha det bästa priset! Problemet med prisförbättring är att värdepappersföretagen kan sätta ett annat pris än det som de har offentliggjort och följaktligen hindra marknaden från att bidra till rättvis prisbildning.
För det andra kan vi inte heller godta transaktioner som gäller portföljer som, i avsikt att undanta en transaktion från kraven i detta direktiv, innehåller en blandning av värdepapper av olika slag som inte står i någon rimlig proportion till varandra. Med förbehåll för dessa två viktiga reservationer, som är anledningen till att några av oss kommer att rösta mot förslaget, anser vi att Villiers betänkande är tillfredsställande. Jag skulle gärna ha gratulerat föredraganden om jag hade ansett - och detta är en reservation - att hon har varit fullständigt rättvis under förhandlingarna mellan grupperna.

Randzio-Plath (PSE).
Herr talman! Förhandlingarna om direktivet om investeringstjänster och reglerade marknader har än en gång visat hur svårt det är att sammanföra de olika europeiska marknadsfilosofierna och traditionerna, särskilt den kontinentala modellen för aktiebörser, som under tidens lopp har förlorat sin offentlig-privata karaktär och har privatiserats, samt värdepappersföretagens nya system för internaliserad handel.
Att låta dessa två system samexistera på EU-nivå och samtidigt se till att det finns lojal konkurrens och skydda investerarnas intressen är en svår uppgift, och det kommer att stå särskilt klart när vi ser vilka höga belopp som överförs varje dag och vilka effekter utvecklingen av finansmarknaderna kommer att få på EU-marknaderna och världsekonomierna. Eftersom det ser ut på det viset hoppas jag att kompromissen, som nåddes efter mycket hårda förhandlingar i utskottet för ekonomi och valutafrågor, kommer att uppmuntra rådet att nå liknande kompromisser, så att denna viktiga lagstiftning om att inrätta en integrerad marknad för finansiella tjänster verkligen kan antas den här sammanträdesperioden. Jag anser att vi har försökt beakta alla marknadsaktörers intressen, inklusive de privata investerarna, och att vi har genomfört principen om insyn på alla nyckelområden, precis som kommissionen hade för avsikt att göra.
För att gynna prisinsyn och skydd för investerarna är det nödvändigt att kontrakt som är begränsade till internaliserad handel skall överföras direkt till de reglerade marknaderna om de inte kan genomföras av värdepappersföretaget, såvida inte kunden uttryckligen motsätter sig detta. En snabb överföring är den bästa chansen till att kontraktet kan slutföras på ett så bra sätt som möjligt i kundernas intresse. Jag anser därför att vi har nått rätt beslut i kammaren, vilket är fallet med kraven på rapportering i artikel 25. Jag hoppas att det här direktivet kommer att leda till att alla handelssystem kan konkurrera, utan att skyddet för investerarnas intressen försummas.

Lulling (PPE-DE).
Herr talman! Det krävdes mycket arbete och nervstyrka för alla inblandade att enas om den kompromiss som vi har nått i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Jag vill tacka föredraganden för hennes värdefulla arbete. Utan hennes uthållighet och oerhörda tålamod skulle vi inte ha nått den här kompromissen.
Jag vill dock klargöra ett par saker när det gäller den här frågan. Kommissionens förslag ger insyn före och efter transaktionen. Detta är lika kostsamt som det är överflödigt och skulle hindra de finansiella institutionerna från att investera i internalisering. Det skulle praktiskt taget innebära att konkurrensen försvinner, och de onormala koncentrationsbestämmelserna, vilka verkligen ligger flera medlemsstater varmt om hjärtat, skulle - som Bourlanges nyss klargjorde - föras in genom bakdörren. Det är beklagligt att insyn före transaktionen föreskrivs trots detta. När det gäller detta, herr Bolkestein, håller jag med kommissionen om att det enbart skall gälla för privata kunder och inte bör utvidgas till att omfatta professionella kunder.
Det måste emellertid också vara möjligt för värdepappersföretag som bedriver internaliserad handel att erbjuda sina kunder bättre priser än den offentliggjorda kursen genom bestämmelsen om insyn före transaktionen. Om de berörda finansiella institutionerna uppnår detta, desto bättre; det ligger i kundernas intresse.
Flera medlemsstater vill också att bestämmelsen om insyn före transaktionen skall utvidgas till att omfatta låneobligationer. Jag är mot det, eftersom dessa två marknader är uppbyggda på mycket olika sätt. Smarta fotbollssupportrar kommer då inte förhindras från att investera i låneobligationer i sina favoritklubbar utan att behöva bedöma riskerna och de eventuella vinsterna, vilket var fallet i Italien.
Enligt förslaget till direktiv måste värdepappersföretagen också få klartecken från kunderna när en order skall behandlas. Jag tycker att det är överdrivet. I den kompromiss som antogs i utskottet för ekonomi går vi mycket längre än vad som krävs för att skapa en välfungerande inre marknad för finansiella tjänster. Jag måste dock säga att politik är konsten att uträtta saker och ting. För närvarande är vi inne i första behandlingen, och de som instämmer i föredragandens första version kanske kommer att komma på andra tankar, och då kanske vi kan enas om en bättre text än den vi har vid denna första behandling.

Berès (PSE).
Herr talman! Alla gratulerar föredraganden, så jag kommer att göra detsamma, och jag erkänner att texten har utvecklats om man jämför vad hon kallade ?Prodis ändringsförslag? och den text som läggs fram i dag, även om influenser utifrån Europa har inverkat betydligt på vår debatt.
Vi är alla förtrogna med målen för direktivet: att se till att finanssektorn fördelar vår ekonomis finansiella resurser på bästa möjliga sätt. Om vi utgår från den principen tror jag att alla marknadsaktörer har väntat på den text vi har föreslagit. För mig återstår det bara att komma med några viktiga iakttagelser.
För att skydda privata investerare måste värdepappersföretagen göra sig besväret att kontrollera sin kunskapsnivå och sina resurser. Att bara behandla en order direkt är inte kontinental praxis, och genom att plötsligt införa det riskerar vi att destabilisera många investerare. För det andra måste alla aktörer ha tillgång till information för att det skall råda verklig konkurrens. Insyn är därför av grundläggande vikt. Det bör inte finnas några undantag för kravet på insyn före transaktionen; jag kan godta att det inte gäller för priser på limiterade order och begränsas till transaktioner av standardstorlek, men möjligheten till att förbättra priserna, som redan nämndes av Jean-Louis Bourlanges, anser jag vara en oerhört oroande utveckling.
Slutligen anser jag att vi i torsdagens omröstning bör försöka ge en ny version av den ståndpunkt som parlamentet antog om att ?skapa reglering?, det vill säga att vi bör begära att kommissionen utarbetar ett förslag till direktiv om den här punkten.

Karas (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, värderade kolleger! Jag vill börja med att tacka alla som har varit involverade i den här kompromissen, först och främst föredraganden och Radwan. Det var en mycket svår uppgift, men vi lyckades. Vidare vill jag klargöra att parlamentet vill anta det här direktivet under innevarande sammanträdesperiod och att vi hoppas att den här kompromissen kommer att hjälpa rådet att nå en kompromiss. Det nya direktivet om investeringstjänster och reglerade marknader kommer att stärka den inre europeiska finansmarknaden. Men varför behöver vi ett direktiv egentligen? Därför att olämpligt harmoniserade bestämmelser, mycket byråkrati och föråldrade bestämmelser för skydd för investerare hittills har varit ett betydande hinder för gränsöverskridande handel med värdepapper.
Vilka är huvudpunkterna i vår kompromiss och i de nya bestämmelserna? För det första skydd för investerarna. Investerarna måste vara välinformerade, och uppförandereglerna är en av de viktigaste stöttepelarna i skyddet för investerarna: skillnaderna mellan rådgivning och verksamhet som inte avser rådgivning. I framtiden kommer lämplighetstester endast att krävas för verksamhet som avser rådgivning. För det tredje vill vi ha bästa möjliga service. Utskottet för ekonomi och valutafrågor har utarbetat en formulering som är godtagbar för såväl små som stora finansiella institutioner. För det fjärde, den avgörande punkten: lika och rättvisa villkor mellan banker som bedriver internaliserad handel och marknaderna. I den här kompromissen beslutades det att banker skall underställas lämpliga tillsyns- och insynsbestämmelser. Syftet är att internalisering skall vara tillåtet, men inte till nackdel för marknaden och andra marknadsaktörer.
Vi hoppas att denna kompromiss kommer att bidra till lojalare konkurrens mellan banker och aktiemarknader, och det är konsumenterna som kommer att vinna mest på detta. Jag vill be alla att rösta för kompromissen i övermorgon.

Van den Burg (PSE).
Herr talman! Ni skall ha heder för er uthållighet. Med den korta talartid som jag har tilldelats och vid denna sena timme kan jag bara formulera några vägledande principer som kommer att avgöra mitt åtagande att nå kompromisser och hur jag röstar på torsdag.
Jag vill betona två mål: först och främst att främja privata investeringar inom Europeiska unionen. Vi måste göra vårt yttersta för att öka de likvida tillgångarna till förmån för ekonomisk aktivitet och för att än en gång återhämta oss från den ekonomiska nedgången. För det andra måste vi skydda de små, privata investerarna. Det skall å ena sidan ske genom att fastställa otvetydiga bestämmelser som noga övervakas och å andra sidan genom att optimera dessa små investerares valmöjligheter när det gäller investeringsprodukter, företagstyper och metoder. Det är den sista punkten som är ämnet för diskussionerna om detta direktiv.
Enligt min mening skall de små investerarna ha tillträde till aktiemarknaderna på samma sätt som den egna banken har. Intern matchning är ett fullfjädrat alternativ till aktiemarknadernas monopol, vilket bekymrar mig alltmer, särskilt om det överskrider nationella gränser och står i vägen för nationell tillsyn. Detta kräver öppenhet, men får inte påverka prisbildningen och likviditeten på finansmarknaderna negativt.
När det gäller den sista punkten - lagstiftningsmetoden - instämmer jag i det tillvägagångssätt som grundas på Lamfalussymetoden, nämligen att delegera ett antal uppgifter till tillsynsmyndigheter och reglerande myndigheter. Jag instämmer med alla som har sagt att det är viktigt att nå kompromisser och uppmuntra rådet att göra detsamma.

Skinner (PSE).
Herr talman! Parlamentet visar snabbt att det kan lösa problem som inte ens rådet kan lösa. Den rollen kanske passar oss med tanke på vad som kan hända inom en snar framtid. Jag hoppas att ni, herr kommissionär, noterar detta. Men om handlingsplanen för finansiella tjänster skall fungera, måste det här direktivet träda i kraft.
Det tjänar ingenting till att agera mot den hindrande nationella protektionismen om vi ser bakåt. Om vi inte är uppmärksamma på vad som händer med vår globala finansiella ställning kommer Europa och Europas investeringar, tillväxtpotential och alla frågor om riskkapital och handlingsplaner som togs upp vid Europeiska rådet i Lissabon att bli en parentes. Som i så många av dessa frågor, och som förut, har vi i parlamentet, liksom på annat håll, ofta splittrats av våra egna nationella bekymmer och tyckt att de nationella intressena strider mot den europeiska ekonomins utveckling.
Jag vill berömma föredraganden för hennes arbete. Att agera på det sätt som hon har gjort - och jag är uppnosig här - är att agera på det allra mest europeiska sättet. Marknaderna är gränsöverskridande, som vi vet. Det gläder mig att hon som brittisk konservativ har agerat på europeiskt manér.

Bolkestein
Herr talman! Jag kommer kort att förklara några av de punkter som vi har lite problem med när det gäller de ändringsförslag som parlamentet har lagt fram.
När det gäller kravet på insyn före transaktionen för värdepappersföretag, artikel 25, alla ändringsförslag som handlar om kravet på insyn före transaktionen, det vill säga ändringsförslagen 33 samt 86-90, kan dessa godtas åtminstone delvis eller principiellt, men vi är inte övertygade om att det är nödvändigt att tillåta erbjudande om bättre priser. Vi är inte övertygade om att det sätt som den här frågan läggs fram på i ändringsförslagen är nödvändigt eller fördelaktigt för de privata investerarnas intressen.
Vi anser att det nuvarande undantaget för råvaruderivat och mäklare som använder sådana instrument skall tillämpas utifrån en konsoliderad grund. Som jag redan har förklarat godtar vi inom ramen för kravet på uppföranderegler - och det ligger i linje med kommissionens ursprungliga förslag - en begränsning av kravet för värdepappersföretag att genomföra ett fullständigt lämplighetstest endast för vissa tjänster.
Vi kan tyvärr inte instämma i en rad ändringsförslag som handlar om bestämmelser inom ramen för kommittéförfarandet. En del av dem strider mot de principer som fastställs i rapporten från den oberoende expertkommittén - särskilt Lamfalussy-förfarandet. Vi anser att genomförandeåtgärder endast bör innehålla detaljerade tekniska bestämmelser, inte principer.
Syftet med att vidta nivå 2-åtgärder är alltid att garantera enhetlig tillämpning av EU-lagstiftningen i alla medlemsstater, så vi kan inte godta några vaga formuleringar i det avseendet.
När det gäller ansvarsfördelningen mellan behöriga myndigheter anser vi i fallet med filialer att principen om värdmedlemsstat endast skall tillämpas som ett undantag för att fastställa uppföranderegler och registrering, för att garantera att den inre marknaden fungerar korrekt. I det här sammanhanget kan kommissionen godta ett stort antal ändringsförslag, några av dem i sin helhet, men också många delvis eller principiellt och med anpassningar.
Avslutningsvis kan kommissionen godta 36 ändringsförslag i dess helhet. Dessutom kan vi åtminstone delvis eller principiellt godta 62 ändringsförslag, även om några ändringar krävs för att se till att texten blir övergripande.
Vi anser att 60 ändringsförslag måste förkastas. Kommissionens åsikt om de enskilda ändringsförslagen har tillhandahållits skriftligt.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 00.05.)

Lund (PSE)
Jag har i dag i Europaparlamentet valt att följa det Europeiska socialdemokratiska partiets grupp när det gäller Olle Schmidts betänkande (A5-0210/2003). Jag är, emellertid, medveten om det faktum att förslaget omfattas av avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och således inte är tillämpligt på Danmark, jämför protokollet om Danmarks ställning.

Lund (PSE)
. (DA) Jag har i dag i Europaparlamentet valt att rösta för Kirkhopes betänkande (A5-0291/2003). Jag är emellertid medveten om det faktum att förslaget i fråga faller under avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och därmed inte gäller Danmark, jfr protokollet om Danmarks ställning.

